הספר זיכה את היילי בפרס פוליצר ובשנת 1977 היה לסדרת טלוויזיה מצליחה רבת השפעה ואחת הנצפות מאז ומעולם. הפרק השמיני והאחרון בסדרה הוא השלישי מבחינת נתוני מדרוג (רייטינג) בטלוויזיה האמריקאית מאז ומעולם. הסדרה זכתה ל-9 פרסי אמי, מתוך 36 מועמדויות ובפרס גלובוס הזהב לסדרת הדרמה הטובה ביותר. לסדרה ולספר עליו התבססה, הייתה השפעה ניכרת על המודעות של החברה האמריקאית להיסטוריה של המגזר האפרו-אמריקאי ולתרבותו. עד לשידור הסדרה, רבים בחברה האמריקאית, כולל במגזר האפרו-אמריקאי, ראו מגזר זה כחסר תרבות והיסטוריה ייחודיים או כמגזר תלוש מהתרבות האפריקאית, שמעולם לא הצליח להיקלט בתרבות האמריקאית. התוכנית הפכה גם לנושא לימוד במאות מכללות בארצות הברית.
ב-1979 שידרה רשת ABC את המיני-סדרה: "שורשים: הדורות הבאים" ובה המשך הסאגה המשפחתית, כולל חייו של היילי עצמו וביקורו בכפר האפריקאי. דמותו של היילי הבוגר גולמה על ידי השחקן ג'יימס ארל ג'ונס.
מחלוקת על פלגיאט וביקורת.
בשנת 1978 תבע הסופר הרולד קורלנדר את היילי על כך שהעתיק לתוך "שורשים" חלקים נרחבים מספרו "האפריקני". לאחר דיונים משפטיים הגיעו הצדדים להסכמה שכללה פיצוי כספי והכנסת פיסקה בראש כל מהדורה של "שורשים" ובה מכיר היילי בהשענותו על ספרו של קורלנדר.
גניאולוגים ערערו על מחקרו ומסקנותיו של היילי ב"שורשים". התברר שאותו "גריוט" מגמביה, שסיפר להיילי את סיפורו של קונטה קינטה, לא היה גריוט אמיתי, ונראה כי סיפורו של קונטה קינטה היה מקרה של דיווח מעגלי , שבו דבריו של היילי עצמו נאמרו אליו בחזרה. אף אחד מהמסמכים הכתובים בווירג'יניה ובקרוליינה הצפונית לא מסתדר עם הסיפור של "שורשים" עד לשלב שאחרי מלחמת האזרחים. כמה אלמנטים בסיפור המשפחתי של היילי מופיעים במסמכים הכתובים, אולם הגניאולוגיה הסבירה ביותר עשויה להיות שונה מזו המתוארת ב"שורשים".
היילי ויצירתו נותרו מחוץ לאנתולוגיה של נורטון של הספרות האפרו-אמריקאית, למרות מעמדו כסופר האפרו-אמריקאי המוכר ביותר בארצות הברית. אחד מעורכי הכלליים של האנתולוגיה, הפרופסור באוניברסיטת הרווארד הנרי לואיס גייטס ג'וניור , הכחיש כי המחלוקות שסבבו יצירותיו של היילי הן הסיבה להשארתן מחוץ לאנתולוגיה, אולם ב-1998 הוא הודה בספקות הסובבים את טענותיו של היילי לגבי "שורשים", באומרו: "רובנו סבורים כי זה מאוד לא סביר שאלכס אכן מצא את הכפר שממנו יצאו אבותיו. 'שורשים' היא יצירה של הדמיון ולא מחקר היסטורי קפדני".
סוף חייו ולאחר מותו.
היילי נפטר מהתקף לב בסיאטל ונקבר בצד בית ילדותו בטנסי.
בצוואתו ביקש היילי שהתסריטאי דייוויד סטיבנס יסיים את ספרו הבלתי גמור של היילי על אודות ההיסטוריה של משפחת אמו, קווין, לפי תחקיר שערך. הספר יצא בשנת 1993 בשם "Queen: The Story of an American Family" והופק כמיני סדרה ב-CBS בשם "Alex Haley's Queen" בכיכובה של האלי ברי.
משמר החופים האמריקאי קרא כלי שיט על שמו.
מחלף חירם
מחלף חירם הוא מחלף בתוך העיר חיפה המחבר בין כביש 4 לכביש 22 המתחיל במחלף.
המחלף מתחיל בכביש 4 החוצה את חוף העיר חיפה בהמשכה של דרך העצמאות, וניתן לעלות ממנו אל כביש 22 (נתיבי המפרץ) שמתחיל בנקודה הזו. זהו המחלף הראשון בכביש 22, ולכן ישנם רק שני כיוונים במחלף: חיבור מכביש 4 לכביש 22 או להפך, על ידי רמפות מיוחדות המחברות בין הכבישים.
מתחת למחלף עובר נתיב נסיעתה של המטרונית ויש לה תחנת עצירה בסמוך.
מכון הערבה ללימודי סביבה
הקונסרבטוריון של מוסקבה
הקונסרבטוריון של מוסקבה (ברוסית: Московская государственная консерватория имени П. И. Чайковского, קונסרבטוריון ממשלתי על שם צ'ייקובסקי של מוסקבה) מוסד להשכלה גבוה בתחום המוזיקה בעיר מוסקבה.
היסטוריה.
הקונסרבטוריון נוסד בשנת 1866 על ידי ניקולאי רובינשטיין ונסיך ניקולאי טרובצקוי.
המקור התקציבי של המוסד היה בהכנסות מקונצרטים, תרומות, שכר לימוד ומענקים שהתקבלו מעיירה והממשל. עד לשנת 1879 משך הלימודים היה 6 שנים והחל משנה זו הורחב ל-9 שנות לימוד. התוכנית הנוכחית כוללת 5 שנות לימוד.
בשנת 1901 הקונסרבטוריון עבר לבניין חדש שהורחב בשנת 1933. הבניין כולל "האולם הגדול" ל-1740 מקומות שמהווה גם היום אחד האולמות הראשיים למוזיקה קלאסית במוסקבה. באופן מסורתי באולם זה נערכות קונצרטים של תחרות צ'ייקובסקי הבינלאומית. בשנת 2010 האולם נסגר לצורך ביצוע שיפוצים נרחבים. הוא נפתח מחדש בשנת 2011 תוך ביצוע שחזור של המראה שהיה לו בשנת הפתיחה המקורית בשנת 1901. בנוסף לכך הבניין כולל עוד שני אולמות - "אולם קטן" לכ-440 מקומות ו"אולם רחמנינוב" לכ-250 מקומות. בשלושת האולמות נערכות כ-500 קונצרטים בשנה.
מייסד המוסד, ניקולאי רובינשטיין היה גם מנהלו עד לשנת 1881. בהקמת הקונסרבטוריון פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי מונה לפרופסור והוא החזיק בתואר זה עד לשנת 1878. על כן, החל משנת 1940 המוסד נקרא "קונסרבטוריון על שם צ'ייקובסקי" על שמו. בשנת 2003 המוסד קיבל מעמד של אוניברסיטה.
בשנת 1948, בעקבות פרסום מאמר ביקורתי בעיתון פראבדה דמיטרי שוסטקוביץ' פוטר מקונסרבטוריון. באותה שנה פוטר גם מנהל המוסד ומונה מנהל חדש אלכסנדר סבשניקוב. הוא היה מנהל עד לשנת 1974. סבשניקוב היה מנצח מקהלות מוצלח ובעל דעות של קומוניסט אדוק. מנהל הנוכחי, אלכסנדר סוקולוב מונה לתפקיד בשנת 2001 ועזב אותו בשנת 2004 לאור קבלת מינוי בממשלה הרוסית כשר התרבות. הוא שב לנהל את הקונסרבטוריון בשנת 2009.
עד לשנת 1918 המוסד היה חלק מ- "ארגון המוזיקה הקייסרי", ובשנת 1918 עבר להיות תחת חסות משרד ההשכלה הסובייטי.
נכון לשנת 2012 הקונסרבטוריון כולל את הפקולטות הבאות:
כמו כן שוכן במתחם הקונסרבטוריון מוזיאון רובינשטיין (משנת 1912) הוא כולל ספרייה מוזיקלית גדולה ותצוגות שונות על חיי המלחין צ'ייקובסקי ועל היסטוריית המתחם.
בשנת 2012 היו 500 מורים וכ-1500 סטודנטים.
בתקופת ברית המועצות הוענק לקונסרבטוריון עיטור לנין פעמיים. כמו כן, בשנת 2000 ארגון אונסק"ו העניק למוסד את מדליית מוצרט עבור התרומה המיוחדת לתרבות מוזיקלית.
1997 ברוסיה
1997 ברוסיה הייתה השנה השישית להקמת המדינה לאחר פירוק ברית המועצות.
קולין גרינווד
קולין צ'ארלס גרינווד (באנגלית: Colin Charles Greenwood, נולד ב-26 ביוני 1969) הוא מוזיקאי אנגלי. ידוע בעיקר בתור הבסיסט של להקת הרוק האלטרנטיבי רדיוהד. הוא מנגן גם בקלידים ובסינתיסייזר. קולין הוא אחיו הגדול של חברו ללהקה, ג'וני גרינווד.
אד או'בריאן
אדוארד ג'ון או'בריאן (באנגלית: Edward John O'Brien; נולד ב-15 באפריל 1968) הוא מוזיקאי אנגלי הידוע בעיקר בתור הגיטריסט של להקת הרוק האלטרנטיבי רדיוהד.
חצי מרתון
חצי מרתון היא ריצה למרחק של 21.1 ק"מ - מחצית מאורכו של מרתון מלא. על פי רוב ריצות חצי מרתון הן ריצות כביש.
ריצות חצי המרתון אינן נכללות באירועי ספורט גלובליים כגון משחקים אולימפיים ואליפויות עולם באתלטיקה. אמנם התאחדות האתלטיקה הבינלאומית מקיימת מרוצים המהווים אליפות עולם בחצי מרתון, אך רובן המכריע של ריצות חצי המרתון מתקיימות כמרוצים עממיים הפתוחים להשתתפות הקהל הרחב.
בשנים האחרונות מספר המשתתפים בריצות חצי מרתון עולה בהתמדה והפופולריות של ריצות אלו גואה - בשנת 2008 דיווח העיתון Running USA כי זהו המירוץ בו מתרחשת העלייה המהירה ביותר במספר המשתתפים מדי שנה.
ישנן מספר סיבות מובהקות לפופולריות הרבה של חצי המרתון בקרב חובבי הריצה: זוהי ריצה מאתגרת בהרבה מהמרחק השכיח במרוצים עממיים של 10 ק"מ, אך יחד עם זאת ההכנות לריצה אינן כה מחייבות כהכנות למרתון, העומס הגופני (וכתוצאה ממנו ההסתברות לפציעות) אינו כה גדול כזה של המרתון, וזמן ההתאוששות מהמירוץ מהיר בהרבה מזמן ההתאוששות מריצת מרתון.
פיירו המשוגע
פיירו המשוגע (בצרפתית: Pierrot Le Fou) הוא סרט מ-1965 של הבמאי הצרפתי ז'אן-לוק גודאר, בכיכובם של אנה קארינה וז'אן-פול בלמונדו. הסרט מבוסס על "אובססיה" (Obsession) רומן שנכתב על ידי ליונל וויט (Lionel White) ועובד לתסריט. הסרט היה סרטו העשירי של ז'אן-לוק גודאר באורך מלא, הוא יצא בין סרטו "אלפוויל" (Alphaville) ל"מסקולין פמנין" (Masculine Feminine). לסרט הייתה הצלחה קופתית בצרפת באותה שנה ונבחר כסרט שייצג את צרפת בפרס האקדמיה ה-38 בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר אך הוא לא התקבל למועמדות.
עלילת הסרט.
פרדיננד גריפון (ז'אן-פול בלמונדו) נשוי אך לא שמח בחלקו ולאחרונה פוטר מעבודתו בחברת טלוויזיה. לאחר שפרדיננד בילה ערב בפריז אשר היה מלווה בדיונים רדודים, הוא חש צורך להימלט ומחליט לברוח יחד עם השמרטפית, חברתו לשעבר, מריאן רנואר (אנה קארינה). הוא עוזב את אשתו, ילדיו ואת דרך החיים הבורגנית. הוא בא אל ביתה של מריאן ומוצא שם גופה ללא רוח חיים. פרדיננד מגלה במהרה שהארגון הצבא החשאי - OAS (ארגון מחתרתי ימני צרפתי בזמן מלחמת אלג'יר) בעקבותיה. פיירו הוא שם החיבה שמריאן נתנה לפרדיננד בזמן היותם יחד, אך שם חיבה זה לא התקבל בברכה מצידו של פרדיננד.
מריאן יוצאת למסע פשיעה מפריז עד לים התיכון במכוניתו של האדם המת. הם מנהלים חיים דינמיים ונעים כל הזמן ממקום למקום. אחרי שהם שורפים את המכונית של האדם המת, יחד עם הכסף שהיה בתא המטען, הם גם מטביעים מכונית שנייה שגנבו בים התיכון. בהמשך, הם מתמקמים בריביירה הצרפתית ומערכת היחסים שלהם מתחילה להיות מתוחה. פרדיננד קורא ספרים, מתפלסף וכותב ביומנו.