טרם הוועידה השנתית של מועצת היהלומים העולמית בסנט פטרבורג, זימבבואה שחררה ממעצר את פאראי מגואו, פעיל זכויות אדם מקומי, אשר הואשם קודם לכן במתן מידע כוזב הפוגע במדינה ביחס לשדות היהלומים במרנג'. במהלך הוועידה קרא מר איזקוב בפומבי לפרקליט התובע הכללי של זימבבואה להסיר את כתבי האישום הממתינים נגד מר מגואו, ואכן כך קרה בסופו של דבר בחודש אוקטובר. בספר שהוצא על התקופה, ציין מר מגואו את מר איזקוב והודה לו על סיועו המכריע בהשגת שחרורו ממאסר ועל כך ששכנע את רשויות זימבבואה להסיר את כתבי האישום נגדו.
עם סיום תפקידו כנשיא WDC ב-2013, נבחר אלי איזקוב לנשיא כבוד של הארגון לכל חייו.
בשנת 2014 הוא הוזמן להשתתף בפרויקט גדול בפנמה, שמטרתו לייסד את מרכז הסחר הראשון ליהלומים, אבני חן ותכשיטים באמריקה הלטינית. מרכז זה, המכונה World Jewelry Hub, הוכרז כאזור סחר חופשי על ידי הממשלה, והוא יהיה גם מטה של בורסת היהלומים הראשונה באמריקה הלטינית, World Jewelry &amp; Diamond Hub, Panama.
פרסים והוקרה.
מר איז'קוב מחזיק בתואר יו"ר כבוד של וועדת ההיגוי לתעשיית היהלומים בניו-יורק; נשיא כבוד של בורסת היהלומים של ניו-יורק; ויו"ר כבוד בבורסת היהלומים ואבני חן של בנגקוק, תאילנד.
בכנס של הפדרציה העולמית לתכשיטים (CIBJO) בוונקובר, בקנדה ב-2006, נבחר מר איזקוב כנשיא כבוד של הארגון לכל החיים.
בין הפרסים והעיטורים שקיבל, כלולים התואר אביר מסדר לאופולד ממלך בלגיה, פרס רפופורט לאחריות חברתית תאגידית; אות יקיר ענף היהלומים הישראלית; פרס למפעל חיים מתעשיית היהלומית של ניו-יורק; פרס WFDB ליהלומן השנה; מדליית כבוד ממכון היהלומים הישראלי; פרס מיוחד מבורסת היהלומים הישראלית; פרס אנדריאה פאלאדיו לאחריות חברתית תאגידית; והוקרה מיוחדת מממשלת תאילנד, מנשיא מדינת סאחה ברוסיה, מממשלת דרום אפריקה, ומרכז הסחר בסחורות של דובאי (Dubai Multi-Commodities Center-DMCC).
לפני סטונוול
לפני סטונוול: הקמת קהילה הומולסבית (אנגלית: Before Stonewall) הוא סרט תיעודי משנת 1984 על הקהילה הלהט"בית בשנים שלפני מהומות סטונוול ב-1969. את הסרט קריינה הסופרת הלהט"בית האקטיביסטית ריטה מיי בראון, הבמאית הייתה גרטה שילר, יחד עם רוברט רוזנברג, שגם השתתף בהפקת הסרט יחד עם שילר וג'ון סקגליוטי. פרימיירת הסרט הייתה בפסטיבל הקולנוע בטורונטו. ב-1999 הפיק סקגליוטי סרט המשך בשם אחרי סטונוול, אשר תיעד אקטיביזם להט"בי בעשורים שלאחר המהומות.
משתתפים.
בין הדמויות המתועדות בסרט:
פרסים.
הסרט היה מועמד לפרס השופטים בפסטיבל סאנדנס 1985. זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי ביוסטון, ובפרס הסרט הדוקומנטרי המצטיין בפסטיבל FILMEX בלוס אנג'לס, וכן במקום ראשון בפסטיבל הקולנוע החינוכי, וציון לשבח בפסטיבל הכפר הגלובלי לסרטים תיעודיים.
ב-1987 זכה הסרט בפרס אמי לתוכנית ההיסטורית או תרבותית המצטיינת ועבור המחקר הטוב ביותר. ב-1989 זכה בפרס הפלטה בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה בטורינו.
תאוריות הקשר על הכוזרים והיהודים
תאוריית המוצא הכוזרי של יהדות מזרח אירופה או "המיתוס הכוזרי" על פי מבקריה, היא תאוריה היסטורית במהותה הנוגעת למוצאם ההיסטורי של היהודים-האשכנזים, אך היא שימשה לעיתים בתאוריות קונספירציה אנטישמיות ולחלופין בגישות אנטי-ציוניות שונות. התאוריה גורסת כי גידולה הפתאומי של האוכלוסייה היהודית במזרח אירופה, קשה להסבירו רק עקב הגירה מריכוזים יהודיים אחרים, והוא נבע מגיור המוני של העם הכוזרי שמוצאו מטורקיה, שקיים תיעוד מועט אודותיו. תאוריה זו איננה מקובלת על פי רוב החוקרים ובפרט בתחום מדעי הגנאלוגיה, אך מנגד חלק מההיסטוריונים קובעים כי מרבית יהודי מזרח אירופה מוצאם אכן בכוזרים.
ממלכת הכוזרים.
היום מקובל להאמין כי רוב העם הכוזרי הורכב מעמים טורקיים מהמזרח, כמו ממספר שבטים דוברי פרסית, אנשים מצפון הקווקז וסלאבים. במהלך המאות ה-7–9 מספר קבוצות יהודיות נמלטו מהמזרח התיכון לקווקז הצפוני לאור כוונת האימפריה הביזנטית להמירם בכפייה לנצרות. הכוזרים הפכו לעניין מיוחד ברוסיה ונטען כי מספר יהודים שחיו בכוזר והגיעו ממערב אירופה עסקו בסחר בעבדים, פרוות, רקמות וחרבות למזרח ותבלינים למערב. כשלאחר שהפרנקים אסרו על הסחר בעבדים האזור הסלאבי כנראה הפך למקור העיקרי בסחר בעבדים. עוד נטען כי במהלך המאה השביעית נלחמו הכוזרים במלחמת הגנה מול הפרסים, ובמאה השמינית הצליחו לעמוד מול הפלישה האסלאמית, חוקרים מסוימים שיבחו אותם על שבזכותם נמנעה האיסלאמיזציה של אירופה.
בראש המבנה הפוליטי של הממלכה הכוזרית עמד הכגן – ישות קדושה ונעלה שגרה בארמון, לרוב היה נרצח בעתות משברים פוליטיים. הכח האדמיניסטרטיבי ניתן לכגן בק שהיה אחראי על האדמיניסטרציה, דיפלומטיה והעניינים הצבאיים. הממלכה הכוזרית אימצה גישה של כיבוד והענקת סטטוס זהה לכל הדתות, תוך מתן אפשרות למינוי שופטים ובתי משפט עצמאיים לכל בני הדתות השונות בממלכה, ובכלל זה יהודים, נוצרים, מוסלמים ופגאנים.
במאה השמינית קיבלו האליטות הכוזריות ובראשם המלכים את הדת היהודית, אך זו נותרה כנראה זרה לרובו של העם. עם זאת הממלכה הפכה למוקד עליה ליהודים רבים מרחבי העולם כולו. במאה העשירית נחלש כוחה של הממלכה הכוזרית לאור תקיפה מצד רוס של קייב, שנבנתה על אדמה שבעבר הייתה בשליטה כוזרית והרחיבה את חזקתה בהדרגה על כלל אדמות ממלכת כוזר.
רקע ושימושים.
היסטורית האנטישמיות בברית המועצות מוכרת, עם קנוניית הקוסמופוליטיזם היהודי ב-1940 ועלילת הרופאים ב-1950. גם ידוע כי האנטישמיות הרוסית הומרה ב-1960 לאנטי-ציונות והתמקדה במאבק נגד "הציונות העולמית", שהואשמה בניסיון השתלטות על העולם. תוך טיעון תעמולנים סובייטיים רשמיים כי "הרשע הזה" מונחה על ידי ארצות הברית וישראל וכי רק ברית המועצות תוכל להנהיג התנגדות ולהוביל את העולם לעתיד טוב. שנירלמן טוען כי לאנטישמיות היה חלק מהותי בגיבוש זהותה של ברית המועצות בתקופה הפוסט-סובייטית, ובמיוחד בגיבוש האידאולוגיה הלאומית של רוסיה. זאת דרך גיבוש "ביקורת מדעית נגד הציונות" ותחיית "הרעיון הרוסי".
תאוריות הכוזרים הומצאה בהיסטוריה הלאומית הרוסית בשילוב אלמנטים היסטוריים של אנטישמית הכוללים את הפרוטוקולים של זקני ציון, יחד עם אלמנטים חדשים. זאת על מנת לקבוע למיתוס בסיס היסטורי וכן על מנת לקבוע את תפקידה ההיסטורי והמנהיגותי של רוסיה במאבק העולמי נגד הציונות היהודית כוזרית. ב-1950 נעשה מחקר מעמיק בניסיון לקבוע את מיתוס הממלכה הכוזרית כ"ממלכה פרזיטית", וכבר בשנות השבעים נעשה שימוש רחב במיתוס הכוזרים בקרב אקטיביסטים של התנועה הלאומנית רוסית במאבקם נגד "הציונות העולמית". התרחבות המחקרים אודות הכוזרים בעת בה נעשה ניסיון לגיבוש הלאומיות הרוסית על רקע התפרקות ברית המועצות, הובילו לשילוב הכוזרים במיוחד לאור המרתם ליהדות, בגיבוש תאוריות אנטישמיות שנועדו להמציא היסטוריה ואחידות לאומית רוסית חדשה. כשלפי תאוריות הקונספירציה לכוזרים היהודים מהמוצא האירופי היה חלק בגיבוש האימפריה הרוסית, והם ניסו להשתלט על רוסיה ועל העולם כולו עוד מראשית התהוותה של רוסיה. לפי פיתוחי התאוריה הכוזרים ניצלו את הסלאבים וסחרו בהם כעבדים וגרמו לרוסים להמיר לדת הנוצרית המדכאת. כך הכוזרים כביכול שיעבדו את העם הרוסי וגזרו את דינם ל-1,300 שנות פיגור תרבותי. בסוף תקופה זו על מנת להשמיד את התרבות הרוסית, ארגנו אלו כביכול את המהפכה הבולשביקית ב-1917 והקימו דיקטטורה סודית, שהשתמשה בסטלין כממשלת בובות ומינתה את לזר קגנוביץ' למושל האמיתי. המיתוס הומצא על ידי מספר לאומנים רוסים בסביבות שנות ה-70–80 של המאה העשרים, והתבסס על הפרוטוקולים של זקני ציון, ספרו של ארתור קסטלר "השבט ה-13" ומחקרים נוספים; וזכה לתפוצה רחבה עד שנת ה-90, עת בה היהודים-הכוזרים הואשמו בפירוק ברית המועצות. רעיון הכוזרים הניח את היסודות לשילוב ה"אנטישמיות מדעית" ברוסיה העכשווית ולעליית הנאו-נאציזם. כשלתאוריה זו הייתה השפעה גם על התפתחות הלאומיות האוקראינית.
מחקרים שונים משנות התשעים מעידים כי הקמפיין נגד "הציונות" ו"היהודים" שהשיקה רוסיה בתחילת המאה העשרים הועלו לאחר שהקמפיין נגד ה"קוסמופוליזטים" הוגדר כמתוחכם ומורכב מידי להבנת פשוטי העם. לפיכך, כי הדבר היה פשוט יותר, הוחלט להגדיר את היהודים כאויבי רוסיה, כנבל מוכר. שכן ליהודים הכוזרים כבר הייתה תדמית מתאימה לקמפיין הזה וכונו כ"מדינה פרזיטית", וכן היה ניתן להתבסס על תדמיתם ההיסטורית מרדנית כביכול, שקשרה בין המאה העשרים לעבר הרחוק.
במהלך שנות השבעים לאור אימוץ תאוריית "מוצא יהודי ברית המועצות ככוזרים" וסופרים שהחלו לתמוך בטיעון כי "יהודי רוסיה ילדים לרוסיה ככוזרים שהיו שם לפני רוסיה", לאומנים אורתודוקסים רוסים וגם המדיה הציבורית החלו לחששו מתאוריה זו ולהכחיש את קיומה של ממלכת כוזר, שכן בבסיס טיעון זה יכולה לעמוד תביעה יהודית לחלקיה הדרומיים של רוסיה.