באום עיצב את תורת הלחימה של היחידה, בנה את תוכנית האימונים, אימן את החיילים וגם עסק בחקר ובהפקת לקחים - דבר שלא היה כמעט קיים אז בצה"ל. הוא השתתף בפעולות התגמול של היחידה, לרוב כמפקד אחד הכוחות, ובכלל זה כמפקד הכוח שפוצץ את בתי הכפר בפעולת קיביה. בינואר 1954 פורקה היחידה ושולבה בגדוד הצנחנים 890. באום מונה למפקד פלוגה ב' בדרגת סרן. לחם במבצע קדש. ב-1963 עבר התקף לב והשתחרר מהשירות.
במלחמת ששת הימים לחם במסגרת אוגדת הפלדה. אחרי המלחמה שב לשירות הקבע ומונה למפקד פלוגת הסיור של חטיבה 7 בשנת 1968. במהלך מלחמת ההתשה הגה את מבצע רביב, ושימש כסגן מפקד הכוח. במהלך המבצע הונחת כוח שריון של צה"ל בחוף המצרי של מפרץ סואץ וזרע הרס רב במהלך כעשר שעות, ושב בשלום לסיני. בתחילת שנות ה-70 נקרא לסייע לאריאל שרון בחיסול פעילות הארגונים הפלסטינים החמושים ברצועת עזה. הוא התנדב לשרת במפקדתו של שרון, שהיה אז אלוף פיקוד הדרום, כמפקד מחלקת המודיעין המרחבית בדרגת רס"ן. בשהותו שם יזם את הקמת יחידת רימון – יחידת סיור שהפעילה שיטות לחימה בלתי שגרתיות וחיסלה רבים מן המבוקשים ברצועת עזה. היחידה שבראשה הועמד מאיר דגן נועצה רבות בבאום. בתקרית מפורסמת חיבלה היחידה, ביוזמת באום, במצבור גדול של רימונים שהטמינו אנשי הפת"ח בעזה, הרימונים התפוצצו ללא השהייה ופגעו במטילים אותם.
ב-1972 נפצע באורח קשה בתאונת דרכים. במלחמת יום הכיפורים לחם כמפקד גדוד המילואים 112, שפעל בחזית הדרום מבלי שהשתתף בקרבות. ב-1975 השתחרר משירות הקבע בדרגת סגן-אלוף. השתתף במילואים במלחמת שלום הגליל. לאורך שירותו נודע כמבקר חריף ובוטה של דרכי הפעולה ותרבות הפיקוד של צה"ל.
פעילותו הפוליטית.
בשנות השישים, עת פרש מצה"ל לראשונה, היה פעיל במפלגת רפ"י. מזמן פרישתו השנייה מצה"ל בשנות השבעים חידד באום את עמדותיו ודעותיו מיקמו אותו בימין המפה הפוליטית בישראל. הוא התנגד להסכם השלום עם מצרים, ועל רקע פינוי סיני ניתק את קשריו עם אריאל שרון. באום התקרב לאנשי גוש אמונים והפך פעיל בתנועת נאמני הר הבית.
בדצמבר 1994, הקים, יחד עם אל"ם (מיל') משה לשם, את עמותת הימין "שנית גמלא לא תיפול".
במשך שנים מספר הגיש תוכנית בתחנת הרדיו הפיראטית "ערוץ 7". בשידוריו הביע התנגדות חריפה להסכם אוסלו והיה מטובעי הביטוי "פושעי אוסלו".
חייו האישים.
מאז שנות השישים, אחרי שעזב את כפר יחזקאל, התגורר בשכונת אבו תור בירושלים, אליה נכנס בתקופה בה עוד הייתה עדיין שכונת ספר ליד הקו העירוני הירדני. עם השנים, דמותו, בראש מגולח, חמוש באקדח, ומלווה באחד מכלבי התקיפה שלו הפכה לסימן היכר של השכונה המעורבת. במקביל הפך ביתו למרכז של הבוהמה הירושלמית והתקיימו בו כינוסים רבי משתתפים. בגיל מאוחר נשא לאשה את אילנה, עיתונאית והוליד שלשה ילדים. בין באי ביתם היו אנשי רוח ידועי שם ואנשי צבא בכירי דרגות.
באום נפטר במאי 1999 בגיל שבעים ממחלה. על שמו נקרא רחוב בשכונת הר חומה בירושלים.
איוואן קלאסניץ'
איוואן קלאסניץ' (בקרואטית: Ivan Klasnić; נהגה: ; נולד ב-29 בינואר 1980 בהמבורג שבגרמניה) הוא כדורגלן עבר קרואטי-גרמני ששיחק בעמדת החלוץ. לזכותו של קלאסניץ' 41 הופעות במדי בנבחרת קרואטיה, בה הבקיע 12 שערים והשתתף ביורו 2004, מונדיאל 2006 ויורו 2008.
קריירה.
סט. פאולי.
קלאסניץ' נולד בהמבורג שבגרמניה להורים ממוצא בוסני, והחל את הקריירה המקצועית שלו בפ.צ. סנט פאולי מהבונדסליגה השנייה בעונת 1997/98. בעונתו השנייה בקבוצה הפך לשחקן הרכב קבוע, ונשאר בקבוצה עד לעונת 2000/01, בסיומה העפילה סנט פאולי אל הבונדסליגה, כאשר קלאסניץ' מבקיע עשרה שערים. הצלחתו של קלאסניץ' גררה התעניינות מקבוצות רבות, ובתום עונת 2000/01 עזב את סנט פאולי לאחר ששיחק במדיה 95 פעמים והבקיע 26 שערים, וחתם בורדר ברמן מהבונדסליגה.
ורדר ברמן.
קלאסניץ' הפך במהירות לשחקן הרכב בורדר ברמן, שהתמודדה בצמרת הבונדסליגה, אך סבל מפציעות ונדרש עבורו זמן רב להתאקלם בקבוצה. עונת הפריצה של קלאסניץ' בברמן הייתה עונת 2003/04, בה זכה עם הקבוצה בדאבל, כאשר הבקיע 13 שערי ליגה ובישל 11, והיווה חלק מחוליה התקפית אפקטיבית במיוחד, שכללה גם את אאילטון ויוהאן מיקו. זכייתה של ברמן באליפות הקנתה לה מקום בליגת האלופות בעונת 2004/05. בעונה זו קלאסניץ' הבקיע 5 שערים בליגת האלופות והיה הכובש המוביל של ברמן. הוא הבקיע בשני המשחקים מול אנדרלכט בשלב הבתים, צמד בניצחון 2-1 ושלושער בניצחון 1-5. ברמן וקלאסניץ' הודחו בצורה משפילה בשמינית הגמר באותה עונה, כאשר הובסו 3-0 ו-7-2 מול אולימפיק ליון. באותה עונה הבקיע קלאסניץ' עשרה שערי ליגה, ובעונת 2005/06 הבקיע 15 שערי ליגה, תוך שיתוף פעולה בהתקפה עם מירוסלאב קלוזה, והקבוצה סיימה את העונה במקום השני בבונדסליגה אחרי באיירן מינכן. בקיץ 2006 זכה קלאסניץ' עם ברמן בגביע הליגה הגרמנית, לאחר שהבקיע צמד בניצחון 2-0 בגמר על באיירן מינכן. בעונת 2006/07 החל קלאסניץ' לסבול מאי ספיקת כליות, ובינואר 2007 נאלץ לעבור השתלת כליה, ניתוח שהשבית אותו ללמעלה מעשרה חודשים, במיוחד לנוכח העובדה שנכשלה השתלה אחת שעבר, וקלאסניץ' היה מוגדר בסכנת חיים, עד שקיבל תרומה של כליה מאביו. ב-14 במאי 2008 הודיע קלאסניץ' כי יעזוב את ורדר ברמן בתום העונה. לפני עזיבתו הבקיע 49 שערים ב-151 משחקי ליגה.
נאנט, בולטון וונדררס ומיינץ 05.
ב-8 ביולי 2008 עבר לנאנט מליגת העל הצרפתית לאחר עשר שנים בגרמניה, שם חתם על חוזה לארבע שנים. קלאסניץ' הבקיע שישה שערים בעונת הבכורה שלו בנאנט, אך ירד ליגה עם המועדון באותה עונה. קלאסניץ' פתח היטב את עונת 2009/10 בנאנט, והבקיע ארבעה שערים בחמישה משחקים, אך לקראת סגירת חלון ההעברות חתם בבולטון וונדררס מהפרמייר ליג האנגלית על השאלה לשנה. בעונתו הראשונה במועדון הבקיע שמונה שערים, ובתום העונה חתם על חוזה קבוע בקבוצה לשנתיים נוספות. בעונת 2010/11 הבקיע קלאסניץ' ארבעה שערים, ובעונת 2011/12 הבקיע שמונה שערי ליגה, אך בולטון נשרה לליגת המשנה, וקלאסניץ' עזב את הקבוצה בתום העונה, וחתם במיינץ 05 כשחקן חופשי על חוזה לשנה. קלאסניץ' שיחק במיינץ שלושה משחקי ליגה בלבד, ובתום עונת 2012/13 פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית.
קלאסניץ' החל לשחק בנבחרת קרואטיה בשנת 2004, וסייע לה להעפיל ליורו 2004, אותו סיימה קרואטיה בהדחה בשלב הבתים.
קלאסניץ' זומן גם למונדיאל 2006 בגין יכולתו הטובה בעונה שקדמה למונדיאל בורדר ברמן. גם במונדיאל זה קלאסניץ' לא כבש, ונבחרתו הודחה בשלב הבתים. ביורו 2008 כבש קלאסניץ' מול בניצחון 0-1 בשלב הבתים וגם מול במסגרת רבע גמר יורו 2008 לאחר שהמשחק עצמו נגמר בתיקו מאופס. בדקה ה-119 קיבל קלאסניץ' כדור מאיביצה אוליץ' והבקיע שער שנראה היה כשער ניצחון דרמטי של קרואטיה, אך זו ספגה שער שוויון בדקה ה-120 מרגלי סמיח שנטורק, וטורקיה ניצחה בפנדלים 3-1. קלאסניץ' המשיך לשחק בנבחרת עד לשנת 2011, ולזכותו 41 הופעות במדים הלאומיים, בהן הבקיע 12 שערים.
תארים.
עם ורדר ברמן:
עגלה
עגלה היא אמצעי שינוע ללא יכולת הנעה עצמית, המיועד לגרירה על ידי אדם, בהמה, או רכב ממונע. לעגלות יש בדרך כלל שניים עד ארבעה גלגלים והן מיועדת לנשיאת משאות כבדים ונוסעים.
היסטוריה.
עגלות הוזכרו עוד בספרות של העת העתיקה; הספר ההודי ריג ודה קובע כי האיש והאישה שווים כשני גלגלי העגלה. העגלות הראשונות שימשו לנשיאת תבואה חקלאית, במשקל של כמה עשרות קילוגרמים, ונסחבו בידי האדם עצמו. עם הזמן, בעלי חיים, כדוגמת סוסים, חמורים ואפילו כלבים שימשו כנושאי עגלות.
המילה עגלה במשמעותה העדכנית מופיעה במקרא כשיוסף שולח לאביו יעקב עגלות להביאו עם משפחתו למצרים, ועגלה המובילה את ארון הברית בחזרה מעיר הפלשתים עזה לשבט יהודה. במילה עגלה יש את השורש עג"ל, מילה שבאכדית עתיקה ובשפות השמיות העתיקות פירושה עיגול או גלגל, ודומה לה "עקל", "עקלקל", ו"מעגל" המקראיים (ייתכן שהאות קו"ף נהגתה כהגיית הגימ"ל כיום). מילים בעלי שורש דומה היו קיימות בשפות הפיניקיות, בארמית, ונשתמרו גם בשפה הערבית (عقال‎ עקאל). כך גם בגרמנית קדומה ובשפה הקדם הודו-אירופאית, וועיל, ווגיל, או וועגיל, שהתגלגלו למילה wheel (הנכתבת ווהיל) וכן ובמילה wagon שבמקורה נהגתה ווגין בכל צורות המילה השתמר צליל גלגל המים הקדום.
טום מלצ'ו
תומאס "טום" אנדרו מלצ'ו (באנגלית: Thomas "Tom" Andrew Malchow נולד ב-18 באוגוסט 1976) הוא שחיין עבר אמריקאי. אלוף אולימפי ושיאן עולם במשחה 200 מטר פרפר.
ביוגרפיה.
טום מלצ'ו נולד בסיינט פול, מינסוטה. בתיכון הוא למד בפנימיה צבאית של סנט תומאס, ליד עיר מגוריו. שחה באוניברסיטת מישיגן תחת הדרכתו של ג'ון אורבנצ'ק, לצידם של אלופים אולימפיים ואלופי עולם כטום דולאן, אריק ניימסניק, כריס תומפסון, גוסטבו בורג'ס (ברזיל) ומרסל ואודה (הולנד).
באוניברסיאדה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 1995 זכה מלצ'ו במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:00.78 דקות.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במאר דל פלאטה, ארגנטינה בשנת 1995 זכה מלצ'ו במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:00.49 דקות, אחרי השחיין נלסון מורה מוונצואלה (2:00.38 דקות).
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה מלצ'ו במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:57.44 דקות, אחרי המנצח שיאן העולם דניס פנקראטוב מאוקראינה שקבע שיא אולימפי חדש (1:56.51 דקות)
ולפני סקוט גודמן מאוסטרליה (1:57.48 דקות).