"סיפורים מאקדמיית ציידי הצללים" (Tales from the Shadowhunter Academy), היא סדרה של סיפורים קצרים המתרחשת לאחר "עיר של אש שמיימית" ועוקבת אחרי דמות מסוימת ששרדה את הסיום של "בני הנפילים". הסיפורים, בין היתר, נותנים מבטים ורמזים לטרילוגיות "מיומנויות אפלות" ו"השעות האחרונות". הסיפורים צורפו אל ספר אחד, אך לא תורגמו לעברית.
הספרים שבסדרת מגיסטריום:
טרילוגיה זו אינה קשורה לצידיי הצללים, היא מתרחשת בעולם אחר ונכתבה בשיתוף פעולה של קסנדרה קלייר והולי בלאק.
The Last Hours
The Last Hours (בתרגום חופשי: "השעות האחרונות") טרילוגיה זו מתרחשת לאחר מאורעות טרילוגיית "מכשירי התופת" ותעקוב אחר ילדיהם של הדמויות מ"מכשירי התופת".
The Bane chronicles
"דברי הימים של ביין" (בתרגום חופשי) היא סדרה של 10 סיפורים קצרים, בגרסה אלקטרונית, שיצאו גם בתור ספר מודפס (בחו"ל, הסיפורים עוד לא תורגמו בארץ), שעוקבים אחר הרפתקאותיו של המכשף בן האלמוות מגנוס ביין, דמות מוכרת מספרי "בני הנפילים" ו"מכשירי התופת". סדרה זו נכתבה על ידי קסנדרה קלייר בשיתוף פעולה עם סופרות אחרות - ביניהם שרה ריס ברנן ומאורין ג'ונסון.
Ghosts of the Shadow Market.
"רוחות הרפאים של שוק הצללים" (בתרגום חופשי) היא סדרה של סיפורים קצרים בגרסה אלקטרונית שיצאו גם בתור ספר מודפס (לא תורגמו עדיין לעברית), שעוקבים אחר הרפתקאות דמויות שונות בשוק הצללים לאורך ההיסטוריה, ביניהם ג'ם קרסטיירס, דמות ידועה מ"מכשירי התופת". סדרה זו נכתבה על ידי קסנדרה קלייר בשיתוף פעולה עם סופרות אחרות - ביניהם שרה ריס ברנן ומוארין ג'ונסון.
The Eldest Curses
קללות קדמוניות (The Eldest Curses) היא טרילוגיה אותה כותבת קסנדרה קלייר בשיתוף פעולה עם הסופר ווסלי צ'ו על חייהם של אלק לייטווד ומגנוס ביין.
The wicked powers
the wicked powers (בתרגום חופשי: "הכוחות המרושעים") היא הטרילוגיה האחרונה אותה מתכננת קסנדרה קלייר בעולם ציידי הצללים. הטרילוגיה תתרחש 3 שנים לאחר עלילות טרילוגיית "מיומנויות אפלות" (the dark artifices) ותעקוב אחרי טיי ודרו בלקאתורן וקיט הרונדייל, אותם פגשנו לראשונה בטרילוגיית מיומנויות אפלות.
Sword Catcher
Sword Catcher ("לוכד החרב" בתרגום חופשי) היא הסדרה הראשונה של קסנדרה קלייר שלא תתרחש בעולם ציידי הצללים.
זהו סיפורו של גבר צעיר שגדל להיות body double עבור נסיך לא ראוי, אישה צעירה שנועדה לשנות את העולם, ועוד שורה של דמויות אחרות: פושעים, נסיכים, קוסמים ולוחמים.
דיאמונד
דיאמונד (Diamond) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו יהלום.
איבאר אנדריאס אוסן
אאוטריפיקציה
נובה גוריצה
נובה גוריצה (בסלובנית: Nova Gorica, בגרמנית: Neu-Görz, באיטלקית: Nuova Gorizia) היא העיר ה-11 בגודלה בסלובניה, ובירת אזור גורישקה. העיר ממוקמת במערב המדינה, סמוך לגבול עם איטליה.
היסטוריה.
בצידו האיטלקי של הגבול שוכנת העיר התאומה גוריציה, בין שתי הערים מתקיים שיתוף פעולה כמעט בכל התחומים, והאזור המטרופוליני מנוהל על ידי מועצה משותפת. מסילת ברזל מפרידה בין שכונות שתי הערים, אף על פי שהגבול עצמו עובר מספר מטרים מערבית לה. תחנת הרכבת של נובה גוריצה היא המבנה היחיד בעיר השוכן מערבית למסילה, והיא משרתת את תושביהן של שתי הערים.
נובו גוריצה ("גוריצה החדשה") היא עיר מתוכננת, העיר נוסדה בשנת 1948 לאחר ועידת השלום בפריז שקבעה את הגבול בין איטליה ליוגוסלביה. במסגרת הסכם השלום נותרה העיר גוריציה בשטח איטליה, וכך נותקו עמק סוצ'ה, עמק ויפאווה, וצפון מערב הקראס מהמרכז המטרופוליני שלהם. ממאי 2011 הצטרפו נובו גוריצה וגוריציה, למועצה משותפת חוצת גבולות המנהלת את האזור המטרופוליני. העיר בנויה בסגנון אדריכלות מודרנית. צפונית לעיר נמצא ההר הקדוש סווטה גורה, בפסגת ההר שגובהו 682 מטרים, ממוקמת כנסייה שנבנתה לראשונה בין השנים 1514–1544.
יהודים.
נכון לראשית המאה ה-21 לא מתגוררים יהודים בנובה גוריצה. יהודים התגוררו בגוריציה משלהי המאה ה-13. ב-1943, לאחר חתימת הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה השתלטה גרמניה הנאצית על האזור ויהודי גוריצה גורשו אל מחנות ההשמדה. כאמור, ב-1948 הוקמה נובה גוריצה וחומת אבן הוקמה כדי להפריד בין היישובים. החומה פורקה ב-2004. בפאתי הפרבר רוֹזְ'נָה דוֹלִינָה שבנובה גוריצה שוכן בית העלמין היהודי העתיק של גוריציה.
בית העלמין בנוי בצורת משולש, מוקף בחומת אבן שהוקמה בשלהי ה-19 ומשתרע על שטח של 5,662 מטרים רבועים. שטחו הקדום גדול יותר, אך ב-1890 בוצעו במקום עבודות תשתית ופיתוח דרכים ושטחו של בית העלמין תוחם על ידי הרשויות האוסטרו-הונגריות. במקום מצויות כ-900 מצבות, חלק גדול מהן הועברו למקום מבית עלמין קדום יותר, או משטחים אשר היו מחוץ לתחום המגודר של בית העלמין. רישומי הקבורות בבית העלמין ומפה מפורטת שלו מצויים בארכיון הקהילה היהודית בטריאסטה. בתוך בית העלמין גלעד לזכר הנספים בשואה. המצבה הקדומה ביותר היא מ-1450 ככל הנראה של בן משפחת מוֹרְפּוּרְגוֹ . מרבית המצבות המזוהות הן מהמאה ה-19 והכיתוב עליהן הוא באיטלקית ובעברית.
ערים תאומות.
לנובה גוריצה חמש ערים תאומות:
דיור בר השגה
סודיום טריפוספט
סודיום טריפוספט (לעיתים STP, STPP, סודיום טריפוליפוספט או TPP) הוא תרכובת אי-אורגנית שנוסחתה Na5P3O10. זהו מלח נתרן של פוליפוספט פנטה אניון, המהווה את הבסיס המצומד של חומצת תלת-זרחתית H5P3O10.
הוא מיוצר בקנה מידה גדול כמרכיב של מוצרים ביתיים ותעשייתיים רבים, בעיקר חומרי ניקוי ואבקות כביסה. לשימוש הנרחב בתרכובת מיוחסות בעיות סביבתיות של אטרופיקציה.
הפקה ומאפיינים.
סודיום טריפוספט מופק על ידי חימום תערובת מדויקת של דיסודיום פוספט, Na2HPO4, ומונוסודיום פוספט, NaH2PO4, תחת תנאים מבוקרים בקפדנות.
בדרך זו מופקים כ-2 מיליון טון בשנה.
ה-STPP הוא מלח חסר צבע, השימוש העיקרי בו הוא כתוסף לחומרי ניקוי. החומר מרכך מים משום שהוא יוצר קשר קואורדינטיבי יציב עם יונים של סידן ומגנזיום. לאניון הטריפוספט כמה זוגות אלקטרונים לא קושרים היוצרים קומפלקס יציב עם קטיוני המתכת וכך נמנע קישור שלהם לקבוצה האניונית של הדטרגנט.
החומר משמש כתוסף מזון ומספר E שלו הוא E451. הוא משמש כחומר משמר לבשר, עופות ודגים וכן כאמולסיפייר ומשמר לחות. מנהל המזון והתרופות האמריקני מגדיר את החומר "מוכר כללית כבטוח"
סומיר
סומיר (בצרפתית: Saumur) היא עיר וקומונה צרפתית במחוז מן ולואר שבצרפת. העיר נמצאת בין נהרות הלואר והטואה, והיא מוקפת כרמים מהם מיוצרים יינות שידועים באיכותם, בעיקר יין נתזים.
היסטוריה.
עד המהפכה הצרפתית הייתה סומיר בירתו של תחום סמכות עצמאי באותו שם, ובתקופות מסוימות תחת שלטון רוזנות אנז'ו. אחרי המהפכה התנהלו בעיר קרבות במסגרת מלחמות הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה.
ביוני 1940, במסגרת המערכה על צרפת בתחילת מלחמת העולם השנייה התנהל בעיר ולאורך הגדה הדרומית של הלואר קרב בלימה, בו צרפת ניסתה לעכב את ההתקדמות הגרמנית. ב-8 וב-9 ביוני 1944 הייתה העיר מטרה להפצצות בעלות הברית בגלל מסילת הרכבת שעברה בה. באחת מההפצות הגדולות נעשה השימוש הראשון בפצצות טולבוי, כנגד מנהרה שבה עברה מסילת הרכבת. ההפצצה בוצעה על ידי מטוסי אוורו לנקסטר ודה הבילנד מוסקיטו, ונועדה למנוע משלוח של טנקי פאנצר שהיו בדרכם לבלום את כוחות בעלות הברית לאחר הפלישה לנורמנדי. לאחר כשבועיים הופצץ גם הגשר שמעל הלואר על ידי חיל האוויר של ארצות הברית.
אתרים בעיר.
בעיר נמצא בית הספר הלאומי לרכיבה "קדרה נואר" (בצרפתית: מסגרת שחורה, על שם המדים השחורים של הרוכבים) שידוע בשל מופעי הרכיבה השנתיים שהוא מקיים. כמו כן נמצא בעיר בית הספר לקציני שריון של הצבא הצרפתי ומוזיאון טנקים גדול.
מעל העיר מתנשאת טירת סומיר שנבנתה לראשונה במאה ה-10 ואחר כך שוב במאה ה-12.
התקפת Zero Day
מרדכי קנת
מרדכי (מקס) קֶנֶת (במקור: מקס קנטרוביץ'; 26 במרץ 1909 – 6 בדצמבר 1987) היה שופט ישראלי, שכיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב (1952–1979).
ביוגרפיה.
מרדכי (מקס) קנת נולד ב-1909 בלונדון. הוריו, חנה לבית יאסקולקה וחיים קנטרוביץ, היו תושבי חברון שגורשו מהארץ עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והתיישבו באנגליה. ב-1919 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא למד בבית הספר המנדטורי למשפטים, ובמקביל היה בשנת 1930 פקיד בבית המשפט המחוזי בירושלים. משנת 1931 היה מתורגמן בבית המשםפט המחוזי ובהמשך עבר לכהן כמתורגמן ראשי של בית המשפט המחוזי בתל אביב. הוא השתלם באוניברסיטת לונדון, הוסמך למשפטים וקיבל רישיון עריכת דין בארץ ישראל.
באוגוסט 1937 מונה לשופט בבית המשפט השלום וכמנהל ההוצאה לפועל. ב-1947 מונה כשופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב ועם הקמת מדינת ישראל היה בין ששת השופטים הראשונים שמונו לבתי המשפט המחוזיים בישראל. באוגוסט 1949 עִברת את שמו ושם משפחתו ל'מרדכי קנת'. בקיץ 1952 התמנה כנשיא תורן, ומ-1977 עד 1979 כיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב.
קנת כיהן במשך 42 שנים על כס המשפט. בתפקידו כשופט פסק את פסק הדין הראשון שניתן, בתביעה אזרחית, אחרי הכרזת העצמאות של מדינת ישראל.
ב-1958 כיהן כאב בית הדין הצבאי המיוחד ששפט את אלוף-משנה יששכר שדמי, שהועמד לדין באשמת רצח וחריגה מסמכות בהקשר לטבח כפר קאסם; שדמי זוכה מאשמת הרצח והורשע בסעיפי החריגה מסמכות, הוא ננזף והוטל עליו קנס סמלי של עשר פרוטות, והוא המשיך בשירותו הצבאי.