היסטוריונים הסבירו שמדובר בטעות ושראשי תיבות RIF משמעותן בגרמנית Reichsstelle für industrielle Fettversorgung - "המרכז הלאומי לאספקה תעשייתית של שומן"..
ברומניה שלאחר מלחמת העולם השנייה רכשו יהודים סבונים שעליהם הוטבעו האותיות RIF מהחנויות וקברו אותם בבית הקברות היהודי, כפי שנעשה בסאטו מארה ב-1946, ביום האזכרה לנרצחים בשואה. טקסים כאלו נעשו גם שנים רבות לאחר השואה, למשל באטלנטה בשנת 1970.
ב-27 במאי 2009 נערכה האזכרה לקורבנות השואה בבית העלמין היהודי בגאלאץ מול קבר הסבון.
כך גם בעפולה מצוי קבר ועל פי המצבה שעליו טמון בו "אפר הקדושים וסבון שנאסף מכבשני הנאצים", וכן מצבה דומה בבית הקברות הצבאי בנתניה.
במרתף השואה יש מיצג הכולל פיסות סבון שעל פי הטענה שם יוצרו מגופות של יהודים.
בספר השחור שכתב איליה ארנבורג לאחר המלחמה נכתב: "בחלק אחר של מחנה בלז'ץ היה בית חרושת ענקי לסבון. הגרמנים בחרו את האנשים השמנים ביותר, רצחו אותם וייצרו מהם סבון". סיפור דומה סופר על ידי יהודי מלבוב שסיפר על עובד רכבת שאמר לו שבבלז'ץ מייצרים סבון מגופות היהודים הנרצחים. אנטולי קוזנצוב, בספרו באבי יאר, כותב: "בבאבי-יאר נבנה והלך מפעל נסיוני לתעשיית סבון, להפקת סבון מגוויות ההרוגים, אך הגרמנים לא הספיקו לסיים בנייתו".
טענה דומה בדבר שימוש בסבון של יהודים במחנה ההשמדה אושוויץ העלה ניצול השואה מל מרמלשטיין, שהגיש מספר תביעות משפטיות נגד מכחישי שואה.
המחקר ההיסטורי.
כלל ההיסטוריונים טוענים כי הגרמנים לא ייצרו סבון מרקמות שומן אדם בייצור המוני.
ההיסטוריון פרופ' ישראל גוטמן אמר בהקשר לייצור סבון מבני אדם על ידי הנאצים כי "זה מעולם לא נעשה בקנה מידה גדול". ישנה מחלוקת באשר לשאלה האם במעבדה ליד שטוטהוף ודנציג אכן היה ניסיון שכזה, אולם גם במקרה זה ברור שהדבר לא חרג מגדר של ניסוי ראשוני ולא היה בו שימוש בקרבנות יהודים.
שלילת השימוש בקרבנות יהודים לייצור סבון.
ישנו קונצנזוס בין ההיסטוריונים שהגרמנים לא ייצרו סבון מרקמות שומן של יהודים. פרופסור יהודה באואר ששלל אפשרות זאת בתוקף וטען שמדובר ב"בדיה" הסביר שמקור השמועה בסיפורים שסוהרים ספרו לאסירים במטרה לאמלל אותם. ההיסטוריונית דברה ליפשטדט כתבה על כך: "השמועה על הסבון נחקרה ביסודיות לאחר המלחמה והוכחה כלא נכונה" .
ביד ושם קבעו בהצהרה רשמית שמעולם לא הוכח שהנאצים ייצרו סבון משומן של יהודים ומספר עדויות שנבדקו בנושא זה נמצאו חסרות בסיס. בין השאר נמצא שפיסות סבון שהובאו לקבורה מכיוון שנטען שיוצרו מגופות של יהודים כלל לא הכילו שומן. ביד ושם טוענים ש"מעל לכל במה אפשרית אנחנו מנסים לנפץ את מיתוס הסבונים". בשל כך גם אין אזכור לסוגיה זו במוזיאון יד ושם ובאתר האינטרנט שלו.
מכחישי שואה רבים מחזקים את טענתם שהשואה לא הייתה, בכך שכביכול שסיפור הסבון לא היה, כך גם שאר הסיפורים על השואה הם הגזמות או בדיות. בשנת 1980 הכריז ארגון של מכחישי שואה על פרס של $25,000 למי שיביא הוכחה שהנאצים ייצרו סבון מיהודים.
"סבון" בסלנג העברי.
הביטוי "סבון" שנוצר בסלנג הארץ ישראלי, ושהתייחס בעיקר לניצולי השואה, לא היה קשור בהכרח לסיפור "הסבון האנושי" מן השואה, אלא היה ביטוי של לעג לעולים ה"לא ספורטיבים", "לא שזופים" ו"חלושים" שבאו מאירופה. מאוחר יותר היו מחברים שחשבו כי יש קשר בין המילה הלועגת הזאת לסיפור "הסבון היהודי" ואף הרחיקו לכת בחושבם כי לפועל "לסבן" במובן להונות, יש קשר לשמועה שיהודים אלה ניצלו מלהפוך לסבונים בידי הנאצים.
גופן ברוחב אחיד
גופן ברוחב אחיד או מונוספייס (באנגלית: monospace; נקרא גם גופן ברוחב קבוע, fixed-width font, או גופן לא-פרופורציונלי, non-proportional font) הוא גופן שלאותיותיו רוחב אחיד – להבדיל מגופנים ברוחב-משתנה, variable-width fonts, שלא לכל אות בהם רוחב שווה (בעברית, שי"ן רחבה מיו"ד, למשל).
מכונות הכתיבה הראשונות יכלו לנוע מרחק קבוע קדימה עם כל אות חדשה שנכתבת, ולכן השתמשו בגופן ברוחב אחיד (להבדיל מסדר דפוס, שבו שמשו גופנים ברוחב משתנה).
השימוש במחשבים.
מדפסות מחשב רבות הדפיסו גופן ברוחב אחיד. גם מסכי המחשב בתקופה שקדמה לממשק המשתמש הגרפי (למשל במערכת ההפעלה DOS) הציגו גופן ברוחב אחיד, והוא הקנה להם מראה אופייני.
עם התקדמות הטכנולוגיה רבות מהתוכנות לעיבוד תמלילים והצגת טקסט עברו לגופנים ברוחב משתנה, שכן הוא עדיף חזותית, קרוב יותר לאותיות הנכתבות, ומקל את הקריאה. עם זאת, בתוכנות המיועדות לכתיבת קוד כגון סביבת פיתוח משולבת מקובל כברירת מחדל שימוש בגופן ברוחב אחיד. בכתיבת קוד יש חשיבות לכל תו ולכן יש הרואים בגופן מסוג זה גופן נוח למתכנתים, המגביר את רמת הקריאוּת של הקוד. שימושים אחרים כוללים הדמיית מסוף וסטים של נתונים מוזחים במסמכים עם טקסט ברור. שימוש אחר רווח במדריכים טכניים: ההבחנה בין מילת התפקוד "for" למילה for בתכנות, והצגת בלוקים של קוד באופן המבדל אותם מטקסט בשפה טבעית. גופנים מוכרים ברוחב אחיד הם Courier,Presitge Elite ו-Monaco.
בקריפטוגרפיה מקובל להשתמש בגופן ברוחב אחיד לשם הצגת טקסט מוצפן. את הטקסט המוצפן נהוג לחלק לבלוקים בגודל קבוע ולשים רווח בסוף כל בלוק. שימוש בגופן ברוחב קבוע מאפשר הצגה של טקסט מוצפן כזה באופן שבו כל הבלוקים מיושרים זה מעל זה.
שימושים בביולוגיה.
גופנים ברוחב אחיד משמשים להצגת מעקובות של חומצות גרעין וחלבונים. הגופן מאפשר לכל חומצה נוקלאית או אמינית להתפרש על אותה כמות של מקום במעקובת ארוכה, ובנוסף להציג בתצוגה מתאימה (align) את המעקובות.
ברכת השכיבנו
ברכת השכיבנו היא אחת מברכות קריאת שמע הנאמרת לאחר קריאת שמע בתפילת ערבית.
זמן אמירתה.
ברכה זו נאמרת רק בערבית, משום שהיא עוסקת בבקשת הגנה בשעות הלילה.
נוסח הברכה.
הברכה מתחילה במילים "השכיבנו ה' אלוהינו (הספרדים אומרים: אבינו) לשלום והעמידנו מלכנו לחיים (טובים ולשלום)" ומסתיימת בימות החול במילים "ברוך אתה ה' שומר עמו ישראל לעד" ובשבתות וחגים במילים: "(ה)פורש סוכת שלום עלינו ועל כל עמו ישראל ועל ירושלים".
בספרות האמוראים.
נוסח הברכה אינו מופיע בתלמוד, המתייחס אליו רק בשם "השכיבנו", במה שנראה כמילה הפותחת את הברכה. חתימת הברכה מופיעה בספרות האמוראית בשני נוסחים שונים. במדרשים מופיע נוסח קצר: "פורס סוכת שלום" ובתלמוד ירושלמי מופיע נוסח ארוך יותר: "פורס סוכת שלום על עמו ישראל מנחם ציון ובונה ירושלים".
מהמקורות האמוראיים, שכולם ארצישראליים, נראה שנוסח חתימת הברכה הייתה קבועה בכל ימות השנה. שמעון פוגל ואורי ארליך טענו שהנוסח הקצר הוא קדום יותר, והנוסח הארוך התפתח ממנו מתוך רצון להוסיף את עם ישראל וירושלים לברכה. לטענתם, באותה תקופה היה הנוסח הארוך יותר רווח בקרב המתפללים.
בגניזה הקהירית.
בגניזת קהיר נמצאו מעל 50 קטעי סידורים של נוסח הברכה המתחילה במילה "השכיבנו" ועוד מעל 30 קטעי סידורים בהם הברכה מתחילה במילה "נשכבה". קטעי סידורים אלו כוללים קטעים על פי נוסח ארץ ישראל וקטעים על פי מספר גרסאות של נוסח בבל. שמעון פוגל ואורי ארליך מסכמים את הנוסחים המתחילים בהשכיבנו כך:
בהתאם למגוון הנוסחים בגניזה משחזרים שמעון פוגל ואורי ארליך את נוסח ברכת השכיבנו הקדום כ:
מחקר נוסף שנעשה הראה כי החילופים הרבים בין כתבי היד מעידים על נוסח קדום קצר יותר:
להערכתם של שמעון פוגל ואורי ארליך, נוסח "נשכבה" הקדום: "נשכבה לשלום ונקיצה לשלום ופחד בלילות אל ימשול בנו ברוך אתה ה' הפורס סוכת שלום", הוא עיבוד פייטני מאוחר של הברכה המקורית.
לטענתם, הנוסח הקדום של הברכה תואם את פשט דברי המשנה "ובערב שתים לפניה ושתים לאחריה אחת ארוכה ואחת קצרה", כפי שפורשו בין השאר על ידי רש"י, שברכת השכיבנו הייתה קצרה לעומת ברכת גאל ישראל.
היו שמצאו דמיון בין נוסחאות אחרים של הברכה ומקורות עתיקים. ח"י גרינפלד ומ. סטון מצביעים על דמיון בין הנוסח: "ופרוס עלינו סוכת שלומך ותקננו בעצה טובה מלפניך והגן בעדנו ... והסר מעלינו ... ושבור שטן מלפנינו ומאחרינו ובצל כנפיך תסתירנו" לטקסטים במגילת מקצת מעשי התורה וב"תפילת לוי" שבצוואות השבטים.
ברכת השכיבנו בשבת.
בנוסח אשכנז, בנוסח איטליה (שאומרים שאר ברכות ק"ש בנוסח מיוחד) ובנוסח קטלוניה, נוסח ברכה זו הוא כמעט כמו בימות החול אלא שמוספים לומר "ופרושׂ עלינו סוכת שלומך" ובמקום לסיים "ברוך אתה ה' שומר עמו ישראל לעד", מסיימים "ברוך אתה ה' פורש סוכת שלום עלינו ועל כל עמו ישראל ועל ירושלים".
הנוסח דומה לנוסח ארץ ישראל (גם בחול), "בָּרוּךְ אַתָּה יי פּוֹרֵשׂ סֻכַּת שָׁלוֹם עָלֵינוּ וְעַל עַמּוֹ יִשְׂרָאֵל מְנַחֵם צִיּוֹן וּבוֹנֵה יְרוּשָׁלַיִם".
אצל הספרדים והתימנים משמיטים מנוסח הברכה את הבקשה להצלה "והסר מעלינו מכת אויב, דבר, חרב..." וכו' ואומרים במקום "ופרוס עלינו סוכת (רחמים ו)שלום", וחותמים "הפורש סוכת שלום עלינו ועל כל עמו ישראל ועל ירושלים (יש מוסיפים: עיר הקודש) אמן".
רבי דוד אבודרהם מביא מנהג שהיה נהוג בזמנו בערים איסביליא (היא סביליה) וטליטלא (טולדו) לומר ברכת השכיבנו בשבתות כמו בימות החול ורק בימים טובים היו אומרים "ופרוס עלינו" וכו', אך לדעתו אין מנהג זה נכון. יש מן הספרדים שבמקום הנוסח "ופרוס עלינו סוכת (רחמים ו) שלום" גורסים "ופרוס סוכת שלומך עלינו ועל ישראל עמך ועל ירושלים עיר קדשך".
בנוסח רומניא, השמיטו את רוב נוסח הברכה ואמרו "השכיבנו יי אלהינו לשלום והעמידנו מלכנו לחיים ולשלום ופרוס עלינו סכת שלומך. בא"י הפורס סכת שלום עלינו ועל כל עמו ישראל ועל ירושלם עיר הקדש".