באוגוסט 2018, לאחר צאת אלבום הבכורה של קרטי, Die Lit, עלה עליו סרטון שדן באלבומו הבא הנקרא Whole Lotta Red. בנובמבר, ביצע קרטי שירים שטרם פורסמו בהופעה בסיאטל. במרץ 2019, במהלך ראיון עם GQ, אמר קרטי כי וירג'יל אבלו יהיה המנהל הקריאייטיבי של האלבום. במאי 2019 התארח קרטי ב-"Earfquake", הסינגל המוביל מאלבומו של הראפר טיילר, דה קריאייטור, "Igor", שצוין בשימושו של קרטי ב"קול תינוק" על ידי מבקרי המוזיקה והמעריצים. בהמשך אותו חודש, שיר בשם "Pissy Pamper" של קרטי יחד עם יאנג ניודי דלף והפך לוויראלי בפלטפורמת המדיה החברתית טיקטוק. בטרם הוסר מהפלטפורמה, הגיע הישר למקום הראשון במצעד ה-Viral 50 של ספוטיפיי בארצות הברית. מספר שירים אחרים המשיכו לדלוף גם באמצעות יוטיוב ו-SoundCloud, שדווחו כגורם העיקרי של קרטי לעבוד מחדש על האלבום. ביוני 2019, חשף קרטי בראיון ל-The Fader כי התחיל להקליט את האלבום לקראת סוף 2018, והקליט באולפני Means Street של די ג'יי דרמה באטלנטה ובביתו.
ב-14 באפריל 2020, צייץ קרטי את העטיפה של השיר "", שיצא כסינגל כעבור יומיים. השיר צוין גם הוא בשימוש של קרטי ב"קול תינוק". במאי התארח קרטי בשיר "Pain 1993", מתוך המיקסטייפ של דרייק, "Dark Lane Demo Tapes", שהמשיך בשימוש של קרטי ב"קול התינוק" והפך ללהיט הראשון שלו בעשירייה הפותחת של הבילבורד הוט 100, תוך שהגיע בשיאו למקום השביעי.
ב-23 בנובמבר, לאחר הפסקה ברשתות החברתיות, פרסם קרטי ברשתות שלו תמונות מטושטשות שלו, תוך שהוא חשף כי האלבום הועבר ללייבל שלו. באותו היום, בראיון ל-GQ, כינה קרטי את האלבום כ"אלטרנטיבי" ו-"psyched out". בימים שלאחר מכן, הודיע קרטי על שיתופי פעולה עם כמה ראפרים נוספים ובהם קניה וסט, קיד קאדי, טראוויס סקוט ופיוצ'ר. בהמשך, ציין גם את פוסט מאלון ופארל ויליאמס. DJ Akademiks הודיע בשידור חי ובטוויטר כי האלבום עתיד לצאת בחג המולד ויופק בפועל על ידי קניה וסט; הוא מציין גם בשידור החי וגם בטוויטר שהוא "כמעט מכר את נשמתו" כדי להשיג את המידע האמור.
ב-21 בדצמבר, חשף קרטי את עטיפת האלבום, תאריך צאתו והזמנה מוקדמת למרצ'נדייז.
הצלחה מסחרית.
האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, עם 100,000 יחידות שקולות לאלבום בשבוע הראשון לצאתו. זהו האלבום הראשון של קרטי שהגיע למקום הראשון במצעד, והפרויקט השני שלו שהגיע היישר אל העשירייה הראשונה, לאחר אלבום הבכורה שלו, "Die Lit", שיצא בשנת 2018. האלבום היה לאלבום החדש הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 בשנת 2021, וצבר 126.43 השמעות בסטרימינג לפי דרישה בשבוע הראשון לצאתו.
שביל השלום האלפיני
שביל השלום האלפיני (Alpine Peace Crossing) הוא שביל שסומן ב-2007 בהרי האלפים לציון 60 שנה למעברם של כ-5,000 מעפילים יהודים בשביל זה. מעפילים אלו היו ניצולי שואה שב-1947, לאחר מלחמת העולם השנייה, חצו את האלפים בדרכם ממחנה עקורים באוסטריה לנמלים באיטליה. לאורך השביל נקבעו תחנות שונות שהיו משמעותיות למעפילים ובהן הוצבו שלטי הסבר. שביל זה פופולרי בין מטיילים באלפים וזאת בנוסף למסורת של צעדות שנתיות לאורכו של השביל המתקיימות בחודש יוני.
רקע.
עם סיום מלחמת העולם השנייה קובצו ניצולי השואה היהודים במחנות עקורים בהם פעלו מספר ארגונים כדי לטפל ביהודים ולהעלותם ארצה. רוב המחנות היו פרושים בגרמניה ואוסטריה שהיו תחת שליטה של בעלות הברית לאחר המלחמה. על אף הסבל שחוו הניצולים אסרו השלטונות הצבאיים על היהודים לנוע בדרכים למרות רצונם לעלות ארצה. הגוף העיקרי שטיפל בהברחת היהודים מהמחנות לערי הנמל לאורך חופי הים התיכון והעלאתם ארצה היה ארגון הבריחה. ארגון זה הוביל, במסלולים שחצו את הרי האלפים, כ-300,000 יהודים ארצה.
הצעדה במעבר קרימל.
אחד ממחנות העקורים הוקם ליד העיר זלפלדן שבאוסטריה. במקום זה הוקם מחנה שנקרא "גבעת עבודה". המחנה נוהל במשותף על ידי אונרר"א (סוכנות הסעד והשיקום של האומות המאוחדות) וארגון הג'וינט ובמעורבות של ארגון הבריחה. החל מקיץ 1947 החל ארגון הבריחה להעביר קבוצות של 150–200 מעפילים לאורך השביל בקצב של 2–3 קבוצות בשבוע. ההליכה בשביל נמשכה כ-15 שעות במהלכם של 2 לילות. בסיום ההליכה, בצד האיטלקי של האלפים, חיכו למעפילים משאיות שהובילו אותם לנמלי איטליה (בעיקר לנמל גנואה). כל קבוצה הובלה על ידי מדריך מקומי.
תחנות השביל.
השביל עבר ב-7 תחנות שב-6 מהן הוצבו אנדרטאות בצורת פירמידה משולשת שעל כל צלע נכתב הסבר בשפה אחרת. לכל תחנה ניתן שם אחר:
הנצחת המעפילים בשביל.
ב-2003 נחשף הכלכלן והבנקאי ד"ר ארנסט לושנר (Ernst Löschner) להיסטוריה של השביל ולסיפורם של המעפילים שעברו בו ב-1947.
בעקבות הכרות זו הקים לושנר עמותה בשם APC-Alpine Peace Crossing ששמה לה למטרה להנציח את ההולכים בשביל ולשם כך יזמה הקרן את סימון השביל. השביל נחנך ב-29 ביוני 2007 לציון 60 שנה לתחילת הצעדות של המעפילים ופתח בכך מסורת שנתית לקיום צעדות לאורך השביל.
בדצמבר 2007 ביקרה הנהלת העמותה בישראל ונפגשה עם ניצולים שעברו את השביל ועלו ארצה.
ב-2013 הוצבו לאורך השביל 6 לוחות זיכרון רב לשוניות בדוגמת פירמידה. לוחות אלו מספרים את ההיסטוריה של השביל.
בשלב מוקדם של הקמת העמותה הורחב יעודה כדי לתמוך ולסייע לפליטים ברחבי העולם.
אוניברסיטת פודאן
ינה מולנאר
ינה מולנאר, (במקור עד 1903 מילר-Müller, בהונגרית: Molnár Jenő; סובוטיצה, 20 במרץ 1880 – בודפשט, 28 במרץ 1933) היה סופר, משורר, עיתונאי, עורך עיתון יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
ינה מולנאר נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר יאקאב מילר ובטי גולדארבייטר. הוא סיים את בית הספר התיכון שלו בעיר סגד. הוא המשיך את לימודיו בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בודפשט, שם סיים את לימודיו בשנת 1900. בשנת 1901 עבר את בחינת עריכת הדין באוניברסיטת קלוז'-נאפוקה ולשכת עורכי הדין בסגד רשם אותו בפנקס המועמדים לקבלה ללשכה כעורך דין. במקביל ללימודיו, עבד ככתב עיתונים משנת 1897, כשעבד עבור עיתון הערב מדיאיר אוישאג בבודפשט במשך שנה. בשנת 1898–1899 היה עמית שכיר של "יומן סגד" (Szegedi Napló). מילר שינה אז את שם משפחתו למולנאר.
בשנת 1894 כתב עבור כתב העת ההיתולי בורשסם ינקו, והפך בו לעובד קבוע. שירו הראשון התפרסם ב-1898. הוא כתב כמה שירים ליריים, פטריוטיים, מזדמנים והומוריסטיים במשך כמה זמן לשבועונים ויומונים בבודפשט. הוא דקלם שירה וקרא פרוזה מספר פעמים באירועים חגיגיים. במשך תקופה ארוכה היה כתב של כתב העת "שוויון" (Egyenlőség) והיה מעורב באופן פעיל בעיתונות היהודית. ההומורסקות שלו הופיעו ללא הרף בעיתונים גרמניים. אחת ההצגות שלו הוצגה בתיאטרון רזידנץ (Residenz-Theater) בווינה.
חייו הפרטיים.
ב-6 באפריל 1918 נשא לאישה את קלרה, בתם של אדן שנפלד וגיזלה ילינק, בטרזווארוש, בודפשט.
המהפכה החוקתית בפרס
המהפכה החוקתית בפרס (פרסית: انقلاب مشروطه) התמשכה בין השנים 1905–1911 והייתה מאבק מזוין, תסיסה אזרחית ומלחמת אזרחים ששטפה את השושלת הקאג'ארית ואפשרה את עליית השפעתן של האימפריה הרוסית והאימפריה הבריטית באזור. עיקר המהפכה התעסק בסיום המונרכיה האבסולוטית של השאה השלט, הקמתה של חוקה דמוקרטית, פרלמנט (מג'לס) ומונרכיה חוקתית בשושלת הקאג'ארית. הריבונים הפרסים, מוזפר א-דין שאה קאג'אר ומוחמד עלי שאה קאג'אר נאבקו בעזרת הצבא נגד ההתנגדות האזרחית החמושה לשלטונם האבסולוטית.
בתקופה שקדמה למהפכה, מאבקים כגון מלחמת רוסיה–פרס (1826–1828) והמלחמה האנגלו-פרסית גרמו להאדרת ההשפעה האירופאית על פרס. ההשפעה כללה בין לבין את הגעתם של רעיונות אידיאליסטים שכללו את זכויות האזרח ואת בשורת המהפכה התעשייתית, אשר ערערו את הסדר החברתי בפרס. עם כתביהם של מלומדים מוסלמים כגון ג'מאל א-דין אל-אפגאני, הסדר החברתי שנשען רבות על דת האסלאם השיעי התערער עוד יותר. אי שקט ותסיסה אזרחית הביאו למאבקים מזוינים, הראשון בהם, מרד הטבק בפרס, הביא לאיבוד היציבות בממשלו של נאסר א-דין שאה קאג'אר.
בתחילת המאה ה-20, שלטונו החדש של מוזפר א-דין שימש פרצה ביד הברזל של האוטוקרטיה השלטונית ואפשר את עלייתם של קבוצות התנגדות שקראו להפיכה דמוקרטית. בשנת 1906 נכנע מוזפר א-דין לדרישות המתנגדים האזרחיים וויתר על האוטוקרטיה בתמורה למונרכיה חוקתית. מותו של מוזפר א-דין שנה אחר כך הביא לעליית בנו, מוחמד עלי, לשלטון. מוחמד עלי התנגד לרפורמות בחוקה ובהמשך למרידות שהתרחשו עוד בתקופת אביו, הוא יצא בפעולות נגד הממשל החוקתי ונגד הפרלמנט. לאחר שכוחות מורדים כבשו את הבירה טהראן, הדיחו את מוחמד עלי והסדירו את בנו הצעיר, אחמד שאה קאג'אר, בשלטון הפרלמנט היה בפועל הכוח השלט בפרס עד לעלייתו של אחמד שאה לבגרות. בשנת 1911, מוחמד עלי שב מגלות לפרס והחל במאבק מזוין נוסף להשיב עצמו אל הכס אך ללא כל הצלחה.
למהפכה החוקתית בפרס היו השפעות רבות על המדינה בהמשך ההיסטוריה שלה; הממשל הפרלמנטרי היה בפועל חסר כוח מכיוון שכוחות האימפריות הרוסית והבריטית חילקו את המדינה לאזורי השפעה במהלך המהפכה, זכויות הנפט של המדינה הועברו לבריטניה עד לאירועי משבר אבדאן בשנות ה-50. סדר שלטוני בפרס יושג רק לאחר 1921, עם ההפיכה הצבאית של רזא ח'אן ועלייתה של שושלת פהלווי שהחליפה את השושלת הקאג'ארית.
רקע היסטורי.