בישיבה לימדו הר"מים: הרב יונתן פרלמן, הרב דוד אוסטרן והרב מרדכי הלר. בעבר היה הרב יהודה עמית ר"מ בישיבה, אך בעקבות חילוקי דעות בינו לבין הרב הורוביץ עזב את הישיבה והקים את ישיבת קריית מלאכי. לאחר עזיבתו מונה הרב אליעזר איינהורן, שהיה ראש הכולל בישיבה, לר"מ של שיעור א'.
רבים מבוגריה של הישיבה התיישבו באופקים והישיבה השתלבה בקהילה החרדית במקום.
הישיבה כיום.
לאחר פטירת הרב קמיל בתשס"ה מונה הרב אליעזר אינהורן לתפקיד ראש הישיבה (לצידו של הרב יעקב הורוביץ). המנהל הרוחני הוא הרב אלחנן פרבשטיין (בנו של הרב אברהם פרבשטיין), שהגיע לישיבה בתשמ"ה. הר"מים הם הרבנים שי כהן ומנחם גולדברג. ראש הישיבה הרב אינהורן מוסר שיעורים לשיעור ג'.
אחת לשבוע נמסרת שיחת מוסר, על ידי הרב אינהורן או הרב פרבשטיין. בשבתות נערך "עונג שבת" לתלמידי הישיבה בבתי הר"מים ובבתי אברכי הקהילה.
בישיבה יש שילוב בין בוגרים של ישיבות תיכוניות חרדיות, כגון מערבא, נהורא ונהרדעא, ובין בוגרי ישיבות תיכוניות ציוניות, כגון שעלבים. לומדים בה כשבעים בחורים וכשלושים אברכים.
שיטת לימוד.
על פי הדרכת הרב שך, סגנון הלימוד הוא בדרך המקובלת הישיבות הליטאיות. בשונה מרוב הישיבות השיעור היומי נמסר בתחילת סדר בוקר. בסדר ערב לומדים את אותם נושאים שלומדים בסדר בוקר. סדר בוקר הוא סדר חזרה על השיעור וסדר ערב הוא סדר הכנה לשיעור של מחר.
אוסף שבדרון
שמואל פרסבורגר
שמואל פרסבורגר (1930 – 13 ביולי 2004) היה סגן קחצ"ר ומפקד חטיבה 9100, ממקימי תנועת שלומציון ומזכ"ל התנועה, מועמד הליכוד לראשות עיריית ירושלים וראש סיעת הליכוד במועצת העירייה.
ביוגרפיה.
פרסבורגר נולד בפרסבורג (ברטיסלבה) שבצ'כוסלובקיה לבנימין ומרים פרסבורגר, משפחה אמידה ולה שישה ילדים. מספר חודשים לאחר פלישת הגרמנים לצ'כוסלובקיה בשנת 1939 ברחה המשפחה לבודפשט. עם כניסת הגרמנים לבודפשט ב-1944 נשלח אביו של פרסבורגר לעבודה בבית חרושת ולבסוף נספה ב"צעדת מוות". המשפחה גרה עם עוד מספר משפחות יהודיות ב"בתים המוגנים" שבעיר שהיו תחת דגל שווייץ, פינלנד, בלגיה ושוודיה. בדצמבר 1944 חוסלו הבתים המוגנים והמשפחה הועברה לגטו של העיר. לאחר מלחמת העולם השנייה הצטרף פרסבורגר לעליית הנוער. קבוצתו כללה כ-30 ילדים בגילאי 14-18, שעלו במרסיי שבצרפת על אוניית המעפילים "תיאודור הרצל". הבריטים השתלטו על הספינה בקרבת חוף ארץ ישראל ונוסעיה הועברו לקפריסין. בהמשך הותר לפרסבורגר לעלות לארץ והוא הגיע לבית הספר החקלאי בנהלל. שם למד עברית ועבר אימוני נשק.
שירותו הצבאי.
במאי 1948, עם פרוץ מלחמת העצמאות, ברח פרסבורגר עם מספר חברים מבית הספר במטרה להתגייס לצבא. קבוצתו הוכרזה ככיתה והם הופעלו בליווי שיירות ואבטחת יישובים. לאחר מספר חודשים פורקה הכיתה ואנשיה נשלחו בחזרה לבית הספר החקלאי בנהלל. בהמשך המלחמה החליט פרסבורגר לברוח שנית מבית הספר ולהתגייס לצה"ל. הוא שירת בגזרת ג'נין, ובהמשך השתלם בקורס מפקדי כיתות ונשאר בו כמדריך עד סוף המלחמה.
לאחר מלחמת העצמאות הוא סיים קורס סמלים קרביים לאחריו שימש כמדריך בקורס. בשנת 1950 נשלח לקורס קצינים, ועם סיומו שב לתפקידי הדרכה בקורס מ"כים ובקורס קצינים. מונה למפקד קורס הצלפים השני בצה"ל. בהמשך השתלם בקורס מפקדי פלוגות, ובמלחמת סיני לחם בגדוד 51 כמפקד פלוגה.
לאחר מלחמת סיני הוא הדריך בקורס קצינים ולאחר מכן היה קצין אג"מ של חטיבת גולני. הוא עבר קורס פיקוד ומטה והיה לסגן מפקד גדוד נח"ל מוצנח. לאחר ששימש כמפקד פלוגה בבית הספר לקצינים מונה למפקד גדוד הנח"ל המוצנח והוביל את לוחמיו במספר פעולות תגמול, ובהן פעולת סמוע בנובמבר 1966. במלחמת ששת הימים היה סגן מפקד חטיבה 80 תחת פיקוד דני מט. החטיבה השתתפה בקרב אום-כתף ובכיבוש דרום רמת הגולן. לאחר המלחמה שימש סגן מפקד חטיבה 55.
בהמשך שימש כסגן קחצ"ר וסגן מפקד חטיבת הבקעה. במלחמת ההתשה הקים את חטיבה 275, חטיבה מרחבית שהופקדה על הגזרה הצפונית בקו בר-לב והיה מפקדה הראשון.
לאחר מלחמת ההתשה שב לתפקידו כסגן הקחצ"ר והשתתף במספר פעולות ובהן מבצע אביב נעורים, בו פיקד על "כוח צילה", שהופקד על פיצוץ מחסן אמצעי לחימה בצפון נמל ביירות. פרסבורגר החל ללמוד באוניברסיטה מספר חודשים לפני מלחמת יום הכיפורים.
עם פרוץ המלחמה פיקד על חטיבה 9100, שהוקמה במהירות מיד לאחר פרוץ המלחמה על בסיס מאגר כוח האדם הלא משובץ בקצח"ר (בעיקר קצינים). היו בה שלושה גדודי רגלים מצוידים רק בנשק נ"ט קל. בתחילה הוצבה החטיבה בפיקוד המרכז באזור מעלה אדומים ובהמשך עברה לשרת בחזית הדרום בקרבת תעלת סואץ. בשנת 1976 השתחרר פרסבורגר מצה"ל.
לאחר השירות הצבאי.
לאחר שחרורו פנה לעסקים. הוא קשר קשרים עסקיים עם התושבים הפלסטינים שביהודה ושומרון ועם סין העממית. בשנת 1977 היה ממקימי מפלגת שלומציון בראשות אריאל שרון ושימש כמזכ"ל התנועה. עם פירוקה לא עבר לליכוד ורק בהמשך דרכו הפוליטית הצטרף למפלגה זו. בהמשך היה חבר מועצת עיריית ירושלים במשך 10 שנים. כמו כן היה מועמד הליכוד לראשות העיר ב-1988, אך הפסיד בהתמודדות מול טדי קולק. בשנת 1993 הצטרף למפלגת צומת. בהמשך שימש כיושב ראש האגודה למניעת אלכוהוליזם.
פרסבורגר היה נשוי לזמירה זהבי, ולהם בן ובת. נישא בשנית לברוריה, ולהם בן ושתי בנות. אחיו הוא הצייר יצחק פרסבורגר.
שמואל פרסבורגר נפטר בירושלים בשנת 2004.
החלטה 1583 של מועצת הביטחון של האו&quot;ם
החלטה 1583 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה שהתקבלה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות ב-28 בינואר 2005, והיא עוסקת בהארכת המנדט של יוניפי"ל לשמירת השלום בגבול ישראל–לבנון בשישה חודשים, עד 31 ביולי 2005.
ההחלטה מבוססת על החלטות 425, 426 ו-1553 של מועצת הביטחון של האו"ם והתקבלה פה אחד על ידי 15 המדינות החברות במועצת הביטחון.
עיקרי ההחלטה:
שלב הצילומים
צ'ארלס גרודין
צ'ארלס גרודין (באנגלית: Charles Grodin, 21 באפריל 1935 – 18 במאי 2021) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, קומיקאי, מחזאי, תסריטאי, במאי, מפיק וסופר יהודי אמריקאי, אשר בין השאר גם זכה בפרס אמי לשנת 1978 בגין כתיבתו.
קורות חיים.
גרודין נולד ב-1935 בפיטסבורג פנסילבניה, הבן השני להורים יהודים אורתודוקסיים, תאודור (טד) ולנה גרודינסקי, שהיו בעצמם צאצאים ליהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית. עד גיל בר מצווה קיבל חינוך יהודי דתי, אולם לאחר מכן נמנע מלבקר בבית כנסת במשך 56 השנים הבאות. הוריו היו חנוונים, בעלי חנות למוצרים סיטונאיים. גרודין סיים בית ספר תיכון ואף הספיק ללמוד קצת פחות משנה באוניברסיטה, בטרם עזב ב-1954 והחל לעבוד כשחקן.
גרודין נפטר ב-18 במאי 2021, בגיל 86, בביתו שבעיר וילטון , קונטיקט.
שחקן, במאי, תסריטאי, מחזאי ומפיק.
ב-1954 שיחק גרודין בפעם הראשונה בתפקיד זעיר בסרט הקולנוע של וולט דיסני - 20,000 מיל מתחת למים. לאחר מכן למד משחק אצל לי סטרסברג ואוטה האגן, שיחק באפיזודות אחדות בסדרות טלוויזיה שונות וב-1962 השתתף בהצגת התיאטרון הראשונה שלו - "צ'ין צ'ין" (עם אנתוני קווין בתפקיד הראשי). הוא קיבל לראשונה תפקיד של ממש בסרט קולנוע, רק ב-1964, ב"בוב, סקס ונערת הקולג'", בעודו ממשיך לשחק גם בתיאטרון. ב-1968 שיחק בתפקיד ד"ר היל בסרט האימה של רומן פולנסקי, תינוקה של רוזמרי.
ב-1972 שיחק לראשונה בתפקיד ראשי, בסרט "אשת החלומות" ביחד עם סיביל שפרד.
במקביל לפעילותו זו החל גרודין גם לביים סרטים והצגות תיאטרון, הוא עבד תחילה כעוזר במאי ולאחר מכן כבמאי, ובנוסף החל גם לכתוב תסריטים ומחזות ולהפיק סרטים ומחזות. במהלך השנים שיחק במספר סדרות טלוויזיה, כמו "איש וירג'יניה" שהוקרן גם בישראל, אופרות סבון, סרטי טלוויזיה ועוד. ב-1974 הציע לו סטיבן ספילברג לשחק בתפקיד הראשי בסרטו מלתעות, אך גרודין העדיף לביים את ההצגה "גנבים", בברודוויי. ב-1978 שיחק בתפקיד משנה בסרט המצליח מאוד "השמים יכולים לחכות", לצידם של וורן בייטי וג'ולי כריסטי. ב-1988 שיחק בסרט "מרדף חצות" לצד רוברט דה-נירו. במחצית הראשונה של שנות התשעים כיכב בשני סרטי "בטהובן" המצליחים.
בשנת 2014 שיחק לצד בן סטילר ונעמי ווטס בסרט הקומדיה "כשנהיה צעירים".
מ-1995 ואילך הפסיק גרודין לשחק בסרטים כמעט לחלוטין והופיע רק בסרט אחד ב-2007, וגם זאת, לא בתפקיד הראשי וכן בסרט דוקומנטרי ב-2011. בשנים אלו הוא היה בעיקר המנחה בתוכניות אירוח שונות, ברדיו ובטלוויזיה, בהן הביע גם דעות פוליטיות, בדרך כלל שמאלה מן המרכז וגם כתב מספר ספרים.
קולנוע.
שיחק במגוון רחב של סרטי קולנוע, ביניהם:
תיאטרון.
לצד הקריירה הקולנועית, פעל גם בתחום התיאטרון, הן כבמאי, מפיק ושחקן.
סופר.
גרודין היה גם סופר מצליח ובין השאר כתב מספר רבי מכר:
משפחתו.
גרודין התגרש מאשתו הראשונה ג'וליה, ב-1968, יש להם בת אחת. במרץ 1985 הוא נישא בשנית, לסופרת הילדים היהודיה אליסה דרווד, בתו של סטנלי דרווד, ממציא הקולנוע רב המסכים ונכדתו של אדוארד דובינסקי, אחד מחברי שלישיית הוודוויל של ראשית המאה העשרים "האחים דובינסקי". הוא היה נשוי לה עד למותו ונולדו להם שני ילדים: הבן ניק הוא שחקן קולנוע, שאף הופיע לצידו בסרטו מ-2007, ואילו הבת מריון היא סטנדאפיסטית.
אוניברסיטת מרילנד