DokuWiki נוצר על ידי אנדראס גוהר ביוני 2004. ביולי פורסמה המהדורה הרשמית הראשונה ב-Freshmeat (מכונה כיום Freecode). צעד גדול בהתפתחות היה העיצוב המחודש של המנתח מחרוזות והמעבד תצוגה בינואר 2005. העיצוב החדש היה שיפור ביצועים גדול והפך את DokuWiki לשימושי עבור פרויקטים גדולים יותר של תיעוד. זה גם הכין את DokuWiki להכנסה של ממשק תוסף ג'נרי שפישט את הפיתוח והתחזוקה של תוספים. הצגתו של DokuWiki בהפצות לינוקס דביאן באפריל וב-Gentoo Linux ביולי 2005 היו קפיצה ברמת המודעות. מאז 2005 היא השיגה פלח שוק משמעותי של משתמשים.
יוניברסל מיוזיק יפן
ליגת העל התוניסאית
ליגת העל התוניסאית נקראת גם הליגה המקצוענית 1 (בערבית: الرابطة التونسية المحترفة الأولى لكرة القدم; בצרפתית: Championnat de la Ligue Professionnelle 1 או בקיצור CLP-1) היא ליגת הכדורגל הבכירה בתוניסיה, שהוקמה במקור ב-1907, ובפורמט הנוכחי שלה קיימת מ-1994. הליגה מנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל התוניסאית וכפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
הליגה מתחילה בדרך כלל באוגוסט-ספטמבר ומסתיימת במאי-יוני של העונה העוקבת (אולם עקב דחיית העונה האחרונה מפאת נגיף הקורונה, הליגה האחרונה הסתיימה רק בספטמבר). נכון לעונת 2019/2020, בליגה 14 קבוצות, כאשר הקבוצות המסיימות במקומות הראשון (האלופה) וה-2 (הסגנית) מעפילות לליגת האלופות האפריקאית, והקבוצות שמסיימות במקומות ה-3 וה-4 מעפילות לגביע הקונפדרציה האפריקאי. הקבוצות שמסיימות במקומות 13 ו-14 יורדות ל"ליג 2", ליגת המשנה בתוניסיה.
קבוצת אספרנסה דה תוניס מתוניס היא קבוצת הכדורגל המצליחה ביותר בתוניסיה, עם 30 זכיות באליפות הליגה. שנייה בדירוג הן הקבוצות קלאב אפריקן עם 13 אליפויות, ושלישית היא קבוצת אטויי ספורטיב דו סאהל (בקיצור ESS) עם 10 אליפויות הליגה, ובצוותא הן הקבוצות העיקריות השולטות בכדורגל התוניסאי.
הליגה מדורגת במקומות הראשונים בדירוג הליגות ה-5 שנתי של ה-CAF (דירוג הליגות האפריקאי), במשך לפחות חמש העונות האחרונות (עד 2020).
היסטוריה.
אליפות הכדורגל של תוניסיה, נערכה לראשונה בשנת 1907 על ידי "Ligue Tunisienne de football" (הליגה התוניסאית לכדורגל - LTF) ולאחר מכן על ידי "התאחדות הכדורגל התוניסאית" (FTF). המהדורה הראשונה של תחרות האליפות התייחסה לשלוש הקבוצות: "מועדון המרוצים של תוניס", "מועדון הכדורגל של ביזרטה" ו"ספורטינג של פריוויל ", ושתי קבוצות בית הספר: "מכללת קרנוט של תוניס" ו"מכללת סאדיקי". תחרות זו הפכה לרשמית עם הקמת ה-LTF בשנת 1921 והשתייכותו לפדרציית הכדורגל הצרפתית. עד 1939 תואר אלוף תוניסיה יוחס כתוצאה ממפגש בין אלופי האזור. אך משנת 1946 ועד 1947 נוצרה אליפות של "מצוינות" (תחרות לאומית) בה התחרו קבוצות מכל האזורים בתוניסיה. בשנים 1944–1945, 1945–1946 ו–1952–1953, האליפות לא הייתה שנויה במחלוקת והוחלפה בקריטריון (מעין בריכות טורנירים בהן ההשתתפות היא וולונטרית). המועדונים הגדולים הנוכחיים נוצרו בתקופה זו: "אספרנסה דה תוניס" (1919), "קלאב אפריקן" (1920), "אטויי ספורטיב דו סאהל" (1925), "קלאב אתלטיק ביזרטין" קלאב ספורטיף ספקסיאן "(1928).
אחרי עצמאות תוניסיה (1956 ואילך).
לאחר קבלת עצמאותה של תוניסיה בשנת 1956, בעונה הראשונה (1955/1956) השתתפו 12 קבוצות והאלופה הראשונה הייתה קבוצת CS דה חמאם-ליף, שהקדימה את אטויי ספורטיב דו סאהל ב-3 נקודות בלבד (ב-2 סיבובי משחקים).
החל מ-1960 הצטרפה הליגה תחת פיפ"א והליגה נרשמה כליגה מוכרת והקבוצות אף החלו להשתתף בטורנירים הבינלאומיים לאזור אפריקה (תחת ה-CAF).
תעשיית החרסינה של הרנד
תעשיית החרסינה של הרנד (בהונגרית: Herendi Porcelánmanufaktúra) מייצרת כמעט מאז היווסדה בשנת 1826 את יצירות המופת של עבודות היד שלה בהתאם למסורותיה. בעבר נקראה החרסינה "זהב לבן", הזכות להחזיק בכלי חרסינה הייתה זכות מיוחדת, משמעות הבעלות על כלי חרסינה הייתה דרגה חברתית, זה היה אובייקט שיצר געגועים אליו, כמיהה, והוא היווה ערך. העיבוד של משחת החרסינה הגולמית דרך יציקת הדיסק, היציקה של אנשי המקצוע ושריפתו באש הכבשן עד להחלקה האחרונה של מכחול הצבע נעשית בעבודת יד בהרנד עד היום. כך נולדים הערכים הידועים והמוכרים בכל יבשת מיושבת בעולם. כך נולדה החרסינה (פורצלן) של הרנד כהונגריקום, כלומר חלק מהמורשת ההונגרית.
היסטוריה.
כאשר קודמו של המפעל, בית המלאכה לכלי חרס וכלי אבן, נפתח בשנת 1826 על ידי וינצה שטינגל באמצע טרנסדנוביה, כמה קילומטרים מאגם הבלטון, איש לא יכול היה לנחש שעד מהרה יהיה שמו של היישוב הזעיר, הרנד, ידוע כל כך ברחבי העולם. בגלל קשיים כלכליים, מוריץ פישר עתיר ההון קנה את בית המלאכה הקטן בשנת 1839 (כ-13 שנים לאחר היווסדו) ומאז מיוצרים רק כלי חרסינה בהרנד. כל הקווי יתר המוצרים בוטלו. ההצלחה לא איחרה לבוא. תעשיית החרסינה של הרנד זכתה בין היתר בתואר ספק החצר הקיסרית והמלכותית תוך ציפייה להצלחות בינלאומיות. האריסטוקרטיה ההונגרית הורתה להשלים על אוספי החרסינה השבריריים שלה כמעט אך ורק בהרנד ובאמצעות הכלים המחליפים האלה (במקום אלה שנשברו) המפעל הכיר השתמש ומשתמש במוטיבים ישנים רבים שאחרים שכחו זה מכבר. היום יש להרנד 16,000 צורות לבנות שונות ו-4,000 דגמים מצוירים שונים, בסך הכל למעלה מ-64 מיליון מוצרי חרסינה שונים יוצרו במפעלי הרנד עד תחילת המאה ה-21. אחד המדינאים ההונגרים הגדולים, לאיוש קושוט, דיבר בהערכה על תעשיית החרסינה של הרנד, כאשר בשנת 1842 אמר כך: "מוריץ פישר, בעל מפעל חרסינה של הרנד ברישיון מלכותי במחוז וספרם קיים כבר 4 שנים והעניק קישוט מבורך מאוד לתערוכת המלאכה עם עבודות מפעל החרסינה שלו. בנוסף לקערות ולצלחות עם קצוות מוזהבים עשירים, אחרים פשוט מצוירים, המיוצרים לשולחן הנסיכותי, העונה גם על צורכי שולחן זה..."
ייצור בעבודת יד.
קישוטי חרסינה וכלי שולחן מיוצרים בהקפדה הגדולה ביותר בהרנד. מסירותם ובקיאותם של יצרני וציירי החרסינה הם שלבים בסיפור ההצלחה של הרנד פורצלן וכך הם גם הפרסים שזכה המפעל בתערוכות עולמיות - בלונדון ב-1851 וב-1862, בפריז ב-1867, בווינה ב-1873, בבריסל ב-1935 ובפריז שוב ב-1937. תעשיית החרסינה של הרנד שרדה מלחמות, אסונות טבע ומשברים כלכליים עולמיים. זה מוכיח, לדברי המפעל, שהמסורת שמטפחים היא נצחית! גם בעולם המודרני החרסינה של הרנד בעבודת יד היא אחד האוצרות הבולטים בעולם. תעשיית החרסינה של הרנד, בתור תעשיית החרסינה הגדולה בעולם, מציעה את "יופי החושים" - שנצרב בפורצלן.
פרידריך אדוארד מאירהיים
פרידריך אדוארד מאירהיים (בגרמנית: Friedrich Eduard Meyerheim; 7 בינואר 1808 - 18 בינואר 1879) היה צייר גרמני.
חיים.
מאירהיים השתייך למשפחת אמנים מדנציג. האב קרל פרידריך מאירהיים היה צייר פנים וקישוטים שגם הכשיר אותו בהתחלה. בנו הוא הצייר פאול מאירהיים שהוכשר בהתחלה על ידי אביו.
לאחר לימודים ראשוניים אצל הצייר האדריכלות יוהאן אדם ברייסיג בבית הספר לאמנות בעיר הולדתו, הגיע פרידריך אדוארד מאירהיים לברלין בשנת 1830, שם המשיך את לימודיו באקדמיה בהנהלת יוהאן גוטפריד שדו, אדוארד דאגה, ויוהאן גוטפריד נידליך היו מוריו. לאחר סיום לימודיו שוטט מאירהיים דרך ברנדנבורג יחד עם חברו, האדריכל היינריך סטרק, ועשה רישומי אדריכלות רבים, במיוחד של כנסיות ומבני לבנים. הקונסול וגנר רכש את הציור העצמאי הראשון שלו, בשנת 1836.
בהשפעת בית הספר לציור בדיסלדורף, הוא צייר מספר תמונות ז'אנריות רומנטיות בין השנים 1833 ו- 1841. מכאן ואילך התמסר אך ורק לתיאור חיי בורגנות ואיכרים. בינתיים הוא כבר אימץ כמה מוטיבים כאופיינים לעבודתו. וסטפליה, אלטנבורג, תורינגיה ומדינת הסן היו תחומי הציור המועדפים עליו.
תמונות הז'אנר שלו מאופיינות בצביעה דמוית אמייל. בשנת 1836 נישא לאחותו של הפסל הברלינאי פרידריך דרייק.
מאז 1870 מחלת עצבים קשה שיתקה את פעילותו האמנותית.
הבן פאול מאירהיים צייר את אביו בשנת 1877 בציור מופתי שמצוי במוזיאון העיר דנציג.
פרידריך אדוארד מאירהיים נפטר בברלין בשנת 1878 בגיל 71 ונקבר בבית העלמין בשונברג.
נקודת חווארצ'יל
נקודת חווארצ'יל (באנגלית: Hvarchil Point; בבולגרית: нос Хвърчил) היא לשון יבשה המכוסה בקרח היוצרת את הקצה הדרומי-מערבי של האי לקוואנט מול החוף המזרחי של האי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
הנקודה ממוקמת 8.08 קילומטרים דרומית - דרומית-מערבית מנקודת מיטשל; 7.25 קילומטרים דרומית מערבית מכף קייזר; 5.15 קילומטרים צפונית מזרחית מנקודת מומינו; ו-2.7 קילומטרים מזרחית מנקודת בוו.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הנקודה.
הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980, ובשנית בשנת 2008.
מקור השם.
הנקודה נקראת על שם העיירה חווארצ'יל שבמערב בולגריה.
הסנאט של מלטה
הסנאט של מלטה (במלטית: Senat) היה הבית העליון של הפרלמנט של מלטה בין השנים 1921 ל-1933.
היסטוריה.
חוקת אמרי-מילנר הוכרזה בשנת 1921 וקבעה פרלמנט דו-ביתי עם אספה מחוקקת בת 32 מושבים וסנאט בעל 17 מושבים. האספה תיבחר בכל שלוש שנים והסנאט כל שש שנים.
הסנאט הורכב משבעה חברים נבחרים ועשרה חברים ממונים. החברים הנבחרים נבחרו בשני מחוזות בשיטה דו-סבבית. החברים שמונו ייצגו חמש קבוצות: אנשי הדת, האצולה, האקדמאים, המסחר, ומועצת האיגודים המקצועיים – שני חברים מכל קבוצה. במהלך קיומו התקיימו הבחירות לסנאט בשנים 1921, 1927 ו-1932.
בשנת 1933 הושעתה החוקה, ובחוקות הבאות נקבע בית מחוקקים חד-ביתי.
ברנדון לרקואנטה