המערכת הורחבה בשנת 141 על ידי המושל וֶן וֶנְג, ואחר-כך בתקופת שושלת טאנג כשנוספו עוד סוללות ותעלות ובתקופת שושלת סונג הורחבה המערכת לשלוש תעלות וארבעה עשר הסתעפויות. גם בתקופת שושלת יואן ובכל תקופת שושלת מינג בוצעו במערכת שינויים ושיפורים. שלהי תקופת שושלת מינג ותחילת תקופת שושלת צ'ינג אופיינו בלחימה מתמשכת והמערכת ניטשה. כשהמצב התייצב השתתפו התושבים המקומיים בשיפוץ המערכת והיא הורחבה על מנת להשקות כ-1,800 קמ"ר. מאז המערכת תוחזקה היטב והורחבה בהדרגה וכיום היא משקה 6,680 קמ"ר ב-34 נפות. המערכת העתיקה נשמרה אם כי בשיפורים ובהרחבות נעשה שימוש בחומרים ובטכנולוגיות בנייה מודרניים.
מורשת.
השיטפונות השנתיים פסקו כליל עם השלמת המערכת. מערכת ההשקיה הפכה את סצ'ואן לאזור החקלאי הפורה ביותר בסין. כאות תודה בנו התושבים על הגדה המזרחית של מערכת ההשקיה מקדש לזכרו של לי בינג. גם את אופיים הרגוע של תושבי האזור נוהגים התושבים לשייך למיזם הבנייה של לי בינג.
כיום מערכת ההשקיה של דוּגְ'יָאנְגְיֵן היא אתר תיירות חשוב. גם מדענים מהמערב הביעו את הערכתם לעקרונות ההנדסיים שבבסיס המערכת, החל מפרדיננד פון ריכטהופן שביקר באתר ב-1872 ושיבח את המערכת כמערכת ייחודית מסוגה בעולם, וכלה בד"ר פראמג'י (K.K. Framji), המזכיר כללי (בשנים 1988-1963) של הוועדה הבינלאומית להשקיה וניקוז (The International Commission on Irrigation and Drainage (ICID)), שביקר במקום ב-1986 והתפעל מהמערכת. עיקר ההערכה נובעת מכך שהמערכת אינה תלויה בסכר שהוא אמצעי המקובל בכמעט כל מערכות ההשקיה הגדולות האחרות. סכר הוא אומנם אמצעי יעיל, אבל עם השלכות שליליות על הסביבה כדוגמת הצטברות סחף מאחוריו ופגיעה באוכלוסיית הדגים. בשנת 2000 הוכרז האתר כאתר מורשת עולמית.
לזכות המערכת ניתן לומר שאף שאזור סצ'ואן ידוע כאזור שבו יש רעידות אדמה רבות היא צלחה את כולן בשלום. כך למשל רעידת האדמה בסצ'ואן ב-2008 שבה היו עשרות אלפי הרוגים, והעיר דוּגְ'יָאנְגְיֵן נפגעה קשה, גרמה לסדק קל בסוללת יוּ'דְזְוֵי (ראו בהמשך) בלבד.
מבנה המערכת.
הספיקה השנתית של נהר המין היא כ-15 מיליארד מ"ק והנהר סוחף מדי שנה כ-40 מיליון טון של סחף ואבנים. מטרת המערכת לתעל כמות אחידה של מים לתעלת ההשקיה תוך כדי סינון מרבית המים המגיעים לתעלת ההשקיה מסחף ואבנים. למערכת שלושה רכיבים עיקריים:
שמורת הטבע לונְגְשִׂי-חונְגְקוֹאוּ.
שמורת הטבע לונְגְשִׂי-חונְגְקוֹאוּ (龙溪－虹口国家级自然保护区) משתרעת על שטח של 161.4 קמ"ר בחלק הצפוני של רכס הרי חֶנְגְדְווָאן (横断山脉, בפין-יין Héngduàn), כ-1,500 מטרים צפונית מערבית צפונית לעיר דוּגְ'יָאנְגְיֵן. השמורה משתרעת על אזור המעבר בין אגן סצ'ואן לרמת טיבט. בשטחה מצויים רכסי הרים וביניהם עמקים עמוקים. גובהה מ-726 מטרים ועד 4,582 מטרים (פסגת גוָאנְגְגוָאנְג) מעל פני הים. האקלים ממוזג ולח ובשל הפרשי הגובה יש בה מגוון ביולוגי עשיר. בשל כך יש בה גם מגוון נרחב של בעלי חיים ובהם בולט הפנדה הענקית.
צמחייה.
אזור השמורה הוא אחד האזורים העשירים בעולם במיני צמחים. האומדן המקובל הוא שיש בשמורה 3,012 מינים של צמחי יבשה, כולל 397 מיני טחבים (67 משפחות, 182 סוגים), 203 מיני שרכים (38 משפחות, 73 סוגים), 87 מינים של חשופי זרע (10 משפחות, 31 סוגים) ו-2,235 מכוסי זרע (163 משפחות, 1,079 סוגים). עושר זה בצמחים על פני שטח קטן יחסית שני רק ליערות הגשם הטרופיים. הסיבות לעושר בוטני זה נעוצה בקשרים המורכבים עם אזורי צמחייה עיקריים אחרים, במגוון הגדול של בתי הגידול, הנובע בעיקר מטווח הגבהים הנרחב של שטחי הגידול, ממגוון האקלימים הנובע מהמבנה הטופוגרפי ומהמגוון בסוגי הקרקעות. גורם היסטורי נוסף קשור להיות שטח השמורה מלכודת לחות בין האזורים היבשים יותר של רמת טיבט ממערב ואגן סצ'ואן ממזרח, ולכן מקלט למינים רבים מתקופות האקלים הקיצוני של תקופת הפליסטוקן.
ההפרש בין המקום הנמוך ביותר בשמורה, בגובה 700 מטרים מעל לפני הים, למקום הגבוה ביותר, בגובה 4,582 מטרים מעל פני הים, הוא מעל ל-3,800 מטרים. סוגי הצמחייה בשמורה מושפעים מגורמים רבים, אבל גורם הגובה הוא העיקרי, ולהלן חלוקה לאזורי צמחייה לפי גובה במטרים מעל פני הים:
בעלי חיים.
בשטח השמורה נמנו 586 מינים של בעלי חוליות, ו-51,426 מינים של חרקים.
הר צ'ינגצ'נג
מערכת ההשקיה של דוג'יאנגין
אפרים סוקולובר
הרב אפרים סוֹקוֹלוֹבֶר (תרס"א, 1901 - ד' באייר תשכ"ח, מאי 1968) היה רבהּ הראשון של המושבה רעננה.
תולדותיו.
נולד בשנדובה, בנו של מרדכי חיים סוקולובר, מתלמידיו של בעל ה"אבני נזר" מסוכוצ'וב. למד תורה בישיבות ליטא, בתחילה בישיבת לומז'ה, אחר כך בישיבת קלם ומשם עבר לישיבת סלבודקה. בשנת תרפ"ד עלה לארץ ישראל עם קבוצת תלמידים מהישיבה ולמד בישיבת חברון. במאורעות תרפ"ט שהה עם אשתו בבית אליעזר דן סלונים שבחברון, שם טבחו הפורעים הערבים כעשרים וחמישה יהודים. השניים שכבו מתחת לערימת גופות וכך ניצלו.
קיבל על עצמו את רבנות המושבה רעננה בתנאים כספיים ירודים. כ-50 משיחותיו ודרשותיו לימים נוראים ולמועדים התפרסמו בספר "פני אפרים" (תשכ"ו).
נפטר מהתקף לב עת עמד על דוכנו בבית הכנסת ברעננה בליל יום העצמאות. מילותיו האחרונות היו "אין אפשרות להביע את שמחתנו לעצמאותה העשרים של מדינת ישראל".
הותיר את אשתו ובתו, חיה לאה מלץ, שנישאה לרב שלמה מלץ, לימים הרב הראשי של רעננה.
אשתו פני הייתה בתו של הרב משה ברנשטיין. אחיינו הוא הרב מרדכי גרינברג, ראש ישיבת כרם ביבנה.
מועצת השורא של לוחמי הג'יהאד בסביבות ירושלים
מועצת השורא של לוחמי הג'יהאד בסביבות ירושלים (בערבית: مجلس شورى المجاهدين في أكناف بيت المقدس; תעתיק: מג'לס שורא אל-מג'אהדין פי אכנאף בית אל-מקדס) היא אחד הארגונים הבולטים ביותר של הג'יהאד הסלפי בחצי האי סיני, אף שמנהיגיה פעלו תקופות ארוכות מרצועת עזה.
הקמת מועצת השורא.
הארגון הוקם על ידי השייח' השאם סעידני, פלסטיני במוצאו שגדל במצרים. הוא הוחזק מאז מרץ 2011 בכלא החמאס, שוחרר באוגוסט 2012, וחודשיים אחר כך חוסל על ידי כלי טיס ישראלי יחד עם סגנו. מחליפו הוא עבדאללה אל-אשקר. הארגון מורכב כנראה מחבירה של כמה ארגונים סלפים חמושים וביצע במשך השנים ירי רקטות לטווחים קצרים לעבר ישראל וכן שיגורי טילי "גראד" לעבר אילת, קיים סיכוי כי הארגון אחראי גם למתקפת הטרור במפגש הגבולות ישראל-מצרים-רצועת עזה באוגוסט 2012, שכללה פריצת גדר הגבול לתוך הנגב.
הארגון מפרסם את הודעותיו באמצעות אתר "אל-פורסאן" וכן מאמרים ופסיקות הלכה פרי עטו של "אבו בלאל".
באוגוסט 2013 הכריז שר הביטחון, משה יעלון, על ארגון זה כהתאחדות בלתי מותרת.
ב-11 בפברואר 2014 נשבעו חברי הארגון אמונים ל"מדינה האסלאמית בעיראק ובלבנט" (דאעש) - הידועה כיום בשמה הרשמי "המדינה האסלאמית".
הרשומות הנרחבות של עידן טאיפינג
הרשומות הנרחבות של עידן טאיפינג (בסינית מסורתית: 太平廣記; בסינית מפושטת: 太平广记; בפין-יין: Tàipíng Guǎngjì, טָאיְפִּינְג גוָאנְגְגִ'י) הן אוסף סיפורים על בסיס מפתח אנציקלופדי, אשר מרכז עיסוקם הוא בעל-טבעי.
את הרשומות ערך לִי פָאנְג, והן פורסמו לראשונה בשנת 987. הספר מחולק ל-500 מגילות ומכיל שלושה מיליון סימנים.
מבנה היצירה.
הרשומות הן אוסף של 7021 סיפורים שלוקטו מתוך יותר מ-300 ספרים ורומנים מתקופת שושלת האן ועד תחילת שושלת סונג, אשר רובם אבדו. חלק מן הסיפורים הם אנקדוטות היסטוריות או נאטורליסטיות, גדושות באלמנטים היסטוריים אך מסווגות כסיפורת, אולם רוב הנושאים עוסקים בעל-טבעי - באנשי דת בודהיסטים ודאואיסטים, בבני אלמוות, ברוחות ובאלים שונים ומשונים. יש ביניהם גם מספר סיפורים מתקופת טאנג שהם יצירות ספרותיות בפני עצמם והיוו השראה ליצירות מאוחרות יותר.
ברוב המקרים מקורותיהם של הסיפורים מאוזכרים בסוף הסיפור.
תהליך הכתיבה.
בשנת 977 הורה הקיסר טָאיְדְזונְג משושלת סונְג לשנים עשר אנשים, בהם לִי פָאנְג, חוּ מֶנְג, לִי מוּ, שׂ'וּ שׂוֵ'אן, גָ'או לִינְגִ'י, וָאנְג קֶגֶ'ן, סונְג בָּאי, ולוּ' וֶנְג'ונְג, לערוך ביחד את היצירה. במקביל היה אחראי לִי פָאנְג על צוות שעסק בעריכת המקראות הקיסריות של עידן טָאיְפִּינְג עשר פורסמו גם הם באותה תקופה.
העבודה בוצעה בתקופת שלטון שנקראה "טָאיְפִּינְג שִׂינְגְגְווֹ" ("השקט הגדול ושגשוג הארץ"), ומכאן שם היצירה.
חשיבות.
עם הגשת הספר לקיסר הבהירו העורכים את מטרת היצירה: "ממגוון האסכולות וממצבורי המילים לא להשמיט רוב טוב", "לארוג סדר ורוחב יריעה, לבחון את אשר קשה להקיף, ולפיכך ליקטנו את המיטב, וקיצצנו במובאות."
השפעתו של הספר על הספרות בדורות מאוחרים יותר גדולה מאוד, ופּוּ גְ'יָאנְגְצִ'ינְג אף ציין כי "האוסף של הרשומות הנרחבות של עידן טאיפינג קו פרשת מים בהיסטוריה של הסיפורת". צָאי בָּוֹ בן תקופת שושלת סונג כתב את שלושים המגילות של "מיני הדברים של עור הצבי" ושל "מיני הספרות של עור הצבי", אשר כולן ליקוטים מתוך הרשומות הנרחבות.
הספר נחשב אחד מארבעת הספרים הגדולים של סונג ביחד עם המקראות הקיסריות של עידן טָאיְפִּינְג, היצירות העזות של גן הספרות והצב הראשי של לשכת הספרים.
תרגומים.
לפחות שלושה תרגומים של היצירה כולה לסינית מודרנית פורסמו עד היום:
באנגלית ובשפות מערביות אחרות קיימים רק ליקוטי סיפורים מתוך היצירה. אמנם פורסם דיגיטלית תרגום של כל היצירה לאנגלית ב16 כרכים, אולם בדיקה מעלה כי מדובר בתרגום בgoogle translate של תרגומו של שְׁה מִינְג לסינית מודרנית.