חברת קידום הוקמה בשנת 1981 על ידי ליאורה וארנן שגב יקותיאלי שפתחו את בית הספר הראשון בארץ להכנה לבחינה הפסיכומטרית, בחינת המיון לקבלה לאוניברסיטאות. עם השנים הרחיבה החברה את פעילותה. בשנת 1998 רכשה קידום את הזכיינות מחברת Wall Street Institute העולמית להפעלת בית הספר ללימוד אנגלית וול סטריט בישראל. בשנת 1999 רכשה קידום את לחמן, בית הספר להכנה לבחינות הבגרות. בשנת 2005 נרכשה קידום על ידי חברת ההשכלה האמריקאית קפלן, המובילה בעולם בהכנה לבחינות SAT, GMAT ו-GRE - בחינות המיון לתארים מתקדמים.
בג"ץ.
בשנות התשעים חברת קידום הפיצה קמפיין בשם "לך תצטיין", סיסמה שאי אפשר להחמיץ את הדמיון בינה ובין הגידוף "לך תזדיין". סרטון פרסומת שכלל סיסמה זו שודר באין מפריע בערוץ 2, אך מנהל הרדיו ברשות השידור, אמנון נדב, פסל לשידור תשדיר פרסומת שכלל סיסמה זו, ועל כך עתרה "קידום" לבג"ץ. בפסק הדין נפסק ברוב דעות כי בשם חופש הביטוי יש להיענות לעתירתה של "קידום", ועל רשות השידור לשדר את תשדיר הפרסום השנוי במחלוקת. עד היום צמד המילים מופיע בלוגו החברה.
ריקן סייוקאי
ריקֶן סֵייוּקאי (ביפנית: 立憲政友会, מילולית: "ידידי הממשלה החוקתית") הייתה מפלגה באימפריה היפנית בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה.
את המפלגה יסד איטו הירובומי ב-15 בספטמבר 1900, כהמשכה של מפלגת קנסייטו, והיא הייתה למעשה ברית פוליטית של אנשי ממשל ובירוקרטיה. סייוקאי הייתה המפלגה החזקה ביותר בבית התחתון של הדיאט של יפן מ-1900 ועד 1921. המפלגה תמכה בממשלה ריכוזית ובהוצאות גדולות על עבודות ציבוריות. אף על פי שחבריה כינו עצמם ליברלים, במונחים מודרניים נחשבת המפלגה לשמרנית. לעיתים קרובות התנגדו חבריה לרפורמות סוציאליות, ותמכו בשליטה ביורוקרטית ובמיליטריזם על מנת להשיג קולות. סייוקאי ראתה במפלגת ריקן מינסייטו יריבתה העיקרית.
מפלגת סייוקאי תפסה את השלטון באוקטובר 1900, עם הקדנציה הרביעית של איטו הירובומי. תחת מנהיגה השני היה סיונג'י קינמוצ'י שכיהן במשך שתי קדנציות בין 1906 ל-1912, ולאחר מכן תחת ימאמוטו גונבאה בין 1913 ו-1914. מנהיג המפלגה (ולאחר מכן ראש ממשלת יפן) חיזק את קשריה עם הזאיבצו, ובכך חיזק את הבסיס הכלכלי של המפלגה.
הארה טקאשי, מנהיגה השלישי של המפלגה, היה לראש הממשלה בספטמבר 1918, ומילא את כל ממשלתו בחברי מפלגתו, מלבד שר הצבא, שר הימייה ושר החוץ. המפלגה הגיעה לשיא הפופולריות שלה בשנות ה-20.
לאחר ההתנקשות בחייו של הארה ב-1921, עזב חלק גדול מחברי המפלגה למפלגה אחרת, אך סייוקאי הצליחה לשמור על מירב הקולות בדיאט, ומנהיג המפלגה, טנאקה גיאיצ'י, כיהן בתפקיד ראש הממשלה מ-1927 עד 1929.
מפלגת סייוקאי תקפה את מפלגת מינסייטו, שבראשה עמד ראש הממשלה המאגוצ'י אוסאצ'י, על חתימה על אמנת לונדון, שהגבילה את החימוש הימי. חברי המפלגה טענו השאמנה מפרה את סעיף 11 לחוקת מייג'י, הקובע את הפרדת הממסד הצבאי מזה האזרחי.
לאחר הניצחון בבחירות ב-1932, הקים אינוקאי צויושי ממשלה, העלה את ערך הין ונקט בפעולות אחרות להחייאת הכלכלה היפנית. אך לאחר ההתנקשות באינוקאי בניסיון ההפיכה של 15 במאי 1932, החלו להופיע במפלגה סימני פילוג שהקשו על המשך פעילותה.
חברי המפלגה החליטו לפרק אותה ב-1940, ולהצטרף לטאיסיי יוקוסאנקאי, המפלגה הפשיסטית שהנהיג פומימרו קונואה במשטר החד-מפלגתי שקם ביפן.
איצ'ירו הטויאמה, שהיה חבר מפלגת סייוקאי, הוביל מספר חברים-לשעבר נוספים, והקים את המפלגה הליברלית ב-1945.
נאציונליזם
בית גרימלדי
בית גרימלדי (איטלקית: Grimaldi) הוא בית אצולה מקושר להיסטוריה של הרפובליקה של ג'נובה ושל נסיכות מונקו.
היסטוריה.
מקור המשפחה.
בני משפחת גרימלדי הם צאצאיו של גרימלדו קנלה (Grimaldo Canella), אשר היה מדינאי מג'נובה בזמן מסעי הצלב הראשונים. גרימלדו קנלה הפך להיות הקונסול של ג'נובה בשנים 1160, 1170, ושוב בשנת 1184. צאצאיו הרבים וילדיהם הובילו משלחות ימיות ברחבי הים התיכון, הים השחור והים הצפוני, ועד מהרה הפכה משפחת גרימלדי לאחת המשפחות החזקות ביותר של ג'נובה.
ברית הגואלפים.
בני משפחת גרימלדי חששו כי ראש המשפחה היריבה מג'נובה יכול היה לשבור את האיזון העדין של השלטון בהפיכה פוליטית ולהיות אדון ג'נובה כמו שקרה בערים איטלקיות אחרות, ועקב כך נכנסו לתוך ברית הגואלפים יחד עם בני משפחת פיאסצ'י על מנת להגן על האינטרסים המשפחתיים. בשנת 1271 נאסר על בני משפחות הקשורות לברית הגואלפים לשהות בג'נובה, ולכן מצאו בני המשפחות מקלט בבניית טירות משלהם באזורי ליגוריה ופרובאנס.
המעבר הסופי מג'נובה לליגוריה ופרובאנס.
עם הזמן חתמו בני גרימלדי על הסכם ברית עם שארל הראשון מלך נאפולי וסיציליה, כדי לכבוש מחדש את השליטה על ג'נובה ובאופן כללי להעניק סיוע הדדי. בשנת 1276 הם קיבלו את הסכם השלום בחסות האפיפיור, אך עם זאת לא הפסיק את מלחמת האזרחים. עם השנים החולפות לא כל בני גרימלדי בחרו לחזור לג'נובה, אלא העדיפו להישאר ולהתיישב בהתיישבויות פיאודליות שאותן בנו, ושם יכלו לגייס צבאות להגנת יישוביהם.
חסידות צ'כוב
פעולת פורט סעיד (1967)
פעולת פורט סעיד הייתה פשיטה שבוצעה בלילה הראשון של מלחמת ששת הימים על ידי לוחמי שייטת 13 שחדרו לנמל פורט סעיד במצרים על גבי "חזירים" במטרה לפגוע בכוחות ימיים מצריים שבו. כוח הצוללים סקר מקרוב את בריכות העגינה בנמל ולא מצא כלי שיט מצריים. הכוח הצליח להתחמק ממערכת ההגנה, יצא מהנמל ונאסף. מפגש בין טרפדות של חיל הים הישראלי לספינות טילים מצריות מדגם "אוסה" הבריח אותן לנמל.
היערכות לפעולה.
מטרת הפעולה.
כלי שיט מצריים שבסיסם הוא נמל פורט סעיד היוו איום פוטנציאלי על כוח נחיתה ישראלי שהתארגן לאזור חוף אל עריש. על מנת לאבטח את האגף הצפוני של כוחות צה"ל הקרקעיים שפעלו בציר הצפוני של סיני, נדרש חיל הים הישראלי לפגוע בכוחות ימיים מצריים בפורט סעיד. הפגיעה תוכננה כפעולת פשיטה של צוללי שייטת 13 ב"חזירים" וסירת איסוף "ציפור", שאותם יובילו ויאבטחו המשחתת אח"י יפו וטרפדות.
מפקד הכוח, אל"ם בנימין תלם, נדרש להעדיף הצמדת מוקשים לכלי שיט על ידי צוללים בתוך הנמל, ולהימנע מעימות עם ספינות טילים במבואות הנמל.
נוהל קרב.
חיל הים הישראלי הקצה לפעולה בפורט סעיד את הכוח הסדיר הגדול והחזק ביותר שהיה אז ברשותו. מפקד הכוח היה אל"ם בנימין תלם, ותחת פיקודו היו:
תוכנית שכונתה "רוגל ד" לתקיפת פורט סעיד באמצעות "חזירים" שיובאו למקום על ידי טרפדת, גובשה בתקופת ההמתנה שקדמה למלחמת ששת הימים. עם ביטול פעולת הנחיתה בחוף סיני, שוחררה אח"י יפו והתוכנית שונתה להובלת "חזירים" על המשחתת למבואות פורט סעיד ואיסופם על ידי סירת "ציפור" שתחזיר אותם לאשדוד. טרפדות תוכננו לאבטח את הפעילות ולהיכנס לקרב עם כלי שיט שיצאו מהנמל.
רענון ותיאום פרטי הפעולה ניתן למפקד הכוח וללוחמי שייטת 13 בליל 4/5 ביוני ולמפקדי הטרפדות בצהרי יום 5 ביוני בתדרוך שנעשה בלב ים. קצין התכנון ממפקדת חיל הים, רס"ן אלכס דרורי, צורף לכוח. מובילי ה"חזירים" היו צוללים מנוסים שהכירו את הנמל מתוך שינון ולמידה שנעשו לפעולות אפשריות כחלק מהכשרתם.
לטרפדות הייתה תרגולת רבה בקרבות תותחים נגד כלי שיט מהירים, אך לא היה להן ניסיון בפעולה משותפת עם המשחתת. סא"ל משה אורן, מפקד הפלגה, הציג את כוונותיו למפקד הכוח למקרה של היתקלות. הקשר בין המפקדה לכלי השיט היה במברקים. הקשר בין הכלים היה בעורקי אלחוט דיבור. תמונת המצב לגבי כלי שיט באזור הקרוב לא הייתה משותפת. לאח"י יפו, שהייתה מצוידת במכשיר גילוי שידורי מכ"ם וצוות האזנה, הייתה תמונה טובה, אך המידע לא הועבר לטרפדות.
מודיעין.
המודיעין על אודות היערכות הכוח הימי המצרי בנמל פורט סעיד ערב פרוץ המלחמה כלל: שתי ספינות טילים מדגם "אוסה", שתי טרפדות מדגם P-183 ושלוש ספינות נגד צוללות מדגם SO1, שמסיירות במבואות הנמל. בנוסף התקבל מידע על שתי צוללות שמתוכננות להגיע מאלכסנדריה ולעבור בתעלת סואץ לים סוף.
במהלך היום בוטלה הפלגת הצוללות המצריות בשל הערכה שלא ניתן יהיה לעבור בתעלת סואץ. שתי הטרפדות P-183 עזבו לכיוון אלכסנדריה. שלוש ספינות משמר נגד צוללות פוזרו דרומה בתוך התעלה. פריצת המלחמה באותו בוקר תפסה את המצרים בהפתעה, וספינות האוסה לא הצליחו להצטייד בטילים. שתי ספינות טילים "אוסה" נשלחו לסיור מזרחית לנמל. המידע שקיבל מפקד הכוח בנימין תלם באח"י יפו כלל רק את יציאת הטרפדות.
בשעות אחרי הצהריים הגיע מידע שספינות הטורפדו עזבו את פורט סעיד. וכי ייתכן שספינות הטילים מסיירות מחוץ לנמל. למודיעין הימי לא היה מידע על כך שספינות הטילים "אוסה" בפורט סעיד אינן חמושות בטילים. למשחתת לא היו אמצעי התגוננות מטילי הסטיקס של ספינות ה"אוסה". מפקד חיל הים, אלוף שלמה אראל, קיבל הנחיה מהרמטכ"ל להימנע מקרב בין המשחתת לספינות הטילים. הוא הורה לבנימין תלם לתת עדיפות לפעולת הצוללים ולהימנע ממגע עם האוסות,
בעת המתנת כוח המשימה מערבית לאשדוד התקבל מברק ממפקדת חיל הים, שהודיע על תקיפת בסיסי חיל האוויר המצרי והוצאתם מכלל שימוש והשמדת כ-230 מטוסי אויב, ושכלי-השיט המצריים מוכנסים לתוך הנמלים מחשש לפגיעת חיל האוויר הישראלי. מאוחר יותר (בשעה 17:07) התקבל מברק נוסף ממפקד החיל אל אל"ם תלם:
מהלך הפעולה.
דלדול כוח הטרפדות.