מלחמות היהודים, ספר ד, פרק א, פסוק א. מתוך תרגומו של ד"ר [[יעקב נפתלי שמחוני], 1923]
למרות התאוריה שאכן מדובר בעיר סיליקיה [[התקופה ההלניסטית בארץ ישראל|ההלניסטית]], ישנן בעיות בתיאור העיר ביחס למקום המדובר בעינות סלוקיה. בתיאוריו של יוסף בן מתתיהו, העיר סיליקיה יושבת קרוב ל[[אגם החולה]] ("יאור סמך", "סמכוניטיס"), בעוד שאזור סולוקיה המדובר נמצא כ-15 קילומטר בקו אווירי מהקצה הדרומי של האגם לפני שיובש ואף לא ניתן לראותו משם. תיאור נוסף של המקום מציין שהוא "מבוצר מאוד על ידי הטבע", בעוד שאזור סלוקיה לא נראה כך לפי התיאור. בעיתיות זו גרמה להשערה שמדובר באתר אחר ואחת התאוריות היא שמדובר בעיר [[כפר דבורה]] שניצב מעל צוקי רמת הגולן וצופה לעבר [[עמק החולה]].
כ-4 וחצי [[קילומטר]]ים צפון-מזרחה מהמעיין ושרידי ההתיישבות, ישנם הריסות של כפר סורי נטוש נוסף בשם [[סלוקיה]], אשר נמצא לצד [[ציר הנפט]] צפונית לצומת קשת. סביב עינות סלוקיה נבנה הכפר [[קצביה]], כך שככל הנראה שם הכפר סלוקיה נובע משם המעיין.
לדעת הארכאולוג ד"ר דרור בן-יוסף יש לאתר את מבצר סלוקיה מימי יוסף בן מתתיהו ב'מתחם יצחקי' הנמצא כ-קילומטר מזרחית לעינות סלוקיה מעל ערוץ נחל יהודייה. מתחם זה שנוסד בתקופת הברונזה הקדומה בוצר בתקופה הרומית בקיר מסיבי (כ-150 מ' אורכו ורוחבו נע בין 8-4 מ'). המבצר הוכן לקראת העימות מול הרומאים בשנת 66 לספירה אך למעשה מעולם לא עמד במצור והמורדים נטשו אותו ללא קרב.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:רמת הגולן: מעיינות|סלוקיה, עין]]
[[קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים יהודיים בארץ ישראל|סלוקיה]]
[[קטגוריה:רמת הגולן: אתרים ארכאולוגיים]]
ימאמוטו גונבאה
ימאמוטו גונבאה (ביפנית: 山本 權兵衛; 26 בנובמבר 1852 - 8 בדצמבר 1933), ידוע גם בשם גונוהיואה, היה אדמירל בצי הקיסרי היפני וראש הממשלה ה-16 של יפן.
ראשית חייו.
ימאמוטו נולד בקגושימה, האן סצומה (כיום מחוז קגושימה), בן למשפחת סמוראים משבט שימאזו. כנער צעיר השתתף ימאמוטו בהפגזת קגושימה ומאוחר יותר הצטרף לכוחות סצומה במלחמת בושין שהסתיימה בהדחת שוגונות טוקוגאווה.
קריירה צבאית.
לאחר הצלחת רסטורציית מייג'י, למד ימאמוטו בטוקיו, והצטרף למחזור השני של האקדמיה הימית הקיסרית ב-1870. לאחר שסיים את לימודיו ב-1874, הוא יצא להפלגת חניכים לאירופה ולדרום אמריקה על סיפונה של ספינת הצי הגרמני הקיסרי. הוא כתב ספר הדרכה בנושא תותחנות ימית, שהפך לתקן בצי הקיסרי, וב-1885 התמנה למפקד הסיירת "נאניווה," במסעה ליפן ממספנת אלסוויק שבאנגליה. ב-1887 התמנה לעוזרו של שר הימייה קביאמה סוקנורי, וליווה אותו למסעו בארצות הברית ובאירופה.
כמפקד הסיירת "טקאו," נפגש ימאמוטו בחשאי עם גנרל הצ'ינג יואן שיקאי בסיאול ב-1890. לאחר מכן מונה למפקד הסיירת טקצ'יהו.
ימאמוטו הפך למנהיג הצי החל ב-1893, עת התחיל לעבוד תחת שר הימייה סאיגו צוגומיצ'י. הוא ערך רפורמות, פעל לחיסול היחס המיוחד שקיבלו בני נחלתו סצומה, פעל למניעת ניצול הדרגה למטרות רווחיות בצי, וניסה להשוות את מעמד הצי לזה של הצבא. הוא גם תמך באסטרטגיה ימית אגרסיבית במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה.
בזכות פועלו התקדם ימאמוטו בסולם הדרגות במהירות יחסית: הוא התמנה לאדמירל משנה ב-1895 ולתת-אדמירל ושר הימייה ב-1898. ב-1902 הוא אף קיבל את התואר דאנשאקו (ברון), במסגרת מערכת האצולה היפנית. את דרגת האדמירל קיבל ב-1904.
ימאמוטו הוכיח את מנהיגותו במלחמת רוסיה–יפן, כשמינה את היהאצ'ירו טוגו למפקד הצי היפני המשולב, ולאחר מכן הקריא את דיווחיו מהשטח בפני הדיאט של יפן. ב-1907 קיבל ימאמוטו את התואר "האקושאקו" (רוזן).
ראש הממשלה.
ימאמוטו התמנה לראש ממשלת יפן ב-1913. במהלך כהונתו הראשונה הוא ביטל את החוק שקבע שחובה על שר הצבא ושר הימייה להיות קצינים פעילים, ובכך המשיך לטפח את הדימוי שלו של ליברל ותומך בדמוקרטיה. עם זאת, ממשלתו הייתה נגועה בשחיתות, והוא נאלץ להתפטר, ביחד עם כל ממשלתו, אף על פי שלא הייתה הוכחה שקשרה אותו לפרשה כלשהי.
ימאמוטו נקרא לשוב להיות ראש הממשלה ב-1923, לאחר משבר רעידת האדמה שנגרם בעקבות רעידת האדמה הגדולה בקאנטו. פעולותיו לשיקום העיר טוקיו, שספגה את מרבית הנזק ברעידת האדמה, זכו לתשבחות. במקביל, הוא אף ניסה להרחיב את זכות הבחירה, אך ממשלתו נאלצה להתפטר בשנית בינואר 1924, לאחר ניסיון ההתנקשות הכושל בחיי יורש העצר הירוהיטו ב-27 בדצמבר 1923.
לאחר מכן פרש ימאמוטו מהחיים הפוליטיים. הוא נפטר ב-1933, ונקבר בטוקיו.
אותות ועיטורים.
זמן קצר לאחר מותו ב-1933, העניק לו הקיסר את ענק מסדר החרצית, העיטור הגבוה ביותר במערכת העיטורים היפנית. בנוסף קיבל ימאמוטו את העיטורים הבאים:
משה הבלין
הרב משה הבלין (נולד בט"ז באלול תש"ח, 20 בספטמבר 1948) הוא חבר בי"ד רבני חב"ד, רבה הראשי האשכנזי של קריית גת, ראש ישיבת בית דוד חב"ד ורב קהילת חב"ד בעיר. מאז אדר תשע"ב (2012) ועד תמוז תשפ"ב (2022) כיהן גם כממלא מקום הרב הראשי של שדרות, במינוי זמני מטעם מועצת הרבנות הראשית.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לדוב אליעזר הבלין, בנו של הרב שלמה זלמן הבלין, ולאלקה, מצאצאי הרב יוסף חיים זוננפלד, בתו של אברהם בלוי (אחיהם של משה ועמרם בלוי) ואחותו של הרב יוסף חיים בלוי, רבה הראשי של אשקלון.
למד בישיבת מיר בירושלים והיה מתלמידי הרב נחום פרצוביץ. לאחר מספר שנים עבר ללמוד בישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד, בראשה עמדו הרב אליעזר פלצינסקי והמשפיע הרב שלמה חיים קסלמן, בשנת תשכ"ט נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית שבמרכז חב"ד העולמי.
בשנת תשל"א התחתן עם חיה בת אהרן רוזנטל, ראש המועצה הדתית של קריית גת, והחל להתגורר בעיר ולפעול בה במסגרת מוסדות חב"ד המקומיים.
בשנת תשמ"ז היה אחראי על סדרי הלימודים של האורחים ותלמידי ישיבות חב"ד ששהו אצל הרבי מנחם מנדל שניאורסון בחודש תשרי. דיווחיו הועברו אל הרבי דרך מזכירו הרב חודקוב.
הרב הבלין נמנה עם החותמים על פסק הלכה שפורסם בתשנ"ח, הקובע כי הרבי מחב"ד הוא המלך המשיח.
פעילותו כרב וכראש ישיבה.
בתחילת שנות ה-90, לאחר עזיבת הרב שלום דובער וולפא את ישיבת חב"ד בקריית גת, התמנה הרב הבלין לעמוד בראשות הישיבה. לאחר פטירת הרב שלום דרמר באייר תשנ"ז, נבחר בד' כסלו תשס"ב, 2001 הרב הבלין לרבה הראשי האשכנזי של קריית גת, לצד עמיתו הספרדי הרב שלמה בן חמו. הרב הבלין עומד בראש מערכת הכשרות בקריית גת, וכן בראש המרכז הרוחני לעולי חבר העמים בעיר.
הרב הבלין משמש כדיין בהרכבים שונים של רבני חב"ד, בעיקר בדיני תורה ובבוררויות בנושאים פנימיים בחב"ד. כמו כן הוא חבר עמותת הרבנים 'פיקוח נפש', חבר נשיאות "הוועידה לחיזוק מסורת חכמי המזרח ומורשת תורת החסידות" וחבר מערכת סדרת הספרים "כשרות".
בשנת 2005 זכה הרב הבלין בתביעה שהגיש בבית דין לעבודה נגד המועצה הדתית בעיר על הלנת שכר בסכום של כ-100 אלף שקל. היה זה מקרה ראשון של רב בישראל שהגיש תביעה נגד המועצה הדתית בעירו על הלנת שכר.
בשנת 2010 נמנה עם חמישים רבני הערים שחתמו על פסק הלכה, האוסר על השכרת ומכירת דירות לערבים, ולאחר מכן הסיר את חתימתו. באותה שנה נמנה עם הרבנים שחתמו על כרוז נגד מעצרו של הרב יצחק שפירא בעקבות פרסום ספרו "תורת המלך".
באדר תשע"ב (2012) התמנה על ידי מועצת הרבנות הראשית במינוי זמני כרבה של שדרות. המינוי הסתיים בחודש תמוז תשפ"ב (2022) כאשר נבחר הרב דרור טוויל לשמש כרב קבוע לעיר.
בבחירות לכנסת ה-19 תמך במפלגת עוצמה לישראל.
בשבט תשע"ו (2016) התמנה על ידי חברי בי"ד רבני חב"ד לשמש כחבר בית הדין.
בקיץ תשע"ו חתם עם הרב יוסף יצחק וילשנסקי והרב יצחק גולדברג ראש ישיבת חב"ד במגדל העמק, על הסכם עם צה"ל המסדיר את מעמדם של תלמידי ישיבות חב"ד, ומאפשר להם לצאת לשנת לימודים ב־770 סביב גיל 20 לתקופה של שנה (עם אפשרות הארכה לשנתיים), חרף סעיף המבטל פטור ומחייב גיוס לשוהה מעל 60 יום מחוץ לישראל במסגרת הסדר תורתו אומנותו, בתמורה להתחייבות להתגייס לצה"ל עד גיל 24. בנוסף, הובטח פטור מלא ל־15% מהתלמידים, תקצוב לישיבות עם שיעור גיוס גבוה ואפשרות לדחיית הגיוס עד גיל 26. חתימת ההסכם עוררה התנגדות פנימית בחב"ד על רקע טענה כי הרבי שלל כל הסכמה לגיוס לצה"ל, אך חלק מהמתנגדים חזרו בהם בעקבות הסכמת בית דין רבני חב"ד להסכם.
כחודש לאחר חתימת ההסכם התפרצו כעשרים אנשי העדה החרדית אל ביתו של הבלין וגרמו נזק לרכוש, על רקע התנגדותם להסכם. בעקבות האירוע נזקקה רעייתו לטיפול רפואי. בראיון עמו לאחר התקיפה אמר הרב הבלין שהוא "תומך בהסדר לגיוס בני ישיבות לצה"ל" והגדיר את עצמו כציוני. משטרת ישראל עצרה שלושה חשודים בפריצה, ושר הביטחון אביגדור ליברמן גינה את המעשה. כשבוע לאחר התקיפה, פסק הגאב"ד של העדה החרדית, הרב יצחק טוביה וייס שיש להפגין נגד הרב הבלין.
ב-2018 חשף העיתונאי אוריה אלקיים כי הבלין החליט כי נשים יוצאות אתיופיה בקייטרינג גדול בעיר, לא תוכלנה לבשל עד שלא תסופק לו הוכחה לגבי יהדותן. בעקבות התחקיר, החליטה מועצת הרבנות הראשית בנובמבר 2019 כי אין לבצע בירור יהדות על בסיס צבע עור ומוצא, לעובדים העוסקים בבישול בבתי עסק עם כשרות מהדרין. זמן קצר אחר כך מחק בג"ץ עתירה בנושא זה נגד הבלין, לאחר שהצהיר שיפעל בהתאם למתווה הנורמטיבי של מועצת הרבנות הראשית.
חיים אישיים.
הרב הבלין אב לשבעה.
לולו