בדצמבר 2012 הכריזה ק"ק כנסת ישראל על מינויו הצפוי לתפקיד רבה הראשי של בריטניה, לאחר 22 שנות כהונה של הרב יונתן זקס. המינוי זכה לתגובות אוהדות בבריטניה ובתפוצה, אולם הזרמים הליברליים ביהדות בריטניה שהתנגדו לבחירתו טענו שאינם מכירים בו כמייצגם. בספטמבר 2013 נכנס לתפקידו בטקס שהתקיים בבית כנסת סנט ג'ונס ווד בלונדון, בהשתתפות כ-1400 אישים בהם הנסיך צ'ארלס, מנהיג האופוזיציה אד מיליבנד והארכיבישופ של וסטמינסטר וינסנט ניקולס.
במרץ 2018 מתח ביקורת חריפה על דבריו של הרב הראשי יצחק יוסף, שבשיעורו השבועי השווה בין "כושי" לבין קוף, ואמר בין היתר: "לא כל כושי מברכים... צריך שיהיה כושי שאבא שלו ואמא שלו לבנים... אם אתה יודע, יצא להם בן קוף, יצא להם בן ככה". מירוויס פנה לרבנות הראשית לישראל ואמר: "הטרמינולוגיה שבה השתמש הרב הראשי היא פוגענית ביותר ולחלוטין בלתי מתקבלת על הדעת".
ביוני 2018 ליווה את הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג' בעת ביקורו הרשמי כבן המלוכה הבריטי הראשון בישראל. בשנת 2019 חרג ממנהג הרבנים שלא להתערב בפוליטיקה ותקף את מנהיג הלייבור ג'רמי קורבין על היותו אנטישמי וביקש שהציבור לא יבחר בלייבור, מחשש לסכנה ליהודי בריטניה אם ייבחר.
במהלך מגפת הקורונה בממלכה המאוחדת, ביקר בחריפות את הקהילה החרדית בסטמפורד היל שבצפון לונדון, על כך שערכה חתונה המונית למרות הסגר שהוכרז במדינה.
השקפותיו.
תפקידן של נשים ביהדות האורתודוקסית.
מירוויס תומך בהרחבת תפקידן של נשים ביהדות האורתודוקסית. בשנת 2012, הוא מינה את לורן לוין ליועצת ההלכתית האורתודוקסית הראשונה של בריטניה, בבית הכנסת בפינצ'לי בלונדון. כמו כן, הוא תומך בקבוצות תפילה לשבת לנשים אורתודוקסיות, באומרו: "בחלק מהקהילות שלנו יש קבוצות תפילה לנשים לליל שישי, חלק בשבתות בבוקר. זאת מבלי שנשים יקראו בתורה. אבל כדי שנשים יתכנסו כקבוצה להתפלל, זה דבר טוב". הוא תמך גם במתן אפשרות לנשים להפוך לנאמנות של בית הכנסת המאוחד, ובנשים אורתודוקסיות שאומרות קדיש. בשנת 2016 השיק מירוויס הסמכה חדשה לנשים כיועצות למשפט העברי בתחום טהרת המשפחה, וכמחנכות בוגרות בבתי ספר אורתודוקסים. קורס ההכשרה, המכונה תוכנית מעיין, הוא בן 18 חודשים והוא הקורס הראשון מסוג זה בבריטניה.
מירוויס גם עשתה צעדים כדי לעודד נשים להשתתף בלימוד יהודות מתקדמים, ויצר סדרה של אירועים כדי לעודד אותן לעשות זאת תחת בשם "נשמה".
להט"ב.
בספטמבר 2018, הוציא מירוויס מדריך לרווחתם של תלמידי להט"ב בבתי ספר יהודים אורתודוקסים. המדריך היה הראשון מסוגו בכל מקום בעולם. הוא שמר על האיסורים המסורתיים נגד מעשה הומוסקסואליות, אך הבהיר כי התורה עדיין דורשת "רגישות לרגשות של כולם, כולל להט"ב+", וכי "צריכה להיות גישה של אפס סובלנות לבריונות הומופובית או טרנספובית או התעלמות ממנה. הוא גם הצהיר שצעירי להט"ב+ בקהילה היהודית מביעים לעיתים קרובות תחושות של בידוד עמוק, בדידות ותחושה שהם לעולם לא יוכלו להיות עצמם. רבים חיים עם הפחד שאם ישתפו מישהו במאבקיהם הם יגורשו, וילעגו להם. הם אפילו נדחים על ידי בני משפחה וחברים. לעיתים הם אפילו נאבקים עם אובדן אמונה באלוהים ופחד לאבד את מקומם של הקבלה והשייכות לקהילה היהודית".
מירוויס, לעומת זאת, תומך בעמדות היהודיות האורתודוקסיות הנורמטיביות, לפיהן אסור לרבנות לבצע נישואין חד מיניים.
המתת חסד.
באוקטובר 2021, בעקבות הצעה שעלתה בבית הלורדים הבריטי, כך שהחוק הקיים בממלכה המאוחדת ישונה ותינתן אפשרות להמתת חסד, לחולים סופניים אשר נותרו להם פחות משישה חודשים לחיות, ובכפוף לאישור של שני רופאים ושופט בכיר. מירוויס יזם מכתב פומבי כנגד ההצעה להתיר המתות חסד. במכתב שיתפו פעולה בכירי הנצרות בממלכה המאוחדת, שגם חתמו עליו.
ללוש
אנציקלופדיה אביב
גאורגי טובסטונוגוב
גאורגי טובסטונוגוב (ברוסית: Гео́ргий Алекса́ндрович Товстоно́гов ; 28 בספטמבר 1915 – 23 במאי 1989, לנינגרד) היה במאי תיאטרון סובייטי. הוא זכה ארבע פעמים בפרס סטלין (1950, 1952, 1968 ו-1978) והוענק לו התואר אמן העם (1957). על פעילותו בתחום הקולנוע הוענקו לו מספר עיטורים וכן תואר גיבור העמל הסוציאליסטי. ב-1958 זכה בפרס לנין.
חייו.
גאורגי טובסטונוגוב נולד בשנת 1915 בטביליסי (לפי הגרסה הרשמית. אחותו טוענת שמשפחה עברה לטביליסי רק בשנת 1919 וגאורגי נולד בסנקט פטרבורג). אביו היה מהנדס בתחום מסילות הרכבת וכיהן בתפקיד בכיר במשרד התחבורה. אמו הייתה הזמרת הגאורגית תמר פַּפּיטַשווילי.
בגיל 15 גאורגי טובסטונוגוב סיים את לימודי בית הספר בטביליסי והחל ללמוד הנדסה בטכניון למסילות הרכבת המקומי. במקביל הוא בילה זמן רב בתיאטרון של טביליסי בו הדוד שלו עבד כשחקן. בשנת 1931 טובסטונוגוב עזב את לימודי הנדסה והחל לעבוד כשחקן ועוזר במאי בתיאטרון לנוער בטביליסי. בשנת 1933 טובסטונוגוב החל ללמוד בימוי באוניברסיטה ללימודי משחק תיאטרלי במוסקבה. כדי שהוא יוכל להתקבל ללימודים הוא הוסיף שנתיים לגילו. החל משנה זו בכל המסמכים הרשמיים שנת 1913 צוינה כשנת לידתו.
בשנת 1937, במהלך הטיהורים הגדולים אביו הואשם בריגול לטובת יפן. כתוצאה מכך טובסטונוגוב סולק מלימודים אך הוחזר לאחר מספר חודשים. לאחר סיום הלימודים, הוא חזר לטביליסי ועד לשנת 1946 עבד כבמאי בתיאטרון רוסי בעיר.
בשנת 1946 טובסטונוגוב עבר למוסקבה ובמשך שלוש שנים היה במאי בתיאטראות שונות של העיר.
בשנת 1949 טובסטונוגוב עבר ללנינגרד ובשנת 1950 קיבל מינוי של במאי ראשי בתיאטרון על שם קומסומול בעיר. בתיאטרון זה הוא עבד במשך ארבע עונות והיו לו מספר הצלחות. על שתי הצגות שהוא העלה בתיאטרון זה לבמה טובסטונוגוב קיבל פרס סטלין בשנת 1950 ו-1952. ההצלחה הגדולה שלו הייתה בשנת 1955 בתיאטרון דרמה על שם פושקין בעיר. הצגתו "הטרגדיה האופטימיסטית" על פי מחזה של וסבולוד וישנבסקי זכה להצלחה בלתי רגילה. על הצגה זו הוא קיבל פרס לנין בשנת 1958.
בשנת 1956 טובסטונוגוב קיבל הצעה להיות במאי ראשי של תיאטרון הדרמה הגדול בלנינגרד. במשך שבע שנים בתיאטרון זה הוחלפו 7 במאים ראשיים. צוות השחקנים של התיאטרון היה גדול ואף במאי לא היה מצליח להסתדר איתם. תחילה טובסטונוגב סירב לקבל את המינוי אך בסופו של דבר הסכים. מייד עם תחילת כהונתו הוא הביא ביחד איתו מספר אנשי מנהלה ופיטר כשליש מהשחקנים. טובסטונוגוב כיהן בתפקיד כ-33 שנים ובתקופה זו התיאטרון הפך לתיאטרון הדרמה הטוב בעיר ואחד הטובים בברית המועצות כולה. במהלך עבודתו בתיאטרון זה טובסטונוגוב קיבל פעמיים פרס ברית המועצות - בשנת 1968 ו-1978 על ההצגות שביים.
בשנת 1966 טובסטונוגוב חתם על "מכתב 25" שהופנה לליאוניד ברז'נייב וציין צורך בגילוי עובדות הקשורות עם פשעי יוסיף סטלין במהלך שלטונו.
בשנת 1960 טובסטונוגוב התמנה לפרופסור ב"אקדמיה ותיאטרון, מוזיקה וקולנוע" בלנינגרד בה היה מלמד.
ב-23 במאי 1989 טובסטונוגוב סיים חזרה כללית למחזה חדש ובמהלך נסיעה הוא נפטר. טובסטונוגוב הוטמן במנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג.
בשנת 1992 התיאטרון בו טובסטונוגוב עבד 33 שנים קיבל את שמו והוא נקרא עתה "תיאטרון הדרמה הגדול על שם טובסטונוגוב".
טובסטונוגוב היה נשוי פעמיים - לשחקנית תיאטרון סלומה קנצ'לי בשנים 1943-1945 ולשחקנית אינה קונדרטייבה בשנים 1958-1962.
משאף
משאף הוא אביזר רפואי המשמש להכנסת תרופה לגוף דרך הריאות. הוא משמש בעיקר לטיפול במחלות נשימה חסימתיות, כגון אסתמה ומחלת ריאות חסימתית כרונית. צריכת התרופה נעשית על ידי לחיצה, המשחררת את התרופה מהמשאף לתוך הפה, ובו זמנית שאיפתה לריאות. ישנם משאפי תרסיס ומשאפי אבקה יבשה.
משאפי תרסיס.
משאפי תרסיס הם הצורה המפורסמת ביותר למשאף המודרני, מופיעים גם בסרטים כאשר רוצים להראות מטופלים אסתמטיים.
משאפי תרסיס יצאו לשוק כבר במחצית השנייה של המאה ה-20. הם מכילים את חלקיקי התרופה בתוך נוזל או גז המהווים מדחף התרופה. באמצעות לחיצה על המשאף, משתחררת התרופה לחלל הפה וחלקיקיה הקטנים מגיעים לריאות.
למשאפי תרסיס, קיימת מגבלה של קואורדינציה, משום שיש מטופלים שמתקשים לתפעלם, ולכן פותחו משאפי תרסיס, שמופעלים על ידי נשימת המטופל (breath actuated), למשאפים אלו שסתום שמשחרר את מנת התרופה, ברגע שהמטופל שואף במשאף.
ספייסר.
לעיתים נעשה שימוש במשאף יחד עם מרווחַ (spacer, ספייסר), מכל המחובר למשאף ובקצהו פיה. התרופה משוחררת מהמשאף אל הספייסר, ונשאפת מהספייסר. הספייסר מקטין את שיעור איבוד התרופה בפה ובגרון, מקל על המתקשים לתזמן את הלחיצה על המשאף עם שאיפת התרופה (למשל תינוקות ופעוטות) ומקטין תופעות לוואי הנובעות ממגע התרופה בפה.
משאפי אבקה יבשה.
משאפי אבקה יבשה מכילים אבקה של התרופה (בגודל חלקיקים מיקרוני) מעורבבת עם אבקה אחרת, בדרך כלל לקטוז (המהווה את האבקה הנשאית של התרופה). בעת שאיפה, החלקיקים של התרופה משתחררים מהאבקה הנשאית. גודלם הזעיר של החלקיקים מאפשר הגעתם לריאות, בעוד שחלקיקי לקטוז גדולים נשארים בפה או בחלק האחורי של הגרון. ככל שהמטופל יכול לשאוף יותר בחוזקה, כך יותר חלקיקי תרופה ישתחררו ויגיעו לריאות.
קיימים כיום סוגים רבים של משאפי אבקה יבשה, המשתנים בעיצובם, וניתן לסווגם באופן כללי לשני סוגים:
משאפים שמכילים את האבקה והתרופה כבר בתוך המכשיר.
היתרון שלהם הוא בכך שהם מכילים את התרופה כבר בתוך המשאף. דוגמאות למשאפים אלו כוללים את המשאפים: דיסקוס, טורבוהלר, אליפטה.
בסוג זה של משאף קיים צג המראה על מספר המנות שנשארו במשאף, על מנת שהמטופל ידע האם עליו לרכוש משאף חדש בקרוב.