ב-27 בינואר פרסמו לידוב וליובימוב במקביל שני טורים בעיתוניהם - "טניה" ו"לא נשכחך, טניה" בהתאמה - על גורלה של הצעירה המתה. תמונתו של סטרוניקוב, שהתפרסמה במלואה ב"פראבדה" (ב"קומסומולסקאיה פראבדה" הודפס תקריב של הראש בלבד) זעזעה את קהל הקוראים, שהגיב בשליחת מספר עצום של מכתבים למערכת. ד"ר רוזלינדה סרטורי מאוניברסיטת ברלין כתבה כי הבוטות החזותית של התמונה תרמה יותר מכל להפיכתה של 'טניה' ל"ז'אן ד'ארק סובייטית." התעמולה הרשמית הפכה אותה מיד לסמל. הועלו טענות רבות לגבי זהותה, והממשלה הקימה וועדה רשמית של נציגי הקומסומול והצבא לברר את הנושא. ב-4 בפברואר קבעה הוועדה כי "טניה" המתה היא זויה קוסמודמיאנסקיה, ופרסמה דו"ח ראשוני על נסיבות מותה כפי שעלו מחקירת תושבי האזור וחבריה ליחידה. ב-5 בפברואר המליץ מזכיר הקומסומול שטיפל בעניין להעניק לה את העיטור הגבוה ביותר, גיבור ברית המועצות. ב-12 בפברואר זיהו אחיה ואמה את הגופה. ב-16 בפברואר היא הוכרזה גיבורת ברית המועצות, לאחר תהליך אישור מהיר באופן חסר תקדים - בדרך כלל, ניתן העיטור מספר חודשים לכל הפחות לאחר ההמלצה. ב-17 בפברואר הוזמנה אמה, ליובוב, להקריא הודעה "אל הנוער הסובייטי" ברדיו וקראה לנקום את מות בתה. למחרת הודפסה ההודעה ב"פראבדה", יחד עם כתבת דיוקן על זויה, וזהותה של 'טניה' נחשפה לציבור. מספר חודשים לאחר מכן התגלו על גופתו של קצין גרמני הרוג מספר תמונות של קוסמודמיאנסקיה ביום תלייתה.
שלושת הכפריים שהיו מעורבים בהוצאתה להורג - סבירידוב, סולינה וסמירנובה - הוצאו כולם להורג באשמת בגידה ב-1942. קלובקוב, שנמצא בפטרישצ'בו לאחר שחרור הכפר, נחקר על ידי הנקו"ד והצהיר כי הגרמנים אילצו אותו להתגייס לשירותם לאחר שנתפס. הוא נורה ב-16 באפריל 1942.
קוסמודמיאנסקיה נעשתה לאחת הגיבורות המוכרות ביותר של המדינה; קריאות לנקום את מותה היו למוטיב מרכזי בתעמולה המלחמתית, והיא הוצגה כארכיטיפ לסבלן של נשות ברית המועצות תחת הכיבוש הגרמני. אורידיקה כארון-קרדונה ציינה ש"היא הייתה קדושה מעונה מושלמת." במאי 1942 הועברו שרידיה למוסקבה ונקברו בבית העלמין נובודוויצ'יה. עד סוף המלחמה פורסמו יצירות רבות שהיא הייתה נושאן, כולל פואמה זוכת פרס סטלין מ-1943 וסרט מצליח מ-1944.
אחיה הצעיר, אלכסנדר, התגייס לצבא, סיים קורס קצינים ולחם בחזית מאוקטובר 1943. הוא נפל בקרב בפרוסיה המזרחית באפריל 1945. בתפקידו האחרון היה מפקד סוללה של תומ"תים מסוג ISU-152. גם לו הוענק תואר גיבור ברית המועצות על אומץ הלב בקרב.
גם לאחר המלחמה, נשמר מעמדה של קוסמודמיאנסקיה כגיבורה לאומית. אנדרטאות לזכרה הוצבו ברחבי המדינה. בתי-ספר, מבנים אחרים וספינות נקראו על שמה בכל הגוש המזרחי, כמו גם האסטרואיד "1793 זויה" והר בגובה 4,108 מטר בהרי הטיין שאן.
בשנת 2020 הופק סרט קולנוע עלילתי על חייה בשם זויה.
בארי מנילו
בארי מנילו (באנגלית: Barry Manilow, נולד ב-17 ביוני 1943) הוא זמר, מלחין ומפיק אמריקאי-יהודי.
שנותיו המוקדמות.
נולד בשם בארי אלן פינקוס (Barry Alan Pincus) בניו יורק שבארצות הברית. אימו עדנה מנילו הייתה יהודייה משני הוריה, בעוד שאביו הרולד פינקוס היה יהודי רק מצד האב וקתולי-אירי מצד האם. הוא אימץ את שם משפחתה של אמו "מנילו" בתקופת בר המצווה שלו. מנילו גדל בשכונת וויליאמסבורג שבברוקלין וסיים את לימודיו בתיכון המקומי ב-1961. לאחר מכן החל ללמוד בבית הספר ג'וליארד והחל לעבוד ב-CBS כדי לכסות את הוצאותיו.
ב-1964, במהלך עבודתו ב-CBS, פגש מנילו את ברו הרולד, במאי, שהורה למנילו לערוך את המוזיקה למחזמר חדש אך מנילו כתב את כל המוזיקה בעצמו לבסוף. המופע הפך להצלחה והופיע במשך 8 שנים בניו יורק. לאחר מכן החל מנילו לעבוד ככותב זמרירים לפרסומות לחברות מפורסמות וביניהם: KFC, פפסי וד"ר פפר. בשנת 1976 זכה מנילו בשני פרסי קליאו על עבודתו בתחום.
קריירה.
שנות ה-70.
בשנת 1971 פגש מנילו את בט מידלר ועבד איתה עד שנת 1975. ביולי 1973 יצא אלבום הבכורה של מנילו, שנשא את שמו, "Barry Manilow". אחד מהשירים שיצאו מהאלבום היה "Could It Be Magic" שבוצעו לו קאברים מאוחר יותר על ידי הזמרת דונה סאמר ולהקת טייק ד'את. ב-1 באוקטובר 1974 יצא אלבומו השני של מנילו, "Barry Manilow II". מהאלבום יצא השיר "Mandy" שהגיע למקום הראשון בארצות הברית. בשנת 1975 התיידד מנילו עם שדרן הרדיו דיק קלארק. באוקטובר של אותה שנה יצא אלבומו השלישי שהיה "Tryin' to Get the Feeling". מהאלבום יצא הסינגל "I Write the Songs" שהגיע למקום הראשון. אלבום הסטודיו הרביעי של מנילו היה "This One's for You" שיצא באוגוסט 1976. במאי 1977 יצא אלבום ההופעה חיה הראשון של מנילו בשם "Barry Manilow Live". בפברואר 1978 יצא אלבום הסטודיו החמישי של מנילו שהיה "Even Now" והביא לו את פריצתו הגדולה בממלכה המאוחדת. לאחר מכן הוציא מנילו את אלבום הלהיטים הראשון שלו, "Greatest Hits". אלבומו השישי של מנילו שנקרא "One Voice" יצא ב-25 בספטמבר 1979.
שנות ה-80.
אלבומו השביעי של מנילו היה "Barry" שיצא ב-19 בנובמבר 1980 והגיע למעמד של אלבום פלטינה. בספטמבר 1981 יצא אלבומו השמיני שנקרא "If I Should Love Again". שנה לאחר מכן הוציא מנילו אלבום הופעה חיה בשם "Barry Live in Britain". בנובמבר 1982 הוציא מנילו את אלבומו התשיעי שנקרא "Here Comes the Night" והגיע למעמד פלטינה. ב-1983 הוציא מנילו אלבום להיטים בשם "Greatest Hits Vol. II". אלבומו העשירי של מנילו היה "2:00 AM Paradise Cafe" שיצא ב-15 בנובמבר 1984 שהגיע לאלבום פלטינה ולמקום ה-28 במצעד הבילבורד. ב-1985 יצא אלבום הפסקול של מנילו שנקרא "Copacabana: The Original Motion Picture Soundtrack Album". לאחר מכן יצא "Manilow" שהיה האלבום ה-11 של מנילו. ב-1987 יצא אלבומו "Swing Street". אלבומו ה-13 של מנילו יצא ב-2 במאי 1989 ונקרא "Barry Manilow".
שנות ה-90.
ב-17 באפריל 1990 הוציא מנילו אלבום הופעה חיה בשם "Live on Broadway". ב-25 בספטמבר של אותה שנה הוציא מנילו אלבום סטודיו ראשון שמוקדש כולו לשירי חג המולד ונקרא "Because It's Christmas". אלבומו ה-15 של מנילו נקרא "Showstoppers" ויצא ב-24 בספטמבר 1991. ב-10 בנובמבר 1992 הוציא מנילו אלבום אוסף שנקרא "The Complete Collection and Then Some...". ב-4 באוקטובר 1994 הוציא מנילו אלבום אוסף נוסף, "Greatest Hits: The Platinum Collection". לאחריו יצא "Copacabana: Original London Cast Recording". אלבומו ה-16 של מנילו יצא ב-11 באוקטובר 1994 ונקרא "Singin' with the Big Bands", האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב. ב-19 בנובמבר 1996 יצא אלבומו "Summer of '78". ב-10 בנובמבר 1998 הוציא מנילו את אלבומו ה-18 שהיה אלבום מחווה לשיריו של פרנק סינטרה ונקרא "Manilow Sings Sinatra".
שנות ה-2000.
ב-13 בנובמבר 2001 יצא האלבום "Here at the Mayflower". ב-5 בפברואר 2002 הוציא מנילו אלבום אוסף שנקרא "Ultimate Manilow", האלבום הגיע למקום הראשון בממלכה המאוחדת. אלבום הסטודיו ה-20 של מנילו היה "A Christmas Gift of Love" שיצא ב-12 בנובמבר 2002. ב-6 באפריל 2004 הוציא מנילו אלבום הופעה חיה בשם "2 Nights Live!". ב-28 בספטמבר של אותה שנה יצא האלבום "Scores". האלבום הכיל את השיר "This Can’t Be Real" שהיה דואט עם הזמרת אוליביה ניוטון-ג'ון. ב-26 באפריל 2005 יצא אלבום להיטים של מנילו שנקרא "The Essential Barry Manilow". אלבום הסטודיו ה-22 של מנילו היה "The Greatest Songs of the Fifties" שיצא ב-31 בינואר 2006 ומכר למעלה מ-150 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. ב-31 באוקטובר הוציא מנילו אלבום המשך לאלבומו הקודם שנקרא "The Greatest Songs of the Sixties", האלבום הגיע למקום השני במצעד הבילבורד. ב-18 בספטמבר יצא אלבום המשך בשם "The Greatest Songs of the Seventies" שהגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד עם מכירות של 113 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. באוקטובר 2007 הוציא מנילו את אלבום הסטודיו ה-25 שלו שנקרא "In the Swing of Christmas". ב-15 בינואר 2008 הוציא מנילו אלבום אוסף של בלדות ושירי אהבה שנקרא "Beautiful Ballads &amp; Love Songs". ב-24 בנובמבר הוציא מנילו את האלבום "The Greatest Songs of the Eighties".
שנות ה-2010.
ב-26 בינואר 2010 הוציא מנילו את האלבום "The Greatest Love Songs of All Time" שהגיע למקום החמישי שמצעד הבילבורד בשבוע הראשון אך נפל למקום ה-40 בשבוע השני. אלבום הסטודיו ה-28 של מנילו נקרא "15 Minutes" ויצא ב-14 ביוני 2011. ב-24 באפריל 2012 יצא אלבום הופעה חיה של מנילו בשם "Live in London". בסוף 2012 יצא אלבום חיה נוסף שנקרא "Live at Paris Las Vegas".
חיים אישיים.
בשנים 1964–1965 הוא היה נשוי לסוזן דייקסלר.
החל משנת 1978 מקיים מנילו מערכת יחסים עם גארי קיף, מפיק טלוויזיה, שבהמשך הפך למנהלו האישי. לאחר שנישואים חד-מיניים אושרו בחוק בקליפורניה, שני בני הזוג נישאו בשנת 2014. יחסיהם נשמרו בסוד עד לידיעה בתקשורת על החתונה בשנת 2015. בריאיון למגזין פיפל מנילו יצא מהארון כהומו בשנת 2017. לדבריו, הוא יצא מהארון לאחר כל כך הרבה שנים מכיוון שחשש לאבד את מעריצותיו, אך לאחר שהן שמעו על נישואיו הן תמכו בו.
Soul Kitchen
יוריק בן דוד
יוריק בן דוד (נולד ב-10 בפברואר 1953) הוא זמר ומלחין. כיהן כיו"ר אקו"ם מאז סוף שנות התשעים ומנכ"ל הארגון מאז שנת 2000. סיים את תפקידו במרץ 2021.
ביוגרפיה.