קרלוס מרצ'נה לופס (בספרדית: Carlos Marchena López; נולד ב-31 ביולי 1979 בסביליה, אנדלוסיה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם. לזכותו 69 הופעות במדי נבחרת ספרד. מרצ'נה מסוגל לשחק גם בעמדת הקשר האחורי.
קריירת מועדונים.
מרצ'נה החל את קריירת הכדורגל המקצוענית שלו בגיל 18 בקבוצת סביליה מעיר הולדתו, כאשר הקבוצה שיחקה בליגת המשנה הספרדית. בעונת הוא שיחק לראשונה במסגרת ליגת העל הספרדית, לאחר שקבוצתו העפילה אליה. בהופעת הבכורה שלו בליגה זו הוא שותף לאורך כל המשחק בתיקו 2:2 נגד ריאל סוסיאדד.
סביליה ירדה ליגה פעם נוספת בסיום העונה, וכתוצאה מכך עבר מרצ'נה לקבוצה הפורטוגלית בנפיקה ליסבון. יכולת טובה שלו במדי בנפיקה משכה את עינו של מועדון הצמרת הספרדי ולנסיה, שהיה זקוק לשחקן שישמש כגיבוי לבלם הוותיק מירוסלב דיוקיץ'. מרצ'נה הוחתם על חוזה לארבע שנים בוולנסיה, בעסקה בין הקבוצות במסגרתה עשה זלטקו זאהוביץ' את הדרך ההפוכה ועבר לבנפיקה. בעונתו הראשונה בקבוצה, שבה זכתה ולנסיה באליפות הראשונה שלה מזה 30 שנה, שיחק מרצ'נה 16 פעמים ולקח לו זמן להותיר את רושמו, אך בהדרגה הוא הפך עם השנים לשחקן הרכב חשוב בקבוצה.
בעונת , כאשר ולנסיה השיגה דאבל היסטורי של זכייה באליפות ספרד ובגביע אופ"א, מרצ'נה לקח תפקיד עיקרי בהגנת ולנסיה ופיתח שותפות יעילה בחולייה האחורית עם רוברטו אז'אלה. הופעותיו המרשימות הובילו להכללתו בסגל נבחרת ספרד לטורניר יורו 2004.
עונת לא הייתה מוצלחת לוולנסיה, כשתחת המאמן החדש קלאודיו ראניירי, כשלה הקבוצה הן במסגרות הספרדיות והן בטורנירים האירופיים. במשחק האחרון של שלב הבתים בליגת האלופות, מול ורדר ברמן באצטדיון המסטאייה, הפגין מרצ'נה יכולת טובה, שלא סייעה לקבוצתו שהפסידה את המשחק והודחה מהמפעל. למרות הכישלון מרצ'נה נשאר שחקן קבוע בשתי העמדות ההגנתיות של הקבוצה בהן שיחק.
בסיום המשחק בליגת האלופות מול אינטר מילאן במרץ 2007, היה מרצ'נה מעורב בקטטה על המגרש, שנגרמה על ידי חברו לקבוצה דויד נבארו. מרצ'נה קיבל מאופ"א עונש השעיה מארבעה משחקים בעקבות האירוע, יחד עם מספר שחקנים אחרים משתי הקבוצות שהיו מעורבים בקטטה. שני המועדונים גם ספגו מאופ"א קנס של 106,000 לירות שטרלינג. בעונת זכה מרצ'נה עם ולנסיה בתואר החמישי בקריירה שלו - גביע המלך הספרדי. לאחר יורו 2008 הוא נבחר על ידי חבריו לקבוצת ולנסיה לכהן כקפטן החדש של הקבוצה. במהלך שתי העונות הבאות החמיץ משחקים רבים עקב פציעות, אך עדיין סייע לקבוצה לסיים במקום השלישי בליגה בעונת .
ב-2010 עבר מרצ'נה לקבוצת ויאריאל. לאחר שנתיים עבר לדפורטיבו לה קורוניה, ועזב את הקבוצה בסוף עונת .
נבחרת לאומית.
מרצ'נה ייצג לראשונה את ספרד במסגרת בינלאומית כאשר השתתף עם נבחרת הנוער של ספרד, לצד שחקנים בולטים אחרים לעתיד כמו צ'אבי ואיקר קסיאס, באליפות העולם לנוער ב-1999 ואף זכה עמה בטורניר. הוא זומן לסגל הנבחרת האולימפית של ספרד (עד גיל 23) לטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סידני 2000, והיה שותף לזכיית נבחרתו במדליית הכסף.
מרצ'נה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של ספרד באוגוסט 2002 במשחק הוקרה לפרנץ פושקאש שנערך בבודפשט, זמן קצר לאחר גביע העולם בקוריאה הדרומית וביפן.
מרצ'נה היה חבר בסגל הנבחרת הלאומית ליורו 2004, לאחר שזומן אליו זמן קצר לפני הטורניר על ידי המאמן איניאקי סאס על מנת לחזק את סגל הנבחרת מבחינה הגנתית. בזמן שספרד כשלה בטורניר והודחה כבר בשלב הבתים, הוא ערך שתי הופעות במסגרתו. במהלך הטורניר הוא קיבל שני כרטיסים צהובים. הוא נכלל בסגל הנבחרת גם למונדיאל 2006. עם זאת, הוא לא היה שחקן קבוע בהרכב ושיחק פעם אחת בלבד במהלך המונדיאל, במשחק האחרון בשלב הבתים נגד ערב הסעודית.
מרצ'נה זומן פעם נוספת על ידי המאמן לואיס אראגונס לסגל נבחרת ספרד ליורו 2008, והפעם היה שחקן קבוע בהרכב, הן במשחקי המוקדמות לטורניר והן באליפות אירופה עצמה. יחד עם קרלס פויול, סרחיו ראמוס וז'ואן קפדבילה, מרצ'נה היווה חלק מחוליית הגנה חזקה במיוחד שספגה שני שערים בלבד במהלך הטורניר. הוא סייע לנבחרתו לזכות באליפות לאחר ניצחון בגמר על גרמניה, ואף נכלל בנבחרת המצטיינים של הטורניר בשל עבודתו הקשה ויכולת הנהגת המשחק שהפגין.
לאחר מינויו של ויסנטה דל בוסקה למאמן הנבחרת איבד מרצ'נה את מקומו במרכז ההגנה לג'רארד פיקה הצעיר. אף-על-פי-כן הוא זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 2010, ובמשחק ההכנה מול ערב הסעודית שבר את שיא משחקי הנבחרת הרצופים ללא הפסד בכל הזמנים, שהיה שייך לגארינצ'ה הברזילאי, וקבע אותו על 50 משחקים. בטורניר עצמו נכנס כמחליף בדקות האחרונות בשלושה משחקים והיה שותף משני לזכיית הנבחרת.
שוכר כחיל הראשון
מארי שׁוּכְּר כֻּחַיל הראשון היה משיח שקר יהודי-תימני, שפעל בשנים ה'תרי"ט-ה'תרכ"ג (1860-1863). היה הראשון מבין שלושה משיחי שקר יהודים בתימן במאה ה-19.
ביוגרפיה.
שוכר כחיל, בשמו העברי יהודה בן שלום, נולד בעיירה בית רדם שבקרבת צנעא, היגר לצנעא ובה נישא לזהרה בת סעיד יוסף אלקנדיל. לאחר נישואיו התפרנס בדוחק מתיקוני סנדלרות ודליים, ובזמנו הפנוי למד קבלה. בשנת ה'תרי"ט (1859), תקופה שבה הייתה הציפייה למשיח בשיאה בעקבות תהפוכות פוליטיות, שנים אחדות לאחר הופעת טוענים משיחיים בקרב המוסלמים בתימן, הציג את עצמו לראשונה כעושה דברו של אליהו הנביא ושליחו של המשיח. הוא גירש את אשתו והחל לנהל אורח חיים סגפני של מטיף ודרשן נודד, ובדרשותיו אמר למאזיניו כי "באתי להזהיר אתכם ולהזכיר לכם את התשובה ופדיון הנפש". דווח כי הוא הכריז על שליחותו באחת השבתות של חודש סיוון ה'תרכ"א (1861).
כחיל היה בן המעמד הנמוך, אינדיבידואליסט, סגפן ואדוק. הוא לבש בלויי סחבות, והתגורר בגפו על "הר אל-טיאל" הסמוך לכפר בני גובר. הוא החליף את גרסתו הקודמת לפיה הוא שליחו של המשיח, והחל לטעון כי הוא המשיח בעצמו. הוא רשם על ידיו סיסמאות משיחיות ופסוקים מהתנ"ך, ושכתב אותם על ידי הוספת שמו הפרטי. לדוגמה, לפסוק (), שיכל אותיות: . אחת הסיבות להצלחתו, על פי הרב עמרם קרח, היא שלא ביקש תרומות אישיות ולא הטיף לצדקה, ובכך הוכיח, כביכול, את צדקתו.
בהטפותיו ובחזונו הוא שילב בין מסורות יהודיות שהטילו על הנביא להכין את העם לחזרה בתשובה לקראת בואו של משיח, ובין מסורות מוסלמיות שדיברו על מנהיג מוסלמי שבאחרית הימים יצא מהכעבה בראש צבא גדול ויפעל נגד יסודות דת האסלאם.
השפעתו הייתה רבה, עד כי הנוסע והחוקר יעקב ספיר ששמע עדויות עליו ועל פועלו, דיווח בעיתונות הירושלמית ובספרו "אבן ספיר", שרוב יהדות תימן של אותו זמן האמינה לטענות המשיחיות של שוכר כחיל. ספיר אף כתב איגרת ליהודי תימן בה הזהירם מפני משיח השקר.
נפילתו.
שוכר כחיל נרצח בסוף שנת ה'תרכ"ג (1863) בידי ערבים מקומיים - ככל הנראה בהוראת האימאם של צנעא שראה בפעילותו איום. בכל זאת, רבים ממאמיניו לא קיבלו את מותו, וציפו לשובו בכל רגע, ביניהם היו גם אחותו ובנו, שאף לא התאבלו על מותו.
שנים אחדות לאחר מותו של שוכר כחיל הופיע בעיירה תנעם שוכר כחיל השני, שהיה משיח שקר נוסף. שוכר כחיל השני טען שהוא שוכר כחיל הראשון שקם לתחייה, וסחף אחריו תנועה משיחית במשך מספר שנים. אחריו הופיע משיח השקר יוסף עבדאללה.
קירקוס
קירקוס (בלטינית: Circus) היה ברומא העתיקה מגרש מעגלי תחת כיפת השמיים ששימש כמרכז הבידור להמונים של תקופתו. שם התקיימו מרוצי סוסים, מרוצי מרכבות וכן שימש הקירקוס כזירת שעשועים ומקום בו נערכו מופעים ואירועים המוניים אחרים.
לשם ביצוע קרבות ימיים או שיחזורם היה מוצף הקירקוס במים.
תחרות הרכיבה, על סממניה והשלכותיה, התאימה למדיום זה, במיוחד על רקע כוחו ההולך וגובר של ההמון, מחוסר העבודה, אשר הצטופף בעיר רומא וזכה במנות גדושות של "לחם ושעשועים". בדרך זו ביקשו השליטים לחזק את נאמנות ההמון כלפיהם ולאפשר מוצא לפורקן יצרים ושחרור אגרסיות. תחרויות אלה הבליטו את הדאגה לנוחיות הצופים, לרווחתם ולעונג נפשם, והדגישו את ההבדל העיקרי בין התרבות ההלנית לרומית: הראשונה - התמקדה בשחקנים ובספורטאים, בעוד השנייה - פניה כוונו לקהל הצופים.
ארכיטקטורה.
הקירקוס היה דומה במבנהו להיפודרום היווני ששימש למטרה דומה. מסלול המרוצים עצמו היה צר, וחולק לשניים באמצעות "ספינא" - אזור מוגבה שהוקם באמצע המסלול וחצה אותו. מהרגע שהחל המירוץ יכלו המשתתפים לחסום את דרכם של מתחריהם ובכך לגרום להם להתנגש ב"ספינא". עם השנים נוספו על ה"ספינא" עמודים, קישוטים, חפצי-אמנות ופסלים, עד שלבסוף לא יכלו הצופים מצדו האחד לראות מה קורה בצד השני של המסלול, מה שהוסיף מתח לאירוע. בכל אחד מצידי ה"ספינא" היו רחבות סיבוב, שנקראו "מטאי", בהן התרחש חלק גדול מהתאונות.
בכוונה לשפר את המתקן ולשכללו, דאגו הרומאים לסידור מיוחד של מכלאות הזינוק למרכבות. בשונה מן ה"היפודרומוס" של אולימפיה, שם ביקשו להתגבר על בעיית תזמון הזינוק עד לישורת, שמו הרומאים את הדגש על המרחב: אדני-הזינוק יצרו מבנה דמוי קשת (קמורה ביחס לציר המרכזי), וכך השתווה המרחק מכל מתקן-זינוק עד למרכז היישורת.
לנוחיות הקהל הותקן כן מיוחד מוגבה עליו שבע צלחות, שנקראו גם "ביצים", שבתום כל סיבוב "ירדה" אחת מהן (כעין לוח-תוצאות). אביזר זה הוצג לראשונה ב-174 לפנה"ס, ובשנת 33 לפנה"ס נוספו גם פסלונים של דולפיני ברונזה שצנחו, בזה אחר זה, לתוך תעלת מים שהותקנה ב"ספינא".