לא נמצא קשר ישיר בין תזונה להפרעת קשב, כך שבמדינות מפותחות שאין בהן חסך תזונתי משמעותי, אין משמעות מיוחדת לדיאטה הספציפית של הילד בהקשר זה. כמו כן, למרות הניסיונות שנעשו למציאת טיפול תזונתי להפרעת קשב, לא הוכח כל קשר בין תזונה זו או אחרת לשיפור אפשרי בהפרעה.
טויו איטו
טויו איטו (ביפנית: 伊東 豊雄; נולד ב-1 ביוני 1941) הוא אדריכל יפני, מן האדריכלים הבולטים ביותר הפועלים כיום. זכה במדליית הזהב המלכותית של המכון המלכותי לאדריכלים בריטים (RIBA) בשנת 2006 ובפרס פריצקר לשנת 2013.
ביוגרפיה.
איטו נולד בסיאול להורים יפניים ב-1 ביוני 1941. שנתיים לאחר מכן עבר איטו ליפן עם אמו ושתי אחיותיו. את הכשרתו המקצועית רכש באוניברסיטת טוקיו שם סיים את לימודיו בשנת 1965. עד 1969 עבד במשרדו של האדריכל קיונורי קיקוטאקה (Kiyonori Kikutake) ולאחר מכן פתח משרד עצמאי בטוקיו תחת השם Urbot, קיצור השם Urban Robot. בשנת 1979 שינה את שם משרדו ל"טויו איטו ושותפיו". בשנותיו הראשונות התמקד בתכנון בתי מגורים פרטיים, כשהבתים הבולטים שתכנן הם White U מ-1976 ו-Silver Hut מ-1984. המבנה הראשון שהקנה לו פרסום היה "מגדל הרוחות" - מתקן תשתית שנועד לשרת את הרכבת התחתית אותו השלים ב-1986. הפתרון המקורי והייחודי שהעניק למבנה הטכני, משך תשומת לב רבה ואיטו החל להשיג עבודות במגזר הציבורי.
בשנת 2001 השלים את הפרויקט שהביא לו פרסום בינלאומי - בניין המדיאטק בעיר סנדאי (Sendai Mediatheque), עליו זכה בתחרות פומבית במקום הראשון בשנת 1995.
בשנת 2013 כשהוא מתכנן פרויקטים גדולים ומשמעותיים בכל רחבי העולם, זכה איטו בפרס פריצקר לאדריכלות על זה שסרטט את מגדל torre realia BCN אשר נמצא בברצלונה.
עדני מלך סקסוניה
עדני מלך סקסוניה (שם מדעי: "Pteridophora alberti") הוא מין של עדני האנדמי לגינאה החדשה, הידוע בעיקר בשל נוצותיו הארוכות והצהובות הצומחות מפניו ומשמשות לחיזור. עדני מלך סקסוניה הוא יחיד בסוגו הטקסונומי, הנקרא "Pteridophora".
שמו של עדני מלך סקסוניה ושמו המדעי "alberti" ניתנו לו כמחווה למלך אלברט, מלך סקסוניה (חי בשנים 1828 - 1902). גם שמה של אשתו הונצח במין אחר של עדני. העדני נקרא "קיסאבה" על ידי המקומיים, שם המחקה את קריאתו החזקה של הזכר. הוא ניזון מפרוקי-רגליים, פירות וחרקים.
אורכו של הזכר הוא 22 ס"מ. צבעו של הזכר הוא שחור וצהוב, עם קשתית חומה כהה, מקור שחור, רגליים חומות-אפורות, פה בצבע ירוק-טורקיז. שתי "קרניים" (נוצות ארוכות) צומחות ממצחו ומונחות משני צדי גופו. אורכן כ-50 ס"מ וצבען כחול-אמייל. הן ניתנות להנעה והרמה על ידי הזכר ומשמשות להרשמת נקבות בטקסי החיזור. נוצות אלה היו כל כך מוזרות, עד שכאשר הובא פוחלץ ראשון של העוף לאירופה, חשבו המומחים שהוא זיוף. העדני חי בגובה של 1,400–2,850 מ' מעל פני הים.
אף על פי שהזכרים ניצודים עבור נוצותיהם היפות, שבשימוש עבור טקסים, עדני מלך סקסוניה נפוץ יחסית בכל חלקי תפוצתו, ולכן מדורג במצב "ללא חשש" ברשימה האדומה של ארגון IUCN.
הזכרים הבוגרים מאוד טריטוריאליים, והזכר שומר על הנחלה שלו ממקום גבוה, בדרך כלל מצמרות עצים גבוהים, ושר כדי להורות על כך שהנחלה שלו.
בשנת 1996 סר דייוויד אטנבורו תיעד לראשונה את טקס החיזור של העדני.
קרב ראס אל-עיש
אנריקו טוזלי
אנריקו טוזלי (באיטלקית: Enrico Toselli; 13 במרץ 1883 - 15 בינואר 1926) היה מלחין ופסנתרן איטלקי.
ביוגרפיה.
כבר בגיל צעיר הוא החל קריירה מוצלחת כפסנתרן במרבית בירות אירופה ובאמריקה הצפונית. מאוחר יותר התיישב בעיר הולדתו פירנצה ועסק בהלחנה והוראה.
טוזלי נודע בחוגי האצולה באירופה כשנישא בשנת 1907 ללואיזה, ארכידוכסית אוסטריה - גרושתו של פרידריך אוגוסט השלישי, המלך האחרון של סקסוניה. לזוג נולד בן אחד והם התגרשו בשנת 1912.
הוא הלחין שתי אופרטות ושירים. מכל יצירותיו נודע רק השיר סרנדה (באיטלקית-Serenata Rimpianto) אופוס 6 מס' 1.
השיר מושר בשפות שונות על ידי טנורים רבים, כגון מריו לנצה, בנימינו ג'ילי, ריכרד טאובר, חוזה קאררס, פרי קומו ועוד. כמו כן יש עיבודים רבים לתזמורת בהרכבים שונים.
טוזלי שייך לקבוצת מלחינים שנודעו רק בזכות יצירה אחת שלהם.
ארז'וויליק
ארז'וויליק (בליטאית: Eržvilkas, ארז'ווילקס; בפולנית: Erzwiłki, אז'ווילקי; ברוסית: Эржвилки, ארז'ווילקי; בגרמנית: Erschwilken, ארשווילקן; ביידיש: ערזוויליק) היא עיירה במחוז טאורגה שבמערב ליטא. לפי מסורת מקומית, מקור שמה של העיירה הוא במילים "סוס הרבעה" (eržilas) ו"זאב" (vilkas) בליטאית. לפי מסורת זו, כאשר הגיעו הצלבנים לעיירה הם כבשו את הטירה המקומית. בעל הטירה לבש עור של זאב, הסתובב בקרב סוסיהם של הצלבנים, שרעו בדשא לפני הטירה, וריחה של פרוות הזאב הבריח את הסוסים. הצלבנים יצאו מהטירה כדי ללכוד את סוסיהם הבורחים וכך ניצלה הטירה.
בעיירה מרכז שירותי בריאות, מחלבה, ספריה, כנסייה ומצבה לזכר "מגיני החירות הליטאיים". באזור אתר קבורה מהמאות ה-9 עד ה-13. העיירה עצמה מתועדת במסמכים מהמאה ה-16. במאה ה-17 נבנתה בה הכנסייה הראשונה, שהייתה עשויה מעץ. כנסייה זו שופצה במאות ה-18 וה-19, והורחבה ב-1907.
ב-1847 נפגעה העיירה בשריפה, ובעת המרד הפולני של 1863-1864 ("מהפכת נובמבר") כבש אותה צבא המורדים לתקופה קצרה. בסוף המאה ה-19 נפתחו בעיירה בית חולים, בית מרקחת והוספיס ובשנות השלושים של המאה ה-20 הוקם בעיירה מפעל לניצול אנרגיית המים. בתקופת השלטון הקומוניסטי הייתה צורת ההתיישבות המרכזית בעיירה חווה קולקטיבית.
ב-1941 פונו חלק מתושבי העיירה עקב פלישת הגרמנים לברית המועצות. לאחר מלחמת העולם השנייה גורשו חלק מתושבי העיירה על ידי שלטונות ברית המועצות עקב חשד לפעילות אנטי קומוניסטית.
יהודי ארז'וויליק.
לפני מלחמת העולם השנייה חיו בארז'וויליק כ-180 יהודים שקיימו בית ספר עברי, ספרייה ובית מדרש. הגרמנים כבשו את העיירה ביוני 1941 וביולי ריכזו את היהודים בגטו. בספטמבר 1941 גורשו יהודי ארז'וויליק למחנה ריכוז ומשם הובלו ליער ונרצחו בירי.
בוב עזאם
ג'ורג' וָדִיע "בוב" עזאם (בשפות אירופיות: Bob Azzam, בערבית: جورج وديع "بوب" عزام, 24 באוקטובר 1925 - 24 ביולי 2004) היה זמר ממוצא לבנוני, שהיה פעיל בעיקר במערב אירופה. הוא שר שירים במספר שפות, כגון ערבית וצרפתית, ופעמים רבות היה משלב שפות אחדות באותו שיר. הלהיט הגדול ביותר שלו הוא "יא מוסטפא, יא מוסטפא" (يا مصطفى, يا مصطفى, Chérie je t'aime, chérie je t'adore, como la salsa del pomodoro), שבו שילב מילים גם באיטלקית, לצד הערבית והצרפתית.
חייו.
חייו הפרטיים של עזאם אינם מתועדים היטב. ידוע כי הוא נולד במצרים, אך אפילו זהותה של עיר הולדתו שנויה במחלוקת בין המקורות. ברבים מהמקורות כתוב כי הוא נולד או לפחות גדל באלכסנדריה, וסביר שהדבר נכון, משום שבתקופת ילדותו הייתה זו עיר שבה מרבית האנשים שלטו בשפות אחדות, והוא אכן שר, מגיל צעיר, בשפות רבות.
עזאם התפרסם באיטליה בשנות החמישים, ועיקר להיטיו (כמו "זה כתוב בשמיים" - c'est écrit dans le ciel) התפרסמו בצרפת בשנות השישים. הוא לא נרתע גם מביצוע שירים של אחרים, בסגנונות מגוונים ובשפות רבות. כך, למשל, ביצע את Rain, rain go away,של G. Shayne ושל N. Regney, בסגנון הרוקנרול, באנגלית וגם בג'אז באיטלקית. הוא הוציא עשרות תקליטים - רבים מהם מיני-אלבומים, עם ארבעה או שישה שירים. היו לו לפחות שלושה אלבומים מלאים.
השיר "יא מוסטפא" זכה לביצועים רבים בשפות רבות. עם מבצעיו בעברית נמנו נסים גרמה ואתי אנקרי.
בסוף שנות השישים רכש עזאם מועדון לילה בז'נבה.
נפטר במונקו ב-2004.
הירדן ההררי
הירדן הדרומי
צמח אנדמי
נובה זמקי
נובה זמקי (בסלובקית: Nové Zámky) היא עיירה בדרום מערב סלובקיה, בשפלות הדנובה, על הנהר ניטרה כ-100 ק"מ מברטיסלאבה וכ-25 ק"מ מגבול הונגריה. כשני שלישים מתושבי העיירה הם סלובקים וכשליש הם הונגרים. בעבר נקראה ארשקויוור (בהונגרית: Érsekújvár) ובגרמנית: Neuhäus[e]l.
תולדות העיר.
מהמאה ה-10 עד 1918 הייתה העיירה בשטח ממלכת הונגריה. בשטח העיירה נבנה מבצר בצורת כוכב, נגד התקפות האימפריה העות'מאנית. העיירה התפתחה סביב המבצר, ומכאן שמה, שמשמעותו היא "טירתו החדשה של הארכיבישוף". בסוף המאה ה-16 ובאמצע המאה ה-17, עד 1685, שלטו הטורקים בנובה זמקי. עקב התקוממויות במאה ה-17 הרסו השליטים ההונגריים את העיירה בשנת 1724, כדי למנוע שימוש במבצרה בתור בסיס למרד.
בשנת 1920, לאחר פירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית, נכללה העיירה בשטח צ'כוסלובקיה. בין השנים 1938–1945 נכללה העיירה בשטח הונגריה. בשנת 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, נפגעה העיירה קשות מהפצצות בעלות הברית. רק חלק קטן מהמבצר עדיין קיים היום, אך המבצר עדיין מופיע בסמל העיירה.
בעיירה כנסייה ומנזר פרנציסקניים שנבנו בסגנון הבארוק המוקדם במאה ה-17 ושופצו במאה ה-18 ובסוף המאה ה-19. בעיירה לוח הנצחה ליהודי העיירה שנרצחו בשואה. בית הכנסת האורתודוקסי של נובה זמקי שופץ ב-1992 והיום הוא אתר היסטורי סלובקי, ואחד מבתי הכנסת הבודדים שעדיין משמשים קהילות יהודיות בסלובקיה למטרות דתיות.
יהודי נובה זמקי.