בשנת 1976 מיכאל אגורסקי התקבל ל. בשנת 1979 הוא סיים עבודת דוקטורט בסורבון ומונה לפרופסור ללימודי תרבות ומדינות סלאביות. במקביל לעבודה באוניברסיטה, אגורסקי נתן חוות דעת לממשלת ישראל, עבד בטלוויזיה ופרסם מאמרים על המצב בברית המועצות.
בשנים 1983–1990 הוא כתב 3 ספרים על המצב בברית המועצות. לאחר תחילת הפרסטרויקה אגורסקי קיבל הזדמנות לנסוע לברית המועצות. במהלך ביקורו הוא נפגש עם מכרים ותיקים ונתן מספר הרצאות לרבות הרצאה באוניברסיטת מוסקבה.
בשנת 1991 הוא הוזמן לביקור נוסף. אגורסקי הגיע למוסקבה ב-19 באוגוסט 1991 בשיא האירועים של ניסיון ההפיכה. הוא נפטר לאחר מספר ימים בעקבות התקף לב.
מאייד סיבובי
מאייד סיבובי (בלועזית: רוטרי אוופורטור, באנגלית: Rotary Evaporator), הוא מכשיר נפוץ המשמש במעבדות כימיות להסרה יעילה ועדינה של ממסים מדגימות על ידי אידוי, ולתהליך זיקוק הדגימות. תהליך הזיקוק משמש להסרת ממסים נדיפים מתערובות נוזליות באמצעות אידוי והתעבות שלאחר מכן. בנוסף, משמשים מאיידים סיבוביים גם בגסטרונומיה מולקולרית להכנת תזקיקים ותמציות.
מערכת אידוי סיבובית פשוטה הומצאה על ידי לימן סי קרייג (Lyman C. Craig). מערכת פשוטה יוצרה באופן מסחרי לראשונה על ידי החברה השווייצרית ביכי (Büchi) בשנת 1957.
מבנה המכשיר.
קיימים סוגים שונים של מאיידים סיבוביים בנפחים שונים, החל ממכשירים מעבדתיים בעלי קיבולת של 1 ליטר, ועד למכשירים תעשייתיים בעלי קיבולת של 20 או 50 ליטר.
מרכיביו העיקריים של מאייד סיבובי הם:
הטעיה
הטעיה הוא מעשה או אמירה אשר מטעים, מסתירים את האמת או מקדמים אמונה, מושג או רעיון שאינם אמת. על פי רוב, הטעיה נעשית למטרות רווח או יתרון אישי. הטעיה יכולה להיות כרוכה בשקרים, תעמולות, וכמו כן בהסחות דעת, הסוואה או הסתרה. הטעיה יכולה להיות גם הונאה עצמית בחוסר תום לב.
הטעיה היא עבירה גדולה יחסית, המובילה לעיתים קרובות לתחושות של בגידה וחוסר אמון בין שותפים ביחסים. הטעיה מפרה את כללי הנורמה בין השותפים. הטעיה גם מתרחשת בין שותפים רומנטיים.
הונאה וחוסר יושרה יכולים גם להוות עילה להתדיינות אזרחית בענייני דיני נזיקין או דיני חוזים, או לגרום לתביעה פלילית בגין הונאה. הטעיה מהווה חלק חיוני בלוחמה פסיכולוגית.
ספרד (אתר מקראי)
ספרד הוא שם מקום המוזכר בתנ"ך פעם יחידה בספר עובדיה "וְגָלֻ֥ת יְרוּשָׁלַ֖͏ִם אֲשֶׁ֣ר בִּסְפָרַ֑ד יִֽרְשׁ֕וּ אֵ֖ת עָרֵ֥י הַנֶּֽגֶב". כיום מקובל לזהות את המקום עם העיר סרדיס באסיה הקטנה שנמצאת ליד העיירה סארט בטורקיה של ימינו.
זיהוי.
בפרשנות היהודית המוקדמת היה מקובל לזהות את המקום עם ספרד של ימנו, המצויה בחצי האי האיברי. למשל תרגום יונתן בן עוזיאל מתרגם את הפסוק בעובדיה ל-"וְגָלוּת יְרוּשְׁלֵם דִבְאַסְפַּמְיָא". בוולגטה מתורגם השם ספרד ל"בוספרו" היינו בוספורוס באזור החוף הצפון מזרחי של אסיה הקטנה.
ישנם חוקרים שזיהו את ספרד עם ספרדה המוזכרת באנאלים של סרגון השני כמחוז באזור מדי או עילם. ישנם שזיהו אותה עם מקום המוזכר בכתובת ביסותון כחלק מרשימה של ארצות עליהם שלט דריווש, שם נכתב בין השאר "ואלו ליד הים ספרדה איוניה (יוון)" ועל פי ההקשר ניראה שספרדה היא באסיה הקטנה.
בשנת 1916 נמצאה בסרדיס כתובת דו לשונית בארמית ולודית מתקופת שלטון האימפריה האחמנית. בחלק הארמי של הכתובת מופיע השם ספרד כשמה הארמי של העיר, בלודית שם העיר היה סְפָרְד (Sfard).
קרופקי
קרופקי (בבלארוסית: Крупкі; ברוסית: Кру́пки; בפולנית: Krupki";" בליטאית: Krupkos) היא עיר קטנה במחוז קרופקי במחוז מינסק שבבלארוס.
היסטוריה.
לפני 1914.
היישוב קרופקי נוסד בשנת 1067 והתקיים בממלכת פולין בימי הביניים ובחבר העמים הפולני-ליטאי. קרופקי היה בשטח הדוכסות הגדולה של ליטא, ולאחר מכן סופח המחוז על ידי האימפריה הרוסית בשנת 1793. קרופקי הפך למרכז הניהולי של המחוז והוקמה בו מועצה בשנת 1900. סמל העיר הוא מגן לבן, כחול וצהוב.
כנסיית בוגורודיצקאיה העתיקה העשויה עץ בכפר הודובצי (Hodovcy) הסמוך היא אתר תיירות בעל ערך היסטורי.
בעיירה גרו 1,800 תושבים (רובם יהודים) ב-166 בתים, על פי אנציקלופדיה רוסית משנת 1895, ו-2,080 (רובם לא יהודים) בשנת 1926, על פי ספר עיון דומה משנת 1961.
קהילה יהודית.
ההתיישבות היהודית הראשונה בקרופקי מוזכרת במאה ה-17 ושגשגה עד אמצע המאה ה-18. כ-40% מהיהודים הועסקו כפועלים ובעלי מלאכה. והוקם בעיר בית ספר ביידיש. על פי האנציקלופדיה הרוסית משנת 1895 היו בקרופקי שלושה בתי ספר עבריים.
כ-75% מיהודי המקום נמלטו במהלך המהפכה הרוסית ולאחר מלחמת האזרחים ברוסיה למערב אירופה או לארצות הברית. רק 870 מהם נותרו במקום עד 1939. בעיירה היו גם מעט תושבים פולנים, תושבים מפולסיה (Polesia), ליטאים וצוענים.
מלחמות העולם.
העיירה נכבשה לזמן קצר על ידי יחידה קטנה של כוחות פרוסיים בסוף מלחמת העולם הראשונה. בלארוס הכריזה על עצמאותה ב-25 במרץ 1918 והקימה את הרפובליקה הדמוקרטית של בלארוס ומאוחר יותר את הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. מערב בלארוס ועיר הגבול ברסט ניתנו לפולין, והחלקים המזרחיים, יחד עם העיר מינסק וקרופקי, צורפו לברית המועצות, בין שתי מלחמות העולם.
גרמניה הנאצית פלשה לברית המועצות ביוני 1941. ב-18 בספטמבר 1941 נרצחו 1,000 יהודי העיירה על ידי הגרמנים.&lt;ref name="NYT-04/19"&gt;&lt;/ref&gt; הטבח תואר ביומנו של אחד הגרמנים. הטבח הראשון כלל 100 נרצחים ליד בית הקברות, ובמסע הרצח מאוחר יותר נהרגו כ-900 יהודים אחרים במקום סמוך.
בתחילה אמרו הגרמנים ליהודים להתכנס לגירוש לגרמניה. אך כשהגרמנים הובילו אותם לתעלה, נחשפה כוונת הגרמנים. בשלב זה נוצרה בהלה.
"יריות נשמעו, יהודים נפלו. זה נמשך עד שכולם נעלמו. מעטים מהם שמרו על שלווה. הילדים נאחזו באמהותיהם, נשים בבעליהן. לא אשכח את המחזה הזה."
כמה מהגרמנים והאוסטרים שהיו מעורבים באירוע נפצעו אף הם. מעט בלרוסים מקומיים, צוענים או פולנים תמכו ברציחות והיו שהתנגדו לשלטון הגרמני. קרופקי שוחררה על ידי הצבא האדום ביוני 1944.
בזמן המלחמה הקרה.
קרופקי הותקפה על ידי גורמים הקשורים לק.ג.ב.. היא נותרה חלק מבלרוס הסובייטית עד 1991, אז הפכה לחלק ממדינת בלארוס.
לרובאי ולדימיר אולגוביץ' קריפטושנקו (Kriptoshenko) הוענק עיטור הדגל האדום ומסדר הכוכב האדום (אות נוסף קיבל לאחר מותו) לאחר שנהרג בפיצוץ רימון במהלך 1988 בקרב על גבעה 3234 כששירת בעת הכיבוש הסובייטי באפגניסטן.
המחוז ספג מנת קרינה בינונית באסון צ'רנוביל.
העידן הפוסט-סובייטי.
קרופקי הפך לחלק ממדינת בלארוס בשנת 1991 לאחר קריסת ברית המועצות. צלב זיכרון שהוקדש לקורבנות הטיהור הסובייטי נהרס על ידי נאו-קומוניסטים בשנת 2009. ביישוב ישנן אנדרטאות המוקדשות לאלנה קולסובה ולאסטרונאוט ולדימיר קובליונוק.
גאוגרפיה.
קרופקי נמצאת 65 מייל (110 ק"מ) ממזרח למינסק ובגובה 174 מ'. פירוש השם הוא "לטחון תבואה" או "טחנה לתבואה".
הנהר בובר (Bobr) זורם בעיירה. האקלים של קרופקי יבשתי בינוני, צורת מעבר מאקלים ימי ליבשתי, עם חורפים קלים יחסית וקיץ חמים.
דמוגרפיה.
העיירה מאוכלסת ברובה על ידי בלארוסים, אך יש בה מיעוטים רוסיים, פולנים, אוקראינים ויהודים. האוכלוסייה הייתה בסביבות 5,000 בשנת 1977. לקרופקי יש קהילות אורתודוקסיות, קתוליות, פרוטסטנטיות ויהודיות. יש במקום בית כנסת, כמה כנסיות וכנסייה אורתודוקסית העשויה מעץ.
כלכלה ותחבורה.
כלכלת היישוב מורכבת מעיבוד עץ, פשתן, ייעור, חקלאות פירות וירקות ועיבוד מזון. פעם הייתה ביישוב מאפיה ויוצרו ביישוב כלי חרס וגפרורים.
שדות התעופה הקרובים ביותר נמצאים במינסק ובקרופקי יש תחנת רכבת.
יהושע נתן גנסין
הרב יהושע נתן גְנֶסִין (ביידיש: גנעסין או גנעשִׂין; ה'ת"ר – ה'תרפ"א), היה רב וראש ישיבה, מחסידי חב"ד.
ביוגרפיה.
יהושע נתן גנסין נולד בשנת ה'ת"ר לאביו ר' אורי ניסן. התחתן עם אסתר בת הרב שניאור זלמן באסין.
היה ראש ישיבת סטארודוב, והיא נסגרה בשנת תרמ"א על־יד השלטונות, עקב דיווח כי בישיבה נמצאים משתמטים.
בשנת תרמ"ג עבר לשמש כרבה של הקהילה היהודית בקריצ'ב, ובתרמ"ו-תרמ"ז עדיין כיהן שם ברבנות.
אחר כך מונה לרב בעיר פוצ'פ, והצטרף לניהול ולראשות הישיבה שהקים חותנו שהייתה לשם דבר ברמתה הלימודית, ותלמידים רבים שיצאו ממנה היו מפורסמים ברבנותם. בישיבה זו למדו אצלו יעקב מלכוב, יוסף חיים ברנר, הלל כדורי ועוד. ברנר הוסיף להיות איתו בקשר גם לאחר סיום לימודיו בישיבה, וכך כתב לו באחת ממכתביו: . רבים מתלמידיו המשיכו ללמוד בישיבת תומכי תמימים, והיו המצטיינים בלימודם.
על שיטתו בלימוד הגמרא נכתב:
נפטר בשנת תרפ"א. בצוואתו ציווה למנות כרב במקומו את הרב משה מרדכי עמרמי (פוגורלסקי).
הרב גנסין הוא אביהם של אורי ניסן גנסין ומנחם גנסין.
בית יחיא הכהן
בית יחיא הכהן הוא בית היסטורי בשכונת תל נורדאו בתל אביב, שהיה ביתו של יחיא הכהן, מראשוני שכונת תל נורדאו.
היסטוריה.
יחיא בן מאיר הכהן נולד בצנעא שבתימן, עלה לארץ ישראל בשנת 1914 והתגורר ביפו. בשנת 1917 גורש על ידי הטורקים לטבריה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה חזר ליפו.
בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 קנה מגרש בשכונת תל נורדאו, ובנה בחלקו האחורי בית חד קומתי בן שני חדרים. בשנת 1930 קיבל יחיא מהעירייה אישור לבנות בניין ושלוש חנויות, ובשנת 1935 הסתיימה בניית הבית בקדמת החצר בתכנון האדריכל יעקב פינקרפלד, כך שבקומת הקרקע נבנו שלוש חנויות ומעליהן שתי קומות מגורים.