העיר בנויה על שורה של גבעות לאורך החוף. ממנה יורדים ישירות אל ערוצים וחופי חול כמו "החוף הגדול", "חוף הבסקים" או "נמל הדייגים".
הידרוגרפיה.
היישוב נחצה על ידי תעלת אצ'ינצ'ה (Atxinetxe) הנשפכת, אחרי שחצתה את אנגלט, אל נהר אדור בבאיון.
אקלים.
הודות לעמדתו הגאוגרפית כמו מעין "אמפיתיאטרון" השוכן מול האוקיינוס, חשופה ביאריץ לרוחות מן הים. החורפים נעימים וחום הקיץ הוא מתון. התנאים האטרקטיביים האלה של האקלים הקנו ליישוב, החל משנת 1912, מעמד של עיירה הידרותרמאלית ואקלימית.
מצב הרוחות מושפע משלושה גורמים עיקריים: האוקיינוס האטלנטי, הרי הפירנאים והבריזות המקומיות.
הרוחות מן הים, השולטות, מביאות לחות ואוויר צח בימי הקיץ וממתנות את מזג האוויר בחורף.
הרוחות החמות הבאות מן הדרום נוצרות על ידי אפקט של פן. אכן, אוויר המגיע מכיוון ספרד מאבד את לחותו תוך כדי חציית הפירנאים ומתחמם מחדש תוך כדי ירידה בגובה. בחורפים העיירה נחשפת לטמפרטורות גבוהות לעומת שאר שטח צרפת. ממוצע הטמפרטורות בחורף הוא בסביבות 8°C ובקיץ בסביבות C°20.
הגשמים על החופים הבסקים הם בדרך כלל קצרים, פרט למקרים של סופות חורפיות. לאלו אופי של ממטרים סוערים וקצרים.
דמוגרפיה.
בשנת 2009 אוכלוסיית העיירה מנתה 25,397 תושבים.
שפות.
מבחינת ההשתייכות הלשונית המקורית ביאריץ והיישובים הסמוכים אנגלה ובאיון מהווים סלע מחלוקת בין חסידי התרבות האוקסיטנית הגסקונית ובין חסידי התרבות הבסקית.
בנוסף לבסקית, בני האזור דיברו גסקונית, כפי שמעיד האטלס הבלשני של גסקוניה משנות 1966-1954 והמחקרים על גבולות תפוצת השפה הבסקית שבוצעו על ידי לוסיין בונפרטה בשנת 1863.
החל מהמאה ה-20 השפה הצרפתית הפכה לשפת הרוב.
אחרי שנות ה-90 של המאה ה-20 המדיניות התרבותית של מועצות העיר הכריזה על התרבות הבסקית כתרבותה המובילה של העיר וקידמו אותה.
חלוקה מנהלית.
הקנטונים של ביאריץ.
לפי פול רמון, ביאריץ הייתה בשנת 1790 עיר הבירה של קנטון בתוך המחוז "איסטאריץ" (Ustaritz), וכלל את היישובים אנגלט (Anglet), ארקאנג (Arcangues), באסוסיארי (Bassussarry) וביאריץ.
בשנת 1863 ביאריץ הייתה חלק מן הקנטון באיון-צפון-מערב (Bayonne-Nord-Ouest).
בימינו היא בירת הקנטונים ביאריץ-מערב וביאריץ-מזרח.
הקהילה החוף הבסקי-אדור.
החל משנת 1999 ביאריץ היא חלק מקהילה בין-קומונלית משותפת communauté d'agglomération Côte Basque-Adour יחד עם עוד 4 יישובים: אנגלט, (Anglet), באיון (Bayonne), בידאר (Bidard) ובוקו (Boucau). שני היישובים האחרונים הצטרפו אליה בשנת 2011.
היסטוריה.
התחלותיה.
ביאריץ היה החל מן המאה ה-11 כפר קטן של דייגי לווייתנים. זאת הסיבה שבסמל היישוב נראית סירה גדולה של דייגי לווייתנים. הכפר כלל שני מוקדי התיישבות: אחד בשכונת הכנסייה סן מרטן והשני בנמל הדייגים או הנמל הישן (פור וייה Port Vieux), המוגן על ידי טירת בלה (château de Belay) או פראגוס.( Ferragus). האוכלוסייה היא ממוצא גסקוני ובסקי. יש מחלוקות לגבי השאלה לאיזו משתי האתניות זכות הבכורה. המגדלור נבנה בשנת 1650.
עד 1790 ביאריץ היה מבחינה מנהלית חלק מן המחוז הבסקי לאבורי.
ויקטור הוגו ביקר בו בשנת 1844 והתרשם מאוד מיופיו. אולם הביע חששות כבדים כי המקום עלול בעתיד להפוך לעיירת קיט, כפי שאכך קרה.
המאה ה-19 וה"בל אפוק".
אחרי 1784 הרחיצה בים הייתה באופנה ובשנת 1808 בימי מסעו בספרד, נפוליאון בעצמו ניצל לשם כך את שהותו בביאריץ.
ב-1854 הגיעה לעיר למשך חודשיים הקיסרית אז'ני (אאוחניה דה מונטיחו), אשתו של נפוליאון השלישי. גם היא הוקסמה מהמקום והחליטה להקים בה מושב נופש. בעלה בנה כאן בשבילה ארמון. מאז התחילו לנהור לעיר זה אחר זה כל המונרכים של אירופה, לרבות המלכה ויקטוריה (ב-1889) ואדוארד השביעי מלכה של בריטניה (אחרי 1906), מלך ספרד, אלפונסו השלושה-עשר, מלכי בלגיה, פורטוגל ווירטנברג, הקיסרית אליזבט ("סיסי") של אוסטרו-הונגריה, לורדים בריטים וגרנדים מספרד. היישוב שמנה בשנת 1800 כ-200 תושבים, הפך בשלהי המאה ה-19 לעיירת נופש פורחת שארחה בימי הקיץ כ-10,000 מבקרים. ביאריץ התגאה אז בכינוי "מלכת החופים וחוף המלכים". באוקטובר 1868 במהלך תחרויות השיט, על סיפון הספינות "שמואה" ו"ארגוס" התארחו הקיסרית אז'ני ובנה, הנסיך לואי נפוליאון בונפרט. גם אוטו פון ביסמרק בא לעיר בספטמבר 1865 כדי לפגוש את נפוליאון השלישי מתוך תקווה שצרפת תתמוך בשאיפות הפרוסיות.
בדצמבר 1892 מלכת סרביה, נטליה אוברנוביץ', חנכה את אבן הפינה של הכנסייה האורתודוקסית בעלת הכיפה הכחולה, שנפתחה לאחר מכן ביוני 1893. באותה תקופה העיירה הפכה למעין מכה של האריסטוקרטים הרוסים.
במאה ה-20.
לפי תכנון האדריכל לגארד הוקמו מרחצאות מלח, שניזונו ממכרות המלח מבריסקוס. תעלות תת-קרקעיות הובילו לביאריץ מים בעלי תכולה מוגברת (פי 10 יותר ממי הים) של מלח. מרחצאות אלה נסגרו אחרי שנת 1953 והוחרבו כליל על ידי הרשויות.
בשנת 1894 נחנכה בביאריץ החנות הגדולה "ביאריץ בונר" ("Biarritz Bonheur") שהורחבה פעמיים - (ב-1911ו
1930. היא קיימת עד ימינו ונחשבה לתקופה ארוכה ל"מקדש חיי המותרות והאופנה". בהתחלת המאה ה-20 כל עובדיה דיברו אנגלית.
ביאריץ קישרה את שמה לתולדות האופנה הצרפתית ובייחוד לבית האופנה שאנל. קוקו שאנל פתחה בה את הבוטיק השלישי שלה, בשדרות אדוארד השביעי מס.2. בשנת 1901 הוקם הקזינו. בשנות ה-1920 נחשבה ביאריץ גם אחד מבירות הצ'ארלסטון. אריסטוקרטים ובני המשפחה המלכותית הבריטית המשיכו לפקוד אותה גם אחרי מלחמת העולם השנייה.
הכיבוש הנאצי.
בשנת 1940 בימי מלחמת העולם השנייה הכוחות הגרמנים ביצעו בפאלזות של ביאריץ עבודות ביצור החוף במסגרת "החומה האטלנטית" שנועדה למנוע פלישה אפשרית של כוחות בריטיים.
החוף נכבש על ידי כוחות היבשה הגרמנים ב-27 ביוני 1940. בהתחלת יולי הגיע גם הצי הגרמני. בשלהי שנת 1942 הוקם מערך הגנתי בצפון היישוב באזור פואנט סן מרטן ובדרומו - לאורך שדרות פרנס דה גאל. ב-17 במרץ 1944 העיירה הופצצה מן האוויר על ידי מטוסי קרב של בעלות הברית. אחרי השחרור, ביאריץ ארחה למשך כמה חדשים "אוניברסיטה אמריקאית של ביאריץ"
שהוקמה על ידי צבא ארצות הברית לשם הענקת חינוך אקדמי לחייליו.
האורחים הרוסים.
בביאריץ בילו דמויות ידועות מן האריסטוקרטיה ומן התרבות הרוסית.
הזמר פיודור שאליאפין החזיק כאן וילה משלו. בספטמבר 1897 בילה בביאריץ במשך שבועיים הסופר אנטון צ'כוב. ולדימיר נבוקוב הובא לעיר לעיתים קרובות בילדותו על ידי משפחתו והמקום נחקק בזכרונו כ"גן עדן" עלי אדמות.
כאן התגורר מאוחר יותר גם הסופר וסילי אקסיונוב.
גלישת גלים.
בשנת 1957 התסריטאי האמריקאי פיטר פירטל הגיע לביאריץ עם אשתו דבורה קר ועם המפיק דיק זאנוק על מנת לצלם את הסרט "וזרח השמש" The Sun also rises. לרגל הפקה זו הוא גלש על גלים בעזרת ציוד שהביא במטוס מקליפורניה. מאז לאט-לאט הפכה ביאריץ למרכז עולמי של גולשי גלים.
כלכלה.
הקהילה המשותפת (communauté d'agglomération) Côte Basque-Adour הכוללת פרט לביאריץ את העיירות אנגלה ובאיון - ("BAB") מנהלת את שדה התעופה ביאריץ-אנגלט-באיון.
הפעילות הכלכלית המקומית מתמקדת בתיירות, ספורט - ענפי הגולף, גלישת הגלים והראגבי, כמו כן טיפולי ים (תאלאסותרפיה) והתעשייה.
תקופה ארוכה נוצלו בעבר מעיינות המים המלוחים שהובלו בתעלות לביאריץ מבריסקו ושהפכו את המקום לספא תרמי שהתמחה בטיפול ב"לימפטיזם", העייפות של גיל הזקנה.
בעיר נמצאת ההוצאה לאור סגייה (Séguier).
לחברת דאסו תעופה (Dassault Aviation) יש כאן מפעל המייצר חלקים למטוסים "פלקון-דאסו" ומרכיב אותם.
ביאריץ הוא חלק מאזור מקורה של הגבינה אוסו-איראטי (ossau-iraty).
תחבורה.
בשנים 1948-1888 העיר הייתה מחוברת עם באיון באמצעות שלושה קווים של חשמליות.
חינוך.
בעיר קיימות שתי מכללות ציבוריות "וילה פאל" ו"ז'אן רוסטאן" ומכללה פרטית קתולית - של ההתעברות הטהורה l'Immaculée-Conception. ניתן לעבור בעיר מסלול של טכנאות מוסמכת בתחום "התמונה והסואנד".
בית הספר התיכון ע"ש אנדרה מאלרו הוא התיכון העיוני היחיד. קיים גם בית ספר תיכון למלונאות ותיירות בגבול המערבי של שכונת לה נגרס (La Négresse).
לימודי מוזיקה מתקיימים בקונסרבטוריון האזור ע"ש מוריס ראוול בבאיון השכנה.
משפט.
עד שנת 2009 היה קיים בעיר בית משפט מחוזי. בעקבות רפורמת מערכת המשפט בינואר 2010 בתי המשפט בביאריץ ובסן פאלה התאחדו עם בית המשפט בבאיון.
ספורט.
רוגבי.
מועדון הספורט המוביל בעיר, BOPB (ביאריץ אולמפיק פאי באסק, כלומר "ביאריץ אולימפיק ארץ הבסקים") הוקם בשנת 1913 וזכה 5 פעמים באליפות צרפת (2006,2005,2002,1939,1935). הוא השתתף פעמיים במשחקי הגמר של גביע אירופה - ב-2010 ו-2006. המגרש שלו הוא פארק הספורט אגילרה, בעל 15,000 מושבים. שחקן הרוגבי האגדי של הקבוצה היה סרז' בלאנקו.
פלוטה בסקית.
ספורט זה מיוצג על ידי מועדון ביאריץ אתלטיק קלאב BAC. הוא מארגן תחרויות רבות לחובבים ולמקצוענים, בראש ובראשונה אמני (Masters) הפרונטון "jaï alaï" (האי לאי) ו "cesta punta" (ססטה פונטה) בחודש יולי.
גלישת גלים.
ביאריץ מארחת באופן סדיר תחרויות גלישת גלים, כמו למשל תחרויות אליפות העולם לגלשנים ארוכים במסגרת פסטיבלי הגלישה בשנים 2005-1992.
בביאריץ נמצא מושב הקרן Surfrider Foundation Europe.
כתב העת Surf Session ,המגזין הוותיק בתחום גלישת הגלים בצרפת, הוקם בביאריץ בשנת 1986 על ידי זיבוס דה סולטרה ופייר ברנאר גאסקון, והוא מוצא לאור על ידי קבוצת התקשורת Sud Ouest.
כדורגל, כדורסל.