וילסון נחשבת לאחת מחברי הקונגרס הליברליים והפרוגרסיביים מפלורידה. היא בעד הגבלת הזכות לשאת נשק ובעד נישואים של זוגות מאותו המין, מתנגדת לתנועת מסיבת התה ולבניית חומת טראמפ בגבול ארצות הברית–מקסיקו. בשלהי 2019 הצביעה וילסון בעד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ. גם במהלך הדחתו השנייה של טראמפ הצביעה בעד הדחתו בגין הסתה להתקוממות.
אפדרין
אֵפֶדְרין (בלועזית: Ephedrine; שמות מסחריים: אפדרין הידרוכלוריד ואפדרין סינתטיקה) הוא תרופה וחומר ממריץ. אפדרין מסייע באופן זמני כנגד קוצר נשימה, לחץ בחזה וצפצופים הנובעים מאסתמה. הוא עשוי לשמש גם לטיפול במחלות רבות אחרות, ובהן נרקולפסיה, דלקת סימפונות כרונית, השמנת יתר חולנית, ומצבים בהם המטופל חווה תת לחץ דם, אך לאפדרין קיימים תחליפים רבים מועדפים, ומסיבה זו הוא בשימוש מופחת בעשורים האחרונים.
תופעות הלוואי הנפוצות של אפדרין הן לחץ דם גבוה, דפיקות לב מואצות ורעידות, הנגרמות עקב גירוי הלב ומערכת העצבים המרכזית ועשויות לחלוף עם הפחתת המינון של התרופה. עוד תופעות לוואי נפוצות הן קושי בשינה, חוסר ברעב וקושי להשתין. תופעות לוואי חמורות של אפדרין הן שבץ והתקף לב. השימוש בתרופה בזמן הריון הוא כנראה בטוח, אם כי אין כמעט מחקרים בנושא. השימוש בה בזמן הנקה אינו מומלץ. השימוש באפדרין מאיץ את הקולטנים האדרנרגיים α ו-β.
אפדרין אופיין לראשונה בשנת 1885 ונכנס לשימוש מסחרי בשנת 1926. הוא מופיע ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי. הוא זמין כתרופה סוגנית. בדרך כלל ניתן למצוא אותו בצמחים מסוג שרביטן. תוספי תזונה המכילים אפדרין אינם חוקיים בארצות הברית, למעט אלה המשמשים ברפואה הסינית המסורתית, שם נוכחותה מצוין על ידי "má huang".
היסטוריה.
אפדרין מופק מהצמח אפדרה סיניקה ("Ephedra sinica") , אשר שימש בסין למטרות רפואיות במשך אלפי שנים. התרכובת הטהורה של אפדרין בודדה ואופיינה לראשונה על ידי הכימאי האורגני היפני בשנת 1885. לאחר מכן היא נשכחה עד שהתפרסמה מחדש בעולם הרפואה על ידי צ'ן ושמידט בשנות העשרים. אפדרין הפך לכדור פופולרי ויעיל ביותר לאסתמה, במיוחד מכיוון שניתן היה ליטול אותו דרך הפה, בניגוד לאדרנלין (שאז היה הטיפול הסטנדרטי). השימוש באפדרין כטיפול באסתמה הגיע לשיאו בסוף שנות החמישים, אך מאז חלה ירידה הדרגתית בשימוש הטיפולי בו. מתרופה רגילה, אפדרין הפך לתרופת רחוב אשר מוסיפים אותו בתוספי תזונה. מוצרי תזונה המכילים אפדרין אסורים כיום במדינות רבות, מכיוון שהם מהווים מקור עיקרי לייצור התרכובת הממכרת מתאמפטמין (קריסטל מת).
גוזינאקי
גּוֹזִינָאקִי (בגאורגית: გოზინაყი) הוא קינוח גאורגי מתוק, שמוכן מאגוזים מקורמלים ונחשב למאכל מסורתי לחג המולד.
לגוזינאקי צורת מעוין והוא עשוי מאגוזי מלך מקורמלים ומטוגנים בדבש.
לקינוח מספר גרסאות המכילות אגוזים יבשים, קלויים וקצוצים, עם סירופ סוכר או דבש ולרוב מזכירות את חטיף השומשום או הבוטנים.
הגוזינאקי הופיע לראשונה בימי הביניים, כאשר דבש ואגוזי מלך נחשבו למאכל מקודש ונצרכו על ידי המעמד העליון בלבד.
ג'ון הינקלי ג'וניור
ג'ון וורנוק הינקלי ג'וניור (באנגלית:.John Warnock Hinckley Jr; נולד ב-29 במאי 1955) הוא אזרח ארצות הברית הידוע בניסיונו להתנקש בחיי נשיא ארצות הברית רונלד רייגן בצאתו ממלון "הילטון" בוושינגטון די. סי. ב-30 במרץ 1981.
עם אקדח התופי בקליבר 22 שלו, הוא פצע את רייגן, את שוטר מחוז קולומביה תומאס דלהאנטי ואת איש השירות החשאי טים מקארת'י. בנוסף הוא פצע אנושות את דובר הבית הלבן ג'יימס בריידי, שנותר משותק לכיסא גלגלים עד סוף חייו. המניע למעשיו על פי הדיווחים, היה חיפוש אחר תהילה הנועד להרשים את השחקנית ג'ודי פוסטר, אליה פיתח אובססיה קשה.
במשפטו הוא נמצא לא אשם בשל הגנת אי-שפיות והושם תחת טיפול פסיכיאטרי במוסד סגור במשך למעלה משלושה עשורים. התרעומת ציבורית שהתעוררה בעקבות פסק הדין הובילה לחקיקת "חוק הרפורמה בהגנה אי-שפיות" בשנת 1984, ששינה את ההתייחסות המשפטית למחלות נפש של נאשמים בהליכי בתי המשפט הפלילי הפדרלי בארצות הברית.
בשנת 2016, שופט פדרלי קבע כי ניתן לשחרר את הינקלי מהמוסד בו הוחזק, כיוון שהוא כבר לא מהווה איום על עצמו או על אחרים, אך עם הגבלות רבות. בשנת 2020 ניתן פסק דין לפיו הינקלי רשאי להציג את יצירותיו וכתיבתו המוזיקלית בפומבי בשמו המלא, ולא בעילום שם כפי שנהג בעבר. מאז, הוא מנהל ערוץ יוטיוב בו הוא מפרסם את המוזיקה שלו.
ב-15 ביוני 2022 שוחרר הינקלי סופית וללא תנאים מגבילים.
ביוגרפיה.
ג'ון וורנוק הינקלי ג'וניור נולד בארדמור, אוקלהומה לג'ון וורנוק הינקלי האב, יושב ראש ונשיא תאגיד האנרגיה "ואנדרבילט" וג'ו אן הינקלי (לבית מור; 1926-2021), ועבר עם משפחתו האמידה לדאלאס, טקסס כשהיה בן 4.
הינקלי גדל בעיר יוניברסיטי פארק, טקסס, ולמד בתיכון היילנד פארק במחוז דאלאס. לאחר סיום לימודיו התיכוניים בשנת 1973, עברה משפחתו לאברגרין, קולורדו, שם שכן מטה החברה החדש של תאגיד האנרגיה שבבעלות המשפחה. הוא היה סטודנט באוניברסיטת טקסס טק בין השנים 1974 ל-1980 אך בסופו של דבר נשר מהלימודים. בשנת 1975 הוא נסע ללוס אנג'לס בתקווה להתחיל בקריירה ככותב שירים. ניסיון זה לא צלח, והוא נהג לכתוב להוריו על חוסר ההצלחה שלו, האומללות ותחנונים לכסף. הוא גם כתב להם על חברתו, לין קולינס, שהתבררה בסוף כאדם מומצא. בספטמבר 1976 חזר לבית הוריו באברגרין. בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים, החל הינקלי לרכוש נשק ולהתאמן איתו. בנוסף רופאים רשמו לו תרופות נוגדות דיכאון ותרופות הרגעה לטיפול בבעיות הרגשיות שלו.
הינקלי פיתח אובססיה לסרט "נהג מונית", שבו גיבור מעורער בשם טרוויס ביקל (המגולם על ידי רוברט דה נירו) מתכנן לרצוח מועמד לנשיאות ארצות הברית. דמותו של ביקל מבוססת בחלקה על יומניו של ארתור ברמר, שניסה לרצוח את המועמד הדמוקרטי לנשיאות, ג'ורג' וולאס. הינקלי התאהב בג'ודי פוסטר, ששיחקה בסרט דמות של ילדה בת 12 שנסחרת מינית לצורכי זנות. כשפוסטר החלה בלימודיה באוניברסיטת ייל, הינקלי העתיק את מגוריו לניו הייבן, קונטיקט, לזמן קצר כדי שיוכל לעקוב אחריה. שם, הוא החליק שירים והודעות מתחת לדלתה, והתקשר פעם אחר פעם והשאיר לה הודעות.
הינקלי לא הצליח לפתח כל קשר משמעותי עם פוסטר, ופנטז על חטיפת מטוס או התאבדות מולה כדי למשוך את תשומת ליבה. בסופו של דבר, הוא התפשר על תוכנית אחרת שנועדה להרשים אותה ולמשוך את תשומת ליבה, לרצוח את נשיא ארצות הברית. על ידי ביצוע מעשה זה, הוא חשב כי ישיג מקום שמור בהיסטוריה, וישתווה לה במעמדו החדש. הינקלי עקב אחר הנשיא ג'ימי קרטר ממדינה למדינה, ונעצר בנמל התעופה בנאשוויל, טנסי, כאשר בכליו כלי נשק. ללא פרוטה, הוא שב הביתה. על אף שהיה נתון לטיפול פסיכיאטרי בשל הדיכאון ממנו סבל, בריאותו הנפשית לא השתפרה ועל כן המשיך לעבר היעד החדש שלו, הנשיא הנבחר, רונלד רייגן. לשם כך הוא אסף חומר אודות רצח הנשיא ג'ון קנדי.
ניסיון ההתנקשות ברונלד רייגן.
ב-30 במרץ 1981, בשעה 2:27 בצהריים, הינקלי ירה מאקדח תופי מסוג "Röhm RG-14" בקליבר 22 שלו, כ-6 פעמים בשעה שרייגן יצא ממלון "וושינגטון הילטון" בוושינגטון די. סי., לאחר שנשא נאום בפני חברי ה-AFL-CIO (פדרציית העבודה האמריקאית וקונגרס הארגונים התעשייתיים ).
הינקלי פצע את שוטר מחוז קולומביה תומאס דלהאנטי וסוכן השירות החשאי טים מקארת'י, ודובר הבית הלבן ג'יימס בריידי. למרות שהינקלי לא פגע ברייגן ישירות, הנשיא נפצע באורח קשה כשקליע ניתז מצידי דלת הלימוזינה הנשיאותית ופגע בחזהו. אלפרד אנטנוצ'י, פקיד מקליבלנד, אוהיו, שעמד ליד הינקלי, וראה אותו יורה, חבט בראשו של הינקלי והפיל אותו לקרקע. תוך שניות ספורות הסוכן דניס מקארתי (אין קשר לסוכן טים מקארת'י שנפצע) זינק לעבר הינקלי, מתוך כוונה להגן עליו ולהימנע ממה שקרה ללי הארווי אוסוואלד לאחר רצח הנשיא ג'ון קנדי (נרצח על ידי ג'ק רובי). פקיד נוסף מקליבלנד, פרנק ג'יי מקנמרה, הצטרף לאנטנוצ'י והתחיל להכות בראשו של הינקלי, והכה אותו כל כך בחוזקה שזה החל לדמם. בריידי נורה בצד ימין של ראשו, ונזקק לתקופת החלמה ארוכה, אך נותר משותק בצד שמאל של גופו עד מותו ב-4 באוגוסט 2014, מוות שהוכרז כרצח 33 שנים לאחר הירי.
במשפטו בוושינגטון, הינקלי הואשם ב-13 עבירות אך נמצא לא אשם בשל הגנת אי-שפיות ב-21 ביוני 1982. הדוחות הפסיכיאטריים שהציגה ההגנה ציירו את הינקלי כמשוגע ואילו הדוחות של התביעה ציירו אותו כשפוי מבחינה משפטית. הינקלי הועבר לקבלת טיפול פסיכיאטרי מבית מעצרו ב-18 באוגוסט 1981. זמן קצר לאחר משפטו כתב הינקלי כי הירי הוא "מנחת האהבה הגדולה ביותר בהיסטוריה של העולם" והתאכזב מכך שפוסטר לא גמלה לו על אהבתו.
פסק הדין גרם לאכזבה ציבורית נרחבת. כתוצאה מכך, הקונגרס של ארצות הברית ומספר מדינות תיקנו את החוקים הקובעים מתי נאשם רשאי להשתמש בהגנת אי-שפיות בהעמדה לדין פלילי. איידהו, מונטנה ויוטה ביטלו כליל את ההגנה. בארצות הברית, לפני פרשת הינקלי, הגנת אי-שפיות שימשה בפחות מ-2% מכלל התיקים הפליליים ולא התקבלה כמעט ב-75% מאותם תיקים. זעקה ציבורית בעקבות פסק הדין הובילה לחקיקת "חוק הרפורמה בהגנה אי-שפיות" בשנת 1984, ששינה את ההתייחסות המשפטית למחלות נפש של נאשמים בהליכי בתי המשפט הפלילי הפדרלי בארצות הברית. בשנת 1985, הוריו של הינקלי כתבו את הספר ""נקודות שבירה" ("Breaking Points""), ספר העוסק ומפרט את מצבו הנפשי של בנם.