השניים ליהקו אותה לדמותה של אפולוניה גולדשטיין בסרט בר 51, שהתבססה בחלקה על דמותה של טל, ודירתה של טל גם שימשה לצילומי הסצנות בכיכובה. טל עבדה עם גוטמן, שהעריץ אותה וקרא לה "דיווה", גם בסרטיו חימו מלך ירושלים וחסד מופלא.
השתתפה בתוכניות האירוח, ב-1986 "סיבה למסיבה" עם לילית נגר וב"סופשבוע" בהנחייתה של רבקה מיכאלי, ששודרו ב.
עם השנים ולאחר פרסומה בקולנוע הפכה טל לאושיית תרבות תל אביבית, כיכבה בסרטי סטודנטים רבים, ואף הופיעה בתיאטרון הסמטה ביפו.
חיים אישיים.
טל הייתה נשואה לתקופה קצרה לרופא שיניים. בערב יום כיפור 1994 נפטרה ממחלת לב. חפציה הושלכו לרחוב מדירתה ונלקחו על ידי עוברים ושבים.
הנצחה.
עדה ואלרי טל מונצחת במסגרת פרויקט לולה, הקרוי על שמה.
ארוסטאר (כטב&quot;ם)
ארוסטאר הוא כלי טיס מוטס מרחוק (כטמ"ם) טקטי למשימות סיור ואיסוף מודיעין מתוצרת אירונאוטיקס, חברה-בת של רפאל. הכטב"ם הראשון פרי פיתוחה. כלי טיס מסוג ארוסטאר הופעלו על ידי צה"ל וזכו שם לכינוי "שלו".
היסטוריה.
פיתוח.
עד תחילת 1995 חברת אירונאוטיקס הייתה חברה קטנה לתחזוקת מל"טים של יחידת נחשון שבה עבדו 5 אנשים. עד שמשה כספי עובד החברה המציא פתרון המהפכני - מחשב מרכזי שמפעיל את כל מערכות האוויוניקה של המל"ט. עד להמצאתו של כספי היו במל"טים תת־מערכות בקרה נפרדות לאופטיקה, לתקשורת, לחשמל ולניווט, שעליהן פיקד מחשב מרכזי. כספי איחד הכל למערכת אחת וכך חסך במשקל המל"ט - וכתוצאה מכך במחירו.
בלקני
מועדון הכדורגל בלקני (באלבנית: "Klubi Futbollistik Ballkani)", הוא מועדון כדורגל מהעיר סובה רקה, קוסובו. המועדון משחק בליגת העל של קוסובו, ולו אליפות אחת בעונת 2021/2022. המועדון מארח את משחקיו באצטדיון העירוני של סובה רקה המכיל 1,500 מקומות.
היסטוריה.
המועדון הוקם בשנת 1947 בשם ק.פ. ריניה על ידי מספר ספורטאים שמטרתם הייתה להשתתף בתחרויות ובטורנירים שונים שאורגנו באותה תקופה. בשנת 1952 נרשם המועדון והחל להתחרות בתחרויות רשמיות. בשנת 1965, הוא שינה את שמו מק.פ. ריניה לק.פ. בלקני.
המועדון טיפס בהדרגה במעלה הליגות היוגוסלביות והגיע עד לליגה המחוזית של קוסובו. בעונת 1973/1974 הם ירדו ליגה, אך חזרו ב-1977 ונשארו בליגה המחוזית של קוסובו עד שנות ה-90. בלקני היה אחד מהמועדונים הראשונים בקוסובו שעזבו את מערכת הליגות המנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של יוגוסלביה, ושיחק במקום זאת בליגה הראשונה המקבילה של קוסובו, שלא הוכרה רשמית, עד שנת 2000. החל משנת 2000 שיחק המועדון בליגת המשנה של קוסובו עד שעלה לליגה הבכירה לקראת עונת 2010/2011. את העונה הראשונה בליגה הבכירה סיים המועדון במקום ה-10 מתוך 12 מועדונים שהתחרו בליגה. מה שהוביל לירידה לליגת המשנה, אך בעקבות קשיים כספיים התדרדר עד לליגה השלישית. אך לאחר עונה אחת בליגה השלישית עלה לליגה השנייה שם שיחק במשך 6 עונות ובסיום עונת 2017/2018 שב המועדון לליגה הבכירה. את עונת 2018/2019 סיים המועדון במקום השמיני בליגה ונמנע מפלייאוף הירידה לליגת המשנה. בעונת 2019/2020 חל שיפור ניכר ביכולתו של המועדון והוא סיים את העונה במקום השלישי בליגה. היכולת הטובה של בלקני המשיכה גם בעונת 2020/2021 כששוב הצליחה הקבוצה לסיים במקום השלישי בליגה. ובעונת 2021/2022 הגיעה עונת השיא של בלקני כשהיא סיימה במקום הראשון בליגה וזכתה באליפות היסטורית. הזכייה באליפות זיכתה את בלקני בכרטיס למוקדמות ליגת האלופות בעונת 2022/2023, שם פגשה את ז'לגיריס וילנה הליטאית, המשחק הראשון הסתיים בתיקו, במשחק הגומלין התוצאה בתום 90 דקות הייתה 0−0 שהובילה להארכה, בה הפסידה בלקני, ונשרה לשלב המוקדמות השני בליגה האזורית, שם פגשה את לה פיוריטה אלופת סן מרינו, ניצחה אותה פעמיים ועלתה לשלב המוקדמות השלישי, להתמודד מול קלאקסוויק אלופת איי פארו כל קבוצה ניצחה בביתה ביתרון של שער אחד ולאחר שגם ההארכה לא הביאה להכרעה הלכו שתי הקבוצות לפנדלים שם ניצחה בלקני ועלתה לשלב הפלייאוף. בשלב הפלייאוף פגשה בלקני את פ.ק. שקופי הצפון מקדונית, גברה עליה פעמיים ועשתה היסטוריה בכך שהפכה לקבוצה הראשונה מליגת העל של קוסובו שעולה לשלב בתים אירופי.
אצטדיון.
המועדון מארח את משחקי הבית שלו באצטדיון העירוני סובה רקה ( באלבנית: "Stadiumi i Qytetit të Suharekës" ) שהוא אצטדיון רב תכליתי הממוקם בעיר סובה רקה שבקוסובו. האצטדיון מכיל 1,500 מושבים.
תוצאות במסגרת האירופית.
תוצאות.
בכל התוצאות (בית וחוץ) מספר השערים של בלקני מוצג ראשון.
סיכום.
מעודכן ל-18 באוגוסט 2022
פורט ונקובר
פורט ונקובר (באנגלית: Fort Vancouver) הייתה מצודה ששמשה תחנת סחר בפרוות מהמאה ה-19 שהייתה המטה של של חברת מפרץ הדסון, השוכנת באזור הפסיפיק נורת' וסט. המצודה, שנקראה על שם קפטן ג'ורג' ונקובר, הייתה ממוקמת על הגדה הצפונית של הנהר קולומביה בוונקובר, של ימינו במדינת וושינגטון. המצודה הייתה מרכז ראשי של סחר פרוות אזורי. מדי שנה הגיעו סחורות ואספקה מלונדון באמצעות ספינות שהפליגו לאוקיינוס השקט או דרך היבשה ממפרץ הדסון באמצעות ה (שירות משלוחים דרך נהרות אמריקה הצפונית). אספקה ומוצרים הוחלפו עם מגוון תרבויות ילידיות עבור פרוות. פרוות מפורט ונקובר נשלחו לעיתים קרובות לנמל הסיני של גואנגג'ואו, שם נסחרו תמורת סחורה מתוצרת סינית למכירה בבריטניה. בשיאה, פורט ונקובר פקחה על 34 מאחזים, 24 נמלים, שש ספינות ו-600 מועסקים. כיום, נבנה העתק בקנה מידה מלא של המצודה, עם מבנים פנימיים, והוא פתוח לציבור כ.
רקע.
במהלך מלחמת 1812, היה אזור הפסיפיק נורת' וסט אזור מרוחק של העימות. שתי חברות יריבות למסחר בפרוות, חברת (בראשי תיבות NWC) הקנדית ו (PFC) האמריקנית, פעלו עד אז שתיהן באזור בלא שהיו עימותים ביניהן. ה-PFC, שמומנה ברובה על ידי ג'ון ג'ייקוב אסטור, פעלה באזור בלא שזכתה להגנה צבאית של צי ארצות הברית. ידיעות על המלחמה ועל הגעת ספינת מלחמה בריטית העמידו את החברה האמריקאית במצב קשה. באוקטובר 1813, ההנהלה נפגשה ב והסכימה למכור את נכסיה ל-NWC. הסלופ המלחמתי HMS Racoon הגיע לשם חודש אחר כך ולכבודו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת שונה שמה של פורט אסטוריה לפורט ג'ורג'.
במשא ומתן שניהל השגריר האמריקני בפריז אלברט גלטין במהלך שנת 1818, הוצעה לנציג המוסמך הבריטי פרדריק רובינסון הצעה לחלוקה שתהיה, כפי שהצהיר גלטין, "כל המים המתרוקנים למפרץ הנקרא מפרץ ג'ורג'יה". פרדריק מרק טען שההגדרה שבה השתמשו מנהלי המשא ומתן של מפרץ ג'ורג'יה כללה את כל מפרץ פיוג'יט, בנוסף למצרי ג'ורג'יה ו. זה היה מעניק לממלכה המאוחדת את המיקום המועדף ביותר לנמלים מצפון ל ומדרום לאמריקה הרוסית. רובינסון לא הסכים להצעה והשיחות שלאחר מכן לא התמקדו בהקמת גבול קבוע ממערב להרי הרוקי.
הסכם 1818 קבע שהמשאבים של האזור העצום היו "חופשיים ופתוחים" לאזרחים מכל אחת מהמדינות. ההסכם לא נעשה כדי לשלב אינטרסים אמריקאים ובריטים מול מעצמות קולוניאליות אחרות באזור. במקום זאת, המסמך קובע כי התפיסה המשותפת של הפסיפיק נורת' וסט נועדה "למנוע התעוררות מחלוקות" בין שתי המדינות. בשנים שלאחר מכן, חברת צפון מערב (ה-NWC) המשיכה להרחיב את פעילותה בפסיפיק נורת' וסט. עימותים עם המתחרה העיקרית שלה, חברת מפרץ הדסון (HBC), כבר התלקחו לכדי . בסיום הסכסוך ב-1821 קיבלה ה-NWC מנדט מממשלת בריטניה להתמזג לתוך ה-HBC.
משא ומתן מאוחר יותר.
לאורך השנים 1825 ו-1826, המשיכו פקידים בריטיים להציע לאמריקאים תוכניות חלוקה לחוף האוקיינוס השקט של אמריקה הצפונית. אלה מקורם בחלקם מהתכתבות עם ה-NWC ומאוחר יותר עם ה-HBC. הגבול בין הטריטוריה הבריטית (לעתיד קנדה) לבין ארצות הברית ימשיך להתרחב מערבה בקו הרוחב ה-49 עד להרי הרוקי, משם ישמש הנהר קולומביה (ולפעמים גם הנהר סנייק) כגבול עד שפך הנהר לאוקיינוס השקט. מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים ג'ורג' קנינג מתואר על ידי היסטוריונים כשר החוץ הבריטי שפעל בצורה הנמרצת ביותר להכרה בגבול לאורך הקולומביה. מזכיר המדינה של ארצות הברית, הנרי קליי, נתן הנחיות לנציגים המוסמכים האמריקאים להציע חלוקה של אזור הפסיפיק נורת' וסט לאורך קו הרוחב ה-49 עד לאוקיינוס השקט. ההבדל בין שתי התוכניות היה גדול מכדי שאפשר היה להגיע לפשרה, מה שגרם לדיפלומטים לדחות שוב את החלוקה הקולוניאלית הרשמית.
הקמה.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-19, בוצע ארגון כללי של כל נכסי ה-NWC, שכעת הייתה תחת ניהול ה-HBC, בפיקוח ישיר על ידי סר . של ה-HBC שהוקם לאחרונה נזקק למטה מתאים יותר מאשר פורט ג'ורג' בשפך הקולומביה. סימפסון היה גורם מרכזי בהקמת פורט ונקובר. תוך שימוש בהנחת העבודה של ה-HBC, לפיה כל הסדר ב יקבע את הצבת הגבול לאורך הקולומביה, בחר סימפסון במיקום השוכן מול השפך של הנהר וילאמט לקולומביה. אזור זה היה פרריה פתוחה ופורייה שהייתה מחוץ למישורי ההצפה והיה בו גישה נוחה לקולומביה.
המצודה.
תיאור.
עובד של HBC, כתב תיאור כללי של פורט ונקובר והרכבו המבני כפי שהיה ב-1843: