שומאכר, בנו של סוחר, התחנך באוניברסיטאות האלה, ברלין ומינסטר. לאחר ששירת במלחמת העולם הראשונה שבה איבד את זרועו הימנית, הוא הפך לעורך עיתון פוליטי ב-1920 של העיתון "ההארה השוואבית" (Swäbische Tagwacht) שפעל מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ברפובליקת ויימאר. הוא נבחר לחבר בית המחוקקים של המדינה החופשית וירטמברג ב-1924. ב-1930 נבחר לחבר ברייכסטאג מטעם המפלגה. לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 הוא נעצר ונשלח למחנות ריכוז. במשך עשור עבר בין מחנות ריכוז עד אשר שוחרר במרץ 1943. באוגוסט אותה השנה נעצר בשנית ושוחרר בפברואר 1944. הוא נעצר מחדש לאחר המזימה להרוג את אדולף היטלר ב-20 ביולי 1944 מחשד למעורבות בקשר.
הוא החל לארגן מחדש את המפלגה המפורקת לאחר כניעת גרמניה הנאצית וחלוקת גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה. באוקטובר 1945 בהנובר עמד בראש הישיבה הפתוחה הראשונה של המפלגה מזה 12 שנים. במאי 1946 הוא התמנה ליו"ר ה-SPD עבור שלושת האזורים המערביים של גרמניה הכבושה תחת בעלות הברית המערביות, אשר בהמשך התאחדו לגרמניה המערבית. הוא ביקש להרחיב את בסיס מפלגתו על ידי פיתוח מצע שפנה למעמד הביניים ולמעמד המסורתי דתי, ובבחירות בברלין המערבית של 1947 הופיעה ה-SPD עם קולות גבוהים מאי פעם. דרך מצע זה, המפלגה התקרבה לעבר המרכז הפוליטי.
סירובו להתפשר עם הקומוניסטים, לעומת זאת, גרם להתקפות מתמידות נגדו מאזור הכיבוש הסובייטי (בהמשך גרמניה המזרחית). שומאכר גינה את הקומוניסטים כ"נאצים צבועים באדום." מחלה ממושכת, שהגיעה לשיאה ב-1948 בכריתת רגלו השמאלית, החלישה עוד יותר את בריאותו הנחלשת, והוא נעשה מריר יותר ויותר כלפי יריביו הפוליטיים. לקראת הבחירות הכלליות הראשונות בגרמניה המערבית ב-1949, קידם מצע פוליטי שקרא להפיכת גרמניה המערבית למדינת רווחה נייטרלית במלחמה הקרה. בחירות הסתיימו בתוצאות צמודות, כאשר ה-SPD השיגה 131 מושבים בבונדסטאג לעומת 139 מושבים ל"איחוד" (CDU\CSU) הנוצרית-דמוקרטית בראשות קונראד אדנאואר. אדנאואר הקים קואליציה ביחד עם מספר מפלגות קטנות יותר, בהן המפלגה הדמוקרטית החופשית.
לאחר הבחירות שומאכר סירב לממשלת אחדות עם אדנאואר והיה למנהיג האופוזיציה הראשון בבונדסטאג, ולאחר מכן התנגד באופן עקבי לתוכנית שומאן, לאיחוד המכס בין צרפת לחבל הסאר (הבסיס לקידום הקהילה הכלכלית האירופית) ולהקמת הבונדסוור במסגרת חימוש מחודש של גרמניה. הוא נשאר מחויב עמוקות לאיחוד גרמניה מחדש. שומאכר כיהן כיו"ר האופוזיציה עד לפטירתו ב-20 באוגוסט 1952.
עורי עור
"עורי עור" הוא שיר שנכתב והולחן על ידי זמר הרוק הישראלי אביב גפן. השיר הופץ בשנת 2000 והוא השיר הראשון באלבומו התשיעי של גפן, "יומן מסע".
רקע על השיר ועל שמו.
השיר "עורי עור" של אביב גפן נכתב בשנת 2000. שיר זה מבטא את הרגשות ואת הלכי הרוח של העם בתקופה שבה נכתב. שמו המקורי של השיר, שבעיקרו נועד להיות אהבה למדינת ישראל, היה "מולדת חשוכה" . חבריו של גפן שכנעו אותו לשנות את שם השיר, ובמקום "חשוכה" לכתוב "אהובה", כדי לא לעורר כעס ציבורי. בעקבות כך, גפן שינה את מילות השיר ל"עורי עור", מה שהפך אותו ללהיט ענק בתחנות הרדיו.
ניתוח ספרותי.
טלי ארטמן בכתבתה לאתר ynet טוענת כי בשיר זה גפן הגיע לרגע שבו הוא יכול לגלות למאזינים שלו שאהבה היא דבר נעים ואף מנחם, שמדינת ישראל היא לא מקום מעוות ושנוא, אלא מקום מעוות ואהוב.
השיר עורי עור מתכתב עם שיריהם של החלוצים ושל הצברים שמבטאים את הכוח ואת היכולת לעמוד בפני הקשיים שהיו בעבודת הפרך לפני קום המדינה. שירי ארץ ישראל הקלאסיים עוסקים בחוויות משותפות או בחוויות אישיות. אחד הנושאים שמובא בהם הוא היחס למולדת, לארץ ישראל. כך גם שיר זה מדבר על המולדת האהובה, אך מבטא עייפות, רפיון וצורך לקבל ממנה אהבה. גפן טוען שהמולדת האהובה הפכה למקום קשה, עם בעיות רבות במדינה ש"אין בה אפילו פינה קטנה לשמוח", כפי שכתב בשיר. הוא רוצה לאהוב את מולדתו, אך הבעיות של המדינה מטרידות אותו ולא מאפשרות לו לאהוב אותה. בתקופת העליות הראשונות השירים מפליגים בשבחּה וביופייּה של הארץ. נחישות הרוח, הביטחון הפנימי, האומץ והשמחה, באים לידי ביטוי בלחני השירים, בעלי מקצב המארש. זאת בניגוד גמור לשירו העצוב, האיטי והזועק של גפן.
הצלחה וביקורת.
יש שיאמרו כי "עורי עור" הוא שיר בודד של יוצר נזעם. אך לטענת ד"ר אלירם, מרצה למוזיקה באוניברסיטת בר-אילן, הוא מבטא דבר שהוא מעבר לזעקתו הפרטית של יוצרו. השיר זכה בתואר "שיר השנה" ובפרס "תמליל השנה" בחלוקת פרסי האקדמיה הישראלית למוזיקה "תמוז" בדצמבר 2000 גידי גוב, מנחה הטקס, כינה את השיר "שיר מולדת חדש".
אוזיאס האמפרי
אוזיאס האמפרי (באנגלית: Ozias Humphry; 8 בספטמבר 1742 – 9 במרץ 1810) היה צייר אנגלי מוביל של מיניאטורות, מאוחר יותר צייר בשמנים ופסטלים. הוא נבחר לאקדמיה המלכותית (RA) ב-1791, וב-1792 מונה לצייר דיוקנאות בעפרונות צבעוניים למלך.
ביוגרפיה.
האמפרי, שנולד ולמד בהוניטון, דבון, נמשך אל גלריית ציורים שפתח הדוכס מריצ'מונד והגיע ללונדון כדי ללמוד אמנות בבית הספר של שיפלי. הוא גם למד אמנות בבאת' אצל סמואל קולינס. בבאת' הוא התאכסן אצל הזמר תומאס לינלי.
כאמן צעיר מוכשר, הוא קיבל עידוד מתומאס גיינסבורו וסר ג'ושוע ריינולדס, בין היתר. בעיות הראייה שלו, שהובילו בסופו של דבר לעיוורון, החלו בתחילת שנות ה-70 ואילצו אותו לצייר יצירות גדולות יותר בשמנים ובפסטל.
איטליה.
הוא נסע לאיטליה בשנת 1773 עם חברו ג'ורג' רומני, ועצר בדרך בקנול, בקנט, שם הדוכס מדורסט הזמין ממנו כמה יצירות. שהותו באיטליה נמשכה עד 1777.
עם שובו, מצויריו הרבים כללו את ג'ורג' סטובס (1777), עמית האקדמיה דומיניק סרס, הכימאי ג'וזף פריסטלי, ואולי דיוקן של ג'יין אוסטן המתבגרת.
בין תלמידיו היו ג'ון אופי. הוא חיבר כתב יד בן חמישים עמודים ביוגרפיה של הצייר ג'ורג' סטובס, המבוסס על מה שסטובס סיפר לו. הספר נערך ופורסם באופן פרטי בשנות ה-70 של המאה ה-19 ופורסם מחדש ב-2005. הוא גם הכיר את ויליאם בלייק והזמין עותקים של כמה מספריו המאוירים. לפחות אחד ממכתביו של בלייק אליו הוא מסמך משמעותי עבור הביוגרפים של בלייק.
הודו.
מ-1785 עד 1787, הוא נסע להודו, והפיק מיניאטורות וסקיצות רבות. הוא נבחר כחבר באקדמיה המלכותית בשנת 1791. בשנת 1792 מונה לצייר דיוקנאות בעפרונות למלך. רוב הדיוקנאות הרבים שלו של משפחת המלוכה עדיין נמצאים באוסף המלכותי.
ראייתו כשלה לבסוף ב-1797, והוא מת ב-1810 בהמפסטד, צפון לונדון.
עיקר רכושו נותר בידי של בנו, ויליאם אפקוט, אספן הספרים. ממנו רכש המוזיאון הבריטי מספר רב של מסמכים הקשורים להאמפרי.
איך הוא שר
השיר "איך הוא שר" שכתב והלחין דני רובס, יצא לאור בשנת 1989 באלבום "בדרך אל האושר". השיר מציג את סיפור חייהם הטרגי של זמרי עבר מוכרים שדני רובס שמע בילדותו, שבעקבות הצלחתם הידרדרו לסמים, וסופם היה טראגי.
רקע השיר.
רובס כתב את השיר בהשראת סיפורי החיים של כוכבי רוק שהידרדרו אל מותם בשיא הצלחתם, כגון אלביס פרסלי, ג'ניס ג'ופלין, ג'ימי הנדריקס וג'ים מוריסון. רובס סיפר שכתב את השיר כשהיה צעיר, לפני פריצתו לתודעה הציבורית, כמעין תמרור אזהרה אישי, כדי שמקרה כזה לא יקרה לו.
איך הוא שר - המיתוס.
בשיר "איך הוא שר" דבק סיפור לפיו, הוא נכתב על חייו ומותו של הזמר זוהר ארגוב. את השיר פרסם רובס כשנתיים לאחר מותו של ארגוב. סמיכות זו ומילות השיר, המגוללות את סיפורו של זמר הנישא על כנפיי אהבת הקהל עד לנפילתו לסמים ומותו, חיזקו את ההשערות שהשיר אכן נכתב על ארגוב. השורה מתוך השיר "מה נשאר מהזוהר, מכל השירים שהוא שר" לא הותירה מקום לספק (זאת בעקבות השם "זוהר" אשר הופיעה בשורה). המיתוס נולד עם יציאת השיר כאשר במסגרת התוכנית "ציפורי לילה", אמר המוזיקאי אביהו מדינה: , ואף השמיע את השיר מספר פעמים במהלך התוכנית. רובס השיב בתגובה שהמשפט של מדינה מכיל שלוש טעויות: .
רובס מספר בהופעותיו כי כלל לא חשב על ארגוב בעת כתיבת השיר, אלא על מוזיקאים שאהב בנעוריו, כגון אלביס פרסלי, ג'ניס ג'ופלין, ג'ימי הנדריקס וג'ים מוריסון, שלא הצליחו להתמודד עם ההצלחה, נפלו לסמים ומצאו את מותם בגיל צעיר. עוד הוא מציין כי כתב את השיר בשלב שהיה יוצר צעיר (עוד לפני ההצלחה הגדולה) כמעין תמרור אזהרה אישי, כדי שזה לא יקרה לו. לאחר שפורסמה הפרשנות על ארגוב הוא שב למילות השיר ונוכח לראות שהן אכן מתאימות להפליא, ומבחינתו מי שרוצה לראות בכך שיר על ארגוב מוזמן לעשות כן, מאחר שהשיר שייך למאזינים וכל אחד יכול לקחת אותו למקום האישי שלו.
קישורים חיצוניים.
השיר בערוץ היוטיוב של N.M.C
אנחנו נעבור
"אנחנו נעבור" הוא שיר שנכתב על-ידי יחיאל מוהר, הולחן על-ידי משה וילנסקי ובוצע על-ידי כמה להקות ישראליות לאורך השנים.
רקע השיר.
השיר מבוסס על המיקום הגאוגרפי של מצרי טיראן. מצרי טיראן הם מצרי ים השוכנים בפתחו של מפרץ אילת, ומקשרים בינו לבין הים האדום. מצרי טיראן היו זירת מלחמה במלחמת ששת הימים, שם נערך הקרב באיים סנפיר וטיראן. ישראל ראתה בחסימת המעבר למצרי טיראן על ידי מיצריים כהכרזת מלחמה ולכן נקטה פעולה התקפית, שיצאה לפועל ב-22 במאי 1967. ב-23 במאי 1967 החלו המצרים להגיב בחזרה לישראל, ובתחילת שנות השמונים ישראל החלה לסגת ממצרי טיראן בעקבות הסכם השלום עם המצרים. כתוצאה מהמלחמה נהפכו האיים סנפיר וטיראן סימבוליים לעם ישראל, ולכן השיר נכתב בעקבות הקרב שם.
משמעות השיר.