הרומאים ניגשו מיד לתיקון הנזקים, אך בשל מחסור בעצים – כי כל העצים בסביבות העיר נכרתו עוד קודם, בתחילת המצור – לא יכלו לבנות מכונות חדשות. במקום זאת הגו את בנייתה של חומה מסוג שלא נודע כמוהו לפני כן. הם כיתרו את העיר בחומת לבנים כפולת קירות, שעובי כל אחד מהם שש רגליים, כרוחבה של החומה הקודמת שהועלתה באש. מקלעת של ענפים דקים מכוסים טיט כיסתה את החומה מצדה העליון, והחיילים נעו במרווח שבין הקירות והגיחו להתקפות דרך פתחים שהושארו בהם לצורך זה. את החומה בנו הרומאים קרוב ככל שיכלו לחומות העיר, כך שהמאסילים לא יכלו להשתמש בקטפולטות ובכלי הקלע שברשותם בשל המרחק הקצר.
המהירות הרבה בה שיקם האויב את ביצוריו, הרעב והמחלות שפשטו בעיר בשל ההסגר הארוך וחוסר התקווה לקבלת עזרה מערים אחרות בפרובינקיה – שסרו כולן למרותו של קיסר – לא הותירה בידי המאסילים כל ברירה והם נכנעו סופית, כשהם מוסרים לידי הרומאים את כל כלי נשקם, את אוניותיהם שבנמל ואת אוצר העיר. קיסר, ששב זמן קצר קודם לכן ממסע המלחמה שלו בהיספניה, חנן את המאסילים "יותר בזכות שמה ומורשתה של עירם ופחות משום שהיו זכאים לכך." הוא השאיר בעיר חיל מצב ויצא חזרה אל רומא. דומיטיוס אהנוברבוס, מי שניהל את פעולות ההגנה של מאסיליה, חמק מן הנמל באונייה אחרי שהתחוור לו כי בני העיר החליטו להיכנע. ספינותיו של ברוטוס דקימוס, שעמדו על המשמר, רדפו אחריו אך לא הצליחו להשיגו.
י.ל פרץ
גנאיוס דומיטיוס קלווינוס
גנאיוס דומיטיוס קלווינוס (בלטינית: Gnaeus Domitius Calvinus) היה פוליטיקאי רומי בולט שנבחר פעמיים לכהונת הקונסול בשנת 53 לפנה"ס ובשנת 40 לפנה"ס. היה תומך נאמן של גאיוס יוליוס קיסר ושל יורשו, אוקטוויאנוס.
בעת מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר פיקד על מרכז מערך צבאו של קיסר בקרב פרסלוס בשנת
48 לפנה"ס. לאחר הקרב כיהן כנציב אסיה וניסה להתמודד עם פלישתו של פרנקס השני, מלך פונטוס שניצל את מלחמת האזרחים הרומית כדי להרחיב את ממלכתו. קלווינוס ספג תבוסה בקרב ניקופוליס ורק התערבותו הישירה של קיסר הצליחה לייצב את המצב לאחר ניצחונו של קיסר בקרב זלה בשנת 47 לפנה"ס.
לאחר מותו של קיסר היה תומכו של אוקטוויאנוס והשתתף במלחמה נגד מרקוס יוניוס ברוטוס וגאיוס קסיוס לונגינוס ולקח חלק בקרבות. בעת קרב פיליפי בשנת 42 הופקד על הובלת תגבורת של 2 לגיונות מאיטליה דרך הים ליוון, אך ציו ספג תבוסה מוחצת בים האיוני. לאחר ניצחונם של הפופולרים במאבק, נבחר פעם נוספת לקונסול בשנת 40 ובהמשך שירת כנציב בספרד בין 39 ל-36 לפנה"ס. מעט ידוע אודותיו לאחר מכן, אך שמו מוזכר בכתובת משנת 20 המצביעה על כך שהיה עדיין בין החיים בשנה זו ונהנה מתמיכתו של אוגוסטוס.
קווינטוס קייקיליוס מטלוס פיוס סקיפיו נסיקה
קווינטוס קייקיליוס מטלוס פיוס סקיפיו נסיקה (בלטינית Quintus Caecilius Metellus Pius Scipio Nasica; סביב 100 או 98 לפנה"ס - 46 לפנה"ס) הידוע יותר בשם מטלוס סקיפיוס היה פוליטיקאי בולט בשלהי הרפובליקה הרומית. היה אופטימאט עיקש וצידד בגנאיוס פומפיוס בעת מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר. השתתף בקרב פרסלוס ובקרב ת'פסוס.
נעורים וקריירה מוקדמת.
מטלוס סקיפיו אומץ על ידי קווינטוס קייקילויוס פיוס שהיה קונסול בשנת 80 לפנה"ס ופונטיפקס מקסימוס. מטלוס סקיפיו נשא לאשה את איימיליה לפידה, בתו של ממרקוס איימיליוס לפידוס ליוויאנוס (Mamercus Aemilius Lepidus Livianus) שהיה קונסול בשנת 77.
ייתכן שמטלוס סקיפיו נבחר לטריבון הפלבס בשנת 59 לפנה"ס וככל הנראה איידיל קורולי בשנת 55 לפנה"ס. בשנת 53 היה אינטררקס, מה שמטיל ספק לגבי בחירתו לכהונת טריבון הבפלבס כי רק פטריקי יכול היה לכהן בתפקיד זה.
ברית עם פומפיוס.
בסוף שנות ה-50 היה בין האופטימאטים החשובים שהביאו לקירובו של פומפיוס למחנה האופטימאטים. פומפיוס היה בעל בריתו של יוליוס קיסר במסגרת ברית פוליטית בלתי רשמית המוכרת בשם הטריומווירט הראשון. מותו של מרקוס קראסוס, החבר השלישי בטריאומווירט בקרב חרן בשנת 53 לפנה"ס הביאה לפירוקו, אך הברית בין פומפיוס לקיסר נותרה בעינה. מותה של יוליה, בתו של יוליוס קיסר, שהייתה אשתו האהובה של פומפיוס בעת לידה בתה ערערה את הברית בין פומפיוס לקיסר.
האופטימאטים ניצלו את הקרע המתהווה והחלו בנסיונותיהם לקרב את פומפיוס, איש שהתנגדו לדרכו אך לפני פרק זמן קצר. מטלוס סקיפיו חיתן את אחת מבנותיו עם פומפיוס ותרם רבות להעמקת הקרע בין פומפיוס לקיסר. פומפיוס שהיה ביחסים טובים עם מטלוס סקיפיו ורצה לשקם את קשריו עם האופטימאטים, שהיו צאצאי משפחות עתיקות קיבל את חיזורי האופטימאטים בנפש חפצה.
בשנת 52 נבחר פומפיוס באופן חריג ביותר כקונסול יחיד. ברפובליקה הרומית היה נהוג לבחור שני קונסולים כדי שאלה יאזנו אחד את השני ויבלמו ניסיונות לצבירת כח רב מדי. האופטימאטים תמכו באופן חסר תקדים במועמדותו של פומפיוס וקאטו הצעיר, מראשי הסיעה אופטימאטית הוא זה שדחף את העניין בכבודו ובעצמו. כאות הוקרה וכדי לחזק את בריתו עם האופטימאטים מינה פומפיוס את מטלוס סקיפיו לקונסול שני בהמשך השנה במקום לקדם את אחד המועמדים של יוליוס קיסר.
מלחמת האזרחים.
בשנת 49 היה מעורב מאוד בניסיונות בלימה של יוליוס קיסר והיה בין מתנגדיו הבולטים. במסגרת ההכנות לעימות שעמד בפתח, קיבל את המינוי לנציב הפרובינקיה סוריה ולמעשה קיבל את הפיקוד על צבא המזרח של הרפובליקה. במסגרת תפקידו זה הוציא להורג את אלכסנדר השני החשמונאי.
בשנת 48 הצטרף לצבאו של פומפיוס ונלחם בגנאיוס דומיטיוס קלווינוס ולוקיוס קסיוס לונגינוס. בקרב פרסלוס פיקד על מרכז המערך של פומפיוס. לאחר התבוסה ביוון פיקד על הצבא האופטימאטי באפריקה והפסיד לקיסר בקרב תפסוס. לאחר הקרב ניסה לברוח לאפריקה, אך ספינתו נתפסה והוא התאבד.
נינה גבריליוק
נינה גבריליוק (ברוסית: Нина Гаврылюк; נולדה ב-13 באפריל 1965) היא ספורטאית סובייטית ורוסיה, בענף סקי למרחקים (קרוס קאנטרי). היא אלופה אולימפית ואלופת העולם. גבריליוק בעלת 4 מדליות אולימפיות, מהן 3 זהב וזכתה במספר מדליות באליפויות העולם. היא השתתפה ב-4 אולימפיאדות.
נינה גבריליוק נולדה בלנינגרד והחלה להתאמן בגיל צעיר. בשנת 1984 היא נכללה בנבחרת ברית המועצות החזקה והייתה נכללת בנבחרת רוסיה עד לשנת 2003. בתחרויות בינלאומיות היא השתתפה לצד ליובור יגורובה, ילנה ויאלבה ולריסה לזוטינה והחזקות וכתוצאה מכך כול מדליות זהב שלה הם בתחרויות שליחות. בנוסף למדליות רבות בתחרויות בינלאומיות גבריליוק הייתה גם אלופת ברית המועצות במקצועות סקי שונות.
היא השתתפה ב-4 אולימפיאדות, בשנת 1994 לצד בעלה שגם היה ספורטאי מצטיין בתחום סקי למרחקים.
לאחר שסיימה את ההשתתפות בתחרויות, הזוג עבר לארצות הברית. הם מתגוררים ליד בוסטן ומנהלים בית הספר לסקי.
השתתפות באולימפיאדות.
נינה גבריליוק הגיע לאולימפיאדה הראשונה שלה בקלגרי 1988 בגיל 22. כבר בהופעתה הראשונה במרוץ שליחות היא זכתה במדליית זהב ביחד עם קבוצתה. בריצה ל-20 ק"מ גבריליוק נפסלה.
באולימפיאדת לילהאמר 1994 גבריליוק זכתה במדליית זהב השנייה, גם במסגרת ריצת שליחות. בריצה ל-15 ק"מ היא זכתה במדליית ארד. היא השתתפה בעוד 2 מקצועות של ריצת סקי אך לא זכתה במדליה נוספת.
גם באולימפיאדת נאגנו 1998 זכתה במדליית זהב קבוצתית, אך ב-2 ריצות אישיות בהם השתתפה היא זכתה רק במקום ה-4 וה-7.
באולימפיאדת סולט לייק סיטי 2002 השתתפה כאשר היא כבר בת 36. היא השתתפה בריצות אישיות אך לא הצליחה לעלות מעל המקום החמישי.
מרכז מ.ת. אברהם לאמנות חזותית
יצאתי לחפש מחסה
יצאתי לחפש מחסה הוא ספרה ראשון של הסופרת יעל ישראל. זהו קובץ של סיפורים קצרים, שראה אור ב"סדרה הלבנה" בהוצאת עם עובד בשנת 1993. רוב סיפורי הקובץ ראו אור בין השנים 1984-1992 בכתבי העת לספרות מאזנים, אפיריון, פרוזה ושופרא, ובמוספי הספרות של העיתונים מעריב, ידיעות אחרונות, על המשמר ודבר, לפני שכונסו בקובץ זה.
עלילה.
סיפורי הקובץ מאירים מציאות קשוחה בהוויה ישראלית עירונית, לחוצה וקדחתנית. הסיפורים כתובים כמו סרט קצר, ומציגים מיניות בוטה בסיטואציות של חוסר מוצא נפשי, באמצעות מבע אנושי קשוב ומתוח. גיבוריהם מורדים בתפקידים החברתיים שבהם הם לכודים, ובניסיונות ההיחלצות שלהם הם שוקעים בהתעסקות פולחנית בגופניותם, והופכים עולם של תשוקה ואלימות למחאה חברתית נוקבת.
רוב הגיבורים חיים מחוץ לזרם המרכזי, ושקועים בעולמם הפנימי המיוסר. ביניהם, טרנסג'נדר שרצח את מאהבו ונמלט מהחוק בסיפור הפותח "יצאתי לחפש מחסה", צעירה הסובלת מהפרעות אכילה ב"מכורה", זקנה החיה בעולם דמיוני והזוי ומשווה את מאהבה הזקן לכוכב קלינט איסטווד בסיפור "עניבות מאמריקה", צעירה שעוברת לילה סהרורי בטרמפ שלקחה בלוס אנג'לס בסיפור "חטופה", ועוד גיבורים שחייהם הסהרוריים נסחפים למציאות אלימה.
הפרשנות.
ישראל עוסקת בגופניות כמראה לחיי הנפש של הגיבורים. הם בודקים את עצמם במראה, מתעסקים בכפייתיות בפולחני גוף, מקיאים, מריירים, אפילו בודקים את צואתם – והכול כאלגוריה לתהליכים הנפשיים הקשים שבהם הם נתונים.