ב-5 באוגוסט 2020, נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי מינה את קולונל בודאנוב לראש מינהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה (מנגנון המודיעין הצבאי האוקראיני). בתפקיד זה, בודאנוב החליף את וסיל בורבה. ב-24 באוגוסט 2021 הוענקה לו דרגת בריגדיר גנרל. בנובמבר 2021 פרסם דו"ח מודיעין לפיו רוסיה ריכזה כוחות בגבול ובכוונתה לפלוש לאוקראינה במהלך שנת 2022.
חצי הכדור המערבי
חצי הכדור המערבי הוא חציו של כדור הארץ הנמצא ממערב לקו גריניץ', שהוא קו האורך 0° העובר ברובע גריניץ' שבלונדון, וממזרח לקו האורך 180°, שהוא קו התאריך הבינלאומי. את חצי הכדור המערבי משלים חצי הכדור המזרחי. להבדיל מחצי הכדור הצפוני וחצי הכדור הדרומי, המופרדים זה מזה על ידי עצם גאוגרפי מהותי, קו המשווה, קו האורך 0°, המפריד בין חצי הכדור המערבי לחצי הכדור המזרחי, הוא קו שרירותי שנקבע כך שאירופה במרכז.
גאופוליטיקה.
במונחים גאופוליטיים, המונח משמש לרוב כדי להתייחס לאמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית, והאיים שמסביב. בפועל, קווי אורך 20°W ו-160°E נחשבים לגבולות האזור. הכינוי משמש פעמים רבות כדי לתאר את "העולם החדש", כפי שנעשה, למשל, בשמו של מכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני. בשימוש במונח במשמעות הזו, מושמטים מגבולותיו האזורים שבשוליים - חלקים מאירופה ומאפריקה שנמצאים בשוליים המזרחיים, חלקים מאסיה שנמצאים בשוליים המערביים, ואנטארקטיקה הנמצאת בשוליו הדרומיים.
גאוגרפיה.
חצי הכדור המערבי כולל את שטחה של יבשת אמריקה, למעט חלק מהאיים האלאוטיים שנמצאים מדרום-מערב לאלסקה. בנוסף, בקצותיו של חצי הכדור נכללים הקצה המערבי של אירופה, החלק המערבי ביותר של אפריקה, האזור המזרחי הקיצוני של יבשת יבשת אסיה, שטחים מאוקיאניה, וחלק גדול מיבשת אנטארקטיקה.
מרכזו של חצי הכדור המערבי ממוקם בלב האוקיינוס השקט, במפגש של קו האורך 90°W עם קו המשווה, באזור איי גלאפגוס. היבשה הקרובה ביותר לנקודה היא האי .
ההר הגבוה ביותר בחצי הכדור המערבי הוא אקונקגווה שגובהו , והוא חלק מרכס האנדים של ארגנטינה.
הבניין הגבוה ביותר מעשה ידי אדם בחצי הכדור הוא מגדל סי אן שגובהו 553.33 מטרים, והוא ממוקם בטורונטו, קנדה.
וסיל בורבה
וסיל ואסילוביץ' בורבה (באוקראינית: Василь Васильович Бурба; נולד ב-1 בינואר 1978, ברובנו, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא קצין צבא אוקראיני מהכוחות המזוינים של אוקראינה, שימש כראש מנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה (2016–2020).
ביוגרפיה.
הוא בוגר האקדמיה הלאומית של שירות הביטחון של אוקראינה עם התמקדות במשפטים. עבד בשירות הביטחון האוקראיני.
במהלך מהפכת יברומאידאן.
במהלך יברומאידאן, עמד בראש המחלקה השנייה ("K") בשירות הביטחון האוקראיני וריכז את תחום שיתוף הפעולה עם שאר רשויות אכיפת החוק במדינה, כמו משרד התובע הכללי, משרד ההגנה, השירות הממלכתי למצבי חירום וגופי מערכת המשפט. על פי דיווחים בתקשורת המקומית, עבד עם מקורות מימון נגד המתנגדים למהפכה. על פי מסמכים שפרסם גנאדי מוסקל, הוא היה אחד המוציאים לפועל של תוכניות משרד הפנים ושירות הביטחון של אוקראינה שניסו "לנקות" את המהפכה בפברואר 2014.
בעת הסכסוך המזוין במזרח אוקראינה.
בפברואר 2014 הוא מונה לממלא מקום ראש מחלקת המודיעין הנגדי בשירות הביטחון האוקראיני ובמרץ מינוי זה אושר רשמית.
מאז מאי 2014 הוא השתתף בקרבות במסגרת הסכסוך המזוין במזרח אוקראינה. הוא היה אחראי על מנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה. וריכז את העבודה עם כל קבוצות המודיעין הנגדי המבצעיות של שירות הביטחון האוקראיני באזור.
יחד עם ולרי קונדרטיוק, בשנת 2015 הוא עבר למנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה, ולאחר מכן מונה לסגן ראש מנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה. על ניהול מוצלח של מספר פעולות מודיעיניות באפריל 2016 הוענק לו פרס מסדר בוגדן חמלניצקי מדרגה ב', באוגוסט 2016 הוענקה לו דרגת מייג'ור גנרל.
ב-15 באוקטובר 2016, בגיל 38, מונה לראש מינהלת המודיעין הראשית והיה לחבר בוועדה הבין-מחלקתית לשיתוף פעולה צבאי-טכני ומדיניות בקרת הייצוא.
ב-5 באוגוסט 2020, הנשיא וולודימיר זלנסקי פיטר את בורבה מתפקידו כראש מינהלת המודיעין הראשית, לאחר חשיפת פרשת "וגנר", במהלכה נודע כי שיבש את המבצע למעצר חברי קבוצת וגנר.
לאחר פרישתו, הוא עבד כפרופסור באקדמיה הלאומית של שירות הביטחון האוקראיני ומאז 2019, הוא עוסק בהסברה ומשמש כחבר במועצת עורכי הדין של קייב.
אולכסנדר ליטוויננקו
אולכסנדר ולרייביץ' ליטוויננקו (נולד ב-27 באפריל 1972 בקייב, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא מדינאי אוקראיני, ראש סוכנות הביון האוקראינית מאז יולי 2021.
ביוגרפיה.
בשנים 1994–1998 שירת כקצין בכיר ומומחה ראשי במינהל הראשי לתקשורת ממשלתית של שירות הביטחון האוקראיני. באותן שנים התחנך באקדמיית שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה. בשנים 1998–2005 מונה ליועץ בכיר, ראש מחלקה, סגן מנהל מחלקה וסגן ראשון למנהל המכון הלאומי למחקרים אסטרטגיים.
לאחר מכן בשנים 2005–2007 שימש כראש מחלקה, חבר ועדת המומחים במחלקה לביטחון המדינה של המועצה לביטחון לאומי והגנה. במסגרת תפקידו קודם בשנת 2007 למשרת סגן ראש מחלקת מידע ותמיכה אנליטית של שירות הביטחון של אוקראינה. משרה שמילא עד 2009. לאחר מכן במשך כשנה, 2009–2010, היה יועץ למנהל המכון לבעיות ביטחון לאומי במועצה לביטחון לאומי והגנה. בשנים 2010–2014 היה סגן מנהל המכון הלאומי למחקרים אסטרטגיים.
מ-4 באפריל 2014 עד 13 באוגוסט 2019 שימש כסגן מזכיר המועצה לביטחון לאומי והגנה של אוקראינה. מ-13 באוגוסט 2019 עד 23 ביולי 2021 שימש כמנהל המכון הלאומי למחקרים אסטרטגיים ורכש את אמונו של הנשיא וולודימיר זלנסקי כמומחה בכיר לענייני מודיעין, שמינה אותו בקיץ 2021 לעמוד בראש שירות ביון החוץ של אוקראינה, סוכנות הביון הממשלתית. הוא פרופסור במכון ליחסים בינלאומיים על שם טאראס שבצ'נקו והאוניברסיטה הלאומית של קייב (1998–2007, 2010–2014).
PD-14 (מנוע פרספקטיבי עם דחף של 14 טון) הוא המנוע הראשי ממשפחת מנועי טורבו רוסיים מבטיחים מדור 5 ו-5+ עם דחף המראה מ-9 עד 18 טון. פותח על ידי תאגיד בניית המנועים המאוחד והוא מנוע הטורבו הראשון שנוצר בפדרציה הרוסית. עלות הפיתוח מוערכת ב-70 מיליארד רובל, מתוכם 35 מיליארד הוקצו מהתקציב הפדרלי. כמו כן, יוצא לדרך פרויקט עם מנוע PD-8 עם דחף של 8 טון ותוכנית של מנועי PD-35 עם דחף המראה של 20 עד 50 טון.
ההסכם לייצור מנועי PD-14 נחתם ב-2006. פיתוח המנוע החל בשנת 2008, ניסויי הקרקע הראשונים התקיימו בשנת 2012, מבחני הטיסה הראשונים - בשנת 2015. באוקטובר 2018, הסוכנות הפדרלית לתחבורה אווירית הנפיקה למנוע תעודת רישוי המאשרת את מוכנותו של המוצר לייצור ותפעול סדרתי. הטיסה הראשונה במטוס MC-21-310 התקיימה בדצמבר 2020. האישור לייצור סדרתי התקבל בפברואר 2021. השימוש המסחרי הראשון במנועי PD-14 מתוכנן עבור מטוסי MS-21-310 בשנת 2022.
משפחת מנועי PD-14 מיועדת להתקנה על מטוסים רוסיים מדגמי MS-21 ו-SSJ, כמו גם פוטנציאל להתקנה על מטוסים מדגם: An-148, Tu-204, Tu-214, Tu-334, Be-200, Il-76MD-90A, Il-78M-90A, Il-106, Il-96-300, Il-96-400T, Il-276 ומטוס CR929.
כמו כן נוצר מנוע תעשייתי PD-14GP-1 / GP-2 עבור מתקני טורבינות גז ויחידות להובלת גז; בנוסף החל פיתוח מנוע PD-12V להתקנה על מסוקים.
ג'וזף פורקר
ג'וזף בנסון פורקר (באנגלית: Joseph Benson Foraker; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אוהיו ה-37 בשנים 1886–1890 וכסנאטור מטעם מדינתו בשנים 1897–1909.
פורקר נולד באזור הכפרי של אוהיו. בגיל 16, כאשר פרצה מלחמת האזרחים האמריקנית, הוא התגייס לצבא האיחוד. הוא לחם במשך כמעט שלוש שנים, והגיע לדרגת קפטן. לאחר המלחמה הוא היה אחד מתלמידי המחזור הראשון של אוניברסיטת קורנל והוסמך כעורך דין. ב-1879 הוא נבחר כשופט ונודע כנואם פוליטי. בהתמודדות הראשונה שלו למשרת מושל אוהיו ב-1883 הוא נוצח, אך שנתיים לאחר מכן עלה בידו להיבחר. כמושל אוהיו, הוא כרת ברית עם התעשיין מקליבלנד מארק האנה, אך ב-1888 הוא הסתכסך עמו. בבחירות לכהונה שלישית כמושל של 1889 נוצח פורקר, אך ב-1896 הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית על ידי האספה הכללית של אוהיו, לאחר שב-1892 לא עלה בידו להיבחר למשרה זו.
כסנאטור, תמך פורקר במלחמת ארצות הברית-ספרד ובסיפוח הפיליפינים ופוארטו ריקו. חוק פורקר העניק לפוארטו ריקו את הממשלה האזרחית הראשונה שלה תחת השלטון האמריקאי. הוא נקלע למחלוקת עם הנשיא תאודור רוזוולט על הרגולציה של הרכבות ועל הפטרונות הפוליטית. המחלוקת הגדולה ביותר שלהם הייתה בנוגע לפרשת בראונסוויל, שבה חיילים אפרו-אמריקאים הואשמו בהטלת טרור על עיירה בטקסס, ורוזוולט הדיח משירות את כל חיילי הגדוד. פורקר התנגד בקנאות לצעדיו של רוזוולט כבלתי הוגנים, ונאבק להחזרתם לשירות של החיילים. המחלוקת בין השניים הגיעה לידי עימות בארוחה במועדות גרידירון ב-1907, שלאחריה פעל רוזוולט לגרום לתבוסתו של פורקר בבחירות לכהונתו השלישית כסנאטור.
פורקר נפטר ב-1917. ב-1972 ביטל צבא ארצות הברית את צעדי ההדחה של החיילים וניקה אותם מכל חשד. ב-1899 נקרא על שמו של פורקר הר פורקר, הפסגה השנייה בגובהה ברכס אלסקה והשלישית בגובהה בכל ארצות הברית.
ראשית חייו.