בפירוש לפרשת יתרו מצוטטים תאריכים אשר עשויים להצביע על מועד כתיבת החיבור. בפירוש על המילים "בחודש השלישי לצאת בני ישראל", נכתב: "בתחילה היו מונין ישראל ליצירה (בריאת העולם). חזרו למנות מיציאת מצרים. חזרו למנות לבניית הבית, שנאמר: "ויהי מקץ עשרים שנה אשר בנה שלמה". (הבית השני) לא זכו למנות לבניינו, מונין לחורבנו. וזה לנו עתה א' ל"ט (1039 לחורבן הבית, דהיינו 1109 לספירה) שהוא ד' תתס"ז לעולם ולא עוד אלא שאנו מונים למלכות יוונים א' תי"ז (מניין השטרות של היוונים החל בשנת 312 לפנה"ס, לפיכך השנה היא 1105 לספירה)". יוצא מכאן שהשנים 1105 ו-1107 הן ככל הנראה חלק משנות חיבור המדרש.
גזירות תתנ"ו.
במדרש מוזכרות גזירות תתנ"ו, בפירוש לפרשת אמור על המילים "המוציא אתכם מארץ מצרים להיות": "ואני כותב להיות זיכרון מעשה שעשו קדושי עליון קהל מגנז"א, שמסרו עצמם ואת נשיהם ובניהם ובנותיהם ביום אחד בפרוס חג השבועות ונשחטו כאיש אחד על קידוש שם אלהי ישראל בשנת ד'תתנ"ו לבריית (לבריאת) העולם, כשנתנו יד יושבי הארץ לעלות לרשת משכנות עליון. ועליהם ועל כיוצא בהם הכתוב אומר: "וְנִקֵּיתִי דָּמָם לֹא-נִקֵּיתִי"". לפיכך, אפשר להסיק כי חתימת החיבור נערכה אחרי הגזרות.
גם בפירושו לפרשת שמות הוא מתייחס לגזרות הרבות הבאות על עם ישראל. על המילים "ושלחתי את ידי" נכתב: "ובשנת... אלף ועשרים ותשע לחורבן בית שני (שנת 1097)... מרנא ורבנא טוביהו - בנו של רבינו הגדול אליעזר זצ"ל, הבין בספרי אלהינו ונתן את ליבו אורך גלותינו, כי אזלת יד, ואפס עצור ועזוב, והנה כלו כל הקיצים, ואין הדבר תלוי אלא בתשובה, כעניין שנאמר "אם תשוב ישראל נאום ה' אלי תשוב"... ואנו מביטים לצור ישענו כי כימי מצרים יראנו נפלאות."
בשל ציטוט זה עולה אפשרות אחרת לפיה מדרש "לקח טוב" חובר באזור צרפת או גרמניה (שנקראו באותם הימים בשם "ארצות אשכנז") ומייחסים את חיבורו לר' טוביה בן אליעזר, אשר חי במַאגֶנְצָה, בדורו של רש"י.
שיטת הבאור.
שיטת המדרש היא לבאר את הפסוקים לפי הפשט או בדרך הרמז. לעיתים מסתמך המחבר על כללי הדקדוק ועל ניקוד המסורה בפירושו.
לכל פרשה ישנה הקדמה קטנה המתחילה תמיד בפסוק אשר נזכרת בו המילה "טוב", ועל הפסוק הזה מתחיל המדרש. לדוגמה, בפתיחה לפירוש לספר שמות נדרשות המילים "ואלה שמות" כך: "כתוב "טוב שם משמן טוב ויום המוות מיום הוולדו". אמרו רז"ל שלושה כתרים הם: כתר תורה, כתר כהונה וכתר מלכות, וכתר שם טוב (עולה) על גביהן." לאחר מכן נקשר המדרש לפרשת שמות: "אלו שבטים: שנתפרשו שמותם בלידתם, ונתפרשו שמותם בירידתם למצרים, ונתפרשו שמותם במצרים אחרי שהלך יעקב אבינו לבית עולמו... ובתחילת זה הספר נאמר "ואלה שמות בני ישראל הבאים מצרימה".
הוצאות המדרש.
שתי ההוצאות הראשונו של המדרש בדפוס, בשנים 1546 (ונציה) ו-1564, היו חלקיות והביאו את המדרש על שלושה ספרים בלבד - ויקרא, במדבר ודברים.
ההוצאה של ספרים בראשית ושמות של המדרש יצאה לראשונה על ידי הוצאת שלמה בובר מלבוב בשנת תרל"ח (1878). את החלקים שנוספו אספו משלושה כתבי יד: כתב יד ירושלמי שהיה בידי החיד"א, כתב שני מאוצר הספרים בפירנצה וכתב שלישי מאוצר הספרים מסנקט פטרבורג.
נורת לד
הרצל הלוי
צבי לנגרמן
יצחק צבי לנגרמן (נולד ב-1951) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לערבית באוניברסיטת בר-אילן, כיהן בעבר כראש המחלקה.
ביוגרפיה.
צבי לנגרמן נולד בעיר לוול בארצות הברית. רכש את כל השכלתו עד סוף התיכון בישיבת רמב"ם בברוקליין שבבוסטון,
ישיבה אותה ייסד הרב סולובייצ'יק. קיבל תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת בוסטון בשנת 1971 ודוקטורט בתולדות המדעים באוניברסיטת הרווארד, אותו קיבל ב-1979. הדוקטורט נעשה בהדרכתו של פרופסור עבד אלחמיד צברה . בתום לימודים לתואר ראשון התקבל כחבר ב-Phi Beta Kappa (הצטיינות כללית),
Phi Alpha Theta (הצטיינות בהיסטוריה),
ובתום לימודיו לתואר שלישי התקבל ל-Sigma Xi (הצטיינות במדעים).
עלה לישראל בסוף 1979, כשסיים את הדוקטורט. בשנים 1986-1980 הרצה באוניברסיטה העברית במשרה חלקית, בשנים 1999-1981 עבד במשרה מלאה במכון לתצלומי כתבי-היד העבריים שבספרייה הלאומית, שם עסק בקיטלוג כתבי יד עתיקים במדעים ובפילוסופיה, חלקם בעברית וחלקם בערבית. ב-1997 הצטרף לאוניברסיטת בר-אילן ומונה לפרופסור חבר, ב-2004 מונה לפרופסור מן המניין. בשבתונים שהה כפרופסור אורח במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית שבירושלים, וחבר במכון ללימודי יהדות מתקדמים באוניברסיטת פנסילבניה.
צבי לנגרמן חבר מערכת של כמה כתבי העת: Jewish Quarterly Review, ALEPH: Historical Studies in Science &amp; Judaism, .European Jewish Studies
לנגרמן למד במשך עשרים שנה אצל ר' יוסף קאפח ורואה עצמו כתלמידו המובהק.
צבי לנגרמן נשוי לדינה זילברמן, פסיכולוגית ארגונית. לזוג שלושה ילדים.
מחקריו.
תחומי מחקריו.
צבי לנגרמן חקר בראשית דרכו את תולדות המדעים בימי הביניים, בעיקר תולדות האסטרונומיה. במשך הזמן הרחיב את תחומי מחקריו להיסטוריה של הרפואה ולהיסטוריה של הפילוסופיה.
איתור ופיענוח כתבי יד גנוזים על מדעים.
לנגרמן עסק בזיהוי, פיענוח וניתוח של מאות חיבורים שונים בערבית ובעברית העוסקים במדעים ובפילוסופיה, שגנוזים בכתבי יד. החיבורים מכילים מידע רב על שיטות מדעיות, חשיבה מדעית ודיונים פילוסופיים, והוא מתאר אותם ומדווח עליהם בצורות שונות, בהתאם לשיקול דעתו על חשיבותו של החיבור. לעיתים הוא מתאר אותם בקצרה, כמו כ-20 מאמרים קצרים בכתב העת "קריית הספר" (כולם נדפסו מחדש בחוברת, מגנזי המכון לכתבי היד העבריים, בעריכת א' דוד, ירושלים תשנ"ו). הוא גם תורם מדור קבוע בכתב העת "אלף", שדן בתולדות המדעים בקרב היהודים ויוצא לאור מטעם מרכז אדלשטיין באוניברסיטה העברית; מאמריו שם ארוכים יותר, ודנים בפירוט בתכנים ובהקשרם התרבותי-היסטורי.
הרמב"ם.
לנגרמן הרבה לעסוק במחקר על הרמב"ם, בעיקר בסוגיות הקשורות לידע שלו בתחומי המדע השונים, כגון: אסטרונומיה ורפואה. כן הוא דן בעמדות שנוקט הרמב"ם בקשר לסוגיות המדעיות שעמדו על הפרק בזמנו ואיך עמדותיו מתקשרות לפילוסופיה היותר כללית שלו. ישנן סוגיות באסטרונומיה שהוא חלוק בדעתו על חוקרים אחרים. במחקריו על הרמב"ם סובר לנגרמן שיש להימנע מהכללות גורפות או מניסיונות להדחיק את הרמב"ם לאיזושהי קטגוריה אנכרוניסטית. הוא מנסה להבין את הדברים בהקשרם ההיסטורי, בתוך התרבות הערבית יהודית וההגות האסלאמית של תקופתו.
באשר לדרכו של הרמב"ם בהגות ומורשתו לדורות, לנגרמן סבור שכמו רוב ההוגים הגדולים, כך גם הרמב"ם חשב שהוא רק יכול לסמן את הדרך לציבור תלמידיו וקוראי ספריו. למרות שהרמב"ם סבר שישנה רק אמת אחת — ובהתאם לדרכי הביטוי בערבית, האמת, "אלחק", זהה עם האל — לא הפיץ דוקטרינה מגובשת ונוקשה עד לפרט האחרון. לפי דרכו של הרמב"ם, האדם יכול וחייב להגיע לאמת לבד; המורה לא יכול לעשות יותר מאשר להאיר את הדרך, לכוון את התלמיד ולהזהיר בפני מכשולים ומעידות. חלק חשוב מהדרכה זו הוא השמירה הקפדנית על המסורת וההלכה. הרמב"ם, לדעתו, האמין בכפייה דתית, כלומר באכיפת כללי ההלכה על כלל הציבור, אבל לא בכפיית קו פילוסופי מסוים.
יהודי תימן.
לנגרמן כתב הרבה על המורשת התרבותית של יהודי תימן, שמהם נשארו הרבה מאוד חיבורים פילוסופיים, בכלל זה גם באסטרונומיה, שלא הובאו לידיעת הציבור הרחב.
אודות ספריו.
המדעים המדויקים בקרב יהודי תימן.
זהו ספרו הראשון של לנגרמן, שראה אור בהוצאת משגב ירושלים בשנת תשמ"ז. בספר ניסה לנגרמן לאסוף ולתאר את כל החיבורים בפילוסופיה ומתמטיקה השייכים לספרות התימנית. רוב ספרו עוסק במאות ה-16-15, שהיו שיא העשייה המדעית בתימן אך הוא מגיע עד למאה העשרים. הוא גם הביא בו צילום ותרגום של פירוש תימני מהמאה ה-15 על "הלכות קידוש הקודש" של הרמב"ם.
הספר עוסק בנושאים כמו אסטרונומיה טכנית של ימי הביניים, חישובים ומודלים של תנועות הכוכבים כפי שהיה מקובל באותה תקופה, שדרשו רמה גבוהה של ידיעה טכנית ומתמטית.
אבן אל-הית'ם: על מבנה הקוסמוס.
זהו שם עבודת הדיסרטציה של לנגרמן שראתה אור כספר (Ibn al-Haytham’s On the Configuration of the World), בהוצאת גרלנד, בלונדון וניו יורק, בשנת 1990. העבודה נסובה על חיבור מהמאה ה-11 אותו כתב איבן אל-היית'ם, שנכתב בערבית ותורגם לעברית וללטינית. לנגרמן ההדיר את הספר, הביא את מהדורת הטקסט בערבית, תרגם אותה לאנגלית וניתח אותה. חיבור זה היה נפוץ מאוד בקרב קהילות ישראל, ותורגם בחלקו או במלואו לא פחות מחמש פעמים. ישנם גם קטעים בתעתיק לאותיות עבריות בגניזה הקהירית. חיבור זה מתאר את המבנה של היקום על כל חלקיו כפי שהיה מקובל בימי הבינים.
מדרש תימני: פרשנות פילוסופית על התורה.
זהו שם ספרו של לנגרמן (Yemenite Midrash. Philosophical Commentaries on the Torah. An Anthology of Writings from the Golden Age of Judaism in the Yemen.), שראה אור בהוצאת הרפר קולינס בשנת 1996.
בתימן כתבו כמה וכמה מדרשים על התנ"ך, בכיוון פילוסופיה מפורשת, רובם נמצאים בכתבי יד וטרם פורסמו. לנגרמן הרכיב אנתולוגיה וחילק אותה לפי נושאים שונים: הנשמה, יעודו של האדם, מבנה הקוסמוס. המדרשים תורגמו לאנגלית והספר יצא בסדרה שמרכיבה את מורשת ספרות הקודש של כל העמים.
היהודים והמדעים בימי הביניים.