הוא שיר של צמד הפקת ה-R&amp;B האמריקאי ג'ימי ג'אם וטרי לואיס בהשתתפות הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, שהוקלט עבור אלבום האולפן הראשון של הצמד, "Jam &amp; Lewis: Volume One" (2021). הוא הופץ כסינגל השלישי מתוך האלבום ב-10 ביוני 2021. השיר הגיע למקום התשיעי במצעד שירי ה-R&amp;B למבוגרים בארצות הברית ולמקום ה-30 במצעד ה-R&amp;B/היפ-הופ איירפליי בארצות הברית.
רקע.
ג'ימי ג'אם וטרי לואיס החלו לעבוד עם מריה קארי לראשונה ב-1999 על אלבום האולפן השביעי שלה "Rainbow", שהנפיק את הלהיט "Thank God I Found You" שדורג במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100; הוא נכתב והופק על ידי השלישייה (שהפך ל-15 של קארי ול-13 של הצמד כמפיקים, שדורג במקום הראשון במצעד). הצמד הפיק את "" מאותו האלבום, שהגיע לעשירייה הראשונה במצעד מצעד שירי הדאנס קלאב של ארצות הברית. לאחר מכן, שיתופי פעולה שלהם באלבומים הבאים של קארי אירעו ב-"Glitter" (2001) ו-"Charmbracelet" (2002), שירים כמו "Through the Rain" ו-"Yours".
שני עשורים מאוחר יותר, באפריל 2019, ג'אם ולואיס הכריזו על אלבום האולפן הראשון שלהם כאמני הקלטות, שכלל מגוון להיטי R&amp;B שהם כתבו לאורך השנים עבור האלבום, בהם התארחו אמניות כדוגמת מרי ג'יי בלייג', טוני ברקסטון וקארי. קארי הצהירה כי,"העבודה עם [ג'אם ולואיס] לאורך השנים הייתה אחד המסעות היצירתיים הגדולים ביותר שעשיתי אי פעם. זה כבוד גדול עבורי להשתתף באלבום של פעם בחיים".
הרכב.
ג'אם הצהיר, "שלחנו למריה משהו שחשבנו שיהיה מגניב עבורה. היא אהבה את זה, אך היה לה רעיון שהיא רוצה להקליט עמנו שיר שיהיה בסגנון א-קפלה עם קטע פסנתר. הרעיון היה גדול! והוא נהגה לפני שהיו לה ילדים. חיברנו את המילים לצד הפקה ולחן ויומיים אחר כך, היא שלחה משהו נוסף, אותו ערכנו מחדש. הדבר הזה הפך בהמשך לשיר המוגמר". לדברי קארי, היא כתבה את השיר כשהתאומים שלה היו תינוקות באותה התקופה. בהצהרה לעיתונות, ג'ימי ג'אם וטרי לואיס ציינו כי,"כשהתחלנו להקליט וליצור את "Jam &amp; Lewis: Volume 1", הכנו רשימת משאלות של כל האמנים האהובים עלינו. ההזדמנות להתאחד עם ידידתנו ושותפתנו להיכל התהילה של כותבי השירים מריה הייתה הגשמת רשימות המשאלות במיטבה".במגזין בילבורד ציינו שהשיר כלל "שכבות אינסופיות של שירה עקבית של קארי" וציינו כי "בשיר, קארי מציגה את היכולות הקוליות שלה".
ביקורת.
עם יציאתו, השיר זכה לביקורות חיוביות. איתן שאפילד מווראייטי הצהיר שהוא "נפתח עם השירה המיוחדת של קארי, תוך שילוב של פסנתר ובס. לאורך הגשר המוזיקלי, ניתן לשמוע את קולה הייחודי, בגבהים שאופייניים ולה". ב-"You Know I Got Soul" קבעו שמדובר בשיר "מהנה ונוסטלגי שכולל את כל השלושה, ומציג את מה שהם עושים בצורה הטובה ביותר".
לודוביץ' האנטר-טילני מפייננשל טיימס תיאר את הרצועה כ"חזרה מפוארת לעבר הכוללת שימושים בנבל, בכלי מקלדת מגוונים ושונים, בהכאה באצבע צרדה והפקת היפ הופ ונשמה שמשתלבת בצורה נכונה. השיר מציג את קארי כשהיא מגיבה לשברון לב בצורה שאין דומה לו, עם שירה אקסטרווגנטית הכוללת שריקות".
גולדן איגלס (TBTֹ)
גולדן איגלס (באנגלית: Golden Eagles) היא קבוצת כדורסל אמריקאית המשתתפת בטורניר ה-TBT. הקבוצה שיחקה לראשונה בטורניר ב-2016, הייתה סגנית האלופה ב-2019, וזכתה באליפות (ובפרס של מיליון דולר) ב-2020. סגל הקבוצה מורכב משחקני כדורסל מקצועיים שמתחרים מחוץ ל-NBA, רובם שיחקו כדורסל מכללות עבור קבוצת הכדורסל הגברים של מרקט גולדן איגלס. הקבוצה היא ישות עצמאית שנקראה על שם המכללה.
היסטוריה.
טורניר ראשון: 2016.
סגל.
מוריס אקר טרנט לוקט
דווייט בורק ג'ראל מקניל
דווייט בייקס דריק ווילסון
ג'ו צ'פמן ג'מיל ווילסון
דבנטה גרדנר ווסלי מתיוס (מאמן)
מרקוס ג'קסון טראוויס דינר (עוזר מאמן)
דריוס ג'ונסון-אודום
טורניר שני: 2017.
סגל.
מוריס אקר טרנט לוקט
חואן טוסקנו-אנדרסון ג'ראל מקניל
לורנס בלקלדג' דריוס ג'ונסון-אודום
ג'ו צ'פמן ג'מיל ווילסון
דבנטה גרדנר ווסלי מתיוס (מאמן)
דווייט בורק טראוויס דינר (עוזר מאמן)
דווייט בייקס
הופעת בפיינל פור: 2018.
סגל.
מוריס אקר ג'ייק תומאס
ווילי אטווד ג'ראל מקניל
לורנס בלקלדג' דריק ווילסון
קינמון באוורס ג'מיל ווילסון
אלגין קוק ברט פראל
טראוויס דינר ג'ו צ'פמן (מאמן)
הופעה במשחק בגמר: 2019.
סגל.
מוריס אקר ג'ייק תומאס
חואן טוסקנו-אנדרסו ג'ראל מקניל
לורנס בלקלדג' דריק ווילסון
אנדרו ראוזי ג'רוויס וויליאמס
קינמון באוורס ג'מיל ווילסון
אלגין קוק מו שרלו
דווייט בייקס ברט פראל
טראוויס דינר ג'ו צ'פמן (מאמן)
אליפות: 2020.
סגל.
מוריס אקר דריק ווילסון
לוק פישר ג'רוויס וויליאמס
אנדרו ראוזי ג'מיל ווילסון
דריוס ג'ונסון-אודום מו שרלו
אלגין קוק ג'ו צ'פמן (מאמןׂ)
דווייט בייקס
טראוויס דינר
הגנה על התואר:2021.
סגל.
מוריס אקר ונדר בלו
סקאר אנים דריק ווילסון
לוק פישר ג'רוויס וויליאמס
אנדרו ראוזי ג'מיל ווילסון
מאט לוג'סקי ג'ו צ'פמן (מאמןׂ)
אלגין קוק
טראוויס דינר
כאן ארכיון
Mobile (שיר של אבריל לאבין)
Mobile (בעברית: נייד) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית אבריל לאבין. הוא יצא לאור במאי 2003, על ידי חברת התקליטים אריסטה רקורדס, כסינגל אחרון מתוך "Let Go", באוסטרליה ובניו זילנד. הוא נכתב על ידי לאבין וקליף מגנס, שגם הפיק אותו. הוא צבר למעלה מ-15.7 מיליון השמעות בספוטיפיי.
ביקורות.
פאט בלשיל ממגזין ה"רולינג סטון" כינה את "Mobile" כלהיט. הוא ציין כי קולה של לאבין משתלב היטב עם צלילי הגיטרות האקוסטיות והחשמליות. הוא אף טען כי לפעמים ניתן לשכוח לרגע שאבריל היא זמרת קאנטרי במקור.
הצלחה מסחרית.
"Mobile" פורסם כסינגל להשמעות ברדיו בלבד באוסטרליה וכסינגל אירפליי ופיזי בניו זילנד. העותק הפיזי כלל את "Complicated" ושתי רצועות בי-סייד שלא פורסמו בעבר, "Let Go" ו-"All You Will Never Know". הן גם מופיעות באלבום האוסף "B-Sides". השיר הופיע לראשונה במקום ה-36 במצעד הסינגלים של ניו זילנד. הוא בילה 11 שבועות במצעד, והגיע לשיאו ב-8 ביוני 2003 במקום ה-26.
הסרטן האדום של אי חג המולד
אלן שארפ
אלן שארפ (באנגלית: Alan Sharp; 12 בינואר 1934 – 8 בפברואר 2013) היה סופר ותסריטאי סקוטי. הוא פרסם שני רומנים בשנות ה־60, ולאחר מכן כתב תסריטים עבור כעשרים סרטים, שרובם הופקו בארצות הברית.
בכתבה על מותו בניו יורק טיימס נכתב כי "העלילות הידועות ביותר שלו יצרו ולאחר מכן פירקו ציפיות קהל לגבי כל האמיתות ההוליוודיות הרגילות, ובפרט ניצחון הצדק, האהבה, והידידות".
ביוגרפיה.
ראשית דרכו.
שארפ גדל בגרינוק, סקוטלנד, בן לאם חד הורית, אשר אומץ בגיל שישה שבועות על ידי מרגרט וג'וזף שארפ, עובד במספנה. הוריו המאמצים השתייכו לכנסייה של צבא הישע.
בגיל 14 עזב אלן שארפ את הלימודים כדי להתלמד במספנה, הראשונה מתוך סדרה ארוכה של עבודות מזדמנות. הוא עבד גם כעוזר לבלש פרטי, כמורה לאנגלית בגרמניה, פועל בניין, שוטף כלים, מוקדן לילה בחברת אבטחה, אורז בחברת שטיחים, ותפקיד פקידותי כלשהו בחברת IBM. מ־1952 עד 1954, שירת בצבא הממלכה המאוחדת.
משהשתחרר חזר לגרינוק, נישא, והתכוון ללמוד הוראה. עם זאת, כשהגיע מענק הלימודים שלו, נתן את הכסף לאשתו ועזב לגרמניה. לאחר מכן עקר ללונדון מתוך כוונה להפוך לסופר.
קריירה.
תסריט מאת שארפ הופק ושודר בטלוויזיה הבריטית ב־1963, ומחזהו "A Knight in Tarnished Armour", המבוסס על תקופתו במספנה, הופק ושודר ב־1965.
באותה שנה ראה אור הרומן הראשון שלו, "A Green Tree in Gedde", והתקבל היטב, ואף זכה בפרס מועצת האמנויות הסקוטית לשנת 1967. עם זאת, הספר גם נאסר בסקוטלנד לזמן מה, בשל תוכן מיני שבו.
הרומן היה החלק הראשון של טרילוגיה מתוכננת, ושארפ פרסם את הרומן השני, "The Wind Shifts", ב־1967. הרומן השלישי, ששמו בטיוטה היה "The Apple Pickers", נותר בכתובים כאשר שארפ היגר להוליווד וחדל לעסוק בו, לטובת כתיבת תסריטים.
שארפ נישא בשנית, ובמקביל ניהל מערכת יחסים עם הסופרת בריל ביינברידג', שאיתה הוליד בת בשם רות, שלימים נתכנתה רוּדי. מאוחר יותר אמרה ביינברידג', "הוא הופיע ללידה של רודי, אבל אז אמר שהוא הולך להוציא ספר מהמכונית וירד למטה ומאז לא חזר".
תסריטאות.
כששארפ עבר להוליווד הצהיר שברצונו לכתוב סרטי בלשים ומערבונים. "הם עמדו בקריטריונים של ניתוק מתוכן אישי ועדיין אפשרו לי לכתוב על נושאים שעניינו אותי", אמר.
הוא כתב את הסרט "The Last Run", שאותו כינה "ניסיון להשתמש במרדף הפשע המלודרמטי כדי להתמודד עם מה שמעסיק את הגיבור, יהא אשר יהא". לאחר מכן כתב סדרה של מערבונים, כגון "Ulzana's Raid" ו"בילי שני כובעים". את "Night Moves," סרט שכּתב, תיאר כ"ניסיון להשתמש בתבנית הבלשית הקלאסית – הבלש הפרטי – אבל להציב אותו בנוף שבו לא הצליח לפתור את התעלומה".
משנות ה־80 של המאה ה־20, חיבר שארפ תסריטים בעיקר עבור הפקות טלוויזיה אמריקאיות. תסריט הטלוויזיה שלו משנת 1993 (עם וולטר קְלֶנְהרד) ל"The Last Hit" היה מועמד לפרס אדגר אלן פו (בקטגוריית סרט הטלוויזיה או המיני־סדרה הטובים ביותר). עוד חיבר את התסריט ל"The Osterman Weekend" (שירת הברבור של הבמאי סם פקינפה ב־1982), רוב רוי (1995) ו"Dean Spanley" (2008) על פי הנובלה מאת לורד דנסייני. הוא הכריז על כוונה לחבר סרט על חיי כריסטופר מארלו, וכן על רוברט ברנז, אך שני סרטים אלו לא הופקו בסופו של דבר.
חיים אישיים.