שני הסברים נאמרו אודות שיטת התוספות: הראשון על ידי הרב שמואל מפיורדא מחבר הספר "בית שמואל", לדבריו קיים הבדל מהותי בין הדוגמה בה טען שמואל כי אין הולכין בממון אחר הרוב לבין מקרה של הזקת ממונו של אסופי. שמואל שטען כי אין הולכין בממון אחר הרוב דיבר במקרה בו התבצעה זה מכבר עסקת-מכר של שור בין מוכר וקונה, וכעת הקונה תובע את כספו בחזרה בטענה כי מדובר בטעות. במקרה זה אין הולכין בממון אחר הרוב, והדין הוא שהמקח בעינו עומד שכן הקונה העביר את הכסף מרצונו לידי המוכר, ומוחזקותו של המוכר בממון טובה יותר בעקבות כך. לעומת זאת הזקת ממונות של אסופי היא תביעה ראשונית מצד האסופי כלפי המזיק, במקרה זה האסופי לא העביר כל סכום למזיק, ואין למזיק כל מוחזקות מיוחדת מעבר לעובדה שהממון בידו. במקרה כזה אכן הולכין בממון אחר הרוב, והמזיק חייב לשלם.
הרב אריה לייב הלר מחבר הספר "שב שמעתתא" סבור כי חילוקו של הרב פייבוש הפכי להיגיון. לדעתו העובדה שהממון היה בתחילה בידי הקונה ולאחר מכן עבר למוכר מגביר את כוחו של הקונה, שכן הוא מוגדר כ"מרא קמא" - הבעלים הראשון. לפי היגיון זה במקרה אודותיו דיבר שמואל לקונה כוח חזק יותר, ובכל זאת ההלכה היא שלא הולכין אחר הרוב והכסף נשאר אצל המוכר, על אחת כמה במקרה של הזקת ממון-אסופי שאין להוציא את הממון מידי המזיק שכן הוא מוחזק בו מאז ומעולם. במקום שיטת הרב פייבוש, הרב הלר סבור כי את שיטת תוספות ניתן להסביר על פי דבריו במקום אחר, בו הוא כתב כי עקרונית בממון אכן הולכין אחר הרוב, ורק במקרה של שור לחרישה או לשחיטה סבר שמואל כי אין הולכין אחר הרוב מאחר שמדובר ברוב חלש במיוחד.
שופה
שופה (בערבית: شوفة) הוא כפר פלסטיני הנמצא כ-6 ק"מ דרום-מזרחית לטולכרם, כקילומטר דרומית להתנחלות אבני חפץ ובסמוך לכביש 557 (עוקף טולכרם). שופה הוא כפר חקלאי, הנסמך כלכלית על קרבתו לטולכרם. בשנת 1990 נבנו בצמוד לכפר היישוב אבני חפץ ובסיס צבאי קטן.
משמעות שמו "צופה" וייתכן שמקורו בהיותו צופה על סביבתו, מאחר שהכפר בנוי על גבעה שולטת. יש המזהים אותו עם מקומות הנזכרים במקורות קדומים בשמות: "שפתן", "שבתן" או "שפכן".
כביש הגישה לכפר מכיוון טולכרם פתוח לתנועת כלי רכב פלסטינים, ומשמש ישראלים ופלסטינים גם ככביש גישה לאבני חפץ וגם ככביש גישה לכפר שופה.
בכפר 1,253 תושבים (2006). הגידול העיקרי באדמות החקלאיות שבסביבות הכפר הוא זיתים.
ATB הוא שם הבמה של אנדרה טאנברגר (בגרמנית: André Tanneberger), תקליטן ומפיק מוזיקת טראנס גרמני. בשנת 2008 ATB דורג במקום ה-25 במצעד התקליטנים השנתי שנערך על ידי מגזין די.ג'יי. העולמי, ובמקום הרביעי במצעד של "די.ג'יי. ליסט".
ביוגרפיה.
טאנברגר נולד ב-26 בפברואר 1973 בעיר פרייברג, גרמניה. את הקריירה המוזיקלית שלו החל כחבר בהרכב Sequential One בין השנים 1993 עד 2002. בשנת 1998 החליט טאנברגר להכין פרויקט סולו, לו הוא קרא ATB. הסינגל הראשון שלו, "" יצא בשנת 1998 והפך ללהיט שנה לאחר מכן. אלבום הבכורה שלו, "Movin Melodies" יצא בשנת 1999. ATB משך תשומת לב בזכות טונים גבוהים של גיטרות שהוא הכניס לשירים שלו, דבר שלא היה נהוג לפני כן. החידוש הזה יחצן את ATB גם באלבום הבא שלו.
"Movin Melodies" הוא אלבום טראנס הראשון אי פעם שהגיע למקום הראשון במצעד הבריטי.
הסינגל השני מתוך האלבום, "Don't Stop" הפך גם הוא ללהיט גדול. בראיון בשנת 2007, אמר ATB ש"Don't Stop" היא ההפקה הגרועה שלו אי פעם. למרות טענותיו, השיר הגיע למקום השלישי במצעד הבריטי ומכר מעל 3 מיליון עותקים.
הסינגל הבא, "Killer" מכר יותר מ 4 מיליון העתקים.
האלבום השני שלו, 'Two Worlds' יצא בשנת 2000 וכלל גם הוא שלושה סינגלים: "The Summer", "The Fields Of Love" ו "Let U Go".
בשנת 2002 יצא לאור האלבום השלישי שלו, "Dedicated" שהוקדש לקורבנות פיגועי 11 בספטמבר.
שנה לאחר מכן יצא האלבום "Addicted to Music" באותה שנה יצא גם אלבום האוסף שלו, "The DJ in the Mix" בו כלל יצירות שלו מאלבומים קודמים בגרסאות שונות ויצירות של אומנים אחרים.
בשנת 2004 יצא האלבום, "No Silence" שהיה המצליח ביותר מכל האלבומים שלו עם סינגלים כמו "Marrakech", "Ecstasy" שהוא הסינגל המצליח ביותר של ATB עד היום ו"Here With Me". זמן קצר לאחר צאת האלבום יצא אלבום האוסף "The DJ 2 in the Mix".
בשנת 2005 יצא אלבום האוסף ליצירות שלו, "Seven Years: 1998-2005". האלבום כלל 20 שירים ויצירות, מתוכם 6 חדשים.
בשנת 2007 יצא האלבום השישי שלו, "Trilogy". האלבום יצא בשתי גרסאות: הגרסה המקורית והגרסה המיוחדת שכללה מספר רמיקסים מיוחדים, קטעי DVD מהופעות שלו וקליפים.
ב-9 במאי 2009 יצא לאור האלבום השביעי שלו, "Future Memories".
ב-15 בינואר 2021, הוציא, בשיתוף פעולה עם התקליטן הגרמני, טופיק , והזמר השוודי, A7S, את הסינגל "Your Love (9PM)", שמהווה גרסה מחודשת לסינגל הראשון שלו, "".
רומנס הפעמונים
רומנס הפעמונים (באנגלית: The Miracle of the Bells, 'נס הפעמונים') הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1948, שהופק באולפני RKO. הסרט בוים בידי ארווין פיצ'ל ונכתב בידי דוויט בודין ובן הכט. זהו אחד הסרטים האחרונים של סינטרה באולפני RKO לפני שעבר סופית לאולפני MGM.
הסרט מבוסס על ספרו רב המכר של ראסל ג'אני.
עלילה.
הסיפור נסב סביב אולגה טרסקובנה (אלידה ואלי), שחקנית מתחילה ממוצא פולני, ילידת העיר גלן ליון אשר בפנסילבניה. העיר קיבלה את הכינוי "עיר הפחם", הודות לתעשיית הפחם המפותחת השוכנת סביבה. אולגה מצליחה לעזוב את העיר המפויחת ועוברת להוליווד. לאחר ניסיונות כושלים מביאות אותה נסיבות יוצאות דופן לקבל את התפקיד הראשי בסרט העוסק בחייה של ז'אן ד'ארק. בחלק האחרון של הצילומים מתחילה אולגה להראות סימני מחלה קשה, ידידה סוכן התקשורת ביל דוניגן (פרד מקמורי) לוקח אותה לבדיקת רופא המודיע לו כי אולגה לקתה בשחפת וכי אין לה כל סיכוי להחלמה, מחלה זו נגרמה ככל הנראה מהאוויר המזוהם בעיר הולדתה. זמן קצר לאחר סיום העריכה נפטרת אולגה ממחלתה בבית החולים כאשר דוניגן לצידה. המפיק מרקוס האריס (לי קוב), רוצה לצלם את מחדש את הסרט עם שחקנית מפורסמת יותר, זאת מכיוון שאינו רוצה לקחת סיכון עם שחקנית שאינה ידועה ואינה יכולה לקדם את הסרט.
דוניגן מוכה הצער מחזיר את גופתה של אולגה לעיר הולדתה, לפי בקשתה האחרונה. בתחילה מסרבים אנשי העיירה למלא את בקשתה, עקב המוניטין המפוקפק של אביה שנחשב לנבל. אך דוניגן משכנע כנסיות בכל העיר "עיר הפחם", לצלצל בפעמוני הכנסייה שלהם לאורך שלושה ימים, כמחווה לשחקנית המתה. כמו כן הוא מבטיח לשלם להם על מעשיהם בהמחאות אותן אין לו כל סיכוי לכסות. כדי למלא את מבוקשה של אולגה נעזר דוניגן בכומר פול (פרנק סינטרה), שמנצל את הכרותו עם אנשי העיר ומצליח לשכנעם לסלוח לה על עברו של אביה ולמלא את בקשתה האחרונה. בעקבות צלצולי הפעמונים הבלתי פוסקים מתחיל להתעורר עניין ציבורי בשחקנית המתה ולאחר זמן קצר מבטיח האריס לדוניגן כי הוא יכסה את הבטחותיו הכספיות.
ביום ההלוויה מגיע קהל רב לחלוק כבוד אחרון לאולגה והכנסייה מתמלאת עד אפס מקום. הקהל הרב מתפלל ולפתע נשמע קול חריקה עז ושני הפסלים מסתובבים אט, אט על צירם ופונים אל ארונה של אולגה. קהל המאמינים מחשיב זאת כנס משמיים וזאת על אף שההסבר ההגיוני לכך הוא שעקב המשקל של הקהל הרב בכנסייה, האדמה נעה והזיזה את הפסלים עימה. האב פול רוצה להודות בכך בפני קהל המאמינים, אך דוניגן דוחק בו לבל יעשה כך וזאת כדי שהקהל לא יאבד את אמונתו המתחדשת. לאחר מקרה זה מחליט האריס, בחוסר רצון, לשחרר את הסרט לאקרנים והסרט הופך להצלחה עצומה.
ביקורות.
עם יציאתו זכה הסרט לביקורות רבות בידי מבקרי הקולנוע, לשיא הגיע השבועון "טיים", שבטור ביקורת חריף הכריז כי "הקדוש מייקל (אחד הפסלים) הולך לתבוע".
אין הולכים בממון אחר הרוב
יהושוע הלוי
סימולטן
רפי בנבנשתי
אידית פאלקו
ז'אן קזימיר-פרייה
ז'אן-פול-פייר קזימיר פרייה (בצרפתית: Jean Paul Pierre Casimir-Perier; 8 בנובמבר 1847 - 11 במרץ 1907) היה מדינאי צרפתי ונשיאה החמישי (27 ביוני 1894 - 16 בינואר 1895) של הרפובליקה הצרפתית השלישית.
פרייה נולד בפריז לאוגוסט קזימיר-פרייה ששימש כשר הפנים בממשלתו של נשיא הרפובליקה אדולף תיאר. ב-1873 נישא להלן ויטה שילדה בן ובת: קלוד קזימיר פרייה שנפל ב-1915 במלחמת העולם הראשונה וז'רמן (מאדאם סומייה). הוא נכנס לחיים הפוליטיים כמזכיר של אביו, וב-1874 התמנה לחבר מועצת מחוז אוב שבחבל שמפן-ארדן. ב-1876 נבחר על ידי אנשי מחוז זה לחבר בית הנבחרים הצרפתי, תפקיד שאליו נבחר שוב ושוב במשך 18 שנה עד שהפך לנשיא הרפובליקה.
למרות מסורתה השמרנית של משפחתו, הצטרף לרפובליקנים של השמאל הפוליטי. הוא היה אחד מ-363 צירי בית הנבחרים שהצביעו בעד הצעת אי אמון בממשלתו המלוכנית של נשיא הרפובליקה, פטריס דה מק-מהון (בעת המשבר ב-16 במאי 1877). ב- 1883 הפך לתת מזכיר המדינה לענייני מלחמה, תפקיד שבו שימש עד 1885. בין 1890 ו-1892 שימש כסגן נשיא בית הנבחרים וכיושב ראש ועדת הכספים של גוף זה. ב- 10 בינואר 1893 הפך ליושב ראש בית הנבחרים, תפקיד בו שימש עד 3 בדצמבר של אותה שנה, כאשר הפך לראש הממשלה ושר החוץ.