במאי 2016 השקיעה קבוצת פולקסווגן 300 מיליון דולר ב-Gett. בדצמבר 2018 דווח שפולקסווגן צפויה למחוק השקעה זו.
ב-2017 רכשה Gett את שירות הנסיעות Juno ב-200 מיליון דולר על מנת להיכנס לשוק ההסעות הפרטי בארצות הברית ולהילחם באובר, ובין היתר גם בליפט. אך ב-2019 הודיעה גט כי היא סוגרת את הפעילות של ג׳ונו, בין היתר גם בעקבות עודף רגולציה במדינה.
נכון למרץ 2018 רשומים במאגר החברה בישראל כ-8,000 נהגי מוניות.
ב-2019 חתמה גט על הסכם עם ענקית ההסעות ליפט (Lyft) שתתחיל להסיע את הלקוחות העסקיים.
נכון לינואר 2020, גייסה גט כ-800 מיליון דולר ושווייה הוערך (במאי 2019) בכ-1.48 מיליארד דולר.
פארק הכט
פארק הֶכְט הוא פארק בעיר חיפה, השוכן בין תל שקמונה וגן לאומי תל שקמונה שהוכרז בשנת 2008, ובין חוף דדו. הפארק, שנפתח בשנת 2008 ומשתרע על שטח של 75 דונם, אורכו 1.2 ק"מ ורוחבו נע בין 70-60 מטר. הפארק הוקם בעלות של 14 מיליון שקל על ידי עיריית חיפה ובמימון קרן הכט והוא נקרא על שמו של ראובן הכט. זהו הפארק הגדול ביותר בשטחה האורבני של העיר.
הפארק.
הפארק שוכן במערב חיפה בצמוד וממערב לכביש החוף והוא פארק נופש פעיל. הפארק משתרע מצפון לדרום והוקם על שטח שהיה מוזנח במשך שנים ומכוסה בחלקו באשפה. הוא תוכנן על ידי משרד אדריכלי נוף גרינשטיין הר-גיל, אדריכלות נוף ותכנון סביבתי. בפארק אלמנטים רבים המאפשרים פעילות רחבה למגוון גילאים. הפארק פונה לקהל יעד מגוון של משתמשים: משפחות, ילדים, מבוגרים, רצים, הולכים, משחקי כדור, רוכבי אופניים, רקע לצילומי חתונות ואירועים עירוניים. בפארק נמצאים מגרשי קט-רגל וכדורסל.
הפארק פתוח רוב שעות היממה והכניסה אליו חופשית. המתכננים יצרו מערכת של אזורים וחללים אשר תומכים בקיום פעילויות שונות לשימוש אוכלוסיות מגוונות. הפארק כולל אזורי צמחייה מגוונים הלוקחת בחשבון את הקרבה לים ועמידה לרסס מי הים תוך שילוב מינים מקומיים עם מינים תרבותיים. חלק מהאזורים בעלי אופי של צמחי תרבות עונתיים. באזורים אחרים יש חיבור לצמחיית החולות הקיימת באזור, וכן משטחי דשא לשימוש התושבים. בעת תכנון הפארק נלקח בחשבון להפוך את חוף הים הנמצא ממערב לפארק לנגיש לתושבי השכונות הסמוכות.
את שטח הפארק חוצים ערוצים של שני נחלים: נחל לוטם בדרום הפארק ונחל עלייה מצפונו. המעבר מעל ערוצי הנחלים נעשה מעל גשרים. העיצוב של הפארק משלב את ואדיות הנחלים כחלק מהפארק. בהמשך, עוברים ערוצי הנחלים באמצעות מעברי מים מבטון מתחת למסילת הרכבת. מעברים אלה מאפשרים קשר בין הפארק לחוף הים. במערבו של אחד המעברים בצמוד לים נמצאת מרפסת תצפית ממנה ניתן לצפות על הים, הגלים וסלעי החוף. גבולו הדרומי של הפארק נתחם בערוץ נחל עמיק.
משטח הפארק יוצא מסלול הליכה לכיוון גן לאומי שקמונה, העובר במקביל לקו החוף. בקרבת הפארק נמצאים מספר אתרים כמו תל שקמונה, שרידי רצפות פסיפס ומבני מגורים ותעשייה מדרום לתל, מערות שקמונה - מערות קבורה על צלע ההר, המכון לחקר הימים והאגמים והאנדרטה לזכר הנרצחים בפיגוע במסעדת מקסים שהתרחש בשנת 2003.
בתוך שטח הפארק עובר מסלול שביל חיפה שנחנך בשנת 2011, הקטע העובר בפארק הוא מקטע 16 בשביל. החל משנת 2012 חודש בשטח הפארק אירוע תערוכת הפרח הבינלאומית חיפה, שהתקיים בעבר בגן האם.
הפארק זכה בשנת 2009 בפרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף.
פסיכו (ספר)
פסיכו (באנגלית: Psycho) הוא ספר מתח ואימה משנת 1959 מאת רוברט בלוך. הספר עובד בשנת 1960 לסרט באותו השם, על ידי אלפרד היצ'קוק. בשנת 1961 הופץ על ידי הוצאת מ. מזרחי בתרגום לעברית פרי עטו של יהודה הראל, בליווי ציוריו של מ' אריה.
עלילה.
נורמן בייטס הוא רווק בגיל העמידה המתגורר עם אמו ומנהל במשותף אתה מוטל נידח. מרי קריין, אישה צעירה, מגיעה למוטל לאחר שהלכה לאיבוד וגנבה 40,000 דולר מלקוח של חברת הנדל"ן שבה היא עובדת. קריין גנבה את הכסף כדי לתמוך כלכלית במאהבה, סם לומיס. בייטס מציע לה לאכול אתו ארוחת ערב. קריין שומעת את אמא של בייטס צורחת ומנבלת את הפה. היא מציעה לו לאשפז אותה בבית משוגעים. הוא דוחה את ההצעה. קריין הולכת להתקלח. דמות זקנה נכנסת לחדר המקלחת ורוצחת אותה עם סכין קצבים.
בייטס השיכור מוצא את גופתה של מרי. הוא משתכנע שאמו רצחה אותה. הוא מהרהר באפשרות שאמו צריכה להיכנס לכלא, אך נסוג מכך. אחותה של מרי, לילה, שוכרת את שירותיו של בלש פרטי כדי שיאתר את אחותה. הבלש נפגש עם בייטס, האומר כי מרי עזבה את המוטל לאחר שלנה בו לילה אחד, ומבקש לדבר עם אמו של בייטס. בייטס מסרב, ודבר זה מעורר את חשדו של הבלש. הבלש מתקשר אל לילה ואומר לה שינסה לדבר עם גברת בייטס ללא ידיעתו של נורמן. הוא נכנס לבית של נורמן, ונרצח באמצעות סכין גילוח, על ידי אותה דמות שרצחה את מרי.
סם לומיס ולילה יוצאים את גבולות עירם, ונפגשים עם שריף העיירה שבה מצוי "בייטס מוטל", וזה אומר להם כי גברת בייטס מתה כבר שנים, בהתאבדות. לבנה הצעיר הייתה התמוטטות עצבים כשראה את גופתה, והוא נתאשפז במוסד לחולי רוח. סם ולילה משתכנים ב"בייטס מוטל" כדי לחקור את המקרה. סם משוחח ומשתכר עם בייטס, האומר לו כי אמו רק העמידה פנים שמתה, ותקשרה עמו בזמן שהותו במוסד. בייטס אומר לסם כי לילה רימתה אותו. לילה, שעורכת חיפוש קצר בבית בייטס שעה שהוא משוחח עם סם, מגלה לתדהמתה את גופתה החנוטה של "גברת בייטס" במרתף הפירות. כשהיא צורחת, נורמן בייטס נכנס לחדר עם סכין. סם נכנס יחד אתו ומכריע את בייטס מלפגוע בלילה.
בתחנת המשטרה, סם מדבר עם הפסיכיאטר של בייטס, והלה אומר לו שמאז מותו של אביו של בייטס, הוא ואמו חיו בתלות הדדית. אמו החלה לפתח קשר רומנטי עם אדם זר. המקרה, שלא מצא חן בעיני בייטס, הוביל אותו להרעיל את אמא שלו ומאהבה. כדי לדכא את רגשות האשם שלו, מזייף בייטס מכתב התאבדות שכאילו נכתב בידי האם, ומפתח פיצול אישיות, שבו אמו הופכת כביכול לאישיותו השנייה, ו"מענישה" אותו על הרצח שלה, בכובלה אותו אליה. הוא גנב את הגופה שלה ושמר עליה, ובכל פעם שחש מאוים, התלבש בבגדיה ודיבר עם עצמו בקולה. "אמא" רצחה את מרי משום קנאתה בה.
בייטס נמצא לא שפוי, ומושם בשנית במוסד לחולי רוח, הפעם לשארית חייו.
הרקע לספר.
בנובמבר 1957 פורסם לראשונה סיפורו של אד גין, האחראי לרצח של שתי נשים. בחיפושי המשטרה בביתו, הם מצאו שם רהיטים, כלי כסף ואף בגדים העשויים מעור אדם וחלקי גוף. הפסיכיאטרים שבדקו אותו פרסמו תאוריה לפיה הוא מנסה לתפור חליפה מעור, שבעזרתה יוכל להתחזות לאמו המתה, שתוארה בידי שכניו כאישה דוחה שמיררה את חייו. רוברט בלוך, מחבר הספר, תיאר את דמותו של גין כמופשטת.
ספרי ההמשך.
בלוך כתב לספר שני ספרי המשך בעלי אופי פארודי־סאטירי: "פסיכו השני" (שאינו קשור לסרט "פסיכו 2") ו"בית פסיכו". ב"פסיכו השני", בייטס מחפש מקלט מדיני בתחפושת נזירה, והולך לאיבוד בהוליווד שמוצאת אותו שחקן מוכשר. אולפני יוניברסל לא רצו להסריט את הספר משום הביקורת החברתית הסמויה שלו על הוליווד. ב"בית פסיכו", הרציחות שבות להכות גלים כשביתו של נורמן בייטס נפתח מחדש כפארק שעשועים.
ענף (פירושונים)
ניקולאי בורדנקו
ניקולאי בורדנקו (ברוסית: Николай Нилович Бурденко (22 במאי (הלוח היוליאני, 3 ביוני לפי הלוח הגרגוריאני) 1876 - 11 בנובמבר 1946) רופא רוסי, חבר האקדמיה הרוסית למדעים, גיבור העמל הסוציאליסטי המנתח הראשי של הצבא האדום בשנים 1937-1945.
ניקולאי בורדנקו נולד בכפר במחוז פנזה למשפחת מנהל משק קטן. החל משנת 1886 בורדנקו למד בבית ספר דתי. בשנת 1891 הוא המשיך בהשכלה דתית בפנזה ואחר כך בבית הספר הגבוה לכמורה בסנקט פטרבורג. בשנת 1897 בורדנקו עזב את הלימודים ועבר לאוניברסיטת טומסק בה נפתחה פקולטה לרפואה. בורדנקו השתתף בהפגנות סטודנטים, בשנת 1897 סולק מהלימודים ולאחר שנה קיבל הרשאה לחזור לאוניברסיטה. בשנת 1901 הוא עבר לאוניברסיטת דרפט. לאור השתתפות בהפגנות הוא סולק גם מאוניברסיטה זו. מכיוון שכבר הייתה לו השכלה רפואית (אך לא גמורה) הוא החל לעבוד בבית חולים לשחפת. לאחר שנה בורדנקו קיבל הרשאה לחזור ללימודים.
לאחר תחילת מלחמת רוסיה–יפן בורדנקו התנדב לצבא והיה חובש קרבי. במהלך קרב טליסו הוא נפצע תוך פינוי פצועים. על הגבורה בקרב הוענקה לבורדנו מדליה.
בדצמבר 1904 בורדנקו חזר לאוניברסיטה והחל להתכונן לבחינות ההסמכה. במשך שנה הוא עבר בבית חולים עירוני בריגה. בשנת 1906 בורדנקו קיבל הסמכה כרופא.
פעילות רפואית באימפריה הרוסית.
בשנת 1907 בורדנקו החל לעבוד בבית חולים עירוני בפנזה. במקביל הוא החל לעבוד על הדוקטורט שהיה קשור לעבודות של איוואן פבלוב. בשנת 1909 הוא קיבל תואר דוקטור לרפואה ובקיץ נסע להשתלמות בגרמניה ובשווייץ.
בשנת 1910 בורדנקו חזר לאוניברסיטת טרטו והתקדם לתואר פרופסור.
ביולי 1914 בורדנקו ביקש להשתתף במאמץ המלחמתי ונשלח לבית חולים צבאי. בורדנקו פעל רבות להסדרת פינוי פצועים מהחזית תוך ביצוע מיון שהיה משפר סיכויי הפצועים להחלמה מהירה ומלאה. הוא ביצע ניתוחים מהפכנים והציל חיים של פצועים רבים. בשנת 1916 הוא מונה למנתח-יועץ של בתי החולים הצבאיים בריגה. בקיץ 1917 בורדנקו נפצע ולאור בריאותו הירודה חזר לאוניברסיטה. הוא מונה לניהול קתדרה שלפניו הייתה בניהול של ניקולאי פירוגוב.
פעילות בברית המועצות.
זמן קצר לאחר חזרתו לאוניברסיטה, העיר טרטו נכבשה על ידי הגרמנים והאוניברסיטה פונתה לוורונז'. בוורונז' בורדנקו היה בין ראשי האוניברסיטה וארגן בתי חולים לפצועי הצבא האדום. הוא הקים בית ספר לאחיות והיה יועץ של מחלקת הבריאות של העירייה.