מתוך ארגוני זכויות הלהט"ב העיקריים של לוקסמבורג הוא לוקסמבורג הוורודה (לוקסמבורגית: Rosa Lëtzebuerg) אשר נוסד ב-26 ביוני 1996 בו היו כ-220 חברים עד 2004. מטרותיו הן לקדם זכויות האזרח של תושבי להט"ב, להיאבק באפליה, לפעול במונחים חברתיים, תרבותיים ומשפטיים למען שוויון ולארגן פעילויות חברתיות ותרבותיות. הארגון מקים הפגנת גאווה שנתיות, המכונה פסטיבל "Gaymat". אינטרסקס וטרנסג'נדר לוקסמבורג (ITGL) הוא ארגון הפועל למען זכויות טרנסג'נדרים ואינטרסקסים בפרט.
קונדיטון
ויקטור שנדרוביץ'
ויקטור אנטוליביץ' שנדרוביץ' (ברוסית: Виктор Анатольевич Шендерович; נולד ב-15 באוגוסט 1958) הוא עיתונאי רוסי וישראלי, סופר פרוזה, משורר, מחזאי, תסריטאי, מנחה טלוויזיה ורדיו, סאטיריקן, פובליציסט, פדגוג. בעל טור בכתב עת "The New Times" .
בין השנים 1995–2001 שנדרוביץ' היה תסריטאי של תוכנית הטלוויזיה "בובות" בערוץ NTV.
עוד מזמן עבודתו ב-NTV, שנדרוביץ' מתח ביקורת עקבית על מדיניותו של ולדימיר פוטין כנשיא רוסיה. ב-10 במרץ 2010 הוא חתם על פניה של האופוזיציה הרוסית "פוטין חייב לעזוב" .
ב-30 בדצמבר 2021, משרד המשפטים של רוסיה הכניס את שנדרוביץ' לרשימה של "סוכנים זרים" בתקשורת ההמונים.
ראשן ספרינג פאנץ'
ראשן ספרינג פאנץ' (אנגלית: Russian Spring Punch, בתרגום חופשי: פונץ' רוסי אביבי) הוא קוקטייל המוכר על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. הקוקטייל מורכב מוודקה, מיץ לימון, קרם דה קסיס, סירופ סוכר ויין מבעבע. מוגש בדרך כלל בכוס גבוהה מלאה בקרח עם קשית.
היסטוריה.
ראשן ספרינג פאנץ' מתועד לראשונה בשנות ה-80 של המאה ה-20. הוא הומצא בלונדון על ידי הברמן דיק ברדסל (Dick Bradsell) שסיפר שמטרת הקוקטייל הייתה שימוש ברכיבים זולים לצורך מסיבת חברים. הקוקטייל נקרא "רוסי" עקב שימוש בוודקה ו"אביבי" עקב דמיון מסוים לג'ון קולינס שנחשב לקטקטייל אביבי.
ב-2015 ברדסל סיפר:
הקוקטייל נחל הצלחה רבה במסיבה ובהמשך יצא כמתכון.
הכנה.
בכזונותיו דיק ברדסל מספר:
וואריאציות.
בנוסף למספר אפשרויות ליחסים שונים בין רכיבים, קיימות כמה וריאציות לקוקטייל, לדגומה החלפת קרם דה קסיס בליקר פטל אדום או שחור
Nirmatrelvir
Nirmatrelvir (בשם מסחר: Paxlovid) היא תרופה אנטי-ויראלית שפותחה על ידי חברת פייזר כטיפול נגד מחלת הקורונה (COVID-19).
בדצמבר 2021 קיבל השילוב של Paxlovid באריזה משותפת עם ריטונביר אישור שימוש בחירום על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) לטיפול במחלת הקורונה. התרופות באריזה משותפת נמכרות תחת שם המותג Paxlovid.
שימוש רפואי.
Paxlovid קיבלה התוויה לשימוש לאנשים מגיל 12 ומעלה, ששוקלים לפחות 40 קילוגרם, שחולים במחלת הקורונה (COVID-19), שיצאו חיוביים בבדיקת קורונה ישירה, שנמצאים בקבוצת סיכון גבוה , ושהידבקות במחלה עלולה להובילם לאשפוז או למוות. Paxlovid לא קיבלה הסמכה למניעת חשיפה או לאחר חשיפה ל-COVID-19, או לתחילת טיפול באלו הזקוקים לאשפוז עקב COVID-19.
היעילות של Paxlovid נגד אשפוז או מוות במרפאות חוץ מבוגרים, כאשר היא ניתנת תוך חמישה ימים מהופעת התסמינים, היא כ-88% (משוער כבין 75-94%).
אין נתונים על הסיכון בשימוש בתרופה במהלך היריון, או על מקרי הפלה טבעית. כמו כן, אין נתונים על נוכחותה של ה-Paxlovid בחלב אם, השפעותיה על ייצור חלב או על התינוק.
ניסוי בבעלי חיים.
בארנבות בהיריון נצפתה ירידה במשקל הגוף של העובר לאחר חשיפה מערכתית גבוהה של פי 10 מהמינון המאושר לאדם.
בצאצאים של חולדות מניקות נצפתה ירידה זמנית במשקל הגוף.
תופעות לוואי.
תופעות הלוואי של תרופת ה-Paxlovid, כוללות: דיסגיוזיה (חוסר או שיבוש בחוש הטעם) (6%), שלשולים (3%), יתר לחץ דם (1%) וכאבי שרירים (1%).
מנת יתר.
אין תרופות ספציפיות המרככות מינון יתר של Paxlovid . הטיפול במקרים של מנת יתר, מורכב מאמצעים תומכים כגון ניטור של סימנים חיוניים ותצפית על המצב הקליני.
חבל היין אלטו דורו
חבל היין אלטו דורו (בפורטוגזית: Região Vinhateira do Alto Douro) הוא אזור ייצור יין סביב הנהר דורו בצפון-מזרח פורטוגל. השם "אלטו דורו" (הדורו העליון) מציין את העובדה שהחבל שוכן במעלה הנהר במרחק מהעיר פורטו, כשרכסי ההרים מגנים עליו מהאקלים של החוף. לאזור יש את סיווג היין הגבוה ביותר של פורטוגל כ-"Denominação de Origem Controlada (DOC)" (בפורטוגזית כינוי מקור מבוקר) והוא רשום כ לפי חוקי האיחוד האירופי ובריטניה, וכמציין גאוגרפי במספר מדינות אחרות באמצעות הסכמים דו-צדדיים. בעוד שהאזור קשור בעיקר לייצור יין פורט, מייצרים בדורו יין שולחני (יינות לא מחוזקים) כמו גם יין מחוזק. היינות הלא מחוזקים מכונים בדרך כלל "יינות דורו".
אלטו דורו היה אחד מ-13 האזורים בפורטוגל היבשתית שזוהו על ידי הגאוגרף אמורים ז'יראו, במחקר שפורסם בין השנים 1927 ו-1930. יחד עם טראש-אוש-מונטש הוא הפך למחוז .
סגנון היינות המיוצרים בדורו נע בין קלרט קליל בסגנון בורדו ועד ליינות עשירים בסגנון בורגון שיושנו בחביות עץ אלון חדש.
היסטוריה.
קיימות עדויות ארכאולוגיות לייצור יין באזור מסוף האימפריה הרומית המערבית, במהלך המאות ה-3 וה-4 לספירה, אם כי זרעי ענבים נמצאו גם באתרים ארכאולוגיים עתיקים יותר. בימי הביניים, מאמצע המאה ה-12, הייתה לציסטרציאנים השפעה חשובה על ייצור היין באזור, דרך שלושת המנזרים שלהם: סאלזדאש (Salzedas), סאו ז'ואאו דה טארוקה (São João de Tarouca) וסאו פדרו דאש אגואיאש (São Pedro das Águias).
במאה ה-17 התרחבו כרמי האזור, והאזכור המוקדם ביותר של "יין פורט" הוא משנת 1675. בין פורטוגל לאנגליה ב-1703, ובעקבותיו הקמתם של יקבים של סוחרי יין בריטים רבים בפורטו הביאו לכך שיין הפורט הפך המוצר העיקרי של האזור, והוא הפך לחשוב מאוד מבחינה כלכלית לפורטוגל. כחלק מהסדרת הייצור והמסחר של מצרך יקר זה, אמנה פורטוגזית מלכותית מ-10 בספטמבר 1756 הגדירה את אזור הייצור של יין פורט. כך הוא הפך לאזור היין הראשון בעולם שיש לו תיחום רשמי. הכרמים המכוסים בתיחום זה היו בחלקו המערבי של האזור הנוכחי. מאוחר יותר, הכרמים התרחבו בהדרגה מזרחה לאזורים חמים ויבשים יותר.
אזור הדורו לא ניצל ממחלות הגפן של המאה ה-19. הקימחון פגע ב-1852 והפילוקסרה ב-1863.
בעוד שיין שולחני היה תמיד מיוצר באזור, במשך זמן רב נראה מעט ממנו מחוץ לאזור עצמו. סוחרי יין הפורט התמקדו בייצור וייצוא של יין פורט, שהיה המוצר הייחודי שלהם בשוק היצוא, והיה להם עניין מועט בסוגי יין אחרים. לפיכך, בעוד שהיינות היו יכולים להיות טובים, במשך זמן רב, לא היה ניסיון להשתמש בענבי דורו כדי לייצר יין שולחני איכותי יותר. מי שזכה לקרדיט ליצירת יין הדורו האיכותי הראשון הוא פרננדו ניקולאו דה אלמיידה (Fernando Nicolau de Almeida), שעבד כיינן עבור פריירה (Ferreira), יצרן של יין פורט. הוא ביקר בבורדו במהלך מלחמת העולם השנייה, מה שנתן לו השראה ליצירת יין שולחן איכותי. התוצאה הייתה היין "ברקה וליה" (Barca Velha), שיוצר לראשונה בשנת 1952 באמצעות ענבים מ"קינטה דו ואלה דה מיאו" (Quinte do Vale de Meão) הממוקם בתת-אזור דורו סופריור. ברקה וליה לא זכה מיד להרבה מעריצים, שכן רוב סוחרי יין הפורט לא התעניינו ביינות לא מחוזקים במשך זמן רב. עוד כמה יינות דורו איכותיים הופיעו משנות ה-70, אך רק בשנות ה-90 של המאה ה-20 הופיע מספר רב של יינות. גורם תורם לכך היה כניסתה של פורטוגל לקהילה הכלכלית האירופית ב-1986, שגרמה לכך שהמונופול של יקבי יין הפורט בוטל, ובכך נסללה הדרך ליצרנים בעמק הדורו לייצר ולבקבק יין משלהם – יינות פורט או דורו יבש. בשלב זה, כמה יקבי פורט הכניסו למגוון שלהם גם יינות דורו.
חבל ייצור היין של דורו הוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-2001.
גאוגרפיה ואקלים.
אזור היין דורו ממוקם סביב עמק נהר הדורו והעמקים התחתונים של יובליו: וארוזה (Varosa), קורחו (Corgo), טבורה (Távora), טוחטו (Torto) ופיניאו (Pinhão). האזור מוגן מרוחות האוקיינוס האטלנטי על ידי הרי מארו (Marão) ומונטמורו (Montemuro) ואקלימו יבשתי, עם קיץ חם ויבש וחורף קר.
האזור מחולק בדרך כלל לשלושה תת-אזורים, ממערב למזרח:
טרסות של כרמים נפוצים מאוד באזור דורו. כרמים המוקדשים לייצור פורט נטועים בדרך כלל על צפחה בעוד ששטחים עם קרקעות שמקורם בגרניט משמשים לייצור יין שולחני.
זני ענבים.
זני הענבים העיקריים באזור דורו כוללים את זני הענבים השחורים: , , , , , (זהה לזן הספרדי טמפראנייו), ו, וזני הענבים הלבנים: , , , ו.
מספר רב של זני ענבים גדלים באזור דורו, רובם זני ענבים פורטוגזיים מקומיים. במשך זמן רב, זני הענבים שגדלו בדורו לא נחקרו היטב. כרמים של זנים מעורבים היו הנורמה, ורוב הזמן, בעלי הכרמים לא ידעו אילו זני ענבים הם מגדלים. נעשה מאמץ חלוצי בשנות ה-70 אשר זיהה את טוריגה נסיונל, טינטה חוריש, טוריגה פרנצזה, טינטה קאו וטינטה בחוקה כזני הענבים כהי הקליפה העיקריים. טינטה אמראלה ו כהי הקליפה נכללו מאוחר יותר בין הזנים שמעוררים את העניין הרב ביותר. עבודה זו הייתה חשובה ליצירת הגל החדש של יינות דורו המובילים והובילה גם להתמקדות רבה יותר בזני הענבים שנכנסים ליין פורט. רוב הקינטות המובילים נוטעים כעת מחדש בכרמים חד-זנים ומתמקדים במספר מצומצם של זנים, אך כרמים ותיקים שבהם יש זנים מעורבים ימשיכו לייצר יין במשך שנים רבות בעתיד.
טמאש באואר