הנרי חוזר בזיכרונו לפגישתו הראשונה עם אן, ב-1527. הוא היה אז בעלה של קתרין מאראגון (בגילומה של אירן פאפאס), אותה שנא ופילגשו הייתה מרי בוליין. בנשף בארמון פגש הנרי באחותה הצעירה של מרי, אן בת ה-18, ששבה מלימודים בצרפת והתאהב בה. למרות שנודע לו שהיא מאורסת להנרי פרסי, הרוזן השישי מנורת'מברלנד היה המלך נחוש להשיגה לעצמו. אן מציגה דמות חצופה ועצמאית מול המלך ואינה נענית לחיזוריו המגושמים. הנרי דורש מהקרדינל וולזי (אנתוני קווייל) לבטל את האירוסין ומביא את אן לארמונו.
למרות התנגדותה, נכנעת אט אט אן לקסמיו של המלך ומכריזה באוזני אחיה שהכוח והשררה קוסמים לה לא פחות מאהבה ואושר. אן מסרבת להיות פילגשו של המלך ודורשת להינשא לו. כך מקדם הנרי את גירושיו מקתרין מאראגון, תוך שהוא מפר ברית חשובה עם ספרד וסקרמנט מקודש בכנסייה הקתולית. מקורבו של המלך, הקרדינל וולזי, שרואה בפרשת בוליין התאהבות חולפת, מפציר בו לנטוש את רעיון הגירושים, אך מסורב ואף נדרש לקדם את הנושא מול האפיפיור.
כאשר אן מציגה להנרי את הרעיון לפיו וולזי מתמהמה מדי ואינו מקדם את הגירושין, מדיח הנרי את וולזי ממשרתו כלורד צ'נסלור ומנשל אותו מארמון המפטון קורט. אן והנרי נישאים בחשאי ואן מוכתרת כמלכה לצידו, לקול מחאתם של בני העם הפשוט שאהבו את קתרין ומכנים את אן "זונה" ו"נואפת".
כאשר אן בהיריון עולה מעמדה בארמון והנרי בטוח שהנה-הנה נולד לו בן ויורש, שקתרין מאראגון לא סיפקה לו. בתה של אן, אליזבת נולדת לאחר מספר חודשים, לאכזבתו הרבה של המלך שציפה לבן. נקודה זו מהווה את התפנית לרעה ביחסיהם של בני הזוג. המלך מגלה עניין גובר והולך בנערתה של אן, ג'יין סימור והופך אותה לפילגשו. כאשר אן מגלה זאת היא מגרשת אותה מפמלייתה ומן הארמון. בהמשך היא מסרבת לשכב עם המלך עד שלא יערוף את ראשו של הוגה הדעות ההומניסטי תומאס מור, שסירב לקבל את נישואיו של הנרי עם אן ולהכיר בעליונות המלך על האפיפיור שהתבטאה בהם. לאחר מותו של מור נכנסת אן להיריון, המסתיים בלידתו של ולד מת.
לאחר שהתאכזב מיכולתה של אן להביא לו יורש זכר, מנסה הנרי למצוא דרך להיפטר מאן. הוא מבקש מהלורד צ'נסלור החדש שמינה, תומאס קרומוול, למצוא דרך לטפול עליה אשמת בגידה. קרומוול ממציא ראיות לניאוף של אן עם ארבעה מאנשי חצרו ומשליך אותה למצודת לונדון. לאחר מכן היא מואשמת אף בקיום יחסי מין עם אחיה. למשמע ההאשמות מבינה אן שהמלך נחוש להוציאה להורג.
במשפטה של אן היא מצליחה להוכיח שההאשמות אינם אלא שקרים. בערב לפני גזר הדין מבקר אותה הנרי בתאה ומציע לה את חירותה וחייה אם תסכים לביטול הנישואין, תוך הפיכתה של אליזבת לממזרה. אן מסרבת ומבינה שבסירובה חתמה את הגולל על חייה.
אן מוצאת להורג בעריפת ראש. הסרט מסתיים בצילום של אליזבת הפעוטה המטיילת בחצר מצודת לונדון ובצלילי יריית התותח המבשרת את מותה של אן בולין.
הערכה ופרסים.
ביקורת.
עם צאתו לאקרנים נקטל הסרט על ידי הביקורת כ"סרט תלבושות חלול", עם זאת זכה לאהדת הקהל ואף לפרסים רבים בבריטניה ובארצות הברית. מעמדו של הסרט וההערכה כלפיו עלו עם השנים. גם המבקרים שקטלו את הסרט העלו על נס את הופעת הבכורה באנגלית של השחקנית הקנדית-צרפתייה ז'נבייב בוז'ולד.
פרסי אוסקר.
מועמדויות:
פרסים נוספים.
זכיות:
מועמדויות:
הארכיבישוף דמשקינוס
עזריאל מרדכי צ'ייס
יוסף כלב
יוסף (יוסי) כלב (13 במאי 1925 - 9 בינואר 2015) היה קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה ונמנה עם חלוצי מערך המודיעין הישראלי. בתפקידו האחרון בשירות סדיר שימש כדובר צה"ל התשיעי.
חייו בצעירותו.
יוסף נולד ב-13 במאי 1925, בעיר סופיה שבבולגריה לאלברט, בנקאי, ולקוטונה, פעילה חברתית. בשנת 1926 עלה עם משפחתו לישראל והתגורר בתל אביב יפו. בצעירותו, למד בגימנסיה גאולה בעיר.
בשנת 1941, בהיותו בן 16 בלבד, הצטרף לארגון "ההגנה" שם שירת בחיל השדה, המסגרת הצבאית המרכזית של כוח המגן העברי, ובש"י (שירות הידיעות), שירות המודיעין של "ההגנה". במקביל, בשנים 1943–1946 הצטרף להכשרה בקיבוץ חפציבה.
בשנים 1946–1947 למד כתלמיד מן המניין בחוגים להיסטוריה ולפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
הקריירה הצבאית.
בשנת 1947 חזר לשירות מלא במסגרת ארגון "ההגנה" ובמלחמת העצמאות לחם בחטיבת כרמלי בחזית א'. במסגרת זו, השתתף בקרבות בחזית הצפונית בחיפה, בגליל ובעמק יזרעאל.
לאחר הקמת מדינת ישראל והקמת צה"ל מילא תפקידי מטה בכירים בתחומי המודיעין והמבצעים. בתחילת דרכו, השתתף יוסף בקורסים בכירים בצה"ל, בהם קורס מג"דים וקורס המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, מחזור א'.
בשנים 1954–1960 שימש קצין מבצעים בפיקוד מרכז ושימש ראש ענף באג"מ-מת"מ. לאחר מכן, שירת במשך כשנתיים כקמ"ן פיקוד צפון. בשנת 1962 מונה לקצין מטה האמון על שביתות הנשק. בשנים 1967–1969 היה חבר במשלחת ישראל לאו"ם בניו יורק, ועם חזרתו ארצה מילא תפקיד בכיר בממשל הצבאי.
בהמשך, נתמנה לראש מחלקת הסברה ותפקידו כלל גם את תחום הלוחמה הפסיכולוגית.
דובר צה"ל.
לקראת סוף שנת 1969, מונה לדובר צה"ל התשיעי ושירת בתפקיד זה עד לחודש אוגוסט 1972. תקופת שירותו כדובר הייתה מן הסוערות בהיסטוריה הצבאית של מדינת ישראל. אירוע חשוב בראשית תקופת כהונתו היה פרשת ספינות שרבורג – הברחת ספינות טילים שנקנו מצרפת על ידי מדינת ישראל אך העברתן לצה"ל נאסרה מתוקף אמברגו שהטילה הממשלה הצרפתית, בעקבות מלחמת ששת הימים.
בחודש מרץ 1970 פרצה מלחמת ההתשה. מלחמה זו הייתה האירוע המרכזי ביותר בתקופת כהונתו. כדובר, פרסם יוסף דיווחים מפורטים על האירועים המלחמתיים ובכלל זה נתונים על הרוגים ופצועים. בתקופה זו פורסמו לראשונה גם שמות ההרוגים הישראלים ופרטיהם האישיים.
שנת 1970 הייתה עמוסת אירועים ביטחוניים - בנוסף למלחמתו נגד הצבא המצרי במלחמת ההתשה, יצא צה"ל גם לפעולות בגזרה הצפונית ולחם נגד הצבא הסורי בקרבות שנקראו "מלחמת שלושת הימים". ב-30 ביולי 1970, אירע קרב אוויר באזור תעלת סואץ בו הפילו טייסי חיל האוויר הישראלי חמישה מטוסי מיג-21 סובייטים. כמו כן, באותה תקופה, נאלצה מדינת ישראל להתמודד מול פעולות טרור קשות, בהן: חטיפתו של האזרח שמואל רוזנווסר, הפיגוע וניסיון החטיפה נגד מטוס אל-על בשדה התעופה של מינכן, הפיגוע בטיסת סוויסאייר 330 בו נהרגו 47 איש, מהם 15 ישראלים וכן, הפיגוע באוטובוס ילדי אביבים, בו נרצחו 9 ילדים ו-3 מבוגרים.
האירועים הביטחוניים נמשכו גם בשנת 1971, בה החריף הטרור מרצועת עזה. רצח ילדי משפחת ארויו הניע למבצע נרחב נגד הטרור ברצועה, בפיקודו של אריאל שרון. ב-1972, נמשכו פיגועי הטרור הקשים נגד ישראלים בזירה הבינלאומית. באותה שנה נחטף מטוס חברת סבנה לנמל התעופה לוד, כאשר לוחמי סיירת מטכ"ל פרצו למטוס ושחררו את החטופים. כמו כן, אירע בחודש מאי הטבח בנמל התעופה לוד, בו נרצחו 24 אנשים.
ברצף אירועים זה הייתה מלאכתו של יוסף כלב כדובר צה"ל מן העמוסות והקשות בהיסטוריה של מערך הדוברות. קשה במיוחד הייתה המשימה לבשר לציבור על הנפגעים הרבים, הן בזירה הצבאית והן בפיגועי הטרור.
כשנשאל בריאיון ברדיו מהי הודעת דובר צה"ל שהיה רוצה להודיע יותר מכל הודעה אחרת, השיב יוסף כי "אם עקב אותם דברים, שכולנו מקווים להם, לא יהיו הודעות דובר צה"ל – הייתי רוצה פשוט לחדול מלפרסם הודעות דובר צה"ל". בעקבות משפט זה, פרסם המשורר עמוס אטינגר שיר בשם "דובר צה"ל לא מודיע". בשיר זה הביע תקווה, ברוח דבריו של יוסף, כי לא יהיה עוד מצב שמתפרסמות הודעות רבות כל כך של דובר צה"ל עקב מלחמה.
החיים האזרחיים.
באוגוסט 1972 סיים כלב את תפקידו כדובר צה"ל. עם פרישתו ערכו לו עיתונאי ישראל מסיבת פרידה בבית סוקולוב, בה השתתפו קצינים בכירים, עורכי עיתונים וכתבים צבאיים. באירוע נשאו דברים דוד פדהצור, יו"ר אגודת העיתונאים בתל אביב, מיכאל אסף, יו"ר האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל וכן, זאב שיף, בשם תא הכתבים הצבאיים. כל הדוברים שיבחו את אל"ם כלב על הקשרים הטובים שיצר עם העיתונאים במהלך תפקידו.
עם סיום שירותו כדובר, יצא כלב לשנת לימודים באוניברסיטת תל אביב בחוג למדעי החברה, ובסיומה השתחרר מצה"ל. עם יציאתו לחיים האזרחיים, נתמנה כלב למנהל חברת "הירקון" שעסקה בפיתוח תוכנית ל' לבינוי שכונה בצפון מערב תל אביב, מעברו הצפוני של נחל הירקון. בשנת 1973 נתמנה למנהל האדמיניסטרטיבי של מוזיאון תל אביב ובשנת 1977 נתמנה למנהל מוזיאון הארץ. ביוני 1980 פרש מתפקידו לאחר מחלוקת עם ראש העיר דאז, שלמה (צ'יץ') להט. לאחר מכן, החל לשמש כמנהל האדמיניסטרטיבי של בנק כללי בתל אביב, עד שנת 1984.
טרם יצא לגמלאות, היה מנהל אדמיניסטרטיבי בחברת "פורד" בישראל. לאחר מכן, התנדב בתפקיד ניהולי באגודת ניצן בתל אביב.
חייו הפרטיים.
יוסף נישא ליהודית (ג'ודי) אותה הכיר בתקופת שירותם ב"ההגנה" ולהם בן יחיד ושני נכדים. יוסף התגורר בביתו שבתל אביב עד יום פטירתו.
הקונסרבטוריון הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה
הולדר
תסמונת סוסק
תסמונת סוסק (Susac's syndrome) היא אנצפלופתיה המתאפיינת בפגיעה בכלי דם קטנים במוח ובפרט בעורק הרשתית וגורמת לאיבוד שמיעה, פגיעה בראייה וכאבי ראש ולפגיעה קוגניטיבית. התסמונת נחשבת כמחלה אוטואימונית.
תיאור.
המחלה אובחנה לראשונה על ידי ד"ר ג'ון סוסק בשנת 1979. כמחלה אוטואימונית בה הגוף תוקף את עצמו, תסמונת סוסק תוקפת את כלי הדם הקטנים במוח וכתוצאה מכך חוסמת אותם וגורמת למחסור של דם (חמצן) באזורים מסוימים במוח. המחלה נדירה ביותר, אבל בכל זאת מסתמן שהיא פוגעת בעיקר בנשים בגילאים 20–40, אם כי נצפו גם חולים גברים ובגילאים אחרים.