רישומי הכרוניקה נעשו כדין וחשבון בעל תבנית וסדר עקיבים וקבועים למדי:
מדי פעם היו רשימות וכתבות בנושאים אחרים מחיי הגטו.
כרכי הכרוניקה.
כרך א'.
מינואר 1941
עד מאי 1942
מאפיין התקופה: כתיבת הכרוניקה נפתחה ב-12 בינואר, כשנה לאחר סגירת הגטו. הכתיבה היא בפולנית ומתארת את שלבי ההתארגנות של הגטו ומוסדותיו.
מספר עמודים בכרך: 569
כרך ב'.
מיוני 1942
עד דצמבר 1942
מאפיין התקופה: 55,000 מתושבי הגטו, בתוכם 10,000 מיהודי מערב אירופה שגורשו לגטו גורשו למחנה ההשמדה חלמנו.
מתוארים אירועי ה"שְׁפֶּרָה" - העוצר והגירוש הגדול בספטמבר 1942.
החל מאוגוסט עבר רישום הכרוניקה מהכותבים הראשונים למגורשים אינטלקטואלים מהמערב, שפת הכתיבה עוברת ברובה להיות גרמנית וגם סגנון הכתיבה משתנה בהתאם.
מספר עמודים בכרך: 420
כרך ג'.
מינואר 1943
עד דצמבר 1943
מאפיין התקופה: בעוד מרבית הגטאות כבר חוסלו, נותר גטו לודז' אחד הבודדים בשטח הכיבוש הגרמני.
וועדות שונות של הנאצים מבקרות בגטו כדי לבחון את חשיבותו למאמץ המלחמתי של גרמניה והגטו הופך להיות מחנה עבודה בפועל.
בצד הרעב, המחלות והמוות, חלה רגיעה מסוימת בגירושים להשמדה.
מספר עמודים בכרך: 787
כרך ד'.
מינואר 1944
עד יולי 1944
מאפיין התקופה: השלב האחרון של קיום הגטו. תיאור הגירושים מהגטו למחנות העבודה ולמחנה מוות בחלמנו ומאבקי ההישרדות.
מתוארת פרשת האזנה מחתרתית לרדיו, הפצת ידיעות על מהלך המלחמה ורציחת המעורבים בהאזנה.
כתיבת הכרוניקה נקטעה לקראת חיסול הגטו.
מספר עמודים בכרך: 569
הצפנת הכרוניקה ומציאתה.
לא כל חומרי הכרוניקה נשתמרו, אך לפי רצף הגיליונות, מספורם, ניתוח תוכנם וסדרם הכרונולוגי, נראה כי החוסר אינו עולה על 5-10% מהחומר. בעת הוצאת הכרוניקה לאור ידוע היה על שלושה ריכוזי חומר, מהם שני ריכוזי חומר ששרדו:
החומר שהוסתר על ידי זונאבנד.
נחמן זונאבנד היה חבר בקבוצה אותה השאירו הגרמנים בגטו אחרי הגירושים של אוגוסט 1944 ותפקידה היה לטפל בחפצים ובציוד שהושאר בגטו על ידי היהודים שגורשו. באחד הימים, כששומריו לא הבחינו, הוא חמק ונכנס למשרדי המזכירות ממנו התנהלה ההתכתבות של רומקובסקי. הוא מצא שם מסמכים שהיו מפוזרים באי סדר, הכניס אותם לתוך מכלי זכוכית גדולים וקבר אותם במקום מרוחק. באוקטובר 1944, הוא הצליח לחמוק גם לתוך משרדי הדואר אותם הכיר היטב ונכנס דרך דלת אחורית לבניין ארכיון הגטו, שם ראה על הרצפה מזוודות מלאות במסמכים ומכוסות בניירות. זונאבנד הניח שהיה בהן חומר בעל חשיבות אשר התכוונו להעביר למקום בטוח, לכן הוא גרר את המזוודות במדרגות אל חצר נטושה, שבמרכזה הייתה באר יבשה. הוא הכניס את המזוודות לבאר וכיסה אותן בכלי מיטה, שמיכות וכרים שמצא בחצר.
זונאבנד הצליח להימלט מהגטו ונשאר בלודז' עד שחרורה בינואר 1945 על ידי הצבא האדום, הוא חזר לחצר ואף על פי שבגטו לשעבר פעלו כבר בוזזים שחיפשו אוצרות שהושארו על ידי היהודים הוא הוציא את המזוודות מהבאר, העביר אותן לדירתו ומאוחר יותר מסר אותן לידי הוועדה ההיסטורית היהודית.
ביקורת.
בעוד יומנים, זיכרונות וכרוניקות שנכתבו על ידי יהודים בתקופת השואה נכתבו בידי יחידים ונשאו אופי סובייקטיבי ואישי, הרי שהכרוניקה נכתבה במשרדי הנהלת הגטו, תחת לפחות שלושה תנאים:
טיבדאר לאנדור
טיבדאר לאנדור, (במקור לובל או לבל - Löbl, בהונגרית: Lándor Tivadar; נג'קניז'ה, 9 בספטמבר 1873 – בודפשט, 19 באוגוסט 1954) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, סופר אמנותי, מתרגם, היסטוריון של האמנות ועורך עיתון.
ביוגרפיה.
טיבדאר לבל נולד למשפחה יהודית, הוא בנם של ליפוט לבל, פחח, ולפאולה ברודמן. הוא קיבל תואר דוקטור לרפואה מטעם האוניברסיטה למדעים של בודפשט, אך עד מהרה החליף את עיסוקו מרפואה לעיתונאות וכן החל ללמוד אמנות. לאנדור החל את הקריירה העיתונאית שלו בעיתון של יאנוס ויידה, העיתון הביקורתי "התקופה הנוכחית" (Jelenkor). ב-1896 הפך לעובד ולאחר מכן לסגן עורך של היומון החשוב פשטי נפלו. בין 1906 לבין 1908 עבד כעורך האחראי של "האומה ההונגרית" (Magyar Nemzet). לאחר סגירת העיתון היה העורך הראשי:
הוא כתב מאמרי אמנות עבור עיתונים וכתבי עת שונים, כמו גם כמה מחקרים ביקורתיים. מאוחר יותר עבד כדרטורג קולנוע. הוא כתב כמה מחקרים על אמנותו של הצייר ברטלן סקיי, שהיה גם חבר שלו. בנוסף ליומנו ולכתביו, הצייר השאיר בצוואתו ללאנדור כמה רישומים יקרי ערך, מהם תרם לאנדור רבים למוזיאון לאמנות יפה בבודפשט. הוא היה עורך הסדרה "המלחמה הגדולה בכתב ובתמונה" (7 כרכים, בודפשט, 1915–1925) הכוונה למה שכונתה לאחר מכן מלחמת העולם הראשונה. הוא עסק גם בתרגום ספרותי ותירגם כמה רומנים ומחזות מאת אנטול פראנס, ויקטור שרבוליה (Victor Cherbuliez), הנריק איבסן, אלכסנדר דיומא והמחזאי יוג'ן בריו (Eugène Brieux). מותו נגרם מסרטן הגרון.
אשתו הראשונה הייתה ז'ופיה זילברשטיין (1867–1916), בתם של מוריץ זילברשטיין, מורה, ושל רוזה זלנפרוינד (Seelenfreund), אותה נשא לאישה בקישפשט ב-10 בנובמבר 1898. לאחר שהתאלמן התחתן שוב. אשתו השנייה הייתה אילונה וסידוניה וג (Vég).
מגלן זיתי גמד
מגלן זיתי גמד (שם מדעי: "Bostrychia bocagei") הוא מין של עוף מתת-משפחת המגלנים ומהסוג מגלן אתיופי, המצוי אך ורק באיי סאו טומה - חלק ממדינת סאו טומה ופרינסיפה שלחופי מערב אפריקה. עוף זה מצוי בסכנת הכחדה חמורה עקב פגיעה בבית גידולו ומיעוט האוכלוסייה שלו. בעבר נחשב לתת-מין של מגלן זיתי אך הופרד לאחר הבדלים גנטיים והגודל הקטן יותר שלו, הנובע כנראה מגמדיות איים.
אורכו של המגלן 60 עד 65 ס"מ, כאשר הזכרים גדולים מעט מהנקבות. צבעו זית-ירוק והוא בעל כסות שחורה לאורך הפנים שסביב העיניים ותחילת המקור האפור והכפוף. המגלן בעל רגליים קצרות יחסית ואדומות. פנים הכנפיים בצבעי ברונזה.
המגלן מצוי רק במספר ביצות ויערות בעלי סבך דליל, בגובה 450 מטרים או פחות. לרוב הוא מצוי על הקרקע הרמוסה, לעיתים בידי חזירי בר או במים ובבוץ, ם הוא מחטט עם מקורו בחיפוש מזון. המגלן הוא אוכל כל הניזון מהחי ומהצומח.
המגלן מצוי בסכנה חמורה בטבע עקב פלישה של מינים פולשים הטורפים את המגלן, ביציו ואפרוחיו, בירוא יערות נרחב, סלילת כבישים ולעיתים גם ציד אנושי. זאת נוסף על העובדה שהאוכלוסייה קטנה ומבודדת על האי. המגלן נחשב למוגן במדינתו, אך היערות בהם חי אינם מוגנים כמותו. כיום נשארו רק 50 עד 249 פרטים של המגלן.
טאר (קבוצה)
מינהל ההרכשה והייצור
אבו חסן אל-האשמי
אבו חסן אל-האשמי אל-קורשי (בערבית: أبو الحسن الهاشمي القرشي), הוא כינויו של הח'ליפה השלישי של המדינה האסלאמית.
מטעמי ביטחון, שמו האמיתי ותמונתו לא מפורסמים על ידי המדינה האסלאמית. על פי מקור אחד שמו האמיתי הוא זאיד אל-עיראקי, אחד מוותיקי הארגון עוד מימי מלחמת עיראק. בתפקידיו הבכירים הקודמים במדינה האסלאמית, אבו חסן היה האמיר של משרד החינוך והאמיר של משרד המשפטים והתלונות. על פי מקור אחר, שמו האמיתי הוא ג'ומא עוואד אל באדרי, והוא אחיו הבכור של הח'ליפה הראשון של הארגון, אבו בכר אל-בגדאדי.
אבו חסן הוכרז כמנהיג החדש של הארגון בהודעת שמע שפורסמה ב-10 במרץ 2022 בכלי התקשורת הרשמיים של המדינה האסלאמית, כחודש לאחר מותם של הח'ליפה הקודם אבו אבראהים אל-האשמי והדובר אבו חמזה אל-קורשי בפשיטה של הקומנדו האמריקני בצפון סוריה.
על פי דובר הארגון החדש, אבו עמר אל-מוהג'יר, אבו חסן סומן בצוואתו של אבו אברהים כיורשו בהנהגה, והוא נבחר מבין 5 מועמדים לאחר התייעצות מועצת השורא של הארגון. בדומה לקודמו בהנהגה - אבו אברהים, הכוניה של אבו חסן מצביעה על השתייכותו לענף "האשמים" של שבט קורייש (שבטו של מוחמד), שהוא אחד מהקריטריונים הנדרשים אצל המדינה האסלאמית כדי להתמודד על תפקיד הח'ליפה ומנהיג הארגון.
מיירה, מערב וירג'יניה
המלין, מערב וירג'יניה
קבל קרמי
קבל קרמי הוא קבל המשתמש בחומר קרמי כתווך הדיאלקטרי. שני הסוגים הנפוצים ביותר הם קבלים קרמיים רב שכבתיים (Multi-Layer Ceramic Capacitors - MLCC) וקבלי דיסק קרמי.
קרמיקה הייתה אחד החומרים הראשונים ששימשו לייצור קבלים, שכן זה היה מבודד ידוע. גיאומטריות רבות שימשו בקבלים קרמיים, שחלקם, כמו קבלים צינוריים קרמיים וקבלי שכבת מחסום, מיושנים כיום בשל גודלם או המאפיינים החשמליים שלהם. MLCC מיוצרים בטכנולוגיית השמה משטחית (SMT) ונמצאים בשימוש נרחב. קבלים קרמיים מיוצרים בדרך כלל עם ערכי קיבול קטנים מאוד, בדרך כלל בין 1nF ל-1µF, אם כי אפשריים ערכים של עד 100µF. קבלים קרמיים הם קטנים מאוד בגודלם ובעלי מתח נקוב מרבי נמוך. הם אינם מקוטבים, ולכן ניתן לחברם בבטחה למקור זרם חילופין. לקבלים קרמיים יש תגובת תדר מצוינת בגלל השפעות טפיליות נמוכות כמו התנגדות טורית אקוויוולנטית או השראות טורית אקוויוולנטית.
מבנה.
קבל קרמי רב-שכבתי.
קבל קרמי רב-שכבתי (ראה איור מימין של חתך בקבל כזה) בנוי ממספר שכבות של חומר קרמי מצופה מתכת. כל ציפוי כזה מהווה אלקטרודה אחת של הקבל, כשציפוי צדה השני של השכבה מהווה את האלקטרודה השנייה של הקבל. בכל זוג כזה הציפוי של אלקטרודה אחת מחובר להדק הימני בעוד השכבה הבאה מחוברת להדק השמאלי. מספר זוגות כאלה מוערמים (Stacked) זה על זה ומהווים מספר קבלים המחוברים במקביל, כשהקיבול הכללי הוא סך הקיבולים של כל הזוגות. התוצאה היא קבל לחיבור במעגל בטכנולוגיה של השמה משטחית - SMT.
קבל דיסק קרמי.