רבי אפרים בר' יצחק בר' אברהם מרגנסבורג (כונה לרוב רבינו אפרים; 1110 בקירוב – ד'תתקל"ה, 1175 בקירוב) היה מבעלי התוספות ומראשוני תלמידיו של רבנו תם, וכן תלמידו של ריב"א. התגורר בגרמניה. חיבר את הפיוט המפורסם על עקדת יצחק – "אם אפס רבע הקן".מכונה גם "רבי אפרים הגדול", "רבי אפרים הגיבור", "ר' אפרים הצרפתי", "ר' יקיר" ו"ר' אפרים מאלמניא [גרמניה]". יש גם מזהים את 'רב החובל' בתוספות על מסכת מגילה עם רבי אפרים.
לעיתים לא הבחינו בינו לבין רבנו אפרים מקלעת חמאד, תלמידו של הרי"ף, המכונה גם הוא "רבינו אפרים".
ביוגרפיה.
למד בישיבתו של ריב"א והיה חבר בית הדין של רבי יצחק בן מרדכי. בצעירותו היה תלמידו של רבינו תם בצרפת. נאלץ לעזוב את שפיירא, שבה ישב זמן מה, בעקבות מחלוקת עם חכמי העיר, ר' שמריה משפיירא ור' אברהם בר' שמואל החסיד, בנושא פת שנחמץ בשמרי יין של נכרים. ייתכן שמשפיירא עבר לוורמייזא, וגם בה ערער על מנהגי הקהילה.
על פי המובא בדברי הראשונים, רבי יואל הלוי מבונא, אביו של הראבי"ה, היה תלמיד חבר שלו.
חיבוריו.
על התלמוד.
הוציא קונטרס בשם "גרמא וגרמי" העוסק בדיני גרמא וגרמי, שנדפס לראשונה בספר אוהל ישעיהו בעריכת הרב הלל מן.
חיבר תוספות על כמה מסכתות, ספר בשם "ארבעה פנים" (מוזכר גם בשם "חיבור ר' אפרים"), שהיה כנראה ספר חידושים על סדר נזיקין ותשובות רבות (קטעים ממנו מובאים בספרי הפוסקים).
פיוטים וסליחות.
חיבר פיוטים וסליחות רבות. בין פיוטיו הפיוט "אם אפס רובע הקן", הסליחה לעשרה בטבת "אבותי כי בטחו", והפיוט "אשר יצר אור", לשבת שנייה של חנוכה, במבנה הפיוט "שני זיתים", לשבת הראשונה של חנוכה. בפיוטיו ניתן למצוא הדים לגזירות רגנסבורג (1137) ולמסע הצלב השני (1146-1147). קרוב לוודאי שנקבר ברגנסבורג.
מפסקיו המפורסמים.
בספר הגהות אשרי מובא שרבי אפרים התיר לאכול דג הנקרא בורביטא, ואחר כך נגלו אליו בחלום ואמרו לו שהתיר שרצים, וחזר בו מהיתרו.
בספר האגודה ובראשונים נוספים מובא ששאל רבי יואל את רבי אפרים על צורות של עופות וסוסים בבית הכנסת, אם יש בזה חשש איסור משום לא תעשון אתי או חשד עבודה זרה, ורבי אפרים השיב שאין חשש. תשובתו הובאה באחרונים רבים.
התנגד בחריפות למנהג יהודי ריינוס להתיר באכילה את החֵלֶב שעל הקיבה (שנתכנה משום כך חלב דבני ריינוס), בניגוד לרוב הפוסקים, שאסרוהו באיסור חלב. בעניין זה התפלמס עם תלמידו רבנו יואל, שהיה מבני ריינוס ונהג לאוכלו.
משפחתו.
בנו ר' משה חיבר כנראה את הפיוט "מגיני וקרן ישעי" שסימנו "משה בר' אפרים". בנו של ר' משה, ר' יהודה, היה קשור לחוג החסידים, וכדי להבדילו מר' יהודה בר' משה אחר, נקרא "בן בנו של רבנו אפרים". ייתכן שהיה לו בן שנקרא גם הוא ר' אפרים, והוזכר בתוספות (, ד"ה במקום: "רבי אפרים בר אפרים הגיבור"). יש משערים שנולד אחרי פטירת אביו ('ילקוט המאירי' פסחים שם).
בהלכה נודע רבינו אפרים כבעל הפלוגתא של רבינו תם בעניין חתיכה נעשית נבילה. רבינו אפרים מצמצם כלל זה וטוען שאינו תקף אלא בתערובת של בשר בחלב, אך לא בתערובת של שאר איסורים. בשולחן ערוך נפסק כדעתו, אבל הרמ"א חולק עליו.
אוקראינה הסובייטית
בלארוס הסובייטית
פיזיולוגיה של הכליה
פיזיולוגיה של הכליה היא המדע העוסק בחקר התפקוד המכני, הפיזי והביוכימי של מערכת הכליות באדם ובבעלי חיים.
תפקיד הכליה הוא בקרה על המים והיונים האי-אורגניים בגוף.
מערכת הכליות מורכבת מסוגים שונים של תאים: אנדותל, רקמת עצב, רקמת חיבור וכו'. תאים אלו ירכיבו רקמות, הרקמות מרכיבות יחידות פונקציונליות - נפרונים. יחידות אלו מרכיבות את האיבר כולו.
מערכת הכליות פשוטה יחסית -מכילה שתי כליות, צינור מוביל לשתן, ושלפוחית שתן.
הכליה מחולקת לשני חלקים: חלק קורטיקלי- הקורטקס, ולחלק הפנימי - המדולה.
המסננים אשר מקבלים את הדם נמצאים בחלק הקורטיקלי. הדם עובר למערכת צינורות אשר מסתעפת לכיוונים רבים - הטובול. חלק מהצינורות מגיעים עמוק אל תוך המדולה. הצינורות יורדים אל המדולה, עולים בחזרה ומתאספים לצינור מרכזי, ה-collecting duct. צינור זה מוביל את הנוזלים שנשארו אל צינורית השתן ומשם לשלפוחית השתן.
המדולה מאפשרת יצירת שתן היפראוסמוטי כאשר אנו רוצים לחסוך במים.
הנפרון היא היחידה הפונקציונלית המסננת. היא כוללת את הצנרת האישית שלה ואת כלי הדם. יש מעל מיליון נפרונים בכל כליה.
גופיף הכליה.
גופיף הכליה הוא מערכת של נימים. ישנו עורק ראשי, אשר נכנס לתוך כל יחידה והוא נקרא afferent arteriole. זהו למעשה עורקיק, אשר הופך לנים, ויוצר רשת קפילרות צפופות בתוך האיבר (glomerulus). רשת נימים זו "מטפטפת", ומאפשרת מעבר של חלק מהחומרים אל הטובול. החומרים שלא מצליחים לעבור יוצאים החוצה בעורק היציאה (efferent arteriole).
בעורק הכניסה הנוזל מורכב 100% מהפלזמה.
פילטרט - זהו החומר אשר עובר סינון, ויצא מהגלומרולוס אל תוך הטובול. הוא מהווה כ-20% מהפלזמה ולכן 80% מהפלזמה יוצא מהכליה חזרה אל מערכת הדם, ויכול לעבור סינון נוסף מאוחר יותר. כיוון שקצב הסינון הוא מהיר כל כך, כל הפלסמה תעבור סינון בסופו של דבר.
רשת הנימים עטופה מכל הצדדים במעין קפסולה, אשר מדומה לבלון מלא מים - Bowman's capsule. כך נוצרות שתי ממברנות אשר עוטפות את הקפסולה.
Afferent artery נכנס אל תוך היחידה, שם הוא מתפצל לנימים אשר מטפטפים ל-bowman's capsule.
מי שטפטף החוצה - ממשיך למדולה ואחר כך יוצא לשתן.
מי שלא טפטף החוצה - יוצא חזרה דרך ה-efferent arteriole, אשר מתפצל לנימים, ומתנקז חזרה לוורידים.
אנטומיה זו, שבה יש שתי מערכות נימים, היא ייחודית לכליות.
ה-Filtration barrier מורכב משלוש שכבות, אותן הדם עובר עד ליציאתו ממערכת הנימים.
השכבה הראשונה היא שכבת תאי האנדותל אשר נקראים fenesta וביניהם רווחים שעוביים כ-700 אנגסטרם. על כן, כל מה שעוביו גדול מ-700 אנגסטרם לא יצליח לעבור את האנדותל (תאי דם, טסיות וכו').
בהמשך יש רקמה חוץ תאית אשר מורכבת מחלבונים גדולים עם מטען שלילי עליהם (basement membrane). על גבי רקמה זו יש תאי ענק הנקראים פדוציטים, שביניהם מרווחים צרים יותר (40-140 אנגסטרום) המכונים filtration silits.
הפילטר מסנן על בסיס גודל ומטען. מי שמעל 40 אנגסטרום לא יעבור. מי שבין 20 ל-40 אנגסטרום יעבור במידה והמטען שלו חיובי. מי שמתחת ל-20 אנגסטרום עובר בקלות, ללא תלות במטען (למשל מולקולות מים).
לאחר סינון ראשוני זה נקבל רק חלבונים קטנים ויונים שונים (שאינם קשורים לחלבונים גדולים). אלו ייכנסו לחלק הקרוב של הטובול ומשם לחלק המרוחק שלו, ול-collecting duct.
התכונות הפיזיולוגיות של ממברנת הטובול, משתנות לאורכו. לכל אזור בטובול תאים אפיטיילים בעלי תכונות שונות וזהו הבסיס הפיזיולוגי לסינון שנעשה בכליה.
בכליה שני סטים של קפילרות:
85% מהנופרונים הם קורטיקלים, כלומר הצינורית שלהן לא נכנסת עמוק למדולה.
15% הם Juxtameduulary- כלומר, שולחים את הצינוריות שלהן לעומק המדולה. נופרונים אלו משתתפים ביצירת שתן היפראוסמוטי. סט הקפילרות שנכנס אל תוך המדולה נקרא Vasa Recti .
סקסטוס יוליוס פרונטינוס
סקסטוס יוליוס פרונטינוס (לטינית: Sextus Iulius Frontinus; 40 לספירה לערך – 104 לספירה) היה איש צבא, מדינאי, מהנדס אזרחי וסופר רומי.
חייו.
הוא נולד בגאליה נרבוננסיס ופעל בשירות המדינה תחת חמישה קיסרים רומים: אספסיאנוס (79-69), טיטוס (81-79), דומיטיאנוס (96-81), נרווה (98-96) וטריינוס (117-98).
פרונטינוס החל את פעילותו בצבא. בשנת 70 נבחר לפרייטור אורבנוס, ובתפקיד זה פתח את ישיבת הסנט הראשונה (כי הקונסולים של אותה שנה לא היו ברומא באחד בינואר). נבחר לקונסול בפעם הראשונה ב-73, ובאותה השנה הוטל עליו לנהל ניהול צבאי ואזרחי את הפרובינקיה של בריטניה. שימש קונסול גם בשנים 98 ו-100 יחד עם הקיסר טריינוס.
בשנים 77-73 לספירה היה נציב בריטניה ופיקד בה על ארבעה לגיונות וחיל עזר. בתפקיד זה הכניע את הסילורים בווילס. ייתכן שליווה את הקיסר דומיטיאנוס בשנת 82-83 במסעותיו הצבאיים בגרמניה. הוא שימש פרוקונסול (פקיד גבוה של המנהל האזרחי בפרובינקיות) באסיה בשנת 86. בשנת 97 מונה פרונטינוס על ידי הקיסר נרווה להיות נציב המים (curator aquarum) של רומא. לכאורה ירידה בתפקיד (פיקוד על מאות אחדות של עובדים, לאחר פיקוד על עשרות אלפי חיילים בבריטניה), אך ודאי בהתאם להערכה הגדולה שהעריכו הרומאים את אספקת המים שלהם.
חיבוריו.
הוא כתב חיבור תאורטי על מדע הצבא, שאבד. חיבורו ששרד על עניינים צבאיים, ה"סטראטגמאטה", הוא אוסף דוגמאות של תכסיסים צבאיים מההיסטוריה היוונית והרומאית, לשימושם של גנרלים. הוא מתבסס על ניסיונו שלו כגנרל בגרמניה תחת דומיטיאנוס, אולם נקודות הדמיון בין האנקדוטות אותן הוא מספר לבין גרסאות מאת סופרים רומיים אחרים, כמו ולריוס מקסימוס וליוויוס, מצביעות על כך שהוא התבסס בעיקר על מקורות ספרותיים.
הוא גם כתב בין היתר על תורת המדידה. חשיבות רבה ביותר יש לספרו "על אודות אמות המים של רומא" (De aquis urbis Romae). הספר הוא מקור חשוב לידיעותינו על בנייה ותחזוקה של אמות מים בכלל ואמות המים של רומא (שנבנו עד ימיו) בפרט. יש בו פרטים על חוקי המים, על גנבת מים, ועל המינהל הרומי.
ג'יימס פיץ ג'יימס, הדוכס הראשון מברוויק
ג'יימס פיץ ג'יימס, הדוכס הראשון מברוויק (באנגלית: James FitzJames, 1st Duke of Berwick; 21 באוגוסט 1670 - 12 ביוני 1734) היה איש צבא צרפתי, בנם הלא חוקי של המלך ג'יימס השני וארבלה צ'רצ'יל, בתו של וינסטון צ'רצ'יל ואחותו הגדולה של הדוכס הראשון ממרלבורו.