לצד מחקרים המלמדים כי החומר בטוח לשימוש על סמך ניסיון ארוך טווח, מחקרים במעבדה הראו כי החומר הוא רעיל ומוטגני (כלומר יוצר מוטציות) לתאי דם אנושיים. אשלגן סורבט נמצא כרעיל לדנ"א אנושי בתאים לימפוציטיים (תאים ממערכת החיסון) פריפריאליים, ועל כן נמצא כי הוא משפיע לרעה על מערכת זו. החומר לעיתים קרובות משולב עם חומצה אסקורבית ומלחי ברזל, שילוב שגם הוא מוטגני לדנ"א. במפגש של ארגון המזון והחקלאות העריכו כי הכמות המומלצת לצריכה של אשלגן סורבט לאדם היא 0.025%-0.1%. לפיכך שיערו כי הצריכה היומית המקובלת היא 12.5 מ"ג / קילוגרם, או 875 מ"ג ליום עבור מבוגר ממוצע (שמשקלו לערך 70 קילוגרם). הנתונים הסתמכו על סכום של הכמות המומלצת של חומצה סורבית עם סידן ועם אשלגן סורבט (מחושבים כחומצה סורבית). DSD סימן את החומר כמסוכן
רגולציה.
החומר אושר בסוף שנות ה-40 על ידי ה-FDA האמריקני כבטוח לצריכה כתוסף מזון. בצרפת אושר השימוש בו החל מ – 1959 ובגרמניה משנת 1971.
על פי התקינה האירופאית, הכמות המותרת לשימוש היא 1,000 מ"ג לכל קילוגרם של גבינה.
לוצרן (מועדון כדורגל)
מנגנון טיפוסים
מנגנון הטיפוסים
ג'נג'וויד
ג'נג'וויד (בערבית: جنجويد; מילת עלבון שפירושה "שד על גב סוס") היא קבוצת מיליציות ערביות חמושות, הפעילה בדארפור, מערב סודאן ולאחרונה במזרח צ'אד. הג'נג'וויד מכיל קבוצות שבטים סודאנים ערבים, בשונה מהסודאנים אשר מזהים עצמם כאפריקאים. רבים מקורבנות המיליציה ומשקיפים חיצוניים טוענים כי הג'נג'וויד נתמכים בידי ממשלת סודאן.
אטימולוגיה.
מקור המילה "ג'נג'וויד" אינו ברור. סברה אחת גורסת כי המקור הוא השפה הערבית בה "גִ'ן" (جن) משמעו "שד" — ובהשאלה "אחוז שד או דיבוק" — ו"גַ'וַואד" (جواد) משמעו "סוס".
סברה אחרת מציעה מקור פרסי למילה: המילה "גֵ'נְגַוִי" (جنگوی) שפירושה "לוחם" או "איש מלחמה". אפשרות אחרת היא כי המילה היא הלחם בסיסים של המילים "גִ'ן" ("שד" בערבית), "גַאן" (gun, "רובה" באנגלית) ו"גַ'וַואד" ("סוס" בערבית).
המשמעות המקובלת של המונח "ג'נג'וויד" היא "פרש מרושע", אך לרוב המילה מתורגמת כ'בריונים' או 'פורעי חוק'. חברי הג'נג'וויד מתייחסים למילה ג'נג'וויד כמעליבה.
היסטוריה.
הג'נג'וויד הם לוחמים חמושים משבטים ערביים.
ב-1972 יצר מועמר קדאפי את הלגיון הערבי ככלי שנועד להפוך את אוכלוסיית האזור לערבית. סדר העדיפויות של הלגיון היה ראשית צ'אד ואז סודאן.
בדארפור, פרובינציה מערבית של סודאן, קדאפי תמך ביצירת "האיסוף הערבי" ("Tajammu al-Arabi"), שלפי החוקר ג'רארד פרונייר היה "ארגון לוחמני גזעני פאן-ערבי אשר הדגיש את המאפיין ה'ערבי' של הפרובינציה". לשני הארגונים היו פעילים משותפים ומקורות תמיכה משותפים כך שההבדל ביניהם היה פעמים רבות מעורפל.
הפשיטות מעבר לגבול שהתמשכו לאורך זמן תרמו במידה רבה לקונפליקט האתני בדארפור, בו נהרגו כ-9000 אנשים בין השנים 1985–1988. חלק ממנהיגי הג'נג'וויד היו בעברם שכירי חרב של מועמר קדאפי.
הג'נג'וויד הופיעו לראשונה ב-1988, לאחר שנשיא צ'אד, בגיבוי מארצות הברית וצרפת, הביס את הצבא הלובי ושם בכך סוף לתכנוניו הטריטוריאליים של קדאפי לגבי צ'אד.
חלקו של הג'נג'וויד ברצח העם בדארפור.
בפברואר 2003 פרץ מרד כנגד הממשלה הסודאנית הערבית, בשל טענות קיפוח האוכלוסייה האפריקאית השחורה מול הערבית. המרד הונהג בעיקר בידי התנועה לצדק ולשוויון ("Justice and Equality Movement") והתנועה/צבא לשחרור סודאן ("Sudan Liberation Movement/Army"), המורכבות ברובן מאפריקאים מוסלמים לא-ערביים. הממשלה הסודאנית הגיבה בשימוש בג'נג'וויד ככוח הצבאי העיקרי למאבק במרד (היא נעזרה גם בצבא ובמשטרה). כוחות הג'נג'וויד המשיכו לתקוף את המורדים אשר אחזו בחבלי ארץ מדארפור, בעודם מנהלים קמפיין שמטרתו ללכוד מורדים באזור דארפור. בשנת 2004, קבעו מחלקת המדינה של ארצות הברית וגורמים נוספים שמפקדים מובילים במיליציית הג'נג'וויד, כולל מוסא הילאל, חשודים ברצח עם. בתחילת 2006, אנשי ג'נג'וויד רבים נקלטו בצבא סודאן, כולל במשמר הגבול. במקביל, התרחבה מיליציית הג'נג'וויד כך שכללה שבטים ערביים במזרח דארפור, שלא היו משויכים היסטורית לג'נג'וויד המקוריים. ערבים בצ'אד נעשו מעורבים יותר ויותר בניסיון להקים מחדש בסיס פוליטי של הג'נג'וויד בצ'אד.
באוקטובר 2007, הייתה ממשלת ארצות הברית הממשלה היחידה שהכריזה על רציחות הג'נג'וויד בדארפור כרצח עם, כיוון שמספר רציחותיהם המשוער בשלוש השנים שקדמו להכרזה היה בין 200,000 ל-400,000 אזרחים. מועצת הביטחון של האו"ם קראה לג'נג'וויד להתפרק מנשקו. ב-14 ביולי 2008, הגיש תובע בית המשפט הבינלאומי כתב אישום על רצח עם כנגד נשיא סודאן, עומר אל-בשיר והאשימו בתכנון והובלה של מאמצים למחוק את השבטים האפריקאיים בדארפור באמצעות קמפיין לרצח, אונס והגליה תוך שימוש במיליציית הג'נג'וויד.
תמיכה ממשלתית.
רבים מקורבנות הג'נג'וויד ומהמשקיפים החיצוניים טוענים כי הממשלה הסודאנית תומכת בפעילות הג'נג'וויד, על אף ההכחשות של ממשלת סודאן. טענות שכיחות הן שאנשי הג'נג'וויד לובשים מדים זהים למדי צבא סודאן ושהפשיטות נעשות באופן מתואם בינם לבין הצבא. ארגוני זכויות אדם רבים טוענים כי ממשלת סודאן תמכה כספית והשתתפה בהתקפה משולבת כנגד אזרחים. בעדות לפני וועדת הסנאט ליחסי חוץ הצהיר חוקר מטעם ארגון משמר זכויות האדם שצבא סודאן גייס בגלוי ערבים בעלי סוסים והבטיח להם רובה ומשכורת חודשית של 166 דולרים תמורת הצטרפות למיליציית הג'נג'וויד. קבוצת המשבר הבינלאומית (International Crisis Group) טענה שהכסף לתשלום המשכורות לחברי הג'נג'וויד "מגיע ישירות משלל הביזה שנתפס בפשיטות על כפרים".
מפקדי הג'נג'וויד.
מוסא הילאל, אשר מוביל שבט ערבי דארפורי קטן אך עוצמתי, מואשם בידי מחלקת המדינה של ארצות-הברית בכך שהוא מנהיג הג'נג'וויד. הניו יורקר ציטט אותו: "אני מנהיג שבטי... הקריאה הממשלתית להתחמש מבוצעת בידי מנהיגי השבטים." הוא מודה בגיוס לג'נג'וויד אך מכחיש שהוא בשרשרת הפיקוד של הארגון, כפי שנטען על ידי משמר זכויות האדם.
להלן רשימה של מפקדים, בכירים או מתאמים בג'נג'וויד (רשימה חלקית):
רודיקה מטסקו
חאזם אל-בבלאווי
ד"ר חאזם עבד אל-עזיז אל-בבלאווי (בערבית: حازم عبد العزيز الببلاوي; נולד ב-17 באוקטובר 1936) הוא כלכלן וסופר מצרי. כיהן כראש הממשלה הזמני של מצרים, מאז מונה לתפקיד על ידי הנשיא עדלי מנסור, ב-9 ביולי 2013 ועד 1 במרץ 2014. ב-17 ביולי 2011 מונה לתפקיד סגן ראש הממשלה ושר האוצר המצרי עד דצמבר אותה שנה. לאחר הדחת מוחמד מורסי מכהונת הנשיא, מונה כראש ממשלת המעבר.
ביוגרפיה.
בבלאווי למד משפטים באוניברסיטת קהיר עד 1957 והשלים תואר שלישי בכלכלה מאוניברסיטת גרנובל ב-1961. הוא בעל תואר ד"ר לכלכלה מסורבון, ב-1964.
בבלאווי היה מרצה באוניברסיטת אלכסנדריה ב-1965 ולימד כלכלה במספר אוניברסיטאות עד 1980. היה מנהל בבנק התעשייתי של כווית עד 1983, ומ-1983 עד 1995 היה יושב ראש מועצת המנהלים של הבנק לפיתוח הייצוא במצרים.
הוא עבד כמזכ"ל סוכנות ESCWA (סוכנות האו"ם לענייני כלכלה וחברה באזור מערב אסיה), תפקיד שמילא בשנים 1995–2000. מיד לאחר מכן היה ליועץ הכלכלי של קרן המטבע הערבית באבו דאבי, מ-2001 ועד 2011.
לאחר המהפכה המצרית היה למייסד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של מצרים, מונה לסגן ראש הממשלה לענייני כלכלה, והיה שר האוצר בממשלת עיסאם שרף. באוקטובר 2011 הוא התפטר מתפקידו כמחאה לאחר שנודע שכוחות הביטחון ירו למוות בנוצרים קופטים. התפטרותו לא התקבלה על ידי המועצה הצבאית העליונה והוא המשיך לכהן בתפקידו עד דצמבר 2011, כשהוחלף לבסוף על ידי מומתאז סעיד, שכיהן קודם כסגנו.
בבלאווי היה מועמד לתפקיד ראש הממשלה לאחר הבחירות לנשיאות, לצד מוחמד אל-בראדעי ופארוק אל-אוקדה. ב-9 ביולי 2013 מונה לראש הממשלה הזמנית, לאחר שהנשיא מוחמד מורסי הודח על ידי הצבא מתפקידו, ב-3 ביולי 2013. בעת מינויו, נשיא מצרים עדלי מנסור הכריז כי הבחירות לפרלמנט והבחירות לנשיאות ייערכו בתחילת 2014, ובכך למעשה התווה את משך הכהונה של הממשלה הזמנית.
ביבליוגרפיה.
חאזם אל-בבלאווי כתב מספר ספרים בנושא כלכלה ומדע המדינה. להלן רשימה נבחרת של ספרים פרי עטו:
ספר נח
ספר נח הוא חיבור אבוד מתקופת בית שני. היות שלא נמצאו עותקים שלו, קיומו הוא בגדר השערה בלבד, ועצם קיומו נתון במחלוקת. מן הספרים החיצוניים ידועה המגמה לכתוב חיבורים פסאודואפיגרפיים בשם דמויות תנ"כיות שונות בתקופת הבית השני, כגון ספר חנוך א', צוואות השבטים, או צוואת עמרם שנמצאה בקומראן. ייתכן שספר נח השתייך לסוגה זו. כמו כן, קיומו של הספר מתיישב עם החשיבות של דמותו של נח ושל המבול כפי שעולה מחיבורים רבים בתקופת בית שני.
עדויות לקיום הספר.
השערות בדבר קיומו של הספר נשענות על אזכורו בכמה חיבורים, בראש ובראשונה בספר היובלים, בצוואת לוי, ובכמה חיבורים מימי הביניים, כולל ספר רזיאל. בשנת 1995 חשף החוקר ראובן שטיינר שורה חדשה מהמגילה החיצונית לבראשית שקריאתה נתאפשרה הודות לצילומים חדישים, בה כתוב "כתב מלי נח" ("ספר דברי נח" בארמית). תגלית זו מחזקת את ההשערה שהספר היה ידוע בבית שני, ושמחבר המגילה החיצונית לבראשית שאב ממנו כמקור לחיבורו.
תוכן הספר.