"גיאו אינטראקטיב" פיתחה טכנולוגיה לווידאו דיגיטלי על גבי תקליטורים בתקופה בה המדיה במחשבים הייתה מוגבלת לטקסט ותמונות בעיקר. באמצעות טכנולוגיה זו יצרו השותפים מוצרי הדרכה (כותרים) ובהם סימולטור לזיהוי עמית-טורף לחילות אוויר ונ"מ בעולם, שיעורים בגאוגרפיה לחטיבות ביניים בארצות הברית, כלי הדרכה לבנקים שווייצריים בסחר חוץ ועוד.
פריצת הדרך של החברה הייתה כאשר ב-1996 הציגה החברה טכנולוגיה שפיתחה לשידור מדיה דיגיטלית (וידאו, קול, תמונות ואנימציות) באינטרנט (Streaming Media). באוקטובר אותה שנה הונפקה החברה בבורסת AIM בלונדון בשווי של 160 מיליון דולר ובתוך זמן קצר הפך רייפמן למיליונר. הנפקות נוספות בשנת 1998 ו-2001 הביאו לחברה עוד כ-400 מיליון דולר ושוויה הגיע לשיא של כ-8 מיליארד דולר. ארבעת השותפים הספיקו למכור חלק ממניותיהם לפני התפוצצות בועת הדוט-קום בשנת 2000 והרוויחו כך כ-40 מיליון דולר כל אחד. בשנת 2000.
רייפמן יזם מיזמים טכנולוגיים רבים ובמסגרתם שאף לייצר טלפון סלולרי פרי פיתוח ישראלי. הפרויקט הראשון בתחום הסלולרי, שקיבל את השם "אלפאסל" (AlphaCell), נכשל לאחר שכ-20,000 יחידות נמכרו בישראל. רייפמן המשיך במטרתו למרות הכישלון ורכש מפעל לייצור מכשירים סלולריים בקוריאה. לאחר שנתיים וכ-300 מיליון דולר של מכירות נכשל גם מיזם זה. רייפמן המשיך לנסות ובשיתוף עם חברת שארפ ועוד חברות ישראליות מתחומי הסלולר, הקים באמבלייז את פרויקט "ELSE" לבניית מכשיר סלולרי חדש. פרויקט זה הופסק באמצע 2010.
רכישת השליטה בחברת "פורמולה מערכות".
בספטמבר 2006 רכשה חברת אמבלייז את השליטה בחברת החזקות ההיי-טק פורמולה מערכות שבשליטת דני גולדשטיין וקרן פימי, בתמורה ל-67 מיליון דולר. אמבלייז מימנה את הרכישה באמצעות 40 מיליון דולר שהיו בקופתה ואת שאר הסכום גייסה בהלוואות תמורת שיעבוד מניות החברה.
בעקבות הרכישה, עיקר הפעילות של קבוצת אמבלייז היה בפורמולה מערכות, המעסיקה מעל 5,000 עובדים במחזור שנתי של מעל לחצי מיליארד דולר.
באותה שנה נרכשה חברה "סמארט קונטנט" שנוסדה על ידי נבות וולק.
בספטמבר 2010 מכרה אמבלייז את השליטה בפורמולה מערכות תמורת כ-139 מיליון דולר.
שווי השוק של חברת אמבלייז הגיע לשיא בשנת 2000 כשנסחרה לפי שווי של כ-8 מיליארד דולר (כ-36 ליש"ט למניה). מאז התרסקו מניותיה בעקביות לשפל של כ-0.11 ליש"ט למניה.
מאבק השליטה בחברה.
בשנת 2003 רכש רייפמן את החזקותיהם של שני המייסדים האחרים של "אמבלייז", כרמל שרון (תמורת 115 מיליון שקל) וצורי דבוש (תמורת 85 מיליון שקל), והגיע לאחזקה של כ-30% ממניות החברה. בשנת 2006 החל ניסיון השתלטות על קבוצת אמבלייז מצד קרן גידור אמריקאית בשם "Sturm Family Foundation" מדנוור קולורדו. לאחר שדירקטוריון אמבלייז פנה לקרן בבקשה להצהרת כוונותיה במקרה שישתלטו, הבהירה הקרן באופן רשמי שתוכניותיה כוללות סגירת פעילויות רבות ומכירה של הקבוצה בחלקים.
בתגובה החל רייפמן להגדיל את החזקותיו במניות מתוך הונו האישי (כ-60 מיליון דולר) והלוואות נוספות שלקח מגופים רבים ביניהם איש "השוק האפור" שלי נרקיס. ביוני 2006 הוציאה חברת אמבלייז מקופתה 70 מיליון דולר לרכישת חלק ממניותיו של רייפמן, כדי לאפשר לו לממן את איגרות החוב הפרטיות שהנפיק.
החובות האישיים שצבר רייפמן עקב מלחמות השליטה נאמדים בכרבע מיליארד שקלים. מיד לאחר ניצחונו באספת בעלי המניות החלה התדרדרות מהירה במצבו של רייפמן, כאשר שניים מתוך כ-30 נושיו הגישו לבית המשפט המחוזי בתל אביב בקשה לכינוס נכסים. בית המשפט מינה מנהל מיוחד לכינוס נכסיו, והורה לרייפמן להעביר את מניות "אמבלייז" שבידיו לידי המנהל המיוחד. לאחר שלא הועברו המניות במועד שהוגדר לכך, הואשם רייפמן בבזיון בית המשפט ונשלח למאסר של 45 ימים. בעקבות זאת השעה אותו דירקטוריון "אמבלייז" מכל תפקידיו בחברה. ביולי 2011 הרשיע בית המשפט המחוזי בתל אביב את רייפמן, בעבירות של קבלת דבר במרמה, זיוף ושימוש במסמך מזויף. וגזר עליו ארבע שנות מאסר בפועל. ב-2012 תבע שלי נרקיס את אמבלייז בטענה שרייפמן חתם על שטר משכון על פיו משכן לטובת נרקיס מניות שלו בחברת אמבלייז בשווי של כ-99 מיליון שקל.
בתביעת פיצויים סביב פרשת אמבלייז פסק בית המשפט המחוזי מרכז שעורכי דין שייצגו את קרן דאבל יו טריידינג, שהעניקה הלוואה לרייפמן, ישלמו לקרן 5.5 מיליון ש"ח וסכום דומה ישלמו לקרן חברת אמבלייז ומזכירתה, אלי רייפמן ישלם לעורכי דין אלה 9.1 מיליון ש"ח, וחברת אמבלייז ומזכירתה ישלמו לעורכי דין אלה 2.3 מיליון ש"ח ולקרן וינטון - 6.7 מיליון ש"ח.
מכירת החברה לאלכסנדר גרנובסקי.
במרץ 2009 הפכה קרן פורטיסימו קפיטל לבעלת עניין בחברה כשהגיעה לאחזקה של 16% מאמבלייז. ב-2010 מכרה החברה את כל פעילותה ונותרה כשלד בורסאי עם קופת מזומנים של כ-140 מיליון דולר. ב-2013 רכש איש עסקים האוקראיני אלכסנדר גרנובסקי את השליטה באמבלייז במטרה לשים יד על קופת מזומנים של החברה. המזומנים יועדו לרכישת השליטה באי די בי חברה לאחזקות, ביחד עם נוחי דנקנר, אך הרכישה לא יצאה לפועל. כמו כן שם החברה שונה לBSD קראון (BSD Crown). בהמשך, השתמש בקופת המזומנים של אמבלייז לרכישת מניות השליטה ביבואנית המזון ויליפוד מידי האחים צבי ויוסי ויליגר תמורת כ-285 מיליון שקל. ביולי 2015, שלוש שנים אחרי שרכש את השליטה, החליט אלכסנדר גרנובסקי לעזוב את עסקיו בישראל ומכר את החברה לאיש העסקים האוקראיני גרגורי גורטובוי.
בינואר 2018, הואשמו גרגורי גורטובוי ואלכסנדר גרנובסקי בעבירות גנבה בידי מורשה, קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, מרמה והפרת אמונים, עבירות הלבנת הון ועבירות דיווח. לפי כתב האישום, גרנובסקי וגורטובוי העמידו את כספי החברות הציבוריות שבשליטתם (BSD לשעבר אמבלייז ווילי פוד השקעות) כבטוחות לטובת בנקים באוסטריה ובאזרבייג'ן, לצורך הבטחת החזר הלוואות שיקבלו חברות פרטיות זרות הקשורות לגרנובסקי, וזאת במסווה של הפקדת כספי החברות הציבוריות בפיקדונות בבנקים. עובדה זו לא הובאה לידיעת החברות הציבוריות, נושאי המשרה שלהן ומוסדותיהן, והוסתרה מהחברות הציבוריות תוך הצגת מצגי-שווא, הימנעות מקבלת אישורים ממוסדות החברות כנדרש וללא דיווחים מתאימים לציבור.
השער החסום
ניידות אלקטרונים
ניידות (חשמל)
הקלטת טקס הכרזת העצמאות
טקס הכרזת העצמאות של מדינת ישראל שנערך ביום שישי, ה' באייר תש"ח, 14 במאי 1948, בבניין המוזיאון שבשדרות רוטשילד 16 בתל אביב, הוקלט במלואו באמצעות חריטה ישירה של תקליטים על גבי מכונות הקלטה מיוחדות. התקליטים המקוריים לא נדרשו על ידי רשויות המדינה ועם חלוף הזמן נעלמו ומקומם אינו ידוע. העתקים של הקלטת הכרזת העצמאות בגרסאות שונות ובאיכות שונה שרדו על אמצעי הקלטה אחרים.
חברת "צליל".
חברת "צליל - חברה ארץ-ישראלית להקלטה בע"מ" הוקמה בתחילת 1947 בתל אביב ועסקה בהקלטתם ובשיווקם של תקליטים מסחריים של מוזיקה ישראלית, שירים עבריים ומוזיקה קלאסית. תקליטיה של חברת "צליל" הושמעו גם מעל גלי האתר, בתחנת השידור של "קול ירושלים" המנדטורית, בכינוס הארצי השני לריקודי-עם בקיבוץ דליה ביוני 1947 כמו גם באירועי תרבות אחרים. באפריל 1948, כשבועיים לפני הכרזת העצמאות, הקליט לוסיאן זלצמן מחברת "צליל" את התזמורת הפילהרמונית הארץ ישראלית מבצעת את המנון "התקווה" באולם "אהל שם" בתל אביב, הקלטה ששימשה במשך שנים רבות את "קול ישראל", במיוחד כאות סיום יום השידורים בחצות, ואת שגרירויות ישראל ברחבי העולם.
הקלטת הטקס.
ההקלטה בוצעה על ידי לוסיאן זלצמן מחברת "צליל - חברה ארץ-ישראלית להקלטה בע"מ". ההזמנה הרשמית (ראו בתמונה) לביצוע הקלטת הטקס נשלחה מטעמו של קרל סלומון מ"קול ישראל" ובשמו של מנדל מהלר-קלקשטיין, המזכיר הכללי של התזמורת הפילהרמונית, אשר הרכב מצומצם של כ- 30 מנגניה הוזמן לנגינת המנון "התקווה". לוסיאן זלצמן, שהיה מצויד ברישיון כניסה (ראו בתמונה) מטעם מנהלת העם לבניין המוזיאון, התקין בסיועם של שני עוזרים, אחיינו גיורא חנוך ופדור שנון, את שתי מכונות ההקלטה והציב על שולחן הנשיאות שני מיקרופונים זהים אשר על אחד מהם כרוכה רצועת בד לבנה ועליה שם החברה "צליל". ההקלטה בוצעה באמצעות חריטה ישירה של תקליטים דו-צדדיים בקוטר 30 סנטימטר אשר סובבו במהירות של 78 סיבובים לדקה כך שעל כל צד ניתן היה להקליט כארבע דקות בלבד. לקראת סיום ההקלטה על תקליט שעל אחת המכונות עברו להקלטה על תקליט אחר שעל המכונה השנייה, וחוזר חלילה. לפיכך הקלטת הטקס כולו, שארך כ-33 דקות, בוצעה על ששה תקליטים ובסה"כ אחד-עשר צדדים מוקלטים. ההקלטה מסתיימת במילותיו של דוד בן-גוריון: "קמה מדינת ישראל, תמה הישיבה הזאת!".
הבדלים בין הנוסח המוקלט לבין הנוסח הכתוב של ההכרזה.
בהקלטה המקורית של "צליל" נשמעים במלואם דברי הפתיחה של דוד בן-גוריון טרם הקראת המגילה עצמה: "חברי מועצת העם, שליחי היישוב והעם היהודי, אקריא לפניכם את מגילת היסוד של מדינת ישראל, אשר אושרה בקריאה ראשונה על ידי מועצת העם."
בפסקה ה-12, המתחילה במילים "מדינת ישראל תהא פתוחה לעליה יהודית...", נכתב בהמשך: "תבטיח חופש דת, מצפון, לשון, חינוך ותרבות", אך השוואה עם הנוסח המוקלט מגלה כי בן-גוריון אומר: "תבטיח חופש דת, מצפון, חינוך, תרבות ולשון".
בפסקה ה-13, המתחילה במילים "מדינת ישראל תהא מוכנה לשתף פעולה...", נכתב בהמשך: "מיום 29 בנובמבר 1947", אך השוואה עם הנוסח המוקלט מגלה כי בן-גוריון אומר: "מיום 29 בנובמבר 1927 [אלף תשע מאות עשרים ושבע]".