האוניברסיטה של תכסילא הייתה קיימת במהלך מסעותיו של הצליין הסיני , שביקר בתכסילא בסביבות שנת 400 לספירה. הוא כתב ששמה של תכסילא מתורגם כ"הראש הכרות", והיה האתר של סיפור בחייו של הבודהה "שם הוא נתן את ראשו לאדם".
דעיכה.
ידוע שה, הווסאלים של פלשו לתכסילא בערך בשנת 450 לספירה. אף על פי שגורשו משם על ידי קיסר מאימפריית גופטה, העיר לא התאוששה - כנראה בגלל הנוכחות ההונית החזקה באזור, התמוטטות הסחר וכן המלחמה המשולשת בין פרס, המדינה הקידרית וההונים במערב גנדהארה.
ו שטפו את גנדהארה ופנג'אב בסביבות שנת 470 לספירה, וגרמו להרס נרחב ולהרס של המנזרים והסטופות הבודהיסטיות המפורסמות של תכסילא, מכה שממנה העיר לעולם לא התאוששה. משנת 500 לספירה עד 540 לספירה, העיר דעכה לאחר שעברה לשליטת האימפריה ההונית בראשות הקיסר , פטרון של השיוויזם ההינדי, מיהירקולה היא אחראי להרס מסוים של אתרים ומנזרים בודהיסטים ברחבי האזורים הצפון-מערביים של תת-היבשת ההודית.
הצליין הבודהיסטי הסיני והנוסע ביקר בהודו בין 629 ל-645 לספירה. הוא ביקר בתכסילא שהייתה שוממה וחצי הרוסה בשנת 630 לספירה, ומצא שרוב המנזרים שלה עדיין הרוסים ושוממים. רק כמה נזירים נשארו שם. הוא הוסיף כי הממלכה הפכה מדינת חסות של קשמיר עם המנהיגים המקומיים שנלחמים ביניהם על השלטון. הוא ציין שבעבר היא הייתה בשליטת . בהגיע המאה התשיעית, היא הייתה בשליטת . שושלת הטורקים השאהיים של קאבול הוחלפה בשושלת שאהי ההינדית שהובסה על ידי מחמוד מע'זנה.
ההיסטוריון המוסלמי אחמד אל-בלאד'רי מספר כיצד המלך של אל-אוסאיפן התאסלם בתקופת שלטונו של הח'ליף אל-מעתצם, ונטש את אמונתו הישנה עקב מות בנו אף על פי שכוהני המקדש התפללו להחלמתו. לפי ההיסטוריונים ממוקמת אל-אוסאיפן בין קשמיר, מולטן וקאבול, והיא מזוהה עם ממלכת תכסילא על ידי כמה מחברים.
מרכז למידה.
לדברי כמה היסטוריונים נחשבה תכסילא לאחת האוניברסיטאות המוקדמות (או המוקדמת ביותר) בעולם. אחרים אינם רואים בה אוניברסיטה במובן המודרני, בכך שלמורים המתגוררים בה אולי לא הייתה חברות רשמית במכללות מסוימות, ונראה שלא היו קיימים אולמות הרצאות ורובעי מגורים ייעודיים בתכסילא, בניגוד לאוניברסיטת נלנדה המאוחרת במזרח הודו.
תכסילא הפכה למרכז ידוע של למידה (כולל תורת הבודהיזם) לפחות כמה מאות לפני הספירה, והמשיכה למשוך תלמידים מרחבי העולם הישן עד חורבן העיר במאה ה-5. נטען כי בשיאה, הפעילה תכסילא מעין "סוזרניות אינטלקטואלית" על מרכזי למידה אחרים בהודו וההתמקדות העיקרית שלה לא הייתה בהשכלה יסודית, אלא בהשכלה גבוהה. בדרך כלל, סטודנט נכנס לתכסילא בגיל שש עשרה. כתבי הקודש העתיקים והנערצים ביותר, ושמונה-עשר הסילפות או האומנויות, שכללו מיומנויות כמו חץ וקשת, ציד וטיפול בפילים, נלמדו, בנוסף לבית הספר למשפטים, בית הספר לרפואה ובית הספר למדעי הצבא. תלמידים הגיעו לתכסילא ממקומות רחוקים כמו קאשי, ומגאדה, למרות המסע הארוך והמפרך שנאלצו לעבור, בשל הצטיינותם של המורים המלומדים שם, כולם מוכרים כברי-סמכא בנושאים שלימדו.
אף רשויות חיצוניות כמו מלכים או מנהיגים מקומיים לא הכפיפו את הפעילות הלימודית בתכסילא לשליטתם. כל מורה הקים את המוסד שלו, נהנה מאוטונומיה מלאה בעבודה, לימד את כמות התלמידים שרצה ולימד מקצועות שהוא אהב מבלי להתאים לשום סילבוס מרוכז. הלימודים הסתיימו כאשר המורה היה מרוצה מרמת ההישגים של התלמיד. ככלל, התמחות בנושא נמשכה כשמונה שנים, אם כי ניתן להאריך או לקצר זאת בהתאם ליכולות האינטלקטואליות והמסירות של התלמיד הנדון. ברוב המקרים "בתי הספר" היו ממוקמים בתוך הבתים הפרטיים של המורים, ולעיתים הומלץ לתלמידים להפסיק את לימודיהם אם לא הצליחו להשתלב באווירה החברתית, האינטלקטואלית והמוסרית במקום.
ידע נחשב קדוש מכדי שניתן יהיה להמיר אותו בכסף, ומכאן שכל קביעה שיש לשלם שכר טרחה נדחתה בתוקף. תמיכה כספית הגיעה מהחברה בכללותה, כמו גם מסוחרים עשירים והורים עשירים. אף על פי שמספר התלמידים הלומדים תחת גורו בודד הסתכם לפעמים במאות, המורים לא שללו חינוך גם אם התלמיד היה עני; לינה ניתנה בחינם, והסטודנטים נאלצו לעשות עבודת כפיים במשק הבית. תלמידים משלמים, כמו נסיכים, למדו במהלך היום, בעוד שלא משלמים למדו בלילה. גורודאקשינה (תשלום למורה) הייתה צפויה בדרך כלל בסיום לימודיו של סטודנט, אבל זה היה בעצם רק אות של כבוד והכרת תודה - פעמים רבות הייתה לא יותר מטורבן, זוג סנדלים או מטרייה. במקרים שבהם סטודנטים עניים להיות יכולים להרשות לעצמם אפילו את זה, הם יכלו לגשת למלך, שאחר כך יתערב ויספק משהו. אי מתן אמצעים לתלמיד עני לספק את הדקשינה (תרומה) של הגורו שלו נחשבה הפגיעה הגדולה ביותר במוניטין של מלך.
בחינות נחשבו כמיותרות, ולא נחשבו כחלק מהדרישות להשלמת הלימודים. תהליך ההוראה היה קריטי ויסודי - רק אם התלמיד השתלט על יחידת לימוד אחת לחלוטין, הוא הורשה להמשיך ליחידה אחרת. לא נערכו כינוסים עם השלמת הלימודים, ולא הוענקו "תארים" כתובים, שכן הם האמינו שידע הוא גמול משלו. שימוש בידע לצורך פרנסה או לכל מטרה אנוכית נחשב לחילול קודש.
תלמידים שהגיעו לתכסילא השלימו בדרך כלל את השכלתם היסודית בביתם (עד גיל שמונה), ואת השכלתם התיכונית באשראמים (בין גיל שמונה לשתים עשרה), ולכן הגיעו לתכסילא בעיקר כדי להשלים לחלוטין את הידע בדיסציפלינות ספציפיות.
תלמידים ומורים בולטים.
לתכסילא הייתה השפעה רבה על התרבות ההינדית ועל שפת הסנסקריט. זה אולי ידוע בעיקר בזכות הקשר שלו עם צ'אנקיה, האסטרטג שהנחה את צ'נדרגופטה מאוריה וסייע בהקמת האימפריה המאורית. אומרים שהחיבור ארתאשסטרה של צ'אנקיה (הידע של כלכלה) נכתב בתכסילא. המרפא האיור ודי למד גם הוא בתכסילא. הוא גם התחיל ללמד בתכסילא בתקופה מאוחרת יותר. גם , הבלשן שקבע את הכללים שיגדירו את שפת הסנסקריט הקלאסית, היה חלק מהקהילה בתכסילא.
המוסד משמעותי במסורת הבודהיסטית שכן מאמינים שענף המהאיאנה של הבודהיזם התגבש שם. , רופא החצר של קיסר מגאדה שפעם ריפא את הבודהה, והשליט התומך בבודהיזם של קוסאלה, פראסנאג'יט, הם כמה אישים חשובים המוזכרים בטקסטים בפאלי כמי שלמדו בתכסילא.
חורבות.
אתרים של מספר ערים חשובות שאוזכרו בטקסטים הודיים עתיקים זוהו על ידי חוקרים בתחילת המאה ה-19. העיר האבודה תכסילא, לעומת זאת, לא זוהתה עד מאוחר יותר, בשנים 64–1863. הקושי בזיהויה היה בחלקו עקב שגיאות במרחקים כפי שרשם פליניוס הזקן בתולדות הטבע שלו שהצביע על מיקום אי שם על הנהר , יומיים צעדה מהאינדוס. , המייסד והמנהל הכללי הראשון של , שם לב שמיקום זו אינו מתיישב עם התיאורים המופיעים במסלולי הטיולים של הצליינים הסינים, ובפרט זה של , הנזיר הבודהיסטי בן המאה ה-7. בניגוד לפליניוס, מקורות אלו ציינו כי המסע לתכסילא מהאינדוס ארך שלושה ימים ולא יומיים. חיפושיו הבאים של קנינגהם בשנים 1863–64 באתר בשאה-דהרי שכנעו אותו שהשערתו נכונה.
האתרים הארכאולוגיים של טכסילא נמצאים ליד , כ-35 קילומטרים מצפון-מערב לעיר רוואלפינדי. האתרים נחפרו לראשונה על ידי , שעבד בטכסילא במשך תקופה של עשרים שנה מ-1913.
האתר הארכאולוגי העצום כולל שרידים נאוליתיים המתוארכים לשנת 3360 לפנה"ס, ושרידי תרבות עמק האינדוס הקדומים המתוארכים לשנים 2900–2600 לפנה"ס בסראי חולה. תכסילא, לעומת זאת, מפורסמת בעיקר בהריסות של מספר יישובים, המוקדם ביותר מתוארך לסביבות 1000 לפני הספירה. היא ידועה גם באוסף המונומנטים הדתיים הבודהיסטיים שלה, כולל הסטופה דהרמרג'יקה, מנזר ומנזר .
החורבות העיקריות של תכסילא כוללות ארבע ערים מרכזיות, כל אחת משתייכת לתקופת זמן נפרדת, בשלושה אתרים שונים. היישוב הקדום ביותר בתכסילא נמצא בתל האתיאל, שהניב רסיסי חרס המתוארכים כבר משלהי האלף ה-2 לפנה"ס ועד המאה ה-6 לפנה"ס. חורבות תל בהיר באתר מתוארכות למאה ה-6 לפני הספירה, וצמודות להאתיאל. חורבות סירקאפ מתוארכות למאה ה-2 לפנה"ס, ונבנו על ידי מלכי יוון-בקטריה של האזור ששלטו באזור בעקבות פלישת אלכסנדר הגדול לאזור ב-326 לפנה"ס. היישוב השלישי והאחרון הוא זה של סירסוח, שנבנה על ידי שליטי אימפריית קושאן, ששלטו מפרושאפורה הסמוכה (פשאוור המודרנית).
אתר מורשת עולמית.
תכסילא הוגדרה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 1980, במיוחד בשל חורבותיהם של ארבעת אתרי ההתנחלויות אשר "חושפים את דפוס האבולוציה העירונית בתת-היבשת ההודית במשך יותר מחמש מאות שנים". האתר הסדרתי כולל מספר מונומנטים ומקומות היסטוריים נוספים בולטים באזור מלבד ארבעת היישובים בבהיר, סראי חולה, סירקאפ וסירסוח. הם כוללים 18 אתרים:
בדו"ח משנת 2010 זיהה , מוסד ללא כוונת רווח אמריקאי שמטרתו "לשנות קהילות מקומיות על ידי השקעה במורשת גלובלית", את תכסילא כאחד מ-12 אתרים ברחבי העולם הנמצאים בקרבה הגדולה ביותר להיות "על סף" של אובדן ונזקים בלתי הפיכים, תוך ציון ניהול לא מספק, לחץ פיתוח אורבני, ביזה, מלחמה ועימותים כאיומים עיקריים. בשנת 2017, הוכרז שתאילנד תסייע במאמצי השימור בתכסילא, כמו גם באתרים בודהיסטים ב.
אצטדיון אירופה פארק
אצטדיון SC-Stadion, הידוע בשם אצטדיון אירופה-פארק (Europa-Park Stadion) מטעמי חסות, הוא אצטדיון כדורגל בפרייבורג, גרמניה. האצטדיון משמש בעיקר כאצטדיון הביתי של קבוצת פרייבורג מהבונדסליגה, והחליף את האצטדיון הקודם של המועדון, השוורצוואלדשטדיון. הוא ממוקם באזור בעיר שנקרא Brühl, ממערב לשדה התעופה פרייבורג. באצטדיון כ-34,700 מקומות ישיבה.
היסטוריה.