בדצמבר 533 סיימה הוועדה את עבודתה, הדיגסטה פורסמה וניתן לה תוקף חוקי. יוסטיניאנוס אסר להסתמך על ספרות משפטית מחוצה לה, ואף אסר להוסיף עליה פרשנויות למעט תרגום מילולי ליוונית. בנוסף, כחלק מרפורמה בתוכנית הלימוד בבתי הספר למשפטים שילב יוסטיניאנוס את לימוד הדיגסטה תוך פירוט החלקים השונים שיש ללמוד בכל שנה. להקלה על התלמידים הוא הורה לפקידיו לפקח על ייצור זול של חיבורי הקורפוס יוריס קיוויליס, ביניהם הדיגסטה.
תוכן הדיגסטה.
בהתאם להוראותיו של יוסטיניאנוס הדיגסטה חולקה ל-50 ספרים המחולקים ל'כותרות' (פרקים) לפי נושאים שונים, המסודרות במקביל לסדר הנושאים של הקודקס, המסודר גם הוא לפי הסדר באדיקט הפריטוריאני. בכל כותרת מובאים קטעים מתוך כתביהם של משפטנים שונים, כשלפני כל קטע מופיעה הפנייה למחבר, לספר ולמספר הכרך.
בסך הכל מופיעים בדיגסטה קטעים של 39 משפטנים, שמשקלם בחיבור משתנה בין קטע בודד (אאיליוס גאלוס) לשליש מכל הקטעים (אולפיאנוס ). למעשה, בחינת המבנה והעריכה של החיבור מלמדת שהוועדה השתמשה בכתבי הפרשנות של אולפיאנוס כבסיס מבני וכשלד מנחה לחיבור כולו.
רוב הספרים בדיגסטה עוסקים במשפט האזרחי, ומיעוטם במשפט ציבורי ופלילי. על אף שלחלוקה לספרים אין משמעות מבחינת מבנה החיבור ותכניו, לקבלת תמונה כללית ניתן להציג את הנושאים השונים המופיעים בהם:
בתוך הכותרות סדר הקטעים השונים נראה במבט ראשון כאקראי, אך במחקר משנת 1820 מצא החוקר Friedrich Bluhme שהקטעים מחולקים לשלוש קבוצות עיקריות של כתבים וקבוצה נספחת, המופיעים בסדר קבוע בכל הפרקים (אם כי בתוך כל קבוצה הסדר בין הקטעים אינו קבוע). הקבוצות הן:
הבחנה טקסטואלית זו התקבלה באופן כללי כקונצנזוס במחקר, אף על פי שההשערה ש-Bluhme מעלה בעקבותיה - שהוועדה של טריבוניאנוס חולקה לוועדות משנה שהיו אחראיות כל אחת על קבוצת כתבים אחרת - עודנה מצויה במחלוקת בין חוקרים שונים.
כתבי-יד והדיגסטה בימי הביניים.
למרות כתבי-היד הרבים של הדיגסטה, המפורסם והחשוב מביניהם הוא כתב-היד המכונה 'פלורנטינה' ("Littera Florentina"). בשונה מכתבי-היד השונים שהועתקו בימי הביניים, לרוב מחולקים לשלושה חלקים ומכילים שינויים ותוספות מאוחרות, כתב-יד זה נכתב ככל הנראה באיטליה בסוף המאה ה-6 או בתחילת המאה ה-7, והוא מכיל נוסח שלם שזוהה כקרוב ביותר למקור מבין עדי הנוסח השונים.
באיטליה ובמערב מפעל הקודיפיקציה של יוסטיניאנוס נשכח כבר במאה ה-7. גילוי בהפתעה של כתב-היד 'פלורנטינה' במאה ה-11 הוביל להחייאת לימוד המשפט הרומי, בעיקר סביב מרכז לימודי שהתפתח בבולוניה והפך לאחד מהאוניברסיטאות האירופאיות הראשונות. מתקופה זו הולכים ומתרבים כתבי-היד של הדיגסטה, והמשפט הרומי החל לחלחל באופנים שונים לשיח ולפרקטיקה המשפטיים באירופה של ימי הביניים, העת החדשה המוקדמת ואף במסגרת הקודיפיקציות המודרניות של מדינות הלאום במאה ה-19.
מהדורות.
המהדורה האקדמית הראשונה של הדיגסטה הוצאה בשנת 1878 על-ידי תאודור מומסן. על בסיס מהדורה זו, יצא בשנת 1985 התרגום המדעי הראשון לאנגלית שנעשה על-ידי אלן ווטסון.
נירמיהאידי
נירמיהאידי (בהונגרית: Nyírmihálydi) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-13
יהודי נירמיהאידי.
יהודים ראשונים התיישבו בנירמיהאידי במחצית הראשונה של המאה ה-18. רובם עסקו במסחר זעיר. ובמקום היה בית קברות יהודי שעדיין קיים בכפר.
הקהילה התארגנה במחצית השנייה של המאה ה-19. בזמן הקרע ביהדות הונגריה בעקבות חילוקי דעות בקונגרס יהודי הונגריה בשנים 1869 ו-1868 בין חרדים למשכילים, הצטרפו יהודי המקום לזרם האורתודוקסי (שסרב לקבל עליו את תקנות הקונגרס). הקהילה הסתפחה לקהילת בלקאן.
אחרי מלחמת העולם הראשונה עקרו רבים מצעירי הקהילה לערים הגדולות ומספר היהודים במקום הלך ופחת.
בשנת 1942 נלקחו גברים יהודים מהכפר לעבודות כפייה ומשפחותיהם נותרו ללא מפרנס. כל החנויות ובתי המלאכה בבעלות יהודים נסגרו.
באפריל 1944, כחודש אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו יהודי הכפר לגטו שהוקם בנירג'האזה, אך מחוסר מקום, הועברו ברגל לגטו האראנגוד (HARANGOD). ב-22 במאי שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
בדף הקהילה ממפקד קהילות הונגריה כתבו התושבים שבקהילה חיים 43 חברים, ורב המקום הוא קיסיאל ליכטנשטיין רבה של בלקאן.
בני גרין (פסנתרן)
בני גרין (נולד ב-4 באפריל 1963) הוא פסנתרן ג'אז הארד בופ אמריקני, שהיה חבר בלהקתו של ארט בלייקי "Jazz Messengers". הוא הושווה לבאד פאוול ואוסקר פיטרסון ומחשיב אותם כמודלים משפיעים.
ביוגרפיה.
גרין נולד בניו יורק, גדל בברקלי, קליפורניה, ולמד פסנתר קלאסי מגיל שבע. הוא הביע עניין בג'אז בשלב מוקדם בחייו. אביו היה נגן סקסופון טנור ג'אז. בני גרין "התגלה" על ידי פיי קרול, ובשנות העשרה לחייו ניגן בחמישייה של אדי הנדרסון. גרין למד בתיכון ברקלי והשתתף בהרכב הג'אז של בית הספר. לקראת סוף לימודיו בתיכון, הופיע מדי שבוע בטריו ג'אז, לקראת כניסתו לעולם הג'אז המקצועי. אחרי התיכון ניגן בסן פרנסיסקו, אך הצליח יותר בשובו לניו יורק.
גרין הצטרף ללהקת בטי קרטר באפריל 1983 ומאז 1991 מוביל טריו משלו. הוא הקליט עבור בלו נוט, Telarc ו- Criss Cross Jazz.
גרין מלמד בסדנאות ברחבי ארצות הברית, בהן ג'אז קאמפ וסט בקליפורניה וסנטרום / ג'אז פורט טאונסנד בוושינגטון. כיום הוא מתגורר בארצות הברית ומסייר ברחבי העולם עם שלישיית בני גרין. בשנת 2018 הקליט את אלבום האולפן "Then and Now" בחברת Sunnyside Records.
דיסקוגרפיה.
כמנהיג.
מקורות עיקריים:
בתור איש צד.
עם ארט בלייקי
עם בוב בלדן
עם דון בראדן
עם ססיל ברוקס השלישי
עם ריי בראון
עם ארנט קוב
עם פרדי האברד
עם אטה ג'ונס
עם ראלף מור
עם יוסטון פרסון
עם ג'ימי פונדר
עם ג'ים סניידרו
עם לב טבצ'קין
עם ג'ק וולראת
עם אחרים
יתושי האנופלס בישראל
ראיין הולידיי
ראיין הולידיי (נולד ב-16 ביוני 1987) הוא איש שיווק וסופר אמריקאי. הוא היה מנהל השיווק לשעבר של אמריקן אפרל, בעל טור תקשורתי ועורך ב-"New York Observer".
קריירה.
קריירה מוקדמת.
הולידיי החל את הקריירה המקצועית שלו לאחר שנשר מהלימודים בגיל 19. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בריברסייד מדע המדינה וכתיבה יוצרת. הוא היה יועצו של הסופר טאקר מקס ומאוחר יותר עבד עם רוברט גרין, מחבר הספר , על ספרו של גרין משנת 2009, "החוק ה-50". ספר זה היה רב מכר של הניו יורק טיימס. הולידיי שימש כמנהל שיווק של אמריקן אפרל ובהמשך כיועץ לחברה. הוא עזב את החברה באוקטובר 2014. הוא יעץ במספר קמפיינים בתקשורת וכתב רבות בנושא מניפולציה בתקשורת.
כתיבה.
הולידיי הוא מחברם של מספר ספרים וכתב עבור פורבס, Fast Company, הפינגטון פוסט, The Columbia Journalism Review, הגרדיאן, Thought Catalog, Medium.com, New York Observer, הניו יורק טיימס ו-Texas Monthly . ספריו נמכרו ביותר משלושה מיליון עותקים.
הולידיי פרסם את ספרו הראשון, חשיפה תקשורתית אודות מצב העיתונות המקוונת, "Trust Me, I'm Lying", ביולי 2012. היה זה ספרו הראשון ברשימת רבי המכר של וול סטריט ג'ורנל"." ספרו השני "Growth Hacker Marketing" פורסם בספטמבר 2013 ידי פורטפוליו / פינגווין ואז הורחב למהדורה מודפסת בשנת 2014. הספר מראה כיצד מאמצי השיווק המסורתיים כבר אינם היעילים ביותר, ומדוע פריצת-צמיחה זולה ויעילה יותר בשוק של ימינו. הספר נבחר על ידי Inc. לאחד מעשרת ספרי השיווק המובילים של המגזין לשנת 2014.
בפברואר 2014 מונה הולידיי לעורך הכללי של מדור העסקים והטכנולוגיה ב-"New York Observer" .
ספרו השלישי של הולידיי "The Obstacle Is The Way" ("המכשול הוא הדרך"), ראה אור במאי 2014, גם הוא על ידי פורטפוליו / פינגווין. הספר מבוסס על התרגיל הסטואי של מסגור מכשולים כהזדמנויות. הספר נמכר ביותר ממיליון עותקים והוא נקרא על ידי ניו אינגלנד פטריוטס במהלך עונת זכייתם בסופרבול בשנת 2014, וכן הופץ לשחקני סיאטל סיהוקס.
הספר הגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר בוול סטריט ג'ורנל בשנת 2019, חמש שנים לאחר פרסומו. כריס בוש ציין שזה הספר האהוב עליו והוסיף שכאשר מאמנו הראשי אריק ספולסטרה חילק את הספר לשחקני מיאמי היט, בוש כבר קרא אותו פעמיים. במהלך מסיבת עיתונאים בשנת 2019, אמר שחקן הגולף רורי מקילרוי, כי הוא קורא את "המכשול הוא הדרך" וכן את ספרו הבא של הולידיי, "אגו הוא האויב", לקראת הטורניר. בחודשים שלאחר פציעתו בעמוד השדרה של שחקן הפיטסבורג סטילרס ריאן שאזייר, שמנעה ממנו ללכת, רשם שאזייר ש"המכשול הוא הדרך" עזר לו לשפר את מצב רוחו ולהתמקד בהחלמה.
בשנת 2016 פרסם שני ספרים. הראשון, "אגו הוא האויב", משתמש בדמויות היסטוריות שונות כדוגמאות להמחשת סכנות האגואיזם. השני, "The Daily Stoic" ("העצה הסטואית היומית"), הוא עצות יומיומיות של מדיטציות סטואיות. שני הספרים הפכו לרבי מכר ו-The Daily Stoic הגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של וול סטריט ג'ורנל"."