הוראצי גינצבורג
הוראצי (נפתלי הרץ) גינצבורג (ברוסית: Гора́ций О́сипович Ги́нцбург; 8 בפברואר 1833, זבניגורודקה, פלך קייב – 2 במרץ 1909, סנקט פטרבורג) היה איש עסקים ובנקאי, נדבן ופעיל ציבור יהודי רוסי, בעל תואר ברון.
עסקיו.
הוראצי גינצבורג היה בנו של יוסף גינצבורג שייסד יחד עם הוראציו ובנו השני, אוריה, את בנק "יוסף יווזל גינצבורג" בסנקט פטרבורג, עם סניף בפריז. עקב קרבתה של משפחת גינצבורג למשפחת רוטשילד, כבר בשנת 1860 הבנק היה לאחד הגדולים באימפריה הרוסית.
בשנים 1872–1868 ניהל גינצבורג כספים של הדוכס הגדול של הסן ומונה על ידו לקונסול כללי ברוסיה (הייתה זו הפעם הראשונה בה הסכים השלטון הצארי למינוי יהודי לתפקיד רם מעלה שכזה).
ב-1878 בתקופת מלחמת רוסיה-טורקיה הלווה לממשלה הרוסית 10 מיליון רובלים (להשוואה סכום זהה להלוואה מבנק ממלכתי).
אחרי שב-1892 הבנק "יוסף יווזל גינצבורג" נקלע לקשיים, הוראציו גינצבורג הפנה את עסקיו לתחום כריית זהב. הוא רכש שליטה על אחד ממכרות הזהב הגדולים בסיביר על גדות נהר לנה. הוראציו גינצבורג ובניו שלטו על מספר חברות כרייה נוספות.
אחרי מותו, בשנת 1912, אירעה התקוממות כורים, ההנהלה התפטרה, והמשפחה יצאה מעסקי כרייה. בשנת 1914 הגיע ההון של משפחת גינצבורג לכ-25 מיליון רובלים. תחומי עיסוקם היו: מסחר, בנקאות, כריית זהב וייצור סוכר. ב-1917 עזבה משפחת גינצבורג את רוסיה והיגרה לצרפת.
פעילות ציבורית ונדבנות.
הוראציו גינצבורג פעל רבות למען זכויות יהודי רוסיה ונגד גזירות ממשלת הצאר.
זמן קצר לפני רצח אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, השיגו שמואל פוליאקוב, ברון הוראציו גינצבורג וניקולאי בקשט אישור מלכותי להקים "אגודה לעבודה במלאכה ובחקלאות" (אורט - Организация Ремесленного Труда ОРТ). אשר לימים הפכה לרשת אורט עולמי. האגודה שמה לה למטרה להעניק ליהודי רוסיה בתחום המושב ידע ויכולות במקצועות שונים כדי לשפר את מצבם הכלכלי.
לאחר רצח אלכסנדר השני, ב-1 במרץ 1881, והפוגרומים של הסופות בנגב, ארגנו פוליאקוב והורציו גינצבורג, באוגוסט 1881, את הוועידה הראשונה של נציגים מכל הקהילות היהודיות של האימפריה הרוסית. מטרת הוועידה הייתה למצוא דרך פעולה נכונה ליהודי רוסיה.
ב-1887 הוא הוזמן כמומחה לוועדה ממשלתית בראשות הרוזן פאלן להסדרת חקיקה בנושא מעמד וזכויות יהודים באימפריה.
עד ל-1892 היה חבר מועצת העיר סנט-פטרסבורג, שנה בה אסרו על יהודים להיבחר למועצות.
משנת 1893 הוראציו גינצבורג היה ראש הנהלת יק"א ברוסיה. בין השנים 1878-1909 הוראציו גינצבורג היה יושב ראש חברת מרבי השכלה והתורם העיקרי שלה.
ברון גינצבורג ביחד עם שמואל פוליאקוב תרם את רוב הכסף לבניית בית הכנסת קורל הגדול בסנקט פטרבורג. ביוזמתו וביוזמת אביו הוקמה קהילה יהודית בסנקט פטרבורג והם היו ראשי הקהילה לאורך שנים.
ברון גינצבורג השתתף בהקמת מכון לארכיאלוגיה ומכון לרפואה ניסויית בסנקט פטרבורג.
רבים מאנשי הרוח הרוסים היו באי ביתו, ביניהם איוון טורגנייב, ולדימיר סטאסוב, מיכאיל סלטיקוב-שצ'דרין, אנטון רובינשטיין וליאופולד אאואר. הפילוסוף ולדימיר סולוביוב היה חברו הקרוב.
על שם הוראציו גינצבורג נקראה משלחת אתנוגרפית לחקר קהילות יהודיות בפודוליה וווהלין בשנים 1914-1911 שמומנה על ידי בנו ולדימיר ושבראשותה עמד ש. אנ-סקי.
תואר אצולה.
בשנת 1870 קיבל הוראציו גינצבורג מידי הדוכס הגדול של הסן לודוויג השלישי (אחיה של אשת הקיסר הרוסי) את התואר 'ברון'. ב-1879 קיבל אישור מיוחד של הצאר להשתמש בתואר זה בתחומי האימפריה הרוסית ולהוריש אותו לצאצאיו, הודות לתרומה שהעניקה המשפחה לרוסיה.
בשנת 1889 להוראציו גינצבורג הוענקה דרגה רביעית לפי טבלת הדרגות האזרחיות שוות ערך לגנרל בצבא.
שלט אצולה.
שלט מחולק לארבעה רבעים, כאשר ברבע הראשון והרביעי נמצאת יד מכופפת קלות המחזיקה דגל, ברבע השני והשלישי מצוירת כוורת טבעית על הגבהה עם שלוש דבורות. שלט מעוטר בכתר ברונים, מעל הכתר נמצאת קסדה מעוטרת בכתר אצולה וציצה בדמות אייל זקוף ופונה ימינה. התומכים: אריה ואייל העומדים על קרונשטיין שכולל את הסלוגן בלטינית - "LABOREMUS" ("נעמול").
משפחה.
הוראציו גינצבורג היה נשוי לבת דודתו חנה רוזנברג (אמה ליאונור אלקה רוזנברג הייתה אחות של יוסף גינצבורג). לזוג היו 11 ילדים - שלוש בנות ושמונה בנים.
בנים:
בנות:
טיווין לאניסטר
ג'יים לאניסטר
יעקב כלאב
הרב יעקב הלוי כלאב (תרס"ד, 1904 – ג' בטבת ה'תשי"ט, 1959) היה ר"מ בישיבת כפר הרא"ה ולאחר מכן כיהן כראש ישיבת "משכן ישראל" שהתמזגה לתוך ישיבת מרכז הרב, ולאחר מכן כיהן כר"מ בישיבת מרכז הרב וכרבה של שכונת תל ארזה בירושלים.
קורותיו.
נולד ברוסיה בשם יעקב קרחין. למד בישיבות חב"ד ברוסיה, ולאחר מכן בישיבת טלז. בתחילת שנת תרצ"ג (1932) עלה לארץ ישראל, בעזרת אשרת עלייה שסידר לו הרב קוק. אז גם שינה שמו לכלאב (שמו של הרב של ריגה). התיישב בירושלים ופעל במכון הרי פישל. במסגרת פעילותו במכון שקד על "פרויקט התחוקה" שיזם הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. כעבור זמן נישא לבתיה קוק, בתו של מנהל המכון הרב דב בער הכהן קוק אחיו האמצעי של הרב אברהם יצחק הכהן קוק. מסדר הקידושין היה הראי"ה קוק דוד הכלה.
בשנות ה-40 התגורר בכפר הרא"ה ושימש כר"מ בשיעור הגבוה בישיבת כפר הרא"ה. בשנת תש"ט הקים עם גרעין תלמידיו בוגרי ישיבת כפר הרא"ה ישיבה גדולה בשם "משכן ישראל" בירושלים, אשר הייתה ייחודית בעיר באופי תלמידיה, בוגרי היישוב החדש ולא היישוב הישן. הישיבה למדה ב"סדר בוקר" במכון הארי פישל ובהמשך היום בישיבת מרכז הרב, שגם סיפקה את שירותי הפניימייה. כעבור זמן קצר נטמעה הישיבה במרכז הרב. בין תלמידי הקבוצה: הרב דב ליאור ופרופסור נחום רקובר. בואה של הקבוצה הפיח רוח חדשה בישיבה והאירוע נחשב ציון דרך בהתפתחותה. בין תלמידיו בישיבה: הרב עוזי קלכהיים, הרב יעקב פילבר, הרב צפניה דרורי, הרב זלמן מלמד, הרב יהושע רוזן והרב חיים דרוקמן.
במקביל לבואו לכהן כר"מ בישיבת מרכז הרב, מונה באותה שנה כרבה של שכונת תל ארזה בירושלים וכרב בית הכנסת של מכון הרי פישל ששכן בשכונת הבוכרים הסמוכה.
נפטר בשנת תשי"ט, בגיל 55, ונקבר בבית הקברות סנהדריה.
בניו הם הרב שלמה כלאב והדיין הרב אברהם יצחק כלאב.
ספריו.
בנו הרב אברהם יצחק כלאב הוציא את ספריו:
אירינה קראש
אירינה קראש (באנגלית: Irina Krush; נולדה ב-24 בדצמבר 1983) היא שחמטאית אמריקאית בדרגת רב-אמן. אלופת ארצות הברית לשעבר לשחמט נשים (תואר בו זכתה שבע פעמים).
נכון ליוני 2019, קראש מדורגת במקום ה-47 בין השחמטאיות בעולם, ובמקום השני מבין האמריקאיות. מדורגת במקום ה-78 בדירוג הכללי בארצות הברית, לפי מד כושר.
ביוגרפיה.
קראש נולדה באודסה, ברית המועצות (היום אוקראינה). היא הגיעה לארצות הברית כשהייתה בת 5, כאשר הגרה משפחתה לניו יורק, ובאותה שנה התחילה ללמוד שחמט. היא למדה בבית הספר על שם אדוארד מורו בברוקלין, שיש לו מסורת וקבוצה חזקה בשחמט.
בשנת 1998, כשהייתה בת 14, נהייתה קראש לשחקנית הצעירה ביותר הזוכה באליפות ארצות הברית לשחמט נשים, כשהשיגה התוצאה 8.5 נקודות מתוך 9. עם הזכייה באליפות ארצות הברית, הוציאה קראש סידרה של שני תקליטורי DVD, הקרויה "Krushing Attacks", בה היא מנתחת חלק ממשחקיה המוצלחים, ומנסה להגביר את פופולריות משחק השחמט בקרב ילדות.
קראש זכתה באליפות ארצות הברית לנשים עוד שש פעמים: ב-2007, 2010, 2012, 2013, 2014 ו-2015. בשנת 2004 היא הייתה שנייה אחרי ג'ניפר שחאדה
בשנת 1999 אורגן דו-קרב בין אירינה קראש לבין טל שקד שהסתיים בתיקו.
קראש קבלה פרסום נוסף בשנת 1999, כאשר השתתפה במשחק הראווה המתוקשר בין קספרוב ל"עולם". המשחק, שאורגן על ידי חברת מיקרוסופט, התנהל באתר אינטרנט בו הקהל יכול היה להצביע על מהלך מטעם "העולם" מדי יומיים (לצדדים הייתה יממה אחת לבצע מהלך). המהלכים להצבעה הוצעו על ידי ארבעה שחקנים צעירים - אירינה קראש, אטיין בקרו, אליזבת פץ' ופלורין פלקאן - שהוזמנו על ידי המארגנים להדריך את הקהל. קראש תפסה פיקוד ובלטה מעל שלושת המדריכים האחרים, כשניתחה לעומק את המהלכים בבלוג האתר מדי יום. במהלך העשירי, הציעה קראש מהלך שהיה חידוש תאורטי, ונבחר על ידי "העולם", דבר שהגביר את הרמה הטכנית של המשחק.
בשנת 2001 היא זכתה (יחד עם איגור נוביקוב) בתחרות בינלאומית "NYC Mayor's Cup", ששוחקה בקווינס, כאשר היא השחקנית היחידה ובעלת מד הכושר הנמוך ביותר מבין המשתתפים. באותה תחרות זכתה קראש בציון הראשון הדרוש לקראת דרגת רב אמן.
בשנת 2003 היא זכתה במקום השליש בתחרות בניו יורק (ניצח יבגני פרלשטיין, ליאוניד יודסין היה שלישי).
בשנת 2006 קיבלה קראש תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת ניו יורק.
באולימפיאדות השחמט.
קראש ייצגה את ארצות הברית בשש אולימפיאדות שחמט. ב-2004 שיחקה בלוח השני בקבוצה אותה הובילה סוזאן פולגאר לזכייה במדליית כסף. ב-2008 הובילה קראש את קבוצתה לזכייה במדליית ארד.
פרנסיס וולסינגהם
סר פרנסיס וולסינגהם (באנגלית: Francis Walsingham; 1532 - 6 באפריל 1590) היה מדינאי אנגלי, מזכירה הראשי של המלכה אליזבת ה-1, ורב מרגלים שהקים את השירות החשאי הבריטי וסיכל מספר ניסיונות התנקשות במלכה.
חינוך וילדות.