"My World Is Empty Without You" היה אחד השירים הבודדים שכתב הצוות עבור הסופרימס שלא הגיע למקום הראשון, אלא הגיע בשיאו למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100 במשך שבועיים בפברואר 1966, ולמקום העשירי במצעד שירי ה-R&amp;B/היפ-הופ; כמו כן, הוא לא נכנס למצעד הסינגלים הבריטי. הלהקה ביצעה את "My World Is Empty Without You" בתוכנית הטלוויזיה המצליחה של CBS, "המופע של אד סאליבן", ביום ראשון 20 בפברואר 1966.
בבילבורד תיארו את השיר כ"כזה המזכיר את הפעמה הקצבית של 'I Hear a Symphony', שהוציאה הלהקה קודם לכן".
קרדיטים.
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מ-"Discogs".
מריו בסיל
מריו בסיל (בערבית: ماريو باسيل) הוא שחקן קומיקאי, סטנדאפיסט, מגיש טלוויזיה, מפיק ובמאי לבנוני.
בסיל מפורסם בעולם הערבי כולו. הוא משתתף בסדרות טלוויזיה וזכה בפרסים, בהם פרס מורקס ד'אור היוקרתי, בקטגוריית הקומיקאי הטוב לשנת 2009
בסיל הוא נוצרי מארוני. באוקטובר 2018 הוא נישא בנישואים אזרחיים לאלכסנדרה צ'יסטיאקובה, עורכת דין מרוסיה.
ולריאן זורין
ולריאן אלכסנדרוביץ' זורין (1 בינואר 1902 - 14 בינואר 1986) היה דיפלומט סובייטי, הזכור ביותר בזכות העימות המפורסם שלו עם עדלי סטיבנסון ב-25 באוקטובר 1962, במהלך משבר הטילים בקובה.
חיים וקריירה.
זורין נולד בנובוצ'רקאסק. לאחר שהצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בשנת 1922, מילא זורין תפקיד ניהולי בעיריית מוסקבה ובוועד המרכזי של הקומסומול עד שנת 1932. בשנת 1935 סיים את לימודיו במכון הקומוניסטי הגבוה לחינוך (Высший коммунистический институт просвещения). בשנים 1935 עד 1941 עבד זורין במשימות רבות של המפלגה וכמורה. בשנים 1941–1944 הועסק בוועדה העממית לענייני חוץ, שהפכה בהמשך למשרד החוץ הממשלתי.
בשנים 1945 עד 1947 שימש זורין בתור השגריר הסובייטי בצ'כוסלובקיה. בשנת 1948 סייע בארגון ההפיכה בצ'כוסלובקיה. בשנים 1947 עד 1955 ושוב בשנים 1956 עד 1965 הוא היה סגן שר החוץ של ברית המועצות. במקביל מילא תפקידים אחרים, בהם תפקיד הנציג הסובייטי הקבוע במועצת הביטחון של האו"ם בשנים 1952 עד 1953. בשנים 1955 עד 1956 היה זורין השגריר הסובייטי הראשון ברפובליקה הפדרלית של גרמניה. בשנים 1956–1965 הוא ייצג שוב את ברית המועצות במועצת הביטחון של האו"ם, מה שהוביל לעימות המפורסם שלו עם עדלי סטיבנסון ב-25 באוקטובר 1962, במהלך משבר הטילים בקובה.
לאחר ההתנקשות בג'ון פ. קנדי בשנת 1963, פרסם זורין הצהרה שנויה במחלוקת על הסיבות הפוטנציאליות לרצח הנשיא, אשר ביטל את האמונות כי קנדי נהרג על ידי פנאט שמאלני בשם לי הארווי אוסוואלד, ובמקום זאת שיער כי ייתכן שהיה זה תוצאה של השקפותיו המתקדמות של קנדי בנוגע לזכויות האזרח ו"החלאות" של הדרום האמריקני.
בשנים 1965 עד 1971 שימש זורין כשגריר ברית המועצות בצרפת ובשנת 1971 מונה לשגריר למשימות מיוחדות של משרד החוץ של ברית המועצות. בקונגרס ה-22 וה-23 של המפלגה הקומוניסטית ב-1961 וב-1966 נבחר זורין לוועד המרכזי של המפלגה.
משבר הטילים בקובה.
במהלך משבר הטילים בקובה באוקטובר 1962, העביר שגריר ארצות הברית עדלי סטיבנסון מצגת הסברה במושב חירום של מועצת הביטחון. במצגת, שמשכה כיסוי טלוויזיוני נרחב, הוא שאל בכוח את שגריר ברית המועצות באומות המאוחדות ולריאן זורין אם מדינתו תציב טילים גרעיניים בקובה. במהלך השאלה נראה שזורין נרתע מלהשיב, סטיבנסון זירז את תשובתו של זורין ואמר "אל תחכה לתרגום, ענה 'כן' או 'לא'!". כאשר זורין השיב כי "אינני בבית משפט אמריקאי, ולכן לא אענה על שאלה שמופנית אליי כאילו שאל אותי עורך דין, אענה לך בבוא העת," ענה לו סטיבנסון "אני מוכן לחכות לתשובה שלי עד שהגיהנום יקפא". סטיבנסון הראה תמונות שצולמו על ידי מטוס הריגול לוקהיד U-2 שאיששו טענה כי ברית המועצות הציבה טילים גרעיניים בקובה, אחרי שזורין רמז שהם לא קיימים.
תאופומפוס
תאופומפוס (ביוונית: Θεόπομπος; 378 – 320 לפנה"ס לערך) היה היסטוריון ורטוריקן יווני ביוון העתיקה.
ביוגרפיה.
תאופומפוס נולד באי האגאי כיוס. לפי ביוגרפיה ביזנטית קצרה, הוא נולד בשנת 377/378 לפנה"ס והיה בנו של דאמאסיסטראטוס. בתקופה זו נשלט המרחב האגאי על ידי העיר היוונית ספרטה ועל ידי האימפריה האחמנית, ולכן באי כיוס הייתה ככל הנראה סיעה פרו-ספרטנית שדאמאסיסטראטוס השתייך אליה. לאחר תבוסת ספרטה בקרב לאוקטרה בשנת 371 לפנה"ס, נפגעה הפופולריות של סיעה זו, ומשפחתו של תאופומפוס הוגלתה מכיוס.
נראה שבנעוריו המוקדמים בילה תאופומפוס זמן מה באתונה יחד עם אביו, שם נעשה לתלמיד של איסוקרטס, והתקדם במהירות ברטוריקה; מסופר שאיסוקרטס נהג לומר שאפורוס צריך היה את הדורבן ואילו תאופומפוס את המתג (שבפי הסוס).
נראה שבתחילה הוא חיבר נאומים אפידייקטיקיים , בהם הגיע לבקיאות כזו שבשנים 352–351 לפנה"ס הוא זכה בפרס הנאום שנתנה ארטמיסיה השנייה לכבוד בעלה, אף כי איסוקרטס עצמו היה בין המתחרים. נאמר כי הייתה זו עצתו של מורו שקבעה בסופו של דבר את הקריירה שלו כהיסטוריון – קריירה שעבורה הוא היה כשיר במיוחד בזכות הירושה הגדולה שקיבל והידע הרחב שלו לגבי אנשים ומקומות.
תאופומפוס היה מעורב מאוד בחיים המדיניים. בשנת 334 לפנה"ס הוא גורש מכיוס יחד עם אביו בגלל נטיות פרו-ספרטניות, אולם בסביבות 333 לפנה"ס הורה אלכסנדר הגדול על החזרת הגולים של כיוס. תאופומפוס הוחזר לשם על ידי אלכסנדר כדי לסייע לו נגד האוליגרכיה הפרו-פרסית, ובמשך זמן מה נחשב כאחד ממנהיגי מפלגת האצולה בעיר הולדתו. אולם לאחר מותו של אלכסנדר (323 לפנה"ס), יוונים פרו-מקדונים היו חשודים ותאופומפוס נאלץ שוב לברוח. הוא ניצל מהוצאה להורג ומצא מקלט מאויביו הרבים אצל תלמי הראשון במצרים, שם נראה כי נתקל בקבלת פנים קרה במקצת. נראה כי הוא מת זמן מה לאחר 320 לפנה"ס.
בהיותו גולה, תאופומפוס ככל הנראה נסע הרבה. הוא הכיר אישית רבים מהאישים שכתב עליהם וראה בעצמו מקומות רבים. אין ספק כי הוא ניסה להיות אובייקטיבי, וזה העניק השראה להיסטוריונים יוונים מאוחרים יותר, שגם העריכו את סגנונו, השופע באמצעים רטוריים ומתמקד בדרמה. צירוף זה מכונה "היסטוריה רטורית".
תאופומפוס אימץ את השקפתו של מורו איסוקרטס, לפיה ההיסטוריה היא שפחתה של המדיניות. בכתיבתו ההיסטורית הוא נתן ביטוי ברור להשקפותיו המדיניות ושפט לחומרה מדינאים ידועים, מה שעורר נגדו שנאה רבה.
חיבוריו.
חיבוריו של תאופומפוס היו בעיקר היסטוריים, והם מצוטטים רבות על ידי סופרים מאוחרים יותר. הם כללו קיצור של "היסטוריות" מאת הרודוטוס (יש מחלוקת אם החיבור הזה הוא אכן שלו), ה"הלניקה" (Ἑλληνικά) או "תולדות יוון" (Ἑλληνικαὶ ἱστορίαι, "היסטוריות הלניות"), "תולדות פיליפוס" (Φιλιππικά, "פיליפיקה"), וכמה נאומי שבח ועידוד, שהחשוב בהם היה "מכתב לאלכסנדר". הקיצור לחיבורו של הרודוטוס היה הקיצור הידוע הראשון שנעשה להיסטוריון בעת העתיקה.
ההלניקה.
ה"הלניקה" עסקה בהיסטוריה של יוון, ב-12 ספרים, משנת 411 לפנה"ס (שם מסתיים תיאורו של תוקידידס) ועד שנת 394 לפנה"ס – תאריך קרב קנידוס. מתוך חיבור זה היו ידועים רק כמה קטעים עד לשנת 1907, אז התגלה קטע הפפירוס מאוקסירינכוס של היסטוריון יווני מהמאה ה-4 לפנה"ס. הוא פורסם בשנת 1908 והוכר על ידי מספר חוקרים כחלק מה"הלניקה". עם זאת, חוקרים אחרים ערערו על זיהוי זה, ורובם מייחסים את הפרגמנט, העוסק באירועי שנת 395 לפנה"ס והוא בעל אורך משמעותי, לקראטיפוס איש אתונה. סגנון החיבור מתאים לזה של תאופומפוס, אך נראה שמחברו חי בזמן מוקדם יותר.
תולדות פיליפוס השני.
חיבור רחב הרבה יותר היה תולדות תקופת שלטונו של פיליפוס השני, מלך מוקדון (360–336 לפנה"ס), עם סטיות על שמותיהם ומנהגיהם של הגזעים והארצות השונות שעליהם דיבר, שהיו כה רבים עד שפיליפוס החמישי, מלך מוקדון צמצם את מרבית ההיסטוריה מ-58 ל-16 ספרים על ידי ניפוי החלקים שלא היה להם קשר למוקדון. מההיסטוריה הזו לקח ההיסטוריון טרוגוס פומפיוס (שבידינו קיצור מאת יוסטינוס של חיבורו ההיסטורי) הרבה מהחומר שלו. 53 ספרים היו קיימים בתקופתו של פוטיוס (המאה ה-9), שקרא אותם והשאיר לנו תקציר של הספר ה-12. כמה קטעים, בעיקר אנקדוטות וביקורות מסוגים שונים על אופיים של עמים ויחידים, נשמרו על ידי אתנאיוס, פלוטרכוס ואחרים. בסך הכל זוהו מעל 370 פרגמנטים של החיבור.
מתוך "המכתב לאלכסנדר" יש בידינו קטע אחד או שניים שצוטטו על ידי אתנאיוס, המבקרים בחומרה את חוסר המוסריות וההוללויות של הרפלוס .
פרסומיו ההיסטוריים של תאופומפוס מהווים טיעונים לנקודת השקפתו האריסטוקרטית. הוא מאמין במונרכיה ורואה בפיליפוס כמלך אידיאלי. חלק גדול מהחיבור נכתב בזמן שהייה ארוכה של תאופומפוס בחצרו. אולם בסך הכל נראה שהוא היה חסר פניות למדי. תאופומפוס מגנה את פיליפוס בחריפות על שכרות וחוסר מוסריות תוך שהוא משבח בחום את דמוסתנס.
מרכז החיבור הוא פיליפוס, אך הוא עוסק גם באירועים שהתרחשו בחלקים אחרים של העולם. זוהי היסטוריה אוניברסלית של תקופתו של ההיסטוריון והיא כוללת מידע גאוגרפי, תרבותי, דתי ואתנוגרפי. נראה כי החיבור כלל תרחיבי רקע אודות רטוריקנים אתונאים, הטיראנים של סיציליה (דיוניסיוס הראשון ודיוניסיוס השני), והדת של פרס.