מתוך 14 ספינות הסער, שהיו בסדר הכוחות של חיל הים בפתיחת מלחמת יום הכיפורים, אח"י עכו נמצאה בשיפוץ ארוך, ולא ניתן היה להשמיש אותה בכדי שתיקח חלק בלחימה. שתי ספינות היו עדיין בתצורת סער 1 ולא נשאו טילים. משימת חיל הים הייתה הגנת החוף וזאת על פי פקודת סלע הצה"לית. אולם מח"י אלוף בנימין תלם ידע כי אסור להמתין עד שהאויבים ירכזו מאמץ ויגיעו בכוח משותף. לפיכך יש ליזום קרבות עם עדיפות מקומית של כוחותינו. שתי הגזרות היו קריטיות: בנוסף למתקפה הסורית ברמת הגולן, הצי הסורי היה ערוך קרוב יחסית לחיפה ובגזרה המצרית נפתחה מתקפה כללית. מאחר שלא ניתן היה להתעלם מאחת הגזרות, בלילה הראשון פוצל כוח ספינות הסער לשתי הזירות. בעוד שבזירה המצרית נשלח כוח להגנת חוף צפון סיני, נשלח כוח אחר לחוף הסורי.
האלוף תלם החליט על יוזמה התקפית בזירה הסורית. בכך מתח את גבול סמכותו מול המטה הכללי, שהגדיר לחיל הים את משימת הגנת החוף. תלם קיבל את ההחלטה, על סמך הכרה מלאה בטכנולוגיה העדיפה של ספינות הסער, ובטח באיכות המפקדים והצוותים שיעשו את הדבר הנכון. היוזמה ההתקפית אושרה בדיעבד על ידי הרמטכ"ל דוד אלעזר. כבר בקרבות הראשונים הופגנה העדיפות הטכנולוגית של ספינות הסער שפגעו ולא נפגעו. למצרים ולסורים לא היה לכך מענה, וציי האויב הסתגרו בנמלים. עקב מעורבות פעילה של הצי הסובייטי בהעברת הספקה למצרים וסוריה, לא ניתן היה לנצל את השליטה שהושגה לחסימת הנמלים. היא הופגנה בהבערת מכלי דלק ומטרות משניות לאורך החוף. כאשר התברר כי כוח שריון סורי רותק להגנת החוף, מחוץ לגזרת ההתכתשות ברמת הגולן, נדרש חיל הים להתמיד בלחץ בגזרת החוף הסורי. הלחץ היה יעיל עד כדי כך ששר ההגנה הסורי התבטא .
קרבות הטילים נערכו בקרבת החוף הסורי והחוף המצרי. ההשקעה בשינון ותרגול תורת הקרב הוכיחה עצמה. עם זאת רק פעם אחת נעשתה היערכות לפי התורה ואז התברר כי המטרות אינן ספינות אויב. בכל יתר הקרבות החלו מתוך מצבי ביניים והסתיימו במרדף אחרי ספינות האויב. לזכות שייטת הסטי"לים נזקפו טיבוע ודאי של עשר ספינות אויב, מתוכן שישה סטי"לים, וכן פגיעה במטרות בחוף, לרבות במכלי דלק בסוריה. בשלהי המלחמה עברו ספינות הסער לפעולה במרכז הים התיכון כדי לאבטח את השיט לישראל. נוצרה הזדמנות לפגוע במשחתות המצריות שסיירו בלב ים. אך ראש הממשלה גולדה מאיר מנעה את תקיפתם. הסיבה לכך הייתה שהשיחות להפסקת האש, שכבר הייתה רצויה לישראל, היו בשלב מתקדם. וכן גם העיקרון להימנע מפתיחת לחימה מחוץ לטווח הפעולה של מטוסי חיל האוויר.
לאחר מלחמת יום הכיפורים.
משמעות הניצחון הימי.
משמעות הניצחונות בקרבות הטילים התקבלה בצורה שונה על ידי המעורבים בביטחון ישראל ברמות השונות.
פיקוד חיל הים - הסיק שהחיל השיג את מטרתו, סיפק ביטחון לתושבי ישראל בחוף הים, ואפשר הובלת מטענים אל ישראל וממנה בלא הפרעה בים התיכון. כל זאת תוך עמידה בקריטריונים הצה"ליים של מהר, חזק ובאופן אלגנטי. יתרה מכך, ללא אבדות בקרבות הטילים ומעט אבדות במבצעים האחרים. החיל הפך לגורם המשתתף במלחמה באופן פעיל ולא מיועד רק למשימות ביטחון שוטף ומבצעים עלומים. הוכח שהחזית הימית קיימת, לא ניתן להתחמק ממנה וגם בה ניתן וצריך להגיע להישגים.
המטה הכללי - כבר בימים הראשונים הביאו ההצלחות בקרבות הימיים לשינוי עמדה. החזית הימית נפתחה כי לא ניתן היה להתעלם ממנה וניתן להגיע בה להישגים. לאחר המלחמה נכנס לתפקידו הרמטכ"ל רב-אלוף מרדכי גור שהעריך מאוד את חיל הים, והיה מוכן להשקעות בו. גור ראה את פעילות חיל הים בתקופת המלחמה, ממקומו כנספח הצבאי בוושינגטון והבחין בהערכה שהתגבשה אצל אנשי הצי האמריקני. בתקופת פיקודו של מרדכי גור אושרו תוכניותיו של חיל הים להתעצמות. גם לאחר תקופת גור תמכו מרבית הרמטכ"לים בתוכניות חיל הים, כאשר נראו להם ניתנות לביצוע. רב-אלוף רפאל איתן טבע את האימרה . ברם, חלק מהמפקדים בצה"ל עדיין סברו, שלעליונות בים אין השפעה על הקרבות ביבשה. לכן כאשר יש להחליט בין מערכת לחימה ימית ליבשתית או אווירית, אין להעניק עדיפות למערכת הימית.
ממשלת ישראל - משמעות הניצחון במניעת השלמת המצור הימי הייתה ברורה. שר הביטחון משה דיין שבע נחת מהחלטתו לבנות ספינות טילים לים סוף והכיר בחיוניותן למהלך המלחמה גם בים התיכון. הניצחונות בקרבות הטילים היוו הפתעה נעימה לאור הציפיות הנמוכות שהיו לו מחיל הים. עוד במהלך המלחמה שיבח שר הביטחון את מפקד חיל הים, בעיקר בגלל הלחץ שגרם על הפיקוד הסורי, אף כי בפעילות זו נפגעה אוניית סוחר רוסית. דיין היה זה שיזם בניית ספינות סער 4 לים סוף ולאחר המלחמה יזם בניית 6 ספינות סער 4 נוספות, כדי להציבן גם בים התיכון בנוסף לים סוף.
מדינות העולם - תוצאת קרבות ימיים פשוטה יחסית וקלה להבנה. המשמעות שישראל מדינה בעלת עוצמה ימית. היא אמנם ממוקמת בקצה המזרחי של הים התיכון, אך נתיבי הים אליה פתוחים. ישראל ודאי תשמח לשיתוף פעולה אך אינה זקוקה להגנה. בארצות הברית עלה מעמד חיל הים בדירוג הטכנולוגי ואושרו טילי הרפון למסירה לישראל. פער טווח הטילים שהיה לטובת הערבים נסגר. הדבר לא מנע המשך פיתוח גבריאל ארוך טווח.
האויבים הפוטנציאליים - למרות יכולתם לרכוש אמצעים מתקדמים וחידוש המלאי שאבד במלחמה, בתחום הימי נוצרה הרתעה מפני כוחו של חיל הים הישראלי ומסקנה כי מצור ימי על ישראל חסר תוחלת.
עקרונות התוכנית ולקחי המלחמה.
בניגוד למלחמות הקודמות, שבהן הקו המנחה הבסיסי היה , הפעם יצאו ספינות הסער למלחמה עם עדיפות טכנולוגית ונערכו בעדיפות מקומית בקרב. העקרונות לפיהם נבנו הספינות הוכחו כנכונים וחיל הים הצליח בגלל דבקותו בהם.
המשך בניין כוח לחימת השטח.
לאור ההצלחה המרשימה של ספינות הסער בקרבות הטילים, היעילות של ספינות סער 4 במשימות הליווי וההפלגות הארוכות שנעשו ב-1974 מסביב אפריקה וב-1976 לארצות הברית, ניתן היה לראות בהן את כלי השיט המתאימים ביותר להמשך הצטיידות ולהתרכז בתחומי האמל"ח לשמירת העדיפות הטכנולוגית. למרות זאת נעשתה על ידי פיקוד החיל פעילות רבה לחיפוש גופי כלי שיט אחרים. כלי שיט אלה בחלקם יושמו בסטייה מהעקרונות המוכחים של ספינות הסער.
פרויקט זיוונית.
לאחר הניצחון במלחמת יום הכיפורים, נושא בנין הכוח המשיך להעסיק את פיקוד החיל, שנערך להמשך המאבק בים. מפקד החיל בנימין תלם וסגנו מיכאל ברקאי נתנו משקל רב ללקחי מלחמת יום הכיפורים, שהצביעו על הצורך בהגדלת מספר יחידות הלחימה. כן הסיקו שמהירות מרבית גבוהה יותר תאפשר למנוע בריחת מטרות.
השינוי היחידי מהתפישה הבסיסית למעשה כבר נעשה. לא עוד ספינות מדגם אחיד, אלא מחצית הכח מדגם סער 4 כספינות גדולות ומחצית ספינות קטנות יותר. את הספינות שנבנו בשרבור, תכננו להחליף ב-18 . הסנפירית הייתה קטנה מכדי לשאת תותח אוטו מלרה 76 מ"מ לכן נרכש תותח 30 מ"מ דו-קני בהנעה חשמלית תוצרת חברת אורליקון. מהירותן המרבית תוכננה להיות כ-50 קשר.
באותה עת נעשה בארצות הברית פיתוח של סנפיריות למטרות צבאיות. החברה האמריקאית נורת'רופ גרומן הציגה יכולת שלא הייתה מוכחת והצליחה למנוע מישראל מידע על מגבלות והקשיים בהפעלתו של הדגם הראשוני, שהוגש לבחינת הצי ומשמר החופים האמריקני ונדחה. הרמטכ"ל מרדכי גור אישר בניית שני כלים עבור חיל הים לבחינה ברמת אב טיפוס.
מפקד חיל הים האלוף בנימין תלם וסגנו תא"ל מיכאל ברקאי שוכנעו שהסנפיריות הן כלי שיט זול ואמין. הן יהיו זולות ולכן ניתן יהיה להגדיל את כמות יחידות הלחימה מ-12 ל-18 יחידות. החוזה עמד על כך שהמשך הבניה יעשה במספנות ישראל.
במסגרת פרויקט זיוונית נבנו שני כלים לבדיקות אב טיפוס: הראשון בחברת נורת'רופ גרומן ארצות הברית והשני במספנות ישראל. החוק האמריקאי מאפשר בפרויקט פיתוח להעלות את המחיר. חברת נורת'רופ גרומן העלתה את המחיר במהלך בניית אבי הטיפוס פי 10 מהמחיר הראשוני. לכלים היו תקלות טכניות חוזרות ונשנות, יותר מהצפוי לאב טיפוס. המהירות הגיעה רק ל-45 קשר אך לא זו היוותה הבעיה.
נקודת ההחלטה הגיעה במשמרתו של מפקד חיל הים מיכה רם. הוברר לו כי מחיר הבנייה הגבוה ועלות התחזוקה השוטפת, לא יאפשרו לרכוש מהן מספר רב של יחידות לחימה. כושר שהייה בים קצר יחסית לצורכי משימות ביטחון שוטף, הגביל את התועלת מהסנפיריות. עקב זאת הבדיקות הופסקו, הסנפיריות שירתו בשנים 1982–1991 ונגרטו לאחר הוצאתן משירות.
לאחר סגירת הפרויקט פיתחה מספנות ישראל ובנתה על חשבונה אבטיפוס של ספינה מהירה בשם שלדג, אשר ניתן היה לקבל בה את כל מה שנדרש מהזיוונית, אך באותה עת לא יועדה להוות יחידת לחימה שטח, אלא לסיורי ביטחון שוטף בלבד.
המסוק הימי.
בציי העולם הופעלו זמן רב מסוקים ללחימה בצוללות. מפקד חיל הים מיכאל ברקאי, יזם הפעלת מסוק לצורכי גילוי וזהוי מטרות בקרב הטילים. במהלך המגעים עם חיל האוויר התבררו מגבלות המעטפת להנחתת מסוקים על ספינת סער ונעשתה פעילות מקבילה לאיתור כלי טיס בלתי מאויש.
בשימוש הצי האמריקני היה אז מסוק לא מאויש לנשיאת טורפדו נגד צוללות - מסל"ט. מפעל התעשייה האווירית בצפון ירושלים רכש אותו וניסה ליישם נשיאת מטען ייעודי לגילוי אוניות, אך הפיתוח לא עלה יפה.