טומבס זוכה לכמות משקעים שנתית ממוצעת של 307.5 מילימטרים, אבל האקלים השורר בה הוא צחיח חם (BWh בשיטת קפן) בגלל פוטנציאל האידוי הגבוה. כמות הגשמים משתנה מאוד כשמתרחשת תופעת אל ניניו כאשר יורדת לעיתים קרובות כמות משקעים שהיא יותר מכפלים מכמות הגשם הממוצעת.
קארל אריך קיהלנטל
קארל אריך קיהלנטל (Karl-Erich Kühlenthal; 1908 - 25 באוקטובר 1975) היה מרגל נאצי, מסוכני האבווהר (המודיעין הצבאי הגרמני) הבכירים ביותר בספרד במהלך מלחמת העולם השנייה.
אף על פי שראש המודיעין הגרמני בספרד היה אז וילהלם ליסנר, בכינוי "גוסטב לנץ" בשם הצופן "היידלברג", האדמירל וילהלם קנריס העריך מאוד את קיהלנטל כך שליסנר הוחלף למעשה. הדיווחים של קיהלנטל התקבלו בהערכה בברלין, אם כי (מנקודת מבט בריטית) קיהלנטל הוליך את מפקדיו כל כך בקלות שהוא "היה המרגל האידיאלי להעביר (די) מידע, כי הוא היה גרוע מחסר תועלת". קיהלנטל היה מישלינג - "יהודי חצוי דם" עם סבתא יהודייה, אך קנריס הצליח להשיג עבורו תעודת ארי ב-1941.
במסגרת מבצע קציצה, ב-1943, כשגופתו של "מייג'ור ויליאם מרטין" - חייל חיל הנחתים מלכותי שהוצמד למבצעים משולבים - נשטפה אל חוף הים בספרד לאחר התרסקות מטוס אפשרית, חשב קיהלנטל שמצא מסמכים מסווגים חשובים על גופתו של הקצין הבריטי. למעשה, המסמכים היו מזויפים והיוו חלק מתוכנית בריטית לשכנע את הגרמנים שבעלות הברית תכננו לפלוש ליוון ולסרדיניה במקום לסיציליה. לא בטוח אם קיהלנטל השתכנע מאמינות המסמכים, אבל הוא העביר אותם לממונים עליו, שבלעו את הפתיון בשלמותו ובכך מבצע האסקי לפלישה לסציליה הוכתר בהצלחה.
אנתוני אלבניז
צמח רבינר
צמח רבינר (בבולגרית: Цемах Рабинер; 1862, זאגר, האימפריה הרוסית – 29 ביולי 1936, סופיה, ממלכת בולגריה) היה הרב הראשי האשכנזי ליהודי סופיה ופלובדיב. בהמשך מונה על ידי הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה למטיף בקרב יהדות בולגריה. רבינר היה גם סופר, עיתונאי, פובליציסט וחבר ההסתדרות הציונית בבולגריה.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
צמח רבינר נולד בעיירה זאגר בשטחי האימפריה הרוסית אשר במאה ה-21 שוכנת בתחומי ליטא. בן למשפחת רבנים, בנו של הרב דובר רבינר ונינו של הרב מרדכי רבינר. הוסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים בברלין ורכש תואר בפילוסופיה באוניברסיטת ברלין. בהמשך, רכש דוקטורט באוניברסיטת היידלברג. נושא הדוקטורט היה: מילים נרדפות עבריות במדרש ובתלמוד. ב-1897 אישר ממלא מקום הרב הראשי ליהודי בולגריה, יקיר בקיש את הקמתה של קהילה אשכנזית נפרדת בסופיה, בירת בולגריה. ב-1902 הוזמן רבינר לנסיכות בולגריה על ידי הקונסיסטוריה ומונה לרב הראשי האשכנזי של סופיה. ב-1907 מונה גם לרב הראשי של הקהילה האשכנזית בפלובדיב.
רבינר למד לדינו, שלט בשפה וכתב מספר ספרים שהנודע מהם "לאס מאדרס ז'ודיאס דה לה איפוקה ביבליקה" (בעברית: האימהות היהודיות בעידן התנ"ך), יצא לאור ב-1913 בקונסטנטינופול. בנוסף, שלט רבינר בגרמנית, בולגרית ועברית. הוא פרסם ספרים ומאמרים רבים בעיתונות היהודית, והרצה בנושא השפה העברית במספר פורומים. כמו כן שימש מורה לעברית בקהילות סופיה ופלובדיב.
מטיף קהילות יהודי בולגריה.
רקע.
ב-1914 התפטר הרב מרדכי אהרנפרייז מכהונתו כרב הראשי של יהודי בולגריה, לאחר מאבק איתנים מול התנועה הציונית בממלכה. באוקטובר 1915 הצטרפה בולגריה למעצמות המרכז במלחמת העולם הראשונה והייתה שותפה לתבוסתן. חוזה ניי השית על הבולגרים פיצויי עתק, גריעת שטחים וצמצום צבאם, והדבר הוביל למשבר כלכלי, פוליטי וחברתי שלא פסח על הקהילות היהודיות. במלחמות הבלקן ובמלחמת העולם הראשונה נהרגו 991 מבני הקהילה היהודית (2.5% מכלל הקהילה), רבים מהנופלים היו אישים מרכזיים בקהילות היהודיות בערי בולגריה השונות, כך שבנוסף לנזק החומרי בעקבות המלחמה נגרמה פגיעה ממשית בניהול חיי הקהילות. כבכל בולגריה החלה הגירה פנימית משמעותית מקהילות קטנות לערים בעלות קהילות גדולות ואיתנות יחסית כגון סופיה ופלובדיב, ו"התנתקות מהשרשים". במקביל, הייתה הקהילה היהודית ללא מנהיג רוחני בולט, עניין שהוביל לתהליך חילון מהיר מאוד ועמוק, שהתבטא בין השאר בנישואים בין-דתיים וכן חלה עלייה בשיעור המרות הדת.
מטיף קהילות בולגריה.
דוד פיפאנו היה הרב הבולט במדינה ומונה ב-1921 לממלא מקום הרב הראשי. בהיותו רב מסורתי חסר שליטה בבולגרית, הוא חסר יכולת לפנות אל הדור הצעיר והמתבולל. הקונסיסטוריה היהודית החליטה למנות מטיף מודרני, תפקיד שמוסד בקהילות רבות במאה ה-19 כדי לספק לציבור המחולן איש דת עמו יוכלו להזדהות, ובחרה בד"ר רבינר.
במסגרת תפקידו, נשלח לבחון את הסיבות להידרדרות בעיקר בערי השדה. הוא הגיש דין וחשבון קשה, בו טען שקהילות רבות איבדו את צביונן היהודי, שיש מחסור ברבנים בעלי השכלה, ושמאמרים דתיים מופצים רק בשפת הלאדינו בה בשעה שגדל מאוד אחוז דוברי הבולגרית. בקהילות הקטנות לא ניתן היה לממן מוסדות קהילה, מערכת חינוך יהודית ורב. בעקבות הדו"ח, הנהיגה הקונסיסטוריה שיעורי תפילה מיוחדים בבתי הספר היהודיים, קבלות שבת קהילתיות בבתי הכנסת ושיעורי דת פרטיים לתלמידים שלא למדו במערכת החינוך היהודית. במקביל, פעלה הקונסיסטוריה לארגון מחדש של בתי הדין הרבניים והתירה הופעתם של עורכי דין כנציגי הצדדים בבתי הדין. בנוסף, הוחלט למנות רב ראשי מקרב יהודי בולגריה אשר סיים סמינר גבוה לרבנים. ב-1928 מונה הרב אשר חננאל לרב הראשי בסופיה.
רבינר היה חבר ההסתדרות הציונית בסופיה. הוא נפטר ב-1936 בסופיה ונקבר בחלקה היהודית בבית הקברות המרכזי בסופיה.
משפחת פולאני (פולצ'ק)
קרל פולני
מיכאל פולני
ליגת הנשים הלאומית-סוציאליסטית
ליגת הנשים הלאומית-סוציאליסטית (בגרמנית: Nationalsozialistische Frauenschaft) היה אגף הנשים של המפלגה הנאצית. ב-1938 הליגה מנתה כ-2 מיליון חברות, שהיוו באותם ימים כ-40% מכלל חברי המפלגה הנאצית.
ליגת הנשים הייתה כפופה להנהגה הראשית (הנהגת המפלגה הנאצית). נערות ובנות צערות היו חלק מאגודת הנערות הגרמניות ושיתבגרו והפכו לנשים, כבר היו חלק מליגת הנשים.
הליגה הוקמה באוקטובר 1931 כמיזוג של כמה אגודות נשים לאומניות ונאציות.
מפברואר 1934 ועד כניעת גרמניה הנאצית במאי 1945 הנהיגה את ליגת הנשים גרטרוד שולץ-קלינק.
בין פעילותיה של הליגה היו הדרכה לשימוש במוצרי בית מתוצרת גרמנית, תוכניות מסוגלות עצמית, ניהול שיעורי בישול, חוגים לכלות (כחלק מתוכנית בתי הספר לכלות הרייך) וחוגים לתלמידות בית ספר. בתקופת מלחמת העולם השנייה נשות הליגה סיפקו כבוד לחיילים בתחנות רכבת וניהול הקצאות של משרתות שגויסו מהשטחים שגרמניה כבשה כחלק מהמערכה בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה
עם כניעת גרמניה הנאצית פורק הארגון והוא הוצא מחוץ לחוק על ידי בעלות הברית.
הרב מאיר צבי סטמבלר
ישראל בן אריה
ישראל זיניוק בן-אריה (24 באוגוסט 1899 – 25 בפברואר 1964) היה איש חינוך ציוני, מורה, מנהל בית ספר ומפקח במשרד החינוך. הוא כתב מאמרים מקצועיים בנושאי חינוך וכן ספרים בנושאי יהדות ומסורת.
בן-אריה הקדיש את מרבית חייו לחינוך הציוני, תחילה מחוץ לישראל במסגרת החינוך הציוני "תרבות" ואחר כך בארץ במסגרת "זרם העובדים" ש"במרכז לחינוך", שהיו הזרוע לחינוך ציוני בהתיישבות העובדת והזדהו אחר כך עם מפא"י.
עם עלייתו ארצה, החליף את שמו בשם בן-אריה, על שם אביו.
קורות חיים.
ילדותו.
ישראל חיים זיניוק נולד ב-24 באוגוסט 1899 בעיירה ליובישוב אשר בפלך פינסק, כבן בכור למשפחה שהוציאה מקרבה מספר רבנים: סבו ר' אלי אושר זיניוק ור' ישראל בֶּר כהן (שהיה רב הכרמל בחיפה).
ילדותו ושנות חייו הראשונות עברו עליו בעיירה, כשהדמות העיקרית בחייו הייתה אימו. אחריו נולדו אחותו ושני אחיו. הוא למד בחדר מגיל שלוש. לאחר שהצטיין שם, החליטה אימו לשלוח אותו ללימודים בישיבה בגיל 9, הרחק מחוץ לבית. בילדותו חלה בטיפוס הבהרות וכמעט מת. כסגולה להחלמה נוסף לו השם 'חיים', והוא החלים ממחלתו. מאז ועד עלייתו ארצה, היה שמו בכל התעודות ישראל חיים זיניוק (בקיצור, י.ח. זיניוק).
בזכרונותיו הוא סיפר על עזיבתו את העיירה בדרכו לישיבה והפרידה הקשה מהוריו שדאגו לו אך רצו שיהיה לרב גדול.
נדודיה של המשפחה, 1900–1933.
העיירה שבה חיו בני המשפחה - לובשייב - נמצאת כיום בתחומי אוקראינה. בחצי הראשון של המאה ה-20 השתייכה לפולין (פלך ווהלין) ורוסיה, כאשר הגבולות משתנים על פי המלחמות שהיו באזור זה.
בשנים 1905–1918 התמודדה המשפחה עם הרעב שפרץ באזור ועם מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1916, כאשר ישראל היה בלימודיו בישיבה, כבשו הגרמנים את האזור והמשפחה נאלצה לעזוב כפליטים את לובשייב בשל הגירוש. בתחילת הדרך, חלתה האם בטיפוס הבהרות, ונפטרה בדרך בסוכות תרע"ז (1916). לאחר קבורתה המשיכה המשפחה לסטולין בחבל ווהלין בפולין, מקום מושבו של דודו, שמשפחתו נחשבה לאמידה. בני הממשפחה הגיעו לסטולין כפליטים חסרי כל והיו סמוכים על שולחנו של הדוד עד אשר נמצא להם מקום מגורים דל ביותר. בסטולין סבלו בני המשפחה המצומצמת חרפת רעב.
ישראל למד במספר ישיבות, הראשונה במסטיסלבל, ואחריה בישיבות שנוהלו על ידי החפץ חיים בשומיאץ ובסנובסק. בתקופה זו עוצבו חייו בהשפעת רבו ה"חפץ חיים".
הלימודים בישיבה במסטיסלבל.
כילד צעיר שהגיע לישיבה בערך בשנת 1913 הוצמד לו מדריך מחנך מבוגר. הוא היה איש מבוגר יחסית, בעל וותק בשנות לימוד בישיבה. הם גרו באותו חדר והוא הכניס את ישראל לאוירת הלימוד ודאג למחסורו.