פובליוס קורנליוס לנטולוס ספינטר (בלטינית: Publius Cornelius Lentulus Spinther), הידוע יותר בשם ספינטר, היה פוליטיקאי רומאי חשוב מהמאה הראשונה לפנה"ס. ספינטר היה חלק ממשפחת הקורנליים האצילה שהייתה בעלת השפעה גדולה מאוד בתקופת הרפובליקה הרומית. ספינטר היה תומכו הבולט של יוליוס קיסר, אך בהמשך תמך באופטימטים, שהיו יריביו הפוליטיים של קיסר.
ספינטר נבחר התחיל את מסלול המשרות בשנת 63 לפנה"ס, עת נבחר לכהונת האיידיל הקורולי. בתפקידו זה סייע למרקוס טוליוס קיקרו לטפל בקשר קטילינה. כמו כן, בלט במשחקים גלדיאטורים מפוארים שערך. הקריירה הפוליטית של ספינטר נסקה והוא נבחר לפראיטור בשנת 60. בשנת 59 כיהן כנציב בהיספניה קיטריור (ספרד הקרובה). בעודו מכהן בתפקיד זה יצר קשרים עם יוליוס קיסר אשר היה נציב היספניה בייטיקה בשנת 61.
קיסר המשיך לתמוך בספינטר וניצל את קשריו עם הברית הפוליטית החשובה הידועה בשם טריומווירט הראשון כדי לקדם את ספינטר וסייע לו להיבחר לקונסול בשנת 57 לפנה"ס. למחרת בחירתו, סייעו לקיקרו לחזור מגלותו. לאחר סיום כהונתו כיהן כנציב בקיליקיה ובקפריסין בין 56 ל-53 לפנה"ס. בניגוד למקובל בתקופתו, ספינטר היה נקי כפיים ולא התעשר במהלך כהונתו כנציב על חשבון התושבים המקומיים.
בשלב זה החלה הפרידה של ספינטר מקיסר. ספינטר החל לתמוך יותר ויותר באופטימטים וכשפרצה מלחמת אזרחים צידד בגנאיוס פומפיוס. כישרונו הצבאי היה נמוך ועד מהרה מצא עצמו נצור בקורפיניום (ליד קוריניו Corfinio המודרנית). מזלו לא האיר לו פנים וספינטר נאלץ להיכנע. קיסר נהג בו בנדיבות, אך ספינטר המשיך לצדד באופטימטים והצטרף לצבאו של פומפיוס ביוון. בשנת 48 לפנה"ס הובס צבאו של פומפיוס בקרב פרסלוס וספינטר ברח לרודוס שם קיבל מקלט מדיני. בסופו של דבר, נפל בידיו של קיסר והוצא להורג.
סהר רפאל
סהר רפאל (נולד ב-15 בפברואר 1977) הוא שף, מסעדן, יועץ קולינארי ומחבר ספרי בישול ישראלי. התפרסם לראשונה לאחר שזכה בתוכנית המציאות "המטבח".
ביוגרפיה.
רפאל נולד, גדל והתחנך בשכונת ז'בוטינסקי בקריית מלאכי, הוא אב לארבעה ותושב יד נתן.
בגיל 16 החל את דרכו במטבח בתור שוטף כלים במסעדת שרי בקריית מלאכי ואחרי השירות הצבאי החל לעבוד במלון הנסיכה באילת.
בהמשך טס רפאל ללמוד בארצות הברית ב-1999–2000, השתלב במסעדות איטלקיות והתמחה בפסטות ורטבים במשך שנה. כשחזר לארץ החל לעבוד באשדוד במסעדת "אידי", במשך שלוש שנים.
עם השנים התמחה רפאל ולמד קולינריה בבתי ספר הנחשבים בעולם, ביניהם, בית הספר לנוטרה בצרפת אצל השף רובישון והתמחה בבשרים ועופות.
בגיל 25 פתח יחד עם דני פרץ ויפרח ארצי את מסעדת כרמים, בשנת 2002. שש שנים לאחר מכן, בשנת 2008 פתחו יחד מסעדה נוספת בשם כדיתא.
רפאל לקח חלק מספר פעמים בתוכניות טלוויזיה, השתתף בתוכנית הטלוויזיה "המטבח", ששודרה בערוץ 2 עם השף עזרא קדם, וזכה במקום הראשון. בהמשך התארח בתוכנית "קרב סכינים" ששודרה בערוץ 10 עם השף סטפן פרואה דה וו.
רפאל הוציא לאור את ספרו הראשון לבישול "המטבח של סהר" בשנת 2009, בו הוא מציג 60 מתכונים אישיים.
בינואר 2014 ייצא ספרו השני של רפאל 'ספר הדגים של סהר רפאל'.
רפאל חבר באיגוד השפים הישראלי ועבר הכשרה לשיפוט מזון.
קווינטוס קייקיליוס מטלוס נפוס הצעיר
קווינטוס קייקיליוס מטלוס נפוס הצעיר (בלטינית: Quintus Caecilius Metellus Nepos; סביב 100 לפנה"ס - 55 לפנה"ס) היה בנו של קווינטוס קייקיליוס מטלוס נפוס. נבחר לטריבון בשנת 62. במהלך כהונתו כטריבון התנגד למרקוס טוליוס קיקרו. תקף אותו על הוצאתו להורג של קטילינה ומנע ממנו לשאת נאום בתום כהונת הקונסול שלו. בשנת 60 לפראיטור. בשנת 57 נבחר לקונסול. במהלך כהונתו כקונסול התפייס עם קיקרו והתנגד לפובליוס קלודיוס פולכר. בשנת 56 היה לנציב בהיספניה קיטריור.
בוא לאכול איתי
מחשב-K
קול ציון לגולה
קול ציון לגולה הייתה תחנת שידור של הסוכנות היהודית ששידרה שידורי רדיו בגלים קצרים מישראל, בשנים הראשונות לקיום מדינת ישראל. בשנת 1958 החל תהליך הדרגתי של מיזוג התחנה עם תחנת קול ישראל וברבות הימים היו השידורים לחלק מפעילות רק"ע.
כבר בימי המנדט הבריטי ביקש מרדכי אבידע, מנהל התוכניות העבריות בקול ירושלים, לקיים שידורי רדיו לקהילות יהודיות בגולה, אך הדבר לא יצא אל הפועל. לאחר הקמת מדינת ישראל, הושג הסכם בין הסוכנות היהודית וממשלת ישראל על הקמת תחנת "קול ציון לגולה" במימון הסוכנות היהודית על בסיס התשתית של קול ירושלים. מנהל התחנה היה מרדכי אבידע שהושאל לשם כך ממשרד החוץ. בנובמבר 1949, החלו שידורי הניסיון שנמשכו שבוע,
אך הם לא היו באיכות משובחת ולכן נדחה תאריך הפתיחה הרשמי של התחנה מדצמבר 1949 למרץ 1950. השידורים נפתחו ב-10 במרץ 1950 וכללו שידורים יומיים באנגלית, צרפתית ויידיש, רבע שעה בכל שפה. שידורי התחנה זכו לתהודה רבה בקהילות יהודיות באירופה. באפריל 1951 הוסיפה התחנה שידורים בהוראת עברית לחיזוק החינוך היהודי בתפוצות. באפריל 1956 הוחל בשידורים לדרום אמריקה, בעיקר בספרדית, אך גם בפורטוגזית, יידיש ועברית. בשנת 1960 כבר התקיימו שידורים בתשע שפות.
בתחילה השתמשה התחנה באנטנה קטנה בעלת הספק של 7.5 קילוואט. בשנת 1954 החלה התחנה להשתמש במשדר חדש ביבנה בעל הספק של 50 קילווט שהביאה את שידורי התחנה לדרום אפריקה ובשנת 1958 הותקן משדר של 100 קילווט ששידוריו נקלטו גם באמריקה. התחנה גם הקליטה תוכניות לשידור במקומות רחוקים בהם לא היה ניתן לקלוט את שידורי התחנה.
בסוף 1957 התגבשה הסכמה על איחוד שידורי קול ישראל לגולה במסגרת קול ישראל. בשנת 1958 הועברה האחריות על השידורים לידי קול ישראל, בה הוקמה מחלקה חדשה, שנקראה "המחלקה לשידורים לחוץ לארץ". עם זאת, העובדים המשיכו לקבל את משכורותיהם מהסוכנות. באמצע שנות ה-60, לאחר הקמת רשות השידור, נודעה התחנה כחטיבת שידורי החוץ של שידורי ישראל, שלימים הייתה לרק"ע.
עובדי התחנה.
מנהל התחנה הראשון היה מרדכי אבידע. בהמשך, ניהל את התחנה אברהם ארסט. בתחילת שנות ה-60 כיהן בתפקיד ג'ף ויגודר.
בראש המדור ליידיש עמד עד 1957 משה גרוס-צימרמן. בראש המדור לאנגלית עמד בשנים הראשונות ג'ף ויגודר, ובראש המדור לצרפתית עמד ז'אן פרו. בראש המדור למוזיקה עמד מרק לברי וסגנו היה יוחנן בוהם.
על יד "קול ציון לגולה" עמדה מועצה ציבורית בת 52 איש, בראשות ראובן אבינועם (גרוסמן).
המצור על האופידום של האדוואטוקים
מצור האופידום של האדוואטוקים התרחש אחרי קרב סאביס בשנת 57 לפנה"ס במהלך מלחמת גאליה. האדווטוקים היו חלק מהקואליציה הבלגית שנוצרה בשנת 57 לפנה"ס כדי להתמודד עם פלישתו של קיסר לגאליה. קיסר ניצח את הבלגים בשני קרבות גדולים: קרב אקסונה וקרב סאביס ורק שבט האדוואטוקים נותר חופשי.
צבאו של קיסר התקרב לאופידום, שקיסר לא מסר את שמו, והטיל עליו מצור. האדוואטוקים היו יכולים להיכנע ובכך למנוע מעצמם גורל אכזר שהיה מנת חלקם של אלה שהעיזו להתנגד למכונת הלוחמה הרומית, אך הם בחרו להתבצר באופידום וסירבו לפתוח את השערים.
קיסר הורה לבנות סוללת עפר מחוזקת בחפיר ובביצורי עץ חזקים שכללו מגדלים סביב האופידום. לאחר השלמת טבעת הכיתור, בנו הרומים מגדל מצור גדול שהטיל מורא על האדוואטוקים שלא היו רגילים למתקן מצור מתוחכם כל כך והחלו לחשוש לגורלם. משלחת של מכובדי האדוואטוקים נשלחה לקיסר לשאת ולתת על תנאי הכניעה. האדוואטוקים הסכימו להכניס חיל מצב רומי לעירם ולמסור את כלי נשקם. יחד עם זאת, הכניעה של האדווטוקים לא נעשתה בלב שלם. אחרי שחלק מהצבא הרומי נכנס לעיר, הם החליטו לתקוף אותו בלילה. יתרה מכך, יצאו מהשערים ותקפו את טבעת הכיתור הרומית עצמה. החיילים הרומים עמדו על המשמר והדפו בקלות את ההתקפה. העונש על הפרת תנאי הכניעה היה חמור - כל תושבי האופידום, כ-53,000 במספר נמכרו לעבדות.
אלי זבורובסקי
אליעזר (אלי) זבורובסקי (באנגלית: Eliezer (Eli) Zborowski; 20 בספטמבר 1925, ז'רקי – 10 בספטמבר 2012, ניו יורק) היה פעיל ציבור יהודי ממוצא פולני.
קורות חייו.
נולד בז'רקי שבפולין, בן בכור למשפחה חסידית. נכלא עם משפחתו בגטו ז'רקי. השיג מסמכים מזויפים, בעזרתם התחזה לנוצרי והצליח לצאת מהגטו. פעל בתור איש קשר בין הגטו לבין המחתרת הלא יהודית. בתחילת 1943, חודשים מעטים לאחר חיסול הגטו, מצאה משפחת זבורובסקי מקלט בבתיהם של בני משפחות פלאצ'ק וקולאץ', להם הוענק התואר חסידי אומות העולם.
לאחר השחרור סייע אלי ל"עליה ב'" עד הקמת המדינה ב-1948. בתחילת 1952 היגר אלי מאירופה לארצות הברית עם אשתו, דיאנה לבית וילף, ניצולת שואה אף היא. הזוג הגיע לפורסט היל, ניו יורק.
פעילות ציבורית.
בשנת 1964 יזם זבורובסקי את האזכרה הראשונה של "יום השואה" בארצות הברית. בשנת 1969 כיהן אלי כחבר בהנהלת יד ושם, ובשנת 1977 יזם את רעיון ההנצחה ביד ושם של כל הקהילות היהודיות שנחרבו בשואה. דיון בנושא זה הוביל להקמתה של "בקעת הקהילות" ביד ושם.
בשנת 1970 ייסד אלי את ארגון הגג הראשון של ניצולי השואה. בשנת 1974 ייסד את "Martyrdom &amp; Resistance" – "מות קדושים והתנגדות" – כתב עת המוקדש לשואה. באותה שנה כונן את הקתדרה ללימודי השואה ב"ישיבה יוניברסיטי". נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר מינה אותו כחבר במועצה להנצחת השואה בארצות הברית (United States Holocaust Memorial Council), ולאחר מכן מינה אותו לתפקיד זה גם הנשיא רונלד רייגן. ראש עיריית ניו יורק לשעבר, אד קוץ', מינה אותו לוועדה הקבועה בניו יורק בנושא השואה. בשנת 1981 ייסד זבורובסקי את "האגודה האמריקאית למען יד ושם".