נכסים בבריטניה שבבעלות האחים ראובן כוללים: מגדל מילבנק; המטה ג'ון לואיס פארטנרשיפ בוויקטוריה, לונדון; משרדי אמריקן אקספרס בוויקטוריה; בית קרלטון SW1; בית אקדמיה ברחוב סאקוויל; בית קונוט בכיכר ברקלי; מגדלי השוק; חנויות ברחוב סלואן ובית קיימברידג'. השקעות אחרות כוללות:
הטבח בבסיס חיל הים בוושינגטון
לילה אבו לוע'וד
לילה אבו לוע'וד (לוח'וד / לוגוד) (בערבית: ليلى أبو لغد; נולדה ב-21 באוקטובר 1952) היא פרופסור לאנתרופולוגיה ונשים ולימודי מגדר באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. מומחית לעולם הערבי שכתבה ספרים, שרובם מבוססים על מחקר אתנוגרפי ארוכי טווח, שעוסקים בנושאים מגוונים: רגש ושירה, אמנות, תקשורת, פוליטיקה ומגדר ופוליטיקה של זיכרון. אבו לוע'וד היא אמריקאית ממוצא פלסטיני.
ביוגרפיה.
לילה אבו לוע'וד היא בתם של חוקר מדעי המדינה הפלסטיני-אמריקאי איבראהים אבו לוע'וד והחוקרת הסוציולוגית האמריקאית ממוצא יהודי ג'אנט ליפמן אבו לוע'וד ונשואה לטימותי מיטשל, חוקר מדעי המדינה ופרופסור להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת קולומביה, ניו-יורק.
היא בוגרת מכללת קרלטון בשנת 1974, וקיבלה את הדוקטורט שלה מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1984. מכללת קרלטון העניקה לה תואר דוקטור כבוד בשנת 2006.
מחקרים ופעילות אקדמאית.
אבו לוע'וד לימדה במכללת ויליאמס, אוניברסיטת פרינסטון ואוניברסיטת ניו-יורק. היא נודעה לראשונה בשל מחקרה על שבט בדוי בשם "בני עלי" במצרים. העבודה שלה הייתה אתנוגרפית והתמקדה בשלושה מישורים עיקריים: מערכת היחסים בין צורות תרבותיות ועוצמה, הפוליטיקה של ידע וייצוג, והדינמיקה של מין ושאלת זכויות נשים במזרח התיכון. הספר הראשון שלה "רגשות סמויים" (Veiled Sentiments) שיצא בשנת 1986, עוסק בפוליטיקה של רגש וביטוי תרבותי בקהילה בדואית במצרים. הוא ידוע בעיקר בשל טענותיה על מורכבותה של התרבות. מאמר מתוך הספר קיבל את פרס סטירלינג (Sterling Award) לתרומות לאנתרופולוגיה הפסיכולוגית.
הספר השני שלה, "כתיבת עולמות נשים" (Writing Women's Worlds) המבוסס על עבודת שטח באותה קהילה הוגדר כאתנוגרפיה פמיניסטית. היא משתמשת בסיפוריו של הפרט כדי להפוך לוויכוח "כתיבה נגד התרבות". ספרה זה קיבל את פרס ויקטור טרנר ( Victor Turner Award). האתנוגרפיה השלישית שלה "דרמות של לאומיות: הפוליטיקה של טלוויזיה במצרים" (Dramas of Nationhood: The Politics of Television in Egypt), שיצא בשנת 2004, היא אתנוגרפיה תקשורת שתורמת למחקר אנתרופולוגי של עמים ולאומיות. הוא בוחן את המתחים בין הפערים החברתיים שמטרידים עמים וצורות התרבות, כמו אופרת סבון בטלוויזיה, שמנסה לטפל בהם.
בשנת 2001, היא העבירה את סדרת הרצאות על לואיס הנרי מורגן באוניברסיטת רוצ'סטר (University of Rochester) שבמדינת ניו יורק, שנחשבה על ידי רבים כסדרת ההרצאות השנתית החשובה ביותר בתחום האנתרופולוגיה. בשנת 2007 קיבלה מענק מטעם קרנגי (Carnegie) לחקור את הנושא: "האם יש לנשים מוסלמיות זכויות? האתיקה והפוליטיקה של זכויות נשים מוסלמיות בשדה בינלאומי". היא קיבלה השראה לעסוק במחקר זה, לאחר כתיבת מאמר שכותרתו "האם נשים מוסלמיות צריכות שמירה או הצלה? היא קיבלה מלגות מחקר שונות בין היתר מהקרן הלאומית למדעי הרוח, קרן ג'ון סיימון גוגנהיים , קרן פולברייט, קרן מלון ועוד.
האם נשים מוסלמיות צריכות שיצילו אותן?
מחקריה של אבו לוע'וד עוסקים בדימוי של נשים מוסלמיות בתרבות המערבית אחרי פיגועי 11 בספטמבר 2001. היא מעלה שאלות בנוגע להנחה כי המערבית כי צריך להציל נשים מוסלמיות. היא טוענת שנשים מוסלמיות, כמו נשים מדתות ורקעים אחרים, צריך לראות בהקשרים ההיסטוריים, החברתיים ואידאולוגיים שלהן. יתר על כן, "הצלת" נשים מוסלמיות מתכתבת עם רעיונות גזעניים אשר רואים בחברות מוסלמיות חברות ברבריות. לטענתה של אבו לוע'וד, דת היא לא הגורם העיקרי באי-שוויון הגלובלי אבל בשילוב עוני, פגיעה מצד השלטונות ומתחים עולמיים, הפגיעות של נשים גוברת. אבו לוע'וד טוענת כאישה החיה במערב, שהיא מרגישה באי-נחת בגלל המבט המערבי המתייחס בעליונות מוחלטת כלפי נשים בעלות צבע שונה ונשים רעולות פנים ושהיא מעריכה שאנשים רוצים להבין אותה יותר, אבל היא חסרת סובלנות להכללה בקשר לנשים מוסלמיות.
תומס אייקנס
מדריך תיירים
הלוויית הרב עובדיה יוסף
הלוויית הרב עובדיה יוסף התקיימה בירושלים ביום שני, ג' בחשוון תשע"ד (7 באוקטובר 2013). ההערכות לגבי מספר המשתתפים בהלוויה נעו בין 273,000 ל-850,000 איש. מסע ההלוויה הועבר בשידור חי בכלי תקשורת רבים בישראל.
ימיו האחרונים.
ב-21 בספטמבר 2013 (חול המועד סוכות ה'תשע"ד), בעקבות החמרה במצבו הבריאותי, אושפז הרב יוסף, הראשון לציון והרב הראשי לישראל לשעבר ומנהיגה הרוחני של מפלגת ש"ס, בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים. כעבור שבועיים נפטר בשעות הצהריים של יום שני 7 באוקטובר 2013, ג' בחשוון ה'תשע"ד, בגיל 93. הלווייתו ומשא ההספדים החלו בשעה שש בערב באותו יום והסתיימו כעבור חמש שעות.
מסע הלוויה.
מיטתו של הרב יוסף הובאה מבית החולים לבית הלוויות שמגר, שם ספדו לו נשיא המדינה שמעון פרס וראש הממשלה בנימין נתניהו. כמו כן השתתפו בהלוויה ראש עיריית ירושלים ניר ברקת והשרים גדעון סער ויובל שטייניץ.
לאחר מכן הובאה המיטה לישיבת פורת יוסף בשכונת גאולה. לפני התיבה עבר חתנו הרב אהרן בוטבול שקרא פרקי תהילים וי"ג מידות, ולאחריו קרא הראשון לציון והרב הראשי לישראל לשעבר הרב שלמה משה עמאר פרקי תהילים נוספים. ראשון המספידים היה הרב שמואל אויערבך. עוד הספידוהו חברי מועצת חכמי התורה הרב שלום כהן והרב שמעון בעדני, הרבנים הראשיים לשעבר הרב אליהו בקשי דורון והרב ישראל מאיר לאו, הרבנים ראובן אלבז, משה צדקה ובניהו שמואלי, וכן ארבעת בניו, הרבנים אברהם, יצחק, דוד ומשה. מאחרוני המספידים היה יו"ר ש"ס, אריה דרעי. לאחר מכן נערכה קבלת עול מלכות שמים על ידי הרב יעקב עדס. המספידים דיברו על שקדנותו בתורה, על חיבוריו ועל פעילותו התורנית והציבורית הענפה. ההספדים הושמעו באמצעות רמקולים שהוצבו ברחובות הסמוכים ומקלטי רדיו שהפעילו תושבי השכונה.
מסע ההלוויה יצא מישיבת פורת יוסף ועבר ברחובות יוסף בן מתתיהו, מלכי ישראל, ברנדייס, ירמיהו ולאורך רחוב בר-אילן. עקב הדוחק העצום שנבע ממספר המלווים, נע רכב החברה קדישא ובו מיטת הרב יוסף באיטיות רבה, בסיוע כוחות משטרה. ברמקולים הושמעו בקשות חוזרות ונשנות לזוז ולאפשר את התקדמות הרכב. מסע ההלוויה ארך כשלוש שעות. הרב יוסף נטמן בבית הקברות סנהדריה בירושלים, לצד קבר רעייתו מרגלית. רבים ממשתתפי ההלוויה קרעו את דש בגדיהם, כמנהג המובא בהלכה על פטירת רב גדול שבדור.
בהלוויה השתתפו אנשים מכל המגזרים ביהדות החרדית והדתית. אדמו"רים וראשי ישיבות רבים הורו לתלמידיהם להגיע להלוויה. בין המלווים היו רבנים חברי מועצות גדולי התורה של אגודת ישראל ודגל התורה ובהם: הרב אהרן לייב שטיינמן והאדמו"רים מגור, מבעלז ומוויז'ניץ.
מסע ההלויה הועבר בשידור חי בערוץ הלווין דר וסוחרת ובערוצי הרדיו קול ברמה וקול חי. כמו כן מספר ערוצי טלוויזיה ממלכתיים שידרו חלקים מההלוויה בשידור חי. כ-4,000 שוטרים הוצבו לאבטחת ההלוויה ומשתתפיה. כוחות הצלה טיפלו בכ-300 איש שנזקקו לטיפול רפואי עקב הדוחק הרב.
מספר המשתתפים.
בהלוויה השתתפו, לפי הערכה של התקשורת, כ-850,000–1,000,000 איש, והיא ההלוויה הגדולה ביותר בתולדות מדינת ישראל עד אז. עם זאת, קציני משטרה אחרים התייחסו בספקנות למספרים וטענו כי בפרק זמן של שש שעות ניתן להסיע לירושלים כ-200 אלף איש בלבד, ומשום כך העריכו שבהלוויה השתתפו כ-450 אלף איש: כ-250 אלף מתושבי העיר ו-200 אלף מחוץ לה. לפי טרנדאיט, חברה שמתמחה בהערכת מספר המשתתפים באירועים המוניים, ברגעי השיא כ-273,000 איש השתתפו בהלוויה. כלי תקשורת חרדים שיערו את מספר המשתתפים וכינו את ההלוויה "הלוויית המיליון".
תחבורה.
קודם להלוויה ובמהלכה סגרה משטרת ישראל לתנועה את מרבית הכבישים באזור, מאזור רחוב שרי ישראל (בסמוך לבנייני האומה) ועד גבעת התחמושת. בשני הכבישים המובילים לירושלים ממערב (כביש 1 וכביש 443) נוצרו עומסי תנועה כבדים, עקב ריבוי תנועה של אנשים שבאו להשתתף בהלוויה. בשלב מאוחר יותר סגרה המשטרה את מחלף הראל לרכבים פרטיים, ואפשרה מעבר לכיוון ירושלים רק לאוטובוסים ולתחבורה ציבורית. חברות התחבורה הציבורית תגברו את הקווים לירושלים וחברות הסעה פרטיות הוציאו אוטובוסים בהתאם להזמנות, אך במספר מקומות ההיצע היה נמוך מהביקוש הרב. עקב עומסי התנועה בכניסות לעיר, החלו רבים לצעוד רגלית לעבר ההלוויה, מאזור מוצא ומאזור רמות. כלי רכב פרטיים רבים ואוטובוסים הוחנו לאורך צירי התנועה. הרכבת הקלה בירושלים פעלה באופן חלקי, עקב הערכה לחסימת דרך בר-לב. מאוחר יותר חודשה פעילות הרכבת הקלה, לאחר שהרחוב לא נחסם בפועל. התחבורה הציבורית בירושלים פסקה לפעול בהדרגה, בשל חסימת רחובות ראשיים. רכבת ישראל תגברה את הרכבות בקו הרכבת תל אביב - ירושלים.
אריה ורשל
אריה ורשל (באנגלית: Arieh Warshel; נולד ב-20 בנובמבר 1940) הוא פרופסור אמריקאי ישראלי לכימיה ולביוכימיה באוניברסיטת דרום קליפורניה, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2013 ביחד עם מרטין קרפלוס ומיכאל לויט על "פיתוח מודלים מרובי-סקאלות להבנת מערכות כימיות מורכבות".
קורות חייו.
ורשל נולד בקיבוץ שדה נחום ב-1940. שירת בצה"ל כקצין קשר בחיל השריון והגיע לדרגת סרן. נלחם במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים.