ע"פ גישה זו, המורה הוא עדיין מסורתי, המורה הוא האוטוריטה בעלת הסמכות והידע בכיתה. מטרת המורה היא לפתח בקרב התלמידים יכולות קריאה וכתיבה בשפת היעד. ישנה עדיפות לשפה הכתובה על פני השפה הדבורה, ע"פ שיטה זו תרבות השפה היא בעיקר בספרות ובאומנות. על מנת לפתח יכולות קריאה וכתיבה יש צורך בלימוד אינטנסיבי של חוקי הדקדוק. תומכי השיטה סבורים כי לימוד השפה בדרך זו מספק תרגול מחשבתי טוב. מיומנויות השפה הראשונות והחשובות הן קריאה וכתיבה, מעט מאוד תשומת לב ניתנת לשמיעה דיבור והגייה.
תפקיד התלמידים הוא לציית למורה על מנת ללמוד ממנה את מה שהיא יודעת. דרך ההוראה המרכזית על פי גישה זו היא תרגום משפת האם לשפת היעד ולהפך, תלמידים המפתחים יכולת זו נחשבים למוצלחים. נושאי הדקדוק נלמדים באופן דדוקטיבי, כלומר ראשית ניתנים החוקים, דוגמאות ולאחר מכן תרגול באמצעות משפטים שנבנו עבור הנושאים הדקדוקיים. מרבית האינטראקציות הן של מורה – תלמיד, אין כמעט אינטראקציות בין התלמידים עצמם.
בגישת הדקדוק תרגום אין התייחסות לרגשות התלמיד ולדרכי ההתמודדות שלו, צרכים מיוחדים וכדומה.
השפה העיקרית בה נעשה שימוש בזמן השיעורים היא שפת האם של התלמידים. דרכי ההערכה הנפוצות הן באמצעות מבחנים כתובים השמים דגש על תרגום משפטים ועל יישום חוקי הדקדוק. חשוב מאוד שהתלמידים יגיעו לתשובות הנכונות, במידה ותלמיד טועה המורה מתקנת אותו.
טכניקות הלימוד הנפוצות הן: תרגום של קטעים ספרותיים, שאלות הבנת הנקרא, מציאת מילים נרדפות או הפכים מתוך קטע קריאה, מציאת מילים מקבילות וגזרות דומות בין שתי השפות בהנחה שמדובר בשפות דומות כמו עברית וערבית, השלמת מילים חסרות בתוך קטע, בדגש על מילים חדשות ונושאי דקדוק. שינון מילים, בניית משפטים באמצעות אוצר מילים חדש וכתיבת חיבור בשפת היעד.
גישת הדקדוק תרגום בהוראת הערבית בישראל -
ד"ר אלון פרגמן מתייחס במאמרו "שיטת התרגום-דקדוק בהוראת השפה הערבית" (2006) לגישת התרגום- דקדוק בהוראת הערבית בבתי ספר עבריים. מאמרו מבקר את שיטת הוראה זו הנהוגה באוניברסיטאות. פרגמן מציין כי לאחרונה מתאפשרת בחירה יותר חופשית של מורים בבתי הספר בספרי הלימוד או הספרים בהם ילמדו או ישתמשו, החל מבתי ספר יסודיים מסוימים בהם מתחילים כבר ללמד ערבית מדוברת וכלה בבתי ספר תיכוניים.
האוניברסיטאות וחיל המודיעין של הצבא הם כמעט המקומות היחידים בארץ, בהן הוראת השפה הערבית נלמדת בסגנון שהיה נהוג עד שנות השמונים, הכוונה לסגנון הוראה וולגארי בו השתמשו במילים כמו "הפצצות", "חטיפות" וכדומה. סדרת הספרים הרלוונטית להוראה זו היא "אַבְּוַאבּ" (שערים) שבבסיסן לימוד התופעות הדקדוקיות ואוצר מילים עיתונאי-צבאי מאומץ במיוחד.
סדרת ספרים זו וכן סדרת ספרים נוספת בשם "יסודות הערבית הספרותית" משמשות מרצים רבים בעיקר בחוגים ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטאות. בקורס הקיץ לדוגמה באחת האוניברסיטאות תפקיד הסטודנט ללמוד את השפה הערבית באמצעות לימוד שיטתי של הדקדוק הערבי ללא קריאת טקסטים רלוונטית. תפקיד המורה לכתוב משפט ארוך בשפה העברית, אותו מנתחים תחבירית ולאחר מכן מתרגמים אותו לערבית וכך למעשה לומדים הסטודנטים תופעה דקדוקית מסוימת. לאחר מכן מתבצע תרגול של התופעה באמצעות תרגום משפטים מעברית לשפת היעד וההפך. מבחינת המרצים המלמדים בשיטת הוראה זו, התרגום מאפשר להם לבחון את רמת התמודדות הסטודנט עם הטקסט ומאחר ומדובר בשיטה הדרגתית, לדעתם הדבר מקנה ביטחון ללומד. כמו כן, המרצה מאמין כי הלומד מתמודד עם בעיות שונות בשיטה זו ויש הרואים בכך גם נושא חינוכי.
כפי שצוין, גישת התרגום-דקדוק היא גישה שהופעלה לפני מאות שנים. בנוסף לכך, מערכת זו נתפסה כמערכת שלמה של למידה ולשם כך חוברו תרגילים שונים כאמצעי שליטה בסוגיות דקדוקיות שונות. בעיקר מדובר בשיטת תרגום משפטים משפת האם לשפת היעד וההפך. התרגום נתפס כטכניקה שנועדה לסייע ללומד בהבנת הנקרא מחד גיסא ולשקף את כלל ידיעותיו הלשוניות בתחומי המורפולוגיה, התחביר ואוצר המילים מאידך גיסא.
בדרך כלל, בתהליך התרגום, המשמעות שנותנים לטקסט היא פשטנית וללא הקשר רחב או עמוק יותר. התלמיד קורא את הטקסט מילה אחר מילה ומשתמש בפעולת התרגום על ידי הקבלה בין השפות של מילים ומבנים שונים משפת היעד לשפת האם בדרך שבה לעיתים קשה להבין את הניסוח או את מידת הבנת התלמיד את הטקסט. קריאה בדרך זו, איננה טבעית ואף יכולה להוות גורם מעכב בקריאה אקסטנסיבית (מקיפה יותר).
במחקר שבוצע בקרב קבוצת נערים לפני גיוס שלמדו את השפה הערבית בזמן קצר נמצא כי ניתן להגיע לזכירה של מרבית הפרטים בטקסט, כולל מידע ספציפי, תוך מתן התייחסות לתופעות דקדוקיות בולטות בו והיכולת להצליב מידע בטקסט ולהסיק מסקנות ממנו גם באמצעות קריאה שאיננה מילה אחר מילה וניתן גם לסכם את הטקסט ללא תרגום ליניארי.
לומדים רבים בקרב אותם נערים דיווחו שבאמצעות ביצוע מטלת סיכום ההתייחסות שלהם אל הטקסט, כמו גם עמדותיהם כלפי השפה, השתנו לחלוטין. היו גם שהוסיפו כי הקריאה הראשונית המרפרפת ואסטרטגיות הקריאה מסייעות בעיקר בשלבי הקריאה הראשוניים של הטקסט אך לאחר מכן יש לתרגם את הטקסט כולו, ברם אז התרגום מדויק יותר ובעל הקשר ברור יותר וכך למעשה הלומד פחות מתוסכל ממטלת הסיכום.
גישת התרגום דקדוק הופכת את השפה הנלמדת לשפה מתה או רדודה, שהעיסוק בה מתמקד בניתוח מילים.
סיאד קולאשינאץ
סיאד קולאשינאץ (בבוסנית: Sead Kolašinac; נולד ב-20 ביוני 1993; קרלסרוהה שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני-בוסני המשחק במרסיי ובנבחרת בוסניה והרצגובינה בעמדת המגן שמאלי.
קריירה.
קולאשינאץ התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של קרלסרוהה. אחרי שמונה שנים עבר להופנהיים, לאחר מכן לשטוטגרט ולבסוף הגיע לשאלקה 04. אחרי עונה אחת במחלקת הנוער בשנת לקבוצת המילואים של המועדון, וב-7 הופעות הבקיע 2 שערים. ב-15 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה בניצחון 0–2 נגד גרויטר פירת'. בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית בתיקו 1-1 נגד מונפלייה במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-6 ביוני 2017 חתם קולאשינאץ בארסנל מהפרמייר ליג. ערך את הופעתו הבכורה נגד צ'לסי במגן הקהילה בן כבש את שערו הבכורה.
ב-31 בדצמבר 2020 חזר לשאלקה 04 והושאל עד לסוף העונה.
ב-18 בינואר 2022 חתם במרסיי מהליגה הצרפתית.
קולאשינאץ הוא יליד גרמניה ובן להורים שהיגרו מבוסניה והרצגובינה. לאחר ששיחק בכל נבחרות הנוער של גרמניה, החליט בשנת לייצג את בוסניה והרצגובינה וב-18 בנובמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–2 נגד .
אר טו די טו
אסטרונאוטים קדומים
תאוריית האסטרונאוטים הקדומים
יגור גאידאר
Moovit
Moovit היא אפליקציה חינמית ושיתופית ישראלית, לטלפונים חכמים ולדפדפנים, לניווט בתחבורה ציבורית, מבוססת GPS, שפותחה על ידי חברת ההזנק הישראלית MoovitApp Global LTD (לשעבר Tranzmate). היישום פועל בטלפונים חכמים עם מערכות הפעלה מסוג Windows Phone, אנדרואיד, ו-iOS ובדפדפנים.
במאי 2020 נרכשה על ידי אינטל בכ-900 מיליון דולר.
סקירה.
היישום מסוגל לספק בזמן אמת מידע על המיקומים של אוטובוסים, חשמליות, רכבות כבדות, רכבות תחתיות/רכבות קלות, אופניים ומעבורות. על בסיס המיקום הנוכחי של המשתמשים, המחושב על סמך ה-GPS של המכשיר, המשתמשים מסוגלים באמצעות היישום לראות בזמן אמת במפה של האזור בו הם נמצאים היכן תחנות התחבורה הציבורית הקרובות אליהם. היישום מסוגל לתכנן מסלולי נסיעה ליעדים מסוימים דרך מספר קווי תחבורה שונים על בסיס מידע המתקבל בזמן אמת.
המידע המוצג באמצעות היישום משלב נתוני תחבורה ציבורית סטטיים המתקבלים ממפעילי התחבורה הציבורית ביחד עם נתונים שנאספים בזמן אמת ממשתמשי היישום במסגרת תהליך מיקור המונים. בעת הנסיעה בקווי התחבורה הציבורית כאשר היישום מופעל, משתמשי היישום מעבירים באופן פאסיבי ובעילום שם מידע לשרתי Moovit אודות מהירותו של כלי התחבורה שהם נוסעים בו, וכן מידע אודות מיקומו הנוכחי של כלי התחבורה. לאחר מכן נתונים אלו מוצלבים עם נתוני לוחות הזמנים של התחבורה הציבורית על מנת שיתר המשתמשים המקומיים, אשר אמורים לנסוע באותם כלי התחבורה, יקבלו מידע מדויק ככל הניתן על סמך המיקום הנוכחי בפועל של כלי התחבורה.
בנוסף לשיתוף נתונים באופן פסיבי, המשתמשים יכולים לדווח באופן פעיל באמצעות היישום על המיקום של כלי התחבורה הציבורית, לציין מהן הסיבות לעיכובים, לציין האם ישנם עומסי תנועה, לדרג את שביעות הרצון שלהם מהנהגים, ולציין אם באותו הקו ישנו חיבור Wi-Fi זמין.
היישום זמין באלפי ערים ביותר מ-102 מדינות בעולם. היישום משתמש במפות מיזם המיפוי השיתופי OpenStreetMap.
לפי נתוני השירות, למעלה מ־775 מיליון נוסעים משתמשים בשירות Moovit. ב-4 במאי 2020, Moovit נרכשה על ידי אינטל בכ-900 מיליון דולר.
אודות החברה.
חברת Moovit נוסדה בישראל בשנת 2011 על ידי ניר ארז, רועי ביק וירון עברון. בין חברי הדירקטוריון של Moovit: אורי לוין, ממייסדי חברת Waze, פרופ' אמנון שעשוע, מייסד ומנכ"ל חברת Mobileye, וגילי רענן מסקויה קפיטל.
החברה גייסה למעלה מ-135 מיליון דולר בארבעה סבבי גיוס הון, אותם משקיעה החברה בעיקר בטכנולוגיה המאפשרת, בין היתר, להוסיף עיר חדשה למערכת כל 15 שעות ומיליוני משתמשים חדשים מדי חודש.
משרדי החברה ממוקמים בפארק המדע בנס ציונה, שם גם נמצא ה"גונג" אותו שומעים בכל פעם שנוספת עיר חדשה למערכת.
החברה מעסיקה למעלה מ-210 עובדים, אשר כמחציתם עוסקים במחקר ופיתוח.
ב-2016 זכתה החברה בפרס אטלס.
אדוני צדק