לאחר שעסק לזמן מה בעריכת דין בצ'ארלסטון, הוא היה לחבר בית הנבחרים של קרוליינה הדרומית וכיהן כחבר בו בשנים 1820–1821 ושוב בשנים 1824 ו-1830. הוא גם ייסד את העיתון "סאות'רן ריוויו" (Southern Review) וערך אותו בשנים 1828–1832.
בשנים 1830–1832 שימש ליגרי כתובע הכללי של קרוליינה הדרומית הוא תמך בזכויות המדינות, אך התנגד בתוקף ל. לאחר סיום כהונתו כתובע הכללי של קרוליינה הדרומית הוא מונה כממונה על היחסים של ארצות הברית בבלגיה ושירת שם עד 1836.
בשובו לארצות הברית הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, אך לא עלה בידו להיבחר מחדש לקונגרס הבא ב-1839. ב-1841 מונה ליגירי על ידי הנשיא ג'ון טיילר כתובע הכללי של ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן למותו. הוא גם כיהן כמזכיר המדינה בפועל מ-8 במאי 1843 ועד למותו.
יו סווינטון ליגרי נפטר בבוסטון ב-20 ביוני 1843, בעת שנכח בטקס לחנוכת אנדרטת גבעת בנקר. הוא נטמן בבית הקברות מאונט אובורן בקיימברידג', מסצ'וסטס, ולאחר מכן הוא נקבר מחדש בבית הקברות מגנוליה שבצ'ארלסטון.
על שמו נקראת ספינה של משמר החופים של ארצות הברית שנמצאת בשירות מאז 1990.
איווקו דיילי
איווקו דיילי (באנגלית: Iveco Daily) היא מסחרית אשר מיוצרת במספר סגנונות גוף ובתצורות נוספות מתוצרת יצרנית המשאיות, האוטובוסים, הצמ"ה, המנועים, וכלי רכב צבאיים איווקו חברת בת של פיאט אשר מיוצרת באיטליה משנת 1978.
בנוסף דגמי "איווקו דיילי" יוצרו או מיוצרים בספרד, סרביה, ארגנטינה, ברזיל, אוקראינה, פולין, הרפובליקה העממית של סין, לוב, אלג'יריה ווייטנאם.
וילהלם זון
יוהאן אוגוסט וילהלם זון (בגרמנית: Johann August Wilhelm Sohn; 29 באוגוסט 1829 - 16 במרץ 1899) היה צייר ז'אנר ופרופסור לאמנות גרמני.
קורות חייו.
יוהאן אוגוסט וילהלם זון נולד ב-29 באוגוסט 1829 בברלין, גרמניה. בשנת 1847 נסע לדיסלדורף, שם למד באקדמיה לאומנות דיסלדורף אצל רודולף ויגמן, תיאודור הילדברנדט, וילהלם פרידריך שדו ודודו קרל פרדיננד זון. לאחר מכן, הוא השלים את לימודיו בנסיעות רבות. בשנת 1861 הוא התחתן עם בת דודתו, סופי אמילי (אמי) זון, מה שהפך את קרל פרדיננד לדודו וחותנו.
בהתאם לרוח בית הספר לציור בדיסלדורף, הוא החל לצייר סצנות היסטוריות תנ"כיות; כמו "ישו על המים הסוערים". כמה עבודות על נושאים דתיים נותרו לא גמורות, כשהוא גילה את המאסטרים ההולנדים ופנה לציור ז'אנרי. אף שהנטורליזם החל לבסס את עצמו כסגנון אמנותי בעקבות המהפכות הגרמניות בין השנים 49–1848, סגנונות שמרניים נותרו בתוקף באקדמיה בדיסלדורף עד ששדו הודח כמנהל בשנת 1859. באותה תקופה זון הפך לאחד הראשונים שלימד את הסגנונות החדשים, והוא מונה לפרופסור הראשון לציור ז'אנרים בשנת 1874 (תפקיד שדחה בשנת 1867).
על ציורו "התיעצות עם עורך דין", אמר מבקר אמנות בשנת 1866: "הטיפול המשובח והזהיר מזכיר את טובי הציירים ההולנדים. אם האמן עדיין לא התקדם לחופש מוחלט ושליטה בטכניקה, הקומפוזיציה, הביטוי של הפרצופים ואופן הציור מגלים כישרון יוצא דופן"
תפקידיו החדשים העסיקו אותו עד כדי כך שהוא לא הצליח לסיים הזמנה לציור מונומנטלי מהגלריה הלאומית, עליו עבד לסירוגין במשך 30 שנה. למרות לוח הזמנים הצפוף הזה, הוא ניהל גם בית ספר פופולרי לציור לנשים.
בשנת 1885, אשתו אמי עברה אירוע מוחי בזמן שהם היו בטיול ערב, ומתה מאוחר יותר באותו יום. זמן לא רב לאחר מכן חלה בנו בהפרעה מוחית שבסופו של דבר הותירה אותו משותק. בשנת 1895 הוא התפטר מתפקידו כפרופסור, עבר לפוצשן, ליד בון, לטפל בבנו.
הוא נפטר בפוצשן ארבע שנים מאוחר יותר, ב-16 במרץ 1899.
מולי בראון הבלתי נלאית
מולי בראון הבלתי נלאית (באנגלית: The Unsinkable Molly Brown) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1964 בבימויו של צ'ארלס וולטרס, עם דבי ריינולדס והרווי פרסנל בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בחלקו על מחזמר בשם זה מאת מרדית וילסון שהועלה בברודוויי ב-1960. העלילה מתארת באופן פיקטיבי את חייה של מרגרט בראון שהייתה אשת חברה בדנוור וניצלה בטביעת הטיטניק ב-1912 וכונתה מאז "מולי בראון הלא ניתנת לטביעה" (כשם הסרט באנגלית).
דבי ריינולדס גילמה את מולי בראון והייתה מועמדת על כך לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
תקציר העלילה.
תיבת עץ ובתוכה תינוקת נסחפת בזרם נהר קולורדו. התינוקת זוחלת לחוף ושם מוצא אותה שאמוס טובין (אד בגלי) ומאמץ אותה לבתו. מרגרט (מולי) טובין (דבי ריינולדס) גדלה כטומבוי עם שלושת ילדיו של שאמוס האלמן. היא עוסקת בעבודות הבית ואינה יודעת קרוא וכתוב. מולי רבה כל הזמן עם שלושת הבנים ורוצה לעזוב את המקום, להגיע לדנוור, ללמוד קרוא וכתוב ואז להתחתן עם אדם עשיר, היא שרה "I Ain't Down Yet".
היא נפרדת מאביה ואחיה בדרך לעיירה לינדוול, קולורדו בדרך היא פוגשת בחור נאה בשם ג'וני בראון (הרווי פרסנל) שגר בבית עץ ושר על קולורדו שהוא אוהב – "Colorado Is My Home". הוא מזמין אותה לאכול אך היא חושבת שהוא רוצה לנצל אותה ובורחת ממנו ללדוויל.
היא מוצאת עבודה כברמנית במסבאה של כריסמס מורגן (ג'ק קרושן) מגישה, רוקדת ושרה עם כל הלקוחות "בואו אל הבר" – "Belly Up to the Bar, Boys".
למקום מגיע ג'וני לאחר שבנה בית עץ מרוהט ומפואר ומכר את מניות מכרה הכסף שלו ב-300,000 דולר. הם שרים ביחד – "I'll Never Say No".
לחתונה שנערכת בבית המפואר מוזמנים כל לקוחות הבר וג'וני נותן למולי את כל שטרות הכסף במזומן. היא מחביאה אותם בקמין וג'וני ללא ידיעה מדליק אותו. מולי מזועזעת אך ג'וני לא כועס עליה. הוא זורק את המכוש שלו ופוגע בעורק זהב והם הופכים למליונרים ועוברים לגור בבית מפואר בשדרות פנסילבניה בדנוור.
ג'וני מלמד את מולי לקרוא ולכתוב אך הם מתנהגים כנובורישים אך הם לא מתקבלים על ידי החברה הגבוהה בדנוור למרות שהם תורמים סכום גדול לכנסייה. בייחוד מסתייגת ממנה שכנתה גלדיס (אודרי כריסטי) שלא נותנת להם להיכנס למסיבה בביתה. הם מארגנים נשף גדול בביתם אך אף אחד לא מגיע חוץ מהכומר ואימה של גלדיס (הרמיוני באדלי).
מולי מציעה שהם ייסעו לפריז כדי ללמוד שפות, נימוסים והשכלה. הם מתחברים לרוזן ודוכסית, מבקרים במוזיאונים ולומדים נימוסים של החברה הגבוהה.
הם חוזרים לדנוור עם רשימה של אנשים מכובדים ומולי מדגימה בפני גלדיס את שליטתה בחמש שפות. מולי מזמינה גם את משפחתה ואת ידידיה מהמסבאה. הם רוקדים ושרים "He's My Friend" אבל הנשף נגמר בקטטה גדולה שהורסת את כל מה שנמצא שם.
מולי מחליטה לחזור לאירופה אך ג'וני מסרב ונשאר במקום. היחסים ביניהם מתחילים להיסדק עד שמולי מחליטה לשוב לדנוור.
היא נוסעת בספינה טיטניק שטובעת. מולי מצליחה לרדת עם עוד נשים לסירה. היא מעודדת אותן, מפיחה בהן תקווה, נותנת את מעילה לאחת הנשים ואומרת שהכל ייסתיים בטוב כי "מולי אינה ניתנת לטביעה".
הן ניצלות ומולי מתקבלת בדנוור כגיבורה וגם יריבתה גלדיס משלימה אותה. היא מחפשת את ג'וני בבית וכשהיא מוצאת אותו הם מתחבקים ומתנשקים.
פרסים.
6 מועמדויות לפרס אוסקר:
2 מועמדויות לפרס גלובוס הזהב:
Preußens Gloria
Preußens Gloria מגרמנית (בעברית: תפארת פרוסיה) היא יצירה צבאית ידועה מהמאה ה-19, שהולחנה על ידי יוהאן גוטפריד פייפקה (1817–1884).
היסטוריה.
Preußens Gloria נכתבה בשנת 1871 לאחר ניצחונה של ממלכת פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, מה שהוביל לאיחוד המדינות הגרמניות ולהקמתה של הקיסרות הגרמנית בהובלת פרוסיה. כחלק ממצעד הניצחון של הכוחות החוזרים, היצירה הושמעה לראשונה בפומבי בפרנקפורט על האודר, שם התגורר חיל המצב של פייפקה. מכיוון שפייפקה ניגן את היצירה רק באירועים חשובים, היצירה לא הייתה ידועה לציבור הרחב במשך זמן רב. בשנת 1909 הופיע כתב היד הרשמי של המנגינה הכמעט נשכחת ועובד מחדש על ידי המפקח הצבאי-מוזיקלי פרופ' גראוורט. זמן קצר לאחר מכן כתב היד החדש נכלל באוסף צעדות הצבא הפרוסי.
עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בשנת 1933, היצירה המפורסמת הפכה למרכיב מרכזי של ניצחון לאומני שהונע על ידי תנועת התעמולה להחזרת תהילה לשעבר עבור האומה. הניצחונות הפרוסים נתפסו באותה תקופה כהשתקפות של עליונות אידאולוגית וגזעית גרמנית.
בתרבות.
כיום זו אחד מיצירות הצבא הגרמני הידועות ביותר. לעיתים קרובות היא מנוגנת על ידי הבונדסוור בטקסים רשמיים ובביקורי מדינה. זוהי גם מנגינה סטנדרטית בהרכבים צבאיים בינלאומיים רבים. בגרמניה מנגנים אותה לעיתים קרובות להקות לא מקצועיות בשל הפופולריות שלה. היא אומצה גם על ידי יחידות בצבאות אחרים, למשל, השיר מנוגן לעיתים קרובות על ידי להקות מארש בצפון אירלנד. כמו כן, הוא מנוגן במצעדים הצבאיים של צ'ילה, בביצוע הצבא הצ'יליאני. הוא מנוגן גם על ידי להקת הצבא השוודית המלכותית.
בסוף פרק 3 של "עולם במלחמה", נפילת צרפת, היצירה מושמעת ברקע קטעי הסרטים החדשים של מצעד הניצחון הגרמני במורד שאנז אליזה.
דברונץ
דברונץ (בהונגרית: Dabronc) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בדברונץ מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 535 ובשנת 2020 רק 338 תושבים.
יהודי דברונץ.
בדברונץ חיו יהודים בתקופות זמן שונות. חלק מתושבי הכפר נרצחו בשואה.
חנה לבנת
חנה לבנת (נולדה ב-1951) היא חוקרת ספרות ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה.
לבנת היא בעלת בדוקטורט מטעם אוניברסיטת תל אביב ונושא הדוקטורט שלה הוא "בעת משבר - הניסיון לעצב זהות לילדים יהודים ברייך השלישי. מקרה מבחן: ספרות הילדים והנוער של הזרמים המרכזיים ביהדות גרמניה 1933–1938".