בתקופת הבחירות ממשלת בריטניה פנתה לבותה בבקשה לספק חיילים למערכה במערב אפריקה הגרמנית, בותה הסכים לבקשה, בתמיכת סמאטס, בתקווה שלאחר המלחמה האזור ייפול תחת השפעת איחוד דרום אפריקה. לאחר הניצחון בבחירות בותה שלח כוח משלוח לסייע לבריטים שם אבל בשונה מן המערכה בדרום מערב אפריקה הוא לא יצא עם הכוחות, ממנה את סמאטס למפקד העליון במקומו בזמן שהוא נשאר בפרטוריה לנהל את המדינה עקב חוסר היציבות בקרב האוכלוסייה. במכתב לסמאטס הוא כתב: ""הלב והנשמה שלי עמך, ואני אעשה כל אשר ביכולתי כדי לעזור, תהיה בטוח בכך. רק תגיד לי מה לעשות... עזיבתך זוכה לתמיכה מצד כולם ואני רק יכול להתפלל לברכת אלוהים עליך"."
פעילות פרלמנטרית.
עם עזיבתו של סמאטס וכוח המשלוח הצבאי בותה התמקד בפעילות פרלמנטרית נמרצת, מנסה לייצב את המדינה ולפייס את האוכלוסייה. המשבר הראשון שעמד בפניו היה משבר השכר של החיילים. מתנדבים מהאיחוד שלחמו באפריקה קיבלו שכר של שלושה שילינג ליום בזמן שמתנדבים שלחמו באירופה עבור הצבא הבריטי, שלא במסגרת צבא האיחוד, קיבלו רק שילינג ליום. מפלגת האיחוד, אשר הייתה שותפה קואליציונית של בותה, דרשה מן הממשלה להשוות את שכר החיילים בזמן שהמפלגה הלאומית, מפלגת האופוזיציה הראשית, דרשה שממשלת בריטניה תהיה זאת שתישא בעלות ולא ממשלת האיחוד. בותה ורוב חברי מפלגתו הסכימו עם המפלגה הלאומית, אבל בותה שידע שדרישה כזו מן הממשלה הבריטית היא בעייתית ניסה ללחוץ על מפלגת האיחוד להוריד את המשבר מסדר היום, מזהיר אותם שאם הדבר יגיע להצבעה הוא יצביע עם המפלגה הלאומית. רק לאחר דיונים ארוכים בותה הצליח להגיע להסכם עם הממשלה הבריטית שהם יישאו בעלות הנוספת בתמורה לכך שאיחוד דרום אפריקה תתרום מיליון פאונד לממשלה הבריטית להוצאות מלחמה. במקביל ההתקפות על בותה מצד לאומנים אפריקאנרים הלכו והתגברו, דה ויט אשר השתחרר מהכלא ב־1916, על חלקו במרידת מאריץ, התעלם מהנסיונות של בותה לפייס אותו. כאשר סטיין נפטר בדצמבר 1916 בותה התקבל בחוסר התלהבות בהלוויה של הנשיא לשעבר של המדינה החופשית. ביום דינגאנה, באותו השנה, רבים מקרב האפריקאנרים בחרו לא להגיע לטקס הממלכתי ולהשתתף בטקס שארגנה המפלגה הלאומית. כל הלחץ הזה הוביל לכך שבותה התחיל לשקוע בדיכאון עמוק ובמלנכוליה. בותה ספג זעם מקרב מגדלי הכבשים באיחוד, אשר רובם היו תומכי מפלגתו, לאחר שבותה לחץ עליהם למכור את כל התוצרת שלהם לממשלה הבריטית עבור מחיר קבוע כדי לתמוך במלחמה כאשר מיד לאחר המכירה היה זינוק עולמי במחירי הצמר. בותה המשיך למשוך אש לאחר שנכנע לבקשה בריטית לספק פועלים שחורים עבור בניית תשתיות באירופה עבור כוחות הצבא הבריטי. הלבנים התנגדו מחשש שגיוס השחורים, אפילו לתפקידי עבודה, עלול להוביל לדרישה לזכויות הצבעה ואילו בקרב המשכילים בשבטים השחורים היה זעם על כך שבני שבטם נגררים למלחמתו של האדם הלבן. לקראת סוף המלחמה בריאותו של בותה הידרדרה במהירות, הוא חשב לפרוש מהחיים הפוליטיים אבל עקב לחץ כבד מצד הבריטים ומפלגתו הוא בחר להמשיך בתפקידו כראש ממשלה.
ועידת ורסאי.
בסוף המלחמה הוא הוזמן כראש ממשלת איחוד דרום אפריקה להשתתף בדיונים בורסאי על ידי הממשלה הבריטית. בותה ניסה להסיג הסכמה של המדינות המנצחות לסיפוח דרום מערב אפריקה הגרמנית לאיחוד דרום אפריקה. אבל הוא נתקל בהתנגדותו של וודרו וילסון, נשיא ארצות הברית, אשר ברוח האידיאלים שלו התנגד להתרחבויות אימפריאליסטיות והסכם רק להעניק לאיחוד מנדט על האזור עד שניתן יהיה לתת לשבטיים המקומיים ממשל עצמי. בדיונים הוא התנגד להשפלת הגרמנים, להחלטה שהם לבדם אשמים בפרוץ המלחמה ולניסיון לדרוש את הוצאתו להורג של הקייזר ווילאם השני. הוא כתב לחבר מהדיונים בפריס: "אף אחד אינו יכול להאשים אותנו בכך שאנו בעד הגרמנים, אבל הרעיון שלנו היה להביס את הגרמנים ולתת להם שלום אשר יחזיק לנצח... להציל את העולם מאסון אשר דומה לזה שעברנו," לבותה אירעה אי נעימות בוועדה כאשר הרצוג הגיע, ללא הודעה, עם משלחת של לאומנים אפריקאנרים לבקש מווילסון לתמוך בדרישה האפריקאנרית בזכות להגדרה עצמית בהתאם לארבע עשרה הנקודות שלו. בסוף הועידה, אף על פי שהוא לא הסכים עם התנאים שהוטלו על גרמניה והתנגדותו של סמאטס להסכם, בותה כראש ממשלת איחוד דרום אפריקה חתם על הסכם ורסאי.
מותו.
מצבו הבריאותי של בותה אשר היה רע עוד מ־1916 הלך והחמיר כשהוא חזר מאירופה. כנראה הוא חלה בשפעת הספרדית, אשר השתוללה באותה התקופה, ונשלח על ידי רופא למנוחה בחוותו. שם ב־26 או ב־27 באוגוסט 1919 הוא נפטר בשנתו ללא סימן מקדים. הוא זכה להלוויה ממלכתית כראש ממשלה אבל לא הלוויה צבאית ב־30 באוגוסט ונקבר בחלקת גדולי האומה בפרטוריה.
וינסטון צ'רצ'יל כתב עליו בזכרונותיו: "שלושת הגנרלים הכי מפורסמים שהכרתי בחיי לא ניצחו באף קרב גדול כנגד אויב זר. למרות זאת, שמותיהם – שכולם מתחילים באות "ב" – שגורים בפי כול. אלה הם הגנרל בות', הגנרל בותה, והגנרל באדן פאוול". (באנגלית: The three most famous generals I have known in my life won no great battles over a foreign foe. Yet their names, which all begin with a "B", are household words. They are General Booth, General Botha and General Baden-Powell).
אד וסטוויק
אדוארד ג'ק פיטר ווסטוויק (באנגלית: Edward Jack Peter Westwick; נולד ב-27 ביוני 1987) הוא שחקן וזמר אנגלי. ווסטוויק מוכר בעיקר בשל תפקידו בסדרת הטלוויזיה "אחת שיודעת", בה גילם את דמותו של צ'אק בס.
ביוגרפיה.
ווסטוויק נולד במחוז האמרסמית' בלונדון וגדל בסטבנאג' , הרטפורדשייר, אנגליה. אמו, קרול (לבית בלנקירון), היא פסיכולוגית חינוכית ואביו, פיטר ווסטוויק, הוא מרצה באוניברסיטה. הוא הבן הצעיר, ויש לו שני אחים גדולים.
בגיל 6 הוא החל בשיעורי מוזיקה ולמד בבית ספר לדרמה בשבת בבוקר. ווסטוויק התחנך בבית הספר ברקלי ובמכללת צפון הרפורדשייר, שם לקח חוגים במנהל עסקים, משפטים ותקשורת. לימים אימן בתיאטרון הנוער הלאומי בלונדון.
קריירה.
את קריירת המשחק שלו, החל ווסטוויק בפרקי אורח בסדרות בריטיות. החל משנת 2006 החל להופיע בסרטים בריטים ואמריקאים. ביניהם, "הילדים של מחר", של הבמאי אנתוני מינגלה, "הבן של רמבו", "100 רגל" ו"ס. דארקו".
בשנת 2007 קיבל ווסטוויק את תפקידו הראשון בטלוויזיה האמריקאית וגילם את דמותו של צ'אק באס בסדרה הנעורים המצליחה "אחת שיודעת". בעקבות תפקידו זה זכה ווסטוויק בשלושה פרסים בטקס פרסי בחירת הנוער האמריקאי, אחד כ"כוכב ממין זכר", ושניים כ"דמות הנבל".
בשנת 2008, נבחר לפרזנטור של "K-Swiss", חברת מדי כדורגל. בשנת 2009 התארח בסדרת הטלוויזיה "קליפורניקיישן" בדמותו של כריס סמית'. דמות זו הופיעה בפרק השני של עונה 3.
בשנת 2011 שיחק בסרט "מסלול לאהבה" בתפקיד ג'וני, לצדה של פליסיטי ג'ונס. בשנה זו גם שיחק בסרטו של קלינט איסטווד "ג'יי אדגר"
בשנת 2015 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה אמריקאית "עיר מרושעת" ברשת ABC, בתפקיד של הרוצח הסדרתי קנט גריינגר.
בשנת 2017 גילם את בן קולינס בסרט המתח האמריקאי "ההתרסקות" לצד פרנק גרילו ומיני דרייבר, וגילם את טוני קסטילו בסדרה "סנאץ'". בשנה זו החל לשחק בתפקיד הראשי בסיטקום הבריטי "זהב לבן" של רשת BBC Two ומשודרת גם בנטפליקס. ב-2019 עלתה עונתה השנייה של הסדרה.
מוזיקה.
ווסטוויק החבר בלהקת הרוק הבריטית ששמה "The Filthy Youth", יחד עם ארבעה נוספים. להקת הפאנק, נוסדה ב-2006 וקיבלה השראה מלהקות כמו הרולינג סטונז, הדלתות וקינגס אוף ליאון. השירים "Orange" ו-"Come Flash All You Ladies", שניהם הופיעו באחד מן הפרקים של "אחת שיודעת". ב-2010 הלהקה התפרקה.
חיים אישיים.
באוקטובר 2019 החל לצאת עם הדוגמנית הדרום אפריקאית תמרה פרנצ'סקוני, הצעירה ממנו בתשע שנים.
האשמות בתקיפה מינית.
בנובמבר 2017 עלו טענות נגדו על ידי שלוש נשים: כריסטינה כהן, רייצ'ל אק ואורלי ווין. כהן ווין טענו שבוצע בהן אונס, ואק טוענת כי ווסטוויק תקף אותה מינית. שלושת האירועים התרחשו לכאורה בשנת 2014. ווסטוויק פרסם הצהרה נגד הטענות של כהן ווין ואמר כי "הן לא מאומתות וכפי הנראה גם לא נכונות" ואמר עוד: "מעולם לא כפיתי את עצמי בשום צורה שהיא, על אף אישה, ובוודאי שלא ביצעתי אונס". ביולי 2018 הודיעה ​​לשכת התובע המחוזי של לוס אנג'לס כי ווסטוויק לא יועמד לדין בגין טענות האונס והתקיפה המינית. התובעים אמרו כי עדים שזוהו על ידי שני הקורבנות הראשונים לכאורה "לא היו מסוגלים לספק מידע שיאפשר לפרקליטות להוכיח את האירוע מעבר לכל ספק סביר", התובעים ציינו גם כי לא ייבדקו טענות נוספות שהועלו על ידי אנשים נוספים בשל היותן מחוץ לחוק ההתיישנות.
בעקבות ההאשמות נגד ווסטוויק, הוא נאלץ לפרוש מצילומי המיני-סדרה אליה היה אמור להצטלם "תעלומת האליבי החסר" וגם העונה השנייה של הסדרה "זהב לבן" הושהתה. ווסטוויק הצהיר כי הוא מאוכזב מפעולות של רשת BBC, עקב החקירות המתמשכות, התהליכים המשפטיים והאופי הבלתי מאומת של הטענות.
שותפות בין מגזרית
שותפות בין מגזרים
ג'ינג'ר רוג'רס
ג'ינג'ר רוג'רס (Ginger Rogers; 16 ביולי 1911 - 25 באפריל 1995) הייתה רקדנית, שחקנית וזמרת במחזות זמר וסרטים מוזיקליים. נודעה בעיקר כבת זוגו של הרקדן פרד אסטר, יחד עמו יצרה עשרה סרטים מוזיקליים בהוליווד בשיא תקופת הסרטים המוזיקליים בשנות השלושים. במהלך הקריירה הארוכה שלה השתתפה ב-73 סרטים וזכתה, בשנת 1940 בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסרט Kitty Foyle.
תולדות חייה.