מאז המאה ה-20 חג המולד נפוץ ברחבי העולם הלא-נוצרי גם כן, אולם מדינות מוסלמיות רבות (למעט סוריה, לבנון, איחוד האמירויות הערביות וטורקיה אשר מציינות חגיגות) אוסרות את חגיגות החג, בטענה שהוא פוגע בערכי דת האסלאם.
החג באמנות ובתקשורת.
יצירות רבות מתארות את החג ואת רוח החג, לעיתים בדרך של אגדה מודרנית, העוסקת בנס נוגע ללב. חלק מהן הפכו לחלק ממסורת החג במקומות בהן נוצרו.
הבלט "מפצח האגוזים" מאת צ'ייקובסקי מספר על מפצח אגוזים הקם לתחייה בחלומה של ילדה בחג המולד. יוהאן סבסטיאן באך הלחין את "אורוטוריה לחג המולד" צ'ארלס דיקנס יצר את "מזמור חג המולד" המספר על קמצן בשם אבנעזר סקרוג', המתנגד לחמלה ולנדיבות, ולכן דוחה את חג המולד שהוא חג של חמלה ונדיבות, עד שהוא זוכה לביקור "רוחות חג המולד" המראות לו את התוצאות השליליות של מעשיו. לסיפור זה השפעה ממשית על רוח החג בארצות דוברות אנגלית, ולהחלטה שלא לפתוח עסקים ביום החג.
האנס כריסטיאן אנדרסן כתב את האגדה על "מוכרת הגפרורים הקטנה" אשר הולכת יחפה בשלג בערב החג, ומנסה למכור גפרורים, תוך שהיא רואה את החגיגות בבתים מבעד לחלון. היא אינה מעזה לחזור הביתה בטרם מכרה את גפרוריה מחשש מאביה השיכור והאלים. סופה, בניגוד לאגדות חג המולד האנגליות, הוא טראגי.
בעידן הקולנוע והטלוויזיה נהוג להקרין בחג את סרטו של פרנק קפרה "אלו חיים נפלאים" המספר סיפור דומה לסיפור "מזמור חג המולד", ובו הגיבור הוא איש עסקים שהקריב את שאיפותיו האישיות על מנת לסייע לקהילתו. מלאך השומר עליו מציל אותו מניסיון התאבדות, ומראה לו עד כמה היו שונים חיי האנשים שמסביבו אלמלא פעל כפי שפעל.
כן מקרינים בחג זה את הסרט "נס ברחוב 34" בה מככבת נטלי ווד כילדה המתלבטת האם סנטה קלאוס היא דמות אמיתית או דמיונית.
היבטים כלכליים של החג.
החג הוא תמריץ לכלכלות הארצות החוגגות אותו. המכירות עולות כמעט בכל התחומים, ומוצרים חדשים מוצגים לקהל. "עונת חג המולד" מתחילה מספר ימים לפני מועד החג. החג עצמו הוא היום היחיד בשנה בו נהוג לסגור את כל החנויות. גם לאחר החג נמשך ההיבט הכלכלי, כאשר "מכירות חג המולד" נמשכות לרוב עד ל-1 בינואר הוא ראש השנה האזרחית.
בערים רבות, בעיקר באירופה, קיים "שוק חג המולד", אשר נפתח מספר שבועות לפני החג, ובו נמכרות מוצרים לחג. שוקי חג המולד נערכים במדינות רבות בשבועות שלפני החג, המכונים אדוונט, ובחלקן הם ממשיכים אף לאחריו. שווקים אלו החלו בעיר דרזדן שבגרמניה במאה ה-14, וממנה התפשטו לשאר גרמניה ולעולם כולו. עד היום בגרמניה ובמדינות דוברות הגרמנית, שוקי חג המולד הם הגדולים ביותר.
בארצות הברית מתחילה "עונת חג המולד" מספר שבועות לפני החג, וממשיכה עד ל-1 בינואר, המצוין אף הוא בחגיגות נפרדות. בצפון אמריקה נהוג להתחיל את הקרנתם של סרטים עתירי תקציב העוסקים בדרמה או בפנטזיה בחג המולד. פרט לעונת הקיץ, מהווה חג המולד את המועד הטוב ביותר להתחיל בהקרנת סרט חדש.
ראו גם.
מנהגים
ממתקי חג המולד
ביהדות
הטרוזיגוט
כרומוזום הומולוג
דניאל בן משה אלקומיסי
הרב דניאל בן משה אלקומיסי היה הוגה דעות ופרשן מקרא קראי חשוב בן המאה התשיעית.
ביוגרפיה.
אלקומיסי נולד בעיר דאמע'אן שמחוז קומיס שבטאבריסטאן שבצפון פרס, במחצית השנייה של המאה התשיעית, חי את רוב חייו בירושלים, ונפטר בתחילת המאה העשירית.
אף כי הדבר לא הוכח חד-משמעית, ייתכן שדניאל אלקומיסי היה הדמות המרכזית באיחוד כל הסיעות שהתנגדו לתורה שבעל פה לכדי תנועה קראית אחת. רק החל מזמנו אין עדויות על קבוצות קראיות נפרדות על שם מייסד האסכולה (לדוגמה ה"ענניים", תלמידי ענן בן דוד הנשיא, וה"בנימיניים", תלמידי בנימין אלנהאונדי), אלא כולם נקראים בשם "קראים".
דניאל אלקומיסי ניצל את כיבוש ארץ ישראל בידי השליט המצרי אחמד אבן טולון בשנת 878 כדי להגר לארץ ישראל. בעקבות כיבוש זה הפסיקה ארץ ישראל להיות חלק מהח'ליפות העבאסית שמרכזה היה בבגדאד שבעיראק. בעקבות ניתוקה של ארץ ישראל מהמרכז השלטוני בבגדאד, נותק גם הקשר בין המרכז של היהדות הרבנית שבבבל לבין ארץ ישראל, ופחתה השפעתה בארץ. כמו כן הותרה ליהודים העלייה לארץ ישראל בצורה חופשית הרבה יותר. דניאל אלקומיסי עלה לירושלים והיה לאחד הקראים המפורסמים ביותר, הרבה בזכות קריאתו לעלות לארץ ישראל. על השינוי במעמד הקראים שחל בעקבות שינוי השלטון לשלטון שלא תמך ברבנים כותב דניאל אלקומיסי:
בארץ ישראל, ובמיוחד בירושלים, נהגו הקראים לפי העקרונות של אבלי ציון, שדניאל אלקומיסי היה למנהיגם - הם התנזרו מתענוגות העולם, לא אכלו בשר ולא שתו יין, הרבו במנהגי אבלות ובחרו לגור קרוב ככל האפשר לירושלים ולקיים בה את מצוות התורה, לפי פרשנותם, בחומרה רבה.
משנתו.
דניאל אלקומיסי הפיץ בין התפוצות "קול קורא" לעלייה לירושלים. בקריאתו קרא לשקם את ירושלים ולהופכה למרכז רוחני שיביא לגאולת העם כולו. מתוך קריאתו:
הוא לא הסתפק בעלייה של בודדים לארץ אלא קרא לקיבוץ גלויות מלא:
אלקומיסי התנגד לגישה הרבנית לפיה אין לעלות לארץ עד לביאת המשיח. הוא טען שצריך לעלות לירושלים עוד לפני הגאולה, להתחנן שם לסליחה מאלוהים, להתאבל על החורבן, ולחיות חיי סגפנות:
אלקומיסי הוקיע את מה שראה כהתנשאות של הפקידים הרבניים, המנצלים את העם מבחינה חומרית וחיים חיי עושר. הסברו לאורכה של הגלות היה שהתורה הכתובה נזנחה, ובמקומה בחרו הרבניים בתורה שבעל פה שמונעת את הגאולה.
בתחום פרשנות המקרא היה אלקומיסי מבין המחמירים שבפרשנים, והתנגד למתינות. הוא שאף בכל מאודו לעשות את רצון האל והאמין שבהחמרה הוא יגיע לרצון האל. לעיתים רבות התנגד לדעותיו של ענן בן דוד הנשיא, וחלק עליו בנושאים רבים.
בעבודתו הפרשנית השתמש בהיגיון צרוף והקפיד לפרש את המקרא לפי הלשון וההקשר. יחד עם המחמירות שדגל בה, הסכים אלקומיסי לקבל כל מסקנה פרשנית המבוססת על המקרא ועל ההיגיון. יעקב הקירקיסאני מספר שכאשר השתנתה דרך מחשבתו בעניין מסוים, הודיע על כך לתלמידיו מיד, וביקש מהם להכניס את השינויים בכתבי היד של עבודותיו שהיו ברשותם.
מפורסמת מאוד אמרתו: . אמרה זו מציינת את דבקותו של אלקומיסי בעקרון הקראי של פרוש עצמי של התורה, נשיאה באחריות לו, והתנגדות להסתמכות על בני אדם בדרך להגעה לרצון האל.
יצירותיו.
את רוב חיבוריו כתב בעברית וסגנונו בהיר וצח במיוחד. רוב חיבוריו אבדו והשתמרו מהם רק חלקים. מבין חיבוריו שידועים לנו:
קישורים חיצוניים.
מאירה פוליאק, על תודעת הפשט הימי ביניימית ותרומתו של דניאל אלקומיסי לעיון סמנטי במקרא בתוך זר רימונים מחקרים במקרא ובפרשנותו מוקדשים לפרפסור רימון כשר עמ' 390
יום אנזא&quot;ק
יום אנזא"ק (באנגלית: Anzac Day) הוא יום זיכרון לאומי המצוין באוסטרליה ובניו זילנד שמנציח בהרחבה את כל האוסטרלים והניו זילנדים "ששירתו ומתו בכל המלחמות, העימותים ובמשימות שמירת השלום" ואת "התרומה וההקרבה של כל אלו ששירתו". יום זה מצוין מדי שנה ב-25 באפריל ובמקור צוין לכבודם של חיילי גיסות הצבא האוסטרליים והניו זילנדיים שלחמו במערכת גליפולי כנגד האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה.
יום אנזא"ק מצוין גם באיי קוק, בניואה, בפיטקרן ובטונגה ובעבר גם צוין בפפואה גינאה החדשה ובסמואה.
היסטוריה.
יום אנזא"ק מציין את יום השנה לפתיחת מערכת גליפולי, המערכה הראשונה במלחמת העולם הראשונה, במסגרתה נגרמו אבדות כבדות בנפש לכוחות הצבא של אוסטרליה וניו זילנד. ראשי התיבות אנזא"ק (ANZAC) מייצגות את שמו של כוח המשלוח האוסטרלי והניו זילנדי, שנשלח לסייע לצבא הבריטי, ונקרא "הקורפוס [הגיס] האוסטרלי והניו זילנדי" (באנגלית: Australian and New Zealand Army Corps), ולכן החיילים, שנכללו בכוח זה, נודעו בכינוי Anzacs. יום אנזא"ק נותר כאחד מהמועדים הלאומיים החשובים ביותר הן באוסטרליה והן בניו זילנד, מקרה נדיר בו שתי מדינות ריבוניות חולקות לא רק את יום הזיכרון הלאומי שלהן, אלא גם ששמו של אותו יום זהה בשתי המדינות וכולל אזכור לשתיהן. כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה ב-1914, היו אוסטרליה וניו זילנד דומיניונים של האימפריה הבריטית כבר במשך 13 ו-7 שנים, בהתאמה.
מערכת גליפולי.
ב-1915 הקימו בריטניה וצרפת חיל משלוח משותף של מדינות ההסכמה, שנועד לכבוש את חצי האי גליפולי. המטרה של המבצע הייתה לפתוח נתיב ימי אל האימפריה הרוסית דרך הים השחור, לכבוש את קונסטנטינופול, בירת האימפריה העות'מאנית, שהייתה בעלת ברית של הקיסרות הגרמנית, ואולי אף להוציא את האימפריה העות'מאנית מהמלחמה. חיל המשלוח הבריטי כלל גם קורפוס מהדומיניונים של בריטניה הגדולה, אוסטרליה וניו זילנד, שקיבל את ראשי התיבות אנזא"ק. כוחות מדינות ההסכמה נחתו בגליפולי ב-25 באפריל, ונתקלו בהתנגדות עזה מצד הארמייה החמישית של האימפריה העות'מאנית בפיקוד אוטו לימן פון זאנדרס, שהגנה על חצי האי. מה שנועד להיות מכה ניצחת שתוציא את העות'מאנים מהמלחמה הפך עד מהרה למבוי סתום והמערכה נגררה במשך שמונה חודשים. בראשית שנת 1916 פונו כוחות מדינות ההסכמה מגליפולי לאחר ששני הצדדים ספגו אבדות כבדות. אבדות צבאות מדינות ההסכמה כללו ב-21,255 הרוגים מהממלכה המאוחדת (מתוכם כ-4,000 היו אירים), כ-10,000 הרוגים מצרפת, 8,709 הרוגים אוסטרלים, 2,779 הרוגים מניו זילנד ו-1,358 הרוגים מהראג' הבריטי. החדשות על הנחיתה בגליפולי השפיעו השפעה עמוקה על העורף האוסטרלי והניו זילנדי ועד מהרה הפך יום הנחיתה הראשונה בגליפולי, ה-25 באפריל, ליום זיכרון, בו זוכרות שתי האומות את ההקרבה של הלוחמים שנפלו במערכת גליפולי.