ב-2013 סלאח נישא למגגי. ב-2014 נולדה להם בת שקרויה על שם העיר מכה הקדושה לאסלאם. ב-2020 נולדה להם בת נוספת. סלאח הוא ערבי-מוסלמי, וחוגג כיבוש שערים בכריעה והשתחוות כמנהג האסלאם. על סגנון חגיגה זו אמר סלאח בריאיון ל-CNN: "זה כמו להתפלל או להודות לאל על מה שקיבלתי, תמיד עשיתי את זה, מאז שהייתי צעיר, בכל מקום." בתקשורת באנגלית נודע גם בשם המקוצר Mo Salah (מו סלאח).
לסלאח חשבון אינסטגרם פעיל עם למעלה מ-40 מיליון עוקבים. המצרי עם הכי הרבה עוקבים ברשת חברתית זו.
בשנת 2022 נכלל ברשימת פורבס 30Under30 האירופאית.
צדקה.
סלאח פעיל בפרויקטים של התחדשות בעיר נגריג, עיר הולדתו שבמצרים בה 65% מהאנשים חיים בעוני, הוא תורם כסף ומסייע בבניית בתי ספר ובתי חולים.
משפחתו של סלאח נשדדה במצרים, הגנב נתפס ונעצר על ידי המשטרה, כשאביו של סלאח התכונן לתבוע את הגנב, סלאח שכנע את אביו לא לתבוע אותו ואביו הסכים. לאחר מכן, סאלח עזר כלכלית לגנב, נתן לו קצת כסף וניסה למצוא לו עבודה. בפברואר 2018, בעקבות משחק נגד טוטנהאם, תרם סלאח חולצת העתק לתומך צעיר בשם מוחמד עבדל כארים, שלפני כן צולם כשהוא נושא שלט הקורא את שמו של סלאח ומספר החולצה. יתר על כן, מוחמד סלאח עזר ליותר מ-450 משפחות בכך שהעניק להם קצבאות חודשיות, והוא גם עזר לממשלה בכך שהעניק כ-300 אלף דולר כאשר המדינה הייתה במצב גרוע.
עמדותיו הפוליטיות.
יחסו נגד ישראל.
ב-30 ביולי 2013, בעת שסלאח ששיחק במועדון הכדורגל השווייצרי בזל במסגרת משחק מוקדמות ליגת האלופות של אופ"א נגד מכבי תל אביב הישראלית, נראה כי סלאח סירב ללחוץ יד טרם תחילת המשחק עם כמה מהשחקנים הישראלים במועדון, ובמקום זאת נראה שהוא העסיק את עצמו בהחלפת הנעליים שלו בצד המגרש במהלך טקס פתיחת המשחק. לאחר מכן טען המועדון שלו כי מדובר ב"צירוף מקרים" וכי סלאח לא התחמק מהטקס. במשחק הגומלין שבוע לאחר מכן, שיחקה בזל בתל אביב, ובמקום ללחוץ יד פתוחה, נראה סלאח מציע רק מכות באגרוף סגור עם כף יד סגורה לשחקני מכבי תל אביב, ובכך יוצא ידי חובת לחיצת הידיים בתחילת המשחק. אוהדי הקבוצה הישראלית שרקו לעברו קריאות בוז במשך חלק מדקות המשחק בו הוא כבש שער (שלאחריו התגרה והתריס סלאח נגד האוהדים ביציע של מכבי) ובכך סייע לקבוצתו להעפיל לשלב הבא על חשבון הקבוצת הישראלית.
יחסו בעד צ'צ'ניה.
במונדיאל 2018, נבחרת מצרים קיימה את מחנה האימונים שלה בצ'צ'ניה, רפוליקה רוסית-מוסלמית. באחד מהימים הצטלם סלאח עם מנהיג נשיא הממשלה הפדרלית של צ'צ'ניה, רמזן קדירוב, לאחר שהאחרון ערך ביקור במלון בו שהתה נבחרת מצרים, וביקש להצטלם עם סלאח באצטדיון במהלך אימוני נבחרתו. לימים, קדירוב העניק לסלאח אזרחות כבוד מטעם הרפובליקה הצ'צ'נית בארוחת ערב ציבורית שנערכה לכל נבחרת מצרים. כמה מכלי חדשות מערביים וארגונים לא-ממשלתיים מתחו ביקורת על סלאח והאיחוד האירופי על יחסי הקרבה בין השניים תוך ציטוט של הפרות זכויות האדם כביכול מצד הנשיא וכי השחקן משמש לתעמולה פוליטית על ידי הדיקטטור הצ'צ'ני.
סטטיסטיקות.
מועדונים.
נכון ל-1 בספטמבר 2022
נבחרת לאומית.
נכון ל-30 ביולי 2022
מסלול סנסינכרוני
מרשלית
מרשלית ("Kajin M̧ajeļ") היא שפה אוסטרונזית שמשמשת כאחת משתי השפות הרשמיות של רפובליקת איי מרשל.
כ-54,000 דוברים אותה, ובנוסף רבים שולטים גם באנגלית כשפה שנייה. השפה נכתבת בגרסת אלפבית לטיני מותאמת.
צ'נויי
צֶ'נְוֵיי (בסינית מסורתית: 讖緯; בסינית מפושטת: 谶纬; בפין-יין: chèn wěi) הוא מושג המתייחס לספרי נבואה וספרי "חוטי ערב" המשקפים גרסה מיסטית של הקונפוציאניזם. צורה זו של ספרות הייתה נפוצה בסין בימי שושלת האן.
"צֶ'ן" משמעו "נבואה" או "אות", והוא מתייחס לכתבים של אומנויות הכישוף והאלכימיה של תקופת שושלות צ'ין והאן. כתבים אלו מתייחסים לעקרונות הסודיים של אותות מבשרי טובה ומבשרי אסון, אשר התפתחו עם הזמן לפולחן עממי של דרישה באלים וניחוש אשר התקיים במקדשי אבות ומקדשים דאואידסטיים, ומשם עברו הפשטה לכדי קריאה במקלות במבוק שנפוץ גם כיום.
"וֵיי" היא ספרות שהתפתחה ממתן פרשנויות מרחיקות לכת לקלאסיקות הקונפוציאניות בימי שושלת האן. לאחר תקופתו של הקיסר גוָאנְג ווּ משושלת האן המזרחית דבק בהם הכינוי "הלימוד הפנימי", אולם במקור נקראו הכתבים הללו "הלימוד החיצוני".
לימודי צֶ'נְוֵיי משמשים גם לחיזוי עתיד פוליטי.
יער הפנינים של גן הדהארמה
יער הפנינים של גן הדהארמה (בסינית מסורתית: 法苑珠林; בסינית מפושטת: 法苑珠林; בפין-יין: fǎyuàn zhūlín, פָה יְוֵּ'אן ג'וּ לִין) היא אנציקלופדיה בודהיסטית שחוברה בסין בשנת 668 על ידי הנזיר דָאו שְׁה, אשר חי בתקופת שושלת טאנג.
מבנה היצירה.
היצירה מורכבת מ-100 מגילות, ומשתמש ביותר מ-400 מקורות שונים. בין המקורות נמצאים טקסטים מתחומי הבודהיזם, הקונפוציאניזם, הדאואיזם, הצֶ'נְוֵיי ועוד.
חשיבות.
היצירה כוללת טקסטים בודהיסטיים ולא-בודהיסטיים אשר אינם מופיעים במקורות אחרים, ולפיכך נחשבת מקור חשוב לידע עתיק בתחומים רבים. ציטוטים רבים ממקורות בודהיסטים שאבדו מאז הופכים אותה גם למקור ללמידה על ההיסטוריה של הודו בתקופת ימי הביניים, ועל השינויים הגאוגרפיים שחלו בה.
בתקופת שושלת סונג "יער הפנינים" הוגדרה כחלק מהקאנון הבודהיסטי, ובתקופת שושלת מינג שימש לשחזור אוספים עתיקים של "סיפורים מוזרים".
אנט וייביורקה
אנט וייביורקה ( בצרפתית: Annette Wieviorka, נולדה ב-10 בינואר 1948) היא היסטוריונית ומסאית צרפתייה, יהודיה. התמחתה בעיקר בתולדות השואה ובהיסטוריה של היהודים במאה ה-20.
חייה.
סביה מצד אמה, וולף וגיטל, היו יהודים יוצאי פולין. הם נעצרו בניס על ידי מיליציה צרפתית בימי מלחמת העולם השנייה ונשלחו למותם באושוויץ.
הסב וולף וייבורקה (1898- ינואר 1945) היה סופר יידיש שהתיישב בפריז בשנת 1923. הוא פרסם סיפורים קצרים וביקורת ספרים בעיתונים ביידיש בבירת צרפת - "דער פאריזער הַַיינט" ו"די פאריזער בלעטער" אך גם בעיתונים ביידיש בארצות הברית, ארגנטינה ופולין. אביה של אנט וייבורקה, אברהם אבי וייבורקה (1991-1921) ודודה הצליחו להימלט לשווייץ ושהו שם במחנה פליטים. אמה, בת של חייט מפריז, ניצלה לאחר שנמלטה לגרנובל.
אנט וייבורקה לימדה היסטוריה בבתי ספר תיכון בשנים 1968–1974 ו 1976–1990.
בשנות ה-1970, וייביורקה הייתה מגויסת בתנועה המאואיסטית בצרפת. בשנים 1976-1974 לימדה שפה וספרות צרפתית במכון לשפות זרות בעיר גואנגג'ואו בסין העממית והיכרותה מקרוב עם שרירות המשטר הקומוניסטי הסיני מאותם הימים גרמה לה לאכזבה מרה ולניסיון התאבדות.
בשנת 1989 עברה את מבחני ההסמכה למורה בכירה (agrégation) להיסטוריה ובשנת 1991 סיימה את עבודת הדוקטורט שלה על "גירוש ורצח-עם בין זיכרון ושכחה" תחת הדרכתה של אני קריגל באוניברסיטת פריז XIII נאנטר.
היא הפכה למנהלת מחקר במרכז הלאומי למחקר מדעי ומלמדת באוניברסיטת פריז 1 פנתאון-סורבון. הייתה חברה במשלחת מאטאולי מטעם ראש ממשלת צרפת לחקר נישול יהודי צרפת בימי השואה. היא מעורבת ב"אגודת פרימו לוי", העוסקת בין השאר, בתמיכה בקורבנות עינויים ואלימות פוליטית בעולם.
אנט יווביורקה היא אחותם של הסוציולוג מישל וייביורקה, סילבי וייביורקה וההיסטוריון אוליבייה וייביורקה.
אנט וייבורקה הייתה נשואה בפעם הראשונה לרולאן טרוטיניון ולבני הזוג נולד בן בשם ניקולא טרוטיניון.
היא נשואה שנית לסופר אנרי רצ'ימוב איתו יש לה בת, מתילד רצ'ימוב.
ספרים.
מתאר איך העדויות של ניצולי השואה הפכו מעין שיח מועדף בנוגע לשואה, מעל ומעבר למחקר ההיסטורי השגרתי,
כוללת ניתוח של הדיווחים הראשונים בצרפת על מחנות המוות הנאצים "Le Sang et l'or" ("הדם והזהב") מאת ז'וליין אונגר, ניצול שואה, שלא הזכיר כלל את המילה יהודי ואת זהותם היהודית של הקרבנות,Sans armes et bagages (ללא נשק ומזוודות) מאת לואיז אלקן, שלא עשתה הבחנה בין מחנות ריכוז ובין מחנות השמדה, בין הגורל שנועד ליהודים ובין מטרת מעצרם של האסירים הלא יהודים של הרזיסטאנס, שביניהם אחוזי ההישרדות היו גדולים בהרבה.
המנתח את ספרי היזכור של ניצולי קהילות יהודיות מזרח אירופיות
תרגומים לעברית.
אנט וייוורקה - אושוויץ כפי שהסברתי לבתי, תרגום מאת ראובן מירן, ידיעות אחרונות-הוצאת חמד, 2000
גאפסה
גאפֿסה (בערבית: قفصة, ברומית: Capsa) היא בירת מחוז גאפסה בתוניסיה. העיר ממוקמת במערב תוניסיה במרחק של 370 ק"מ מהבירה תוניס. העיר נתנה את שמה הלטיני לתרבות הכאפסית שהתקיימה במגרב בתקופה האפיפלאוליתית. לפי המפקד של תוניסיה משנת 2004 בעיר 84,676 איש, היא העיר התשיעית בתוניסיה מבחינת גודל האוכלוסייה.
גאפסה היא נווה מדבר בו נמצאו שרידים להתיישבות אנושית מלפני כ-15 אלף שנה. גאפסה הייתה עיר חשובה באפריקה הרומית. שתיים מהבריכות הרומיות בעיר שרדו והן משמשת את תושביה עד היום. השלטון הרומי היה נתון להתקפות חוזרות ונשנות מצד הברברים, וקצו בא עם הכיבוש הערבי במאה השביעית. גאפסה ירדה מגדולתה אחרי ייסוד קירואן וקביעתה כמרכז השלטון הערבי באזור.
ב-1886 נמצא בקרבת העיר מכרה פוספטים שעד היום הוא אחד ממכרות הפוספטים הגדול בעולם.
במהלך מלחמת העולם השנייה העיר הייתה נתונה להפצצות מצד הגרמנים והאיטלקים, וחלק גדול מהקסבה של העיר נחרב.