בתחילה, נחקרו במכון זיו שני ענפים של כימיה – כימיה אורגנית וביוכימיה. חלק ניכר מהמחקר הוקדש לשימושים מדעיים של חומרי טבע ותוצרים חקלאיים כגון הדרים, חלב, קטיפה וטבק, כמו גם לסינתזה של תרכובות כימיות בעלות ערך רפואי ולמוצרי נפט.
עם חוקריו הראשונים של מכון זיו נמנו בנימין דישון (דויטש), פרידה גולדשמידט, לאון חסקלברג, אסתר הלינגר, יהודה הירשברג, ברונו רוזנפלד, דוד שפירו, ארנסט סימון, לודוויג טאוב, בנימין וולקני, ואנה ויצמן.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוסב המחקר במכון בהתאם לצורכי השעה הדוחקים. כך, הושקע מאמץ בהפקה של תחליפי כינין, דוגמת אטאברין ופלזמוכין לטיפול במלריה שהתפרצה באותה העת בארץ ישראל. תרופה נוספת שפותחה במעבדות מכון זיו בתקופה זו היא משכך הכאבים אביפן. גם במלחמת העצמאות התגייס סגל המכון למאמץ כאשר חיל המדע של צה"ל (חמ"ד) השתמש בתשתיות המכון לצרכיו המבצעיים.
בנובמבר 1949, לרגל 75 שנה להולדתו של חיים ויצמן, הפך מכון דניאל זיו למכון ויצמן למדע. בשנים אלה התגבשו במכון תשע מחלקות מחקר ויחידות, שש מהן בתחומי הכימיה – המחלקה לכימיה אורגנית בראשות ארנסט דוד ברגמן, המחלקה לחקר איזוטופים בראשות ישראל דוסטרובסקי, המחלקה לחקר פולימרים בראשות אהרן קציר, יחידת הפוטוכימיה בראשות יהודה הירשברג, יחידת קריסטלוגרפיית קרני הרנטגן בראשות גרהרד שמידט, והיחידה למיקרוסקופיה אלקטרונית בראשות דוד דנון.
בשנות ה-50 שכנע חתן פרס נובל פליקס בלוך, מי שהיה חבר בחבר הנאמנים של המכון, להקים תשתית מחקר בתחום התהודה המגנטית הגרעינית שהיה אז בראשית דרכו. כך נבנה במכון אחד מספקטרומטרי ה-NMR הראשונים בעולם, בהובלת שאול מייבלום ותלמידו שלמה אלכסנדר. מכשיר זה נבנה על בסיס ציוד אלקטרוני שהושאר מאחורי על ידי אנשי הצבא הבריטי.
בשנת 1958, חברי הסגל של הפקולטה היו מעורבים בהקמתה של חברת ידע, זרוע המסחור של מכון ויצמן. בשנת 1962 הוקמה המחלקה לפיזיקה כימית בראשות שניאור ליפסון, שכיהן החל מאותה תקופה גם כמנהל המדעי של המכון.
בשנת 1967 המחלקה לכימיה אורגנית התמזגה עם היחידה לקריסטלוגרפיית קרני רנטגן ועם היחידה לפוטוכימיה, והגוף החדש נקרא בשם המחלקה לכימיה. בראשה הועמד גרהרד שמידט, שכיהן אף הוא כמנהל המדעי של המכון בשתי תקופות שונות. בסוף שנות ה-60 אורגנו המחלקות השונות במכון ויצמן בתצורה של פקולטות, ושמידט היה לדקאן הראשון של הפקולטה.
הפקולטה הורכבה מארבע מחלקות – המחלקה לפיזיקה כימית בראשות שניאור ליפסון, המחלקה לחקר איזוטופים בראשות פריץ קליין, המחלקה לחקר פלסטיק בראשות דוד ופסי והמחלקה לכימיה בראשות גרהרד שמידט. לאחר פטירתו של שמידט פוצלה המחלקה לכימיה לשתיים – המחלקה לכימיה אורגנית בראשות אברהם פצ'ורניק והמחלקה לכימיה מבנית בראשות מנדל כהן.
במהלך כהונתו של שניאור ליפסון כדקאן הפקולטה, הוקמה יחידת שירות שבהמשך תהפוך למחלקה לתשתיות מחקר כימי. זו אמונה על מתן מגוון שירותים טכנולוגיים ומכשוריים מתקדמים, וכן מאפשרת חניכה וייעוץ לכל חוקרי המכון. בהשראת מחלקה זו, נוסדו מחלקות נוספות במכון.
בשנת 1990 עברה הפקולטה ארגון מחדש, וכללה מחלקה לפיזיקה כימית, מחלקה למדעי הסביבה וחקר האנרגיה, מחלקה לחומרים ופני שטח, מחלקה לכימיה אורגנית, מחלקה לביולוגיה מבנית ומחלקה לתשתיות מחקר כימי.
בשנת 2021 עברה הפקולטה סבב נוסף של ארגון מחדש וכיום היא כוללת חמש מחלקות: המחלקה לפיזיקה כימית וביולוגית, המחלקה לביולוגיה כימית ומבנית, המחלקה למדעי כדור הארץ וכוכבי הלכת, המחלקה לכימיה מולקולרית ומדע החומרים, והמחלקה לתשתיות מחקר כימי. המחלקות השונות פזורות בין הבניינים ע"ש פרלמן, קימלמן, וולפסון וזוסמן.
ואסקאר
ואסאקר אינקה (בקצ'ואה: Waskar Inka, בספרדית: Huáscar Inca; 1491–1503) היה קיסר של אימפריית האינקה (שלט 1527–1532). הוא ירש את אביו הקיסר ואיינה קאפאק, ואת אחיו נינאן קויוצ'י (Ninan Cuyochi), שניהם מתו מאבעבועות שחורות בזמן מערכה צבאית ליד קיטו.
ביוגרפיה.
מקור שמו אינו ברור. סיפור אחד הוא שוואסקאר נקרא על שם שרשרת זהב ענקית שנעשתה לרגל הולדתו. "ואסקה" (Huasca) בקצ'ואה פירושה "שרשרת". מכיוון שאביו לא חשב ש"שרשרת" היא שם מתאים לנסיך, הוא הוסיף רי"ש לסוף השם כדי ליצור "ואסקאר". סיפור נוסף הוא ששמו הוא ממקום הולדתו, ואסקארפטה (Huascarpata).
האירועים בפועל שהביאו לעלייתו לשלטון של ואסקאר אינם ברורים. פלגים יריבים והעובדה שהדיווחים של הכרוניקנים הספרדים מבוססים על מה ששמעו מהמנצחים במלחמת האזרחים שהתחוללה הובילו לגרסאות סותרות של מה שהתרחש בפועל. לפיכך, אף על פי שוואיינה קאפאק בחר בתינוק נינאן קויוצ'י כיורש הראשון שלו, מקורות שונים חלוקים לגבי העובדות. האם הילד מת ראשון, לא היה מקובל בגלל חיזוי עתידות שלילי או אפילו אם ואיינה פשוט שכח שהוא בחר בו כשהתבקש לאשר את המינוי. בכל מקרה, התבקשה בחירה שנייה ושוב המקורות חלוקים. ייתכן שהוא בחר באטוואלפה, אחיו למחצה של ואסקאר שסירב אז או שבחר בוואסקאר בעצמו או אולי אפילו האצילים הציעו את ואסאקר. תהיה האמת אשר תהיה, התוצאה של עלייתו של ואסאקר לשלטון והמחלוקת עליה לפני ואחרי הובילו למלחמת אזרחים בין ואסקאר (שהפך לקיסר בתמיכת פלג שבסיסו בקוסקו) לבין אטוואלפה (בגיבוי מנהיגים שבסיסם בצפון יחד עם ואיינה).
הכרוניקן הספרדי שסיפק מידע הנוגע למלחמת האזרחים בין ואסקאר לאטוואלפה, מתאר את עריצותו של ואסקאר. עם זאת, מדובר בתיאור מוטה מאוד, שכן אשתו של בטנסוס, שעל עדותה מבוססת חלק ניכר מהכרוניקה שלו, הייתה נשואה בעבר לאטוואלפה. בטנסוס מתאר כיצד ואסקאר לקח את נשות האצילים שלו אם הו מצאו חן בעיניו. חשוב מכך, הוא השתלט הן על אדמות הקיסרים הקודמים והן על ארצות השמש. בחברה של האינקה, אדמותיהם של קיסרי האינקה הקודמים נותרו חלק ממשק הבית שלהם כדי לתמוך בפולחן האלוהי שלהם. באופן דומה אדמות נשמרו לפולחן השמש. לפיכך, ההשתלטות של ואסקאר על אדמות אלו ייצגה את חוסר הכבוד וחוסר הרגישות שלו לדת האינקה.
לאחר מכן הכריז ואסקאר מלחמה על אטוואלפה.  הוא הובס ב ואחר כך ב. ואסקאר נשבה והמצביאים של אטוואלפה, קיסקיס (Quizquiz) וצ'אליקוצ'ימה (Chalicuchima) כבשו את קוסקו. הדיווח של בטנסוס מתאר את האופי העקוב מדם של מלחמות האינקה. אטוואלפה העניש את הלוחמים היריבים המובסים בכך שעקר את ליבם של מצביאיהם והכריח את פקודיהם לאכול אותם.
המלחמה הסתיימה בניצחון מוחץ של אטוואלפה כאשר פרנסיסקו פיסארו הגיע לאזור. עם זאת מלחמת האזרחים המתמשכת סייעה לפיסארו לנצח. ראשית, צבאות האינקה הדלדלו ממלחמת האזרחים. שנית, אימפריית האינקה הייתה מפולגת ושבייתו של אטוואלפה על ידי פיסארו התקבלה בשמחה באזור קוסקו (שתושביו היו נאמנים לוואסקאר).
יתר על כן, אטוואלפה הורה להוציא להורג את ואסקאר כדי שהוא לא היה בעמדה להציע לפיסארו כופר זהב גדול יותר ממה שאטוואלפה הציע לשחרורו שלו. אטוואלפה צוטט כאומר "איך אחי יקבל כל כך הרבה זהב וכסף לעצמו, אני אתן פי שניים ממה שהוא יכול, אם יהרגו אותו ויותירו אותי כשליט". גופתו של ואסקאר הושלכה לנהר .
על שמו של ואסקאר קרויים הר וסקראן, ההר הגבוה ביותר בפרו, ופארק הלאומי שבתחומי ההר, ואוניית המערכה ששירתה בצי הפרואני ונלכדה על ידי הצי הצ'יליאני במלחמת האוקיינוס השקט.
הפועל אילת (כדורגל)
הפועל אילת או הפועל עירוני אילת הייתה קבוצת כדורגל ישראלית שייצגה את העיר אילת. המועדון שיחק 4 עונות בליגה א', אז ליגת המשנה בישראל, בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, ובסופו של דבר התפרק בשנת 1999. ממשיכת דרכו הייתה א.ס. אילת. כיום הקבוצה הבכירה המייצגת את אילת בליגת הכדורגל היא קבוצת בני אילת שאיננה קשורה להפועל אילת ההיסטורית.
היסטוריה.
המועדון נוסד בשנת 1951. במהלך שנות ה-50 שיחק המועדון בעיקר במשחקי ידידות נגד קבוצות של הצבא, ובליגה עצמאית אזורית, הכוללת מועדונים מאילת ומסביבתו. בשנת 1958 התקבלה הפועל אילת להתאחדות לכדורגל בישראל והצטרפה לליגה ג'.
בתום עונת 1959/1960 עלתה אילת לליגה ב', הליגה השלישית בכדורגל הישראלי באותה תקופה, לאחר שסיימה באחד מארבעת המקומות הראשונים של משחקי העלייה למועדוני ליגה ג'. בעונת 1968/1969 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה ב' דרום ב', ועלתה לליגה א' לראשונה בתולדותיה. בעונת 1969/1970, העונה הראשונה של המועדון בליגת המשנה, הגיעה הקבוצה להישג השיא שלה, המקום השביעי בליגת המשנה. המועדון שיחק בליגה א' דרום עד עונת 1972/1973, בה סיימה במקום ה-15, וירדה חזרה לליגה ב', לאחר ארבע עונות ששיחקו בליגת המשנה. בעונת 1977/1978 סיימה הקבוצה במקום השני בליגה בית דרום ליגה ב', וירדה לליגה ג', שהפכה בזמנו לליגה החמישית בישראל, מאז הקמת ליגה ארצית ב-1976. בעונת 1984/1985 המועדון חזר לליגה ב', שם שיחק עד שהושעה מהליגה, מעט לפני עונת 1999/2000, ובסופו של דבר התפרק.
קבוצת "א.ס. אילת", נוסדה והגיעה לליגה ב'. אולם גם היא התפרקה, לאחר שהייתה פעילה לאחרונה בעונת 2004/2005. כיום הכדורגל באילת מיוצג על ידי קבוצת בני אילת, שאינו קשור למועדוני הכדורגל שפעלו בעבר באילת (הפועל אילת או א.ס. אילת).
המסור 8
המסור 8 (באנגלית: Jigsaw או פאזל) הוא סרט אימה השמיני בסדרת סרטי המסור. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-27 באוקטובר 2017. את הסרט ביימו האחים ספיריג על פי תסריט מאת ג'וש סטולברג ופיטר גולדפינגר.