רוטלוי פעלה בכנסת לקידום חקיקה בנושא זכויות ילדים בהתאם להמלצות הוועדה בראשה עמדה, וכן השתתפה בדיונים בוועדות בכנסת בנושא אלימות נגד נשים. בין הוועדות בהן הופיעה: הוועדה לזכויות הילד, הוועדה לקידום מעמד האישה, וועדת חוקה חוק ומשפט וכן וועדת החינוך והרווחה.
קידום זכויות ילדים ורווחתם.
רוטלוי קידמה ונטלה חלק בשיתופי פעולה בין תחומיים שנגעו לזכויות ילדים ולרווחתם. בין השאר, השתתפה בקבוצת עבודה של מרכז פרויד של האוניברסיטה העברית בירושלים, שאיגדה מומחים בתחום הפסיכולוגיה והפסיכיאטריה של הילד, העבודה הסוציאלית ומשפטים, ונטלה חלק בדיונים במשרדי המשפטים, הרווחה, החינוך וכן בוועדות הכנסת, שנגעו להצעות לשינויים בחוקים הנוגעים לזכויות ילדים ולרווחתם. בנוסף, היא תרמה ידע מקצועי לארגונים שעסקו בנושאים אלה.
במהלך השנים הרצתה רוטלוי בפורומים רבים של אנשי משפט, אנשי חינוך, אנשי רווחה וכן בכנסים בינלאומיים בנושאים מגוונים הקשורים בילדים: התעללות בילדים, ענישה גופנית, הזכות לזהות, אחריות המדינה כלפי ילדים, הילד כקורבן, הזכות לחינוך, אימוץ ילדים, טובת הילד, משמורת ילדים, אלימות במשפחה. היא עמדה בראש משלחת ישראל לוועדת האו"ם בז'נבה ב-2003, שם הציגה את עבודת הוועדה שבראשותה עמדה.
אקדמיה.
רוטלוי פיתחה את הקורסים האקדמיים הראשונים בישראל לחוקרי ילדים ופקידי סעד בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב בשיתוף פעולה עם משרד העבודה והרווחה, וכן את הקורס הראשון בנושא זכויות ילדים בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב. רוטלוי פיתחה ולימדה יחד עם ד"ר טלי גל קורס באוניברסיטת תל אביב בתוכנית הלימודים לקראת תואר שני במחקר תרבות ילד ונוער בפקולטה למדעי הרוח על ייצוגי זכויות ילדים בתרבות ובאמנות. במשך שנים היא הייתה מרצה קבועה במכון להשתלמות שופטים ואחראית לקידום נושאים הקשורים בזכויות ילדים, אלימות נגד נשים, התעללות בילדים, זכויות נפגעי עבירה, ואימוץ ילדים.
יזמות חברתית ופעילות בארגוני מגזר שלישי.
הקמת עמותת עלם.
בשנים 1979–1981 הצטרפה רוטלוי לשליחות ממלכתית של אִישָׁהּ, עורך דין דוד רוטלוי, לניו יורק. תובנות שהתגבשו שם הובילו אותה ליזום ולהקים את עמותת עלם לטיפול בנוער בסיכון בישראל. העמותה הוקמה תחילה בניו יורק והושקה במאי 1981 בבית שגריר ישראל באו"ם פרופ' יהודה בלום ובנוכחות שופט בית המשפט העליון חיים כהן. לאחר מכן, נרשמה עלם כעמותה בישראל בשנת 1983.
היוזמה נולדה מתוך הבנה שלא יהיה בכוחם של הורים לבני נוער בסיכון, שעברו עבירות, לעורר את תשומת לב הציבור לכך שתקציבי המדינה הזעומים אינם מאפשרים סיכויי שיקום טובים שהם גם אינטרס של המדינה. הציבור הרחב איננו נוטה לתמוך בנוער עבריין וגם הקהילה היהודית האמריקאית לא הייתה מודעת לבעיות החברתיות בישראל והעדיפה לתרום לנושאים המראים את ישראל היפה והמצליחה. הקשר בין אנשי משרד העבודה והרווחה לבין הקבוצה שהוקמה בניו יורק הביא להקמת עמותת עלם בארצות הברית ולאחר מכן בישראל, לאחר שובה של רוטלוי מארצות הברית.
תנועת נשים עושות שלום.
רוטלוי הייתה בין המקימות של תנועת נשים עושות שלום. בין היתר, היא עסקה בפעילות מול חברות וחברי כנסת כמו גם שרים בממשלה. בשיאה של פעילות זו, היא השתתפה בפגישה עם ראש הממשלה בנימין נתניהו ב 1.9.2015.
עוד במסגרת נשים עושות שלום, בשנת 2018 יזמה רוטלוי ביחד עם ענת סרגוסטי הפקת סמינר מקוון לחברות התנועה בנושא פמיניזם ויישום החלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם. הסמינר הועבר בפייסבוק לאלפי חברות והיום זמין לשירות כל הנשים ביוטיוב עם תרגום לשפות שונות.
פעילות נוספת במגזר השלישי.
בשנת 1992 ייסדה את הסניף הישראלי של ארגון השופטות הבינלאומי. רוטלוי שימשה כנשיאת כבוד של מרכז נגה, המרכז הישראלי לזכויות נפגעי עבירה, בין השנים 2011–2015. עוד היא נטלה חלק בדיוני "חוקה לישראל" של המכון הישראלי לדמוקרטיה. רוטלוי חברה במועצה הציבורית של איתך-מעכי משפטניות למען צדק חברתי.
חיים אישיים.
רוטלוי היא אם לשני בנים: רני אסנת (מנישואיה לעו"ד עמי אסנת) העוסק בהייטק וד"ר אורי רוטלוי, מרצה לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת רייכמן, מנישואיה לעו"ד דוד רוטלוי. היא מתגוררת בתל אביב.
לרוטלוי שתי אחיות: אילנה צור, דוקומנטריסטית שייסדה וניהלה את פסטיבל דוק אביב ואסטר שטרן, מדריכת ספורט המתגוררת בארצות הברית.
השמורה הביוספרית של הדנאית המלכותית
השמורה הביוספרית של הדנאית המלכותית (בספרדית: Reserva de Biosfera de la Mariposa Monarca) היא אתר מורשת עולמית המכיל את רוב אתרי החורף של האוכלוסייה המזרחית של הדנאית המלכותית. השמורה ממוקמת באזור האקולוגי של בגבול בין מדינות מקסיקו מיצ'ואקאן ומקסיקו, 100 קילומטרים, צפונית-מערבית למקסיקו סיטי. מיליוני פרפרים מגיעים לשמורה מדי שנה. הפרפרים מאכלסים רק חלק קטן מ-562.59 הקילומטרים הרבועים של השמורה מאוקטובר עד מרץ. המשימה של הביוספרה היא להגן על מין הפרפר ובית הגידול שלו.
מרבית הדנאיות המלכותיות ממזרח אמריקה הצפונית חורפות כאן. חוקרים מערביים גילו את האזורים הללו בשנת 1975. צווים נשיאותיים בשנות ה-80 של המאה ה-20 ובעשור הראשון של המאה ה-21 ייעדו את האזורים הללו שהיו עדיין בבעלות פרטית כשמורה פדרלית. השמורה הוכרזה כשמורה ביוספרית בשנת 2000 וכאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2008.השמורה נותרה כפרית בעיקרה. מנהלי השמורה ממשיכים להיות מודאגים מההשפעות המזיקות של כריתת עצים בלתי חוקית ומתיירות. מאמצי השימור מתנגשים לעיתים עם האינטרסים של חקלאים מקומיים, בעלי קרקעות בקהילה, בעלי קרקע פרטיים וילידים.
היסטוריה.
כריתת יתר של העצים אפיינה את אזור השמורה במהלך התקופה הקולוניאלית של המאה ה-19. בתקופה שלאחר המהפכה המקסיקנית הייתה עלייה בפיצוי על פעולות אלה בצורה של מענקי קרקע לאוכלוסיות הילידים. האזור נותר בעיקרו כפרי, עם קהילות של הקבוצות האתניות של ה וה. קהילות אלו "שימרו באופן מסורתי את רכסי ההרים העליונים כקרקעות קהילתיות ל... שימוש קולקטיבי, כולל ניצול יער בר קיימא, בעוד שהגבעות התחתונות חולקו לחלקות משפחתיות שבהן משקי בית גידלו יבולים בגני ירק מסורתיים" (ראו להלן: שימור).
במקום הוקמה שמורה ב-1980 על ידי הנשיא חוסה לופס פורטייו לאחר עשרות שנים של מחקר מקיף על דפוסי הנדידה של הדנאית המלכותית. בסוף שנות ה-80 הועבר ניהול השמורה למזכירות לפיתוח עירוני ואקולוגיה. בשלב זה היא הוגדרה בקטגוריה של "שמורה ביוספרית מיוחדת". בשנת 1986 הוגדרו השטח וגבולותיהם של האזורים. בשנת 2000, קיבלה השמורה את השם "השמורה הביוספרית של הדנאית המלכותית" (Reserva de la Biosfera Mariposa Monarca). אונסק"ו הכריזה על הביוספרה כאתר מורשת עולמית בשנת 2008 כנכס טבע. הכרזה זו הביאה עמה את סיווגי השטחים של אונסק"ו של "אזור ליבה" ו"אזור חיץ", המשמשים ליצירת מערכת סיווג אחידה ספציפית לארגון אונסק"ו. לאחר הקמת השמורה בשנות ה-80 של המאה ה-20, הוצאה כריתת עצי ("Abies religiosa", מכונה בספרדית אויאמל - oyamel) אל מחוץ לחוק באזורים מוגדרים, וכן "כל הסגת גבול של בני אדם במהלך עונת החורף של הדנאית המלכותית בכל אזור השמורה". חוקים כאלה גורמים עוול לקהילות המקומיות שהסתמכו על היערות לפרנסתם. ד"ר קולומבה גונסלס-דוארטה, שחקרה את הקהילה בתוך השמורה, טוענת כי יצירת השמורה וההשפעות השליליות שהיו לה על האוכלוסיות בתוך השמורה (בני אדם, עצים ופרפרים) הם תוצאה של מיזמים קפיטליסטיים, כמו "הפקעה ירוקה". עם זאת, כריתת עצים (לא חוקית) עדיין מתרחשת בגבולות השמורה. כלכלת האזור מתבססת על תיירות, כרייה וחקלאות.
בינואר 2020 נרצח אומרו גומס גונסלס (Homero Gómez González), פעיל סביבה מקסיקני, מהנדס חקלאות ופוליטיקאי. הוא היה המנהל של שמורת הדנאית המלכותית אל רוסריו, חלק בשמורה הביוספרית של הדנאית המלכותית. גונסלס-דוארטה מציינת כי מותו יוצר פחד ואימה בקרב הקהילה על ידי מניעת אבל. הסיקור התקשורתי של האירוע הזה חיזק את הנרטיב שכורתי עצים היו אשמים במותו של פעיל איכות הסביבה. גונסלס-דוארטה חולקת על נרטיב זה ומייחסת את רציחתו לאלימות גוברת ונוכחות מוגברת של פשע מאורגן.
המערכת האקולוגית.
גאוגרפיה ותכסית היערות.
השמורה משתרעת מהיערות ההרריים של מזרח מיצ'ואקאן ועד למערב מדינת מקסיקו, 100 קילומטרים צפונית-מערבית למקסיקו סיטי. השמורה במדינת מיצ'ואקאן מכילה את הפסגות הגבוהות ביותר במדינה, כולל פסגות המגיעות לגובה של 2,700 מטר מעל פני הים. האקלים מסווג כממוזג ולח במקצת עם עונה גשומה בקיץ. הטמפרטורה המקסימלית הממוצעת היא 22 מעלות צלזיוס. תת-אקלימים קיימים באזור זה: קריר ולח למחצה, קר למחצה ולח למחצה, וקר ולח למחצה.
השמורה מאופיינת במחשופי בזלת היוצרים סדקים, העתקים ומצוקים בכיוון צפון-מזרח-דרום-מערב. תצורות סלע החליפו תצורות ישנות יותר כמו חרוטים געשיים ושכבות לבה ישנות. האדמה חדירה מאוד, וכתוצאה מכך יש מעט מים עיליים. ישנם כמה אגמים קטנים ונחלי אכזב. היערות של עצי האורן ושל עצי אשוח קדוש העמידים לבצורת מספקים מיקרו אקלים המספק מחסה כאשר הטמפרטורות יורדות לנקודת הקיפאון או כשיש גשמי חורף.
מדענים חוששים שבית הגידול של האשוח הקדוש בשמורה יתכווץ או ייעלם עד סוף המאה ה-21, בעיקר בשל שינויי אקלים.
אזור זה מכוסה בעיקר ביערות. הרכב היער משתנה בהתאם לגובה: