בבית הספר הוא אמנם קידש את ערכי היהדות, אך הקפיד על גישה פתוחה ופלורליסטית. הוא ניהל את עיתון התלמידים "חברנו" שהכיל את חיבורי התלמידים לצד חיבורי המורים. עמיתיו להוראה היו גם חבריו ושותפיו לחברה האינטלקטואלית בירושלים. בספרו סיפור על אהבה וחושך, מתאר עמוס עוז שהיה אחד מתלמידו של מיכאלי, את שיעוריו כך: . במקביל להוראה, הוא למד מדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים. שם הוא היה אחד ממסיימי המחזור הראשון וקיבל תואר מוסמך.
ב-1953 הוא נשא לאישה את פאניה בת שלמה חיים בר סלע, אך לפני שהספיק להקים משפחה הוא נפטר במפתיע ב-1957 ונקבר בהר המנוחות. בבית הספר תחכמוני הוקמה ספרייה לזכרו. הוקמה לזכרו הקרן החינוכית "קרן מרדכי". עיתון "חברנו" הוציא מהדורה מיוחדת בתאריך מותו. ב-1963 יצא לזכרו הספר "האיש ופעלו", הספר כלל הספדים בין מאת חבריו: יוסף קלוזנר, צבי שארפשטיין, ישורון קשת, שלמה שפאן ויצחק ספיבק.
עין חוקוק
עין חוּקוֹק נקרא גם עין חבקוק ועין יאקוק, הוא מעיין הנובע בגליל התחתון צפונית-מערבית לקיבוץ חוקוק, ליד כביש 65 במקום מפגשו עם תעלת המוביל הארצי. לא רחוק משם נמצא קבר חבקוק.
המעיין שימש בתקופות קדומות את היישוב העתיק חוקוק, יישוב מימי בית שני המשנה והתלמוד, ששכן מדרומו. בתקופה העות'מאנית, ישב על חלק משרידי היישוב העתיק הכפר הערבי יאקוק, ששימר את שמו. המעיין שימש את תושבי הכפר. בתקופת המנדט הבריטי נבנה במקום מבנה בטון מאבני בזלת מסותתות, בגודל כ-2.5 על 2.5 מטר, שכלא את מי המעיין ויצר בריכה בעומק כחצי מטר מתחת לפני השטח. מדרגות מובילות לתוך הבריכה. בצמוד למבנה האבן משמאלו בריכה קטנה נוספת. במעלה הר חבקוק, קצת מעל בית המעין, נמצא בור מים שבתוכו מתחילה הנביעה. עומק הבור כשלושה מטרים ובתוכו תעלה ובריכה נוספת. במשך השנים נשבר מבנה הבטון בחלקו.
בתקופה שבית המעיין שימש את תושבי כפר יאקוק, היה בנוי מעל מבנה האבן מבנה מעץ. בחזית המבנה נצבה שורה של שקתות.
מסביב למעיין נמצאת חורשה גדולה וסבוכה של עצי שיזף מצוי גדולים. עצי השיזף צמודים זה לזה ויוצרים מתחתם משטח גדול מוצל.
עין חבקוק
קן רובינסון
סר קנת (קן) רובינסון (באנגלית: Ken Robinson; 4 במרץ 1950 – 21 באוגוסט 2020) היה מחנך, מרצה פופולרי, סופר, ויועץ בינלאומי בנושאי חינוך, לשורה של גופים ציבוריים ובהם: ממשלות, מוסדות חינוך ואמנות, וארגונים ללא כוונת רווח. כיהן כפרופסור לחינוך באמנות באוניברסיטת ווריק באנגליה. רובינסון נודע בעיקר בהשקפתו החינוכית-ליברלית, הגורסת שכל אדם ניחן בכישרון כלשהו, הניתן לטיפוח ולשימוש כעיסוק עיקרי בחייו, ושמערכות החינוך המסורתיות מדכאות, בלי כוונה, את כישרונותיהם של מרבית התלמידים. רובינסון פועל לקדם את רעיונותיו בנושא תיקון מערכת החינוך, כך שתטפח יצירתיות, מחשבה מקורית, וכישרונות ייחודיים של כל חניך וחניכה. רובינסון נפטר בגיל 70, אחרי מאבק קצר במחלת הסרטן.
ילדותו והשכלתו.
רובינסון נולד בעיר ליברפול, אנגליה, אחד משבעת הילדים של ג'יימס, פועל, ושל את'ל רובינסון, עקרת בית. משפחתו השתייכה למעמד הפועלים. רובינסון סיפר על ילדות מאושרת בקרב משפחה חמה ותומכת, ומשפחה מורחבת גדולה ומלוכדת. הוא שיחק עם חבריו במכתשים שיצרו פצצות שהטיל הצבא הגרמני על עירו במלחמת העולם השנייה. בגיל 4 נדבק בנגיף פוליו. כשהיה בן 9, נפגע אביו בתאונת עבודה במפעל בו עבד כפועל, ונותר משותק בארבעת גפיו. קן הצעיר למד בבתי ספר עם דגש על הוראת שפות בליברפול, וב-1972 קיבל תואר ראשון בספרות אנגלית ובדרמה מהאוניברסיטה של לידס. ב-1981 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת לונדון, בתחום החינוך באמצעות דרמה ותיאטרון.
קריירה.
בשנת 1985 התמנה רובינסון למנהל הפרויקט "אמנות בבית הספר", תוכנית להוראת אמנות שפעלה באנגליה ובויילס, ושיתפה למעלה מ-2,000 מורות ומורים בכ-300 מוסדות חינוכיים. התוכנית נחשבת למיזם שעיצב את תוכני הלימוד בתחום האמנות בכל בריטניה. במקביל, שימש רובינסון כיושב הראש של "ארטסוורק", עמותה לפיתוח לימודי אמנות בקרב הנוער בבריטניה. כמו כן, שימש כיועץ לאקדמיה לאמנויות הבמה של הונג קונג.
רובינסון שימש כפרופסור לחינוך באוניברסיטת וורוויק, ומאז פרישתו הוא פרופסור אמריטוס. במהלך הקריירה האקדמית שלו זכה בשורה של פרסים, וביניהם: פרס אתנה מבית הספר לעיצוב של רוד איילנד; פרס פיבודי על תרומתו לאמנות ולתרבות בארצות הברית; מדליית בנג'מין פרנקלין מאת החברה המלכותית לאמנות. ב-2003 קיבל תואר אבירות ממלכת בריטניה.
בשנת 1998 ישב בראש וועדה לחקירת הקשר שבין יצירתיות, חינוך וכלכלה בבריטניה. הדו"ח שהגישה הוועדה, בשם "כל העתידים שלנו: יצירתיות, תרבות וחינוך" נחשב לבעל השפעה רבה בבריטניה. עיתון הטיימס של לונדון כתב עליו: "הדו"ח הזה מעלה כמה מהבעיות החשובות ביותר שעסקים במאה ה-21 נתקלים בהם. הדו"ח חייב לגרום לכל מנכ"ל ולכל מנהל משאבי אנוש לדפוק על השולחן ולתבוע שינוי!"
בשנת 2010 פרסם רובינסון את המסמך "לשחרר את היצירתיות" (Unlocking Creativity). המסמך נכתב במשותף עם שרים בקבינט של צפון אירלנד, והוא נחשב לגורם משפיע בתהליך השלום בין אנגליה והמושבה לשעבר. כמו כן הוא היה יושב הראש של הוועדה המייעצת לממשלה בנושא יצירתיות ותרבות.
בשנת 2001 התמנה רובינסון ליועץ בכיר למוזיאון גטי בלוס-אנג'לס בנושא יצירתיות וחינוך.
תפיסתו החינוכית.
רובינסון האמין שלכל אדם יש כישרון כלשהו, ואנשים שונים מוכשרים כל אחד בתחומו. אמנם לא כולם מוכשרים באותה המידה, אך כל אדם יכול להוציא לפועל, אם מספקים לו את התנאים המתאימים, את כישרונו ואף לעסוק למחייתו בתחום בו הוא מוכשר ואותו הוא אוהב. התנאי לכך הוא שתהיה לו סביבה תומכת בשנים המעצבות, כלומר בילדות. כדי להשיג זאת, מערכת החינוך ראוי שתהיה מיוסדת על שלושה כללים בסיסיים:
הרצאות בוועידת TED.
רובינסון התפרסם בציבור הרחב בעיקר בעקבות הרצאותיו במסגרת ועידת TED. הוא הירצה שם שלוש פעמים. בהרצאותיו הוא משלב את משנתו החינוכית יחד עם אנקדוטות שבהם נתקל במהלך חייו, וכל זאת באמצעות אירוניה חריפה והומור בריטי שנון, מה שהקנה לו פרסום נרחב. הרצאותיו נצפו 27.5 מיליון פעמים באתר יוטיוב ו93 מיליון פעמים באתר TED, נכון לפברואר 2022.
הרצאתו "איך בית הספר הורג את היצירתיות" היא ההרצאה הנצפית ביותר בכל הזמנים בכנס TED, נכון ל-2019'.
באפריל 2013 הרצה רובינסון על "איך לחמוק מעמק המוות של החינוך", ובה פירט שלושה כללים החשובים להתפתחות האדם, ואיך מערכות החינוך נאבקות כנגדם במקום לטפח אותם:
הרצאה מפורסמת אחרת על "שינוי תפיסה בחינוך" עובדה לגרסת אנימציה על ידי "החברה המלכותית לאומנויות," ונצפתה יותר מ-10 מיליון פעמים באתר יוטיוב.
ציטוטים נבחרים.
בין האמירות הזכורות ביותר מתוך הרצאותיו של רובינסון, בהן הוא הציג את האבסורד שבמחיקת היצירתיות במקום לטפח אותו, ניתן למנות את הציטוטים הבאים:
רובינסון נפטר בלוס אנג'לס ב-21 באוגוסט 2020.
חורבת חוקוק
אוסקר אבו ראזק
אוסקר אבו ראזק (בערבית: اوسكار ابو رزق; נולד ב-1953) הוא יועץ מס ישראלי, לשעבר מנכ"ל משרד הפנים.
חייו.
אבו ראזק נולד ברמלה, בן למשפחה ערבית מוסלמית, בנם של חאמד ועיישה, ויש לו שישה אחים ואחיות. למד בבית-ספר ממלכתי ערבי.
החל לעבוד כמפקח בנציבות מס הכנסה, וכיהן כמנהל תחום קבלנים. ב-1988 מונה לפקיד שומה של היחידה הארצית, וב-1993 מונה לפקיד שומה תל אביב 1 – הערבי הראשון בתפקיד זה. ב-1998 מונה לפקיד שומה פתח תקווה, ב-1999 לסגן נציב מס הכנסה לעניינים מקצועיים, וב-2004 מונה למשנה למנהל רשות המיסים. קידם את תיקון 60 בחוק לעידוד השקעות הון שאפשר לחברות לקבל הטבות מס ללא צורך באישור מקדמי ממרכז ההשקעות ומסלול הטבות מס לחברות אסטרטגיות, ממנו נהנתה חברת טבע תעשיות פרמצבטיות.
ב-2005 מונה למנכ"ל משרד הפנים, ובכך היה לערבי הראשון שמכהן כמנכ"ל משרד ממשלתי בישראל. במסגרת זו עמד בראש המועצה הארצית לתכנון ולבנייה. באוגוסט 2006 הצטרף לפירמת רואי החשבון קסלמן וקסלמן PwC.
אבו ראזק למד לימודי תעודה בחשבונאות במכללה למינהל. הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני במדיניות ציבורית מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
שימש מרצה בתחום המיסים במגוון מוסדות, בהם אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת תל אביב, המרכז הישראלי לניהול והמסלול האקדמי המכללה למינהל.
דת משה
חוקוק (פירושונים)
עין יקוק
אוסקר אבו-ראזק
רכבל מנרה
אריה ליאון קובובי
אריה לאון קובובי
רחל גרין
רחל לאה גרין (1861, יפו - 20 באוקטובר 1934, ירושלים) הייתה מהדמויות הבולטות בקרב הקהילה היהודית המתדלדלת שהתגוררה ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים בשנות ה-20 של המאה ה-20, והיהודיה האחרונה שנותרה בו לאחר מאורעות תרפ"ט. המקום בו גרה כונה על ידי ועד הקהילה של ירושלים "חצר רחל גרין".
רחל נולדה לפטר קלאסן, גר צדק שעלה לארץ ישראל מטיגנהוף, דנציג, פרוסיה, בגיל 40, ומירקה בת שמעון לבית שטיינר, אלמנה ירושלמית שבעלה הראשון, יודל שמיד, נרצח בידי ערבים בירושלים. קלאסן ניהל את פרדסו של משה מונטפיורי ביפו, ונפטר כשרחל בתו הייתה בת 4. בבגרותה התגוררה רחל גרין בשכונת באב אל חוטה, במקום בו נמצא היום מתחם שער הפרחים.
חוקר ירושלים פנחס גרייבסקי תיעד אותה בכתביו:
בגיל 19 נישאה רחל למשה גרין ונולדו להם 6 ילדים. אחת מבנותיה, חיה דבורה גיטל, נישאה לברוך מרדכי ויטנברג אשר עלה עם דודו, משה ויטנברג (בתי ויטנברג) לירושלים.
רחל עסקה בריפוי בצמחי מרפא והייתה אהודה מאוד על התושבים המקומיים שכיבדו אותה.