קוזקוב היה מוצלח מאוד כשחקן וגם כבמאי. בנוסף הוא היה קריין שירים. ביחד עם אינוקנטי סמוקטונובסקי וסרגיי יורסקי הוא השתתף בהכנת סדרת תקליטים "שירה רוסית במאה ה-18 - מאה ה-20.
קוזקוב היה במאי סרטי קולנוע. בשנת 1982 הוא הסריט את הסרט המפורסם שלו "פוקרובסקיה וורוטה". בהתאם לעדותו התנאי להסרטת הסרט היה גילום פליקס דזרז'ינסקי במספר סרטי קולנוע.
בהתאם לספר אוטוביוגרפי, בשנים 1956–1988 הוא שיתף פעולה עם הק.ג.ב.
עלה לישראל בשנת 1991. תוך זמן קצר הוא נקלט בתיאטרון הקאמרי והשתתף בהצגות בעברית. לאחר שנה הוא הקים תיאטרון עצמאי ברוסית והכין איתו מספר הצגות. בשנת 1996 הוא חזר לרוסיה.
לאחר חזרתו לרוסיה, קוזקוב הקים תיאטרון עצמאי והיה הבמאי הראשי שלו. בנוסף הוא הופיע בהצגות יחיד עם שיריו של אלכסנדר פושקין, יוסף ברודסקי ואנה אחמטובה. במקביל הוא המשיך להצטלם בסרטים וגם היה תסריטאי. בשנת 2006 ביים את המיני-סדרה "הקסם של הרוע"
בשנת 2010 אצל קוזקוב התגלה סרטן ריאות. הוא טופל בבית החולים תל השומר ונפטר ב-22 באפריל 2011. הוא הוטמן בבית העלמין במוסקבה ליד אביו.
חיים אישיים.
קוזקוב היה נשוי חמש פעמים:
העתקה סגורה
בוררות וינה הראשונה
בוררות וינה הראשונה הייתה בוררות, שהתקיימה ב-2 בנובמבר 1938, בווינה וקבעה מחדש את הגבולות בין הונגריה ובין צ'כוסלובקיה: חלק גדול מדרום סלובקיה הועבר לריבונות הונגרית. התכתיב ניתן בנובמבר 1938 על ידי גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית.
הרקע.
מאז 1920 ועד לתום מלחמת העולם השנייה, הייתה מטרתה המרכזית של מדיניות החוץ ההונגרית להחזיר לידיה את השטחים שהפסידה במסגרת חוזה טריאנון. במחצית השנייה של שנות השלושים היו בהונגריה כאלה שראו בגרמניה הנאצית את הכלי באמצעותו יושבו להונגריה השטחים שאבדו לה. ואכן, כבר בנובמבר 1937 הבטיח היטלר להונגרים כי יקבלו חלק מצ'כוסלובקיה, זאת במסגרת התוכנית הנאצית להשתלט על צ'כוסלובקיה ולפרק אותה.
בנספח שצורף להסכם מינכן, שנחתם ב-30 בספטמבר 1938, נקבע כי על צ'כוסלובקיה לשאת ולתת עם הונגריה על פתרון המחלוקות הטריטוריאליות שביניהן. באוקטובר אותה שנה הונגריה פתחה בדיונים עם צ'כוסלובקיה. לאחר מספר ימי דיונים הודיעו הצדדים על כישלון השיחות. ב-29 באוקטובר ביקשו הונגריה וצ'כוסלובקיה מאיטליה וגרמניה להיות לבוררות בסכסוך ביניהן, והודיעו מראש כי יכבדו את תוצאות הבוררות.
הבוררות.
הבוררות התקיימה בארמון בלוודר בווינה, ב-2 בנובמבר 1938. הבוררים היו שר החוץ הגרמני ריבנטרופּ ושר החוץ האיטלקי גליאצו צ'אנו. במשלחת הגרמנית השתתף גם הרמן גרינג. בראש המשלחת ההונגרית עמד שר החוץ קלמן קניה והשתתף בה גם פאל טלקי שמונה זמן קצר לאחר מכן לראש הממשלה. בראש המשלחת הצ'כוסלובקית עמד שר החוץ פרנטישק כבאלטובסקי.
הבוררות הייתה קצרה ביותר: החלה בצהריים, ופסק הבוררות ניתן בשעה שבע באותו ערב.
פסק הבוררות.
בפסק הבוררות נקבע כי צ'כוסלובקיה תעביר להונגריה שלושה מחוזות בסלובקיה, וכן שטחים נרחבים בזובקרפטיה, בסך הכל 12,000 קמ"ר. בשטחים שהועברו היו יותר ממיליון תושבים, מהם כ-60% הונגרים וכ-35% סלובקים.
בית הכנסת ציון המצוינת
בית הכנסת ציון המצוינת נמצא בחצר גליציה, ברובע המוסלמי של העיר העתיקה בירושלים. בית הכנסת הוקם על ידי יהודים שעלו מגליציה בשנת ה'תרכ"ג 1863 בבית שכור ברחוב חברון בתמיכת האדמו"ר מזידיטשוב, ועבר למשכנו הנוכחי בשנת ה'תרמ"ו 1886, בית הכנסת נחרב במאורעות תרצ"ו ושוקם בשנות ה-80.
עד לחורבן.
בשנת ה'תק"צ 1830 החלה עליית יהודי גליציה לירושלים, אז הקימו את הכולל הנקרא כולל אסטרייך גאליצען או כולל חיבת ירושלים לעדת גליציה. בשנת תרכ"ג הקימו את בית הכנסת ברחוב חברון ובשנת ה'תרמ"ו 1886 עברו למבנה שנבנה בתרומת שמואל משה וצפורה מבאלזוב שבפולין, בחצר גליציה הנמצאת מערבית לרחוב חברון ומזרחית לשוק הקצבים ברובע המוסלמי בירושלים. בית הכנסת היה בזמנו השני בשכונה לאחר בית הכנסת זית רענן שהיה הראשון.
בהמשך נקרא בית הכנסת גם דעם קייסערס שול (בית הכנסת של הקיסר) כשהכוונה לקיסר האוסטרי פרנץ-יוזף. על הקשר אילו היה הדוק לדוגמה בשנת ה'תר"ע 1910 ביום חמישי י"ג אב 18 באוגוסט חל יום הולדתו השמונים של המלך פרנץ-יוזף התקבצו אנשים רבים לבית הכנסת בשעה 2 לשעון ארץ ישראל של אז, ומשם יצאו לכותל המערבי לתפילה ולהודיה ולברך הנותן תשועה למלכים על הקיסר הנ"ל.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה ר' מנחם מנדל ראבין ממקורבי האדמו"ר מלעלוב ר' דוד'ל בידמן היה החזן שם בימים הנוראים.
בית הכנסת נחרב בשנת ה'תרצ"ו 1936.
השיקום.
בשנת ה'תשמ"א 1981 קיבלה אגודת עטרה ליושנה את החזקה מהמדינה על שיקום החצר, ובשנת ה'תשמ"ב שוקם בית הכנסת על ידי אהרן ביר ואפרים כספי. בשנת ה'תשמ"ח קיבל הרב יצחק שלמה זילברמן ובניו את החזקה על החצר מאת האגודה, והמשפחה החלה לשקם את החצר כולה. לאחר השיקום, העבירו לחצר את ישיבת אדרת אליהו.
כיום התפילות בבית הכנסת מתקיימות בנוסח אשכנז ולפי מנהגי הגר"א.
ציון המצוינת (בית כנסת)
שימל
פוטיאל
פיזה (פירושונים)
מג&quot;ב עזה-רמון-ערבה
משמר הגבול מרחב עזה-רמון-ערבה הוא מחט"ב (מפקדת חטיבה) של משמר הגבול שפעלה בין השנים 1989–2011. בין השנים 1989–2003 פעל המרחב באזור רצועת עזה ונקרא מג"ב עזה, לאחר מכן הועבר המרחב לגבול ישראל מצרים שם פעל בין השנים 2003–2008 ונקרא מג"ב רמון בשנת 2008 עבר המחט"ב לאבטח את גבול ישראל ירדן בגזרת הערבה עד לפירוקו בשנת 2011 ונקרא מג"ב ערבה.
היסטוריה.
מג"ב עזה.
בשנת 1972 הועברה פלוגה י"ג של מג"ב מאזור שכם לרצועת עזה וכך החלה נוכחות מג"ב ברצועה, בהמשך הגיעו פלוגות מג"ב נוספות לאזור זה. עד לאינתיפאדה הראשונה היו כוחות מג"ב ברצועה שייכים למג"ב דרום והופעלו על ידי המושל הצבאי של רצועת עזה. בעקבות אירועי האינתיפאדה הראשונה, שהחלו ב-1987 הועברו יחידות מג"ב רבות לרצועת עזה והוחלט להקים שם מרחב מג"ב עצמאי, שקם באופן רשמי ב-1989. במרחב פעלו עם הקמתו מספר פלוגות, ולראשונה גם יחידת מסתערבים של מג"ב שהוכשרה במיוחד להתמודד עם אירועי האינתיפאדה. למפקד המרחב נתמנה ניצב משנה נאש מימת, ובכך היה למפקד המרחב הצ'רקסי הראשון בתולדות משמר הגבול. מפקדת המרחב ישבה בפאת שדה מג"ב עזה החל לפעול בגזרתו, ובעקבות היעילות שהפגין קיבל בשנת 1990 אחריות מבצעית על רצועת עזה והפעיל את כוחות הביטחון ברצועה, כולל כוחות צה"ל.
מג"ב עזה המשיך לפעול לכל אורך האינתיפאדה ועם סיומה נרתם למשימת הסיורים המשותפים עם שוטרי המשטרה הפלסטינית. מג"ב עזה פעל גם במהומות מנהרת הכותל ובאירועים נוספים לאחר האינתיפאדה. עם פרוץ האינתיפאדה השנייה הפכה רצועת עזה לשדה לחימה של ממש. בתחילת האינתיפאדה השנייה פעל מג"ב ככוח משמעותי ברצועה אך ככל שעבר הזמן הפך אופי הפעילות ברצועת עזה דומה יותר לפעילות מלחמתית בה מתמחה הצבא מאשר לטיפול בהפרות סדר בה מג"ב מתמחה, לפיכך הוחלט להוציא את כוחות מג"ב מרצועת עזה ולהשאיר שם רק כוחות צה"ל. מרחב מג"ב עזה הועבר כמות שהוא, על יחידותיו לגבול ישראל-מצרים כדי לאבטח אותו ולמנוע חדירת מחבלים והברחות.
מג"ב מאבטח גבולות.
עם העברת מג"ב עזה מרצועת עזה לגבול ישראל-מצרים שונה שמו למג"ב רמון. מג"ב רמון שמפקדתו ישבה בהר חריף פעל בגבול והצליח למנוע חדירות מחבלים והברחות רבות. לצורך התמודדות עם האתגרים שניצבו בפניו הוקמה במג"ב רמון יחידת מתיל"ן שהתמחתה בהסוואה והסתתרות ובכך סייעה ליירוט מחבלים ולאיסוף מודיעין. בשנת 2003 הוחלט להעביר את המחט"ב לשמירת גבול ישראל-ירדן, ולקרוא לו מג"ב ערבה.
מג"ב ערבה המשיך בפעילות אבטחת הגבולות אך הפעם בגבול המזרחי ואף קצר הצלחות. מפקדת מג"ב ערבה ישבה בעין יהב. בסופו של דבר, בשנת 2011, במסגרת שינוי ארגוני רחב במשמר הגבול הוחלט לפרק את מג"ב ערבה. מספר יחידות, כגון יחידת המסתערבים של המרחב הוכפפו למג"ב דרום והמשיכו לפעול בגזרה, אך מרבית יחידות מג"ב ערבה פוזרו במג"ב צפון, מג"ב מרכז ובמג"ב חוף.
מג&quot;ב עזה
מג&quot;ב רמון
מג&quot;ב ערבה
רונית לוינשטיין מלץ
רונית לוינשטיין מלץ (2 במאי 1960, ה' באייר ה'תש"ך - 30 בנובמבר 2015, י"ח בכסלו ה'תשע"ו) הייתה מורה וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה.
מלץ נולדה בתל אביב, ליעקב מלץ, לימים שופט בית המשפט העליון ומבקר המדינה. למדה בתיכון צייטלין, ובאותה עת החלה ללמוד שיעורי יהדות מפיהם של הרב חיים דרוקמן והרב צוקרמן בבית הכנסת "איחוד שיבת ציון". אחרי התיכון עשתה שנתיים שירות לאומי, שנה כקומונרית באילת ושנה במדרשה ליהדות בעפרה. למדה לתואר ראשון ושני בתנ"ך וסוציולוגיה. במשך כ-20 שנה לימדה בבתי ספר תיכוניים ובמכללות למורים.
נישאה לרב יגאל לוינשטיין, מראשי המכינה קדם-צבאית בני דוד, והתגוררה ביישוב עלי, ולהם חמש בנות.
בגיל 43, בזמן שלימדה באולפנת עפרה, התגלתה אצלה מחלת סרטן השד. עקב המחלה חדלה לעסוק בהוראה, וכתבה את ספרה הראשון, "תריסים ירוקים פתוחים". לאחר שהחלימה פרסמה ספרים רבים נוספים.
נפטרה בגיל 55 ממחלת הסרטן ונטמנה בהר המנוחות.
יצירתה.
מלץ יצרה את סדרת הספרים לילדים "מסע בעקבות שמי", בהם גיבור הסיפור מתעמק בשמו ומגלה סיפורים על הוריו, משפחתו ועמו לאורך ההיסטוריה ועד היום. "נס של אהבה", אחד מהספרים בסדרה, זכה בפרס יד ושם לספרות ילדים ונוער.
בשנת 2010 יצא לאור ספרה "וקראתם דרור". הספר עוסק בדמותו של אל"ם דרור וינברג שנהרג בשנת 2002 במהלך הפיגוע בציר המתפללים בהיותו מח"ט חברון.