דייוויד ביירן (באנגלית: David Byrne; נולד ב-14 במאי 1952) הוא זמר, פזמונאי, מפיק, שחקן וסופר בריטי-אמריקאי. חבר מייסד, כותב שירים ראשי, סולן וגיטריסט של להקת "Talking Heads" האמריקאית. מקיים שיתופי פעולה רבים בקולנוע, תיאטרון ובספרות.
ביוגרפיה.
ביירן נולד בדאמברטון, סקוטלנד. כאשר היה בן שנתיים עברה משפחתו לאונטריו שבקנדה. כשהיה בן שמונה, עברה המשפחה לארצות הברית בעקבות עבודתו של אביו, כמהנדס אלקטרוניקה.
ביירן גילה התעניינות רבה במוזיקה בילדותו ולמד לנגן על גיטרה, אקורדיון, כינור ומפוחית. בחטיבה הוא לא התקבל למקהלה בטענה שאינו מתאים. בתיכון הוא היה חבר בלהקה בשם "Revelation" ולאחר מכן, חצי מצמד בשם "Bizadi", שהופיע בעיקר בקאברים.
בתחילת שנות ה-70 החל ללמוד אמנות ועיצוב במשך שנה ברוד איילנד ושנה נוספת במכללת האמנות של מכון מרילנד אך לא סיים לימודים אלו. במכללה לאמנות ברוד איילנד הכיר ביירן את כריס פרנץ וטינה ווימאות' והם הקימו להקה בשם "The Artistics" .שנה מאוחר יותר, ב-1975, התפרקה הלהקה והשלושה עברו לניו יורק, שם הקימו מחדש את הלהקה בשם "Talking Heads". בשנת 1991 התפרקה הלהקה לאחר שהוציאה לאור שמונה תקליטים.
במקביל לחברותו בלהקת טוקינג הדס, הפיק ביירן פרויקטים ואלבומים שונים, תוך שיתופי פעולה עם מוזיקאים, כגון בריאן אינו, Fun Boy Three וסנט וינסנט (Annie erin clark).
ב-1989 הוציא תקליט בשם "Rei Momo" הכולל סגנונות אפרו קובניים, היספניים וברזילאיים, סמבה, ממבו ,צ'ה צ'ה צ'ה ועוד.
באלבומו משנת 1994 בשם "דייוויד ביירן" ניגן ביירן על רוב הכלים.
באלבומו החמישי משנת 1997, "Feelings", שילב ביירן תזמורת שלמה של כלי נשיפה.
בשנת 2001 פרסם אלבום בשם "Look into the Eyeball". באלבום מורגש קו מיוחד שמהווה מעין המשך של האלבום "Uh-Oh", שבו יש שילוב של מוטיבים אופטימיים יותר. הסינגל "Like Humans Do" מהאלבום נבחר על ידי מיקרוסופט כחלק מקידום תוכנת Windows Media Player ששווקה יחד עם חלונות XP ונכלל כ"רצועת הדגמה" במערכת ההפעלה. כתוצאה מצעד זה, הפך הסינגל לאחד השירים המוכרים ביותר שלו.
ב-2012 הוציא אלבום, תוך כדי שיתוף פעולה עם הזמרת סנט וינסנט, בשם "Love This Giant".
במרץ 2018 הוציא ביירן אלבום סולו ראשון מזה 14 שנה בשם "American Utopia", כחלק מפרויקט מולטימדיה שנקרא "סיבות להיות מעוּדד". לאחר הוצאת אלבום זה יצא לסיבוב הופעות והפיק מופע מיוחד שהוצג בברודוויי (תיאטרון) ב-2019. מופע זה מבוסס על האלבום הזה וכן על שירים שונים מתקופת טוקינג הדס, בליווי רקדנים זמרים ונגנים שהופיעו יחפים על הבמה וחלקם החזיקו את כלי הנגינה תוך כדי ריקוד ושירה. הכוריאוגרפיה היא של אנני-בי פרסון. בעקבות מופע זה יצא סרט ב-2020 בהפקת HBO בשם David Byrne's American Utopia בבימויו של ספייק לי.
ביירן ידוע כחובב רכיבה על אופניים, בעיקר בעירו ניו יורק, ואף כתב ספר בנושא בשם "Bicycle Diaries".
ביירן היה נשוי למעצבת התלבושות האמריקאית אדל לוץ ולהם בת אחת.
פרסים.
על פועלו הרב זכה בפרסים שונים:
פעילות פוליטית.
בשנת 2010 הקליט ביירן עם המוזיקאי נורמן קוק הידוע בשם הבמה פאטבוי סלים, אלבום קונספט (Here Lies Love) על חייה של הרודנית אימלדה מרקוס בהשתתפות זמרות רבות בהן סיה, סינדי לאופר, טורי איימוס, מרתה וויינרייט ונטלי מרצ'נט.
במהלך מלחמת לבנון השנייה פרסם ביירן באתר שלו את דעתו על המצב והאשים את ישראל בנעשה בלבנון. ב-2009 חתם ביירן על עצומה נגד קיום האירוע "City To City" שהוקדש לתל אביב במסגרת פסטיבל הסרטים בטורונטו.
נעמי אורסקס
נעמי אוֹרֵסְקֵּס (באנגלית: Naomi Oreskes; נולדה ב-25 בנובמבר 1958) היא מדענית אמריקאית ממוצא יהודי. אורסקס התמנתה לפרופסור להיסטוריה של המדע, למדעי כדור הארץ ולמדעים פלנטריים באוניברסיטת הרווארד בשנת 2013, לאחר ששימשה במשך 15 שנים מרצה ללימודי היסטוריה ומדע באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. מחקריה עוסקים בגאופיזיקה, בהתחממות העולמית ובהיסטוריה של המדע.
בשנת 2004 פורסם מאמרה רב ההשפעה "הקונצנזוס המדעי על שינוי האקלים" שהתפרסם בכתב העת Science, שבו הוכיחה כי לא קיימת מחלוקת משמעותית בקהילה המדעית בנוגע לממשות של ההתחממות העולמית מסיבות הקשורות לפעילות האנושית. בשנת 2010, אורסקס הייתה שותפה לכתיבת הספר סוחרי הספק (לצד אריק קונווי). בספר זה זוהו כמה הקבלות בין הדיון בנושא ההתחממות הגלובאלית לבין מחלוקות ציבוריות קודמות, בדגש על הקמפיין של תעשיית הטבק לייצרת ספק מכוון בנוגע לקשר הסיבתי שבין עישון לבין מחלות קשות (אף שכבר התקיים קונצנזוס מדעי בנושא).
ביוגרפיה.
אורסקס נולדה סוזן איילין (לבית נגין) שהייתה מורה במקצועה, ואירווין אורסקס, שהיה פרופסור למדעי הרפואה ודקאן לשעבר במכללת האנטר בניו יורק. לאורסקס שלושה אחים: מייקל אורסקס, עיתונאי; דניאל אורסקס, שחקן; ורבקה אורסקס, סופרת ושומרת יערות לשעבר.
אורסקס עבדה כיועצת בסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית ובאקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית, וכן לימדה בדארטמות' קולג', אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו ואוניברסיטת הרווארד. היא כתבה והשתתפה בכתיבתם של מספר ספרים ומאמרים בנושאי גאולוגיה כלכלית והיסטוריה של המדע.
מאז 2017 אורסקס רשומה בדירקטוריון המרכז הלאומי לחינוך מדעי.
אורסקס חברה במועצת המנהלים של הקרן להגנה משפטית למדע האקלים.
קריירה אקדמית.
הקריירה האקדמית של אורסקס החלה בגאולוגיה, ואז התרחבה להיסטוריה ולפילוסופיה של המדע. עבודתה עוסקת בשיטות מדעיות, אימות מודלים, קונצנזוס, חילוקי דעות. בהמשך התמקדה במדע של ההתחממות הגלובלית וחקרה את "התעשייה של יצירת ספק" ביחס להתחממות.
אורסקס קיבלה את התואר הראשון בגאולוגיה מבית הספר המלכותי למכרות של אימפריאל קולג', באוניברסיטת לונדון בשנת 1981. לאחר מכן עבדה כגאולוגית בדרום אוסטרליה. בשנת 1984 אורסקס חזרה לאקדמיה כעוזרת מחקר במחלקה לגאולוגיה ועוזרת הוראה במחלקות לגאולוגיה, פילוסופיה ומדעי כדור הארץ באוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 1990 אורסקס קיבלה דוקטורט בתוכנית המיוחדת לבוגרים במחקר גאולוגי ובהיסטוריה של המדע בסטנפורד. בשנת 1994 אורסקס זכתה בפרס החוקר הצעיר של הקרן הלאומית למדע. בין השנים 1991–1996 היא שימשה כאסיסטנטית למדעי כדור הארץ, ופרופסור להיסטוריה במכללת דרטמות', הנובר, בניו המפשייר. בין השנים 1996–1998 היא שימשה כפרופסור חבר, להיסטוריה ופילוסופיה של המדע, באוניברסיטת ניו יורק.
אורסקס עברה לאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו בשנת 1998 כפרופסור חבר, במחלקה להיסטוריה ותוכנית ללימודי מדע, ואז כפרופסור במחלקה זו 2005–2013, וכן כפרופסור נלווה למדעי הגאוגרפיה (משנת 2007). היא נבחרה לפרובוס של המכללה השישית בשנים 2008–2011. בשנת 1999 השתתפה כיועצת של המועצה הטכנית לבדיקת פסולת גרעינית בארצות הברית בפיתוח אסטרטגיית בטיחות מאגרים לפרויקט הר יוקה, תוך התייחסות מיוחדת לאימות המודל.
מאז 2013 אורסקס משמשת כפרופסור בהרווארד במחלקה להיסטוריה של המדע ובמחלקה למדעי כדור הארץ ולמדעים פלנטריים.
מעבר למגדל השן.
אורסקס כתבה מאמר על מדע וחברה "מעבר למגדל השן: הסכמה מדעית על שינויי אקלים" ("Beyond the Ivory Tower: The Scientific Consensus on Climate Change") בכתב העת Science בדצמבר 2004.
במאמר זה היא דיווחה על ניתוח של "928 תקצירי מאמרים, שפורסמו בכתבי-עת מדעיים שנדונו בין השנים 1993–2003 ופורסמו במאגר המכון למידע מדעי עם מילות המפתח "global climate change". המאמר הצהיר כי הניתוח נועד לבחון את ההשערה כי ניסוח דוחות והצהרות של חברות כמו הפאנל הבין-ממשלתי לשינויי האקלים, האגודה האמריקאית לקידום המדע והאקדמיה הלאומית למדעים עשוי להמעיט בלגיטימיות של דעות המתנגדות להתחממות העולמית. לאחר הניתוח, היא הגיעה למסקנה כי 75 אחוז מהמאמרים שנבדקו תמכו במפורש או במשתמע בקונצנזוס, בעוד שאף אחד מהם לא הסתייג ממנו באופן ישיר. החיבור זכה לתשומת לב רבה בתקשורת מרחבי העולם וצוטט על ידי אנשים בולטים רבים כמו אל גור בסרט "אמת מטרידה".
בשנת 2007 הרחיבה אורסקס את הניתוח שלה, וקבעה כי כ-20% מהתקצירים תומכים במפורש בקונצנזוס בנושא שינויי האקלים לפיו "האקלים של כדור הארץ מושפע מפעילות אנושית". בנוסף, 55 אחוז מהתקצירים "תמכו" באופן מרומז בקונצנזוס על ידי עיסוק במחקר לאפיון ההשפעה המתמשכת או העתידית של שינויי האקלים (50 אחוז מהתקצירים) או למתן שינויים צפויים (5 אחוזים). ה-25 האחוזים הנותרים התמקדו בפלאוקלימטולוגיה (10%) או בפיתוח טכניקות מדידה (15%); אותם אורסקס לא סיווג כנקיטת עמדה לגבי שינויי האקלים העכשווי.
סוחרי ספק.
סוחרי הספק הוא ספר משנת 2010 שכתבה נעמי אורסקס עם אריק קונווי. אורסקס וקונוויי, שניהם היסטוריונים אמריקאים למדע, מזהים כמה הקבלות מדהימות בין הוויכוח על שינויי האקלים לבין מחלוקות קודמות בנושא עישון טבק, גשם חומצי והידלדלות שכבת האוזון. לטענתם, הפצת ספק ובלבול הייתה האסטרטגיה הבסיסית של המתנגדים לפעולה בכל מקרה הללו. במיוחד מציינים השניים כי הפיזיקאים פרד סייטס (Frederick Seitz; 2008–1911) ופרד סינגר (Siegfried Fred Singer; נולד 1924), ומספר מדענים לעומתיים נוספים שילבו כוחות עם צוותי חשיבה שמרניים וחברות פרטיות על מנת לקרוא תיגר על הקונצנזוס המדעי בסוגיות מודרניות רבות.