בלאושטיין סיים לימודי תואר ראשון ושני באקולוגיה באוניברסיטת ראטגרס שבניו ג'רזי. בשנת 1988 סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, ובשנים 1988–1991 ערך פוסט-דוקטורט באוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 1993 הצטרף כמרצה למכון לאבולוציה של אוניברסיטת חיפה, ובשנת 2010 מונה כפרופסור מן המניין.
היה פרופסור אורח באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובאוניברסיטת ראטגרס (2004-05). היה חבר מערכת כתבי העת המקצועיים "" ו-"Israel Journal of Zoology". בשנת 2006 החל לערוך את כתב העת "Israel Journal of Ecology and Evolution" ביחד עם פרופ' ברט קוטלר.
החל מ-2012 הוא ניהל את מרכז קדס למחקר אקולוגי של גגות ירוקים.
נפטר ביוני 2020.
לינדה לאבין
לינדה לאבין (באנגלית: Linda Lavin; נולדה ב-15 באוקטובר 1937) היא שחקנית וזמרת יהודייה-אמריקאית זוכת פרס טוני מתוך שש מועמדויות עבור כיכובה במחזה "בדרך לברודוויי" מאת ניל סיימון וזוכת שני פרסי גלובוס זהב עבור תפקידה בתור אליס הייט בסדרה הקומית "אליס"
ביוגרפיה.
לאבין נולדה בעיר פורטלנד, מיין שבארצות הברית למשפחה שלקחה חלק פעיל בקהילה היהודית המקומית. הוריה הם לוסיל (לבית פוטר), זמרת אופרה ולאיש העסקים דייוויד ג'יי. לאבין. משפחתה של לאבין הייתה פעילה בפעילות הקהילה היהודית המקומית בפורטלנד. לאבין היא בוגרת בית ספר מייפליט ומכללת ויליאם ומרי .
קריירת משחק.
טלוויזיה.
את דרכה בתעשיית הבידור החלה לאבין בטלוויזיה בתפקידי אורח שזימנו לה את תפקיד הבלשית ג'ניס וונתוורת' בסדרת המשטרה הקומית "ברני מילר". לאבין עזבה את התוכנית בעונתה השנייה על מנת לשחק בתפקיד הראשי בעיבוד הטלוויזיוני הקומי "אליס" לסרט "אליס לא גרה כאן יותר". הסדרה הייתה ללהיט גדול של רשת CBS ולאבין ששיחקה את אליס הייט זכתה על משחקה בשני פרסי גלובוס הזהב רצופים בשנים 1978 ו-1979 בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית.
בשנת 2013 שיחקה לאבין בקומדיית המצבים של שון הייז "שון מציל את העולם" בתפקיד לורה אמו של גיבור העלילה שון האריסון (הייז).
בקולנוע לאבין מיעטה להופיע, היא שיחקה בסרטו של אלן רנה "אני רוצה ללכת הביתה" ובקומדיות "תוכנית גיבוי" ו"את, אני והשאר".
תיאטרון.
ללאבין קריירת תיאטרון מפוארת המתפרסת על טווח של למעלה מ-40 שנות עשייה. היא זכתה בפרס טוני בשנת 1987 על הופעתה במחזה של ניל סיימון "בדרך לברודוויי". היא הייתה מועמדת לחמישה פרסי טוני נוספים בין היתר על תפקידיה במחזות "יומנה של אנה פרנק" בתפקיד גברת ואן דאן ו" The Tale of the Allergist's Wife ".
חיים אישיים.
ללאבין לא נולדו ילדים והיא הייתה נשואה לשחקנים רון ליבמן וקיפ ניבן.
כיום מתגוררת לאבין בניו יורק עם בעלה השלישי המוזיקאי סטיב באקונס.
אלפרד הרשי
אלפרד דיי הרשי (אנגלית: Alfred Day Hershey; 4 בדצמבר 1908 – 22 במאי 1997) היה בקטריולוג וגנטיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1969.
חייו.
הרשי נולד באווסו, מישיגן וקיבל את התואר הראשון שלו בכימיה באוניברסיטת מישיגן ב-1930 ואת הדוקטורט שלו בבקטריולוגיה בשנת 1934, וזמן קצר לאחר מכן תפס עמדה במחלקה לבקטריולוגיה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
הרשי החל לבצע ניסויים עם בקטריופאג'ים עם האיטלקי-אמריקאי סלבדור לוריא והגרמני מקס דלבריק ב-1940. בניסויים אלה צוין כי כאשר שני זנים שונים של בקטריופאג' נוגעים באותם חיידקים, שני וירוסים יכולים להחליף מידע גנטי.
הוא עבר עם העוזרת שלו, מרתה צ'ייס, לניו יורק בשנת 1950 כדי להצטרף למחלקה לגנטיקה של מכון קרנגי למדע, שם ביצע עם צ'ייס את "ניסוי הרשי-צ'ייס" ב-1952. ניסוי זה סיפק ראיות נוספות לכך שהדנ"א היה החומר הגנטי של החיים (ולא חלבון).
בשנת 1962 הפך הרשי למנהל מכון קרנגי, וב-1969 הוא זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, יחד עם סלבדור לוריא ומקס דלבריק, על כך שגילו את שכפול הווירוסים ואת המבנה הגנטי שלהם.
הרשי היה נשוי להרייט ("ג'יל") (1918–2000) ואב לבן בשם פיטר.
אלפרד הרשי נפטר ב-22 במאי 1997.
מרגוט ולסטרם
מַרְגוֹט אליזבת וַלְסְטְרֶם (בשוודית: Margot Elisabeth Wallström, הגייה: ; נולדה ב-28 בספטמבר 1954) היא פוליטיקאית ודיפלומטית שוודית המשתייכת למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה אשר כיהנה כשרת החוץ של שוודיה וכחברה בקבינט של לוון החל מ-3 באוקטובר 2014 ועד להתפטרותה ב-7 בספטמבר 2019. בעלת קריירה פוליטית ענפה בפרלמנט השוודי, בממשלה השוודית, ובאיחוד האירופי. בישראל היא ידועה בעיקר עקב עמדותיה והתבטאויותיה במהלך גל הטרור הפלסטיני (2015–2016), שהתפרשו בישראל כאנטי-ישראליות.
ביוגרפיה.
ולסטרם נולדה בעיר חלפטיאו (Skellefteå) שבשוודיה, סיימה בית ספר תיכון ב-1973, אך לא למדה לימודים אקדמיים ופתחה בקריירה פוליטית זמן קצר לאחר סיום התיכון. בשנים 1974 - 1977 כיהנה כנציבת קבילות הציבור של ליגת הצעירים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה (SSU). בשנת 1977 החלה לעבוד כרואת חשבון זוטרה בבנק "Sparbanken Alfa" בעיר קרלסטד שבשוודיה. במשרה זו החזיקה עד 1979, אז רצה לבחירות לפרלמנט והצליחה להיכנס ברשימת הסוציאל-דמוקרטים. היא המשיכה לכהן כחברת פרלמנט עד שנת 1985, ולאחר מכן שבה ל-"Sparbanken Alfa" כרואת חשבון בכירה (1986 - 1987). בשנת 1988 חזרה לפעילות ציבורית ומונתה לשרה לענייני הגנת הצרכן, הנשים והילדים.
בשנת 1993 מונתה ולסטרם חברה בוועדה המבצעת של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה. בשנים 1993 - 1994 היא עבדה כנציבת קבילות הציבור של "TV Värmland", רשת הטלוויזיה האזורית של ורמלנד שבמערב-מרכז שוודיה. בשנים 1994 - 1996 כיהנה כשרת התרבות, ובשנים 1996 - 1998 כשרת הרווחה. בשנים 1998 - 1999 הייתה סגן נשיא בפועל של חברת "Worldview Global Media", בקולומבו, סרי לנקה.
בשנים 1999 - 2004, שירתה ולסטרם כחברה בנציבות איכות הסביבה בנציבות האירופית, ובין היתר היה לה תפקיד משמעותי בקידום פרוטוקול קיוטו ו-"REACH", רגולציה רחבת היקף המסדירה את מדיניות הכימיקלים במדינות האיחוד. בשנים 2004 - 2009 כיהנה כנציבת אסטרטגיה תקשורתית וקשרים ארגוניים באיחוד (תיק שבוטל בשנת 2010). בנוסף כיהנה בתפקיד סגן נציב ראשון תחת נשיא הנציבות ברוזו.
בשנת 2004, הייתה ולסטרם החברה הראשונה בנציבות האירופית שניהלה בלוג באינטרנט. חלק התגובות באתר שלה הפכו במהרה לאזור ויכוחים והתנצחויות בנושאים הנוגעים לפוליטיקה של האיחוד האירופי. עם דחייתה ב-2005 של החוקה האירופית בעקבות התנגדות המצביעים הצרפתים וההולנדים, הציגה ודחפה ולסטרם את "תוכנית D" (לדמוקרטיה, לדיאלוג ולדיבייט) במטרה לחבר מחדש את האזרחים לאיחוד האירופי. פעילותה בפלטפורמות הללו, כמו גם תמיכתה ב-"oneseat.eu", עצומה אינטרנטית שקראה להקמת מושב פרלמנט יחיד בבריסל (במקום 4 המושבים הקיימים - בריסל, שטרסבורג, פרנקפורט ולוקסמבורג) מסיבות פוליטיות וכלכליות והגיעה למיליון חותמים, הקנו לה מוניטין טוב אצל חלק מתושבי האיחוד ובשנת 2006 היא הוכתרה לאישה הפופולרית ביותר בשוודיה; מנגד, קיבלה פעילותה זו גם יחס שלילי, בין היתר על ידי יריבים פוליטיים, והיא כונתה גם "נציבת התעמולה".
לאחר הבחירות ב-2006 בהן איבדו הסוציאל-דמוקרטים מכוחם, הודיע ראש הממשלה לשעבר גוראן פרסון על פרישתו מהחיים הפוליטיים במרץ 2007. ולסטרם נחשבה כמועמדת העדיפה ביותר להחליף את פרסון בתפקיד יושב ראש המפלגה, אך היא הבהירה שאין בכוונתה לעשות זאת. לתפקיד יושבת הראש של המפלגה נבחרה מונה סהלין.
מיד לאחר בחירתה של סחלין, קיבלה ולסטרם משרה בחברה שעוסקת בפיתוח אסטרטגיות פוליטיות לקראת הבחירות הממשמשות ובאות לפרלמנט האירופי. בעקבות קבלת משרה זו על ידה, טען הליברל השוודי קרל ב. המילטון (ולאחר מכן גם פרדריק ריינפלט), שהיא מהווה הפרה של השבועה אותה נשבע כל חבר בנציבות האירופית, ובה נאמר כי על חברי הנציבות לפעול למען האינטרס של הקהיליה בלי שום השפעה מפוליטיקאים. ב-19 במרץ הצהיר סגן הדובר הראשי של הנציבות, פיה אהרנקילד-הנסן, כי משרתה החדשה של ולסטרם אינה עומדת בסתירה לתפקידה כנציבה (תפקיד אותו מילאה עד 2009). בשנת 2009 ערך "האקונומיסט" סקירה של הנציבים השונים, והגדיר את ולסטרם כ"מאכזבת".
ב-31 בינואר 2010 הודיע מזכ"ל האו"ם באן קי-מון בפסגת האיחוד האפריקאי שהתקיימה באתיופיה על כוונתו למנות את ולסטרם לתפקיד ראשון מסוגו של נציגה מיוחדת למזכירות האו"ם (SRSG) לנושא אלימות מינית נגד נשים וילדים במוקדי סכסוך בעולם. על ייסוד תפקיד זה הוחלט בהחלטה 1888 של מועצת הביטחון של האו"ם, המבוססת על החלטות 1325 (משנת 2000) ו-1820 (משנת 2008), כי "על מזכיר האו"ם למנות 'נציג/ה מיוחד/ת' להוביל ולתאם את המאמצים לשים קץ לאלימות מינית במהלך סכסוכים ולאחריהם". ולסטרם כיהנה בתפקיד זה מאפריל 2010 עד מאי 2012, אז הוחלפה על ידי זיינב בנגורה.
ב-18 בספטמבר 2010 אישרה ולסטרם כי עם תום תקופת ההצבה שלה כנציגה מיוחדת לאו"ם, בפברואר 2012, היא תתמנה ליושבת ראש הוועד המנהל של אוניברסיטת לונד.
ב-3 באוקטובר 2014, כאשר יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית סטפן לוון נבחר לראש ממשלת שוודיה, מונתה ולסטרם לשרת החוץ בממשלתו. אחת המטרות העיקרית של מדיניות חוץ שלה היא ששוודיה תזכה באחד המושבים שאינם קבועים במועצת הביטחון של האו"ם בבחירות שייערכו ב-2016.
במהלך הקדנציה שלה חלה הידרדרות ביחסי ישראל–שוודיה בעקבות שורת התבטאויות שלה במהלך גל הטרור.