זמן קצר לאחר שחזר לניו אורלינס מורפי קיבל הזמנה לתחרות השחמט הבינלאומית בברמינגהאם, אנגליה, בקיץ 1858. בשנה זו היה מורפי עדיין צעיר מהגיל בו ניתן לעסוק בעריכת דין ולכן קיבל את ההזמנה ונסע לאנגליה. אולם במקום לשחק בתחרות, העדיף מורפי לשחק בסדרה של דו-קרבות מול כל השחקנים המובילים באנגליה, ואת כולם ניצח בקלות. היחיד שסירב לשחק מולו היה הווארד סטאונטון, שכבר היה רחוק משיא יכולתו. זה האחרון הסכים בתחילה להתמודד מול מורפי, אך לאחר שבחן את משחקו של מורפי החליט לבטל את ההתמודדות.
מאוחר יותר נמתחה ביקורת על הווארד סטאונטון, עקב ההימנעות מההתמודדות מול מורפי. ידוע שסטאונטון עבד על המהדורה של כתבי שקספיר במקביל, אך זה לא הפריע לו להשתתף בתחרות שחמט בזמן ביקורו של מורפי. סטאונטון טען כי האשמה היא במורפי, והוסיף, בין יתר הטענות, שלמורפי חסרו האמצעים לממן דו-קרב כזה, טענה לא סבירה בהתחשב בפופולריות של מורפי.
מורפי חיפש יריבים חדשים, ולכן חצה את התעלה לצרפת. שם שיחק בקפה דה לה רז'אנס בפריז, מרכז השחמט של צרפת. הוא ניצח בקלות בדו-קרב מול דניאל הארוויץ, שחמטאי מקצועי.
בפריז סבל מורפי מהתקף של דלקת במעיים. בהתאם לידע הרפואי של אותם הימים, הוא טופל באמצעות עלוקות, ואיבד כמות ניכרת מדמו עד כדי כך שלא היה מסוגל לעמוד ללא עזרה. למרות זאת התעקש מורפי להתמודד בדו-קרב מול אמן השחמט הגרמני אדולף אנדרסן, שנחשב על ידי רבים כשחקן החזק ביותר באירופה. למרות מחלתו ניצח מורפי בקלות, +7 -2 =2. כאשר נשאל לגבי תבוסתו, טען אנדרסן שהוא לא היה בשיא כושרו אבל הודה שבכל מקרה מורפי חזק ממנו והוא נוצח בדו-קרב הגון. אנדרסן גם העיד, שלדעתו, מורפי הוא השחקן החזק ביותר שאי פעם שיחק שחמט, חזק גם מהשחמטאי הצרפתי הידוע לואי שארל דה לה בורדונה.
הן באנגליה והן בצרפת הירבה מורפי לשחק משחקים סימולטניים כולל תצוגות של שחמט עיוור בהן שיחק באופן קבוע מול שמונה מתחרים בו זמנית. ברוב המקרים הביס את כל מתחריו. חלק מהמשחקים התפרסמו בכתובים, כמו המשחק נגד הדוכס מברונסויק והרוזן איזוארד בבית האופרה האיטלקי בפריז המכונה עד היום "משחק האופרה".
ההכרזה כאלוף העולם.
עדיין בן 21, מורפי היה כבר מפורסם למדי. בפריז, בשבתו בחדרו במלון באחד הערבים עם רעו פרדריק אדג', קיבל מורפי אורח לא צפוי. "אני הנסיך גליצין, אני רוצה לפגוש את מורפי" אמר האורח על פי אדג'. מורפי הזדהה לפני האורח וזה קרא "זה בלתי אפשרי! אתה צעיר מדי!". הנסיך הסביר שהוא היה בגבול סיביר כאשר שמע לראשונה על נפלאות מורפי. לאחד מחבריו לסוויטה היה עותק של עיתון שחמט שפורסם בברלין, Schachzeitung, ומאז רצה לפגוש את מורפי. הוא אמר למורפי שהוא צריך לבקר בסנקט פטרבורג, רוסיה, משום שמועדון השחמט בארמון הקיסרי יקבל אותו בהתלהבות.
באירופה קראו למורפי אלוף העולם. בנשף שנערך לכבודו בפריז, ב-4 באפריל 1859, הניחו זר דפנה על ראשו של פסל של מורפי, שגולף על ידי הפסל אויג'ן לקן. במפגש דומה בלונדון, לשם חזר באביב 1859, הוכרז מורפי בשנית כאלוף העולם. הוא אף הוזמן לפגישה פרטית עם המלכה ויקטוריה.
מורפי היה כה דומיננטי במשחקו עד שגם אמנים לא יכלו לאתגר אותו ללא יתרון בעמדת הפתיחה. במשחק סימולטני מול חמישה אמנים וביניהם ג'ול ארנו דה ריוויאר, שמואל בודן, תומאס וילסון בארנס, יוהאן לבנטל והנרי בירד, זכה מורפי בשני משחקים, הפסיד באחד ובשניים הנותרים סיים בתיקו.
דברי הקילוסין המשיכו עם חזרתו של מורפי לאמריקה, שם סייר בערים המרכזיות בדרכו לביתו. באוניברסיטת ניו יורק, ב-29 במאי 1859, סיים בנו של הנשיא מרטין ואן ביורן את ההצגה של מורפי בהכרזה "פול מורפי, אלוף העולם לשחמט". בבוסטון, בנשף בו השתתפו ראש עיריית בוסטון הנרי וואדסוורת' לונגפלו, נשיא אוניברסיטת הרווארד ודמויות נוספות הכריז ד"ר אוליבר ונדל הולמס על מורפי באותן המילים: "פול מורפי, אלוף העולם לשחמט". מורפי, בסיכום, הפך לידוען. עיתונים ביקשו ממנו לכתוב טורי שחמט, יצרנים ביקשו את תמיכתו ומועדון כדור בסיס נקרא על שמו.
נטישת השחמט.
לאחר שהביס את כל יריביו הרציניים, הצהיר מורפי כי לא ישחק עוד בדו-קרבות מבלי לתת ליריבו יתרון של רגלי ומסע. לאחר שחזר לביתו הודיע כי פרש ממשחק השחמט, ולמעט כמה אירועים יוצאי דופן, הפסיק מורפי כליל את הופעותיו בהתמודדויות פומביות.
לרוע מזלו, תחילת הקריירה המשפטית שלו נקטעה בשנת 1861 עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית. מורפי התנגד לפרישה, ולא שירת בצבא הקונפדרציה. במהלך המלחמה חי חלק מהזמן בניו אורלינס וחלק בפריז ובהוואנה, בירת קובה.
ייתכן שעקב התנגדותו למלחמה, לא הצליח מורפי לבנות לעצמו פרקטיקה משפטית גם לאחר סיומה. ניסיונותיו לפתוח משרד עורכי דין נכשלו, כאשר לקוחותיו רצו לדבר על שחמט ולא על בעיותיהם המשפטיות.
מורפי בילה למעשה את שארית חייו בבטלה. מבחינה כלכלית לא היו לו בעיות עקב הונה של משפחתו, ולחזור לשחמט תחרותי סירב למרות הפצרות מעריציו הרבים. בהתאם להשקפה שרווחה בתקופתו של מורפי, השחמט נחשב לתחביב בלבד ולא לעיסוק רציני. לשחמטאי מקצוען התייחסו כאל מהמר מקצוען. רק עשרות שנים מאוחר יותר הגיע זמנו של השחמט המקצועני.
מותו.
מורפי נמצא מת בגיל 47, בתוך האמבטיה שבביתו. מסקנות הנתיחה שלאחר המוות הראו שמותו נגרם כתוצאה משבץ מוחי, לאחר שנכנס למים קרים לאחר הליכה ממושכת בחום היום. האחוזה של משפחת מורפי, שנמכרה על ידי המשפחה בשנת 1891, הפכה לברנן, מסעדה מפוארת בניו אורלינס.
סגנון משחקו.
כיום, חובבים רבים רואים במורפי שחקן תחבולני מדהים ומסחרר, אשר הצטיין בהקרבת מלכתו ובמתן מט ליריביו מספר מסעים מבריקים לאחר מכן. סיבה אחת לרושם זה היא שספרי שחמט נוטים להדפיס מחדש משחקים מבריקים שלו. ישנם משחקים בהם עשה זאת, אך לא זה היה הבסיס של סגנונו השחמטאי. האמנים בני דורו העריכו את סגנונו כשמרני ביחס לסגנונם הראוותני של אמנים כלואי שארל דה לה בורדונה ואפילו אדולף אנדרסן. על כך כתב גארי קספרוב:
ניתן להחשיב את מורפי כשחקן המודרני הראשון. אמנם חלק ממשחקיו אינם נראים מודרניים, אך זאת משום שהוא לא נזקק להתפתחות העמדתית האיטית בה נוקטים רבי אמנים מודרניים, או כאלו שהווארד סטאונטון, לואיס פאולסן ולאחר מכן וילהלם שטייניץ פיתחו. יריביו לא שלטו ברזי המשחק הפתוח, ולכן הוא שיחק בשיטה זו נגדם והעדיף עמדות פתוחות שכן הן הביאו אותו להצלחות מהירות. הוא שיחק משחקים פתוחים בצורה כמעט מושלמת, אך התמודד בכל סוגי העמדות, כאשר ההבנה השחמטאית שלו הייתה ברמה שהקדימה את זמנה בשנים רבות.
מורפי היה שחקן שידע באופן אינטואיטיבי מהו המהלך הטוב ביותר, ובהיבט זה דומה לו חוזה ראול קפבלנקה. בדומה לקפבלנקה, גם מורפי היה ילד פלא, תכנן את מהלכיו במהירות והיה קשה לנצחו. יוהאן לבנטל ואדולף אנדרסן ציינו מאוחר יותר שהיה קשה לנצחו משום שהוא ידע כיצד להתגונן והיה מסוגל לסיים בתיקו או אף לנצח משחקים בהם נקלע לעמדות קשות. בו בזמן, הוא היה קטלני כאשר קיבל עמדה מבטיחה. אנדרסן העיר במיוחד בנושא זה ואמר שמסע גרוע אחד נגד מורפי שקול לכניעה. "אני מנצח במשחקי ב-70 מסעים, אך מורפי עושה זה ב-20, וזה רק טבעי" אמר אנדרסן, כאשר הסביר את התוצאות הגרועות שלו מול מורפי.
משחקים מפורסמים.
עמדה ממשחק שנערך בין מורפי ובין אדולף אנדרסן, בשנת 1858. מורפי הקריב צריח ושיחק 8. ר:ו4. המהלך ממחיש יכולת נדירה של ניתוח וחיזוי מהלך המשחק העתיד להתרחש..
משחק לדוגמה.
במשחק זה מובאים כל המסעים כולל פרשנות (מורפי לבן)
תחבולות של פול מורפי.
עמדות אלו ממחישות את סגנון משחקו מלא המרץ, ההעזה והראייה למרחוק. בכל אחת מהעמדות עומד מורפי לבצע את המסע שמבטיח את זכייתו. ניתן לנסות למצוא את המסע או להתבונן בפתרונות המביאים בכל פעם את המשחק המלא, כאשר המסע הזוכה מודגש.
התייחסויות אל מורפי.
על גדולתו של מורפי ניתן ללמוד מהתייחסויות של שחמטאים אחרים אליו:
רישום
רישום, באמנות, הוא שיטת ציור ובה האמן יוצר תמונה או דימוי על ידי שרטוט שלהם על משטח. מדיית הרישום שונה מן הציור בכך שהוא שם דגש על הקו ועל רישום הנפחיות והצורות בעזרת אור-וצל ולא באמצעות צבע. בכך קרוב הרישום לטכניקות גרפיות כגון הדפס או תחריט.
היסטוריה.
רישום שימש בעבר בעיקר כטכניקה מקדימה (סְקִיצָה) לציור או פיסול, אולם כיום, עם השתנות גבולות האמנות, יש לרישום מעמד הדומה למעמדו של הציור וההבחנה ביניהם נהייתה פחות ברורה, כך שניתן למצוא רישומים בתערוכות, ואף תערוכות המוקדשות לרישום בלבד.
אמצעי רישום.
אמצעי רישום קלאסיים כוללים שימוש בעיפרון, פחם, עט, דיו, גירי פסטל, מכחולים או חרט. על אף שלרוב מבוצעים הרישומים בצבע שחור על גבי נייר לבן, ישנם גם רישומי צבע שצוירו באמצעות עפרונות צבעוניים (בדרך כלל שימוש בגוונים של צבע אחד), ורישומים בגווני אפור שצוירו בעפרונות פחם.
לעיתים הרישום נעשה על גליונות נייר קטנים בעלי אופי אינטימי (כמו רישומים בפנקס רישומים), אולם יש רישומים המבוצעים בפורמטים גדולים מאוד. באמנות המודרנית נעשים לעיתים רישומים על מצע השונה מנייר ובטכניקות שונות ואקלקטיות.
אומני רישום.
בין האמנים הידועים בעבודות הרישום שלהם ניתן למצוא את מיכלאנג'לו, את אלברכט דירר, את רמברנדט. בין הציירים המודרניים ידועים הצייר סי טוומבלי והפסל יוזף בויס.
בין האמנים הישראלים ידועים ברישומים שלהם האמנים אנה טיכו, רות שלוס, לאופולד קרקואר ואביבה אורי.
החוליה החלשה