לפיכך, יש היסטוריה של מוסלמים, יהודים, נוצרים ומסורות דתיות אחרות החיים יחד בחברה פלורליסטית. בנוגע להווה כותב חוסיין שלמרות היסטוריה ארוכה של פלורליזם ודיאלוג בין-דתי באסלאם, כיום מוסלמים רבים מתקשים להחליט כיצד לפרש חלקים סותרים בקוראן שחלקם תומכים בבניית גשרים בין-דתית, בעוד שבאחרים מוצדקת הדרה הדדית.
הדת האחמדית.
הדת האחמדית, היא פלג מוסלמי המאמין כי מירזא ע'ולאם אחמד (1835–1908) הוא הנביא אשר חסידי דתות שונות חיכו לו. לתפיסת האחמדים, דיאלוגים בין-דתיים הם חלק בלתי נפרד מפיתוח היחסים הבין-דתיים וכינון השלום. קהילת אחמדיה מארגנת אירועים בין-דתיים מקומיים וארציים במקומות שונים בעולם על מנת לפתח אהבה והבנה בין הדתות.
בשנת 2009, נשיא הקהילה האחמדית בישראל, מוחמד שריף עודה נפגש עם האפיפיור בנדיקטוס ה-16, והעביר לו מסר ישיר מהחליף החמישי של הקהילה האחמדית, מירזא מסרור אחמד. החליף ביקש מהאפיפיור להשתמש בהשפעתו על מנת לעודד סובלנות דתית.
יוזמות לקידום דיאלוג בין-דתי.
דיאלוג ופעולות בין-דתיות התרחשו במשך מאות שנים. קיים ויכוח נרחב על האפקטיביות ההיסטורית של דיאלוג בין-דתי. התאולוג ג'יימס ל. הפט, חוקר באוניברסיטת דרום קליפורניה טען בהרצאה על "הכורח של דיפלומטיה בין-דתית", בה דיבר על הקונפליקטים בין המאמינים של שלוש הדתות האברהמיות (יהדות, נצרות ואסלאם) כי למעט תקופת הקונביבנסיה מהמאה ה-8 ועד המאה ה-15 בספרד, המאמינים בדתות אלו שמרו על מרחק או היו בסכסוך, וקיימו דיאלוג כן לעיתים נדירות. "המציאות העצובה הייתה שרוב הזמן יהודים, מוסלמים ונוצרים נותרו בורים אחד לגבי השני, או גרוע מכך, במיוחד במקרה של נוצרים ומוסלמים, תקפו זה את זה". לעומת זאת, פרויקט הפלורליזם באוניברסיטת הרווארד מבוסס על ההנחה שכל מסורת דתית גדלה לאורך הדורות בדיאלוג ובאינטראקציה היסטורית עם מסורות אחרות. נוצרים, יהודים ומוסלמים היו חלק מההיסטוריה אלו של אלו, הם חלקו לא רק כפרים וערים, אלא גם רעיונות על אלוהים והתגלות אלוהית.
תיעוד נרחב של ויכוחים בין-דתיים ניתן למצוא בספר אוצר ויכוחים, המהווה אסופה של ויכוחים בין יהודים לנוצרים לאורך דורות. הספר, שראה אור לראשונה בניו-יורק בשנת 1922, מכיל בחלקו הראשון מכיל ויכוחים בעיקר מימי הביניים כגון משפט פריז מ-1240 וויכוח ברצלונה משנת 1263, אך גם מספר ויכוחים מהעת החדשה.
רבים מן הוויכוחים שנכללים תחת הכותרת הפולמוס היהודי-נוצרי במהלך ההיסטוריה התאפיינו בשליטה נוצרית על אופי הוויכוח והשאלות הנשאלות, ותוצאות ויכוחים אלו היו אלימות כנגד הנציגים היהודים שהשתתפו בוויכוח. למשל, בעקבות השתתפותו של הרמב"ן בוויכוח ברצלונה נשמעו קולות שקראו להעניש את הרמב"ן והוא נאלץ לגלות לארץ ישראל. במשפט פריז, חבר השופטים הנוצרי מצא את התלמוד אשם בכך שהוא כולל דברי כפירה, ודברי איבה כלפי הנוצרים וגזר על שריפת התלמוד.
פרלמנט הדתות העולמי ב-1893, שנערך בשיקגו, אילינוי נחשב לעיתים קרובות כ"לידתה של התנועה הבין-דתית". המפגש היה הכינוס המאורגן והבינלאומי הראשון של מנהיגים דתיים מאמונות שונות. מאז הפגישה הראשונה ב-1893, התקיימו שמונה פגישות של הפרלמנט. בשנת 1993, במלאת מאה שנה לוועידה הראשונה שלו, אירח פרלמנט הדתות העולמי כנס בשיקגו עם 8,000 משתתפים מרקע אמוני ברחבי העולם.
ברחבי העולם קיימות כיום יוזמות בין-דתיות מקומיות, אזוריות, לאומיות ובינלאומיות.
יוזמות לדיאלוג בין-דתי ביוזמת אנשי דת.
בשנת 2008 הקים הרב שלמה ריסקין את המרכז להבנה ושיתוף פעולה יהודי-נוצרי (CJCUC). המרכז נוסד כדי להתחיל בביסוס דיאלוג תאולוגי בין יהודים לנוצרים מתוך אמונה שבדיאלוג שתי הדתות ימצאו הרבה יותר שמאחד ביניהן מאשר מפריד ביניהן. המרכז, הממוקם במוזיאון ארצות המקרא בירושלים, עוסק בלימוד תנ"ך לנוצרים, הן מהקהילה המקומית בישראל והן מחוץ לה. המרכז ארגן יוזמות בין-דתיות רבות ויוזמות רבות לגיוס כספים. לדוגמה: יום הלל (באנגלית:Day to Praise) אשר חל ביום העצמאות הישראלי בו נוצרים מוזמנים לחגוג עם היהודים את הקמתה של מדינת ישראל.
בשנת 2008 נערכה ועידה היסטורית לדיאלוג בין-דתי ביוזמתו של מלך ערב הסעודית עבדאללה. מטרת הועידה הייתה לפתור בעיות עולמיות באמצעות יצירת הרמוניה במקום הסכסוכים הקיימים. בוועידה השתתפו מנהיגים דתיים בני דתות שונות כמו נצרות, יהדות, בודהיזם, הינדואיזם ודאואיזם. המפגש התקיים במדריד, ומארח המפגש היה חואן קרלוס מלך ספרד.
בשנת 2013 ראה אור ספרם של הרב מארק שנייר והאימאם שמסי עלי "בני אברהם" עם כותרת המשנה "שיחה גלויה על הנושאים שמפרידים ומאחדים יהודים ומוסלמים". בספרם טוענים שנייר ושמסי שעל ידי קידום היכרות הדדית של תוכני האמונה של שתי הדתות, יהודים ומוסלמים יכולים להבין שאמונותיהם הדתיות למעשה אמורות לקרב ביניהם יותר מאשר לפלג אותם. לפי הבנה זו, שנייר ועלי מאמינים שיהודים ומוסלמים יהפכו למגנים זה על דתו של זה, תוך גינוי אנטישמיות ואיסלאמופוביה ובאמצעות קידום שיתוף פעולה בין-דתי. בספר, הרב שנייר מתייחס לדיאלוג היהודי-מוסלמי, שם הוא מודה שאף על פי שהוא נמצא בצמיחה עצומה, עדיין איננו במקום הרצוי.
יוזמות לדיאלוג בין-דתי מטעם אנשי אקדמיה.
בשנת 1991, דיאנה אק מאוניברסיטת הרווארד השיקה את פרויקט הפלורליזם על ידי הוראת קורס בנושא "דתות עולמיות בניו אינגלנד". במהלך הקורס, סטודנטים חקרו את הקהילות הדתיות המגוונות באזור בוסטון. פרויקט זה הורחב לשרטוט התפתחות המאמצים הבין-דתיים ברחבי ארצות הברית ולאחר מכן בעולם.
בשנת 2008, באמצעות שיתוף הפעולה של ההיברו יוניון קולג' עם קרן עומר אבן אל-ח'טאב (Omar Ibn Al-Khattab Foundation) הוקם באוניברסיטת דרום קליפורניה (University of Southern California),המרכז למעורבות מוסלמית-יהודית. המרכז הוקם בהשראת החזון של נשיא האוניברסיטה, סטיבן סמפל (Steven Sample), במטרה להגביר את שיתוף הפעולה בין מוסדות שכנים, על מנת להועיל הן לאוניברסיטה והן לקהילה הסובבת אותה. משימת המרכז היא לקדם דיאלוג, הבנה ושותפויות עממיות, קהילתיות ואקדמיות בין הדתות השונות.
בשנת 1958, החל לעבוד המרכז לחקר דתות עולמיות (CSWR) בבית הספר ללימודי דת של הרווארד מאז, הוא ממלא תפקיד חשוב בקידום הלימוד וההבנה בין דתות בעולם. הוא תומך בחקירה אקדמית ובהבנה בינלאומית בתחום זה באמצעות הקהילה שלו, מאמצי המחקר והמימון שלו, התוכניות הציבוריות היזומות על ידו ופרסומיו.
יוזמות לדיאלוג בין-דתי בישראל.
בשנת 2001 הוקמה בישראל האגודה למפגש בין-דתי (Interfaith Encounter Association). מטרת האגודה לקדם דו-קיום במזרח התיכון באמצעות מחקר בין-תרבותי ודיאלוג בין-דתי. לשם כך היא מקימה קבוצות או מרכזים ומקיימת מפגשים בין-דתיים מתמשכים המפגישים קהילות שכנות ברחבי הארץ.
העיר חיפה כמקרה בוחן ישראלי.
חיפה היא עיר רב-תרבותית אשר מכילה מגוון רב של דתות, ומגוון זרמים שונים בתוך כל אחת מהדתות. בעיר חיפה, יושב המרכז הבהאי העולמי אשר מהווה את המרכז המנהלי והדתי של הדת הבהאית. בנוסף, מרבית הקהילה האחמדית בישראל מרוכזת בעיר. כמו כן, קיימים בעיר מסגדים, כנסיות ובתי כנסת רבים.
באוניברסיטת חיפה, פועלת 'חממת חיפה לחקר דתות' אשר מקדמת חקר דתות באמצעות שיתופי פעולה בין-תחומיים באוניברסיטת חיפה ויצירת במה לשיח בין-דתי בקרב הקהילות הדתיות השונות בעיר חיפה וסביבתה. בשנת 2022, 'חממת חיפה לחקר הדתות' ו'מרכז המלך חאמד לדו קיום בשלום של בחריין' חתמו על שיתוף פעולה לקידום סבלנות וחיים משותפים.
נבוישה סטפנוביץ'
נבוישה סטפנוביץ' (בסרבית: Небојша Стефановић; נולד ב-20 בנובמבר 1976) הוא פוליטיקאי סרבי מהמפלגה הפרוגרסיבית הסרבית. מכהן כסגן ראש הממשלה מאז 11 באוקטובר 2016 וכשר ההגנה מאז 28 באוקטובר 2020. בעבר שימש כנשיא האספה הלאומית בין 2012–2014, וכשר הפנים בין 2014–2020.
ביוגרפיה.
סטפנוביץ' נולד בבלגרד ב-20 בנובמבר 1976. ב-2001 הוא הצטרף למפלגה הרדיקלית הסרבית ב-2004 הוא החל לעבוד כמנהל שיווק בחברת "Interspeed Ltd" באותה שנה נבחר למועצת העיר בלגרד. ב-2007 הוא נבחר לאספה הלאומית הסרבית ומונה ליו"ר הוועדה למסחר ותיירות. ב-2008 פרש סטפנוביץ' מהמפלגה הרדיקלית והיה בין מקימי המפלגה הפרוגרסיבית הסרבית. ב-2011 הוא השלים תואר שני בכלכלה. ב-2012 הוא נבחר שוב לאספה הלאומית מטעם המפלגה הפרוגרסיבית. ביולי של אותה שנה הוא מונה לנשיא האספה הלאומית. בתפקידו זה הוא התבלט בעיקר בשל מאבקיו למען נשים הרות ואמהות.
לאחר הבחירות לפרלמנט ב-2014, מונה סטפנוביץ' לשר הפנים בממשלתו של אלכסנדר ווצ'יץ'. הוא המשיך לכהן בתפקיד גם בממשלתו של אנה ברנאביץ'. ברנאביץ' מינה אותו במקביל גם לסגן ראש הממשלה. ב-28 באוקטובר 2020 הוא מונה לשר ההגנה.
במקביל הוא מכהן כנשיא המועצה למאבק בסחר בבני אדם, מפקד המטה למצב חירום של הרפובליקה של סרביה, נשיא המועצה הלאומית למאבק בסכנות התרחשויות בספורט, וכן נשיא צוות התיאום להנחיית פעילויות במאבק נגד הלבנת הון ומימון טרור, מזכיר המועצה לביטחון לאומי, וראש הלשכה לתיאום שירותי הביטחון.
ג'רמי סוצ'אן
ג'רמי סוצ'אן (באנגלית: Jeremy Sochan; נולד ב-20 במאי 2003) הוא כדורסלן אמריקאי-פולני המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בסן אנטוניו ספרס.
קריירה.