לאחר נחיתת החול בארץ ישראל הוא מתחיל לפלוש לפנים הארץ הוא עושה זאת על ידי הרוח לאחר שנשחק מספיק בהובלתו דרך הים והחוף. החולות נעים "בהקפצות", לרוב עד חצי מטר גובה. נחיתתם מקפיצה לעיתים גרגרים אחרים (תלוי במסת הגרגיר).
כאשר החול נתקל במכשול הוא נערם ויוצר מתלול מתון אל עבר המכשול ולאחריו נפילה תלולה – הדיונה.
מאחר שהקלציט מושפע מהר יותר מהמים מאשר הקוורץ, הגשם היורד בחורף ממיס את הקלציט וגורם לו לחלחל מטה אל קרקעית הדיונה, תהליך הנמשך לאורך שנים. עם המעבר לעונה היבשה מתאדים המים דרך החללים שבחול. מתחת לדיונה נוצר ריכוז גבוה יחסית של קלציט אשר עוטף את גרגירי הקוורץ. הקלציט מתגבש סביב הקוורץ ומתקבל סלע הבנוי גרגירי קוורץ המלוכדים על ידי הקלציט. זהו הכורכר (אבן חול גירית: קוורץ וקלציט לעומת אבן החול הנובית: קלציט ותחמוצת הברזל).
הכורכר בנוי 30%-60% קוורץ ו 30%-60% קלציט בתלות בעומק הכורכר ובמשך היווצרותו. היווצרות הכורכר דורשת אקלים ים תיכוני (עונות גשומות לצד עונות יבשות). הכורכר מסודר ברכסים בכיוון צפון דרום וגובהם אינו עולה על 80 מ'. בצפון ישנם 2–3 רכסים זה לצד זה ובדרום מספרם מגיע ל 4–5 רכסים בו זמנית לאורך הרצועה.
ישנה סברה האומרת שרכסי הכורכר הם עדות לקו חוף ישן אך טענה זו הופרכה על ידי בדיקת שרידי האדם ברכסי הכורכר. אם אכן היו רכסי הכורכר עדות לקו חוף ישן היינו מוצאים רכסי כורכר עם שרידים חדשים יחסית ללא שרידים ישנים, אך זה אינו המצב - אנו מוצאים בכל רכסי הכורכר עדות לבני אדם מתקופות שונות ללא הבחנה או סדר.
חמרה.
מקור השם במילה הערבית אחמר שפירושה אדום - צבעו של חול זה.
תפרוסת: רכסי חול אדום נמצאים במרכזו של מישור החוף.
החמרה היא בעצם חול הדיונות עם תחמוצת הברזל. ההנחה אומרת שצבעה האדום בא מהברזל ששוקע עליה מהלס, וכן זוהי הסיבה שלטרה רוסה יש גוון אדום אף על פי שזו אדמה שהתפתחה מגיר.
תצורת רג.
אינה נפוצה בארץ (ניתן לראות משטחים בעיקר במעלה עקרבים הרומי, באזור ירוחם ובנחל חתירה). מדובר במשטחי סלע רציף המכסים את פני הקרקע. לעומתם נפוצה בארץ - בעיקר לאורך הערבה ובמישורי הנחלים פארן וחיון - תצורת הסרירים (טעות נפוצה בארץ היא לכנות את צורת הסרירים בשם "רג"...), שהיא משטח של חלוקי סלע המכסים את פני הקרקע. הסרירים הם שברי אבן צור שנותרו על פני השטח אחרי שחלקי סלע רכים וקלים יותר הוסרו והוסעו ברוח ובמים. קרקע זאת דלה ואיננה משמשת לחקלאות.
מלכי סקוטלנד
מלכי סקוטלנד היו השליטים של ממלכת סקוטלנד. על פי המסורת, המלך הסקוטי הראשון היה קנת' מקאלפין (קינאד מק אילפין) אשר ייסד למעשה את ממלכת אלבה (שמה של ממלכת סקוטלנד בימי הביניים) בשנת 843. היסטוריונים נוהגים כיום לספור גם את מלכי הפיקטים כמלכים של סקוטלנד הקדומה, ועדויות היסטוריות משייכות את המעבר מהתואר "מלך הפיקטים" (Rex Pictorum) ל"מלך אלבה" (ri Alban) לתקופתו של המלך דונלד השני - תקופה בה פחת השימוש בלטינית בכתבי דברי הימים הרשמיים ואלה החלו להיכתב בגאלית סקוטית. באותה עת נעשה שימוש בשם "אלבה" שהיה השם המקובל על האוכלוסייה המקומית, ורק מאוחר יותר, באמצע המאה ה-11 ניתן לארץ שמה המקובל באנגלית - "סקוטלנד" (Scotland), והמלכים החלו להיקרא "מלכי סקוטלנד" (rex Scotorum).
בשנת 1707 פסק השימוש בתואר "מלך סקוטלנד" בעקבות איחוד ממלכת סקוטלנד עם ממלכת אנגליה והקמת הממלכה המאוחדת.
בתי מלוכה.
בית אלפין.
המלכים ששלטו בממלכת אלבה לאחר שלטונו של קנת מקאלפין נחשבים כיום למלכים מבית אלפין, אולם הבחנה זו היא הבחנה של היסטוריונים מודרניים. צאצאי קנת מקאלפין השתייכו לשתי משפחות אשר הכתר עבר ביניהן - לרוב בעקבות מלחמות ירושה ביניהן ורציחות של מלכים. מלקולם השני היה האחרון ממלכי בית אלפין, אולם הצליח להביס את כל יריביו והטוענים לכתר. לאחר מותו בלא בנים זכרים, עבר הכתר לבנה של בתו - דאנקן הראשון אשר נחשב לראש בית דאנקלד.
בית דאנקלד.
דאנקן, נכדו של מלקולם השני עלה לשלטון, בשל העובדה שלמלך מלקולם השני לא היו בנים זכרים. דאנקן נהרג בקרב על ידי מקבת', מלך סקוטלנד.
בית מוריי.
מקבת' השתלט על המלוכה לאחר שהרג את דאנקן הראשון. שלטונו של מקבת' היה ארוך ומוצלח, אולם בנו של דאנקן הראשון, מלקולם השלישי הדיח את מקבת' ואת יורשו (בנו החורג) לולאך והשיב לשלטון את בית דאנקלד.
בית דאנקלד (המשך).
לאחר השבת השלטון לבית דאנקלד המשיכו מאבקי הכוח בין הפלגים השונים של בית המלוכה. לאחר מותו של מלקולם השלישי בקרב, עלה אחיו דונלד השלישי לשלטון, וגירש את בניו של מלקולם השלישי מסקוטלנד. בעקבות גירוש זה החלה מלחמת אזרחים. בניו של מלקולם, דאנקן השני ואדגר נצחו ואדגר שלח את דודו ובהמשך את אחיו למנזר.
בית פיירהייר.
לאלכסנדר השלישי נולדו שני בנים ובת אחת. בניו של אלכסנדר נפטרו עוד בחייו. בתו, מרגרט, נישאה לאריק השני, מלך נורווגיה וילדה לו בת אחת בטרם נפטרה. לאחר מותו של אלכסנדר בשנת 1286 עברה הירושה לנכדתו - מרגרט. מרגרט נשארה בנורווגיה עד שנת 1290 ונפטרה במהלך מסעה לסקוטלנד.
הטוענים לכתר 1290-1292.
לאחר מותה של מרגרט לא היה יורש ברור לכתר הסקוטי, והיו שלושה עשר טוענים לכתר שנאבקו זה בזה על השלטון בסקוטלנד. בסופו של דבר, לאחר שנתיים של מאבקים בין הטוענים לכתר, בחר אדוארד הראשון, מלך אנגליה, בג'ון באליול.
בית ברוס.
במשך עשר שנים לא שלט בסקוטלנד אף מלך. הסקוטים התנגדו לניסיונות האנגלים להשתלט על המדינה, ויליאם וולאס ולאחריו רוברט דה ברוס לחמו באנגלים, ובשנת 1306 הוכתר רוברט כמלך סקוטלנד על אבן הגורל במנזר סקון. יכולותיו הצבאיות של רוברט וחולשתו של אדוארד השני איפשרו את ניצחון הסקוטים בשנת 1314 בקרב באנוקברן ובשנת 1329 הסכימו האנגלים לעצמאות סקוטלנד. יורשו של רוברט - דייוויד השני מלך בעודו ילד, והאנגלים חדשו את מלחמתם בסקוטלנד ושלחו כוחות צבאיים על מנת לסייע לאדוארד באליול לעלות לשלטון. דייוויד שהה מרבית חייו בגלות - קודם בצרפת ולאחר מכן באנגליה, ושב לסקוטלנד רק בשנת 1357. דייוויד נפטר בשנת 1371 בלא ילדים.
בית באליול (המשך).
במשך תקופה ממושכת במהלך שלטונו של דייוויד השני הצליח אדוארד באליול בסיוע האנגלים להשתלט על סקוטלנד ולשלוט בה.
בית סטיוארט.
1371–1567.
רוברט השרת היה נכדו של רוברט הראשון (בנה של בתו של רוברט, מרג'ורי). רוברט נולד בשנת 1316 והיה מבוגר מדודו, המלך דייוויד השני, ולכן כאשר הומלך היה מבוגר ביותר והתקשה לשלוט כהלכה. גם בנו של רוברט, רוברט השלישי, התקשה לשלוט בשל נכותו שנגרמה כתוצאה מתאונת רכיבה. לאחר שליטתם של אלה מלכו מלכים צעירים אשר נעזרו בעוצרים בשלטונם - מצב שהביא להגברת כוחם של משפחות האצולה ולניסיונות לגזול את הכתר. ניסיונו של ג'יימס הראשון לשלוט באציליו הביא להרצחו, ג'יימס השלישי נהרג במלחמת האזרחים שפרצה בינו לבין משפחות אצולה שדאגו לשמר את כוחן (ובראשן עמד דווקא בנו של המלך); כאשר ג'יימס הרביעי, אשר שלט ביד רמה במשפחות האצולה' נהרג בקרב פלודן, רעייתו מרגרט אשר שימשה כעוצרת עבור בנו, ג'יימס החמישי, הודחה על ידי משפחות האצולה, ורעייתו של ג'יימס החמישי עצמו הפכה לעוצרת. לבסוף מרי הראשונה הגיע לשלטון, אולם התקשתה למשול בשל כוחן הרב שלמשפחות האצולה, ופשוטי העם הפרוטסטנטים אשר התנגדו לקתוליות שלה. מרי נאלצה לוותר על שלטונה, ברחה לאנגליה, ושם הוצאה להורג על ידי אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה.
1567–1651.
לאחר מרי מלכו בסקוטלנד בני משפחת סטיוארט, אולם אלה לא היו צאצאים ישירים של רוברט השני, אלא צאצאי הנרי, לורד דרני, רוזן לנוקס, אשר נישא למרי הראשונה. בנם של הנרי ומרי היה המלך הראשון משושלת לנוקס לבית סטיוארט ששלט בסקוטלנד.
בשנת 1603 אוחדה המלוכה של אנגליה וסקוטלנד תחת ג'יימס השישי (שנקרא באנגליה ג'יימס הראשון), שהיה צאצא של הנרי השביעי, מלך אנגליה.
במסגרת מלחמת האזרחים האנגלי נערף ראשו של צ'ארלס הראשון, והחלה תקופה של שלטון פרלמנטרי באנגלי. בשל הפיכה זו, הפרלמנט הסקוטי הכריז על ניתוק הקשרים עם אנגליה, וכן קבע שצ'ארלס, בנו של צ'ארלס הראשון הוא מלך סקוטלנד. צ'ארלס שלט עד שנת 1651 עת כבשו צבאותיו של אוליבר קרומוול את סקוטלנד וצ'ארלס נאלץ להימלט לגלות.
הרפובליקה האנגלית 1649-1660.
במשך 11 שנה, בעקבות בריחתו של צ'ארלס השני לגלות, שלט באנגליה ובסקוטלנד הפרלמנט הבריטי ובפועל שלטו בה אצילים בראשות אוליבר קרומוול ולאחריו בנו ריצ'רד קרומוול.
בית סטיוארט (המשך).
לאחר השבת המלוכה, שבו לשלטון מלכים מבית סטיוארט. יחד עם זאת, המלכים שלטו הן באנגליה והן בסקוטלנד ולא דאגו לזכויות הפרלמנט הסקוטי, שפוזר במהלך כהונתו של צ'ארלס השני. אחיו של צ'ארלס, ג'יימס, מונה כמושל סקוטלנד, ולימים הומלך כמלך סקוטלנד ואנגליה עד שגורש מאנגליה בשנת 1685 בשל היותו קתולי - הדחה שכונתה המהפכה המהוללת. במקומו הומלכו ויליאם ומרי, בשל הפרוטסטנטיות שלהם, והפרלמנט הסקוטי שהתכנס אישר, לאחר דיונים ממושכים, את המלכתם על סקוטלנד.
בית אוראנז' - סטיוארט.
בעקבות בריחתו של ג'יימס השביעי מחשש לחייו, השתלט הפרלמנט פעם נוספת על השלטון ולבסוף הכתיר ביחד את מרי השנייה וויליאם השני בתמורה להכרה בעליונות הפרלמנט על הכתר - אירוע שכונה המהפכה המהוללת.
בית סטיוארט (המשך).
בתקופתה של אן אוחדה סופית הממלכה הסקוטית וממלכת אנגליה ליצירת "ממלכת בריטניה הגדולה", וממלכת סקוטלנד פסקה להתקיים כמלוכה עצמאית.
לרשימת מלכי בריטניה הגדולה והממלכה המאוחדת, ראו מלכי בריטניה.
טוענים לכתר.