הספרים הראשונים שפרסם היו: "משכב לצים" ב-1982: אסופה של חרוזים ארוטיים-הומוריסטים, ו"תנ"ך עכשיו" ב-1985: אסופה של מאמרים פרשניים ברוח אקטואלית והיתולית על סיפורי המקרא.
בשנת 1988 יצא לאור הרומן הראשון מפרי עטו, "רומן רוסי". אחריו פרסם עוד שמונה רומנים, ספרי עיון שונים וספרי ילדים. החל משנות השמונים הוא מפרסם טור עיתונאי קבוע בימי שישי, שהחל להופיע בהארץ, ולאחר מספר שנים עבר ל"ידיעות אחרונות"
חיים אישיים.
מאיר שלו גרוש והוא אב לבת ולבן. בנוסף להיותו בנו של המשורר יצחק שלו, הוא גם אחיו של ד"ר צור שלו שהוא היסטוריון של תקופת הרנסאנס, מרצה באוניברסיטת חיפה ולשעבר נווט בחיל האוויר. אחותו, רפאלה שיר, הייתה ציירת.
מאיר שלו הוא אחיינו של מרדכי שלו ובן דודם של הסופרת צרויה שלו והמתמטיקאי והסופר ענר שלו. בן דוד נוסף הוא חבר הכנסת ויו"ר ועדת החוץ והביטחון רם בן ברק.
שלו התגורר בירושלים עד שנת 2012. הוא מתגורר באלוני אבא ומטפח בחצרו גינת-בר, עליה כתב בספרו: "גינת בר".
עבודתו הספרותית.
הרומנים של שלו הם סיפורי אהבה שעוסקים בהוויה הישראלית והמשפחתית, מתמקדים בעיקר בראשית ההתיישבות היהודית בארץ ישראל, שואבים רבות מן המקורות ומחוברים לנוף, לטבע ולהיסטוריה של הארץ. ברבים מספריו משתקפים סיפורים מתולדות משפחתו, ושזורים בהם נופי ילדותו בירושלים ובנהלל.
הרומן הראשון: "רומן רוסי" זכה להצלחה גדולה. הסיפור מתרחש במקום שהוא מעין גלגול בדיוני של נהלל. המספר הוא נכדו של אחד ממייסדי המקום, והוא מגולל את סיפור ההתיישבות של אנשי העלייה השנייה והשלישית במעין "אוסף של אנקדוטות רבות-דמיון" שיש בהן תמהיל של מציאות ופנטזיה כאחד.
ב"עשו" שיצא בשנת 1991, מסר שלו את קורותיה של משפחת אופים ישראלית במהלך שלושה דורות, שניתן גם ליחס אותה למעין פרודיה של סיפורי האבות והאמהות מספר בראשית. במרכז הספר מתוארת מערכת היחסים המורכבת בין המספר, עשו, לבין אחיו יעקב. על אף הטרגיות של מרכיבי הסיפור (מחלות קשות, שכול, יחסים עכורים בקרב המשפחה, בן שגלה מארצו) מצליח שלו לשעשע את הקוראים בדרך הסיפור, שבה הוא משלב בדיות, ציטטות, הרמזים ספרותיים ושעשועי לשון.
מחוץ לספר "בביתו במדבר" מעוגנים גם שאר הרומנים בסיפורים על הוויות החיים של כפר בעמק יזרעאל, במהלך שישים שנות קיומו, החל מהקמתו בשנות העשרים של המאה העשרים. הספר "הדבר היה ככה" מתבסס על חוויותיו האוטוביוגרפיות של מאיר שלו בשנות ילדותו במושב נהלל, כשהגיבורה הראשית שבו היא סבתו עזת הנפש וחולת הניקיון, בעוד שגיבור המשנה הוא שואב האבק שנשלח אליה מאמריקה, והוא ספון ללא שימוש בחדרה.
הציר העלילתי המשותף לרוב הרומנים הוא סיפור המשפחה לצד הסיפור הציוני. נפרשת פה "כמין סאגה ארץ-ישראלית על פני עשרות שנים, ותולדות 'הארץ' - ובמיוחד פרשת ההתיישבות העובדת בה נשקפות ממנו בראי עקום" בסגנון ריאליזם פנטסטי לצד תיאורים מפורטים ובקיאים מאוד של נוף ישראלי מובהק ודמויות, מגיש שלו סיפור שהוא שילוב של מיתוסים מצד אחד ובקיאות גדולה בפרטי העבודה והמעשה מצד שני. רצף העלילה איננו ליניארי, והוא נע קדימה ואחורה לסירוגין, עד שהוא מתקבל בפני הקורא בשלמותו. התכונה הבולטת מאוד לאורך כל כתביו של שלו הוא ההומור שמתבל את סיפוריו לא רק בחן, אלא באפשרות לעמוד בכל התלאות והאירועים, שלעיתים הם קשים מאוד - המתרחשים ברומנים שלו.
שלו ידוע בתחקיר היסודי שהוא נוהג לערוך לקראת כתיבת כל אחד מספריו, במסגרתו הוא בוחן היטב את המלאכות שבהן עוסקים גיבוריו, ובמילותיו שלו:
כמה מספרי הילדים שלו עובדו לתיאטרון. אחד מהם: "הגשם של סבא אהרן" המבוסס על סיפור שסיפר לו סבו, עובד ב-2017 להצגת ילדים, במסגרת פסטיבל חיפה להצגות ילדים. ההצגה זכתה במקום ראשון במסגרת הפסטיבל.
הרומן שלו "יונה ונער" עובד להצגת תיאטרון בתיאטרון גשר, ובוים על ידי יבגני אריה. הרומן "כימים אחדים" הוצג בעיבודים שונים בישראל, ברוסיה ובארצות הברית.
בספריו העיוניים הוא חושף את מקורות ההשפעה של כתיבתו, החל מהסופרים והספרים שאהב, דרך עולם התנ"ך, אליו הוא קשור לא מעט בעקבות אביו, יצחק שלו, שהיה מורה וסגן לחתן-התנ"ך העולמי למבוגרים וכלה באהבתו הגדולה לעולם הטבע והנוף הארץ-ישראלי, עליה ניתן להתרשם מכל ספריו, ובעיקר מספרו "גינת בר".
עמדותיו.
שלו נחשב לאחד הדוברים הבולטים של השמאל הציוני. והוא מבקר קשה של הימין הישראלי והממסד הדתי.
בנאום אשר נשא בטקס שבו האוניברסיטה העברית העניקה לו ד"ר לשם כבוד ביוני 2019 אמר את הדברים הבאים:
מזה שנים רבות שלו הוא בעל טור ב"מוסף לשבת" של העיתון ידיעות אחרונות. בטור זה, הכתוב בהומור ובעוקצנות, מבקר שלו את מדיניות הממשלה, בפרט בנושאי חינוך, טבע וסביבה, דת ומדינה.
תשומת לב מיוחדת מקדיש שלו בטורו למצב החינוך והתרבות בישראל. דוגמה לכך היא הקטע הבא, מתוך הטור שפורסם ב-23 בספטמבר 2005:
קישורים חיצוניים.
על יצירתו:
התגנבות יחידים
התגנבות יחידים הוא ספר מאת יהושע קנז שיצא בשנת 1986.
הספר מתאר את החוויה הצבאית הישראלית של שנות החמישים, מנקודת מבטה של קבוצת טירונים בטירונות כלל צה"לית, בבה"ד 4. חייהם של צעירים אלה, בני שכבות ועדות שונות, במסגרת הצבאית, המחמירה והלוחצת, ומחוצה לה, במפגש עם נשים, מספקים מבט פנורמי על החברה הישראלית דאז. בספר חדירה לעומקים פסיכולוגיים, כמו גם לתובנות סוציולוגית מקיפות.
התגנבות יחידים נחשב לבולט בזמנו בכך שמספר על החוויה הצבאית הישראלית מנקודת מבטם של החיילים מן השורה המתגייסים למגוון תפקידים לא־קרביים בצבא, ולא על חיילים הירואים. בעוד שסיפורים על הצבא נכתבו מראשית ימי המדינה, הספרות הישראלית של שנות ה-80 מאופיינת בפרץ של קולות מן השוליים שחתרו תחת הקולות הראשונים, והרומן של קנז הוא אולי המובהק שבהם. אין בו אפילו דמות צבאית אחת שיכולה להיות אותו צבר מיתולוגי, שעליו כתבו בספרים המוקדמים. הפעם, מספר קנז על הגבריות במופעיה השבירים והפגיעים, שגם חותרים תחת כור ההיתוך הצבאי, הישראלי.
עלילה.
הספר מחולק לארבעה חלקים, מתוכם אחד מתרחש מחוץ לבה"ד 4. מהלך העלילה מתחיל מעט אחרי גיוס הטירונים, ונגמר לקראת סיום הטירונות, אחרי שיבוצם לתפקידים, ועוקב אחר סיפוריהם של הטירונים השונים, שמתחילים כיחידים ובסוף הרומן נקשרים אחד לשני.
בשניים מחלקי הרומן, המספר הוא אחד מן הטירונים העונה לכינוי "מלאבס" (כינוי לפתח תקווה ולאנשיה על פי שמו של כפר ערבי שעל אדמותיו הוקמה העיר). דמויות מפתח נוספות ברומן הן מיקי, כדורגלן מפורסם מחדרה, אבנר, ירושלמי בן עדות המזרח, אלון, קיבוצניק, ורחמים בן־חמו, יוצא מרוקו. העלילה מאופיינת בעיקרה במאבקים האישיים של כל אחת מהדמויות, אולם גם במאבקים בין קבוצות הטירונים השונות על רקע עדתי, דתי, מעמדי ואידאולוגי. כמו כן, הרומן שזור באזכורים היסטוריים מהתקופה בה הוא מסופר, דוגמת מציאת הנפט בשדה הנפט חלץ, פיגועי הפדאיון, ופעולות יחידה 101.
ביקורות.
הרומן זכה להצלחה, הן מסחרית והן מצד המבקרים. הספר נמכר בעשרות אלפי עותקים ואף תורגם לאנגלית וצרפתית. עמוס עוז כתב כי "ברוחב היריעה של 'התגנבות יחידים' - במרחב החוויות, בשלל הגיבורים שכל אחד מהם בא מרקע שונה, ובתפישת הניסיון הישראלי 'מלמטה'... מגיע יהושע קנז להישג שהייתי קורא לו מונומנטלי." דרור משעני כתב על הרומן "טביעת האצבע... של ההיסטוריה ניכרות במעט מאוד רומנים ישראלים, כפי שהן ניכרות בספרו הנפלא של יהושע קנז 'התגנבות יחידים' ובקריאות שקראה בו הביקורת מאז פורסם, חורף 1986."
עיבוד קולנועי.
דובר קוסאשווילי ביים עיבוד קולנועי לספר, בכיכובם של עוז זהבי, אור בן מלך, שי קדימי, גיא אדלר, מיכאל אלוני ואחרים. הסרט "התגנבות יחידים" יצא לאקרנים בישראל ב-4 בנובמבר 2010. הסרט עוסק בעיקרו במאבקי הכוח בין הטירונים, בעלי כושר לקוי, שהמפקדים שלהם מתעלמים מקשייהם ומנסים לבנות מהם חיילים, בעלי יכולת קרבית, הסבירה לחיילים תומכי לחימה. בתום שבועיים של טירונות בסיסית זו, שניים מהחיילים נהרגים וחייל שלישי עורק.
הבדלים בין הרומן לסרט.
חלקים מן הרומן, שאורכו 597 עמודים, הושמטו בעיבוד הקולנועי או צומצמו. כך לדוגמה, קווי העלילה של מיקי ומלאבס, שמהווים חלק ניכר מהרומן, הושמטו כמעט לחלוטין, וסיפורו של בן־חמו צומצם. כמו כן, בסרט נוספו סצנות שלא התרחשו ברומן, כדוגמת סצנת ריצת הבוקר והנגינה על גג הצריף.
נעמי פרנקל
נעמי פרנקל (20 בנובמבר 1918 - 20 בנובמבר 2009) הייתה סופרת ישראלית.
קורות חיים.
פרנקל נולדה וגדלה בברלין, בת למשפחה מתבוללת, לצד שישה אחים ואחיות. אביה לחם בשורות הצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה, ובמהלכה הכיר את אמהּ, בת למשפחה שומרת מצוות מפולין. אמהּ נפטרה כשהייתה בת חמש שנים. לאחר עליית הנאצים לשלטון צורפה בשנת 1934 לקבוצת נערות שעלו לארץ ישראל ונקלטה בחוות הלימוד של רחל ינאית בן-צבי. משם עברה לחברת הנוער של קיבוץ משמר העמק. היא נישאה למדריכהּ בתנועה, ישעיהו (שייק) בארי, ולזוג נולדו שתי בנות.
במלחמת העצמאות שירתה בפלמ"ח, ולאחר מכן עברה לקיבוץ בית אלפא, שם נישאה לישראל רוזנצוויג, מורה לעברית ולהיסטוריה יהודית, ועורך ספרותי בספרית פועלים. לזוג נולדה בת אחת.