למרות מגוון הצדדים המעורבים בסכסוכים השונים בים הבלטי, הכוחות הימיים המשמעותיים בהקשר זה היו הצי הרוסי הסובייטי והצי הבריטי, שלאחר תום מלחמת העולם הראשונה, יכול היה לשלוח לים הבלטי ספינות שטח.
הצי הבלטי הסובייטי.
למרות שהצי הרוסי נחלש עקב המלחמה ועקב המהפכה, עדיין היה הצי הבלטי הרוסי-בולשביקי גורם משמעותי ביותר בהגנה על פטרוגרד. צי זה, אשר בסיסו העיקרי היה בקרונשטאדט, כלל דרדנוט אחת, מבין אוניות המערכה מסדרת סבסטופול, וכן כמה פרה-דרדנוט, סיירות, משחתות וצוללות. למרות שחלק מן הקצינים הצטרפו לצד ה'לבן', האנטי-בולשביקי, וקצינים אחרים נרצחו או נהרגו, עדיין נותרו בצי הבלטי הסובייטי קצינים שיכלו לשאת על שכמם את נטל הפיקוד. עם זאת, נאמנותם של הקצינים והמלחים בצי הסובייטי לא תמיד הייתה איתנה, וזה סבל לא פעם מהתקוממויות ומעריקות.
הצי הבריטי.
הכוח הימי הבריטי עמד תחת פיקודו של תת-אדמירל אדווין אלכסנדר-סינקלייר (Alexander-Sinclair). כוחו הורכב מחמש סיירות קלות, תשע משחתות, שתי ספינות עזר וכן שתי ספינות מסוג מוניטור (ספינה). בקיץ 1919 אלה תוגברו בנושאת מטוסים, ה'וינדיקטיב' ('שוחר נקם', Vindictive). בינואר 1919 הוחלף אלכסנדר-סינקלייר ולתפקיד מונה תת-אדמירל וולטר קוואן (Cowan). הבסיס הבריטי היה תחילה בטאלין, ואחר כך, מתחילת יוני, עבר לביורקו סאונד (בשוודית: Björkö, בפינית: קויביסטו, Koivisto, ברוסית: ברזוביה, Берёзовые), בחלקו הפנימי של המפרץ הפיני וכ-130 ק"מ מערבה לפטרוגרד.
תנאי החיים של המלחים, יחד עם עייפות מצטברת לאחר שנות מלחמת העולם, הביאו למספר התקוממויות בקרב צוותי האוניות, כאשר למזון הדל, תנאי השיכון ויחס המפקדים, נוספה גם תעמולה קומוניסטית.
פעילות קרבית.
כללית, הצי הבריטי הגביל מאוד את פעילות הצי הבולשביקי ומנע ממנו תנועה במרחבי הים הבלטי. עליונותם הימית של הבריטים אפשרה להם לסייע לרוסים ה'לבנים' (האנטי-קומוניסטים), ללטבים ולאסטונים, בין אם המדובר היה בסיוע אש, בין אם בהנחתת תגבורות, בין אם באספקה.
בארבעה בדצמבר 1918 נתקלה הסיירת 'קסנדרה' (Cassandra) במוקש בעת סיור מצפון ללייפאיה וטבעה. 11 אנשי צוות נהרגו. ב-26 לחודש לכד הצי הבריטי שתי משחתות סובייטיות בעת שהפגיזו את נמל טאלין. שתי המשחתות נמסרו לממשלה הזמנית האסטונית, והפכו לגרעין הצי אותו הקימה. בחורף 1918–1919 פסקו הפעולות הימיות עקב הקרח והצי הבריטי נסוג לקופנהגן, בקחתו עמו פליטים מאזורי הקרבות, וכוחו הופחת. באפריל 1919 הטיל הצי הבריטי, שחזר למפרץ הפיני, ותוגבר, הסגר על קרונשטאדט. תוך כך אירעו מספר התכתשויות עם הצי הסובייטי. באחת מאותן התכתשויות, ב-31 במאי, ליד האי קוטלין, ניסו מספר משחתות בריטיות ללכוד משחתת סובייטית, והמשחתת 'ווקר' (Walker) שימשה כ'פתיון'. אלא שהמבצע השתבש עת פגעה הדרדנוט הסובייטית 'פטרופבלובסק' (Петропавловск) ב'ווקר' בשני פגזים, ממרחק של כ-12,800 מ'. שניים מאנשי צוותה נפצעו, ולמשחתת נגרם נזק.
תת אדמירל קוואן הגיע בהמשך למסקנה שנמל טאלין מרוחק מדי לצורך הטלת הסגר על קרונשטאדט, ובחמישה ביוני העביר את הצי הבריטי לביורקו סאונד. ואכן, המעגן החדש הוכח כמתאים למשימה. בתשעה ליוני פשטו שתי משחתות סובייטיות על המקום והטביעו צוללת בריטית, לאחר שזו נלכדה בין שדה מוקשים בריטי לבין המשחתות. התקרית עוררה את הבריטים לשפר את מיגונו של המעגן החדש על ידי מכשולים ומוקשים. כמו כן, לבקשת הבריטים, סייעו כוחות ימיים פיניים באבטחת המקום. בשל הקרח, הפינים איבדו שלוש ספינות משמר תוך כדי פעילותם במקום.
הבריטים, באמצעות כוחות ימיים קלים, פשטו פעמיים על נמל קרונשטאדט. בפשיטה הראשונה, ב-17 ביוני, בה נטלו חלק שתי ספינות, הוטבעה הסיירת 'אולג' (Олег), אם כי רוב אנשי ציוותה ניצלו. פשיטה זו נועדה, בין היתר, לסייע למרידה במצודת קרסנאיה גורקה (Красная Горка, 'הגבעה האדומה') שבסמוך לקרונשטאדט, אשר חיל המצב שלה הפנה נשקו כנגד הסובייטים. בסופו של דבר המרידה דוכאה. הפשיטה השנייה, בה נטלו חלק שמונה ספינות, נערכה ב-18 באוגוסט. שבע מן הספינות חדרו לנמל והשמינית שמשה כ'מוצב פיקוד'. הבריטים, אשר איבדו שלוש ספינות קלות, טענו לנזקים לדרדנוט 'פטרופבלובסק (אונייה, 1911)' ולפרה-דרדנוט 'אנדריי פרווזווני' (Андрей Первозванный), אלא שמן הצד הסובייטי דווח על נזק לספינה השנייה בלבד. כן הוטבעה ספינת עזר סובייטית. ב-16 ביולי הבריטים איבדו שתי שולות מוקשים במפרץ הפיני, כתוצאה מפגיעה במיקוש סובייטי.
באחד בספטמבר אבדה לבריטים המשחתת 'ויטוריה' (Vittoria) מפגיעת טורפדו ששוגר על ידי צוללת, סמוך לקרונשטאדט. שלושה ימים אחר כך אבדה משחתת בריטית נוספת, 'וורולם' (Verulam), ממוקש, במפרץ הפיני. בסתיו 1919 הצי הבריטי סייע באש למתקפת הצבא הלבן על פטרוגרד, אשר נוהלה בפיקודו של הגנרל ניקולאי יודניץ', אשר לפיקודו עמדו גם חיילים אסטוניים. הסובייטים, מצדם, ניסו להגביל את הפעילות האמורה על ידי פיזור מוקשים. שלוש מן המשחתות שזרעו את אותם מוקשים טבעו ב-21 באוקטובר, עת ניסו לערוק, כאשר נקלעו לשדה מוקשים, זו הפעם בריטי. משחתת סובייטית רביעית הצליחה לערוק ונמסרה לידי הבריטים.
סוף דבר.
כישלון התקפת הצבא הלבן על פטרוגרד בסוף שנת 1919, נתלווה לעזיבת הצי הבריטי עקב הקרח. אלה, יחד עם הסכם טרטו (Tartu), בין רוסיה הסובייטית לאסטוניה, בשניים בפברואר 1920, נתנו את האות לעזיבת הצי הבריטי את הים הבלטי. במערכה זו הבריטים איבדו סיירת קלה, שתי משחתות, שני מוניטורים, צוללת, ארבע שולות מוקשים ושלוש ספינות משמר.
קישורים חיצוניים.
אתר אודות ההיסטוריה של הצי הבריטי:
נתה קפלן
אברהם יעקב ויינר
זאבי מים משוריינים
לטאה ירוקה
לטאה ירוקה (שם מדעי: "Lacerta Media") היא מין של לטאה שחיה באסיה מהמזרח התיכון וצפונה לעבר הים הכספי ועד לרוסיה. היא מגיעה לאורך של 45 סנטימטרים. בישראל מצוי תת-מין אנדמי של הלטאה, לטאה ירוקה ישראלית ("Lacerta Media Israelica"). צבעה ירוק בוהק עם כתמים שחורים. היא ניזונה מחרקים, פרוקי רגליים, מכרסמים קטנים ואף לטאות אחרות. היא פעילת יום. בישראל היא חיה בצפון הארץ, בעיקר בגליל, בגולן ובאזור הכרמל. תת-המין הישראלי מצוי בסכנת הכחדה קלה כתוצאה מאיבוד שטחי מחיה.
רבייה.
בעונת הרבייה האוזניים והגרון של הזכר נוצצים בכחול עז. הזכר מחזר אחרי הנקבה ומזדווג איתה פעמים אחדות. בסוף האביב הנקבה מטילה כעשר ביצים בגומה שחפרה בקרקע. כעבור שלושה חודשים בוקעים הצעירים אך רק מעטים מהם מגיעים לבגרות.
סמנתה ג'ונס (סקס והעיר הגדולה)
יעקב מצר
יעקב (קובי) מצר (נולד ב-1942) הוא פרופסור אמריטוס לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים והנשיא השמיני של האוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה.
בשנת 1967 קיבל תואר ראשון בכלכלה ובהיסטוריה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1969 קיבל תואר שני בכלכלה ובשנת 1972, תואר דוקטור (Ph.D) לכלכלה, שניהם מאוניברסיטת שיקגו. תחום מחקרו העיקרי הוא היסטוריה כלכלית. חלק ממחקריו הוקדשו לנושאים שונים בהיסטוריה הכלכלית של רוסיה הצארית ושל ארצות הברית, ביניהם חקר תרומת הרכבת להתפתחות השוק הכלל ארצי ברוסיה, וסוגיות בכלכלת העבדות בארצות הברית. בעשורים האחרונים עוסקת עבודתו בעיקר בכלכלת ארץ ישראל המנדטורית וישראל ובהיבטים כלכליים של אתנו-לאומיות ושל חברות מתיישבים.
בשנת 1972 הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית, ובמהלך השנים כיהן בה כראש המחלקה לכלכלה (בשנים 1990–1992), דיקן הפקולטה למדעי החברה (בשנים 1995–1999), חבר הוועד המנהל של האוניברסיטה (בשנים 2001–2003), יו"ר מייסד של רשות הספריות האוניברסיטאית (בשנים 2003–2009), ויו"ר המועצה המדעית של הוצאת הספרים ע"ש מאגנס (בשנים 2011–2013). שימש פרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, באוניברסיטת סטנפורד, באוניברסיטת נורת'ווסטרן ובבית הספר לכלכלה של לונדון. היה חבר מערכת של כתבי עת מובילים בהיסטוריה כלכלית, חבר הוועדה האקדמית המנהלת של האגודה הבינלאומית להיסטוריה כלכלית (בשנים 1998–2006), נשיא האגודה הישראלית לכלכלה (בשנים 2009–2010). בשנת 1994 הופקד כפרופסור מן המניין על הקתדרה להיסטוריה כלכלית על שם אלכסנדר ברודי באוניברסיטה העברית, ובשנת 2010 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
ב-3 בספטמבר 2013 החל לכהן כנשיא האוניברסיטה הפתוחה וסיים את תקופת כהונתו בת חמש השנים ב - 30 בספטמבר 2018.
חבר המועצה הציבורית של הקרן החדשה לישראל.
קובי מצר
אום סלאל
מקטעי אוקזקי
מקטעי אוקזקי (באנגלית: Okazaki fragments) הם מקטעי DNA שנוצרים לזמן קצר על הגדיל המאחר (lagging strand) במהלך שכפול DNA. הם התגלו בשנת 1968 על ידי הביולוגים היפניים רייג'י וצונקו אוקזקי, בעל ואישה, בשיתוף עם קולגות נוספים שלהם בזמן שחקרו את הכפלת ה-DNA בחיידק "Escherichia coli".