למרות שקריירת המשחק שלו בסרטי הקולנוע קרטעה, פוסי לא היה מעוניין לעבור מהוליווד לתיאטרון. ב-1954 עשה לבסוף את הצעד ויצר את הכוריאוגרפיה למחזמר הראשון שלו, "משחק הפיג'מות" ולאחריו גם ל"לעזאזל, יאנקיז", שניהם של המחזאי-במאי ג'ורג' אבוט. בעבודתו על "לעזאזל יאנקיז" הוא פגש את הכוכבת הג'ינג'ית העולה גווין ורדון, איתה התחתן ב-1960. על מופע זה זכתה ורדון בפרס הטוני הראשון שלה לשחקנית הטובה ביותר. בשנת 1957 יצר פוסי כוריאוגרפיה למחזמר "נערה חדשה בעיר", גם הוא בבימויו של אבוט, וורדון זכתה שוב בטוני. באותה שנה הוא גם יצר את הכוריאוגרפיה לגרסה הקולנועית של "משחקי הפיג'מה" בכיכובה של דוריס דיי. ב-1960 שימש בפעם הראשונה כבמאי וכוריאוגרף של מחזמר בשם "ג'ינג'ית".
המחזמר "ג'ינג'ית" העניק לוורדון את הטוני השלישי שלה כשחקנית הטובה ביותר. המופע זכה גם בטוני למחזמר הטוב ביותר ופוסי לקח את הפרס על הכוריאוגרפיה הטובה ביותר. פוסי שיתף פעולה שוב עם ורדון כבמאי וכוריאוגרף ב"צ'ריטי המתוקה" וכן ב"שיקגו". הוא זכה בטוני על הבימוי הטוב ביותר של מחזמר ב-1973 עם "פיפין". פוסי זכור גם בביצוע שיר ומספר ריקודים בגרסה הקולנועית של "הנסיך הקטן"ב-1974.
הערכה ככוריאוגרף.
פוסי היה כוריאוגרף חדשני ורשם הישגים רבים בחייו. ב"לעזאזל יאנקיז", הוא קיבל השראה מ"הכהן הגדול של ריקוד הג'אז התיאטרלי", ג'ק קול, וכן הושפע מג'רום רובינס. בבימוי ובכוריאוגרפיה של "ג'ינג'ית", הוא עשה שימוש באחד מסדרת ריקודי הבלט הראשונים בתוכנית על מנת להכיל חמישה סגנונות ריקוד שונים: מחול ג'אז, קאן-קאן, מחול צועני, מארש וסגנון המיוזיק הול האנגלי מהסוג הישן. הוא ניצל את הרעיון של סאבטקסט ונתן לרקדניו משהו לחשוב עליו במהלך הריקוד. הוא גם החל את המגמה של תאורה התורמת ליצירה ואשר מפנה את תשומת לבו של הקהל לדברים מסוימים.
סגנונו של פוסי כלל שימוש בהפיכת ברכיים, פנייה לצדדים, גלגול כתפיים, שימוש בכפפות ו"ידי ג'אז". עם פרד אסטר כמודל להשפעה, הוא השתמש באביזרים כגון כובעי מגבעת, מקלות הליכה וכיסאות. השימוש הרב בסימן המסחרי שלו, כובעים, הושפע, לדברי הביוגרף מרטין גוטפריד, מהתודעה העצמית שלו: "הקרחת שלו הייתה הסיבה שהוא חבש כובעים, והייתה ללא ספק הסיבה להשמת כובעים על הרקדנים שלו". חלק מהריקודים הפופולריים ביותר שלו כוללים את "Steam Heat" מ"משחק הפיג'מות" ו-"Big Spender" מ"צ'ריטי המתוקה". הסצנה "Rich Man's Frug" ב"צ'ריטי המתוקה" היא דוגמה נוספת לסגנון המיוחד שלו.
בסרטו "כל הג'אז הזה" הציג פוסי את שתי הנשים שינציחו את מורשתו, גווין ורדון ואן רינקינג. שתיהן תהיינה אחראיות לשמר את הכוריאוגרפיה הייחודית שלו בחייו ולאחר מותו. רינקינג שיחקה את התפקיד של רוקסי הארט בחידוש הניו יורקי המצליח של המחזמר "שיקגו" ב-1996. היא יצרה כוריאוגרפיה "בסגנון בוב פוסי" להפקה הזאת, שרצה שנים רבות בברודוויי. ב-1999, ורדון שימשה כיועצת אמנותית למופע רביו חסר עלילה שנקרא "פוסי" שנועד להציג דוגמאות של "כוריאוגרפיית פוסי קלאסית". המופע זכה בפרס הטוני למחזמר הטוב ביותר. במובנים רבים אחראי פוסי באופן עקיף, דרך הכוריאוגרפיה הייחודית שיצר, לקריירות של רקדנים רבים ברחבי העולם.
קריירה קולנועית.
פוסי ביים חמישה סרטי קולנוע באורך מלא. הסרט הראשון שביים, "צ'ריטי המתוקה" מ-1969 בכיכובה של שירלי מקליין, הוא עיבוד של המחזמר בברודוויי, אותו צילם במנהטן. סרטו השני, "קברט" זכה בשמונה פרסי אוסקר, כולל פרס הבמאי הטוב ביותר לפוסי (הוא גבר על פרנסיס פורד קופולה עם "הסנדק"). הסרט צולם במקום התרחשות העלילה, ברלין, וזיכה גם את לייזה מינלי וג'ואל גריי באוסקר על תפקידיהם.
סרטו הבא, "לני" מ-1974, היה ביוגרפיה של הקומיקאי לני ברוס בכיכובו של דסטין הופמן. הסרט היה מועמד לאוסקר על הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר. בדיוק כשזכה באוסקר על "קברט", בטוני על "פיפין", ובאמי על בימוי מופע הטלוויזיה של לייזה מינלי, החל פוסי לסבול מבעיות בריאות ועבר ניתוח לב פתוח. ב-1979 כתב וביים סרט אוטוביוגרפי למחצה "כל הג'אז הזה", שהציג את החיים של כוריאוגרף-במאי רודף נשים ומכור לסמים הנמצא בין ניצחון לכישלון. "כל הג'אז הזה" זכה בארבעה פרסי אוסקר והביא את המועמדות לאוסקר השלישית שלו לבמאי הטוב ביותר. כמו כן, זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן 1980.
סרטו האחרון, "80 כוכבים" מ-1983 היה ביוגרפיה שנויה במחלוקת על נערת הפלייבוי והשחקנית דורותי סטרטן שנרצחה בידי בעלה. הסרט היה מועמד למספר פרסים והוקרן מחוץ לתחרות בפסטיבל ברלין.
צונג-דאו לי
צונג-דאו לי (בכתב סיני: 李政道; בפין-יין: Lǐ Zhèngdào; נולד ב-24 בנובמבר 1926) הוא פיזיקאי אמריקאי, יליד סין. ב-1957, בגיל 31, קיבל יחד עם צ'ן-נינג יאנג פרס נובל לפיזיקה על עבודתם בנושא אי שימור הזוגיות של הכוח הגרעיני החלש. החל משנת 1953 לימד באוניברסיטת קולומביה עד לפרישתו ב-2012.
לי היה מהצעירים ביותר שקיבלו את פרס נובל, צעירים ממנו היו רק ויליאם לורנס בראג (בגיל 25) וורנר הייזנברג (בגיל 30). לי ויאנג היו הסינים הראשונים שזכו בפרס נובל.
ביוגרפיה.
נולד בשאנגחאי ב-24 בנובמבר 1926. אביו עבד בתעשיית הכימיקלים. ב-1943 החל לימודי הנדסה כימית באוניברסיטת ג'ג'יאנג אך עבר למחלקה לפיזיקה ובה למד בין 1943 ו-1944. בעקבות המלחמה נאלץ לעבור ל"אוניברסיטה הלאומית המאוחדת של דרום המערב", איחוד של מספר אוניברסיטאות שהתקיים בזמן המלחמה. ב-1946 עבר לאוניברסיטת שיקגו שם החל לימודי דוקטורט וב-1950 הגיש את עבודת הדוקטורט, בהנחיית אנריקו פרמי. שימש תקופה כחוקר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וב-1953 מונה לפרופסור באוניברסיטת קולומביה, שם נשאר עד פרישתו.
בתחילה חקר מודל פתיר של תורת שדות קוונטית הידוע כמודל לי. לאחר מכן עבר להתמקד בפיזיקת חלקיקים. ובפרט חקר את הקאון.
הקאונים הנייטרליים נתגלו לראשונה בשנות ה-40 המאוחרות, הם תויגו כמזוני t ו-q, ודעיכתם הייתה תעלומה גדולה, ונקראה 'חידת ה-τ–θ'. לשני החלקיקים הייתה מסה זהה, והדבר היחיד שהיה שונה ביניהם היה תהליך הדעיכה שלהם והעובדה שלשני סטים נפרדים של תוצרי התפרקות הייתה זוגיות שונה. בשנת 1956 הציעו לי ויאנג שזוגיות לא צריכה להישמר באינטראקציות חלשות (אינטראקציות חזקות ואלקטרומגנטיות משמרות את הזוגיות). לאחר שבשנת 1957 צ'ין-שיונג וו הציגה אימות ניסויי להשערה זו בהתפרקות בטא של קובלט, זכו השניים בפרס נובל לפיזיקה על עבודתם.
מעבר לפיזיקת חלקיקים, לי היה פעיל בפיזיקה סטטיסטית, באסטרופיזיקה, בהידרודינמיקה, במערכות מרובות עצמים, במצב מוצק ובכרומודינמיקה קוונטית על סריג.
ב-1983 כתב מאמר תחת הכותרת "שמא הזמן הוא משתנה בדיד דינמי?", המאמר גרר סדרה של פרסומים על ידי לי ועמיתיו סביב ניסוח יסודות הפיזיקה באמצעות משוואות הפרש.
ב-1975 לי ועמיתיו ייסדו את התחום של סוליטונים לא טופולוגיים, דבר שהוביל לעבודתו על כוכבים סוליטונים ועל חורים שחורים במהלך שנות ה-80 וה-90.
בין 1997—2003 היה ראש מרכז המחקר RIKEN-BNL שפעל לבניית מחשבי-על לצורך חישובים של כרומודינמיקה קוונטית על סריג. ב-1998 הגיעו ל-1 טרהפלופס וב-2001 הגיעו ל-10 טרהפלופס.
עבד יחד עם ריצ'רד פרידברג על פיתוח שיטה חדשה לפתרון משוואת שרדינגר.
תעשו לי מקום
תעשו לי מקום הוא אלבום הבכורה של הראפר הישראלי איזי. ב-12 בדצמבר 2012 שוחרר האלבום להאזנה באתר יוטיוב, וב-17 בינואר 2013 החל להימכר בחנויות. האלבום הופק במלואו על ידי ג'וזף (חבר בהרכב Http). באלבום התארחו האומנים: שירה גבריאלוב, נצ'י נצ', קאשי, דין כהן, בוקה והצמד עידו בי וצוקי. האלבום כולל שירים סאטיריים לצד שירי מחאה. שירי האלבום צברו מעל ל-25 מיליון צפיות ביוטיוב.
רקע.
הסינגל הראשון מהאלבום, "כלבויניקית", פורסם בעמוד היוטיוב הרשמי של איזי ב-3 באפריל 2011. הסינגל גרף הצלחה גדולה בקרב בני הנוער ופרץ לאיזי את הדרך למיינסטרים. הסינגל הוא שיר אהבה לחברתו דאז שירה גבריאלוב. לסינגל נעשה רמיקס רשמי על ידי צמד הדי-ג'יים שוהם וגבריאל, אשר שוחרר ב-6 במאי 2011. ב-9 באוגוסט 2011 איזי הוציא לאור את הסינגל השני מהאלבום, "כולי בהיי". ב-22 בספטמבר 2011 יצא לאור הקליפ של השיר.
לאחר הוצאת הסינגל השני איזי הוציא לאור את השירים: "מה שעושה לך טוב", "כמו כישוף" (אשר שוחרר כקליפ), "כשהעולם יעצור" (שבו הוא מארח את שירה גבריאלוב), "חיים רק פעם אחת" (הופק על ידי הדי ג'יי דין כהן) ו"לא נורמלי" (שבו התארחו והפיקו הצמד עידו בי וצוקי). ב-12 בדצמבר 2012 איזי הוציא לאור את שאר שירי האלבום לעמוד היוטיוב שלו. ב-17 בינואר האלבום החל להימכר בחנויות השונות.
ב-21 וב-22 בינואר 2013 איזי ערך שני מופעי השקה לאלבום הבכורה שלו ברידינג 3 בתל אביב. במופעים התארחו האומנים: קאשי, נצ'י נצ', דין כהן, קטלין רייטר, שירה גבריאלוב ואליעד נחום. לאחר הופעות ההשקה ברידינג 3, איזי ערך גם הופעות השקה בהיכל התרבות בבאר שבע ובמועדון הביט שבחיפה.
הילדה החולה
"הילדה החולה" (בנורווגית: Det Syke Barn) היא סדרה בת שישה ציורים וכמה הדפסים מאת הצייר הנורווגי אדוורד מונק, שנוצרו בין השנים 1885–1926. עבודות אלו מתארות ילדה חולה היושבת במיטתה.
היסטוריה.