אחר-כך עבד במשך ארבע שנים כעורך בכיר בחברת החדשות של ערוץ 10. שם החל עבודה משותפת עם שלומי אלדר, עיתונאי ופרשן לענייני ערבים, על כתבות יומיות ומגזיניות. ב-2009 שימש דרור כעורכו של "חיים יקרים", סרטו התיעודי של אלדר, אודות אישה פלסטינית מעזה שבנה מאושפז בבית חולים בישראל לצורך השתלת מח עצם. הסרט זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 2010 מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, ועוטר בשבחים מעיתונים רבים כדוגמת הניו יורק טיימס, הוול סטריט ז'ורנל, סקרין אינטרנשיונל וההוליווד רפורטר. הוא נכנס לרשימת 15 סרטי התעודה המועמדים לפרס האוסקר האמריקאי, נקנה ושודר ברשת HBO העולמית.
ב-2011 חזר דרור לערוץ 10 ושימש כעורך בכיר במגזין שישי (בעריכתם של רותי יובל וניר בכר) עד לסגירת התוכנית ב-2012.
בשנים 2010-2009 כתב רשף את התסריט, ביים והפיק עצמאית את סרט הקולנוע "מי אתה בשבילי", שהשתתף בפסטיבלי קולנוע רבים ברחבי תבל והוקרן בסינמטקים ברחבי ישראל.
כעת עובד על "נדר", סרטו השני באורך מלא לקולנוע.
דרור רשף נשוי לבמאית סרטי התעודה יעל חרסונסקי.
מי אתה בשבילי
מי אתה בשבילי הוא סרט קולנוע עצמאי פרי עטו ובבימויו והפקתו של דרור רשף שיצא לאקרנים בשנת 2011.
תיאור העלילה.
אניה (הילה מצקר-הלוי), כמעט בת עשרים, לוקה במוגבלות שכלית, אך מנהלת בכוחות עצמה חיי שגרה מלאים. היא מתפרנסת מעבודת ניקיון במגדל משרדים, ונדמה כי ימיה מתנהלים על מי מנוחות, עד שבאחד הימים היא פוגשת באופן מקרי את ארי (ליאור דורון) איש הייטק, שפוטר מעבודתו, לאחר שלקה בהתקף פסיכוטי.
בין השניים נרקמת מערכת יחסים אינטימית ואניה ממתינה בקוצר רוח להוריה, לקבל את אישורם על הרומן שמטלטל את עולמה. עם זאת, לארי יש תוכניות אחרות לגבי הקשר הזוגי ואניה שמסרבת להאמין כי הוריה נהרגו בתאונת דרכים לפני שנים, עומדת להבין כי חייה העצמאיים והבוגרים החלו בעצם, כבר מזמן.
הרקע לסרט.
לאחר שסיים את לימודי הקולנוע, החל דרור רשף לכתוב תסריט לסרט עלילתי באורך מלא. ניסיונותיו למצוא תמיכת קרנות ומפיקים עלו בתוהו. הוא זנח את הרעיון וכתב תסריט חדש שאותו החליט לעשות אחרת - לצלם עצמאית בתקציב קטן מאוד. הוא סיפר על כך בריאיון לנירית אנדרמן בעיתון הארץ:
הניסיון הרב בעריכת חומרים דוקומנטריים השפיע במידה ניכרת על סגנון הבימוי של רשף, שביקש לשרטט את העולם של גיבורי "מי אתה בשבילי", באותנטיות ובאמינות הקרובים מאוד "לחיים" – בהשראת הנאו-ריאליזם האיטלקי והשיכלול המאוחר שלו "דוגמה 95" הדני.
אודות ההפקה.
כהכנה לסרט הפגיש דרור רשף את הילה מצקר-הלוי, השחקנית הראשית שמגלמת את דמותה של נערה מוגבלת בשכלה, עם קבוצת "התיאטרון האחר" של אקים. רשף ומצקר-הלוי הגיעו למפגשי הקבוצה במשך שלושה חודשים, עד לתחילת הצילומים. מצקר-הלוי לקחה חלק פעיל בפעילויות הקבוצה וכך למדה והטמיעה את התנהגותם.
הסרט צולם במשך שבועיים בווידאו, בשני לוקיישנים מרכזיים: בבית הורד - שם עבד רשף כעורך ובדירה של חבר.
על מנת לחסוך בזמן ימי הצילום, כל סצנה בסרט צולמה ב-one shot; הצוות עבד כולו בהתנדבות. עלות ההפקה במימון פרטי לא עלתה על עשרות אלפי דולרים בודדים.
העבודה מיום כתיבת התסריט עד לסיום עריכת הסרט ארכה שנה, כשמקביל רשף עבד במשרה מלאה כעורך בחדשות ערוץ 10. קרן הקולנוע הישראלי השקיעה בסרט סכום קטן וסייעה בהשלמתו. בשלהי 2009, עזב את עבודתו על-מנת לצאת עם הסרט לפסטיבלים אליהם הוזמן ברחבי תבל.
הקרנת הבכורה של "מי אתה בשבילי" בישראל הייתה ב-4 בפברואר 2011 בסינמטק תל אביב. לאחר מכן הסרט הוקרן פעם בשבוע במשך חודשיים.
מרט פרחומובסקי כתב על הסרט בוואלה:
פסטיבלים ופרסים.
הציג בקטגוריית panorama בפסטיבל שאנגחאי: Shanghai international film festival,
World new voices, בפסטיבל סאו פאולו בברזיל.
כמו כן השתתף בפסטיבלים בבודפשט, סיביר, מוסקבה, מלבורן, אוסטרליה ובפסטיבל לסרטים ישראלים בטורונטו.
קרכרודונטוזאור
קרכרודונטוזאורוס סהרה
תומא
תומא הוא שם משפחה. בצרפתית: Thomas; בגרמנית: Thoma; בערבית: توما
תריזינוזאור
דילופוזאור
הררזאור
ג'יגאנוטוזאורוס
ספינוזאור
חיים גינזבורג
חיים גינזבורג (Haim Ginsburg; 13 במאי 1933 – 20 בינואר 2013) היה פרופסור לביולוגיה מולקולרית, ממובילי המחקר בתחום תורת החיסון התאית בישראל.
קורות חיים.
גינזבורג נולד בירושלים וגדל בראשון לציון. ב-1959 סיים תואר ראשון בזואולוגיה וביוכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1962 קיבל תואר דוקטור במחלקה לווירולוגיה וגנטיקה במכון ויצמן, בהנחית פרופ' ליאו זקס. כיהן במכון ויצמן כחוקר במחלקה לביולוגיה של התא. מ-1972 ייסד וכיהן כפרופסור וראש המחלקה לאימונולוגיה תאית בפקולטה לרפואה של הטכניון בחיפה. היה פרופסור אורח במספר אוניברסיטאות ומכוני מחקר בארצות הברית, אנגליה, שווייץ וגרמניה.
מחקריו.
גינזבורג היה מומחה בגידול תרביות של תאי דם לבנים וחקר את התמיינותם ומנגנון פעולתם. ב-1968 היה הראשון שגילה את מנגנון מערכת החיסון שאחראי לדחיית שתלים בגוף. מנגנון זה מורכב מתאי דם לבנים – לימפוציטים מסוג T, שתפקידם להשמיד תאי גוף מותמרים (תאים שהשתנו בעקבות חדירה של וירוסים או שינוי גנטי סרטני). גינזבורג גילה שמנגנון זה הוא האחראי לדחיית השתלים, שמזוהים למעשה על ידי מערכת תאי ה-T כתאים מותמרים.
גינזבורג ופרופ' ליאו זקס, גידלו לראשונה תרביות תאים שהפכו לסרטניים בעקבות חדירה של וירוסים. גינזבורג גם גילה שתאי LAK (lymphokine-activated killer) מתפקדים כמפרישי חומרים בעלי תפקיד במערכת החיסון.
לגינזבורג יש עשרות פרסומים מדעיים ומחקריו תרמו להבנת מערכת החיסון התאית.
סולו יורמן
סולו יורמן (12 באפריל 1947 - 9 במאי 2020) היה מנהל ויועץ אמנותי, מפיק ומנהל אישי ישראלי. כמפיק היה מעורב בפרויקטים רבים בתחום המוזיקה והבידור בישראל משנות ה-70 עד שנות חיו האחרונות. כמנהל אישי עבד עם מספר אמנים מרכזיים עמם הגיע להישגים מסחריים ואמנותיים בולטים. כן עבד עם אמנים נוספים על פרויקטים ספציפיים.
ביוגרפיה.
נולד בטימישוארה, שברומניה. בילדותו עלה עם משפחתו לישראל. משנות ה-70 עבד כמנהל אישי ואמנותי עם אמנים רבים מהבולטים בארץ, בהם מאיר בנאי, החברים של נטאשה, אריק סיני, גלי עטרי, טל גורדון, דני רובס, יצחק קלפטר, חוה אלברשטיין, גידי גוב, מיקי גבריאלוב, נתן כהן, יעל לוי ושרון ליפשיץ.
עם מספר אמנים עבד לאורך תקופה ממושכת כמנהל אישי ויועץ אמנותי, והגיע איתם להישגים בולטים. הידועים שבהם: אריק סיני בשנותיו הגדולות ככוכב ישראלי, גלי עטרי בשלושת אלבומי הפריצה שמיקמו אותה ככוכבת ומאיר בנאי, אותו ניהל בתקופת אלבומי הפריצה שלו, "גשם" ו"בהופעה חיה".
את עבודתו בעולם המוזיקה והבידור הישראלי החל יורמן עם הפקת הבמה "עומד לי על קצה הלשון", בכיכובו של ישראל גוריון. בני נגרי כתב ועיבד את המוזיקה ואבי קורן יצר את הטקסטים. באותה תקופה היו שותפים גוריון ויורמן במועדון היפואי "המערה הקטנה", שם התגלו לראשונה אמנים כמו דויד ברוזה ומאיר אריאל. עוד באותה תקופה הפיק יורמן את הפקת הבידור "שחק אותה עם מני פאר".
בהמשך נכנס לתחום הג'ינגלים והפרסומות, בשותפות עם הפרסומאי דוד טמיר. השניים עבדו עם קובי אושרת ויוריק בן דוד, שהיו ממונים על הצד המוזיקלי ויצרו ג'ינגלים מהידועים בארץ, בהם "דור הג'ינס שותה קווינס", "שטוק 84", "רנו, המכונית שלך", "ביצים ביצים", ועשרות נוספים. בין הג'ינגלים והפרסומות שהיה שותף לעשייתם נמצאים פרויקט "תה ויסוצקי (כבר מאה ועשרים שנה)" עם אריק איינשטיין, וג'ינגלים מיתולוגיים נוספים שהפכו באותה תקופה ללהיטים שגורים בפיהם של האנשים, לא פחות משירי רדיו ידועים של אותה התקופה. באותה תקופה עשה גם את סרט הפרסומת לבנק הפועלים עם אורי זוהר.
יורמן חבר ליהודה ברקן ורוני יעקב, והשלושה הפיקו סרטי פרסומת, ואת תוכנית המתיחות של יהודה ברקן ברדיו "קול השלום" של אייבי נתן. ב"קול השלום" היה יורמן אחראי גם על הפקת כל הג'ינגלים של התחנה. בהמשך היה שותף להפקת סרטו של ברקן "חייך, אכלת אותה", בו כיכבה גם קרוליין לנגפורד. עם לנגפורד עבד יורמן על קמפיין פרסומי גדול לתחתוני "דלתא".
באמצע שנות השבעים הפיק יורמן את הצגת הילדים של דודו דותן "אגדות מבולבלות".
העבודה עם אריק סיני.
האמן הראשון שעמו בנה יורמן דרך משמעותית ארוכת שנים ואלבומים היה אריק סיני, שתחת ניהולו של יורמן הפך לאחד הכוכבים הגדולים ביותר בארץ למשך יותר מעשור. את אריק סיני ניהל לאורך שנות השמונים, בתקופתו הגדולה של סיני כאחד הזמרים הידועים בארץ, ביחד יצרו את האלבומים "אריק סיני", "צל כבד", "שירים חוזרים א", "שירים חוזרים ב', "בסוף מעגל" ו"שלום לך תקווה עצובה".
עוצמתו של סיני לאורך שנות השמונים תורגמה לקמפיין הנודע לסיגריות "ברודוויי 80", בו ביסס את תדמית איש המרלבורו הישראלי. בעקבות ההצלחה העצומה של הקמפיין חוקק בכנסת ישראל חוק האוסר על השתתפות של ידוענים בפרסומות לסיגריות.
את האלבום "בסוף מעגל" הפיקו השניים באולפני "אוטופיה" באנגליה, יחד עם יונתן גפן, שכתב את כל הטקסטים ושלום חנוך, שהיה יועץ אמנותי. באותה מסגרת הקליטה דפנה ארמוני את השיר "אלה" שכתב עבורה שלום חנוך.
בתקופת שהותו בלונדון נחשף יורמן ליוצרי "פלקסי-דיסק לונדון", גיליון פלסטיק דק וגמיש עליו ניתן להקליט מספר שירים. כסוכן בלעדי בארץ של אותה חברה חבר יורמן לבנק הפועלים לקמפיין שכלל את שירה של להקת "תיסלם" וכן את "הגלויה המדברת".