במהלך הרפורמציה הפרוטסטנטית, שלט לודוויג החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ עד 1544 ובמהלך תקופת שלטונו הוא חתר לפיוס. בצו דתי שהוציא בשנת 1538 הוא התיר ללותרנים להטיף ולהשתתף בטקס האוכריסטיה. אחיו ויורשו פרידריך השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ ("פרידריך החכם") נטה לשוויוניות אף יותר ממנו. יורשו של זה האחרון, פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, היה פרוטסטנטי מחמיר יותר. כאשר הוא מת ב-1576 הוא הורה בצוואתו שבנו הלותרני, לודוויג השישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, לא יירש את המחוזות של קייזרסלאוטרן ושל נוישטאדט, אלא אחיו, יוהאן קזימיר מפפאלץ-זימרן, שאמונתו הייתה קלוויניסטית.
ב-1578 ייסד יוהאן קזימיר את המכללה של נוישטאדט שנקראה על שמו, כתגובה לכך שאחיו לודוויג גירש את הקלוויניסטים מאוניברסיטת היידלברג. יוהאן קזימיר היה פעיל כתומך ברפורמה והציע מקלט למרצים והסטודנטים שגורשו. כאשר הוא עבר להיידלברג ב-1583 כדי לקחת על עצמו את תפקיד העוצר של בנו הצעיר שעלה לשלטון לאחר מותו של אחיו, נסגרה האוניברסיטה קצרת הימים של נוישטאדט.
המאה ה-17.
הוויכוחים הדתיים עברו במאה ה-17 לפסים אלימים ופלאץ סבלה פלישת בזו אחר זו. נוישטאדט נכבשה שש פעמים במהלך מלחמת שלושים השנים. ב-1622 פלשו אליה הספרדים, ב-1631 השוודים, ב-1635 הכוחות האימפריאליים, ב-1638 כוחותיו של ברנרד, דוכס ויימאר וב-1639 וב-1644 הצרפתים.
שלא כמו ערים אחרות בנסיכות, שרדה נוישטאדט את מלחמת תשע השנים כמעט ללא פגע.
המאות ה-18 וה-19.
ב-1744 מנתה אוכלוסיית נוישטאדט 2,496 תושבים, מתוכם 1,676 פרוטסטנטים, 626 קתולים ו-200 לותרנים. בנוסף ישבו בנוישטאדט יהודים.
במאה ה-18 איבדה נוישטאדט את חזותה הימיביניימית עקב המלחמות שעברה והרס החומות שלה. ב-1722 נסללה הדרך למנהיים וב-1723 נהרסה החומה הצפונית של העיר.
בעקבות כיבוש הגדה המערבית של הריין במהלך המהפכה הצרפתית ב-1797–1798, נעשתה נוישטאדט למרכז מנהלי חסר חשיבות. נפוליאון עבר דרך העיר במהלך נסיגתו מארפורט לפריז והנהגת העיר חגגה את האירוע. חמש שנים לאחר מכן, צעדו דרך העיר חלקים מצבאו של נפוליאון לאחר מפלתם בקרב לייפציג ואז היו הרגשות כלפי צבא הקיסר הפוכים.
ב-1815 הפכה נוישטאדט לחלק מממלכת בוואריה יחד עם כל נסיכות פלאץ, עד לשנת 1945. ב-1847 חוברה העיר לרשת מסילות הברזל.
המאה ה-20.
ב-1920, יחד עם שש ערים נוספות במחוז, נעשתה נוישטאדט עיר עצמאית.
חלקה של נוישטאדט בשלטון הנאצי החל כבר ב-1927 כאשר היא הייתה למקום מושבו של הגאולייטר של המפלגה הנאצית. העיר המשיכה לשמור על מעמד זה דה-פקטו עד לשנת 1945, אף על פי שב-1939 הוכרזה קייזרסלאוטרן כבירת הגאו והסמכויות הממשלתיות שהופעלו החל מ-1940 על פלאץ ועל חבל הסאר הופעלו משפייר ומזארבריקן בהנהגת הגאולייטר באיחוד פרסונלי ולא מנוישטאדט.
ב-1969 אוחדו כמה רשויות מקומיות שכנות יחד עם נוישטאדט.
וינצ'נזו ניבאלי
הרבובה
הרבובה (באוקראינית: Грабове), הוא כפר במחוז משנה שחטרסקי, במחוז דונצק שבמזרח אוקראינה.
הכפר הוקם בשלהי המאה ה-15 על הגדה המערבית של נהר מיוס, והועבר למיקומו הנוכחי ב-1787. הכפר ממוקם סמוך לגבול בין מחוז דונצק למחוז לוהנסק, וכ-40 קילומטרים מגבול אוקראינה-רוסיה.
במהלך משבר אוקראינה השתלטו מורדים פרו-רוסיים על אזורים נרחבים במחוזות דונצק ולוהנסק. בתקרית ירי טיל נ"מ, הופלה סמוך לכפר ב-17 ביולי 2014 טיסה 17 של מלזיה איירליינס, שהייתה בדרכה מאמסטרדם לקואלה לומפור, באסון נהרגו 298 נוסעים ואנשי צוות המטוס.
דודיזם
דודיזם (באנגלית: Dudeism) היא דת, פילוסופיה או סגנון חיים בהשראת דמותו הבדיונית של ג'פרי "הדוּד" לבובסקי (באנגלית: The Dude) בגילומו של ג'ף ברידג'ס, הפרוטגוניסט בסרט הקאלט "ביג לבובסקי" של האחים כהן משנת 1998.
למעשה הדת היא גרסה של דאואיזם המעורבבת עם מושגים ורעיונות של הפילוסוף היווני הקדום אפיקורוס ומקושטת באסתיקת ילדי הפרחים. היא נחשבת לעיתים דת פארודית בשל השימוש הקומי שנעשה בה בסרטים, אך רבים מחסידיה מתייחסים לעקרונותיה הבסיסיים ברצינות. נטען שהיא משחקת על הגבול בין רצינות לקומדיה, והושוותה בשל כך לזן.
6 במרץ הוא יום קדוש לדודיזם המכונה יומו של הדוּד.
היסטוריה.
הדודיזם נוסדה בשנת 2005 על ידי אוליבר בנג'מין, המכונה גם "דוּדלי לאמה", עיתונאי אמריקאי המתגורר בצ'יאנג מאי, תאילנד. שם הארגון הרשמי של הדודיזם הוא "כנסייתו של דוּד אחרית הימים" (באנגלית: The Church of the Latter-Day Dude), שם שבעצמו מהווה פרודיה על שמה הרשמי של הכנסייה המורמונית, המכונה "כנסיית ישוע המשיח וקדושי אחרית הימים" . עד שנת 2012 הוסמכו כ-120,000 כמרים דודיסטים ברחבי העולם. נכון לשנת 2018 מספר הכמרים הרשומים עומד על 450,000. ההסמכה לכמורה דודיסטית אינה כרוכה בתשלום והיא נעשית באופן מקוון; על מבקש ההסמכה לנדור כי יקיים את עקרונות הדודיזם: לקחת דברים בקלות, להיות "דוּד" (קליל, זורם) לכל הנקרה בדרכו ולשמור על תודעה גמישה.
פילוסופיה.
עקרונות הבסיס של הדודיזם שאולים מהדאואיזם, וניתנת חשיבות מרכזית לעקרון הוו-ווי כפי שהוא נתפס בדאואיזם. הדודיזם מאמין כי הדרך היחידה לחיות בהרמוניה עם עצמך והסובבים אותך היא להרגיע את הרדיפה אחרי הכסף וההישגים, שהם חלק בלתי נפרד מרוב העולם המערבי. עקב כך, הדת שמה דגש על הנאות יומיומיות פשוטות למדי, כגון רחצה ובילוי עם חברים, ולא על צבירת עושר כאמצעי לאושר והגשמה עצמית.
אדיגה חאבזה
אדיגה חאבזה (באדיגית: Адыгэ Хабзэ) הוא הקוד המכונן של חיי הצ'רקסים והקווקזים. מרכזו הוא משמעת, אומץ, נדיבות, נאמנות ושליטה עצמית. האדיגה חאבזה מורה על שמירה על האומה, על הארץ, על הכבוד העצמי ועל כבוד המבוגרים והזקנים. האדיגה חאבזה הוא קוד נוקשה, וסטיות ממנו נחשבות לחמורות. הוא מפרט איך להיות איש של כבוד, והוא מועבר בעיקר דרך סיפורים ושירים אודות הנארתים (גיבורי המיתולוגיה הצ'רקסית) שמלמדים את האדם איך להתנהג כלפי עצמו וכלפי חברתו. עוד עיקרים קדושים המועברים באדיגה חאבזה הם הכנסת האורחים, גידול זקן, הכבוד לנשים וגבורת הלוחם. רדיפה אחרי כסף, עושר וראוותנות נחשבים בתרבות הקווקזית לחרפה גדולה.
המונח המשלים וההופכי לחאבזה הוא ה-חינאפ (באדיגית: Хьэинап) שפירושו "בושה".
המונח חינאפ מיוחס למי שעובר על חוקי החאבזה ובכך מבייש את עצמו בקרב החברה בקווקז.
חאבזה בעולם המודרני.
בעידן המודרני התפתחו באדיגיה מוסדות כגון בתי ספר, בתי משפט, רשויות וכו. במוסדות הללו קיימים חוקים ועל כן בשפה האדיגית מצאו לנכון להשתמש במונח חאבזה כדי לתאר חוק. על מנת לתאר חוק או קוד אתי של מוסד כלשהו בשפה האדיגית יש לצרף את המילה חאבזה אל שם המוסד.
ראו גם.
צ'רקסים
צ'רקסית
אדיגית
מחוזות משנה של אוקראינה
מחוזות המשנה של אוקראינה (המינוח האוקראיני: ראיונים באוקראינית Райони України) הם יחידות החלוקה המנהלית ברמה השנייה, בחלוקה המנהלית של אוקראינה. ראיון הוא חלק ממחוז, ובסך הכל מחולקת אוקראינה כולה ל-136 מחוזות משנה, שהם תת-מחוזות או נפות. ישנן גם ערים בעלי חשיבות אזורית שהן בעלות מעמד מנהלתי זהה לזה של מחוזות משנה.
ב-17 ביולי 2020 אימצה הראדה העליונה החלטה להפחית את מספר מחוזות משנה (ראיונים) באוקראינה. במקום 490 מחוזות משנה נוצרו 136. התקנה נכנסה לתוקף ב-19 ביולי 2020.
רשימת מחוזות אוקראינה וחלוקתם למחוזות משנה.
I הרפובליקה האוטונומית של קרים.
הרפובליקה האוטונומית של קרים מחולקת ל-10 מחוזות משנה.
II מחוז ויניצה.
מחוז ויניצה מחולק ל-6 מחוזות משנה.
III מחוז ווהלין.
מחוז ווהלין מחולק ל-4 מחוזות משנה, כדלהלן:
IV מחוז דניפרופטרובסק.
מחוז דניפרופטרובסק מחולק ל-7 מחוזות משנה.
V מחוז דונצק.
מחוז דונצק מחולק ל-8 מחוזות משנה.
VI מחוז ז'יטומיר.
מחוז ז'יטומיר מחולק ל-4 מחוזות משנה.
VII מחוז זקרפטיה.
מחוז זקרפטיה מחולק ל-6 מחוזות משנה, וחמש ערים בעלות מעמד מקביל, כדלהלן:
VIII מחוז זפוריז'יה.
מחוז זפוריז'יה מחולק ל-5 מחוזות משנה.
IX מחוז איוואנו-פרנקיבסק.
מחוז איוואנו-פרנקיבסק מחולק ל-6 מחוזות משנה.
X מחוז קייב.
מחוז קייב מחולק ל-7 מחוזות משנה.
XI מחוז קירובוגרד.
מחוז קירובוגרד מחולק ל-4 מחוזות משנה.
XII מחוז לוהנסק.
מחוז לוהנסק מחולק ל-8 מחוזות משנה.
XIII מחוז לבוב.
מחוז לבוב מחולק ל-7 מחוזות משנה.
XIV מחוז מיקולאייב.
מחוז מיקולאייב מחולק ל-4 מחוזות משנה.
XV מחוז אודסה.
מחוז אודסה מחולק ל-7 מחוזות משנה, ושבע ערים בעלות מעמד מקביל, כדלהלן:
XVI מחוז פולטבה.
מחוז פולטבה מחולק ל-4 מחוזות משנה.
XVII מחוז רובנו.
מחוז רובנו מחולק ל-4 מחוזות משנה.
XVIII מחוז סומי.
מחוז סומי מחולק ל-5 מחוזות משנה.
XIX מחוז טרנופול.
מחוז טרנופול מחוז ל-3 מחוזות משנה.
XX מחוז חרקוב.
מחוז חרקוב מחולק ל-7 מחוזות משנה.
XXI מחוז חרסון.
מחוז חרסון מחולק ל-5 מחוזות משנה, כדלהלן:
XXII מחוז חמלניצקי.
מחוז חמלניצקי מחולק ל-3 מחוזות משנה:
XXIII מחוז צ'רקאסי.
מחוז צ'רקאסי מחולק ל-4 מחוזות משנה.
XXIV מחוז צ'רנוביץ.
מחוז צ'רנוביץ מחולק ל-3 מחוזות משנה.
XXV מחוז צ'רניהיב.
מחוז צ'רניהיב מחולק ל-5 מחוזות משנה.
חלוקה מנהלית של אוקראינה
שטחה של אוקראינה מחולק מבחינה מנהלית למחוזות, המחולקים בעצמם למחוזות משנה, המחלוקים בתורם לרשויות מקומיות. מאחר שאוקראינה היא מדינה אוניטארית, עיקר הכוח השלטוני מצוי בידי הממשלה המרכזית ולא ביחידות המנהליות עצמן.
מבנה כללי.