גלובר נוהג לבצע את האפוס האנגלו-סקסי העתיק "ביאוולף" עוד מתחילת שנות השמונים, הוא מופיע בדמות של משורר נודד ומציג גרסה מקוצרת של הסיפור. ההופעה שזורה בקטעים המסופרים באנגלית עתיקה. הופעה זו מוקלטת בסרטי דוקומנטריה המציגים הן את השפה האנגלית והן את העולם האנגלו-סקסי. בשנת 2008 שיחק בסרט המסתורין "מראות" לצד קיפר סאת'רלנד ופולה פטון. ב-2009 שודרה תוכנית דוקומנטרית על "ביאוולף" כחלק מ"עונת השירה" של ה-BBC. ביוני 1985 הופיע עם "באוולף" בפסטיבל ישראל בירושלים.
עוד בתיאטרון גילם גלובר את דמותו של מר בראונלו במחזמר "אוליבר!" בתיאטרון דרורי ליין.
הוא גילם את דמותו של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון בסרט "ויקטוריה הצעירה". ב-2010 שיחק כטייס פולני בן 101 בסרט הקצר "הקרב על בריטניה".
ב-2011 החל להשתתף בסדרת הטלוויזיה של HBO "משחקי הכס" עיבוד לספר הראשון מסדרת ספרי הפנטזיה של ג'ורג' ר. ר. מרטין "שיר של אש ושל קרח", כשהוא מגלם את המלומד העליון פייסל.
הוא חבר עמית באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
שמואל מוריה
שמואל (סמי) מוריה (7 באוקטובר 1924 - 27 באוקטובר 2019) היה ממונה על העלייה הבלתי ליגאלית של המחתרת הציונית בעיראק ולאחר מכן איש שירות הביטחון הכללי ו"המוסד" בישראל.
חייו.
שמואל מוריה נולד בבצרה בשנת 1924 כסמי מועלם. הוא החל בפעילות ציונית בעיראק כאיש המחתרת הציונית-חלוצית. היה מראשי סניף המחתרת בבצרה, מילא בה תפקידי הדרכה וארגון ונתמנה לרכז ועדת העלייה בבצרה ולאחר מכן בבגדאד. היה ממקימי זרוע ארגון "ההגנה" בבצרה והיה חבר מפקדתה בעיר.
באוגוסט 1947 היה פעיל בארגונו של מבצע ההעפלה האווירי הראשון מעיראק לארץ ישראל, שנקרא "מבצע מייקלברג", בו נחת בשדות המושבה יבנאל מטוס תובלה עמוס עולים מעיראק, לאחר שהצליח לחמוק, תוך סיכון רב, מהעיראקים ומהבריטים.
באותה שנה הוביל לארץ ישראל שיירה של 77 עולים במשאיות דרך המדבר מבגדאד ועד בית הערבה. היה זה המשלוח הגדול ביותר בהיסטוריה של עלייה ב' (ההעפלה הבלתי-לגאלית) הן בדרך המדבר והן בדרך האוויר. מבצע זה לא התקבל בהתלהבות על ידי המוסד לעלייה ב' וע"י השליחים שהיו אז בבגדאד.
הוא שב לעיראק במרץ 1948 כדי להמשיך בשליחותו להעלאת יהודים לארץ, כאשר התחוללה כבר מלחמת העצמאות. בסוף אותה שנה הגיע לאיראן לפעול בה כשליח עלייה, ועלה סופית לישראל באוגוסט 1949.
בשנת 1950 יצא בשליחות המוסד לעלייה ב' לסוריה וללבנון כדי לבדוק את אפשרות עלייתם של יהודי המקום לישראל. הוא התרשם כי מרבית היהודים אינם מעוניינים בעלייה וכי רמת החיים שלהם גבוהה ולא נשקפת להם סכנה. לאור זאת ובשל קשיי הקליטה בארץ באותה תקופה המליץ שלא לפעול באותו שלב לעלייתם.
בשנות המדינה הראשונות הצטרף לשב"כ ובשנת 1952 הקים בו, בהוראת איסר הראל, את יחידת המסתערבים. איסר הראל ביקש ממנו כי תהיה זו יחידה של צעירים שייטמעו באוכלוסייה הערבית כסוכנים רדומים, ויחיו בקרבה לאורך זמן, לשם הפעלתם בעתיד, לכשיידרש הדבר. שמואל מוריה גייס ליחידה כמה עשרות צעירים, רובם עולים חדשים, שעלו לארץ ממדינות ערב. הכשרתם של הסוכנים נמשכה כשנה וחצי. הם התאמנו והתגוררו בבסיס הדרכה ברמלה ונשלחו לעבודה במפעלים שונים בארץ בהם עבדו פועלים ערבים, על מנת ללמוד את הניב הערבי שבפיהם ואת דרכי התנהגותם. בתום שנה וחצי של הכשרה הוחדרו המסתערבים, בזהותם החדשה, לישובי הערבים והבדואים בישראל.
שניים מהם נישאו לנשים ערביות בלא שהן היו מודעות לזהותם האמיתית של בעליהן. בשנת 1964, כשפורקה היחידה, הוחלט לגלות את הסוד לבני משפחותיהם הערבים וליישב את המשפחות מחדש בסביבה יהודית בישראל. הדבר נפל כתדהמה על הנשים. על פי בקשת השב"כ הקים הרב הראשי לצה"ל, האלוף שלמה גורן, בית דין בהרכב שלושה רבנים בראשותו יחד עם הרב גד נבון והרב מרדכי פירון, שהציעו לנשים להתגייר בהליך מהיר. לא כל הנשים הסכימו לכך והתעוררה בעיית יהדותם של הילדים שנולדו לזוגות המעורבים, האם יוכרו כיהודים או כמוסלמים. לבסוף פסקו שלושת הרבנים, כי אף על פי שלפי ההלכה דתם של הילדים נקבעת לפי דת האם, הרי שלאור הנסיבות המיוחדות של המקרה, שבו נולדו הילדים כתוצאה משליחות ביטחונית של אביהם היהודי, יש לראותם כיהודים, ללא צורך בהליך גיור.
בנובמבר 1955 יצא מוריה בשליחות "המוסד" לגרמניה כדי להביא לארץ את אולריך שנפט, גרמני ששירת בואפן אס אס, אשר הגיע לישראל בזהות בדויה של יהודי ואף שירת כקצין בצה"ל. שנפט עזב את הארץ בשנת 1954, כאשר בשל חשדות שהתעוררו בקשר לזהותו סולק מצה"ל, הוא הגיע מאיטליה לקהיר ומכר את סודות צה"ל לקציני מודיעין מצריים, והללו הציעו לו לחזור לישראל, לנסות להתגייס שוב לצבא הקבע ולפעול עבורם בתשלום כסוכן סמוי. בהמשך התגלגל שוב לגרמניה ובעקבות מכתב הלשנה ששלח בעלה של אישה נשואה עמה ניהל שנפט פרשיית אהבים, נתגלה לשב"כ דבר בגידתו והוחלט להביאו לארץ ולהעמידו לדין. מוריה בא לגרמניה בזהות של קצין צבא עיראקי, יצר בערמה קשר עם שנפט, נתן לו להבין שהוא קצין עיראקי כששמט מידיו, כאילו במקרה, תצלום שלו במדי קצין עיראקי. ככזה עודד מוריה את שנפט לשוב לישראל בזהות חדשה כדי לשמש כסוכן של המודיעין העיראקי. שנפט נפל במלכודת, שב לישראל, נאסר ונשפט לשבע שנות מאסר.
כשפרש מוריה, בראשית שנות ה-70, לאחר שנות שירות ביטחוני רבות, הוא היה בתפקיד ראש המחלקה שעסקה בריגול נגדי ובמלחמה בפח"ע. בשנות עבודתו רכש השכלה משפטית ולאחר פרישתו פתח משרד לעריכת דין .
נישא לשולמית. נולדו להם שני בנים ובת. שולמית מוריה נפטרה ביולי 2013. שולמית הגיעה לארץ ישראל מבגדד באוגוסט 1947 במבצע מייקלברג, ומייד גויסה לתחנת השידור בערבית של "ההגנה" כשהבריטים עדיין היו בארץ. העריכה בוצעה ב"בית האדום" והשידור בוצע מדירה ברח' ריינס 5 ת"א ולאחר מכן מבית עיריית תל אביב. עם הקמת המדינה הוקם השידור בערבית ועבר לירושלים. לכן התפטרה ועברה לעבוד בארכיון צה"ל ומערכת הביטחון. ביוני 1962 הצטרפה עם שלושת הילדים לבעלה לפריז שם שירת כראש השלוחה של "המוסד". ביולי 1967 חזרה כל המשפחה מפריז. שולמית הצטרפה לעבודה ב"מוסד" עד יציאתה לגמלאות.
שמואל מוריה נפטר ב-27 באוקטובר 2019.
וינסנט רייגן
וינסנט רייגן (באנגלית: Vincent Regan; נולד ב-16 במאי 1965) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ולשי. התפרסם בזכות תפקידיו בשוברי הקופות התקופתיים "300" ו"טרויה".
ביוגרפיה.
רייגן נולד בעיר סוונסי שבדרום ויילס לזוג מהגרים איריים, בילה את ילדותו באירלנד ולמד ב"מכללת סט.ג'וזף" שבאיפסוויץ'.
החל את דרכו כשחקן בהפקות טלוויזיה בריטיות כגון "Invasion: Earth" אותה כתב ג'ד מרקוריו ו"Eureka Street" בתפקיד עליו זכה להערכה רבה באירלנד.
את הפריצה הקולנועית שלו עשה ריגן בשנת 2001 בקומדיה "האביר השחור" בכיכובו של מרטין לורנס, בה שיחק בתפקיד האביר הרשע פרסיבל.
רייגן הופיע לאחר מכן בשובר הקופות "טרויה" בתור הגנרל איודורוס מצבאו של אכילס (בראד פיט) ובסדרה התקופתית "אימפריה" בתפקיד המצביא הרומאי מרקוס אנטוניוס.
ב-2005 שיחק בהפקת הפעולה של ג'ט לי ולוק בסון "ללא מחסום" לצידו של בוב הוסקינס.
ב-2007 התפרסם רייגן בסרט הפעולה התקופתי המפורסם "300" בתפקיד קפטן ארטמיס, חברו הנאמן של המלך לאונידס (ג'רארד באטלר).
ב-2010 השתתף רייגן בפנטזיית הפעולה "התנגשות הטיטאנים" בתפקיד קפאוס מלך ארגוס.
ב-2012 הופיע רייגן בפנטזיית הפעולה "שלגייה והצייד" בתור הדוכס האמונד, בסרט הפעולה "נעולים" בתפקיד אלכס מנהיג מרד האסירים, בסדרת הדרמה "לפגוע ולהחטיא" ובסרט גיבורי העל "".
רייגן נשוי לשחקנית אמיליה קורטיס ואב לשני ילדים.
המרכז העירוני למוסיקה ע&quot;ש אלפרט
המרכז העירוני למוסיקה ע"ש אלפרט הוא מרכז המנוהל על ידי מנהל תרבות חברה ופנאי, אגף תרבות ואמנויות בעיריית ירושלים ונתמך על ידי הקרן לירושלים. במקום מתקיימת פעילות מוזיקלית עשירה ומגוונת, המקיפה את כל מגזרי האוכלוסייה בבירה - יהודים וערבים כאחד, ומהווה דוגמה לעשייה אמנותית באווירת הרמוניה ואחווה. המרכז נמצא בגיא בן הינום, למרגלות סינמטק ירושלים.
תולדות המרכז.
מבנה המרכז שימש כבית הכנסת של שכונת שמאעה בשנות ה-50 וה-60.
המרכז נוסד ב-1979 בתמיכת הקרן לירושלים והודות לתרומתם של המוזיקאי הרב אלפרט, אחיו דייב אלפרט ואחותם מימי פלדמן מארצות הברית. למרכז הם קראו על שם הוריהם - לואיס וטילי אלפרט.
ייסודו הייתה התגשמות תוכניתו של ראש עיריית ירושלים דאז, טדי קולק, להקים מרכז מוזיקה שישרת במשותף את האוכלוסייה היהודית והערבית בעיר. בהמשך השנים, הוקמה במרכז תזמורת הנוער העירונית לכלי הנשיפה, אליה מגיעים נגני כלי נשיפה והקשה מרחבי ירושלים.
תלמידי המרכז בני כל הגילאים, רוכשים לעצמם הרגלים מוזיקליים הן כמבצעים והן כמאזינים. רבים מבוגרי המרכז הפכו למוזיקאים מקצועיים.
במקביל לפעילות המוזיקלית הענפה, מתקיימת גם פעילות חברתית וחינוכית נרחבת. במהלך כל שנת הפעילות מתקיימות סדנאות, קונצרטים מוסברים לתלמידי בתי ספר וקונצרטים ברחבי הארץ והעולם.
הלשכה לסטטיסטיקה של ארצות הברית
רוז (סרט)
רוז (באנגלית: The Rose, הוורד) הוא סרט דרמה מוזיקלי אמריקאי משנת 1979 בבימויו של מרק ריידל, אודות זמרת רוק שמתמודדת עם קשיי קריירה, מנהלה האישי וחייה הפרטיים. בסרט משחקים בט מידלר, אלן בייטס, פרדריק פורסט, הארי דין סטנטון, ברי פרימוס ודייוויד קית'.
הסרט מבוסס בחלקית על סיפור חייה של הזמרת ג'ניס ג'ופלין. במקור הוא היה אמור להיקרא "Pearl" על שם אלבומה האחרון, אך משפחתה של ג'ופלין סירבה שהסרט ידבר עליה.