ב-2013 השתתף לקטע קצר בספיישל 50 שנה לדוקטור הו בו בסוף הפרק הוא מסביר לדוקטור ה-11 (מאת' סמית) על התמונה ששימרה בתוכה את גאליפריי.
בריטניה הקטנה.
אחרי שהשתתף בתוכנית הרדיו "Lionel Nimrod's Inexplicable World", לוהק בייקר לתפקיד דומה בתוכנית "הממלכה הקטנה" ברדיו 4 של ה-BBC, ונשאר בתפקידו עד שהתוכנית החלה להיות משודרת בטלוויזיה. לדבריו הוא לתוכנית בגלל הפופולריות שלו בדור של לוקאס וויליאמס (הכותבים של "הממלכה הקטנה"), הדור שבחר בו כדוקטור האהוב ביותר. "מי שמעסיק אותי עכשיו הם הילדים שגדלו על דוקטור הו".
תפקידים נוספים בטלוויזיה.
בייקר גילם את עכרור השלולית (Puddleglum) בעיבוד של ה-BBC ל"כס הכסף" ספרו של ק. ס. לואיס. ב-1982 גילם את דמותו של שרלוק הולמס בסדרה בת ארבעה פרקים על פי "כלבם של בני בסקרוויל". עוד השתתף בפרק בעונה השנייה של הסדרה הפתן השחור בתפקיד קפטן רדבירד רום (Redbeard Rum).
בעונה השלישית של משחק הטלוויזיה Cluedo לוהק בייקר כפרופסור פלום שהוגדר "כאדם עם תואר בחשדנות". ב-2004 הופיע בסדרה "Strange" וגילם דמות של כומר עיוור שהיה בעל ידע על השטן. עוד הופיע בחידון הטלוויזיה "Have I Got News For You", המנחה תיאר אותו כאדם המצחיק ביותר בהיסטוריה של התוכנית. ב-2008 היה הוא מנחה אורח ב-"Have I Got News For You". הוא השתתף בגרסה הבריטית של התוכנית "Fort Boyard" והגיש תוכנית לילדים בנושא ספרות "The Book Tower".
ב-2004 ו-2005 הופיע בסדרת הטלוויזיה "בחזרה לאחוזת העמק" בתפקיד דונלד מקדונלד.
תפקידים בקולנוע.
ב-1971 הופיע בייקר בסרט "ניקולאס ואלכסנדרה" בתפקיד גריגורי רספוטין. על תפקידו זה היה מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר ובקטגוריית השחקן החדש הטוב ביותר.
ב-1973 הופיע בסרט "The Vault of Horror" בתפקיד צייר שציוריו הם בעלי כוחות וודו, ובסרט "מסע הזהב של סינבד" גילם את Koura מכשף מרושע. בשנת 2000 השתתף בסרט "מבוכים ודרקונים".
תסכיתי רדיו ותפקידי אודיו.
בייקר השתתף במספר הפקות של תסכיתי רדיו בהם "ג'ון מורטימר מציג את המשפטים של מרשל הול" כשהוא מגלם את עורך הדין סר אדוארד מרשל-הול, ג'ושייה באונדרבי ב"זמנים קשים" לדיקנס, ואת סר ולטר בוליבנט ב"39 המדרגות". הוא כיכב בתוכנית "הרפתקאות נוספות של שרלוק הולמס" פסטיש שכתב ברט קולס (Bert Coules).
משנת 2000 עד 2005 דיבב בייקר את הדמות מקס בר (Max Bear) בערוץ 4 הבריטי. ב-2005 דיבב את הנבל ZeeBad בסרט אנימציה ממוחשבת "קרוסלת הקסמים". ב-2007 דיבב את רוברט בארון בסדרת האנימציה "The Secret Show" של ה-BBC,
משחקי וידאו.
בייקר כיכב ב-1997 במשחק הווידאו "Destiny of the Doctors" בתפקיד הדוקטור הרביעי.
עוד שומעים את קולו במשחקי הווידאו:
קריינות.
בייקר מרבה לעסוק בקריינות ובדיבוב וקולו הוא אחד המוכרים ביותר בבריטניה.
ספרים.
ב-1997 יצאה לאור האוטוביוגרפיה של בייקר (מי לעזאזל הוא טום בייקר?) (). בנוסף כתב רומן קצר בסגנון אגדה "The Boy Who Kicked Pigs" (הילד שבעט בחזירים) ().
חיים אישיים.
נישואיו הראשונים של בייקר היו ב-1961 לאנה ויטקרופט. לזוג נולדו שני בנים דניאל ופירס. הם התגרשו ב-1966 והקשר בין בייקר לבניו נותק. הקשר התחדש אחרי פגישה מקרית עם בנו פירס בפאב בניו זילנד.
בדצמבר 1980 התחתן בייקר עם השחקנית ללה וורד שהייתה המלווה שלו בדוקטור הו במשך שנתיים. נישואים אלה החזיקו מעמד 16 חודשים.
ב-1986 התחתן בפעם השלישית עם סו ג'ררד שהייתה עורכת ב"דוקטור הו". הם חיו ב-Boughton Malherbe שבקנט וב-2003 עברו לגור בצרפת. בנובמבר 2006 חזר בייקר לאנגליה וקנה בית בטנברידג' ולס, אחר כך עבר לאזור הכפרי במזרח סאסקס.
אבידין
אבידין (Avidin) - משפחה של חלבונים מסוג גליקופרוטאינים, הנקשרים לביוטין בחוזקה. החלבון מהווה אחוז קטן מחלבון הביצה של זוחלים, עופות ודו-חיים וכן קיים בחיידקים וביצורים נוספים. הקישור הספציפי של האבידין לביוטין אפשר את השימוש באבידין ככלי במחקרים רבים, בשל הקישור החזק בין הביוטין לאבידין, שהוא אחד מהקישורים הלא קוולנטיים החזקים ביותר בטבע.
החלבון פעיל בטווח רחב של טמפרטורות ו-pH.
היסטוריה.
ב-1916 ויליאם ג'ורג' באטמן (William George Bateman) חקר את ההשפעה של ביצים לא מבושלות על בעלי חיים שונים. מחקר זה הוביל למסקנה שחלבון הביצה בביצי תרנגולות גורם לפגיעה בבעלי החיים השונים, אפקט שנודע בכינוי "egg white injury". מאוחר יותר, גילו שלאפרוחים שניזונו מחלבון ביצה בלבד חסר ביוטין זמין, על אף שהדיאטה שלהם כללה את הוויטמין, ובעקבות כך נבדקה ההשערה שאחד מרכיבי החלבון גורם לכך שהביוטין לא יהיה שמיש.
החוקרים מאוניברסיטת טקסס בארצות הברית, אסמונד אמרסון סנל (Esmond Emerson Snell), רוברט אאקין (Robert E.Eakin) ורוג'ר ויליאמס (Roger J.Williams), הוכיחו ב-1940 בניסוי מבחנה (in vitro) על שמרים את ההשערה. מאוחר יותר, בודדה קבוצה זו את החלבון לראשונה
, והוכיחו יחד עם פאול גירג'י שהחלבון שבודד הוא הגורם לתופעה.
לאחר בידודו של החלבון מחלבון ביצה של תרנגולת, נמצאו ובודדו סטרפטאבידינים (streptavidin) מכמה מינים של "Stretomyces". מאוחר יותר, בודדו חלבוני אבידין מפרוקריוטיים ומאיקריוטיים (פטריות) אחרים.
ב-1963 מצא נ.מ. גרין (Green), את קבוע הדיסוציאציה של החלבון. ב-1971 ריצפו את החלבון שמקורו בביצי תרנגולת, וב-1987 הפיקו את ה-cDNA של החלבון.
בתחילת שנות ה-70, מאיר וילצ'ק ואדוארד באייר (Edward A.Bayer) ממכון ויצמן הניחו את היסודות לשיטת כרומטוגרפיית הזיקה, שיטת הפרדת חומרים המבוססת על קישור ספציפי של מולקולות ביולוגיות עם סובסטרטים. השיטה אפשרה לבודד חומרים במהירות מהירה בהרבה מהגישות שקדמו לשיטה, ובכך הביאה לפיתוח כלי מחקר, אשר משתמשים מחקרים רבים. בשיטה זו לעיתים קרובות משתמשים באבידין בשל זיקתו החזקה לביוטין.
מבנה.
רוב החלבונים שהתגלו ממשפחה זו הם טטראמרים, חלבונים שלהם 4 תת-יחידות זהות, אולם קיימים במשפחת חלבונים זו גם דימרים. כל אחת מהיחידות הזהות בטטראמר ובדימר, יכולה לקשור מולקולת ביוטין אחת בזיקה גבוהה מאוד, עם קבוע דיסוציאציה שבסביבות ≈10−15. זיקה זו היא אחת הזיקות הלא קוולנטיות החזקות ביותר שקיימות בטבע.
האבידין הוא גליקופרוטאין טעון, ומבנה כל אחת מהיחידות המרכיבות את האבידין הוא של חבית בטא (beta barrel), הבנויה משמונה משטחי בטא אנטי-מקבילים. האתר הפעיל של החלבון נמצא באזור הנקבובית של חבית הבטא. החלבון שמקורו בביצי תרנגולות מונה 128 חומצות אמינו, ו-10% ממשקלו מורכב מסוכר, עובדה שהופכת את החלבון למסיס מאוד. לחלבון זה נקודה איזואלקטרית הנמצאת בין pH 10–10.5.
הסטרפטאבידין גם הוא טטראמר, אולם לא מקושרים אליו שיירי סוכר, ולכן מסיס פחות. הנקודה האיזואלקטרית שלו היא ב-pH 5. למרות הדמיון הרב בין מבנה החלבון שמקורו בביצי תרנגולת למבנה הסטרפטאבידין (streptavidin), שמקורו בחיידק "Streptomyces avidinii", רק כ-30% מרצפיהם זהה ו-40% מרצפיהם דומה מבחינה כימית, ולכן ההשערה הרווחת היא שמקורם בהתפתחות אבולוציונית שונה.
שימושים.
הקישור הספציפי של האבידין לביוטין אפשר את השימוש באבידין ככלי במחקרים רבים.
הזיקה החזקה בין אבידין לביוטין מנוצלת בשיטות ביוכימיות רבות, ובהן תספיג חלבון ו-ELISA. בשיטות אלה מצמידים לנוגדן ביוטין, אליו נקשר אבידין. קישור האבידין לביוטין גורם לצביעה, ובכך מסמן את האנטיגן. שיטה זו מחליפה לעיתים שיטות של סימון רדיואקטיבי.
האבידין משמש גם למחקר של חלבונים בהם הביוטין משמש כקואנזים.
כמו כן, שימוש באבידין מאפשר בידוד של חלבונים וחומצות גרעין מהסביבה באמצעות סימונם באמצעות ביוטין.
עבודות נוספות מראות את השימוש האפשרי לזיהוי יעילות של תרופות לסרטן.
חלבון האבידין שמקורו בביצת תרנגולים הוא חלבון טעון, ולכן נקשר באופן פחות ספציפי לסובסטרט בחלק מהיישומים בהם יש סובסטרטים טעונים. בעקבות השימוש הנרחב והצורך שעלה לחלבון עם זיקה דומה לביוטין, אך לא טעון וזול להפקה, הונדס חלבון נויטראבידין (Neutravidin), שהוא נגזרת של אבידין. חלבון זה לא טעון ובד-בבד לא יקר להפקה, בניגוד לסטרפטאבידין. החלבון החדש הוא אבידין לא מסוכר, עם שינויים בכמה ארגינינים, ולו נקודה איזואלקטרית הקרובה יותר ל-pH הקיים בגופם של בעלי חיים. החלבון משמש לשימושים דומים לשימושים שאוזכרו קודם לכן, אולם יכול לשמש גם אם יש במצע חומרים טעונים.
בנוסף, עלה צורך במיצוי חלבונים שסומנו על ידי ביוטין. היות שהקשר של האבידין והביוטין הוא כה חזק, עד שבפועל הוא בלתי הפיך, הונדס לצורך זה חלבון באמצעות ניטרציה או יוניזציה באתר הקישור של טירוזין. החלבון המהונדס קושר בצורה חזקה ביוטין ב-pH 4, ומשחררו ב-pH גבוה מ-10, וכך ניתן למצות את החלבונים באופן ספציפי.
טאוב הנרי
האנס ארפ
איבראהים סוס
איבראהים סוס (נולד בשנת 1945 בירושלים), הוא סופר ופוליטיקאי פלסטיני.
ביוגרפיה.
למד באוניברסיטאות בפריז ובלונדון, את הדוקטורט הוא עשה במדעי המדינה בפריז.
נוסף על הקריירה הפוליטית שלו, הוא גם פסנתרן, מלחין וסופר. בשנים 1978 – 1992 הוא ייצג את אש"ף בפריז
, בשנים 1975 – 1980 באונסקו ובשנים 1983 – 1985 בסנגל. בשנים 1998 – 2003 הוא כיהן בסגן מנהל ארגון העבודה הבינלאומי, והחל משנת 2003 סגן נשיא אוניברסיטת אל-קודס בירושלים.
ריצ'רד רמירז