אמסטרדם נבנתה מסביב לנמל ולרשת התעלות המהווים גורם חשוב בכלכלת העיר. ברובעי העיר השונים יש בתי מגורים ומחסנים המעורבבים זה בזה, וערבוב זה קשור למסחר הימי. רובע התעלות הוקם בתקופה שבה הרפובליקה ההולנדית הייתה בשיא כוחה, והוא מייצג את תוכנית בניין העיר שהוצאה לפועל בעיר והייתה בין הגדולות ביותר מסוגה באירופה. הרובע משתרע על האזורים האורבניים של אמסטרדם שנבנו בין המאה ה-16 למאה ה-17 מערבית ודרומית לנמל ולעיר העתיקה. הרובע בנוי בצורת טבעת שסובבת את העיר העתיקה שהוקפה קודם לכן על ידי תעלת סינגל. באמצעות בניית מערכת התעלות הקונצנטריות מסביב לעיר העתיקה ניתן היה לייבש את הביצות שהקיפו אותה. התעלות חוברו לנהרות אמסטל ואי, ועל ההצטלבות בין שני הנהרות הללו נבנה הנמל. התעלות שימשו כנתיבי תחבורה בין הנהרות ובין הנמל, ועל שטח הקרקע שנחשף בעקבות ייבוש הביצות נבנו בתי מגורים ומבנים מסחריים עבור הסחר הימי.
חלקו הפנימי של רובע התעלות תחום על ידי מרכז העיר ההיסטורי מהמאה ה-15 והמאה ה-16, שעליו נבנתה תעלת סינגל. בהכרזה של אונסק"ו על הרובע כאתר מורשת עולמית נכללו גם גדות הסינגל והבתים שעל הגדות. הגבול הדרומי הפנימי של הרובע תחום על ידי חלק מנהר אמסטל ותחילת תעלת הרנחראכט. גבולו המזרחי של הרובע הוא הקטע המעוקל של תעלת פלאנטז' מוידרחראכט, וגבולו הדרומי מגיע בחזרה לנהר אמסטל דרך תעלת ניווה אכטרחראכט. מערבית לנהר משתרעת תעלת פרינסנחראכט שצורתה טבעת, וצפונית לנהר, מעבר לתעלת בריוורסחראכט, גובל הרובע בבתים של רחוב הארלמר הנמצאים בצד של מסילת הרכבת.
בתוך רובע התעלות משתרעות ההרנחראכט והקייזרסחראכט, המחוברות לתעלת סינגל באמצעות רשת תעלות אנכית אך רדיאלית. גדות התעלות אמנם צרות אך עדיין רחבות דיין כדי לשמש את הולכי הרגל של העיר, ולעיתים יש בהן עצים, תאי שיט וגשרים בצמתים המחברים בין התעלות השונות. התוכנית האורבנית של הרובע בוצעה בהדרגה החל משלהי המאה ה-16 ועד שלהי המאה ה-17. תוכנית זו הטילה אילוצים רבים על תנועת הסחורות בתוך אמסטרדם בגלל ממדי התעלות.
המבנים השונים ברובע התעלות נבנו בסגנון אדריכלי שהותאם במידת האפשר לדרישות המסחר הימי ולתפקיד חלק מהמבנים כמחסנים. לדוגמה, חלק מהסוחרים בנו את בתיהם בצמוד לגדת התעלה כשבחזית הבית שלהם משובצים גמלונים צרים, גבוהים ומגוונים בצורתם, שדרכם ניתן היה להעביר סחורה לתוך הבית ישירות מהתעלה. בחזית הגמלונים שובצו בנוסף שורות של חלונות גדולי ממדים. השוני והגיוון בגמלונים אפשרו לסוחרים השונים לעצב את בתיהם לפי טעמם האישי, ודרכם ניתן ללמוד על התמורות שחלו בסגנון האדריכלי באמסטרדם לאורך המאה ה-17 ועד למאה ה-18, וכן על המעבר ההדרגתי מהשילוב בין אדריכלות ימי הביניים לאדריכלות הרנסאנס לשילוב בין אדריכלות הבארוק וההשפעות של אירופה הקלאסית. השילוב החדש של הסגנונות האדריכליים אופיין בקווים ישרים לא-רצופים, צורות דמויות פעמון ובהמשך גם בגמלונים שבהם קרניזים. המחסנים שהוקמו ברובע במהלך ה-17 מעולם לא היוו רוב מקרב כלל הבניינים, ובמשך השנים בוצעו בהם שינויים למטרות פיתוח. המחסנים נבנו עם חזיות גמלונים בין בתי המגורים, והם מקנים לרחובות הרובע את הרצף הסגנוני שלהם.
מרבית הכנסיות ברובע השתייכו לזרם הפרוטסטנטי. חלק מהן בלטו בגובהן או בנפחן בהשוואה לבתי המגורים והמחסנים שנבנו בסמוך אליהן, וזאת בעיקר בשל מגדלי הפעמונים שלהן. למרות זאת, מבחינת סגנונן האדריכלי הכנסיות התאימו לשאר המבנים ברובע ולא הפרו את הסגנון הכללי שהיה מקובל בחזיתות המבנים. ברובע התעלות יש כיכרות ספורות בלבד, ורוב העצים נשתלו לאורך התעלות. רובע התעלות היה הגדול וההומוגני ביותר מסוגו במאה ה-17, והוא ייחודי בשילוב בין התעלות לבין המבנים. עיריית אמסטרדם וממשלת הולנד הכריזו על למעלה מ-4,000 מבנים מכל הסוגים ברובע כמבנים לשימור בדרגות שונות של הגנה.
טטאמי
טטאמי (ביפנית: 畳) הוא שטיח מחצלת המכסה את הרצפה בחדרים בעיצוב יפני מסורתי. באופן מסורתי ממלאים את ליבת המשטח בקש האורז, וכיום גם בשבבי עץ או בפוליסטירן. את הליבה עוטפים במארג עשב סוף. גודל הטטאמי כמעט אחיד, האורך כפליים מהרוחב. צדי הטטאמי האורכיים עטופים ברצועות בד רקומות.
היסטוריה.
המונח טטאמי מגיע מהפועל טַטָאמוּ, שפירושו "לקפל" או "לערום", ומבהיר שבראשית השימוש בהם היו הטטאמי מקופלים או נערמים. בתקופת הייאן נבנו החדרים המפוארים של בתי האצילים עם רצפת עץ, ואלה נהגו לשבת על טטאמי. המנהג חלחל גם למעמד הסמוראים בתקופת קאמאקורה, והגיע לשיאו בתקופת אשיקאגה, אז נהגו לכסות את רצפת כל החדרים בטטאמי. חדרים אלה קיבלו את השם זאשיקי (座敷; מילולית: "חדר ישיבה"). לקראת המאה ה-17 החלו הטטאמי להיות פופולריים בקרב בני המעמדות הנמוכים יותר, עד שהפכו לכיסוי הרצפה המקובל בכל הבתים ביפן.
בימינו, חדרים מרוצפי טטאמי מצויים בבתי העץ המסורתיים שהם מרבית הבתים ביפן שמחוץ לערים הגדולות, וגם ברבות מהן. בבתים יפניים מודרניים הנבנים בסגנון מערבי, כוללים לעיתים קרובות מעט "חדרי טטאמי", בדרך כלל רק אחד לשמירה על המסורת. חדרים אלה מכונים ואשיצו (和室: "חדר בסגנון יפני"). עם זאת, נהוג ביפן למדוד את גודלו של כל חדר לפי מספר הטטאמי שניתן לפרוש בו.
גודל.
גודלו של הטטאמי משתנה בין חלקי יפן. באזור קיוטו גודלו של הטטאמי הוא לרוב 95.5×191 סנטימטר, והוא מכונה קיוֹמָה. באזור נגויה הגודל הוא לרוב 91×182 סנטימטר, ונקרא אָאינוֹמָה (מילולית: "באמצע"). באזור טוקיו גודל הטטאמי הוא לרוב 88×176 סנטימטר, ונקרא אדומה או קאנטומה. מבחינת עובי, השוני בין הסוגים השונים נע בין 5.5 סנטימטר בקיוטו ל-6 סנטימטר בטוקיו.
עובי הטטאמי הוא כ-5.5–6 ס"מ. חדרי שינה מסורתיים הם של 4.5–6 טטאמי וחדרי מסחר (חנויות) 5.5–8 טטאמי.
חצי טטאמי נקרא האנג'ו, וטטאמי באורך שלושה רבעים מהתקן, המשמש בחדרי טקס התה היפני, נקרא דאימֶדטאמי.
חדרים נבנים במידות התואמות למספר הטטאמי המרצפים אותן. דוגמאות:
חדר של 3 טטאמי: 1.82×2.73 מטר (בערך 5 מ"ר)
חדר של 4.5 טטאמי: 2.73×2.73 מטר (בערך 7.5 מ"ר)
חדר של 6 טטאמי: 2.73×3.64 מטר (בערך 10 מ"ר)
חדר של 8 טטאמי: 3.64×3.64 מטר (בערך 13 מ"ר)
סידור.
ישנם חוקים בנוגע למספר הטטאמי בחדר ולסידורם בו. בתקופת אדו היו סידורים שנחשבו מביאי מזל, וכאלה שנחשבו מביאי מזל רע. הסידורים מביאי המזל הם אלה שנמצאים כיום בשימוש ביפן. בסידורים אלה יוצרים המפגשים בין הטטאמי צורת T, בעוד שבסוג השני יוצרים המפגשים צורת +.
בחדר 4 וחצי טטאמי פורשים 4 טטאמי כך שרוחב האחד בקצה אורך השני המאונך לו וכך נותר במרכז הריבוע מקום לחצי טטאמי ריבועי. בחדר 6 טטאמי פורשים שני מערכים של 3 טטאמי, כך שבשלישייה אחת השטיח הרוחבי מונח בראש ובשנייה הוא מונח בתחתית השלישייה. בחדר 8 טטאמי פורשים 2 טטאמי לאורך, לראשיהם פורשים 2 טטאמי לרוחב, ובכל צד פורשים 2 טטאמי לרוחב. ניתן לדמיין ספירלה, צורה בעלת משמעות במסורת היפנית, העוברת דרך כל הטטאמי מלבד הראשון. סידור זה גם יצר מצב בו הטטאמי מוקפים ברצועות הבד שלאורכם. הסידורים האלה הם חלק מהגישה האסתטית היפנית המופיעה שוב בעיצובים שונים. דגמים אלה המתוחמים בפסים כהים נחרתו בדמיון כל יפני מינקותו.
תכונות הטטאמי.
הטטאמי הוא משטח רצפה טבעי מצמח האיגוסה (ממשפחת הסמריים שבסדרת הדגנאים) הצומח בדומה לאורז בשדות מוצפי מים. לאחר ייבושו, גבעולים ועלים באורך המתאים משמשים לאריגה, וחוטי השתי המשובחים הם מקנבוס (אך יש גם מכותנה), באריגה צפופה היוצרת מרקם נעים למגע, נוח ורך לכפות הרגליים ולכל חלק גוף הבא עמו במגע. הטטאמי מבודד ושומר על טמפרטורה נוחה בכל עונות השנה. הטטאמי מבשם בעדינות את אוויר החדר בריח צמחי עדין הנחשב ביפן למביא שלווה. בשל רגישות החומר ועדינותו, על הטטאמי הולכים יחפים, בגרביים או בנעלי בד מיוחדות בלבד. בכניסה לבית מסירים נעליים.
הטטאמי כבסיס הבנייה היפנית והשפעתו על העולם.
הטטאמי הוא מודול הבנייה היפני, כלומר מידה קבועה לפיה נקבעות מידות הקירות, המחיצות ושאר חלקי המבנה. המידות הן כפולות של כ-90 ס"מ, הדבר מאפשר מעבר לאדם, וקובע רוחב פתח דלת או חלון. הגישה המודולרית בבנייה חודשה במאה ה-20 על ידי האדריכל הצרפתי לה קורבוזיה, באופן אחר אומנם, אך עם זיקה בסיסית לגישה המודולרית היפנית המתבססת על מידות גוף האדם. היום כל מערכת הבנייה והאדריכלות העולמית נוטה לפעול בגישה המודולרית המפשטת ומוזילה את ייצור מרכיבי הבניין: מוטות ברזל, מרכיבים טרומיים שונים, אביזרים סניטריים, דלתות, חלונות וכדומה. הגישה המודולרית מקלה מאוד על חישוב חוזק הבניין על ידי מהנדסי הבניין, יוצרת סדר בתוכניות הבנייה של האדריכל ומביאה להרמוניה בפנים המבנה ובחזותו החיצונית.
המשמעות התרבותית של הטטאמי.