אביה היה מכונאי ראשי בצים ואמה עקרת בית, בצה"ל שירתה כמדריכה בגדנ"ע. החל מהתואר הראשון עד השלישי למדה מרגלית פסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה. סיימה תואר שני בהצטיינות בפסיכולוגיה חברתית. בשנים 2006–2011 עשתה דוקטורט בפסיכולוגיה קוגניטיבית וקבלת החלטות, במימון מלגת נשיא. בשנים 2012–2013 עשתה פוסט-דוקטורט בקבלת החלטות ופסיכולוגיה בבית ספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה. בשנים 2007–2013 שימשה כחוקרת במרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית. החל מ-2012 חוקרת ומרצה במרכז הבינתחומי.
בשנים 2013–2019 הייתה ראש תחום מחקר התנהגות בחברת קליקטייל. במסגרת עבודתה השתמשה בתובנות מתחום הכלכלה ההתנהגותית כדי לגרום לאנשים לקנות יותר וייעצה לחברות כמו מיקרוסופט, גאפ, דה נורת' פייס, הום דיפו, נייקי ווולמארט. מייסדת הסטרט-אפ Topick.
מרגלית חוקרת, מרצה ומייעצת בנושאי קבלת החלטות, עיצוב התנהגות והתנהגות משתמשים. היא עוסקת בממשק שבין הפסיכולוגיה, למודלים התנהגותיים והBig data ומציגה את השפעת הטכנולוגיה על ההתנהגות והאופן שבו העולם הדיגיטלי הביא לאימוץ הרגלים והתנהגויות השונים מהעולם האמיתי ושינה את הקשרים הבינאישיים ואופן עיבוד המידע.
היא חלק מחוג הידידים של עמותת אלווין ישראל ויועצת למרכז לקידום ההגינות בישראל.
הופעות בתקשורת.
בעלת טור במעריב סופהשבוע, הבלוג "אם לפרויד היה סמארטפון" באתר TheMarker, הפודקאסט "סקס, סמים וסמארטפון" ברדיו תל אביב, כותבת טורים באתרים , CMSWire ו- TechCrunch ובעלת הבלוג Behind Online Behavior באתר , זכתה בתואר "כותבת השנה" (contributor of the year) על ידי המגזין CMSWire בשנים 2017 ו-2020.
ב-2020 ליוותה את המתמודדות בתוכנית המציאות אהבה חדשה ששודרה ברשת 13. השתתפה בסרט ״הקרב על המוח״ - תעשיית השקרים״ בהנחיית דרור גלוברמן.
משפחה.
לירז מרגלית נשואה, ולה שלושה ילדים. מתגוררת בקיסריה.
ספרה.
הספר עוסק בהתנהגות דיגיטלית, בשימוש של גורמים מסחריים בעקבות הדיגיטליים שאנשים משאירים באינטרנט כדי לבנות עליהם פרופיל ולמכור אותו. הפרופיל נמכר לגורמים מסחריים ובאמצעות אלגוריתמים מאפשר להם לשלוח לו מסרים המיועדים אליו אישית. האנשים סבורים שיש להם בחירה חופשית, אולם למעשה התנהגותם מעוצבת מבלי שהם מודעים לכך.
פרק בספר.
הספר בגוגל ספרים
קישורים חיצוניים.
ריאיונות על הספר "עיצוב התודעה"
ריאיונות
אמילי וייס
אמילי וייס (באנגלית: Emily Weiss; נולדה ב-22 במרץ 1985) היא אשת עסקים יהודיה-אמריקאית. היא מייסדת ומנכ"לית חברת הקוסמטיקה Glossier.
ביוגרפיה.
אמילי וייס גדלה בווילטון, קונטיקט במשפחה יהודית. אביה עבד כמנהל בחברת הטכנולוגיה האמריקאית פיטני באווס ואמה הייתה עקרת בית. בתיכון התמחתה וייס אצל ראלף לורן במשך שני קיצים ותחזקה זמן קצר קריירת דוגמנות. בזמן שעבדה כמתמחה במגזין האמריקאי טין ווג כשהייתה בקולג', היא הופיעה בסדרת הטלוויזיה הוליווד הילס במשך כ-3 פרקים לצד לורן קונרד. וייס סיימה את לימודיה באוניברסיטת ניו יורק בשנת 2007 עם תואר בעיצוב סטודיו. היא הייתה עוזרת אופנה במגזין W ועוזרת סטיילינג במגזין ווג.
וייס הקימה את הבלוג Into the Gloss שכלל ראיונות עם נשים בחודש ספטמבר 2010. היא נשארה בעבודה שלה בווג ועבדה ב-Into the Gloss בבקרים בין השעות 4 ל-8 בבוקר. עד תחילת 2012 היו באתר יותר מ-200,000 מבקרים בחודש. עד מאי 2016 צבר האתר 1.3 מיליון מבקרים. אחרי שוייס הגיעה ל -10 מיליון צפיות בחודש, היא עזבה את עבודתה בווג כדי להתמקד במיזמים העסקיים שלה במשרה מלאה.
בשנת 2014, וייס התחילה לפנות לבעלי קרנות הון סיכון עם רעיונות להרחבת הפלטפורמה למסחר אלקטרוני. וייס השתמשה בהשקעה ראשונית של 2 מיליון דולר כדי לשכור צוות קטן ולהשיק את האתר Glossier.com.
באוקטובר 2014, וייס הציגה את ארבעת המוצרים הראשונים של Glossier בבלוג Into the Gloss והכריזה על השקת Glossier.com.
בשנים 2018-2019 חברתה עשתה מספר הנפקות כאשר צוין שבשנת 2018 היא הוסיפה כמיליון לקוחות ובשנת 2019 הונפקה לפי שווי של 1.2 מיליארד $. הנפקות אלו הביאו לכך שמספר דמויות בולטות כמו נטלי מאסנה השקיעו בחברה.
אישטוואן רוז'וש
אישטוואן רוז'וש (בהונגרית: Rozsos István; אוראדיה, 14 בספטמבר 1922 – בודפשט, 17 בפברואר 1963) היה שחקן יהודי-הונגרי זוכה פעמיים "פרס מארי יאסאי". אשתו הייתה השחקנית דורוטיה גצי.
ביוגרפיה.
אישטוואן רוז'וש נולד במשפחה יהודית ועבר עם הוריו מעיר הולדתו לסגד בגיל שבע. הוא רצה להיות שחקן והתכונן ללימודים אקדמיים, אך חוקי התקופה האנטי יהודיים (במיוחד הנומרוס קלאוזוס) לא איפשרו זאת. בשנת 1941 עבר לבודפשט ולמד גרפיקה פרסומית. המלחמה השיגה אותו בסגד. הוריו גורשו למחנות ההשמדה, הוא עצמו נלקח לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא שרד את השואה וחזר לסגד בשנת 1945, שם התברר לו שאיבד את הוריו. הוא שיחק תחילה בתיאטרון הקאמרי של סגד ולאחר מכן בתיאטרון העירוני. הוא עבר לבודפשט ושם הופיע בשלישיית אסנבל קברט בשם "עם חופשי" יחד עם סילארד דרווש ובלה גאדור. הם הופיעו במפעלים בבתי תרבות בתוכנית "מרגישים מעולה". רוז'וש התגלה על ידי ארתור בארדוש והצטרף ל"תיאטרון מרכז העיר" (Belvárosi Színház). במחזה "כוס מים", הוא זכה להצלחה כשוער וכך התפרסם שמו בקרב הקהל והמבקרים בבירת הונגריה. כיוון שנכנס לתחום כאוטודידקט זה היה הזמן עבורו לסיים קורס השתלמויות באקדמיה לדרמה.
מותו.
הצלחה לא עזרה לו להתמודד עם הטראומות שגרמה מלחמת העולם השנייה והשואה. הוא פחד ממזג אוויר גרוע, מהסתיו ועד לאביב הוא נרתע מלצאת לרחובות הקרירים. "אם ישאלו אותי משהו ברחוב בנובמבר, אני אענה על זה רק באביב", אמר במרירות לחבריו. אשתו הייתה דורוטיה גצי. הם התגרשו, אך ידידותם נותרה. הם תכננו להתחתן שוב. עקב מחלתו (תסמונת דחק פוסט-טראומטית) הוא שם קץ לחייו, קפץ מחלון דירתו בקומה השישית ברחוב אטילה יוז'ף.
יחסי מרוקו–שוודיה
יחסי מרוקו–שוודיה הם יחסי החוץ בין מרוקו וממלכת שוודיה.
סקירה כללית.
בשנת 1763 חתמו שתי המדינות על הסכם ידידות, סחר וניווט, ובשנת 1958 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים, לאחר שמרוקו קיבלה את עצמאותה מצרפת. באותה שנה פתחה שוודיה את שגרירותה ברבאט, ובשנת 2012 פתחה מרוקו את שגרירותה בסטוקהולם. בשנת 2015 התדרדרו היחסים בין המדינות לאחר ששוודיה רצתה להכיר בעצמאותה של סהרה המערבית, אולם בינואר 2016 חזרה שוודיה מכוונה זאת.
יחסי אתיופיה–שוודיה
יחסי אתיופיה–שוודיה הם יחסי החוץ בין אתיופיה לשוודיה.
סיוע.
באמצעות הסוכנות השוודית הבינלאומית לפיתוח, הוקמה מרפאת הילדים האתיופית-שוודית (ESPC) בשנת 1958 באוניברסיטת היילה סלאסי הראשון, עם השוודים אדגר מנהיימר ואינגבה א.א. לרסון כמנהליה הראשונים. בשנות השישים הוקם המרכז לבריאות האם והילד לידטה במימון הסניף השוודי של Save the Children על ידי רופאת הילדים ד"ר אולה לרסון.
נכון לשנת 2011, שוודיה מספקת סיוע בסכום של כ-145 מיליון קרונות (21 מיליון דולר) לאתיופיה בשנה עם דגש על צעדים לתמיכה בדמוקרטיה וזכויות אדם. אתיופיה קיבלה גם חלק מכ-800 מיליון קרונות בסיוע הומניטרי 2011 כתוצאה מהבצורת בקרן אפריקה.
תקריות דיפלומטיות.
בשנת 2006 גורשו שני פקידי האיחוד האירופי, מר ביורן יונסון השוודי ואנריקו סבורג'י האיטלקי מאתיופיה. האיחוד האירופי עצר את קרנות התמיכה כמחאה שסייעה לשחרור חברי האופוזיציה מהכלא.
=פרשת העיתונאים השוודים ב-2011.
שופט אתיופי גזר על שני עיתונאים שוודים בדצמבר 2011 עשר שנות מאסר. הם הואשמו בפשעי טרור ובכניסתם לאתיופיה באופן בלתי חוקי. שוודיה ביקשה שיתוף פעולה עם האיחוד האירופי ומדינות אחרות לשחרור הגברים.
אמנסטי אינטרנשיונל דרשה ב-21 בדצמבר 2011 לשחרר באופן מידי וללא תנאי שני עיתונאים שוודים שהורשעו על ידי בית משפט באתיופיה למרות עבודתם העיתונאית הלגיטימית. על פי אמנסטי אתיופיה מנסה להשתיק את המבקרים. חופש העיתונות מוגבל.
הפדרציה הבינלאומית לעיתונאים (IFJ) הצהירה כי "זהו בבירור משפט לא הוגן ולא צודק שמוסיף לחרדת עמיתינו ומשפחותיהם. איגוד העיתונאים השוודי הולך לעבוד בשיתוף פעולה הדוק עם משפחות העיתונאים ודורש מהממשלה השוודית לדאוג לתיקון עוול זה ועמיתינו יוכלו לחזור למשפחותיהם ולעמיתיהם."
עיתונאים ללא גבולות זעמו על כך שבית משפט באדיס אבבה מצא את העיתונאים השוודים אשמים בתמיכה בטרור. הארגון הביע את המורת רוח מהדרך בה מערכת המשפט האתיופית טיפלה בתיק והזהיר מפני הסכנה של השלכות דיפלומטיות חמורות על עונשי המאסר. "כל פגישה בין פקידי אתיופיה לבין עמיתיהם באירופה או במערב תושפע מעתה מהתיק הזה."
העיתונאים קיבלו חנינה ושוחררו ב-10 בספטמבר 2012.
מלחמת העצמאות הקפריסאית
יחסי ליטא–רומניה
יחסי ליטא–רומניה הם יחסי החוץ בין ליטא ורומניה. שתי המדינות הן חברות מלאות בנאט"ו, האיחוד האירופי, והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
סקירה כללית.
ב-26 באוגוסט 1924 כוננו היחסים הדיפלומטיים בין ממלכת רומניה לרפובליקה של ליטא. הם נותקו ב-25 באוגוסט 1940 כאשר ליטא שולבה בברית המועצות. ב-26 באוגוסט 1991 הכירה רומניה באופן רשמי ברפובליקה העצמאית המחודשת של ליטא. ב-13 בספטמבר 1991 חודשו היחסים הדיפלומטיים בין רומניה לרפובליקת ליטא, לאחר הפסקתם בשנת 1940, ובשנת 1992 פתחה רומניה שגרירות בווילנה. בין שתי המדינות נחתמו הסכמים רבים לשיתוף פעולה, וכן התקיימו ביקורים רשמיים רבים של נציגים משתי המדינות.
אנוסיס