מתברר כי יהודי בשם אשר בגדאדי חמק אל תוך בית הכנסת במהלך הפרעות ובין הלהבות, הוציא את כתר ארם צובא שנשרף חלקית והביאו לביתו של הרב סלים זעפראני. מחשש שמא הערביים יחפשו את הכתר ויזיקו לו, אספו הרבנים בבכי גדול את הגווילים השרופים למחצה, גנזום בכד ופרסמו כי הכתר נשרף כליל.
רק כעבור כעשור שנים ואחר מספר ניסיונות להבריח את הכתר לארץ ישראל, פגשו הרב סלים והרב טוויל את מרדכי בן עזרא פחאם, יהודי תושב חלב בעל נתינות איראנית שגורש מסוריה. פחאם החביא את הספר באריג לבן בתוך מכונת כביסה ישנה, ועלה עמה לארץ ישראל. בהגיעו לארץ מסרו לידי נשיא מדינת ישראל, יצחק בן-צבי. כתב היד הופקד במכון בן צבי ובהמשך הועבר לספרייה הלאומית ולאחר מכן למוזיאון ישראל. כיום הוא מוצג בהיכל הספר.
דקלוינסון
משה טוויל
הרב משה טוויל מעלי הכהן (4 בנובמבר 1895 – 1 בנובמבר 1976) היה רב, פוסק וראש ישיבה, כיהן כרבה הראשי של קהילת יהודי חלב, וכראש ישיבת 'דגל תורה'.
ביוגרפיה.
נולד בעיר חלב שבסוריה, בי"ז בחשוון ה'תרנ"ו, לרבי יוסף ורחל למשפחת הכהנים טוויל מעלי הכהן, המיוחסת לעלי הכהן.
בבחרותו למד אצל רבו הרב עזרא עבאדי-שעיו ורבנים נוספים, לצד חברו הרב שאול מטלוב עבאדי שאותו הגדיר גם כרבו.
כאשר הוקמה ישיבת "דגל תורה", התמנה לראש הישיבה לצד חברו הקרוב הרב סלים זעפראני, על אף שעדיין היה רווק. הוא נישא לשרה, בתו של הרב אהרן טוויל, שבאה מארץ ישראל לחלב.
ישיבת דגל תורה מנתה כמאה ושבעים בחורים, אשר היו לומדים כשש עשרה שעות ביממה, החל מ-2 לפנות בוקר ועד כלות סדרי הלימוד בשעות הערב.
בהמשך התמנה גם לרבה הראשי של קהילת יהודי חלב.
במאורעות נגד היהודים בסוריה ב-1947, נשרפו בתי כנסיות וביניהם בית הכנסת בחלב בו שכן
כתר ארם צובא. הרב משה טוויל וסלים זעפרני הצילו את שארית הכתר שלא נשרף ושמרו עליו
עד שהוברח לישראל ב-1958
עלייתו לארץ ישראל.
בשנת ה'תשי"ח (1958), אחר ששיחדו בני ביתו את שלטונות סוריה בסכומים גדולים, קיבלה משפחתו אישור לעלות לארץ ישראל. השמועה בארץ כי הרב טוויל עולה ארצה התפרסמה, ורבים מרבני ומתושבי ארץ ישראל התקבצו לקבל את פניו, ביניהם הרב עזרא עטייה, ראש ישיבת פורת יוסף.
כאשר הגיע לארץ קבע את מושבו בתל אביב, והחל למסור שיעורי תורה בבתי הכנסת בעיר. כעבור תקופה קצרה הקים את ישיבת 'זיכרון משה' בתל אביב, שם למדו תלמידי חכמים מהעיר ומערים נוספות.
הרב טוויל דחף ועודד את מינויו של הרב עובדיה יוסף לרב העיר תל אביב, והפעיל את כובד משקלו כדי להשפיע על הגורמים שהתנגדו למינוי.
נפטר בח' בחשוון ה'תשל"ז, ונקבר בהר המנוחות, סמוך לציונם של חכמי ישיבת פורת יוסף.
קינן טרייסי
קינן טרייסי (באנגלית: Keenan Tracey; נולד ב-22 ביולי 1991) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי.
ביוגרפיה.
קינן טרייסי נולד בקנדה ביולי 1991 לשחקן איאן טרייסי. טרייסי הוא מוזיקאי ומנגן על גיטרה, תופים ופסנתר.
קריירה.
טרייסי ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק בסרט הקולנוע "16 משאלות". לאחר מכן שיחק בתפקידי אורח בסדרות, בהן "אאוריקה" ו"פרינג'".
בשנת 2012, שיחק בסרטי הטלוויזיה, "A Dog Named Duke" ,"Kiss at Pine Lake" לצד בארי ווטסון ובסרט "Rags" שהוקרן בערוץ ניקלודיאון.
בין השנים 2013–2016 שיחק בסדרת הטלוויזיה "בייטס מוטל".
בשנת 2013 יצא לאקרנים סרט הטלוויזיה "המרדף אחר האוצר המשפחתי" בו שיחק בתפקיד ראשי. באותה שנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "Rogue". לאחר מכן, בשנת 2014, שיחק בתפקיד משנה בסדרת המדע הבדיוני "100".
בשנת 2019 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "Deadly Assistant". באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "פולארויד".
בשנת 2021 שיחק בסדרת המדע בדיוני "דבריס". באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסדרת האימה "יום המתים".
באוקטובר אותה שנה פורסם כי ישחק במיני סדרת הטלוויזיה העתידית של נטפליקס "השטן באוהיו".
חיים אישיים.
טרייסי ניהל מערכת יחסים עם השחקנית אמנדה מישלקה.
בריאנזה
מפעול מוטלק
מפעול מטלק
מתחם הטייסים
דפו הטייסים
אזור הפסגות
אזור הפסגות (באנגלית: Peak District) הוא פארק לאומי ואזור הררי בצפון אנגליה השוכן בחלקו הדרומי של רכס הרי הפניין.
הפארק הלאומי בשטח כולל של 1,440 קילומטר רבוע, שוכן ברובו במחוז דרבישייר אך מתפרס גם למחוזות צ'שייר, מנצ'סטר רבתי, סטפורדשייר, מערב יורקשייר ודרום יורקשייר. אזור הפסגות הוא הפארק הלאומי הראשון שהוגדר בממלכה המאוחדת כבר באפריל 1951 ואחד מ-15 פארקים לאומיים שהוקמו לאורך השנים ועד היום. שטחי הפארק משלב אזורי טבע לצד אזורים מיושבים וכולל מספר אטרקציות ומסלולי טיול המושכים אליהם כ-13 מיליון מבקרים בשנה.
הפארק מנוהל על ידי רשות הפארק הלאומי אזור הפסגות שאחראי על שימור הטבע ועידוד התיירות לשטחי הפארק.
מעשה מסכת חגיגה
מעשה מסכת חגיגה הוא מעשה המספר על אדם שלמד כל ימיו מסכת חגיגה ולאחר פטירתו נגלתה המסכת בדמות אשה וספדה לו.
המעשה.
בספר מנורת המאור שחיבר רבי ישראל אנקווה מובא "מעשה בתלמיד אחד שהיה מתייחד במקום אחד, והיה למד בו מסכת חגיגה, והיה מהדר ומהפך בה כמה פעמים עד שלמד אותה היטב והייתה שגורה בפיו, ולא היה יודע מסכתא אחרת מן התלמוד זולתה, והיה שונה בה כל ימיו. כיון שנפטר מן העולם הזה, היה לבדו באותו בית שהיה לומד בו מסכת חגיגה, ולא היה שום אדם יודע פטירתו. מיד באה אשה אחת, ועמדה עליו, והרימה קולה בבכי ובמספד, ותרבה אנחתה וצעקתה, כאשה שהיא סופדת על בעלה, עד אשר נקבצו ההמון, ואמרה להם: 'ספדו לחסיד זה, וקברוהו בכבוד גדול, וכבדו את ארונו, ותזכו לחיי העולם הבא, שזה כבדני כל ימיו ולא הייתי עזובה ולא שכוחה בימיו'. מיד נתקבצו כל הנשים וישבו עמה סביב למיטתו ועשו עליו מספד גדול, והאנשים נתעסקו בתכריכו ובכל צורכי קבורתו, וקברו אותו בכבוד גדול. ואותה אשה בוכה במר נפש וצועקת, אמרו לה: 'מה שמך'? אמרה להם: 'חגיגה שמי'. וכיון שנקבר אותו חסיד נעלמה מן העין אותה אשה. מיד ידעו שמסכת חגיגה הייתה, שנראית להם בצורת אשה, ובאה בשעת פטירתו לספוד לו ולבכותו ולקוברו בכבוד, מפני שהיה שונה בה תמיד ושוקד עליה ללמוד אותה."
בנוסח כמעט זהה מובא המעשה גם בספרו של רבי יצחק אבוהב, שנקרא גם הוא מנורת המאור בשם מדרש תנחומא.
המקור הידוע הקדום ביותר למעשה זה הוא בדרשות מהר"ח אור זרוע שדורש את הפסוק "בשכבך תשמור עליך" וכותב "בשכבך תשמור עליך, בקבר, כמעשה בתלמיד אחד, שלמד כל ימיו מסכת חגיגה, כשסיים אותה חזר, וכשמת בדרך, נעשית המסכתא כמו בתולה אחת וקיננה עליו 'זה היה אבי', עד שהביאוהו לקבורה, והרגישו שהייתה המסכתא."
יעקב ישראל סטל מביא כמקור אפשרי למעשה זה מקור קדום אף יותר הנמצא בפירוש רבינו אפרים בן רבינו שמשון, מחסידי אשכנז, הדורש את פסוקיה הראשונים של פרשת כי תצא וכותב "וראית בשביה אשת יפת תואר, זו התורה... כשנפטר תלמיד חכם חוגרת עליו שק ובוכה ומתאבלת עליו".
על אף שבמקור זה חסר עניין הלימוד התמידי במסכת מסוימת, מובע בו הרעיון שהתורה משולה לאשה המתאבלת על מות לומדה. סטל משער שגרעינו של מעשה מסכת חגיגה מבוסס על דברים אלו, ומוסיף שייתכן שמהר"ח אור זרוע הכיר את המעשה מכתביהם של חסידי אשכנז, שאביו, רבי יצחק אור זרוע, נמנה עם תלמידיהם.
גרסת רבי מאיר להמן.
בפירושו לאבות, מביא רבי מאיר להמן את המעשה בעיבוד משלו, לפיו אחרי גירוש ספרד, נקלע לחופיה יהודי, ניצול מספינה טרופה, כשבידו כרך קטן של מסכת חגיגה דפוס אמשטרדם, הוא נידון לשרפה בידי האינקוויזיציה ועונשו הומתק למאסר עולם על ידי המלך, במשך שבע עשרה שנה שהה בבדידות בכלא ולמד מסכת חגיגה, בזקנותו חלה והחל לדאוג שימות בבדידות ולא יהיה מי שיטפל בו, והנה נגלתה לעיניו אשה ואמרה לו 'אני מסכת חגיגה שהרבית להגות בה, ובאתי אליך שלא תמות בודד ועזוב'.
גרסאות נוספות.
לַמעשה גרסאות רבות, בחלק מהן האשה מבשרת לקהל על מותו של הלומד, באחרות היא מקוננת וסופדת לו, בחלק היא לובשת בגדי אלמנות, ובחלק מעוטפת בבגדים לבנים, במספר גרסאות המסכת מתגלית ללומד עצמו, ובגרסה אחת המעשה מסופר בכלל על מסכת עוקצין.
בין המקורות השונים המביאים את המעשה ישנם גם גרסאות שונות מה למד אותו אדם, בחלק מהמקורות כתוב שלמד תלמוד מסכת חגיגה, בעוד במקורות אחרים נראה שלמד משניות מסכת חגיגה.
מקורות המעשה.
מחברים רבים הביאו מקור למעשה מספרות חז"ל, רבי משה אלשיך כותב "המצוה עצמה נעשית הווית קדושה עד העשות מלאך, דגמרא על ההוא במסכת חגיגה", האלשיך לא מציין באיזו מסכת בגמרא מובאת ה'עובדא', אולם, רבי אלעזר אזכרי בפירושו לירושלמי כותב "אמך. היינו תורה, כמו במסכת חגיגה שהספידה לאותו תלמיד בדמות אמו במסכת חגיגה".
בספר יד אליהו העיר על דברי רבי אלעזר אזכרי, שהמעשה לא נמצא במסכת חגיגה, לא בבבלי ולא בירושלמי, רק היא אגדה בספר 'קב הישר', על דברים אלו כתב רבי ישכר תמר "ונדמה כי המילים 'כדאיתא במסכת חגיגה' הוסיף סופר בור, והחרדים שאב אגדה זו מספר אגדה".
גם שמואל אשכנזי תמה על דברי רבי אלעזר אזכרי וכותב שמעשה זה לא נמצא בספרות חז"ל שבידינו.