משנת 1986 ועד שנת 1991 סטרקל שימשה עוזרת מאמנת ראשית של נבחרת הנשים באוניברסיטת טקסס באוסטין בה למדה. לאחר מכן, משנת 1992 ועד שנת 2006 שימשה מאמנת ראשית של נבחרת הנשים עד שנת 2006.
חאן אל-באשה
חאן אל-באשה ("חאן הפאשה") הוא חאן השוכן בדרומו של השוק העירוני בנצרת, מול בזיליקת הבשורה. החאן נחשב לגדול ולעתיק מבין חמשת החאנות בעיר, והוא קרוי על שמו של סולימאן פאשה, מושל עכו, אשר שיקם את המבנה בשנת 1814. מועד הקמתו של המבנה אינו ידוע.
החאן שכן בכניסה הדרומית אל העיר, והוא נבנה כמבנה מרובע בן קומה אחת המקיף חצר פנימית. שני גרמי מדרגות הוליכו אל גג המבנה, אשר שימש ללינה בלילות הקיץ. בסוף המאה ה-19 נוספה קומה שנייה לחלק מהמבנה ובה עשרה חדרי אירוח שהיו למלון "אל-חג'אז". החאן שימש בתפקידו עד סופו של השלטון העות'מאני בארץ ישראל, והיה גם מרכז מסחרי וחברתי.
בתי המלון המודרניים שנבנו בעיר, התפתחות התחבורה וסלילת מסילת הרכבת החיג'אזית פגעו בחשיבותו ובמרכזיותו של המבנה. כיום שייך המבנה לווקף של המסגד הלבן, אשר הוסיף לו קומת משרדים בשנות ה-70. הווקף משכיר את המבנה כבניין משרדים.
Windows 7 editions
אנטישמיות במזרח ובמערב אירופה
ספירת דם
קרב האומות
לילי אוונס
לילי אוואנס
קאלוניה
קאלוניה (בערבית: قالونيا או كالونيا, תעתיק מדויק: קאלוניא או כאלוניא, על פי הכתיב החלופי) היה כפר ערבי בהרי ירושלים, על הגדה המערבית של נחל שורק. הכפר שכן מערבית לכביש המחבר בין ירושלים לתל אביב (כביש 1), כארבעה קילומטרים מהיציאה מירושלים, סמוך למקום בו הוקמה המושבה היהודית מוצא ולפני העלייה אל הקסטל, בגובה 570 מטר מעל פני הים.
היסטוריה.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בסביבות הכפר קאלוניה בשנת 1973 ובראשית העשור הראשון של המאה ה-21 נמצאו שרידי יישוב מתקופות שונות. שרידים אלו מצויים כיום סמוך לבית הכנסת העתיק מוצא, ממערב לכביש ירושלים - תל אביב (כביש 1). על פי ממצאים אלו וראיות נוספות מקובל לזהות בקאלוניה את היישוב המקראי "מֹּצָה" המוזכר בספר יהושע כנקודת גבול בין נחלת שבט יהודה לנחלת שבט בנימין, ואת היישוב היהודי מתקופת המשנה והתלמוד המוזכר במשנה כמקור לערבות של בית המקדש. על פי יוספוס פלביוס, לאחר חורבן בית שני הושיבו הרומאים במחוז אמעוס, סמוך לירושלים, כ-800 חיילים רומאים "הנפטרים מעבודת הצבא". שמו של היישוב היה "קולוניה אמאוס" או "קולוניה אמוסה" וגם אותו מוצע לזהות עם הכפר קאלוניה.
בתקופה הצלבנית נודע היישוב בשם "קאלוני" (Qalonie) והוקם שם מבנה, אשר על שרידיו הוקם חאן בשנת 1871. במפקד העות'מאני שנערך בשנת 1596 מנה הכפר 110 תושבים, ושילם מיסים על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, וכוורות דבורים. באזור עדיין קיימות טראסות מלאכותיות רבות, בהן גדלים עצי זית עתיקים (מהם קיבל המושב בית זית, שיושב על אדמות חקלאיות שהיו של קאלוניה, את שמו), ושדות שעורה.
עדויות כתובות מסוף המאה ה-19 תיארו אותו ככפר בגודל בינוני, בנוי אבן, הממוקם כ-300 רגל מעל העמק ובו מסעדה "מודרנית". בכפר עמד מסגד על שם הש'יח חאמד.
קאלוניה ומוצא.
יהודים רכשו חלק מאדמות קאלוניה והחלו להתיישב במקום בשנת ה'תר"ך (1860). לימים נקרא שם היישוב במקום מוצא, לפי זיהוי עם היישוב הקדום.
יהושע ילין, ממייסדי מוצא, מציין כי חג' מוסטפא אבו גוש מהכפר הערבי אבו גוש, "אשר משל על כל תושבי הכפרים בסביבות ירושלים לצד צפון, העלים עינו ולא הפריע לנו ממעשינו". ב-1871 הקים ילין על החלקה חאן, בבניין שבימינו הוא בית הכנסת של מוצא. היות שמוצא הייתה לתחנה חשובה לשיירות שנעו בין יפו לבין ירושלים, הפעלת החאן נחלה הצלחה, וגם מוסטפא אבו גוש היה שותף בחלוקת הרווחים.
בפרעות תרפ"ט, ב-24 באוגוסט 1929 התנפלו 30 מבני הכפר על היהודים המעטים שחיו במוצא עשרות שנים בשכנות איתם. הם פרצו לבית משפחת מקלף שהיה הקיצוני בשכונה ורצחו כמעט את כל משפחת מקלף. מרדכי מקלף, הרמטכ"ל לעתיד שהיה אז ילד בן תשע, הצליח להימלט. שנים עשר מתושבי קולוניה הועמדו לדין על הרצח, אולם הם זוכו לאחר משפט של חודשיים ונתקבלו בחגיגה גדולה בכפר. יהודי מוצא ועמק הארזים תבעו את הכפר לשלם פיצויים קיבוציים ועל הכפר הוטל קנס קיבוצי של 1,500 לירות. במרץ 1931 התקיימה סולחה בין תושבי הכפר ליהודי מוצא.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל מספר תושבי הכפר הוערך ב-910 תושבים מתוכם 350 יהודים, ושטח הכפר הוערך ב-4,844 דונם עות'מאני.
במלחמת העצמאות.
בשל מיקומו האסטרטגי של הכפר, שחלש על קטע הדרך ממוצא לקסטל בכביש מתל אביב לירושלים, תקף הגדוד הרביעי של הפלמ"ח את הכפר ב-11 באפריל 1948, במהלך מבצע נחשון. הכפר נכבש בפעולה זו והכוח הרס מעל ל-50 בתים. לאחר מכן הוקם על שטחי הכפר היישוב מבשרת ציון.
בית יצקר
קבר נבמון
קבר נבמון הוא קברו של נבמון (באנגלית: Nebamun), פקיד ממשל מצרי שעסק ברישום תבואה בתקופת "השושלת ה-18" במצרים העתיקה. הקבר ידוע בזכות קבוצה של ציורי קיר, הנחשבים לבין יצירות האמנות החשובות של מצרים העתיקה.
הקבר התגלה על ידי הארכאולוג ג'ובאני ד'אתנסי (Giovanni d’Athanasi) בגדה המערבית של הנילוס בסתיו 1820. מיקום קברו, שמוקם בנקרופוליס של העיר תבאי, אבד כיום. על פי הערכת החוקרים הקבר כוסה בבניה של כפרים מודרניים, וכיום נעשה מאמץ לאתר את מיקומו. לאחר גילוי הקבר הוצאה ממנו קבצה של פרסקאות שנרכשה והועברה אל המוזיאון הבריטי בלונדון. ב-21 בינואר 2009 נחנכה במוזיאון תצוגה חדשה של 11 ציורי קיר מן הקבר שערבו שיחזור ורסטורציה.
בין הממצאים ידוע במיוחד תיאור של בריכה ובה ברווזים ובעלי חיים אחרים. בעוד התיאור האנטומי של בעלי החיים הוא מדויק, בחר האמן להציג אותם בהתאם לקאנון הציור המצרי בתיאור שאיננו פרספקטיבי או המכיל אשליה מרחבית אחרת. ציור ידוע אחר מתאר את נבמון, על גבי סירה בסצנת ציד.
Arp spoofing
נבמון
בית טאסו
מיקור חוץ של טכנולוגיות מידע
מיקור חוץ של טכנולוגיות מידע (באנגלית: Information Technology Outsourcing) מתרחש כאשר חברה מעבירה למיקור חוץ פעילות הקשורה במחשבים או באינטרנט, למשל תמיכה טכנית או תכנות.
סיבות למיקור חוץ של טכנולוגיות מידע.
ניתן לאפיין מספר סיבות עיקריות למיקור חוץ של טכנולוגיות מידע:
מיקור חוץ של טכנולוגיות מידע לאסיה.
יעדים אופייניים למיקור חוץ של טכנולוגיות מידע הם הודו (עבור חברות אמריקאיות ומערביות בכלל) וסין ומדינות מזרח אירופה (עבור חברות יפניות).
שילוב של הוצאות תקורה גבוהות בארצות הברית וקשרים תרבותיים חזקים בין תעשיית טכנולוגיות המידע המקומית ותעשיית טכנולוגיות המידע האסייתית גרם לחברות אמריקאיות רבות להעביר עבודות תכנות אינטנסיביות למיקור חוץ באסיה ובמזרח אירופה.
הודו תמיד היוותה שחקן מרכזי בתחום טכנולוגיות המידע. מאז הופעת 'באג אלפיים', עלה הצורך בכוח תוכניתנים זול וחברות אמריקאיות התחילו לראות את הפוטנציאל הגדול שבמיקור חוץ מעבר לים. בעקבות כך, התפוצצה תעשיית שירותי טכנולוגיות המידע כאשר חברות אלה העבירו כמעט את כל הפעילויות שלהן בתחום למיקור חוץ בהודו – מתחזוקת נתונים ועד לפיתוח תוכנה.
הודו הייתה בחירה טבעית למיקור חוץ. חברות טכנולוגיה אמריקאיות רבות נוצרו על ידי או העסיקו הודים שאינם תושבי ארצות הברית ואמריקאים ממוצא הודי. הגישור בין התרבויות שנוצר בעקבות כך, יחד עם מבחר המהנדסים המיומנים והמוכשרים דוברי האנגלית שהפיקה הודו, יצרו סביבה מושלמת לעבודה עם טכנולוגיות מידע.
למרות היתרונות הברורים שבמיקור חוץ של טכנולוגיות מידע להודו, בעיותיה הפוליטיות של המדינה והשחיתות שבממשל ההודי יצרו ועדיין יוצרות בעיות. חלק מהחברות כיום מעדיפות להעביר את פעילויותיהן למיקור חוץ במדינות צפויות יותר מבחינה פוליטית ועם פחות שחיתות כמו וייטנאם וסין. חברות אחרות מוצאות כי לקוחותיהם מעדיפים את האנגלית האמריקאית של הפיליפינים על פני האנגלית הבריטית של ההודים.
למרות העליות והירידות במהלך השנים, תעשיית שירותי טכנולוגיות המידע ממשיכה לצמוח, כאשר תעשיית התוכנה נעשית יותר תחרותית וחברות אמריקאיות מנסות לצמצם בעלויות התקורה. שוק שירותי טכנולוגיות המידע האסייתי עדיין נמצא בחיתוליו, אם כי נכון לשנת 2008 מוערכת תעשיית שירותי טכנולוגיות המידע בהודו בלבד בכ-17 מיליארד דולרים.
סטנדרטיזציה במיקור חוץ של טכנולוגיות מידע לאסיה.
על מנת להתגבר על הבעיות שהתעוררו בעקבות הפערים התרבותיים והסוציאליים בין אסיה למערב, נמצא כי יש להגדיר ו'לתרגם' מחדש תהליכי סטנדרטיזציה מערביים בהקשר המקומי.
סטנדרטים אמורים להוות אמצעי להפשטת תהליכים ולאפשר תקשורת ברורה ונוחה יותר בין ספק השירות לבין החברה מזמינת השירות.
הרעיון המרכזי מאחורי תהליך הטמעת סטנדרטים אצל ספק השירות במסגרת מיקור חוץ לאסיה הוא יצירת איזון מעשי בין הסטנדרטים האוניברסליים לבין הייחודיות המקומית והתמודדות עם המשחק המתמשך בין הצורך לתמוך במערכת היחסים וליישם סטנדרטים יותר 'גלובליים' לבין הצורך לספק את הגמישות.
דרכים נפוצות ליישום התהליך הנ"ל כוללות סדרה של הכשרות בינלאומיות למנהלים של ספק השירות ושליחת עובדי חברה ממוצא זהה לזה של הספק על מנת לתמוך, לייעץ ולהנחיל את סטנדרטי החברה והתרבות הארגונית שלה "בשפה מוכרת".
אתגרי תקשורת בין תרבויות.