רק לאחר שסדרות מאנגה רבות החלו לעסוק בגלוי או באופן מוסווה במיניות בספרי מאנגה שמיועדים לבני נוער במהלך שנות ה-80 של המאה, החלה להתעצם הביקורת נגד התופעה. הביקורת ביפן הגיעה לשיאה בדיון לאחר שהאוטאקו צוטומו מיאזאקי, אשר היה מעריץ של סדרות אנימה ומאנגה, רצח ארבע נערות ב-1989. כתוצאה מכך התקיים ביפן באותה התקופה דיון ציבורי נרחב על הקשר בין התקשורת לגילויי אלימות. עם זאת, על אף הצריכה הגבוהה של מאנגה ביפן, יש בה את אחד משיעורי הפשע הנמוכים ביותר בעולם, ובמיוחד פשעים אלימים אשר כמעט ולא קיימים, ולכן הקשר בין ההשפעה של מאנגה על גילויי אלימות אינו ניכר.
סדרות המאנגה הרווחיות ביותר.
עדיין רצה
מאנגה בישראל.
בישראל, קיים גרעין מעריצי ויוצרי מאנגה. מדי שנה מאז שנת 2009 מתקיים "כנס אנימה ומאנגה ישראל", העוסק בתחום האנימציה והקומיקס היפניים, תרבות יפן פופולרית וגיימינג (קונסולות ומשחקי לוח יפנים).
החל משנת 2011, מתקיים בישראל "פרויקט הספרייה"- פרויקט שמטרתו להנגיש את המאנגה לתושבי ישראל על ידי הקמת מדורי קומיקס יפני בספריות ציבוריות ברחבי ישראל, ושיפור הנגישות לתחום למעריצים קיימים ולציבור הכללי. בינתיים הפרויקט פועל בתל אביב, ירושלים, באר-שבע, אשדוד, ראשון לציון, כרמיאל, הוד השרון ונהריה.
אלכסנדר מוקדון
פרסית
פרסית (, פַֿארְסִי) היא שפה איראנית. הפרסית מדוברת בפי כ-80 מיליון בני אדם באיראן, כ-8 מיליון באפגניסטן ובקרב קהילות נוספות במדינות סמוכות לאיראן. זוהי שפתה הרשמית של הרפובליקה האסלאמית של איראן וכמחצית מאזרחיה דוברים אותה כשפת אם והשאר כשפה שנייה. בטג'יקיסטן השפה הרשמית היא טג'יקית - ניב של פרסית. אחת הלשונות הרשמיות של אפגניסטן היא הדארי, שאף היא ניב של פרסית. באיראן השם "דארי" משמש לתיאור הפרסית הקלאסית.
הפרסית מתועדת החל מהעת העתיקה. נהוג לחלק את ההיסטוריה של הלשון הפרסית לשלושה חלקים עיקריים:
הפרסית אינה מבחינה בין מינים דקדוקיים. הפועל הפרסי נוטה בגוף ומספר, ומערכת הפועל מכילה צורות סינתטיות (צורות העבר, ההווה, האווי והציווי) לצד צורות פריפרסטיות המורכבות מפועל עזר הנושא, יחד עם תבנית הנטייה עצמה, מידע דקדוקי ואלמנט פועלי הנושא בעיקר מידע לקסיקלי (צורות העתיד, העבר הרחוק ועוד).
שם העצם הפרסי אינו נוטה ביחסה ובמין דקדוקי (החל מהפרסית האמצעית) אלא רק במספר - יחיד ורבים. הפרסית מכירה תוית סיתום פוסטפוזיטיבית בלבד, וחסרת תוית ידוע.
השפה נכתבת באמצעות גרסת האלפבית הערבי המותאמת לכתיבת הפרסית וכוללת 32 אותיות. חלק מהאותיות התפתחו לשם כתיבת הגאים שאינם קיימים בערבית. מילים ערביות נכתבות בדרך-כלל בכתיב המקורי, גם אם כוללות הגאים שאינם נהגים בפרסית. לפיכך יש אותיות המשמשות רק בכתיבת מילים ממוצא ערבי. בפרסית נעשה שימוש נרחב באמות קריאה, הרבה מן המקובל בערבית, אולם כלל זה חל רק על מילים ממוצא פרסי ולא ממוצא ערבי.
באוצר המילים הפרסי מילים רבות ממקורות זרים, רובן מערבית, וחלק גדול אחר מהמילים השאולות - בצרפתית. בתקופה שבה נפוץ האסלאם באיראן החליפו מילים ערביות שאולות חלק גדול מהפרסיות. השפה הפרסית היום כוללת מספר רב של מילים ממוצא ערבי, אולם הגייתן הותאמה למערכת ההגאים הפרסית, כך שהן נשמעות שונות למדי מהגרסה הערבית שלהן. ישנן גם מילים רבות המשותפות לטורקית ולפרסית, אף-על-פי שמדובר בשפות שונות מאוד זו מזו.
במאה ה-20, עם התחזקות ההשפעה האירופית באיראן, התווספו מילים רבות שמוצאן בשפות אירופאיות רחבות-תפוצה כגון צרפתית וגרמנית. כיום ההשפעה הרבה ביותר היא של השפה האנגלית, שהפכה לשפה הבינלאומית. אפשר למצוא בפרסית מילים חדשות רבות השאולות מאנגלית, בעיקר מונחים טכניים בתחום המחשבים, תחומים שונים במדע ובתחומים טכנולוגיים אחרים.
דקדוק.
סדר הרכיבים במשפט הפעלי בפרסית:
סדר הרכיבים במשפט הפרסי אינו קבוע לחלוטין, אבל המבנה הרגיל של משפט בפרסית הוא SOV, כלומר: נושא, משלימים (משבצת אופציונלית), אלמנט פרדיקטיבי (פועל).
משבצת הנושא מוגדרת על ידי הרכיב המקיים התאם עם צורת הפועל (גוף ומספר), וניתן למצוא בה - שם עצם, אינפיניטיב, ביטויי מספר וכמות וכינוי גוף. משבצת המשלימים ותוארי הפועל תלויה במסגרת ההצרכה והערכיות של הפועל במשפט (המצוי, אם בכלל, במשבצת הפרדיקאט). המושא הישיר מאופיין על ידי הפוסטפוזיציה ra (דומה, אך לא חופף מבחינת התפוצה ל"את ה-" בעברית). משלימים נוספים מאופיינים על ידי פרפוזיציות שונות. במשבצת הפרדיקאט ניתן למצוא פועל פיניטי (דהיינו המאופיין בגוף), שם עצם או ביטוי שמני. כאשר הפרדיקאט הוא שם עצם, ימצא לאחריו אוגד פועלי בדגמים מסוימים, אך קיימים דגמים בלי משבצת אוגד (דהיינו משפטים שימניים).
כינויי הגוף:
כינויי הגוף השונים אינם מהווים קטגוריה דקדוקית, אלא סינתזה של מספר קטגוריות. עם זאת, קיים יתרון בהצגתם כטבלה - הסביבה התחבירית והפונקציונלית בה ניתן למצאם אינה שווה עבור כל כינויי הגוף ובייחוד ניתן למצוא הבדל סביבתי ותחבירי בין הגופים הראשון והשני ובין הגוף השלישי. כינויי הגוף בפרסית, כשאר שמות העצם, אינם מבחינים במין דקדוקי.
shomā - משמש לעיתים בפניות מנומסות כגוף שני יחיד. u ו-ishān - מציינים בני אדם בלבד. האחרון מסמן אזכור מנומס. ān ו-ānhā - פורמלית מהווים כינויים רומזים, אך משמשים פונקציונלית ככינויי גוף.
לא ניתן להגות מילה המתחילה בעיצור /s/ ולאחריו עיצור נוסף (כלומר CC)V) שראשו [s]) ולכן בדרך כלל מוסיפים את תנועת /e/ (סימן הניקוד "סגול"); לדוגמה, ספגטי - א-ספגטי.
שאילה עברית של מילים פרסיות.
מילים פרסיות רבות נשאלו לעברית, בעיקר מהפרסית הקדומה. חלק גדול משאילות אלה מצויות כבר בתנ"ך, בספרים שנכתבו בתקופת שלטון האימפריה הפרסית וחלקם מצויים במקורות עבריים אחרים.
המילה הנדסה– במשמעותה המקורית, גאומטריה (בפרסית: مهندسی mahandesi). המילה הגיעה לעברית דרך הערבית.
הביל
פאלון גונג
פָאלוּן גּוֹנְגְּ (סינית: 法轮功; פין-יין: fǎlún gōng) הידועה גם בשם פָאלוּן דָּאפָא (סינית: 法轮大法; פין-יין: fǎlún dàfǎ), היא תנועה דתית שמקורה בסין. התנועה נוסדה בשנת 1992 מייסדה הוא לי הונג-ג'י. השיטה דוגלת בחיים על פי העקרונות "אמת, חמלה וסובלנות" כערכים מנחים.
בנוסף התנועה מתנגדת לחיסונים, אבולוציה וערבוב גזעי. ותומכת ברפואה סינית מסורתית.
תרגום המונח פאלון דאפא הוא "גלגל החוק של החוק הגדול".
תיאור הפאלון גונג.
פאלון גונג (או פאלון דאפא) היא אחת משיטות התרגול של צ'יגונג הכוללות הוראה של עקרונות מוסר ומעלות טובות. צ'יגונג הוא סוג של "טיפוח תרגול" (xiulian) - תהליך בו אדם מחפש שלמות רוחנית. על פי מתרגלי הפאלון גונג, היא חלק מאסכולת הבודהה אך היא שיטה כוללת המכילה בתוכה גם רעיונות מהדאואיזם. על פי פרופ' בנג'מין פני, המתמחה בתורות רוחניות ודתות בסין המודרנית, ניתן להבין את שיטות הצ'יגונג כחלק ממסורת רחבה יותר של ”טיפוח-תרגול". בנג'מין כתב: "הדרך הטובה ביותר לתאר את פאלון גונג היא כמערכת טיפוח (Cultivation). מערכות טיפוח אפיינו את החיים בסין במשך 2,500 שנה לפחות".
תרגול הפאלון גונג כולל ארבעה תרגילים בעמידה, ותרגיל אחד של מדיטציה בישיבה. בנוסף לתרגילים, השיטה כוללת הוראה מוסרית, ומלמדת את המתרגל כיצד לשפר את עצמו, ולהתאים את עצמו לעקרונות: אמת, חמלה וסובלנות. לימוד השיטה מודרך על ידי ספר עיקרי והרצאות שכתב וערך מר לי הונג-ג'י. הספר העיקרי של השיטה נקרא "ג'וּאן פאלוּן" שפירושו: "לסובב את גלגל החוק".
ההערכה כיום היא שמיליוני בני אדם מתרגלים פאלון גונג בסין וגם ביותר מ-100 מדינות מחוץ לסין. בשנים הראשונות לאחר הצגתה לציבור ב-1992 הממשל הסיני קיבל בברכה את השיטה וגורמים רשמיים אף העניקו לה פרסים ואותות הוקרה. מעלותיה הופצו מפה לאוזן בקצב מהיר ברחבי סין והממשלה הסינית העריכה בשנת 1999 את מספר המתרגלים במעל 70 מיליון.
סמל הפאלון גונג.
סמל הפאלון מורכב מסמל סוואסטיקה הנמצא במרכז וסביבו ארבעה סמלי סוואסטיקה קטנים וארבעה סמלי יין-יאנג.
הסוואסטיקה מוכרת מזה אלפי שנים הן במזרח והן במערב והיא מסמלת מזל טוב. הסוואסטיקה מוטבעת גם בפסיפסים שנמצאו בבתי כנסת עתיקים שנחשפו בישראל כאלמנטים בקישוטי רצפה: הן בפסיפס בבית הכנסת העתיק של מעוז חיים, בפסיפס של בית הכנסת העתיק בעין גדי ובאזור מגדל דוד בירושלים. אפשר למצוא אותה גם בספרים שמחבריהם קיוו למזל טוב.
סמל הטאי-צ'י הוא סמלה של אסכולת הטאו, והוא מסמל שני ניגודים המשלימים זה את זה, המכונים "יין ויאנג".
הפאלון גונג וממשלת סין.
במהלך שנותיה הראשונות, הופצה שיטת הפאלון גונג מפה לאוזן בקצב מהיר ברחבי סין. שיטת הפאלון גונג נהנתה מתמיכה עממית וגם רשמית מטעם גורמים במשטר בשנים הראשונות לאחר הפצתה. השיטה קודמה על ידי ארגון הצ'יגונג הלאומי וסוכנויות ממשל נוספות בסין.
ב-1995 השלטונות דרשו שכל קבוצות הצ'יגונג יקימו סניפים של המפלגה הקומוניסטית הסינית. המשטר דרש זאת גם ממתרגלי הפאלון גונג וציפה להדק את שליטתו על הפאלון גונג. מתרגלי הפאלון גונג סירבו לדרישה זאת וביטלו את חברותם בארגוני הצ'יגונג המנוהלים על ידי המשטר. בעקבות כך, החלו משרד הביטחון ומשרד התעמולה לעקוב אחריהם. ספרי הפאלון גונג נאסרו לפרסום, וכלי התקשורת שבניהול המדינה התחילו לפרסם מאמרי ביקורת וגינוי על הפאלון גונג. מאמרים אלו טענו כי מדובר בכת מניפולטיבית המפיצה אמונות טפלות ומרמה את האנשים. הם הציגו את השיטה כ"אמונות טפלות פאודליות". כתבות אלו לא הפסיקו את גידול הפאלון גונג.