מאוחר יותר, הושפע זרם האר נובו מהאלמנטים הבאים, השאובים מן האמנות היפנית: העיטוריות, המשטחים החלקים, שילוב מילות שיר כתובות עם ציור, מיעוט בהצללה, השטחה, טיפוגרפיה ומהשימוש בצורות אורגניות מסוגננות, כמו גם מנטייתה של האמנות היפנית לתאר אי-סדירות וא-סימטריה המצויים בטבע. להדפסי השונגה האירוטיים יוחסה השפעה על עיצוב דמויותיו של הפסל רודן. במאה ה-20, ניכרת ההשפעה במגמה אל עבר המופשט - הן מהרעיונות האסתטיים היפניים והן ממאפיינים חזותיים, כמו שימוש בצבעים חזקים ומקומיים ללא הצללה ובקומפוזיציות שטוחות.
ג'פונזרי.
יצירות המסווגות כג'פונזרי מכילות אלמנטים יפניים, לרוב מועתקים ממקור שהאמן נחשף אליו – כמו פרטי לבוש, חפצי נוי, נושאים, מוטיבים עיטוריים וקליגרפיה, או קונבנציות אמנותיות אופייניות לאמנות היפנית, כמו שימוש בקרטושים, או במוסכמות אמנותיות נפוצות – כמו קומפוזיציה קטועה או כזו המחקה צורת "זיגזג". לעומת זאת, נוצרה מאוחר יותר קטגוריה נפרדת המכונה ג'פוניזם – סגנון אומנותי מערבי, בו קיימים הטמעה ויישום של עקרונות האמנות והעיצוב היפניים ביצירה בדרך מקורית ולא על ידי העתקה. מהות ההבדל היא שג'פונזרי כולל ציטוט גס של דמויות יפניות, בעוד שג'פוניזם הוא הפנמה של עקרונות אסתטיים כפי שפורשו על ידי אמנים באירופה. ההבחנה בין השניים לא תמיד נעשית, שכן יש בכך מעין "חלוקת ציונים" לאופן שימושם של האמנים באלמנטים היפניים, תוך התעלמות מהחופש האמנותי של האמן. כיום נהוג לכנות את ההשפעה היפנית על אמנות אירופה וארה״ב במאה ה-19 בכללה "ג'פוניזם", ואת יצירותיהם של האמנים אשר השכילו להפנים וליישם את עיקרי האמנות והאסתטיקה היפניים ולהשתמש בהם בצורה טבעית יותר לאמנות האירופאית, דוגמת אדגר דגה, כג'פוניזם. מקרים של העתקה בולטת של אלמנטים יפניים ללא הפנמה שלהם, הם ביטוי של ג'פונזרי.
ביקורת על הסגנון.
ניתן לבקר את הג'פוניזם בראי תאוריית האוריינטליזם של אדוארד סעיד, שהוצגה בספר בשם זה משנת 1978. הג'פוניזם נושא דמיון לזרם האוריינטליזם באומנות: גם הוא מציג דימויים לכאורה-מאפיינים של תרבויות זרות בעולם, דרך נקודת המבט המערבית, הלוקה בפטרונות כלפיה, וכתוצאה מכך נוטה לתארה בדרך לא-מדויקת, המעידה בסופו של דבר יותר על הצד המתאר מאשר על הצד המתואר לכאורה. לפי סעיד, המערב מכליל ומציג תרבויות רחוקות ממנו כפרימיטיביות וסטטיות, כניגוד לתפיסת החברה המערבית כנאורה, מפותחת ועליונה עליהן. כמו נושאי התיאור האוריינטליסטיים באמנות המאה ה-19, אקזוטיקה באמנות הדקורטיבית ועיצוב הפנים קושרו עם פנטזיות השפע וההדר הברברי ועם התפיסה לפיה תרבות המזרח נעלה מבחינה מוסרית וטהורה מן המערב, היות שהיא לא "הושחתה" על ידי הקפיטליזם התעשייתי.
דיווינטארט
דיוויינטארט
לורן פאוסט
לורן פאוסט (באנגלית: Lauren Faust; נולדה ב-25 ביולי 1974 באנאפוליס, מרילנד) היא אנימטורית טלוויזיה. פאוסט כתבה את הסטוריבורדים לסדרות "בנות הפאוור פאף" ו"בית פוסטר לחברים דמיוניים", ופיתחה את הסדרות "" ו-"קיד והטבעות הקוסמיות".. ב-8 במאי 2011 הכריזה פאוסט על התפטרותה כמפיקה בפועל ומעברה ליועצת הפקה לאחר סיום העונה הראשונה של "הפוני הקטן שלי". היא למדה הנפשה במוסד הקליפורני לאמנות אך לא סיימה את התואר.
לאורן פאוסט
מעשה מגונה תוך ניצול יחסי מרות
מעשה מגונה תוך שימוש בכוח
הוועדה המיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור
הוועדה המיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור (ידועה גם בתור "ועדת השקיפות") היא ועדה מיוחדת בכנסת, שהתקיימה בכנסת ה-20.
תחומי עיסוקה של הוועדה היו "יישום המידע הממשלתי ברוח חופש המידע; בחינת סוגי המידע העומדים לרשות הציבור או לעיונו; גיבוש עקרונות של שקיפות ודיווח של גופי הממשל". קביעת תחומי העיסוק של הוועדה תואמה עם יושבי ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת המדע והטכנולוגיה, שחששו תחילה כי הוועדה תנגוס בסמכויות הוועדות שבראשן הם עומדים.
יושבת ראש הוועדה הייתה חברת הכנסת סתיו שפיר מהמחנה הציוני.
היסטוריה.
הוועדה אינה ועדה סטטוטורית, הקבועה בתקנון הכנסת או בהוראות חוק אחרות, אלא הוגדרה כוועדה מיוחדת המוקמת למשך תקופת כהונתה של כנסת מסוימת. זאת, בדומה לוועדה המיוחדת לפניות הציבור, הוועדה למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול, לוועדה לזכויות הילד ולוועדות מיוחדות נוספות.
הוועדה הוקמה בעקבות יוזמתה של חברת הכנסת סתיו שפיר, שפנתה בתחילת הכנסת ה-20 ליושב ראש הכנסת, יולי אדלשטיין, בבקשה להקצות ועדה מיוחדת לנושא השקיפות. זאת בעקבות מאבקה של שפיר במהלך הכנסת ה-19 בוועדת הכספים לחשיפת מנגנון ההעברות התקציביות, שלדבריה הסתיר מהציבור את החלוקה האמיתית של תקציב המדינה.
תחום עיסוקה של הוועדה.
באופן רשמי, נקבע כי סמכויות הוועדה יכללו: "יישום המידע הממשלתי ברוח חופש המידע; בחינת סוגי המידע העומדים לרשות הציבור או לעיונו; גיבוש עקרונות של שקיפות ודיווחיות של גופי הממשל". בפועל, רובה ככולה של עבודת הוועדה נוגע לפיקוח על עבודת הממשלה, יחידות הסמך והרשויות המקומיות. הנושאים המרכזיים בהן עסקה הוועדה נוגעים לפרסום ההתקשרויות והחוזים שעורכת המדינה מול גורמים חיצוניים, שקיפות בתקציבי הרשויות המקומיות והתנהלותן, מעקב אחר תוכניות ממשלתיות עתירות תקציב, הגברת השקיפות של הכספים הקואליציוניים ועוד.
כשנה לאחר הקמת הוועדה עלתה ביקורת מצד יו"ר הקואליציה, ח"כ דוד ביטן, ולפיה שפיר מנהלת את הוועדה "כמו ועדת חקירה". זאת, בשל דיונים רבים המתקיימים בנושא תקציב המדינה ואשר דורשים את התייצבותם של פקידים רבים ממשרד האוצר וממשרדי ממשלה אחרים.
נושאים.
בין היתר עסקה הוועדה בנושאים הבאים:
סידני הילמן
סידני הילמן (באנגלית: Sidney Hillman; 23 במרץ 1887 - 10 ביולי 1946) היה סוציאליסט ומנהיג פועלים יהודי-אמריקאי.
קורות חיים.
נולד בשנת 1887 בעיירה זאגר (כיום בליטא) למשפחה שומרת מצוות. בצעירותו נמשך לקומוניזם, והיה פעיל בארגון הבונד.
בעקבות מהפכת 1905 נמלט לגרמניה, ולאחר מכן לאנגליה, ובשנת 1907 עבר לניו יורק, שם השתלב בתעשיית הביגוד.
בשנת 1910 היה ממנהיגי השביתה הגדולה של עובדי תעשיית הביגוד בשיקגו, ובשנת 1914 היה ממייסדי ארגון העובדים "עובדי ההלבשה המאוחדים של אמריקה" (ACWA) לצד בסי אברמוביץ', שנישאה לו בשנת 1916, ועמד בראש הארגון.
תמך בניו דיל שקידם פרנקלין רוזוולט, ובשנת 1935 סייע לג'ון לואיס בייסוד "קונגרס הארגונים התעשייתיים" (CIO).
בשנת 1936 הקים ביחד עם דייוויד דובינסקי את "מפלגת העבודה האמריקאית" (ALP), אשר תמכה במועמדים מטעם המפלגה הדמוקרטית, כגון פרנקלין רוזוולט והרברט ליהמן.
נפטר כתוצאה מהתקף לב בשנת 1946. "קרן סידני הילמן" שהוקמה לזכרו מחלקת מדי שנה פרס כספי לכותבים ועיתונאים העוסקים בתחום הצדק הסוציאלי.
איי זומבי (סדרת טלוויזיה)
איי זומבי (באנגלית: iZombie, בתרגום חופשי: אני זומבית) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית, שפותחה על ידי רוב תומאס ודיאן רוג'רו רייט. הסדרה מבוססת באופן רופף על קומיקס באותו השם שנוצר על ידי כריס רוברסון ומייקל אלרד, ומופצת על ידי DC ורטיגו. לסדרה חמש עונות.
בישראל, הסדרה זמינה לצפייה בנטפליקס.
רקע.
אוליביה "ליב" מור (משחק מילים אירוני: נשמע כמו "לחיות יותר"), מתמחה ברפואה שגרה בסיאטל, הפכה לזומבית תוך כדי השתתפות במסיבת סירה פרועה. כדי להתמודד עם התיאבון החדש שלה למוחות, ליב מקבלת עבודה בחדר מתים מקומי לצדו של הבוס החדש שלה, ד"ר ראבי צ'רקראבטי, שהופך עד מהרה לחברה של ליב ולאיש סודה, וכמדען, הוא מסוקרן ממצבה. בפתיחת הסדרה, ליב מגלה כי בכל פעם שהיא אוכלת מוח אנושי, היא "יורשת" זמנית את תכונות האופי והאישיות שהיו לאותו אדם, ובמקביל חווה פלאשבקים מחייו. חזיונות אלה מופעלים בדרך כלל על ידי מראות (אירועים או חפצים) או צלילים (משפטים חוזרים). במקרים של קורבנות רצח, פלאשבקים מציעים רמזים על זהותו של הרוצח האמיתי; וליב מנצלת יכולת זאת על מנת לעזור למשטרת סיאטל ולבלש קלייב בבינו לפתור פשעים, בזמן שהיא מציגה את עצמה כמדיום. בסופו של דבר, קלייב לומד את האמת על היותה זומבית ובעקבות כך על קיומם של הזומבים, ובינתיים, ראבי פועל לפתח תרופה למצבה של ליב, בתקווה שיום אחד היא תוכל לחזור להיות אנושית אם תחפוץ בכך.
עלילת הסדרה.
עונה 1.
לפני שישה חודשים, לאוליביה "ליב" מור הייתה קריירה רפואית מצליחה, ארוס אוהב ומשפחה נהדרת - עד הלילה שבו היא השתתפה במסיבה שבה הפכה באופן בלתי צפוי לזומבית. בהווה, כאחת מהזומבים החדשים, ליב עושה כמיטב יכולתה כדי להתמזג בין בני האדם ככל האפשר. ליב מוצאת עבודה בחדר מתים מקומי, בו היא ניזונה ממוחות הגוויות, והיא מנסה ככל האפשר לטשטש את העקבות שלה, אך למרות זאת, הבוס שלה, ד"ר ראבי צ'רקראבטי, מגלה זאת; מה שגורם לה להתוודות בפניו. ראבי מבטיח לה שהוא ישמור על הסוד שלה ואף ינסה למצוא לה תרופה. יום אחד, הבלש קלייב בבינו בא לחדר המתים, במטרה למצוא פרטים על אחת הקורבנות שהוא חוקר את סיבת הרצח שלה. ליב, שנתקפת בפלאשבק מחייה של הקורבן, עוזרת לקלייב המופתע, וראבי מנדב את עזרתה למשטרת סיאטל בחקירותיה באמתלה שהיא מדיום רוחנית; ואכן, מאותו היום, ליב עוזרת לבלש בבינו בחקירותיו.