ביצירתו הפילוסופית המרכזית New Organon (1764), למברט פיתח כללים להבחנה בין הידמויות סובייקטיביות
לאובייקטיביות. עבודה זו מתקשרת עם עבודתו במדע האופטיקה. ב-1765 הוא החל להתכתב עם עמנואל קאנט אשר תכנן להקדיש לו את ספרו ביקורת התבונה הטהורה, אבל פרסום היצירה נתעכב, והיא הופיעה רק לאחר מותו.
אסטרונומיה.
למברט פיתח תאוריה על היווצרות מבנה היקום שהייתה דומה להשערת הערפילית שתומאס רייט ועמנואל קאנט פיתחו במקביל. למברט שיער שהכוכבים ליד השמש הם חלק מקבוצה גדולה שנעה ברחבי שביל החלב, ושיש הרבה התקבצויות (מערכות כוכבים) כאלה ברחבי הגלקסיה. למברט אחז בדעה שהיקום סופי, בניגוד להשקפת העולם הניוטונית הרווחת באותה עת. באסטרודינמיקה הוא גם פתר את הבעיה של קביעת זמן המעוף לאורך חתך חרוט, שידועה כעת כבעיית למברט. עבודתו בתחום הזה מונצחת בכך שבחרו לקרוא לאסטרואיד 187 למברטה על שמו.
לוגיקה.
יוהאן היינריך למברט הוא המחבר של חיבור על לוגיקה, אשר הוא קרא לו Neues Organon. הגרסה העדכנית ביותר של העבודה הזו אשר נקראת על שם ה-organon של אריסטו נתפרסמה ב-1990 בידי המפרסמים האקדמיים בברלין. בחיבור זה מופיע בפעם הראשונה המונח "פנומנולוגיה", וניתן למצוא בו הצגה של מגוון סוגים של סילוגיזם. בחיבורו A System of Logic Ratiocinative and Inductive, ג'ון סטיוארט מיל מבטא את הערכתו אל יוהאן היינריך למברט. למברט ניסה לבנות סוג של שפה אוניברסלית, ברוח ובהמשך לרעיונותיו של גוטפריד וילהלם לייבניץ על שפת סימנים אוניברסלית.
אנקונדה ירוקה
גיבסון (קוקטייל)
גיבסון (באנגלית: Gibson) הוא קוקטייל המורכב מ-60 מ"ל ג'ין ו-10 מ"ל ורמוט יבש. את כל המרכיבים יש למזוג לשייקר, לערבל קלות, למזוג לכוס מרטיני ולקשט בבצלצל פנינה. המשקה זהה למרטיני, עם הבדל בקישוט (מרטיני מקושט בזית).
אזכורים במדיה.
בסרט מזימות בינלאומיות, קרי גרנט מזמין גיבסון במהלך ארוחת ערב כשהוא משוחח עם אווה מארי סיינט ברכבת. בסרט הרשת, מזמין ג'רמי נורת'ם גיבסון לפני ארוחת צהריים תוך כדי שיחה עם סנדרה בולוק במהלך חופשה בקוזומל. בסדרת הטלוויזיה מד מן, גיבסון הוא המשקה המועדף על רוג'ר סטרלינג.
יהושע מבעלזא
מישל דושוסואה
מישל דושוסואה (בצרפתית: Michel Duchaussoy; 29 בנובמבר 1938 - 13 במרץ 2012) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה צרפתי. במשך הקריירה שלו, שנפרשה על כ-50 שנה, מתחילת שנות ה-60 ועד מותו ב-2012, שיחק דושוסאה בכ-130 סרטי קולנוע וטלוויזיה.
ביוגרפיה.
נולד בוולנסיין שבצפון צרפת, בסמוך לגבול עם בלגיה. למד תחילה ספרות בעיר ליל הסמוכה ולאחר מכן משחק בקונסרבטוריון הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה בפריז. ב-1964 החל לשחק בתיאטרון הקומדי פראנסז ושיחק בה עד 1984.
את הקריירה הקולנועית שלו החל בתחילת שנות ה-60 כניצב בסרטים כגון "היום הארוך ביותר" (1962). ב-1967 שיחק לראשונה בתפקיד ראשי במותחן "משחקי רצח" (Jeu de massacre); סרטו של הבמאי הצרפתי אלן ז'סואה. ב-1969 החל לשחק בסרטיו של קלוד שברול ואלו הביאו לו פרסום; תחילה היה זה בתפקיד משנה כמפקח המשטרה בסרט "האישה הבוגדנית" בשנת 1969 ובאותה שנה שיחק בתפקיד הראשי בסרט "שהחיה תמות", בו גילם את האב השכול המחפש את האיש שהרג את בנו. הוא זכה לביקורות חיוביות על משחקו זה ונאמר עליו כי הוא מיטיב לבטא מכלול של רגשות תחת מסכה של איפוק. ב-1970 שיחק בסרט נוסף של שברול, "הקרע"; הפעם בתפקיד משנה כפרקליטה של הגיבורה (בגילומה של סטפאן אודראן) והדמות היחידה העומדת לצידה מול כל מבקשי רעתה. ב-1973 שיחק שוב בסרט של ז'סואה, "Traitement de choc", לצידם של אלן דלון ואני ז'ירארדו. בשנים שבאו לאחר מכן הוסיף דושוסואה לשחק בסרטי קולנוע וטלוויזיה רבים, אולם רק לעיתים רחוקות בתפקידים ראשיים.
ב-1984 השתתף בסרט ההיסטורי עתיר התקציב של הבמאי אלן קורנו, "Fort Saganne", לצידם של ז'ראר דפארדייה, פיליפ נוארה, סופי מרסו וקתרין דנב. ב-1990 שיחק בתפקיד משנה בסרטו של הבמאי לואי מאל, "חגיגה במאי" (Milou en mai) והיה מועמד לפרס הסזאר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הוא המשיך לשחק בקולנוע ובטלוויזיה בתפקידי משנה, בדרך כלל. ב-2000 שיחק בתפקיד משנה בסרטו של פטריס לקונט, "האלמנה מסנט פייר" (La veuve de Saint-Pierre), בכיכובם של ז'ולייט בינוש ודניאל אוטיי. ב-2002 השתתף בסרטו של קוסטה גברס, "אמן" שעסק בסיפורו של הקצין הנאצי קורט גרשטיין שניסה להביא לידיעת הכנסייה הקתולית את השואה המתחוללת באירופה. ב-2004 שיחק בתפקיד משנה בסרטו של פטריס לקונט, "זרים אינטימיים" (Confidences trop intimes) בכיכובם של פבריס לוקיני וסנדרין בונאר. באותה שנה שב ושיתף פעולה עם קלוד שברול כששיחק בתפקיד משנה בסרטו, "השושבינה" (La demoiselle d'honneur). ב-2008 נטל חלק בתפקיד משנה בדרמת הפשע הביוגרפית המורכבת משני חלקים "אויב הציבור מספר 1" שעסקה בחייו של הפושע המפורסם ז'אק מזרין. בשנת 2009 השתתף בתור קלוד דלגדו בסדרת הפשע "בראקו" של רשת Canal+.
הסרטים העלילתיים האחרונים בהם השתתף יצאו לאור ב-2010. תחילה היה זה היה בסרטו של יאן סמואל, "ממני באהבה" (Lage de Raison), בכיכובה של סופי מרסו ולאחר מכן, בסרטו של ז'יל פאקה ברנר, "המפתח של שרה" שעסק ביהודי צרפת בזמן השואה.
דושוסואה נפטר בפריז במרץ 2012, בן 73, כתוצאה מהתקף לב.
רשימת מיומנויות קוגניטיביות
העימות בין ישראל לרצועת עזה (מרץ 2012)
במרץ 2012 התקיים סבב לחימה בין צה"ל לארגוני הטרור הפלסטיניים ברצועת עזה. ההסלמה החלה בעקבות חיסול זוהיר אל-קייסי, מזכ"ל ועדות ההתנגדות העממית על ידי צה"ל ב-9 במרץ. בעקבות זאת החל ירי רקטות נרחב מרצועת עזה לעבר מטרות אזרחיות בישראל, ובתגובה תקף חיל האוויר הישראלי יעדי טרור. ההסלמה נמשכה מספר ימים ודעכה ב-16 במרץ. בצה"ל נקרא סבב לחימה זה בשם מבצע "הד חוזר".
רקע.
אחרי תוכנית ההתנתקות ונסיגת צה"ל מרצועת עזה, ארגון הטרור חמאס השתלט על רצועת עזה ואחרי הפיכה אלימה נהפך לריבון בפועל. מ-2006 התגבר ירי הרקטות אל עבר ערי ישראל, כאשר בנוסף לרקטות הקסאם הפלסטיניות נורו רקטות גראד תקניות שהוברחו במנהרות ההברחה של רצועת עזה. מאז אירעו לסירוגין הסלמות ורגיעות בין ישראל לחמאס, אך טפטוף הרקטות המשיך באופן קבוע, והגיע לשיאו בחודשי נובמבר ודצמבר של 2008. בסוף דצמבר פתח צה"ל במבצע עופרת יצוקה בו נגרם נזק כבד לארגוני הטרור ובראשם החמאס, דבר שהביא לירידה משמעותית בכמות הרקטות המשוגרות לעבר ישראל ולרגיעה ארוכת-טווח.
בתחילת 2011 החלה ההרתעה שישראל השיגה ב"עופרת יצוקה" להישחק וירי הרקטות גדל בהדרגה, דבר שהוביל לפרישת סוללות "כיפת ברזל", מערכת הגנה אקטיבית כנגד ארטילריה רקטית, סביב הערים הגדולות שבטווח הטילים במטרה להגן עליהן מירי הרקטות. במהלך השנה רשמה "כיפת ברזל" יירוטי בכורה מוצלחים ובהמשכה גדל מספר הסוללות מ-2 ל-3 והן נפרשו באשדוד, בבאר שבע ובאשקלון. צה"ל תכנן להציב את אחת הסוללות באזור גוש דן במסגרת ניסוי מבצעי, אך בעקבות ההסלמה במרץ 2012 תוכנית זו בוטלה, וכל הסוללות נשארו באזור הדרום.
ההסלמה הקודמת התרחשה על רקע מתקפת הטרור בדרום ישראל, באוגוסט 2011, שבה בוצע פיגוע משולב בכביש 12 בו נהרגו 8 ישראלים. ישראל האשימה בפיגוע את ועדות ההתנגדות העממית, ומספר שעות אחרי הפיגועים תקף חיל האוויר הישראלי ברפיח קבוצת מחבלים מוועדות ההתנגדות העממית. כ-6 מהם נהרגו, בהם כמאל אל-נירב, מפקד הזרוע הצבאית של הארגון, וחאלד שעת', בכיר בארגון. בעקבות החיסול, ירו הפלסטינים רקטות לעבר ישראל, וחילופי האש נמשכו מספר ימים. בדיעבד התברר שכל המחבלים שהשתתפו בפיגוע היו אזרחים מצרים, שהיו קשורים לארגוני ג'יהאד עולמי הפועלים בסיני.
ב-9 במרץ 2012 חיסל צה"ל, באמצעות כלי טיס, את זוהיר אל-קייסי, מזכ"ל ועדות ההתנגדות העממית, בעת שנסע במכוניתו בשכונת תל אל-הווא שבמערב עזה. יחד איתו נהרג מוחמד אחמד אל-חנני, ששוחרר בעסקת שליט. לדברי צה"ל פעולת סיכול ממוקד זו נעשתה בעת שאל-קייסי עסק בתכנון פיגוע נגד ישראל, ככל הנראה באמצעות ציר ה-ח'. צה"ל טען גם כי קייסי "נמנה עם מתכנני הפיגוע בכביש 12".
מהלך הלחימה.
בסבב הלחימה, שנמשך ארבעה ימים, ירו מחבלים פלסטינים כ-300 רקטות, חלקן הגדול רקטות גראד. באזורים שבהם פעלה מערכת "כיפת ברזל", הצליחה המערכת ליירט 56 מתוך 73 הרקטות. היה זה סבב הלחימה הנרחב ביותר מאז מבצע עופרת יצוקה בשנת 2009, ובנוסף לארגון ועדות ההתנגדות העממית השתתף בו ארגון הג'יהאד האסלאמי.
יעדי התקיפה של חיל האוויר הישראלי כללו 19 חוליות שעמדו לשגר רקטות ו-18 מחסנים לייצור ואחסון אמצעי לחימה ובורות שיגור. 26 פלסטינים מהם 22 חמושים ו-4 אזרחים שהיו בסביבת הלחימה נהרגו בתקיפות. לפחות 74 פלסטינים נפצעו בדרגות שונות ונוספים לקו בחרדה. סוכנות הידיעות הפלסטינית מען פרסמה רשימה שמית של כ-20 פעילי טרור שנהרגו, בהם אל-קייסי עצמו, 5 פעילי ועדות ההתנגדות העממית נוספים ו-13 פעילי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. מספר דיווחים של הפלסטינים על ילדים פלסטיניים שנהרגו על ידי צה"ל התגלו כשקריים.
מהירי הפלסטיני נפצע קשה עובד זר אחד בישראל, אזרחים נוספים נפצעו קל או לקו בחרדה, ונגרם נזק לרכוש. במהלך סבב הלחימה לא פעלו מוסדות החינוך ביישובים שבמרחק 40 עד 7 קילומטרים מהרצועה, ועובדים רבים לא הגיעו לעבודתם, אם משום שמקומות עבודתם נמנעו מלפעול, ואם משום שנאלצו לשמור על ילדיהם עקב סגירת מוסדות החינוך.