הפרויקט הופשר בשנת 2007 לאחר ש"אמפא נדל"ן" חברה לחברת "אלקטרה נדל"ן", והוצגו תוכניות מעודכנות שצימצמו את היקף השטחים בפרויקט. בתוכנית המגדל החדשה הוסרו 20 קומות מתכנון המגדל המקורי ושם המגדל שונה מ"מגדל אמקור" ל"מגדל אלקו" (על שם חברת "אלקו", בעלת השליטה ב"אלקטרה נדל"ן") ל"מגדל אלקטרה", ובהמשך ל"מגדל אמפא".
בניית המגדל, שתוכנן על ידי משרד האדריכלים יסקי מור סיון, ובו שטחים בהיקף של 54,000 מטר רבוע ארכה כ-40 חודשים והוא כולל כ-1,200 מקומות חנייה.
עם שוכרי המשרדים בבניין נמנים גוגל ישראל, חברת Paypal ו"גולדפרב זליגמן עורכי דין".
בנובמבר 2011 נפתחה מסעדתו של השף חיים כהן, "יפו-תל אביב", בקומת הקרקע של המגדל.
באוקטובר 2014 מכרה חברת אלקטרה נדל"ן את חלקה בבניין, 25%, לקבוצת אמפא, תמורת 300 מיליון ש"ח. בעקבות עסקה זו החזיקה קבוצת אמפא בראשות דוד אמן ב-75% מהבעלות, ויתר 25 האחוזים היו בבעלות חברת אלקטרה. בדצמבר 2014 מכרה אלקטרה את חלקה לאחים נקש, מבעלי השליטה בקבוצת אמפא.
בסוף 2017 הושלמה בסמוך למגדל בנייתם של שני גורדי שחקים בשם מגדלי אלון, של קבוצת בסר, הנמוכים במעט ממגדל אמפא.
מיטה (רובע)
מיטֶה (גרמנית: Mitte) הוא אחד מ-12 הרבעים המרכיבים את העיר ברלין, בירת גרמניה.
היסטוריה.
רובע מיטה נוצר כתוצאה מאיחוד שלושה רבעים לשעבר, מיטה, ודינג וטירגארטן —במסגרת רפורמת השכונות של ברלין ב-1 בינואר 2001. זהו הרובע החדש היחידי, לצד פרידריכסהיין-קרויצברג, אשר הורכב משכונות ששכנו משני עברי חומת ברלין. זהו הרובע השלישי בגודלו בברלין מבחינת האוכלוסייה. אחרי פרידריכסהיין-קרויצברג, זהו הרובע הקטן ביותר בשטחו ובעל צפיפות האוכלוסייה הגדולה ביותר.
רובע מיטה מורכב מ-6 שכונות:
שכונת מיטה שכנה עד לנפילת חומת ברלין במזרח ברלין; חמש השכונות האחרות שכנו במערב ברלין.
מיטה הוא הרובע המרכזי ביותר בברלין. פירוש השם Mitte בגרמנית הוא "מרכז". הרובע גובל ברבעים שרלוטנבורג-וילמרסדורף ממערב, רייניקנדורף מצפון, פנקו מצפון-מזרח, ובפרידריכסהיין-קרויצברג וטמפלהוף-שנברג מדרום.
ברובע מיטה שוכנים חלק גדול מאתרי התיירות של ברלין, וכן כמעט כל מוסדות ממשלת גרמניה ושגרירויות רבות. הרובע מגוון מאוד מבחינה כלכלית וחברתית. השכונות מיטה, האנזהפירטל וטירגארטן אמידות יחסית, ואילו מואביט, ודינג וגזונדברונן הן שכונות פועלים בעלות שיעור גבוה של מהגרים. שיעור התושבים ברובע מיטה שאינם בעלי אזרחות גרמנית הוא הגבוה ביותר בכל ברלין: 28.7%.
ברובע ממוקם בית הקברות היהודי הישן בברלין ואנדרטת החדר הנטוש.
בשנת 1970 כרת מיטה ברית ערים תאומות עם חולון.
קאז'ול
קודו-הא
קודו-הא (מיפנית: 皇道派; בתעתיק לטיני: Kōdōha; סיעת הדרך הקיסרית) הייתה סיעה פוליטית שפעלה באימפריה היפנית בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 ודגלה בהחלפת הממשל ביפן תוך שימוש בכוח ובטרור. הסיעה הוקמה והונהגה על ידי הגנרל סדאו אראקי, שהיה איש צבא ופילוסוף פוליטי יפני, ערכיה נקבעו במידה רבה לאור רעיונותיו של האידאולוג היפני קיטה איקי, שהאמין בצורך של יפן להתרחב באמצעות אימוץ מדיניות מיליטריסטית ואגרסיבית כלפי שכנותיה. היא הייתה הסיעה הקיצונית ביפן כאשר מנגד פעלה סיעת הטוסיי הא (סיעת השליטה) המתונה יותר. בין שתי הסיעות התנהל מאבק שעיקרו השפעה על הצבא היפני. השם קודו-הא (הדרך הקיסרית) ניתן לסיעה לאחר נאום של הגנרל אראקי ב-1932, בו השתמש במילים אלו.
סיעת הקודו-הא התפרקה לאחר מרד הנפל של 26 בפברואר 1936 וחבריה בחלקם נשפטו ובחלקם אף הוצאו להורג. הסיעה לא הייתה מעולם מפלגה פוליטית, אך רעיונותיה השפיעו במידה רבה על המיליטריזם היפני בסוף שנות ה-30.
הרקע.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, נהנתה יפן מצמיחה כלכלית ניכרת, אך זו נבלמה עם הופעתו של המשבר הכלכלי ביפן, בשנות ה-20 המוקדמות. המשבר הכלכלי החריף את הפערים בין המעמדות, כאשר בקרב מעמד הפועלים הלך הסוציאליזם וצבר פופולריות, ומנגד צברו בעלי ההון נכסים גדולים תוך שהם נעזרים בקשריהם עם הפוליטיקאים ופקידי הממשל. פערי מעמדות אלו, יחד עם השחיתות הפושה, יצרו תסיסה אזרחית משמעותית ביפן.
דווקא הצבא, נתפש בעיני רבים כארגון טהור משחיתות וככזה המסוגל אולי לחלץ את המדינה ולהצעידה קדימה. סיבות אלו ועוד, גרמו לעלייה של רגשות לאומיות ועליונות בקרב יפנים רבים, שהאמינו כי על יפן לקדם מדיניות אימפריאליסטית ולנסות להגדיל את שטחה והשפעתה בעיקר על חשבון סין וברית המועצות. רבים מהיפנים ראו בדמוקרטיה הליברלית כמחסום להשגת יעדים אלו.
על רקע התרחשויות אלו והתסיסה האזרחית כנגד הממשל היפני, אירעו בשנות ה-30 מספר ניסיונות הפיכה ביפן, שהידועים שבהם הם תקרית מרץ ותקרית אוקטובר בשנת 1931.
פעילות.
ב-15 במאי 1932 נרצח ראש ממשלת יפן אינוקאי צויושי במהלך ניסיון הפיכה נוסף, כשמטרתם של הרוצחים הייתה לגרום למינויו של הגנרל סדאו אראקי לתפקיד ראש הממשלה. על אף סירובו של הגנרל אראקי לשתף פעולה עם התוכנית, נחשב אירוע זה לנקודת המפנה בה פולג הצבא היפני למעשה לשני מחנות - מחנה הקודו-הא בהנהגת הגנרל אראקי, אל מול מחנה הטוסיי-הא שהונהג על ידי הגנרל נגאטה.
הגנרל אראקי דגל בפילוסופיה ששילבה בין הבושידו - קוד ההתנהגות הסמוראי היפני, לבין מרכיבים פאשיסטיים שונים. על פי חזונה של הקודו-הא, על יפן לחזור אל ערכיה המסורתיים, אלו שקדמו לחדירתה של התרבות המערבית ולסיאוב השלטוני. כמו כן על המדינה לפעול למען פיתוח החקלאות המסורתית היפנית ולדחות את התיעוש. המדינה תנוהל ישירות על ידי הקיסר הירוהיטו, תוך הסתמכות על כוחו של הצבא.
בתחום יחסי החוץ סברה הקודו-הא כי מלחמה עם ברית המועצות היא בלתי נמנעת, ונצרכת על מנת לשמור על יפן מפני הקומוניזם, אותו ראתה כהרסני. הסיעה האמינה בצורך של יפן להתפשט טריטוריאלית על חשבון ברית המועצות וסין.
במשך מספר שנים הייתה הקודו-הא לסיעה החזקה יותר בצבא, זאת אודות בין השאר למינויו של הגנרל אראקי לתפקיד שר המלחמה בשנת 1931. בשנת 1934 התפטר אראקי מתפקידו בשל בריאותו הלקויה ואת מקומו תפס היאשי סנג'ורו שהיה מקורב לטוסיי-הא. בסמוך להתפטרותו של אראקי, נחשפה תוכנית של מספר קצינים המקושרים לקודו-הא, לביצוע רצח של מספר פוליטיקאים. חשיפה זו גרמה לגנרל נגאטה - ממתנגדיה הגדולים של הקודו-הא, להדיח מתפקידיהם כ-3000 קצינים שנחשבו כמקושרים לקודו-הא, ביניהם הגנרל מזאקי, ששימש כמפקח על החינוך הצבאי (התפקיד השלישי בחשיבותו בצבא היפני). בעקבות פעולותיו אלו, נרצח נאגאטה על ידי חייל בשם איזוה סבורו.
משפטו של סבורו עורר תסיסה שהובילה לניסיון הפיכה נוסף שבוצע על ידי אנשי הקודו-הא וכונה מרד הנפל של 26 בפברואר 1936. במהלך המרד נרצחו בידי אנשי הקודו-הא ראש ממשלת יפן לשעבר סאיטו מקוטו ושר האוצר באותה התקופה טקהאשי קורקיו. כמו כן ניסו המורדים להתנקש גם בחייו של ראש הממשלה אוקדה קייסוקה אך כשלו בכך. מטרותיו של המרד לא הושגו, בעיקר בשל התנגדותו של הקיסר הירוהיטו שהורה להילחם במורדים בתוקף.
השלכותיו של ניסיון ההפיכה הכושל היו משמעותיות והוא הביא למעשה לקיצה של הקודו-הא. 19 קצינים נשפטו במשפט שדה והוצאו להורג, כולל אחד מהוגי הדעות המרכזיים של הקודו-הא - קיטה איקי, ואילו שני קצינים נוספים התאבדו.
על אף שהקודו-הא חדלה להתקיים כתנועה מאורגנת, האידאולוגיה שעמדה בבסיסה של הסיעה לא נעלמה, והיא המשיכה להשפיע על התנהלותה של יפן בשנים שלאחר מכן.
קודו הא
פאנקו
פנקו (רובע)
פנקו (גרמנית: Pankow) הוא אחד מ-12 רובעי ברלין, בירת גרמניה.
רובע פנקו נוצר כתוצאה מאיחוד של שלושה רבעים לשעבר — פנקו, פרנצלאואר ברג ו-וייסנזה — במסגרת רפורמת השכונות של ברלין ב-1 בינואר 2001. כל השכונות המרכיבות את פנקו שכנו לפני נפילת חומת ברלין ב-1989 במזרח ברלין. רובע פנקו שוכן בצפון ברלין וגובל ברבעים מיטה ופרידריכסהיין-קרויצברג מדרום, ליכטנברג ממזרח, רייניקנדורף ממערב ובמדינת ברנדנבורג מצפון. זהו הרובע המאוכלס ביותר בברלין והשני בגודלו מבחינת השטח.
רובע פנקו מורכב מ-13 שכונות, מספר השכונות הרב ביותר מבין רובעי ברלין אחרי טרפטו-קפניק. השכונות הן:
פנקו הוא אחד הרבעים המגוונים ביותר בברלין. פרנצלאואר ברג, השכונה היחידה הגובלת ברובע מיטה, בנויה ברובה בתים צפופים בגובה בינוני, ומתגוררים בה צעירים ומשפחות רבות. 12.4% מתושבי השכונה אינם אזרחים גרמניים, השיעור הגבוה ביותר ברובע (שיעור הזרים ברובע פנקו כולו הוא 6.9%. זהו השיעור הגבוה ביותר מבין רובעי מזרח ברלין לשעבר). בשאר השכונות ברובע פנקו ניתן לראות בתים פרטיים רבים לצד בנייני מגורים רבי-קומות אשר נבנו לאחר מלחמת העולם השנייה. שיעור הזרים בשכונות אלו נמוך, והאוכלוסייה מבוגרת יותר. חלק מהשכונות החיצוניות של פנקו, אשר גובלות במדינת ברנדנבורג, הן כפריות ולעיתים חקלאיות באופיין.
אנדרי שפיצר
אנדרי שפיצר (כ"ג בתמוז תש"ה, 4 ביולי 1945 – כ"ו באלול תשל"ב, 6 בספטמבר 1972) היה מאמן סיף וחבר משלחת ישראל באולימפיאדת מינכן (1972), מקורבנות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.
קורות חיים.
אנדרי שפיצר נולד לטיבור ולאלאונורה בעיר טימישוארה ברומניה, למשפחה בת שני ילדים. אביו נפטר כשהיה בן 11. מצעירותו היה סייף נלהב.
הוא עלה לישראל ב-1964, בגיל 19, עם אמו ואחותו.
בישראל ניסה לגייס צעירים לספורט הסייף. בשנת 1968 נשלח על ידי איגוד הסייף הישראלי ללימודים ב"בית הספר הגבוה לסייף "עם "מאסטר אברהם" בהאג שבהולנד. משפחת סמיטלו אירחה אותו בביתם שבצפון האג.