על פי עיתוני התקופה, החל משנות התשעים של המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 נהג ברטיון לצלם בעצמו את זירות הרצח בתיקים חשובים. ברטיון הקפיד ששוטרים לא יזיזו חפצים במקום, ותצלומי אתרי הפשע לרוב אינם כוללים סימנים של התערבות בו (בניגוד לתצלומי זירות רצח של משטרת ניו יורק, שאמצה בתחילת המאה ה-20 את שיטת הצילום של ברטיון, אך בהם ישנן עדויות שונות להתערבות השוטרים בזירה, כגון הוספת כובעו של הנרצח על גבי גופתו, הזזת הגופה ממקומה, ובמקרים רבים חדירה של רגלי השוטרים וידיהם לתוך התצלום). משנת 1902 החל ברטיון לצלם גם טביעות אצבע בזירות פשע.
ברטיון השפיע גם על פרקטיקת תצלומי פורטרט של גופות לא מזוהות בחדרי מתים. בתחילה נלקחו תצלומים אלו בידי עובדי חדר המתים בשעה שהגופה החלה להרקיב, אך עד סוף המאה ה-19 הם היו חלק קבוע בכל מקרה שבו נדרשה הצגה של גופות. הצגה של גופה, או של תצלומה, כיוון לציבור הכללי, בשאיפה למצוא משהו שיוכל לזהות את המת. אגף הצילום במשרד הזיהוי של ברטיון היה הסמכות המרכזית לכינון קווים מנחים לתצלום הזהות בחדר המתים. כמעט כל תצלומי הפורטרט מחדרי המתים היו במראה מהחזית, משום שנועדו לזיהוי על ידי הקהל הרחב שאינו מקצועי.
ברטיון ופרשת דרייפוס.
יוקרתו של ברטיון הביאה לכך שנחשב כעד מומחה גם בתחומים בהם ידיעותיו היו מוגבלות מאוד, וכך נטל חלק באשמת הבגידה שטפלו על הקצין הצרפתי היהודי אלפרד דרייפוס. בעוד שיהירות ושאפתנות מילאו תפקיד בהתנהלותו, היותו "אנטישמי ידוע" תרמה גם היא לחלקו בפרשה. ברטיון שימש עד תביעה בפרשת דרייפוס בשנת 1894, ואחר כך שוב ב-1899. הוא העיד כמומחה וטען כי דרייפוס הוא הכותב האמיתי של איגרת מפלילה (Bordereau) שנשלחה אל השגרירות הגרמנית בפריז ובה פירוט של מסמכים צבאיים חסויים צרפתיים. למרות העובדה שניתוח כתבי-יד לא היה תחום התמחותו, ועדותו הייתה מעורפלת, רצופת פיתולים ופגמים, היא היוותה גורם מרכזי בעיוות הדין ובהרשעתו הידועה לשמצה של דרייפוס.
בעדותו, ניסה ברטיון להוכיח, באמצעות מערכת מורכבת של מדידות, כי דרייפוס התכוון להסוות את כתב ידו על ידי חיקוי של כתב היד שלו כאילו אדם אחר כתב אותו. בדרך מתוחכמת זו, טען ברטיון, ביקש דרייפוס להוכיח את חפותו במידה וייתפס על ידי כך שיטען כי מישהו אחר זייף את כתב ידו. שני בתי-המשפט הצבאיים קיבלו עדות זו, ודרייפוס הורשע. פסק-דין של בית המשפט הצבאי השני גרם לשערורייה גדולה, ובסופו של דבר הפסיקה התהפכה. על ידי רבים, בהם אפילו מתנגדיו של דרייפוס, עדותו של ברטיון נתפסה כמוזרה מאוד בזמן המשפט החוזר, ושמו הטוב נפגע ומעולם לא שוקם.
מורשתו של ברטיון.
הברטיונאז' הייתה השיטה המרכזית לקטלוג פושעים למעלה מעשר שנים, ואלפי עבריינים חוזרים הובאו לדין באמצעותה, עד שטביעת אצבע החליפה אותה לבסוף. פרנסיס גלטון, איש אשכולות אנגלי שהיה ממקדמיה של שיטת הזיהוי באמצעות טביעת אצבע, פיתח גם שיטה לצילום מורכב שנועדה לחשוף את המראה הטיפוסי של קבוצות אוכלוסייה, כגון פושעים, בהסתמך על תצלום הזהות הסטנדרטי שפיתח ברטיון. טביעות האצבע הצטרפו לברטיונאז' ונעשו יותר דומיננטיות במהלך השנים. ברטיון המשיך לפתח את שיטתו ולהפיצה בעולם עד שנפטר בשנת ב-1914 בשווייץ.
במוזיאון משטרת פריז ישנו חדר המוקדש למורשתו של ברטיון, כולל ארון תיקיות עם כרטיסיות זיהוי, מצלמת תצלומי "פוטו-רצח" של עצור, מזוודה עם כלי המדידה האנתרופומטריים, פסל של ברטיון ואות לגיון הכבוד שלו. בהצפה שהייתה בפריז בשנת 1910 נהרסו אלפים רבים של נגטיבים מזכוכית של זירות פשע ותצלומי זהות של משטרת פריז. בשנת 1993, בשל מחסור בשטחי אחסון, השמידו נציגים של משרד הפנים הצרפתי כמויות גדולות של תצלומי "פוטו-רצח" שצולמו בשיטת ברטיון, של כל האנשים שנולדו לפני שנת 1907 (ככל הנראה נשמרו מהם רק מקרים מפורסמים).
ברטיון זכה לאזכור בסדרת ספרי הבילוש המפורסמת שרלוק הולמס של ארתור קונן דויל. בספר כלבם של בני בסקרוויל טוען ג'יימס מורטימור, שפנה לשרלוק הולמס בבקשת עזרה, משום שהוא המומחה השני ברמתו באירופה בעניינים פליליים. הולמס שאל "ולמי הכבוד להיות הראשון?" ונענה בידי מורטימור שזהו מר ברטיון.
ז'וזף לנסון
ז'וזף לנסון (בצרפתית: Joseph Lançon) (1900 (?) - 1944), היה חסיד אומות העולם מצרפת שנרצח על ידי הנאצים.
פעילותו בתקופת השואה.
לנסון היה קתולי, אלמן, שחי עם ילדיו בחווה בווז'י-פונסנה , כפר קטן בהרי האלפים הצרפתיים, מאות מטרים מגבול שווייץ. במהלך הכיבוש הגרמני הבריח לנסון מאות פליטים אל מעבר לנחל ארמנס שעל גבול צרפת-שווייץ, אל שווייץ, וזאת על פי בקשתו של האב ז'אן ז'וזף רוזה, שהיה הכומר בכפר. ללנסון סייעו אחרים, בהם בתו הגדולה תרז (Thérèse Lançon-Neury).
עדות על פעילותו.
מעדותה של טוני ארמן, ניצולת שואה:
תפיסתו של לנסון ורציחתו.
לנסון ביצע את מעשי ההצלה מתוך אלטרואיזם ולא ביקש לקבל תמורה. ב-1943 נתפס לנסון אך שוחרר ומאז חי במסתור. ב-10 בפברואר 1944, בעקבות הלשנה, נעצר לנסון שוב על ידי הגסטפו, עם שותפים נוספים לרשת ההברחה, בהם ז'אן רוזה. העצורים הועברו למעצר באנמס . במרס הועברו למחנה הריכוז קומפיין ובאפריל הועברו לאושוויץ. בינואר 1945 הועברו לגרוס-רוזן ובפברואר - לדורה-מיטלבאו. באפריל הועברו לברגן-בלזן, שם נספה לנסון, ככל הנראה, ימים מעטים לפני שהגיעו למקום כוחות הצבא הבריטי ושחררו את אסירי המחנה. גם רוזה נספה בימים אלה, ככל הנראה.
הנצחתו.
ב-1989 הכיר יד ושם בלנסון ובבתו, תרז נורי, בתור חסידי אומות העולם. ביולי 2011 קיבלה תרז נורי את אות לגיון הכבוד הצרפתי. תרז נורי מתה בינואר 2014.
The Hunger Games
מעריב לילדים
מעריב לילדים הוא ירחון מבית מעריב שפונה לילדים. כל עיתון עוסק בנושא אחר (סרטים, תוכניות טלוויזיה או מופעים, טבע ובעלי חיים) או כל דבר אחר שקשור בעולם הילדים ורלוונטי בזמן. העיתון החל לצאת בשנת 1988 כמוסף של הירחון "את" תחת השם "צ'ופר". עורכיו הראשונים היו יחיאל לימור (שפרש לאחר כשנה) ועשי (עשהאלה) וינשטיין, שהמשיכה לערוך את העיתון לבדה. ב-1994 הוחלף שם העיתון ל"מעריב לילדים".
כותבים בעיתון.
עורך העיתון עד שנת 2014 היה אלון צרפתי. מ-2014 ממלאת את מקומו שירי ברייט. בעיתון כותבים גם כתבי נוער המשמשים ככתבי מעריב לנוער, וכן כותבים מבוגרים. לעיתים מתפרסם מדור חד-פעמי של ילד שנבחר ממערכת העיתון. להלן רשימת כותבי מדורים:
מועצת החכמים.
מועצת החכמים היא קבוצת ילדים שמשפיעה על העיתון בדרכים שונות. כדי להצטרף למועצת החכמים צריך להיות מעל גיל 7 ולשלוח את הפרטים הבאים: שם, שם משפחה, גיל, עיר, תמונה שלך ואישור מההורים. כיום המועצה מונה כ-25 ילדים. את מועצת החכמים ניתן למצוא ב"אתר" העיתון, שהוא למעשה נמצא בתוך האתר דף הבית הראשון שלי.
אנאמיי פירס
אנאמיי פירס (באנגלית: Annamay Pierse, נולדה ב-5 בדצמבר 1983) היא שחיינית קנדית. היא שיאנית עולם וסגנית אלופת העולם (רומא 2009) במשחה ל-200 מטר חזה.
ביוגרפיה.
פירס נולדה בטורונטו, אונטריו וגדלה באדמונטון, אלברטה הבוגרת מבין חמש אחיות, כולן שחייניות תחרותיות ושני אחים, אחד מבוגר ואחד צעיר. היא לומדת באוניברסיטת קולומביה הבריטית ומתגוררת בוונקובר, קולומביה הבריטית.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו, ברזיל בשנת 2007 זכתה פירס בשלוש מדליות כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.72 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.79 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:07.85 דקות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה פירס במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:23.77 דקות, במקום עשירי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.27 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:08.25 דקות ובמקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:01.35 דקות, כשחיינית חזה ב"זינוק שליחות" היא קבעה תוצאה של 1:06.91 דקות.
שיאנית עולם.
באליפות קנדה בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בבריכת השחייה של אוניברסיטת טורונטו ב-17 במרץ 2009 זכתה פירס במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:17.50 דקות, שיפור לשיא העולם בן החמש שנים וחצי של לייזל ג'ונס מאוסטרליה (2:17.75 דקות).
סגנית אלופת העולם.
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בסוף יולי אותה שנה זכתה פירס במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:21.84 דקות, אחרי נדיה היגל מסרביה (2:21.62 דקות) ולפני מירנה יוקיץ' מאוסטריה (2:21.97 דקות). בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא עולם חדש של 2:20.12 דקות (הנוכחי 2012), שיפור לשיא בן השנה של רבקה סוני מארצות הברית (2:20.22 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.37 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 1:06.34 דקות, במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.53 שניות, בשלב חצי הגמר היא סיימה שמינית בתוצאה של 30.92 שניות, בתוצאה זהה לזו של ולנטינה ארטמייבה מרוסיה, ולאחר swim-off בין שתיהן, היא ניצחה במאית אחת בלבד בתוצאה של 30.98 שניות ועלתה לשלב הגמר ובמקום שישי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:57.87 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריכה של 25 מטר, בלידס, בריטניה ב-7 באוגוסט היא שיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על תוצאה של 2:16.83 דקות. שיא זה החזיק מעמד חודשיים ונישבר על ידי לייזל ג'ונס (2:15.42 דקות).