צלגוב הוא עורך שירה שאת עיקר ניסיונו צבר בשנים ששימש כעורך כתב העת דקה. בשנת 2015 החלו ספרים בחתימת ידו של צלגוב כעורך לצאת לאור, חלקם בהוצאת פרדס וחלקם בהוצאת רעב בסדרה חדשה בשם "שירה עם מקור - סדרה לשירה ישראלית עכשווית": ביניהם "משמרות שפיות" מאת מעין שטרנפלד (פרדס, 2015); "מאין לך אהבת החורף הזו" מאת סיון שיקנאג'י (פרדס, 2015) שזכה בציון לשבח בתחרות "פסח מילין 2014" ובפרס שרת התרבות והספורט לספרי ביכורים תשע"ה; "פרימת טלאים" מאת חני כבדיאל (רעב, 2015) ו"נעמן" מאת נדב נוימן (רעב, 2015).
בסוף 2018 ראה הספר "מכתבים מאפריקות" שכלל שירים מחמישים מדינות אפריקאיות (פרדס) בעריכת לין שלר, אילה קוריאל-ניסן ונעה לוי. לספר הוסיף צלגוב אחרית-דבר על התרגום ועל מה עמד מאחוריו. הספר זכה להצלחה רבה ונכלל ברשימת הספרים החשובים לשנת תשע"ט של עיתון הארץ.
ביוני 2019, כמעט שלוש שנים בדיוק אחרי צאת ספרו השני, יצא ספר שיריו השלישי "פרו[ט]זה", אף הוא בהוצאת פרדס. במגזין התרבות המקוון, סלונט כותב המבקר ירון אביטוב על הספר כך: "פרו[ט]זה מאת ערן צלגוב: תחושת התעלות". המשוררת האמונית סיון הר-שפי שנדרשה לספר, ציינה בגיליון 63 של המוסך כי:
ספר הילדים "הָפוּך עַל עָנָף: שִׁירִִים [לִ]קְטַנִּים" בעריכת תמר הוכשטטר ראה אור באביב 2022 בהוצאת עם עובד. עליו כתבה כרמית ספיר ויץ "המבט הנקי והמחויך, ההיגיון לצד האי־גיון כפי שקרא בסיפורים־שירים מחורזים והאיורים המשעשעים הופכים את הקריאה בספר להנאה צרופה." בביקורת בכתב העת המקוון "הפנקס נכתב כי:
שירים רבים הולחנו ובוצעו על ידי הרכבים שונים. בין הראשונים היה השיר "פיוט לימים הנוראים" שביצעה שילה פרבר כבר ב-2010. המוזיקאי עומר קורן סיים את שני אלבומיו הראשונים עם שירים מאת צלגוב. עדן אטד משתמש במילים של צלגוב בתקליטים רבים בו הוא לוקח חלק, למשל בשנת 2020 הלחינה להקת "בונס גאראז" משיריו לאלבומה "poland".
ציור.
החל משנת 2014 החל ערן צלגוב מפרסם איורים המלווים חלק משיריו ברשת החברתית פייסבוק, בסדרה בעלת השם הזמני "שיר-בוטים".
בדצמבר 2015 שני רישומים שלו, "אם ובתה" ו-"חולם כפייתי (לזכרו של מרטין לותר קינג)", לקחו חלק בתערוכה "להיות אדם" לזכרו של עו"ד אדם פיש ולציון יום זכויות האדם הבינלאומי.
באפריל 2016 רישומים שלו לקחו חלק בתערוכה "שירים ואיורים על גדות הירקון" - תערוכות חוצות של שירי ילדים ואיורים במחווה לנחל הירקון.
באוגוסט 2020 שתי תמונות שלו, מתוך הסדרה "חמישה בלונים", לקחו חלק ב"מה נשמע בבית" תערוכת אמנים מקומיים במוזאון הנגב לאמנות.
רישומים של ערן צלגוב החלו מופיעים בספרים שונים, כמו ספר השירים של הפסיכולוגית מירי רנדל-הבר "עד שתעלה הגאות" (פרדס, 2017); זוכת פרס "כליל לאקופואטיקה" (תשע"ח) מאיה ויינברג "עיר ותנוחת ההר" (הקיבוץ המאוחד, 2018); על עטיפת ספרו של עודד פלד "קשובים לציפור העולם" (עמדה, 2018); ועל עטיפת הספר "חשיבה בנאלית" (עצמית, 2020) מאת המשורר ראובן גבע.
באוקטבר 2021, תערוכת היחיד הראשונה של צלגוב, "חיבה לקוצים", נפתחה בבאר-שבע. התערוכה כללה מרישומיו וכן ציורי ענק על הקירות בטכניקה מעורבת.
פראיה דה פיפה
פראייה דה פיפה (בפורטוגזית Praia de Pipa, היינו, "חוף העפיפון") הוא חוף בברזיל, השוכן ליד העיירה טיבאו דו סול, כ-84 ק"מ מנאטאל בירת ריו גראנדה דו נורטה.
עד שנת 1626, החוף נודע בשם Itacoatiara כלומר "הצוק הצבוע", מאוחר יותר הפך ל- Ponta do Cabo Verde ("הכף הירוקה"), וכיום ידוע בשם פראייה דה פיפה. רצועת חוף זו נתגלתה על ידי מתיישבים פורטוגזים שקראו לחוף Orotapiry, או "הכפר של הגבר הלבן". עד לגילוי המקום על ידי גולשים ותרמילאים בשנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה פיפה כפר דייגים.
חופי פיפה הם מן היפים בברזיל, בעלי חול רך וצחור, מים נקיים וצוקים בגובה של כעשרה מטרים. הנוף השליו המסיבות והגלים בסמוך לחוף מהווים מוקד משיכה לגולשים, תיירים וצעירים מהערים הסמוכות. בפיפה קיימים מספר חופים, הידועים בהם הם -Praia Da Amor האהוב על הגולשים, Praia Da Dolphin אל חוף זה מגיעים לעיתים דולפינים וחוף Praia do Madeiro.
מרבית העסקים כיום מנוהלים על ידי זרים. יחד עם זאת, בשל העובדה כי קיימות מגבלות חוק ביחס להרחבת הפעילות באזור, שכן מדובר בסביבה מוגנת, בתי העסק ממוקמים בצפיפות יחסית.
רמאות
רימה (פירושונים)
שירלי ברקוביץ'
שירלי ברקוביץ' (נולדה ב-23 באוגוסט 1977) היא במאית, צלמת ומפיקה של סרטים ותחקירים דוקומנטריים. בוגרת המחלקה לקולנוע במדרשה לאמנות בית ברל.
ביוגרפיה.
בשנת 2004, ביימה במסגרת הלימודים את סרט הגמר שלה, "מאה אחוז", המספר את סיפורה של מרינה, שחיינית נכה שחולמת להשתתף באליפות העולם לנכים בארגנטינה. הסרט שודר במסגרת רצועת סרטי "סנונית" – קרן הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו לעידוד יוצרי קולנוע וטלוויזיה צעירים, ובתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי. הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים דוקאביב 2005, בקטגוריית סטודנטים.
בשנת 2009, ביימה וצילמה את הסרט התיעודי "בדרך למעלה", המגולל סיפור אנושי על מאבקה של נערת רחוב כנגד כל הסיכויים, באמצעות חלום אחד על משפחה, ודרך סיפורה נחשף עולמם האכזרי של ילדי הרחוב בתל אביב. הסרט נבחר לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל הבינלאומי בבלגרד, וכן זכה במקום הראשון בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הבינלאומי ברומניה ובציון לשבח בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה. עוד השתתף בפסטיבל דוקאביב 2009 וכמו כן בפסטיבלים ברחבי העולם, בתמיכת "yes דוקו" וקרן מקור לקולנוע וטלוויזיה.
בשנת 2011, ביימה סרטים קצרים וכתבות טלוויזיה בנושאים חברתיים אקטואליים. בין היתר הייתה מעורבת בפרויקטים ״התעוררות״ ו"התפוררות" של היוצרים טלי שמש ואסף סודרי. ברקוביץ' יזמה, יחד עם אפרת שלום דנון, את פרויקט ׳׳הדוקו הראשון שלי״ של הפורום הדוקומנטרי בישראל, המארח במאים דוקומנטריים וותיקים עם סרטם הראשון לעידוד היצירה התיעודית בישראל. שתיהן משמשות גם כאוצרות הפרויקט בהתנדבות.
בשנת 2012, ביימה את הסרט התיעודי "שקרים בארון" (עם נועם פנחס כמפיק שותף), המספר את סיפורו של אור, שמצליח למשוך בעורמה מהוריו סכומי כסף גדולים כדי להגשים את חלומו הגדול להפוך לאישה. אור טס לתאילנד ועובר סדרת ניתוחים להתאמה מגדרית, מבלי שהוריו יודעים על הנסיעה. הסרט הוא מסע דוקומנטרי המלווה את אור מהרגע בו מקננת במוחו המחשבה להפוך לאישה, ועד הרגע שבו היא חוזרת ארצה בדמותה החדשה ונאלצת להתמודד עם המציאות הקשה שלאחר הגשמת חלומה הגדול. הסרט, שהיה המסע הראשון לשינוי מין שנעשה בהיחבא ושתועד לכדי סרט בעולם כולו, שודר ב"yes דוקו" כסדרה בת שני פרקים והשתתף בעשרות פסטיבלים ותחרויות מסביב לעולם, בהן התחרות הרשמית בפסטיבל אידפא באמסטרדם, בה זכה להיות בין חביבי הקהל, והתחרות הרשמית בפסטיבל הקולנוע ירושלים. כמו כן, פתח הסרט את פסטיבל "דוקס ברצלונה" ונמכר לכ-14 רשתות שידור בינלאומיות, בהן BBC, RAI 5 ו-FRANCE 4.
בשנת 2014, צילמה וביימה כתבות למגזין ה"יומן" בערוץ הראשון, וכן לתוכניות תחקירים וראיונות שונות, בהן: "מבט שני" "360" ו"עושות חשבון".
משנת 2015 משמשת ברקוביץ' כמרצה לקולנוע דוקומנטרי במדרשה לאמנות במכללת בית ברל.
בשנת 2016, הייתה חלק מצוות ההקמה של חטיבת החדשות ב"כאן – תאגיד השידור הציבורי", כבמאית מגזין. כתבותיה עוסקות בנושאים חברתיים מגוונים ובתופעות הנמצאות בשולי החברה.
ברקוביץ' חשפה בספטמבר 2020 את הכוונה לגרש מישראל 27 נשים מאתיופיה השוהות בישראל 10 שנים, ובדרכן נפלו קרבן לסחר, אונס ועינויים. בעקבות חשיפתה הוסדר מעמד הנשים על ידי משרד הפנים, והן זכו לאשרת עבודה בישראל. כמו כן, תיעדה ברקוביץ' בראשיתה של התפרצות נגיף הקורונה בישראל, תיעוד ראשוני ממחלקת הקורונה במרכז רפואי רבין בפתח תקווה בחודש מרץ 2020, וכן המשיכה ללוות את צוות המחלקה שדיבר לראשונה מול מצלמות טלוויזיה על ההתמודדות עם פוסט טראומה בעקבות המגפה.
בשנת 2017, צילמה וביימה את הסרט הדוקומנטרי "חדר ריק – מדינת ישראל נגד אירית ואשר". הסרט מספר על אירית ואשר שבנם עמרי, קצין בחיל הים, נהרג וכשעה לאחר מכן הם ביקשו לשאוב את זרעו, להפרות אותו באמצעות תרומת ביצית ואם פונדקאית, ולהוליד בן לעמרי שאותו יגדלו בביתם, כהורים וכסבים ולייצר תקדים בארץ ובעולם. הסרט השתתף בתחרות הדוקומנטרית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2018. בתמיכת "yes דוקו", קרן מקור לקולנוע ולטלוויזיה ו"מפעל הפיס", ונמכר גם לרשת השידור UR הדנית.
בשנת 2021 ביימה את הסרט התיעודי "חורים" המתחקה אחר פרשת רצח החייל איציק מור במועדון ירושלמי, ומדגיש לכל אורכו את אוזלת היד של המשטרה, רשויות האכיפה והפרקליטות כלפי קורבן העבירה וגורלו. הסרט השתתף בפסטיבל "דוקאביב" 2021, וכן שודר בהוט-8 בתמיכת קרן מקור לקולנוע ישראלי, ורשת השידור הגרמנית NDR, וכן בערוץ VGTV הנורווגי.
משה פינקל (רב)
הרב משה פינקל (תרמ"ג, 1883 - י"ז בתשרי תרפ"ו, 5 בנובמבר 1925) היה ר"מ בישיבת סלובודקה וישיבת חברון. בנו של רבי נתן צבי פינקל, ה"סבא מסלובודקה".
ביוגרפיה.
למד בישיבת מיר אצל הרב אליהו ברוך קמאי, וכן אצל הרב אליעזר גורדון. כמו כן, נשלח על ידי אביו (יחד עם אחיו הרב אליעזר יהודה) ללמוד אצל הרב חיים סולובייצ'יק בבריסק. כמו כן, למד תקופה בישיבת ראדין אצל החפץ חיים.