לאחר אירועי הסרט הקודם, לדרדסית יש סיוטים על כך שיום אחד, הנוסחה הסודית שבעזרתה דרדסאבא הפך אותה לכחולה, תתפוגג והיא תחזור לצד של גרגמל. בינתיים, הדרדסים מתכננים מסיבת הפתעה לכבוד יום ההולדת שלה, אבל כשהיא מנסה לברר מה הם מתכננים, כולם מנסים להתחמק ממנה, וזאת האחרונה מפרשת את זה בתור עובדה שהיא לא רצויה יותר בכפר.
בצרפת, פריז, גרגמל נהפך לסלבריטאי בזכות מטה הכשפים החדש שלו. כשגרגמל רואה שתמצית הדרדסים שלו נגמרת, הוא יוצר שני "שטותינקים", יצורים מרושעים דמויי הדרדסים, בשם וקסי והאקוס. גרגמל פותח שער לכפר הדרדסים באמצעות מגדל אייפל כצינור העברה, ושולח את וקסי לחטוף את דרדסית, באמצעותה, הוא יוכל לקבל את הנוסחה הסודית של דרדסאבא ליצירת דרדסים. אחד מהדרדסים העדים לחטיפתה של דרדסית, מודיע על כך לדרדסאבא, שמשתמש בקסם שלו כדי ליצור מספר גבישים שיאפשרו לכמה מהדרדסים לעבור ישירות למקום מגוריו של פטריק וינסלו בעיר ניו יורק על מנת לקבל את עזרתו. דרדסאבא מייעד במקור את הגבישים לבר-מוח, בר-כוח ולנועזי, אך ביש-גדא, רגזני וגנדרני משתמשים בטעות בגבישים. דרדסאבא, יחד עם שלושת הדרדסים מגיעים לפטריק וגרייס מיד אחרי חגיגת יום ההולדת הרביעי של בלו, שבו הם עורכים היכרות עם בלו הקטן ועם אביו החורג של פטריק, ויקטור דויל. הדרדסים מסבירים למשפחה את המצב אליו נקלעו, והקבוצה יוצאת לפריז.
לאחר שהגיעו לפריז, פטריק וגרייס עובדים יחד עם ויקטור כדי להסיח את דעתו של גרגמל באחת ההופעות שלו, בזמן שהדרדסים מתגנבים אל מאחורי הקלעים כדי למצוא את דרדסית, ומגלים את מה שגרגמל מתכנן. במקביל, דרדסית בורחת מהכלוב ווקסי והאקוס רודפים אחריה. כשדרדסית חוזרת לסוויטה של גרגמל, גרגמל נותן לה מטה כשפים קטן משלה כאקט מעושה של חסד, בטענה שהוא אביה המקורי של דרדסית ושלדרדסאבא שום עניין בה.
דרדסית עדיין מסרבת לתת לגרגמל מה שהוא רוצה עד שהיא רואה שהשטותינקים מתים עקב חוסר בתמצית הדרדסים. מכשהבינה כי הנוסחה הסודית היא הדרך היחידה להציל אותם, דרדסית מגלה לו את הנוסחה, וגרגמל מערבב אותו כדי להפוך את השטותינקים לדרדסים אמיתיים. מיד לאחר שהם הופכים לדרדסים, גרגמל מכניס את שלושתם לתוך הדרדסאלאטור שלו כדי שיוכל לבצע את שאר התוכנית שלו.
בינתיים, פטריק, גרייס, ויקטור והדרדסים עובדים יחד כדי להציל את דרדסית. הדרדסים נלכדים מהר ומוכנסים לתוך הדרדסאלאטור לשמש כחומר לתמצית הדרדסים. פטריק וויקטור מגיעים בזמן כדי להרוס את המכונה, אך לא לפני שגרגמל צובר מספיק כוח כדי להשתמש בשרביטו החדש נגד הדרדסים ובני בריתם. וקסי והאקוס מתחברים יחד עם הדרדסים נגד אדונם לשעבר, ומצליחים להביס את גרגמל פעם נוספת.
בסוף הסרט וקסי והאקוס מצטרפים לכפר הדרדסים יחד עם חבריהם החדשים; אך לא לפני שהדרדסים נפרדים מחבריהם האנושיים, וגרגמל וחתחתול חוזרים לעולם הקסום של הדרדסים.
The Smurfs 2: Music from and Inspired By.
The Smurfs 2: Music from and Inspired By הוא הפסקול של הסרט. האלבום יצא לאור ב-23 ביולי 2013 תחת חברת התקליטים Kemosabe Records.
את המוזיקה המקורית לסרט כתב והלחין הייטור פרריה. אלבום המוזיקה המקורית של הסרט נקרא "The Smurfs 2: The Score" (הדרדסים 2: הציון).
סינגלים.
הזמרת בריטני ספירס הקליטה סינגל מיוחד עבור הפסקול. ב-17 ביולי 2013 יצא הסינגל: ""Ooh La La"'". ב-12 ביולי יצא הקליפ של ספירס ובו היא שילבה את שני הילדים שלה.
T (פירושונים)
פרס מיכאל ברונו
הפרס על שם מיכאל ברונו הוא פרס ישראלי, המוענק על ידי קרן יד הנדיב לחוקרים מבטיחים.
הפרס.
הפרס מוענק מדי שנה למדענים וחוקרים ישראלים שהוכיחו כישרון ויצירתיות יוצאי דופן בעבודתם האקדמית, ואשר זוהו על סמך הישגיהם כבעלי פוטנציאל לפריצות דרך משמעותיות בתחומם. על הזוכים בפרס להיות בני 50 או פחות.
הפרס נקרא על שמו של הכלכלן פרופ' מיכאל ברונו, שהיה נגיד בנק ישראל ושימש גם כיושב ראש מועצת פרס רוטשילד. לאחר מותו בשנת 1996 הוחלט לייסד פרס על שמו. הפרס מוענק מאז שנת 1999.
סכום הפרס המוענק לזוכים עומד על 165 אלף דולר. 45 אלף דולר מוענקים לזוכה כמענק אישי, ויתרת הסכום מועברת למוסד האקדמי בו פועל הזוכה לצורך מימון מחקר, שאותו מוביל הזוכה.
תהליך בחירת הזוכים בפרס הוא חסוי ומבוסס על קבלת חוות דעת של חוקרים בולטים בישראל ומחוץ לה. מועמדים לפרס מוצעים רק על ידי מי שוועדת הפרס פנתה אליהם לשם כך. החל משנת 2012 נבחרים הזוכים על ידי חברי מועצת המנהלים של המכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית.
מלה מתהפכת
מקדש המתים של רעמסס השלישי
הנקרופוליס של תבאי
הנקרופוליס של תבאי במצרים, הוא שטח על הגדה המערבית של הנילוס, מול העיר העתיקה תבאי במצרים העליונה. אזור זה שימש במשך שנים רבות לאזור קבורה למלכי מצרים, במיוחד בתקופת הממלכה החדשה שכללה את השושלות 18, 19 ו-20, באותה עת שימשה תבאי עיר הבירה של מצרים העתיקה. בשטח הנקרופוליס נמצאים מקדשי מתים שהוקמו על ידי הפרעונים, קברי מלכים ומלכות, קברי אצילים וקברי בעלי המלאכה שעסקו בבניית המבנים והקברים.
תבאי העתיקה שכנה על הגדה המזרחית של הנילוס, במקום בו שוכנת העיר המודרנית לוקסור, לידה נמצא האתר הארכאולוגי כרנך שהוא אתר מקדש לאל אמון.
כבר בעת העתיקה האזור סבל משוד קברים ועתיקות. המלכים המצריים הסתירו את קבריהם בניסיון למנוע זאת. קברים רבים בעמק המלכים נמצאו ריקים. במאה ה-19 עם התגברות ההתעניינות באירופה ובארצות הברית בתרבות המצרית העתיקה, נוצר שוק גדול לממצאים מהקברים. היו משפחות שהתפרנסו משוד עתיקות, בין הרוכשים הגדולים היו מוזיאונים באירופה ובארצות הברית ששלחו סוכנים למצרים בחיפוש מציאות. תבאי והנקרופוליס שלה הפכו ליעד העיקרי של שוד קברים. אחד ממנהלי המאבק הגדולים בשודדי העתיקות היה האגיפטולוג הצרפתי גסטון מספרו שניהל כנגדם מאבק עיקש.
שמות האתרים השונים הם שמות מודרניים של האזורים בהם נמצאו השרידים הארכאולוגים.
הנקרופוליס של תבאי הוכרז בשנת 1979 כאתר מורשת עולמית.
בית הסוהר סהרונים
בית הסוהר סהרונים נמצא בחולות חלוצה אשר בנגב ומשמש לכליאתם של מסתננים מאפריקה לישראל דרך גבול ישראל-מצרים. בית הסוהר החל לפעול ביולי 2007.
בבית הסוהר שני מתחמים: מתחם א' שבו 5 אגפי כליאה המכילים 200 מקומות כליאה באוהלים, ומתחם ב' שבו שני אגפי כליאה, כל אחד מהם מכיל 500 מקומות כליאה בקרוונים. הכלואים בבית הסוהר הם מאריתריאה, סודאן, אתיופיה, חוף השנהב ומעטים ממדינות אחרות.
כליאת המסתננים היא בהתאם לחוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט). בבית הסוהר פועל בית דין לביקורת משמורת.
בסמוך לבית הסוהר סהרונים נמצאים גם בית הסוהר קציעות ומתקן חולות.
ארמון ויקטוריה
ארמון ויקטוריה (ברומנית: Palatul Victoria) הוא ארמון השוכן בכיכר ויקטוריה, בבוקרשט, בירת רומניה והמשמש כמשכן ממשלת רומניה.
הארמון נבנה בשנת 1937 על פי תוכניותיו של האדריכל דויליו מרקו (Duiliu Marcu).
לפני הארמון נערכו הפגנות ומחאות כנגד ממשלת רומניה, כשהמפורסמות בהן היו המינריאדות.
טומאת כתבי הקודש
טומאת כתבי הקודש היא טומאה קלה שחז"ל גזרו על ספרי הקודש הכלולים בתנ"ך. על פי הגזירה, תרומה או ידיים שנגעו בכתבי הקודש נטמאים.
הספרים עליהם חלה הטומאה.
הטומאה חלה רק על ספרים וחלקי ספרים שנכתבו על פי כללי ההלכה המכשירים אותם לקריאה בציבור, בין השאר נדרש שהם כתובים בדיו על קלף, כמו ספר תורה ומגילה, שהם נכתבו בכתב אשורי בשפה המקורית של הטקסט המקודש, וכן שנכתבו על ידי יהודי שאינו מין.
המשנה מציינת שגם ספר שנמחק חלקו מטמא את הידיים כל עוד נשארו בו 85 אותיות, שהוא מספר האותיות בפרשת "ויהי בנסוע" הנחשבת ל"ספר" בפני עצמו.
יוצא דופן הוא "ספר העזרה" אשר על פי המשנה במסכת כלים אינה מטמאה. לפי פירוש רבי עובדיה מברטנורא ספר העזרה הוא הספר בו קורא הכהן הגדול ביום כיפור ומכיוון שאין חשש שיניחו לידו תרומה לא גזרו עליו טומאה.
לגבי מעמדם של חלק מכתבי הקודש המקובלים כיום, קהלת, שיר השירים ומגילת אסתר, התקיימה מחלוקת, בסופה נפסק שאף הם בכלל טומאת הידיים כשאר כל כתבי הקודש.
דין זה אינו חל על הספרים בלבד אלא גם על התפילין עם רצועותיהם, וכן הדברים שמחוברים לספר כדוגמת: המטפחת של הספר.
סיבת הגזירות.
התלמוד במסכת שבת מביא את דברי רב משרשיא לסיבת הגזירה שכתבי הקודש מטמאים את התרומה:
המפרשים מביאים שההפסד המדובר הוא מעכברים שהיו באים לאכול את התרומה ואוכלים בדרך את הספרים.
כן מביאה הגמרא במסכת שבת את דברי רב פרנך המסביר את טעם הגזירה שכתבי הקודש מטמאים גם את הידיים בכך שהגזירה נועדה להרחיק אנשים מלגעת בידיהם בספרי תורה, דבר שאסור משום כבודו של הספר.
טעם נוסף שמובא בתוספתא הוא "שלא יעשה אותן שטיחין לבהמה".
על פי התוספות הטעם של כבוד הספרים חל על כל כתבי הקודש, ולא רק על התורה. הרמב"ם מביא רק את הנימוק של רב משרשיא ולא את זה של רב פרנך ועל כן מניחים שהוא סבר שזהו הטעם העיקרי.
במשנה מסופר, שנושא זה היה עילה לוויכוח עם הצדוקים, במהלכו השווה רבן יוחנן בן זכאי את טומאת כתבי הקודש לטומאת מת, והסביר: "לפי חיבתן היא טומאתן".