דיולה הירשפלד נלד במשפחה יהודית כבנם של שלמה הירשפלד סוחר ושל הרמינה אלטשטדטר. הוא החל את לימודי המשפטים בליציאום המשפטי של העיר פץ'. כבר כתלמיד כתב מאמרים לעיתון "יומן פץ'". בשנת 1906 פרסם מאמרי מערכת בכתב העת "הפועל" (Munkás)"." כמו כן בשנת 1906 נבחר למזכיר העיר של איגוד ההוגים החופשיים של פץ'. הוא נשא הרצאה בקורס הכשרת פועלים, ובשנת 1907 נבחר לנשיא התאחדות הכשרת הפועלים. לאחר מכן הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית. משנת 1910 היה חבר בוועד הפועל של המפלגה בפץ'.
בשנת 1910 פתח משרד עורכי דין. בשנת 1911 הצטרף לוועדת החקיקה של פץ'. הוא התגייס לצבא במלחמת העולם הראשונה בסוף 1915, שירת בחזית ההזרחית הרוסית בין אוקטובר 1916 לאפריל 1917.
בשנת 1918, במהלך מהפכת החרציות, היה מזכיר המועצה הלאומית בפץ'. בפברואר 1919. מפקדת הצבא הסרבי הגלה אותו למיטרוביצה בשל תזכיר מחאה נגד פירוק הממשל ההונגרי בפץ'. בשל השביתה הכללית בפץ' הוחזר הממשל ההונגרי והעצורים שוחררו. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, הוא היה קומיסר העם בדרום של קומיסריאט העם לענייני חוץ, הקומיסר הפוליטי של הבריגדה האדומה ה-44, והממונה על מועצת מחוז באראניה. הוא היה גם חבר בוועדת הניהול המרכזית של הרפובליקה ונבחר לוועדת הביקורת /של ועדת הניהול בנוסף למתיאש ראקושי ויאנוש ואנצאק.
הוא היגר לאיטליה באוגוסט 1919, התגורר במילאנו, ולאחר מכן עבד ככתב במערכת אוואנטי! בטורינו ואחר כך ברומא. הוא חזר לפץ' בסתיו 1920, אך גורש על ידי השלטונות הצבאיים הסרביים הכובשים חמישה חודשים לאחר מכן בשל עבודתו המארגנת הסוציאליסטית הקיצונית. בקיץ 1921 השתתף בקומינטרן השלישי. בקונגרס במוסקבה ולאחר מכן עבר לווינה. שם הצטרף למפלגה הקומוניסטית האוסטרית. הוא עבד כעיתונאי בווינה.
הוא חי בברית המועצות בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 וכתב ספר על תוכנית החומש הראשונה. בשנת 1933 עבר להתגורר בצרפת ועסק בעריכת דין בפריז. בשנת 1935 הצטרף למפלגה הקומוניסטית הצרפתית. הוא לקח חלק בחיי מהגרי השמאל ההונגרי בפריז, כתב מאמרים לשבועון ההונגרי בפריז, והעביר הרצאות ב"מועדון הוריזונט". הוא השתתף בעבודת תנועת העצמאות ההונגרית שהוקמה על ידי מהגרים. בשנת 1937 נשא לאישה את ד"ר לידיה קלרה בווינה. לא ידוע כיצד הצליח לשרוד את השואה והיכן.
הוא חזר לפץ' בשנת 1945, הצטרף למפלגה הקומוניסטית ההונגרית, נבחר לוועדת המפלגה בדרום טרנסדנוביה ובדצמבר 1945 הצטרף לוועדת המפלגה של מחוז באראניה. בין ה-4 בנובמבר 1945 לבין ה-8 במרץ 1953, היה חבר האספה הלאומית כלומר הפרלמנט ההונגרי ברשימת ח"כ מחוזות ברניה וטולנה. ב-15 במאי 1949 זכה במנדט נוסף ברשימה הלאומית של חזית העם ההונגרית לעצמאות.
החל מה-25 בינואר 1947 היה המזכיר המדיני הפוליטי במשרד התעשייה (סגן שר), ולאחר מכן, על פי ההסכם הקואליציוני ב -15 בנובמבר 1947, היה המזכיר המדיני למדיניות מנהלית (סגן שר) במשרד המשפטים עד ללהפסקת עבודתו ב-31 באוקטובר 1949. בשנים 1950–1951 היה מנכ"ל המשרד לביקורת המדינה.
משנת 1949 היה ראש "המחלקה הפוליטית" בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת פאזמאני פטר (משנת 1950 אוניברסיטת אטווש לוראנד. משנת 1948 היה נשיא שותף בלשכת עורכי הדין של הונגריה. מנובמבר 1951 הפך לראש המחלקה למשפט בינלאומי כפרופסור באוניברסיטה. בשנת 1957 קיבל תואר דוקטור (Ph.D) במדע המדינה וגם משפטים. בתחום המחקר. הוא עסק בעיקר בנושאים המשפטיים של מלחמה ושלום, חימוש ופירוק נשק וריבונות.
כתביו.
היידו ערך את:
היעלמותה של גבי פטיטו
ארטורו מיכלאנג'לי
שרילין איפיל
שרילין איפיל (באנגלית: Sherrilyn Ifill; נולדה ב-17 בדצמבר 1962) היא עורכת דין אמריקאית. היא פרופסור למשפטים, נשיאה ויועצת-מנהלת של קרן ההגנה והחינוך המשפטית של NAACP. היא הנשיאה השביעית של קרן ההגנה המשפטית מאז הקים ת'ורגוד מרשל את הארגון בשנת 1940. איפיל היא גם מומחית לאומית לזכויות הצבעה ובחירה שיפוטית. היא בת דודה של העיתונאית גוון איפיל.
שנותיה המוקדמות והשכלה.
שרילין איפיל נולדה ב-17 בדצמבר 1962 בג'מייקה, קווינס, ניו יורק ללסטר (עובד סוציאלי בהארלם) ומירטל. היא הצעירה מבין 10 ילדים. אמה נפטרה כאשר איפיל הייתה בת 6. היא סיימה את לימודיה בתיכון הילקרסט. לאיפיל יש תואר ראשון מואסאר קולג' ותואר J.D מבית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק.
משפחתם היגרה לארצות הברית מברבדוס.
קריירה.
במהלך לימודי המשפטים שלה, התמחה איפיל אצל השופט איי. ליאון היגגינבות'אם ג'וניור בקיץ הראשון ובמרכז האו"ם לזכויות אדם בקיץ השני. עבודתה הראשונה עם סיום לימודיה הייתה מענק מחקר לשנה עם ה-ACLU בניו יורק. לאחר מכן שימשה כעוזרת בקרן ההגנה המשפטית, תוך עבודה בתיקי חוק זכויות הצבעה. בשנת 1993 הצטרפה לפקולטה של בית הספר למשפט של אוניברסיטת מרילנד, שם לימדה במשך שני עשורים.
איפיל מופיעה באופן קבוע בתקשורת בשל מומחיותה בנושאים כמו העדפה מתקנת, שיטור, מועמדים לשופטים, ובית המשפט העליון.
בשנת 2021 נבחרה להופיע ברשימת טיים 100.
חיים אישיים.
איפיל נשוי לאיבו קנובלוך. לזוג לשלושה ילדים.
הוקרה ופרסים.
בשנת 2016 זכה איפיל בפרס המורה הגדול של אגודת המורים האמריקאים למשפטים.
קבלבסקי
קוראדו ג'ון סופרנו ג'וניור
ליביה סופרנו
שומוג'סיל
שומוג'סיל (בהונגרית: Somogyszil) הוא כפר במחוז שומוג', בנפת קאפושוואר.
מיקום.
הכפר בן כ-750 תושבים ממוקם 22 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר קאפושוואר ליד הכפר איגאל כ-5 ק"מ ממנו, לאורך כביש 6507 מקוצ'ולה.
היסטוריה.
בימי הביניים הכפר היה חלק ממחוז טולנה ולא שכן במיקומו הנוכחי, אלא בכרם בשם סיקאלו. שמו מוזכר לראשונה בשנת 1138, במכתב אישור של בלה השני, מלך הונגריה (העיוור) שהוציא עבור הפרובוסט (תפקיד בכיר במספר כנסיות נוצריות) של דמש. שמו מופיע מאוחר יותר, בשנים 1332–1337, בפנקס המעשרות של האפיפיורות. לפי פנקס מס האוצר הטורקי משנת 1563 היו בכפר 10 בתים, ובשנת 1580 17 בתים.
שם היישוב היה סיל בסוף המאה ה-19. באותה תקופה היה זה כבר יישוב במחוז שומוג'. בשנת 1891 היו בו 2,672 תושבים הונגרים וגרמנים.
אתרים בעלי חשיבות.
הכנסייה הרומית-קתולית שנמצאת תחת הגנת שימור היא מימי הביניים. היא נבנתה בסגנון גותי, אך בשנת 1726 שופץ בסגנון הבארוק.
סילביו דנטה
סאלבטורה &quot;ביג פוסי&quot; בונפנסיארו
ג'ניס סופרנו
סאו שהווא תהאיק
סָאוֹ שֶׁהֱוֵוא תֶּהָאִיק (בבורמזית: စဝ်ရွှေသိုက်; 16 באוקטובר 1895 – 21 בנובמבר 1962) היה פוליטיקאי ואריסטוקרט בורמזי יליד מדינת שהאן. נשיא בורמה הראשון בין 1948, עת השיגה המדינה עצמאות מהאימפריה הבריטית, ל-1952, עת הוחלף בידי בא או.
ביוגרפיה.
סאו שהווא תהאיק, הידוע במלוא שם האצולה שלו קמבווסארהטה ת'רי פאוואראמאוואונטה תודמארזה, נולד ב-16 באוקטובר 1896. בצעירותו למד בבית הספר שאן צ'יפס, שלימים נקרא מכללת קמבאוזה, בטאונגג'י שבבורמה, באותה העת חלק מן הראג' הבריטי. הוא נכנס לשירות צבא הודו הבריטית במהלך מלחמת העולם הראשונה, וגם שירת בשירות הגבול הצפון-מזרחי בשנים 1920–1923, לגבולות הרפובליקה הסינית וטיבט. הוא הפך לסאופה (השליט האריסטוקרטי של מדינת שהאן) לאחר מותו של אביו, סאו מאונג, בשנת 1929. הוא שב לשירות הצבאי ב-1939 ושירת עד 1942. הוא התחתן ארבע פעמים, והביא לעולם 11 ילדים.
לאחר העצמאות מהבריטים ב-4 בינואר 1948, הוא הפך לנשיא הראשון של איחוד בורמה ושימש כראש המדינה הטקסי – נשיא בורמה, בין 1948 ל-1952. נוסף על כך כיהן בתפקיד יו"ר לשכת הלאומים עד 1962. נאומו הראשון מטעם נשיאות האומה ביום העצמאות, 4 בינואר 1948, תיאר את מעלת האחדות, כשאמר: "היום הוא עבורנו לא רק יום של חופש, אלא גם יום של איחוד מחדש. במשך זמן רב, הגזעים העיקריים של בורמה, הקאצ'ינים והצ'ין נטו להסתכל על עצמם כיחידות לאומיות נפרדות. מאוחר יותר, החזון האצילי, החזון של איחוד בורמה, ריגש את ליבנו, ואנו עומדים מאוחדים היום כאומה אחת הנחושה לפעול באחדות ולהסכים לקידום האינטרסים של בורמה ולהשגתם המהירה. העמדה הראויה כאחת האומות הגדולות בעולם. האחדות היא שהביאה את מאבקנו לעצמאות למימוש מוקדם זה ואולי האחדות תמשיך להיות מילת המפתח של כל חבר ברפובליקה העצמאית הריבונית המכונה מעתה איחוד בורמה."
ב-4 בינואר 1949 התקיימה העצרת ההמונית מחוץ לעירייה לציון יום השנה הראשון ליום העצמאות, שהווא תהאיק נשא נאום אזהרה על אלימות שהרסה את החופש, החירות והדמוקרטיה. הוא אמר לקהל: "שיתוף פעולה והבנה לא יכולים להיווצר כל עוד יסוד האלימות או האיום באלימות קיים, שכן לאלימות אין מקבילה בחופש, והחירות מסתיימת במקום בו מתחילה האלימות. הנסיגה הנערכת של הדמוקרטיה בעולם כיום נובעת בעיקר מסגידה של מדינות לפולחן הכוח הפיזי. ההידרדרות בכיוון זה הייתה כזו שהיום כמעט ואין להבדיל בין המדינות הדמוקרטיות הנודדות למדינות טוטליטריות."
על פי הביוגרפיה של אשתו סאו נאנג הארן הקם, הוא פנה בנאומיו בדקירה ישירה בחסרונות של מדינתו שלו, הציג את הדרגתיות התהליך הפוליטי המתדרדר עקב התקוממות וסכסוכים מזוינים. במרץ 1962 הצבא ביצע הפיכה, בתואנה שהמדינה מתפוררת בגלל הצעת התיקון הפדרלית בראשות מדינת שהאן. עם ההפיכה סאו שהווא תהאיק נעצר על ידי מועצת המהפכה בראשות הגנרל נה וין ומת בכלא בנובמבר 1962. אחד מבניו, בן 17, נהרג בהפיכה הצבאית במרץ 1962, ככל הידוע היה הנפגע היחיד ביום ההפיכה.
אבי פרסטנפלד
אבי פרסטנפלד הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר בעבר פיקד על עוצבת ראם.
ביוגרפיה.