נולד ככל הנראה בשנת 254 לפנה"ס. בשנת 219 לפנה"ס בתקופת המלחמה האילירית השנייה נבחר לקונסול יחד עם לוקיוס אמיליוס פאולוס, אולם הואשם במעילה בשלל ונאלץ לחזור לרומא. הוא פרש מהחיים הציבוריים עד שנת 207 לפנה"ס, אז מונה לקונסול יחד עם גאיוס קלאודיוס נרו. אותה תקופה המלחמה הפונית השנייה השתוללה וחניבעל בזז בנחת את איטליה. אחיו של חניבעל עזרובעל חצה את האלפים ושלח שליח אל אחיו להודיע לו שהגיע. אולם השליח נפל בשבי של נרו, שלקח ממנו את המכתב ולמד על כוונותיו של עזרובעל. בחשאי הוא חמק מחניבעל והצעיד את חייליו במהירות אל מטאורוס, שם ליוויוס חנה בלי לדעת שעזרובעל חונה לא רחוק. המחנות התאחדו ובקרב מטאורוס הובס עזרובעל.
ליוויוס ונרו הוכתרו כגיבורים, ליוויוס קיבל תפקיד של פרוקונסול 206 לפנה"ס לבין 205 לפנה"ס. בתחילת שנת 204 לפנה"ס מונה למושל של גאליה קיסאלפינה, הוא המשיך להחזיק בתפקיד עד סוף המלחמה. במהלך אותה שנה הוא ונרו קיבלו תפקיד של קנסורים. הוא מת באותה שנה. בנו היה האדמירל גאיוס ליוויוס סלינטור.
הערות שוליים.
רכבל הר ציון
אולנוב
חצוצרה (פירושונים)
גביע דייוויס 2013
גביע דייוויס 2013 הייתה התחרות ה-102 במניין מאז ייסוד התחרות.
לתחרות נרשמו מעל ל-100 נבחרות.
מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-בית עליון ו-3 תתי-בית תחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון.
המשחק על התואר התקיים בין נבחרת סרביה לבין נבחרת צ'כיה בבלגרד. הוא הסתיים עם התוצאה 2:3 לטובת צ'כיה. בכך הם זכו בגביע בפעם השנייה ברציפות ובפעם השלישית בסך הכול.
משחקי הבית העליון.
העברות לקראת משחקי 2014.
בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים:
ישראל בגביע דייוויס.
בתחרות שנת 2013, נבחרת ישראל שיחקה בבית העליון. במשחקה הראשון היא שובצה נגד נבחרת צרפת.
בעקבות ההפסד הנבחרת שיחקה נגד בלגיה משחק הישרדות בבית העליון.
בהתאם לכך, נבחרת ישראל ירדה לבית אירופה-1 במשחקי 2014.
ניהול הספקטרום האלקטרומגנטי
ניהול הספקטרום האלקטרומגנטי הוא פעילות של הקצאת תדרים לשידורים בגלי רדיו לסוגיהם ופיקוח על השימוש בהם.
תדרי רדיו משמשים, בין השאר, לתקשורת אלחוטית, שלשם ביצועה יש להקצות למשדר תדר שבו ישדר, ורוחב פס מסוים. לכל משדר תדר המוקצב לו, שבו ניתן להאזין לו, ובקשר דו-כיווני - גם לשוחח אתו. כיוון שהרוחב הכולל של גלי הרדיו סופי, ולכל משדר נדרש רוחב פס מינימלי, הרי מספרם הכולל של תדרי הרדיו מוגבל. העובדה שלמשדר יש טווח מסוים, התלוי בעוצמת השידור ובצורת ההתפשטות של גלי הרדיו, מאפשרת להקצות אותו תדר לשני משדרים המרוחקים במידה מספקת, אך בעיית המחסור אינה נפתרת.
בתחום שידורי הרדיו לתקשורת המונים היצע התדרים מצומצם ביותר, ולכן נדרשת הסדרה של הקצאת התדרים למטרה זו, לה אחראי בישראל משרד התקשורת, בהתאם לחוק התקשורת (בזק ושידורים), תשמ"ב-1982. המחסור בתחום זה, יחד עם הרצון לשדר לציבור הרחב, יצרו את תופעת הרדיו הפיראטי. ישנם תחומים נוספים בהם יש מחסור בתדרים; דוגמה לכך הם תדרים בתחום ה-2.4 גיגה-הרץ ששימשו את צה"ל שסירב לפנותם לשימושי בלוטות' הזקוקים לתחום זה. במשך תקופה ארוכה נאסר בישראל שיווק של מכשירים אזרחיים שתומכים בתקן בלוטות', עד למציאת הסדר שבמסגרתו פינה צה"ל את תחום התדרים.
גלי רדיו אינם מבחינים בגבולות מדיניים, ולכן ההסדרה דורשת גם תיאום בין מדינות שכנות. שיבוש שידורי רדיו הוא חלק מהלוחמה האלקטרונית בין מדינות.
טרכיט
טרכיט הוא סלע יסוד געשי בהיר, בעל מרקם אפינטי עד פורפירי. סלע זה הוא המקביל לסלע הפלוטוני סיאניט (שהוא גס-גביש). הרכב המינרלים הוא בעיקר פצלת השדה אלקלית, כמות קטנה של פלגיוקלז וקוורץ או פלדשפטואיד כדוגמת נפלין עשויים גם הם להימצא בסלע (ראו דיאגרמת QAPF). מינרלים משניים נפוצים הם ביוטיט, קלינופירוקסן ואוליבין.
מקור השם מיוונית τραχύς (טרכיס) – "מחוספס". לעיתים קרובות יש בטרכיט חללים זעירים שבעטיים הופכים משטחים שבורים של דוגמיות מסלעים אלו למחוספסים ובלתי סדירים ומתכונה זו נגזר שמם. את הכינוי לסלעים אלו נתן המינרלוג הצרפתי אלכסנדר ברוניאר ב-1813 לסלעים מסוגים מסוג זה מחבל אוברן בצרפת.
הרכב כימי.
טרכיט כולל בין 60% ל-65% סיליקה, פחות SiO2 מריוליט ויותר (Na2O בתוספת K2O) מדקיט. הבדלים כימיים אלו עקביים עם מיקומו של הטרכיט במיון TAS, והם אחראיים למינרלוגיה העשירה בפצלת השדה של סוג סלע זה.
מינרלוגיה.
סלעי טרכיט בנויים בעיקר מפצלת שדה מסוג סנידין. הכינוי ניתן בתחילה לסלעים מסוגים מסוג זה מחבל אוברן בצרפת, אבל כבר תקופה ארוכה כוללים תחת כינוי זה סלעים שהרכבם חורג מההגדרה לעיל. בפועל נכללים קוורץ-טרכיט (כיום מכונה ליפאריט או ריוליט) וטרכיט-אוליגוקלז, שכיום הוא משויך בצורה נכונה יותר לסלעי אנדזיט. נוהגים בדרך כלל לתאר את הטרכיט כמקבילה הגעשית של סלעי סיאניט פלוטוניים. המינרל הדומיננטי, סנידין, מופיע בשני דורות של היצירה, או במילים אחרות הן כגבישים פורפיריים, גדולים מפותחים היטב וכמוטות קטנים בלתי שלמים היוצרים את מסת האם הקריסטלינית. כל הגבישים מסודרים באותו כיוון, המעיד על כיוון זרימת הלבה. תכונה זו נתנה הכינוי "מרקם טרכיטי" למרקם סלע שבו יש גבישים גדולים המסודרים באותו כיוון. יחד יש תמיד כמות קטנה של פלגיוקלז, בדרך כלל אוליגוקלז, אך פצלת שדה האשלגנית (סנידין) כוללת כמות נכבדת של פצלת שדה נתרנית (אלביט), ולכן תכונותיה דומות לאנורתוקלז או קריפטופרתיט מאשר לסנידין טהור. פורפיריות מעוינת היא דוגמה לפנוקריסטים פורפיריים גדולים בצורת מעוין המשובצים במסת אם דקת גרגיר במיוחד.
קוורץ בדרך כלל נדיר בטרכיט, אבל טרידימיט (שבדומה בנוי מסיליקה) נפוץ למדי, אם כי לעיתים רחוקות הגבישים שלו גדולים מספיק על מנת שניתן לראותם בלי עזרת מיקרוסקופ, אבל בשקפים מנוסרים של הסלע הוא מופיע כלוחיות משושות קטנות, החופפות אחת על השנייה ויוצרות מקבצים צפופים, כמו פסיפס או כמו רעפים על גג. לעיתים קרובות הן מכסות את שטח הפנים של הגבישים הגדולים יותר של פצלת השדה או שהן מצפות את דפנות החללים בסלע, שבהם הן יכולות להתערבב עם אופאל חסר צורה או כלקדון סיבי. בסלעי טרכיט עתיקים קוורץ משני נפוץ, וככל הנראה הוא נוצר מגיבוש מחדש של טרידימיט.
בין המינרלים המאפיים הנוכחים בסלע הנפוץ ביותר הוא אוגיט. צבעו בדרך כלל ירוק חיוור, וגבישיו הקטנים הם לעיתים קרובות בדרך כלל מושלמים. גם הורנבלנדה חום וביוטיט מצויים בסלע, והם בדרך כלל מוקפים בגבולות קורוזיה שחורים המורכבים ממגנטיט ופירוקסן; לעיתים ההמרה מושלמת ולא נותר עוד הורנבלנדה או ביוטיט, אף שתבנית מקבץ המגנטיט והאוגיט מרמזת בבירור מאילו מינרלים הם נגזרו. אוליבין נדיר, אף שנמצא בכמה סלעי טרכיט, כמו אלו בארסו (Arso) שבאיסקיה. סוגים בסיסיים של פלגיוקלז, כדוגמת לברדוריט, מוכרים גם הם כפנוקריסטים בחלק מהטרכיטים באיטליה. אובחנו גם סוגים חומים כהים של אוגיט ופירוקסן (היפרסתן או ברונזיט), אבל הם אינם נפוצים. אפטיט, זירקון ומגנטיט נוכחים תמיד כמינרלים משניים.
סלעי טרכיט, בהיותם עשירים בפצלת שדה אשלגנית, בהכרח מכילים כמויות משמעותיות של מינרלים אלקליים. בהיבט זה הם מתקרבים לסלעי פונוליט. לעיתים מצויים בהם מינרלים מקבוצת הפלדשפטואידים, כדוגמת נפלין, סודליט ולוסיט, וסלעים מסוג זה ידועים כטרכיטים פונוליטיים. גם האמפיבולים המכילים נתרן והפירוקסנים שאופייניים לפונוליטים עשויים להימצא בחלק מסלעי הטרכיט, וכך צומחים גבישי אגירין או אגירין אוגיט על גבישי דיופסיד, וריבקיט עשוי להימצא בגידולים ספוגיים בין פצלות השדה של מסת האם (כמו בטרכיט מברקום (Berkum) שעל הריין). בדרך כלל סלעים טרכיטיים הם פורפיריים, וכמה מהדוגמאות הטובות ביותר, כדוגמת הטרכיט מדרכנפלס (Drachenfels) שעל הריין, מראים תכונה זו בצורה נרחבת. בסלעים אלו גבישי סנידין גדולים (בין 2 ל-5 סנטימטרים) מפוזרים בתוך מסת האם דקת הגרגיר. עם זאת, בסלעי טרכיט רבים הפנוקריסטים מעטים וקטנים, ומסת האם היא יחסית גסת גרגיר. המינרלים המאפיים מופיעים לעיתים רחוקות בדמות גבישים גדולים, ובדרך כלל אינם בולטים בדגימות יד של סלע זה. בדרך כלל מזהים שני סוגים של מסת אם: הטרכיטית, הבנויה ממוטות ארוכים צרים הכמעט מקבילים של סנידין, והאורתופירית (orthophyric), הבנויה ממנסרות ריבועיות או מלבניות של אותו מינרל. לעיתים משולב גם אוגיט גרגירי או ריבקיט ספוגי במסת האם, אבל ככלל, חלק זה של הסלע בנוי ברובו מפצלת השדה. קיימת גם צורות זגוגיות של טרכיט (אובסידיאן), למשל באיסלנד, וידועים סוגים פומיסיים (מטנריפה ומקומות נוספים), אבל לסלעים אלו בניגוד לריוליטים, יש נטייה עזה להתגבש, ולעיתים רחוקות הם זגוגיים במידה משמעותית.
תפוצה.