הסמל ידוע כבר מאז 1499 ונקבע בחוק כסמל רשמי ב-1978.
עקרבנונאים
עקרבנונאים (שם מדעי: Scorpaeniformes) היא סדרה מגוונת מאוד של דגים מקריני סנפיר. זוהי אחת מחמש הסדרות הגדולות ביותר בקרב דגי הגרם. היא מכילה כ-35 משפחות, בהן מעל ל-1,320 מינים.
עקרבנונאים הם דגים טורפים, הניזונים בעיקר מסרטנאים ודגים קטנים יותר. רוב המינים חיים בקרבה לקרקעית, במים רדודים יחסית, אף על פי שישנם מינים החיים במים עמוקים, בעמודת המים, ואפילו במים מתוקים. לרוב הם בעלי ראש קוצני וסנפירי חזה וזנב מעוגלים. אורכם של רוב המינים קטן מ-30 ס"מ, אולם טווח הגדלים בין המינים נע בין משפחת הכרבולניים, העשויים להגיע לאורך של 20 ס"מ, ועד לבני משפחת דגי פחם, שאורכם מגיע ל-1.8 מטרים ומשקלם ל-90 ק"ג.
מיון.
חלוקת העקרבנונאים למשפחות אינה מיושבת באופן סופי על ידי המדענים, וכרגע נעה בין 26 ל-35 משפחות.
סדרה עקרבנונאים (Scorpaeniformes)
סן לורנצו (רומא)
סן לורנצו (באיטלקית: San Lorenzo) הוא רובע ברומא בירת איטליה.
אוכלוסייתו מונה כ-9,000 תושבים.
ב-19 ביולי 1943 הופצץ הרובע בהפצצה אווירית על ידי בעלות הברית ונפגע קשות. בהפצצות נהרגו כ-3,000 איש, מהם זוהו 1,377, וכן כ-11,000 פצועים.
עד היום מתקיים ב-19 ביולי בכל שנה טקס לציון הפצצת סן לורנצו, למרות שהיו עוד מספר רבעים שהופצצו ברומא בתאריכים אחרים.
הרובע שהיה ברובו מאוכלס על ידי פועלי רכבת ואנשי המעמד הנמוך, מאכלס כיום סטודנטים רבים בעיקר בשל קרבתו לאוניברסיטה "לה ספיאנצה" ולבית החולים שלה פוליקליניקו אומברטו I.
סטארטאפ (להקה)
סטארטאפ הייתה להקת דאנס-פופ ישראלית שפעלה משנת 2013 עד 2016.
להקת סטארטאפ, הוקמה במסגרת העונה הראשונה של תוכנית המציאות "פרויקט הלהקה", ששודרה בערוץ הילדים. הלהקה התארחה בסדרה "הבנים והבנות", ונציגת הלהקה איבון ונדימו התארחה בתוכנית "הזירה" עם גל אוחובסקי בערוץ הראשון. הלהקה הופיעה ב-"גאליס - המופע" בהיכל נוקיה, ובתוכנית "הפרעת קשב" של שחר חסון. בספטמבר 2013 עלתה תוכנית דוקומנטרית על הלהקה בשם בעקבות פרויקט הלהקה.
חברת התקליטים המייצגת את הלהקה היא NMC United. מנהלי הלהקה הם נדב לוי שמשמש גם מנהל ההפקה של ההרכב ואסף דרעי מנהל מחלקת ניהול האומנים בחברת אן אם סי, במאי המופע אמיר פרישמן גוטמן, המפיק המוזיקלי הוא הנרי והכוריאוגרפית של הלהקה היא יוליה איגלניק. הלהקה זכתה בפרס "הרכב השנה" בטקס נבחרי הילדים לשנת 2013.
בשנת 2016 הלהקה התפרקה.
חברי הלהקה.
לאחר הלהקה.
לאחר פירוק הלהקה כל אחד מהם יצא לדרך חדשה.
המועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה
בומברדיה CRJ900
סנטה קרוס דה לה סיירה
סנטה קרוס דה לה סיירה, ידועה בכינויה סנטה קרוס (בספרדית: Santa Cruz de la Sierra) היא העיר הגדולה במדינת בוליביה, ובירת מחוז סנטה קרוס שבמזרח המדינה, שוכנת לגדת נהר הריו פיארי.
סנטה קרוס מדורגת במקום הארבע עשרה ברשימת הערים בעלות אחוזי הצמיחה הגדולים בעולם, אחוז הצמיחה בעיר עומד על 3.98% בשנה. בעיר ובמטרופולין שלה מתגוררים למעלה מ-70% מאוכלוסיית המחוז.
העיר נוסדה בשנת 1561 על ידי הקונקיסטאדור הספרדי ניופלו דה צ'אבס , כ-200 קילומטרים מזרחית למיקומה הנוכחי. מיקומה של העיר הועתק מספר פעמים, עד לשלהי המאה ה-16, אז הגיעה למיקומה על גדת הפיארי.
במרבית ימיה, הייתה סנטה קרוס עיירה קטנה. גם לאחר שקיבלה בוליביה את עצמאותה בשנת 1825, לא עמלו הרשויות ליישבה. רק לאחר מלחמת העולם השנייה, הופשרו קרקעות רבות סביב לעיירה, והיא החלה לצמוח בקצב מהיר.
כיום סנטה קרוס אחראית לכ-35% מהתמ"ג של בוליביה, יותר מ-40% מההשקעות הזרות במדינה הן בעיר. נתונים אלו מציבים את סנטה קרוס כמרכז המסחרי הגדול במדינה, וכיעד המועדף למהגרי עבודה בה.
האקלים בעיר הוא סוואנה טרופית, הטמפרטורה השנתית הממוצעת עומדת על 23 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 912 מילימטר.
נמל התעופה הבין-לאומי וירו וירו הממוקם סמוך לעיר, הוא נמל התעופה הגדול בבוליביה ומשמש כשער האווירי הגדול אליה. מנמל התעופה יוצאות טיסות סדירות ליעדים באירופה, צפון ודרום אמריקה.
ערים תאומות.
לסנטה קרוס שש עשרה ערים תאומות:
סנטה קרוס (בוליביה)
החזית הדרומית
הקרב על הקווקז
קרב הקווקז הוא כינוי למערכה צבאית בת סדרת קרבות שהתנהלו בין יולי 1942 לאוקטובר 1943 בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה בין כוחות הציר לבין הצבא האדום.
במסגרת "מבצע אדלווייס" ניסה הצבא הגרמני לכבוש את אזור הקווקז בדרום רוסיה, במגמה להשתלט על מקורות הנפט שלו. בשלב הראשון של המערכה זכו הגרמנים להישגים משמעותיים והשתלטו על אזורים נרחבים מהקווקז אולם כוחות הצבא האדום ותנאי מזג האוויר הקשים האטו את התקדמות כוחות הציר ומנעו מהם לחצות את רכס הרי קווקז ולהגיע אל עבר הקווקז ולשדות הנפט של באקו. בפברואר 1943 נאלצו הכוחות הגרמנים לסגת מהאזור לאחר שהצבא האדום במבצע "סטורן קטן" איים לכתר אותם. הם המשיכו להחזיק בחצי האי טאמאן עד אוקטובר 1943.
ניתן לחלק את המערכה לשלושה שלבים עיקריים:
רקע.
לקראת קיץ 1942, בעקבות תוצאות קרב חרקוב השני, נחלשה החזית הסובייטית בדרום. הוורמאכט ניצל את המצב ובמערכה מתואמת הצליח להביס את הצבא האדום במרחב וורונז'-וורושילובגרד. ב-23 ביולי 1942 נפלה העיר רוסטוב על הדון לידי הנאצים והדרך לקווקז נפתחה.
אזור באקו וצפון קווקז היה המקור העיקרי של נפט לכלכלת ברית המועצות. לאחר איבוד אוקראינה, קובאן היה מקור חשוב של דגנים ותוצרת חקלאית. אדולף היטלר היה מודע למצב והפיקוד הגרמני החליט להמשיך במתקפה לכיוון הרי הקווקז. המטרה הייתה לכתר את כוחות הצבא האדום ולהתקדם בשני כיוונים – לאורך חוף הים השחור תוך כיבוש נובורוסיסק וערי נמל נוספות, ובמקביל באזור הפנימי לנוע לעבר גרוזני ובסופו של דבר להגיע לבאקו. בהמשך היה מתוכנן להיכנס לגאורגיה ולהגיע לגבול הטורקי. הפיקוד הגרמני היה מודע לכך שהאוכלוסייה המקומית בהרי הקווקז אנטי-סובייטית וציפה להתרחבות ההתקוממות העממית שהחלה עוד בשנת 1940 עם התקרבות הוורמאכט לאזור. במהלך הלחימה התברר שההתקוממות העממית הייתה מוגבלת בהיקפה, אך הוורמאכט הצליח להקים יחידות מאוכלוסייה המקומית.
במקביל למערכה בקווקז ניהל הפיקוד העליון של הוורמאכט גם את קרב סטלינגרד. תוך זמן קצר התברר שלגרמנים אין יכולת לנהל שתי מערכות התקפיות כה גדולות. הדעה הרווחת היום היא שפיצול הכוחות לשתי מתקפות בו-זמנית היה בסופו של דבר שגיאה אסטרטגית שהביאה לכישלון גרמני במערכות אלו.
סדר הכוחות.
כוחות הציר.
תחילה תוכנן לכלול גם את ארמיית הפאנצר הרביעית של הרמן הות והארמייה ה-11 של אריך פון מנשטיין אך בסופו של דבר הם לא השתתפו במתקפה זו. כחודש לאחר תחילת המתקפה וילהלם ליסט הועבר מתפקידו ובתחילת נובמבר הפיקוד עבר לאוואלד פון קלייסט.
המתקפה הגרמנית.
מהלך הקרבות.
המתקפה הגרמנית החלה ב-25 ביולי 1942 תוך שילוב שריון של ארמיית הפאנצר הראשונה וארמיית הפאנצר הרביעית באגף השמאלי של "החזית הדרומית" קבוצת ארמיות סוביטיות ה-18, ה-37 וה-51 בפיקודו של רודיון מלינובסקי. לאחר יומיים של לחימה נפרצה החזית ונסיגת הסוביטים הפכה לבריחה. כתוצאה מכך פורקה "החזית הדרומית" ורוב הארמיות שלה הועברו לחזית צפון הקווקז. מלינובסקי הועבר לפקד על הארמייה ה-66. הגרמנים מצידם העבירו את ארמיית הפאנצר הרביעית לטובת מתקפה לכיוון סטלניגרד.
הגרמנים המשיכו במתקפה וב-6 באוגוסט הגיעו לפרברי קרסנודר. ב-9 באוגוסט הם נכנסו למייקופ וב-12 באוגוסט כבשו את קרסנודר. הצבא האדום הצליח לעצור את המתקפה הגרמנית רק בקרבת העיר טואפסה על חוף הים השחור.
בשלב הראשון של המתקפה (25 ביולי – 19 באוגוסט) הצליחו הגרמנים לכבוש שטחים משמעותיים ולהגיע לפאתי הרי הקווקז. הפיקוד הסובייטי, ה-סטאבקה, היה מודע למצב החמור והעביר לאזור תגבורות משמעותיות. ב-19 באוגוסט החלו הגרמנים במתקפה לכיוון נובורוסיסק אך הצבא האדום בלם אותם. ב-28 באוגוסט המתקפה חודשה. ב-31 באוגוסט הצליחו הגרמנים לנתק את חצי האי טאמאן מיתר כוחות הצבא האדום ונבלמו בפרברי נובורוסיסק. ב-26 בספטמבר קו החזית באזור התייצב. במקביל נמשכו הקרבות על המעברים ההרריים. ב-21 באוגוסט הניפו הגרמנים דגל על פסגת האלברוס בהרי הקווקז המערביים ובתחילת ספטמבר רוב המעברים היו בידיהם.
בשלב הבא של המתקפה שנמשך עד ל-29 בספטמבר הצליחו הגרמנים לכבוש את נובורוסיסק. אך לאחר שהגיעה תגבורת לצבא האדום וחלק מהיחידות הגרמניות הופנו לקרב סטלינגרד היה ברור לפיקוד הגרמני שלא ניתן להמשיך במתקפה בו-זמנית הן לאורך חוף הים השחור והן בחלק ההררי והוחלט להמשיך במתקפה לאורך החוף לכיוון העיר טואפסה. המתקפה החלה ב-24 בספטמבר על ידי כוח משולב של הגרמנים ורומנים. הכוחות התוקפים נבלמו על ידי הארמיות ה-18, ה-47 וה-56 וב-23 באוקטובר לאחר חודש של קרבות החזית התייצבה.
ב-25 באוקטובר החלה ארמיית הפאנצר הראשונה במתקפה לכיוון נלצ'יק. קווי ההגנה של הארמייה ה-37 נפרצו וב-27 באוקטובר נכנסו הגרמנים לעיר. במהלך נובמבר ניסו הסובייטים לבצע מתקפות נגד אך ללא השגים של ממש. ב-4 בדצמבר הפסיקו הגרמנים את המתקפה.
סיכום המתקפה הגרמנית.