בליל ה-21 במאי 1994 הוטס כוח היחידה בשני מסוקי יסעור אל תוך עמק הבקעא, אזור הררי בעומק לבנון על הכוח חיפו מטוסי ומסוקי קרב של חיל האוויר. הכוח נע למשימתו באופן רכוב, ובקרבת הכפר עברו לתנועה רגלית. כוח היחידה התגנב לקרבת הבית ובעוד כוח האבטחה בפיקוד הלוי התפרס מסביב לבית, פרץ הכוח בפיקוד לוטן לתוך ביתו של דיראני. בחדר השינה השתלטו הלוחמים, ולוטן בראשם על דיראני ועל אשתו שגילו התנגדות. שאר הכוח השתלט על שומרי ראשו ובני המשפחה הנוספים שבבית. הלוחמים אספו בבית חומרי מודיעין ומסמכים רבים. דיראני נחקר כבר בביתו בניסיון לנצל את הלם החטיפה ולהשיג ממנו מידע חדש אודות ארד. אולם הלה לא חשף בפני חוקריו מידע שכזה. בעוד הכוח נסוג מן הבית זיהה כוח האבטחה החיצוני קבוצת אנשים אשר עמדו במרפסת. בין העומדים במרפסת היה גם אחיו של דיראני אשר ירה באוויר ברובה ציד. צלפי היחידה כיוונו את רוביהם על האיש, אולם בשל הדגש של מפקד היחידה לגבי מוסריות הפעולה והימנעות מהרג מיותר אזרחים, ומשום שהירי לא סיכן את הכוח, לא פתחו באש. התנועה לעבר כלי הרכב הייתה בציר הררי תלול וקשה לטיפוס, כאשר דיראני קשור לאלונקה. בשל המאמץ הקשה להעפיל לראש ההר, נאלצו לוחמי היחידה להשאיר מאחור ציוד לחימה שהכביד על תנועתם. אחרוני הלוחמים בכוח היו אביטל והלוי שהיו אחראים לחיפוי. במהלך התנועה התברר כי אחד הלוחמים, שחר ארגמן, נפצע בירכו, אולם הוא חבש את פצעו והמשיך בכוחות עצמו לרכב. נקודת החילוץ שונתה במהלך הפעולה בשל חשש כי נחשפה לכוחות המחבלים. הכוח נע רכוב לנקודה החליפית והתפנה באופן מוסק חזרה לישראל. הכוח נחת במנחת בבית הספר הטכני של חיל האוויר. רופא צבאי בדק את דיראני והוא הועבר לחקירה במתקן 1391.
תוצאות המבצע.
אף כי המבצע הצליח הן מבצעית והן בהרתעה שהשיג נגד הנהגת ארגוני המחבלים בלבנון, לא חשף דיראני בחקירתו מידע חדש בנוגע לרון ארד. הוא הוחזק בישראל במעצר מינהלי בלא שאפשרו לו להיפגש עם נציגי הצלב האדום, במטרה ללחוץ על שוביו של רון ארד. אולם בשנת 1998 עתרו דיראני ועבד אל-כרים עובייד (שהיה כלוא בישראל מאז 1989) לבג"ץ בדרישה לאפשר להם להיפגש עם נציגי הצלב האדום. באוגוסט 2001 התקבלה עתירתם על ידי הרכב של חמישה שופטים בראשות הנשיא אהרן ברק. משנת 2002 הוחזק דיראני בישראל בהתאם לחוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים, שנחקק באותה שנה. דיראני שוחרר ב־2004 במסגרת עסקת חילופי השבויים עם החזבאללה, בה שוחררו אלחנן טננבוים וגופות שלושת החיילים שנחטפו בהר דב בשנת 2000. באפריל 2004 כינס דיראני מסיבת עיתונאים והודיע כי ארגון "ההתנגדות המאמינה" מתמזג עם חזבאללה. בעקבות המיזוג מונה דיראני כ"אחראי מדיני" בחזבאללה.
1838 במדע
בדיקה גופנית
בדיקה גופנית היא הליך רפואי שבו רופא חוקר את גופו של המטופל, כשהוא תר אחר סימני מחלה. הבדיקה הגופנית באה בדרך כלל לאחר בירור של תולדות החולה, ההיסטוריה הרפואית של החולה, ובפרט התסמינים שבהם הבחין החולה כאשר החלה המחלה. לצד תולדות החולה, הבדיקה הגופנית מסייעת בקביעת האבחנה ותוכנית טיפול רפואי. המידע מן הבדיקה הגופנית הוא חלק מן הרשומה הרפואית.
צורת הבדיקה ופרשנות הממצאים.
אף שמטפלים שונים נוקטים בגישות שונות באשר לסדר בדיקת איברי הגוף, בדרך כלל בדיקה גופנית מתחילה מן הראש ומסתיימת בגפיים התחתונות. לאחר שמערכות הגוף העיקריות נחקרו בהתבוננות, מישוש, ניקוש והאזנה, מתבצעות בדיקות מסוימות (כגון בדיקות נוירולוגיות, ואורתופדיות), או בדיקות הבאה לשלול קיום חשד למחלה מסוימת (כגון בדיקת סימן טרוסו, signe de Trousseau, להיפוקלצמיה).
שילוב הרמזים המתקבלים בעת גביית תולדות החולה, יחד עם ממצאי הבדיקה הגופנית, המטפל מסוגל לנסח אבחנה מבדלת, שהיא רשימה של גורמים אפשריים לתסמינים של החולה. בדיקות אבחוניות ממוקדות, מאששות את הגורם הייחודי לתסמינים, או שהן מצביעות על גורמים אחרים שהמטפל לא הבחין בהם.
קיים דגם כללי של בדיקה גופנית הנלמד בבתי ספר לרפואה במסורת הרפואה המערבית, ואשר אותו תלמיד הרפואה צריך לדעת. עם זאת, מומחה בענף מסוים ברפואה יתמקד במהלך בדיקתו הגופנית בתחום התמחותו ובאופי הבעיה המתוארת על ידי המטופל. מכאן, קרדיולוג לא יבצע בדרך שגרה את החלקים הנוירולוגיים של הבדיקה הגופנית, יותר מאשר להבחין כי המטופל מסוגל להשתמש בארבעת גפיו בעת שהוא נכנס לחדר הבדיקה וכן להבחין במהלך הבדיקה כי המטופל שומע, רואה ומדבר. באותה מידה, אורתופד יבחן את המפרק הכואב, ויבצע רק בדיקה שטחית של קולות הלב והחזה כדי להפחית הסיכוי כי בבדיקת המרדים תימצא מניעה לביצוע ניתוח. רופא משפחה יבצע בדיקה כללית של איברי המין של הגבר, אולם יותיר לגינקולוג ביצוע בדיקה של איברי המין נשיים.
בדיקה גופנית מלאה כוללת הערכה של הופעתו הכללית של המטופל ומערכות הגוף הנפרדות. הבדיקה מתועדת ברשומה הרפואית בשיטת רישום אחידה, המסייעת למטפלים אחרים במטופל לקרוא ולהבין את תוצאותיה. בדרך כלל הסימנים החיוניים של המטופל: חום הגוף, דופק ולחץ דם, נמדדים ונרשמים תחילה.
רמי בר-ניב
רמי בר-ניב (נולד בדצמבר 1945, תל אביב) הוא פסנתרן, מלחין ומורה ישראלי.
חייו.
לימודים.
בר-ניב הוא בוגר הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב, שם למד פסנתר אצל קרול קליין והלחנה אצל פאול בן-חיים, אלכסנדר אוריה בוסקוביץ' ועדן פרטוש. בשנת 1966 זכה במלגה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל להמשך לימודיו במאנס קולג' למוזיקה בארצות הברית, שם למד אצל נדיה רייזנברג ואצל תאורטיקאי המוזיקה קרל שכטר. במהלך קיץ 1968 למד בר-ניב אצל צמד הפסנתרנים ורונסקי ובאבין.
קריירה כמבצע.
בר-ניב מופיע בקונצרטים ברחבי העולם. ב-1974 ניגן את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 23 של מוצרט עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח פול פאריי. כמו כן הופיע בישראל בסדרת רסיטלים עם הכנר שלמה מינץ והרבה לנגן עם הרכבים קאמריים שונים בישראל ומחוצה לה.
בר-ניב היה המוזיקאי הישראלי הראשון שניגן במצרים לאחר חתימת הסכם השלום עם מצרים בשנת 1979. ממשלת ישראל העניקה לו את פרס "המבצע המצטיין" לשנת 1989.
בר-ניב חיבר מספר רב של שירים ויצירות קצרות, וכן ערך שירים חסידיים, שיצאו לאור במכון למוזיקה ישראלית, בהוצאת מוזיקה ישראלית ובהוצאת אור-תו.
טים פייג' מן הניו יורק טיימס תיאר את הופעתו של בר-ניב בנגינת הקונצ'רטו הראשון לפסנתר של שוסטקוביץ' בניו יורק כ"מבריקה ואפקטיבית". בר-ניב הרבה להקליט לחברת CBS ולחברות אחרות, הן כסולן והן כנגן מוזיקה קאמרית.
בר-ניב הוא אביו של החצוצרן טל בר-ניב והשניים מרבים להופיע ברסיטלים משותפים.
אגאן איירליינס
שוש קרח
חנה לרנר
חנה לרנר (רובינשטיין) (תרס"ט – ה' בחשוון תשנ"ח, 5 בנובמבר 1997) הייתה ציירת ישראלית.
ביוגרפיה.
לרנר נולדה בשם חנה רובינשטיין בשנת תרס"ט בסטרטוב שברוסיה, בתם של אשקה וברוך רובינשטיין.
למדה פרסקו בבית הספר הגבוה לאמנות פלסטית "פרסקו" בוורשה ותולדות האמנות באוניברסיטת ורשה. ב-1935 זכתה בפרס עיריית ורשה.
בשנת 1936 עלתה לארץ ישראל והתגוררה בהדר הכרמל שבחיפה, באותה שנה עברה לתקופה קצרה לתל אביב שם למדה ציור במועדוני תלמידים והציגה ציור קיר ביריד המזרח השני לזכר קורבנות ההתיישבות.
ביצירותיה הרבתה להשתמש במשטחים רחבים וגבוהים בקומפוזיציות צבעוניות ודקורטיבית, תוך שימוש במגוון חומרים: אבן, זכוכית, חרסינה וחומרים סינתטיים, והתמקדה בנושאים הקשורים לצפת, וליהדות.
לרנר נישאה לאריה לרנר, מבקר אמנות, מתרגם ועורך, חבר מערכת "דבר", בנו של המשורר העברי יעקב לרנר. יחד עמו הייתה ממייסדי "קריית האמנים" בצפת, לאחר כיבושה על ידי "ההגנה" במלחמת העצמאות ב-1948.
מעבודותיה הבולטות: ציור קיר בבית הנשיא בירושלים; ויטראז' בבית הכנסת הגדול בתל אביב; תמונת קיר במלון גינוסר שעל יד הכנרת; ויטראז' ושלושה קירות בספרייה, באודיטוריום ובבית המדרש של ישיבת פלטבוש בניו יורק; שישה קירות בחלוקה לשישה סדרי משנה בישיבה התיכונית קריית נוער בירושלים.
בשנות פעילותה הוסיפה מאיוריה ורישומיה למספר ספרים, בהם "דרך עקובה" של אריה ליפשיץ (1978), ו"המארב" של שמאי גולן (1983).
ב-1964 זכתה בפרס חברת מאייר על הצעתה למוזאיקה להנצחת הגימנסיה הרצליה בתל אביב.
לרנר נפטרה בסתיו 1997, ונטמנה בבית העלמין בהר הזיתים לצד בן-זוגה.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטה:
השתק
השתק הוא כלל משפטי הקובע שאדם מנוע מלטעון טענה בבית המשפט. קיימים השתקים דיוניים, החוסמים טיעון, ולעומתם השתקים מהותיים, העשויים לבסס זכות או היעדר זכות במשפט. תורת ההשתק והמניעות מושתתת על אדניהם של עקרונות היושר והצדק והורתה בדיני היושר של האקוויטי במשפט האנגלי. ההשתק מן היושר נועד למנוע אי צדק במקום בו כללי המשפט עלולים להוביל לתוצאה בלתי צודקת.
ברבות הימים, הורחבה דוקטרינת ההשתק והמניעות למצבים המעוררים תחושת חוסר צדק, הגם שהתנאים המרכזיים להשתכללות השתק מן היושר אינם מתקיימים.
קיימים סוגים שונים של השתק. בין סוגי ההשתק הדיוני המוכרים במשפט הישראלי ניתן למנות את אלה:
בין סוגי ההשתק המהותי ניתן למנות במיוחד את אלה:
השתקי דיני היושר נקלטו במשפט הישראלי באמצעות חובת תום הלב (ס' 39 ו- 61(ב) לחוק החוזים (חלק כללי), תשל"ג- 1973) או החוזה מכללא או חוזה בהתנהגות, בעוד ההשתקים האחרים נקלטו בהלכה הפסוקה על אימוץ רציונליים דומים וכן קידום של יעילות והגינות דיונית.
גל המחאות בארצות ערב (2012-2010)
השפעת גל המחאות בארצות ערב (2012-2010)
ההצפות בקווינסלנד (2010/2011)
קהל קדוש מקוה ישראל