בשנת 2006 החל שימוש רחב יותר בסגנון המיקרו-בלוגינג, עם צמיחתם ההמונית של האתרים טאמבלר, פייסבוק וטוויטר וכך התפתח וצמח סגנון השימוש במסרים קצרים.
כיום משמשים אתרי המיקרו-בלוגינג -נוסף לשיתוף חוויות, מסרים ותכנים אישיים- גם כפלטפורמה לקידום עסקים ומכירות וליחסי ציבור.
חסרונות.
למיקרו-בלוגינג ישנם חסרונות, בעיקר בתחומי הפרטיות, האבטחה ושילוב המערכות.
בעיית הפרטיות היא בעיה גדולה בתחום המיקרו-בלוגינג, משום שמשתמשים יכולים לפרסם מידע אישי ורגיש, שיכול להגיע לכל בעלי הגישה לפרופיל האישי שלהם.
כמו כן, בעיה זו עולה כאשר בעלי האתרים משנים או מציגים את הגדרות הפרטיות באופן מסורבל, שגורם למשתמש להרגיש שהוא מתפשר על הפרטיות שלו.
בעיה גדולה עוד יותר נוצרה כאשר ממשלות ובתי משפט עשו שימוש, ללא ידיעת המשתמש, במידע שנמצא בשרתים המרכזיים של אתרי מיקרו-בלוגינג. ניתן לראות לדוגמה את המקרה שקרה בשרתי טוויטר.
מינרה
בר כוכבא (שיר)
בר-כוכבא הוא שיר ילדים עממי מפורסם שנכתב בידי המשורר לוין קיפניס ב-1930 למנגינה מאת המלחין מרדכי זעירא. השיר מזוהה ביותר עם ל"ג בעומר, ונפוץ מאוד בגני ילדים.
בשיר בן שלושת הבתים מתואר מאבקו של הגיבור בר כוכבא, החותר לדרור ואהוב בשל כך על ידי העם כולו, באריה שלכלובו הוא הושלך. בבית האחרון של השיר רוכב בר כוכבא על האריה ובידו "דגל דרור", לקול תרועות העם.
שיר הילדים של קיפניס מושפע מראייתה של התנועה הציונית בראשיתה את בר כוכבא כסמל ומופת להתקוממות לאומית. קיפניס עצמו חיבר את המיתוס שעליו התבסס השיר אל התנועה הציונית, בסיפורו 'האריה ששאג' (או 'ארי האבן') מ-1943, שבו עובר האריה לשרת את יוסף טרומפלדור, ולאחר מכן קופא והופך לפסל האריה השואג בתל חי.
בפרט, השיר מבוסס על המיתוס בן המאה ה-19 לפיו הוטל בר כוכבא על ידי הרומאים לזירה ובה אריה, ומיד השתלט בר כוכבא על האריה ורכב איתו לביתר. המיתוס הופיע לראשונה ברומן "הריסות ביתר" (ליטא, 1858), עיבוד מאת הסופר קלמן שולמן לרומן בגרמנית פרי עטו של הרב שמואל מאיר מהעיר הכינגן שבפרוסיה, "Israelitischer Musenalmanach" (אלמנך המוזות היהודי).
עוד בטרם חיבר קיפניס את שירו, כתב שאול טשרניחובסקי על פי המיתוס את הפואמה "ביתרה" (המציגה גם היא תפיסת עולם ציונית באשר לבר כוכבא), ובה המילים הבאות:
בשל הדמיון בין הפואמה לשירו של קיפניס, ייתכן כי שירו של קיפניס הושפע באופן מרכזי מ"ביתרה".
השיר חודש והוקלט בעיבוד רוקיסטי באלבומה של להקת השוונג של הפיתה שיצא בשנת 1993.
זאב דרוקמן
פרופ' זאב דרוקמן (נולד ב-1945 בישראל) הוא אדריכל ישראלי. מייסד התוכנית לתואר שני לארכיטקטורה ועיצוב אורבני באקדמיה לאומנות ועיצוב "בצלאל" בירושלים.
קריירה.
למד בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון בחיפה ב-1966. מיד עם סיום לימודיו ב-1971 התמנה כחבר בצוות תכנון של משרד הבינוי והשיכון. מספר שנים לאחר מכן התמנה לתפקיד האדריכל הראשי במחוז הצפון של המשרד ועבד כראש צוות לפיתוח פרויקטים נסיוניים באגף תכנון והנדסה עד שנת 1987.
במקביל מאז שנת 1977 שימש כמרצה בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון. בשנת 1990 התמנה לראש המחלקה לעיצוב סביבתי דאז, באקדמיה לאומנות ועיצוב בצלאל, ירושלים. שנתיים מאוחר יותר הוביל מהלך שבסופו הכירה המועצה להשכלה גבוהה במחלקה לעיצוב סביבתי כמחלקה לארכיטקטורה. דרוקמן עמד בראש המחלקה במשך יותר מעשור.
פרופ' דרוקמן מרצה בפקולטות לאדריכלות ובינוי ערים ברחבי העולם (בהן הונג קונג, הודו, צרפת, סלובקיה, ארצות הברית ואוסטריה), ומוביל סמינרים בינלאומיים בנושא אדריכלות ובינוי ערים.
פרופ' דרוקמן הוא נציג של ישראל בארגון האדריכלים הבינלאומי UIA בקבוצת העבודה למבני חינוך ותרבות, והוא חתן אות יקיר עמותת האדרכלים לשנת 2008, על פועלו בתחום החינוך לאדריכלות.
באפריל 2008 מונה על ידי אלוף פיקוד המרכז גדי שמני לחבר המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון).
פרויקטים בולטים.
כמו כן תכנן שכונות מגורים רבות באשקלון, טירת כרמל, שכונת התקווה, תל אביב, נצרת עילית, מקבצי מגורים בטבריה, חצור הגלילית וקריית שמונה.
200 ימי חרדה
רוברטו דונאדוני
רוברטו דונאדוני (נולד ב-9 בספטמבר 1963 בפרובינציית ברגמו) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדות הקישור, וכיום משמש כמאמנה של שנג'ן.
דונאדוני שיחק בעמדות הקשר ההתקפי והקיצוני, ונודע בשל טכניקת המשחק הטובה שלו. הוא היה חלק חשוב מקבוצת מילאן החזקה בסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90, ואחד מראשוני השחקנים בליגת ה-MLS האמריקאית, שם שיחק במשך שתי עונות בקבוצת ניו יורק/ניו ג'רזי מטרו סטארס. לאחר פרישתו ממשחק פעיל, שימש דונאדוני מאמנה של נבחרת איטליה בכדורגל, והצעיד אותה בטורניר יורו 2008.
קריירה ככדורגלן.
דונאדוני החל את הקריירה שלו בקבוצת אטאלנטה האיטלקית ב-1982. הוא עבר למילאן בשנת 1986, והפך לשחקן מוביל בקבוצה. דונאדוני שיחק לרוב בצד הימני של חוליית הקישור, והיה חלק חשוב בזכייה בחמישה תוארי אליפות הסרייה א', שלושה גביעי אירופה, שלושה סופר קאפ אירופיים ושני גביעים ביניבשתיים. כשחקן של נבחרת איטליה בכדורגל, הוא השתתף בגביעי העולם של 1990 ו-1994, וסייע לנבחרת לסיים במקומות השלישי והשני בטורנירים אלה בהתאמה. הוא החמיץ את אחת מבעיטות העונשין במהלך דו-קרב בעיטות העונשין בחצי הגמר ב-1990 נגד ארגנטינה, מה שהוביל להפסדה של הנבחרת האיטלקית.
ב-1996 דונאדוני הוחתם על ידי קבוצת ניו יורק/ניו ג'רזי מטרו סטארס מליגת ה-MLS האמריקאית. הוא שיחק בשתי העונות הרשמיות הראשונות של ליגת ה-MLS, וקבוצתו החדשה בנתה עליו כשחקן מוביל. זמן קצר לאחר מעברו לארצות הברית הוא זומן לסגל נבחרת איטליה ליורו 1996, ואכזב עמה בטורניר זה. בשתי עונותיו ב-MLS הציג דונאדוני יכולת טובה, ונכלל בנבחרת העונה של הליגה בעונתו הראשונה. עם זאת, הוא לא הצליח להוביל את המטרו סטארס לאף הישג משמעותי מבחינה קבוצתית.
הוא חזר למילאן לאחר עונת ה-MLS של 1997, ומיד סייע לקבוצה לזכות באליפות נוספת של הסרייה א', שהייתה תואר האליפות השישי שלו. הוא סיים את קריירת המשחק שלו לאחר ששיחק זמן קצר במדי קבוצת אל-איתיחאד מערב הסעודית.
דונאדוני הבקיע 18 שערים עבור מילאן ושישה שערים עבור המטרו סטארס. הוא כבש גם חמישה שערים במדי נבחרת איטליה, ב-63 משחקים ששיחק.
קריירה כמאמן.
לאחר שפרש ממשחק, דונאדוני עבר לקריירת אימון. ב-2001 הוא מונה למאמנה של קבוצת לצ'ו מהליגות הנמוכות באיטליה, וכעבור שנה הוא עבר לאמן את ליבורנו מהסרייה ב' והמשיך לקבוצת גנואה. ב-2005 קיבל דונאדוני לראשונה הזדמנות לאמן בקבוצת סרייה א', כאשר חזר לליבורנו, שעלתה בעונה שלפני כן לליגה העליונה. הוא הצטרף לקבוצה באמצע העונה, והצעיד אותה במפתיע למקום התשיעי בליגה בעונה זו ולמקום השישי ב-2006. עם זאת, הוא עמד תחת ביקורת של נשיא המועדון, אלדו ספינלי.
ביולי 2006 מונה דונאדוני על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית למאמנה של נבחרת איטליה, במקומו של המאמן המצליח מרצ'לו ליפי שזכה עם הנבחרת במונדיאל 2006. הטורניר החשוב הראשון של דונאדוני בתפקידו הנחשק היה מוקדמות יורו 2008. בשני המשחקים הראשונים בקמפיין איטליה כשלה, וסיימה בתיקו 1-1 מול ליטא והפסידה 3-1 לצרפת. אף על פי כן, דונאדוני הוביל את איטליה לחמישה ניצחונות רצופים מאוחר יותר, ולהעפלה לטורניר היורו לאחר קמפיין מוצלח. איטליה סיימה את הקמפיין עם ניצחון 1-2 על סקוטלנד, וזכתה במקום הראשון בבית, מעל נבחרת צרפת. דונאדוני קיבל ביקורת על כך שלא זימן לסגל הנבחרת את שני השחקנים המובילים אלסנדרו דל פיירו ופרנצ'סקו טוטי.
בטורניר היורו עצמו דונאדוני לא זכה להצלחה עם הנבחרת. איטליה הובסה במשחק הראשון של הטורניר, 3-0 מול נבחרת הולנד, ובמשחק השני סיימה רק בתיקו עם נבחרת רומניה הנחותה ממנה. לאחר ניצחון 0-2 על צרפת היא העפילה לרבע הגמר, שם פגשה את ספרד. לאחר תיקו 0-0 בתום המשחק, הפסידה איטליה 4-2 בדו-קרב בעיטות עונשין, והודחה מהטורניר על ידי הספרדים שהמשיכו עד לזכייה. בשל ההופעה המאכזבת ביורו הוא קיבל ביקורת בתקשורת, ופוטר מתפקיד מאמן הנבחרת על ידי ההתאחדות.
לאחר תקופה ארוכה שבה לא אימן אף קבוצה, מונה דונאדוני למאמנה של נאפולי בתחילת שנת 2009. עם זאת, בעקבות פתיחה חלשה של עונת , הוא פוטר מהמועדון.
ב-16 בנובמבר 2010 מונה דונאדוני למאמן קליארי.
רד בול ניו יורק
מנוע רוטורי
מיר חוסיין מוסאווי
חריג חשוד שגיאה
אליפות העולם בכדורסל 1954
אליפות העולם בכדורסל 1954 היא אליפות העולם השנייה שנערכה על ידי פיב"א. האליפות נערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל בין התאריכים 22 באוקטובר ל-5 בנובמבר 1954 וכלל 12 נבחרות.
ארגון הטורניר לווה בבעיות רבות, שכללו את העברתו מסאו פאולו, בה אמור היה הטורניר להתקיים על פי התכנון המקורי לריו דה ז'ניירו, עקב אי עמידה בזמנים של הקמת אצטדיון הכדורסל בסאו פאולו. האצטדיון שאליו הועבר הטורניר נקרא מרקנזיניו (המרקנה הקטן) והכיל 35,000 מקומות.
החרם של ממשלת ברזיל על מדינות הגוש הקומוניסטי באירופה גרם אף הוא לסיבוכים בארגון הטורניר.
שיטת המשחקים.
מספר הקבוצות גדל ביחס לטורניר הקודם מעשר קבוצות לשתים עשרה. בניגוד לשיטת המשחקים המסובכת והלא שוויונית שננקטה בטורניר הקודם, הפעם חולקו הקבוצות לארבעה בתים בשלב המוקדם, בני שלוש קבוצות כל אחד. שתי הראשונות מכל בית העפילו לסיבוב הגמר שנערך בשיטת ליגה בת סיבוב אחד.
המדינות המשתתפות.