ב-1900 הוענק לבאלמינה מעמד של עיר. על פי חוק הקרקעות האיריות מ-1903 העבירה משפחת אדאיר את רוב נחלותיה בבאלמינה לאריסים שישבו עליהן ב-1904. ב-1919 נשרף בניין העירייה הישן שבו שכן גם משרד הדואר. ב-24 ביולי 1924 הניח הנסיך אלברט, דוכס יורק (לימים המלך ג'ורג' השישי), את אבן הפינה לבניין העירייה החדש שנפתח רשמית ב-20 בנובמבר 1928. ב-1939 מנתה אוכלוסיית באלמינה 13,000 תושבים. בשנות החמישים נהרסה טירת באלמינה. בשנות מלחמת העולם השנייה קלטה באלמינה מספר גדול של מפונים מגיברלטר שהתארחו אצל משפחות מקומיות.
בשנות החמישים שימש מחנה פטריק הקדוש בבאלמינה כמתקן האימונים של הרובאים המלכותיים של אלסטר. רבים מהמתגייסים לצבא הבריטי ביצעו את הכשרתם הבסיסית בבאלמינה, לפני שהוצבו ביחידותיהם הקבועות. רבים מחיילים אלה שירתו במלחמת קוריאה בקפריסין ובארמיית הריין הבריטית.
כמו ערים רבות בצפון אירלנד, גם באלמינה סבלה במהלך הסכסוך בצפון אירלנד ("הצרות"). משנות השישים ועד 1998 היו בעיר מתחים דתיים ופוליטיים. במהלך השנים הללו נהרגו בעיר ובסביבתה 11 אנשים, רובם חברי קבוצות יוניוניסטיות.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20, חוותה באלמינה, כמו מרכזים תעשייתיים משגשגים לשעבר בצפון אירלנד, שינוי בכלכלתה ובתעשייתה. רבים מבתי החרושת שלה נסגרו. החל מראשית המאה ה-21 מהווה באלמינה מרכז חשוב לתקשורת ולמסחר. עם זאת, עדיין קיים בה מגזר תעשייתי משגשג שהמעסיקים העיקריים הם מישלן, חברת הסיגריות JTI וחברת ייצור האוטובוסים Wrightbus.
במרץ 2000 הוצע לשחקן ליאם ניסן, יליד באלמינה, לקבל אזרחות כבוד של העיר. המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית התנגדה לבחירה על רקע הערות שהשמיע ניסן בריאיון עיתונאי שנה קודם לכן על כך שכקתולי שגדל בעיר הוא חש תמיד שהוא "אזרח סוג ב'". על רקע ביקורת זו סירב ניסן לקבל את התואר והוא ציין שהוא תמיד היה גאה בקשר שלו לעיר. תחת זאת הוענק התואר בדצמבר 2004 לפוליטיקאי איאן פייזלי. ניסן קיבל את התואר בסופו של דבר ב-2013.
באלמינה מתוארת על ידי כמה פרשנים כעיר שיושבת בליבה של חגורת התנ"ך של צפון אירלנד. בעיר יש רוב פרוטסטנטי גדול. בראשית שנות התשעים, המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית, שהייתה המפלגה השלטת במועצת העיר, אסרה את קיום הופעתה של הלהקה Electric Light Orchestra בטענה שהלהקה תגרום לתופעות פסולות כמו צריכת אלכוהול וסמים. המועצה גם אסרה ב-2005 את הקרנתו של הסרט הר ברוקבק על רקע היחסים ההומוסקסואליים שהוצגו בו ואת הופעתו של הסטנד-אפיסט רוי "צאבי" בראון. גישתה השמרנית של המועצה לא שיקפה בהכרח את דעת הקהל המקומית.
האוכלוסייה הקתולית של באלמינה מרוכזת בשניים מפרברי העיר. בשנים האחרונות נוצרו מתחים באזור דונקלג שרוב תושביו קתולים. מתחים אלו היו קשורים לאירועים של הצתת מדורות והנפת דגלים רפובליקניים. רשויות העיר עמלו להפיג את המתחים הללו. עקב בעיית סמים קשה בעיר, מכונה באלמינה "בירת הסמים של הצפון". צעדים משמעותיים נעשים לפתרון הבעיה.
יצחק שפירא
Don't Forget
Don't Forget (בעברית: אל תשכח) הוא אלבום הבכורה של דמי לובאטו. האלבום יצא לאור ב-23 בספטמבר 2008, על ידי חברת התקליטים הוליווד רקורדס.
רקע.
את לובאטו גילו לראשונה בערוץ דיסני במהלך אודישן שאירע בדאלאס, טקסס בארצות הברית. הופעת הבכורה של לובאטו אירעה בסדרה הקצרה "אחרי הצלצול" בשנת 2007. לאחר מכן ניגשו לאודישן לתפקיד בסדרת הטלוויזיה "ג'ונאס", אך לא התקבלו. במקום זאת, קיבלו את התפקיד הראשי בסרט המוזיקלי "קאמפ רוק" לאחר שהרשימו את מנהלי הערוץ. מאוחר יותר, נבחנו לתפקיד בסדרה "תנו לסוני צ'אנס", אליו התקבלו גם כן. בשביל "קאמפ רוק", הגישו קלטת אודישן; גארי מארש, נשיא חטיבת הבידור של דיסני, ביקש מלובאטו לשיר. לובאטו סיפרו כי . לובאטו ביצעו את "Ain't No Other Man" של כריסטינה אגילרה וסגן הנשיא של הוליווד רקורדס, בוב קוואלו, שאמר ש"הלסתות שלהם פשוט נשמטו". הביצוע הביא לכך שלובאטו קיבלו את התפקיד הראשי בסרט "קאמפ רוק", וחוזה הקלטות עם החברה בתחילת שנת 2008.
לובאטו גייסו את האחים ג'ונאס, שכיכבו יחד ב"קאמפ רוק", לעבוד יחד במסגרת "Don't Forget". לדברי לובאטו, "חשוב" לכלול אותם באלבום, כיוון שזה "ישמח לשמוע את הדעה שלהם בכל עת". לובאטו חשו בצורך לעזרה בתהליך הכתיבה מכיוון שסגנון הכתיבה של לובאטו תואר כ"קצת יותר אינטנסיביים ופחות קליטים". עם האלבום, רצו לובאטו להתבסס כמוזיקאי/ת; המטרה הייתה לא רק להיות ידועה כ"אלו מקאמפ רוק". לובאטו הסבירו שהמטרה הייתה להשתעשע באלבום ושיכללו נושאים עמוקים יותר באלבום השני שיצא בהמשך ב-2009. לובאטו אמרו בריאיון כי: .
הפקה.
לובאטו החלו לעבוד על האלבום בספטמבר 2007, במקביל לצילומי סרט הטלוויזיה "קאמפ רוק" של ערוץ דיסני. בתחילת שנת 2008 הם היו שותפים לכתיבת עשרה שירים בשבוע במהלך סיבוב הופעות של הלהקה. לובאטו אמרו, . לפני הלג האירופאי של סיבוב ההופכות, הלכו לובאטו לאולפן שם הלהקה הפיקה את השירים יחד עם ג'ון פילדס. כשסיפר על חוויית ההפקה המשותפת, ניק ג'ונאס אמר: . ניק גם החמיא על העבודה עם לובאטו. האלבום הוקלט תוך עשרה ימים וחצי.
ההשראה מאחורי "Get Back", רצועה שהופקה בשיתוף האחים ג'ונאס, הייתה שלובאטו לא רצו לכתוב שיר מרושע על שיברון לב מכיוון שהרגישו שיש מספיק מהם. במקום זאת, לובאטו רצו לכתוב על לחזור להיות בזוגיות עם בן זוג לשעבר. , אמרו על השיר. " La La Land" נכתב על ידי לובאטו והאחים ג'ונאס על לחצים רגשיים הנוצרים מהתהילה. לובאטו אמרו, . השיר "Don't Forget", נכתב על ידי לובאטו והאחים ג'ונאס, השיר עוסק בחוויה של לובאטו להתאהב במישהו ש"קם והולך למקום אחר". , אמרו לובאטו. ההשפעות המוזיקליות לאלבום כללו את פאראמור, קלי קלרקסון, כריסטינה אגילרה ואריתה פרנקלין.
רשימת הרצועות הסופית של האלבום כללה שישה שירים שכתבו האחים ג'ונאס, כולל הדואט "On the Line". את שארית האלבום הפיק פילדס. לובאטו גייסה את סולן "Rooney", רוברט קופולה שוורצמן לרצועה "Party", והצהירו שהכניסו את "הסגנון המוזיקלי והליריקה" שיצרו לשיר ושוורצמן עזר בכך; בעיקר בהוק. לובאטו כתבו את השיר "Trainwreck" לבד וכתבו את רוב הרצועות שנותרו, למעט "The Middle", שנכתב על ידי פילדס, קארה דיוגוארדי וג'ייסון ריבוס, ו-"Until You're Mine", שנכתב על ידי אנדי דוד ואדם ווטס.
הרכב האלבום.
השירים ב-"Don't Forget" הם מסוגת פאוור פופ, וז'אנרים של מוזיקת פופ רוק. ב-"AllMusic" כתבו שהאלבום מכיל . מכיוון שרוב האלבום נכתב והופק בשיתוף האחים ג'ונאס, המבקרים ציינו על קווי דמיון בין האמנים. בנוסף לכך, ציינו ב-"AllMusic" שבניגוד לאלבומם של האחים ג'ונאס – "A Little Bit Longer", האלבום אינו מנסה למשוך קהל מעבר לבני נוער, וכינו אותו "מסטיק טהור ולא מתנצל". מילות השירים עוסקות בנושאים המעסיקים בני נוער, כמו עצמאות או שיברון לב. בדיגיטל ספיי כתבו כי הנושאים החוזרים על עצמם באלבום כוללים; . הרצועה הפותחת, "La La Land", עוסקת בלובאטו, שטענו שאי אפשר "להרגיש בבית" בהוליווד.
הרצועה שאחריה, "Get Back", הוא שיר פאוור פופ אופטימי על רקע גיטרות. הרצועה מדברת על חזרה לבן זוג ישן. "On the Line", דואט עם האחים ג'ונאס, הוא שיר פרידה המתואר כ"שיר מתוק עם הוק קליט". "Don't Forget", מראה מעבר מהפופ הנערי של האלבום לגלאם רוק בוגר יותר. השיר הוא בלדת פאוור וכולל את לובאטו ב"שירה עצורה בגוון פלסט". לפי סיקור של היוסטון כרוניקל, "Trainwreck" ו-"Gonna Get Caught" כוללים מלודיות בהשראת הביטלס. "Two Worlds Collide" עוסק בזוג צעיר ששואב כוח מחלומותיהם המשותפים. הרצועה התשיעית, "The Middle", עוסקת בכמיהה לרצות לנסוע עם בחור, תוך הבנה שהדבר הוא "התרסקות" ו"נפילה" עבור הריגוש הכרוך בכך. ב-"Until You're Mine", ישנו עיסוק ב"למלא חלל רגשי בבחור". באנטרטיינמנט ויקלי כתבו שרצועת הסיום, "Believe in Me", כוללת "אמירות נדושות שדורה החוקרת הייתה יכולה לכתוב באותה מידה".
זעמן דק
זעמן דק (שם מדעי: "Platyceps saharicus") הוא מין של זעמן שחי במרכז אסיה והמזרח התיכון. הוא ניזון ממכרסמים קטנים ופרוקי רגליים, והוא אינו ארסי. הוא חי במדבריות ואזורים עם אקלים ים תיכוני. הוא מאופיין בעוביו הדק במיוחד ביחס לנחשים אחרים, בגב אפור בהיר וכתם שחור ליד העין זעמן דק מגיע לאורך של 140 סנטימטר בממוצע. לזעמן דק שני תת-מינים אחד זעמן דק דרומי וזעמן דק צפוני. הנקבה מטילה בקיץ ביצים שמהן בוקעים הצעירים.
תלום-קשקשים מדברי
תְּלוּם-קַשְׂקַשִּׂים מִדְבָּרִי (שם מדעי: "Rhagerhis moilensis"), שנקרא גם פתן חקייני וקוברה מזויפת, הוא מין של נחש שחי בצפון אפריקה ובמזרח התיכון. בעבר הוא סווג בסוג תלום-קשקשים יחד עם תלום-הקשקשים המצוי, אך לאחר מחקרים חדשים הועבר לסוג בפני עצמו. השמות "פתן חקייני" ו"קוברה מזויפת" באו ממנהגו להרחיב את צווארו וללחוש כמו נחש קוברה כשהוא מאוים.
הוא מגיע לאורך של 1.5 מטר וניזון ממכרסמים ולטאות קטנות. הם מאופיינים בצבע אפור-אדמדם עם דוגמת מעוינים כהים מרוחקים אחד מהשני, ובכתם שחור על קדמת הפה, מהלחי עד הסנטר. הארס שלהם לא קטלני, אך הוא יכול לגרום לכאבים. תגובה חריפה להכשה עלולה לכלול קשיי נשימה וסיבוכים אחרים שעלולים להיות קטלניים, בעיקר לילדים קטנים. מאחר שאופיו של תלום-הקשקשים רגוע באופן יחסי, לעיתים רחוקות הוא משמש כחיית מחמד. הוא מתנשל פעם ב-30 עד 50 יום.
יעקב ברוידא