ורטהיימר מוסמך למשפטים מהאוניברסיטה העברית בה למד בתחילת שנות ה-50. במהלך לימודי המשפטים, כאיש סיעת למפנה במפד"ל, עבד במשרד הדואר כמזכיר השר יוסף בורג. הוא המשיך לעבוד במשרד גם לאחר פרישת בורג מהממשלה בשנת 1958, אך בשנת 1961, עבר לכהן כעוזר למנכ"ל משרד הסעד, שבורג כיהן בו כשר, תפקיד בו החזיק עד סוף שנות ה-60. בשנים 1965-1967 היה בלימודים בארצות הברית וקיבל תואר דוקטור לעבודה סוציאלית מטעם אוניברסיטת ברנדייס. בשנות ה-70 כיהן כיועץ לנציב שירות המדינה. בתפקידו בנציבות שירות המדינה היה, בין השאר, יו"ר ועדה שהחליטה על ביזור סמכויות הנציבות ליחידות משנה של אשכולות משרדים, חבר ועדה לבחינת תהליך הכנת בחינות הבגרות ויו"ר הוועדה לאישור נסיעת פקידי מדינה לחו"ל. בסוף שנות ה-70 היה יועץ בכיר במשרד הפנים, בה כיהן יוסף בורג כשר. במקביל לעבודתו בשירות המדינה היה פעיל במפד"ל.
באפריל 1981 מונה לנציב בתי הסוהר. כהונתו החלה על רקע פרסום מסקנות ועדת קנת, ועדת חקירה ממלכתית לחקירת התנאים השוררים בבתי הכלא שמצאה ליקויים רבים במצב בתי הכלא ושירות בתי הסוהר. בתחילת שירותו הודיע שלא ילבש מדים, כמסר על כוונתו לחזק את הצד הטיפולי בשירות בתי הסוהר. ורטהימר האמין בצורך של תוכנית שיקום ייחודית לכל אסיר (למתאימים לכך). טענתו הייתה כי הבטלה אם כל חטאת וגישתו הבלתי מתפשרת הייתה כי אסיר צריך לעבוד ו/או ללמוד ו/או להיות מועסק לפחות שמונה שעות ביום. לצורך כך הקים מרכזי חינוך יש מאיין ודאג להקים מפעלים על בסיס ריווחי שישלמו לפחות שכר מינימום לאסירים. למרות העדפתו את השיקום, סירב לכל מצב של 'קניית שקט' מאסירים על ידי הסכמה לדרישותיהם. ורטהיימר שקד על שיפור תנאי הכליאה וביצע רפורמה בשירות, ב-1984 הוקם לראשונה מרכז חינוך לאסירים בכלא רמלה וכן ישיבה ראשונה, בכלא תל מונד. כמו כן, בשיתוף עם משרד החינוך, נפתחו כיתות לימוד להשלמת השכלה לסוהרים, הוקם מינהל ארגון ומטה, הוקם אגף הנוער בשירות ובתי שיקום קהילתיים לאסירים. במהלך כהונתו נמלט האסיר הרצל אביטן, שבתקופת מנוסתו רצח את רוני ניצן, מפקד בית המעצר רמלה וכן שומר במפעל תכשיטים במהלך שוד. ורטהיימר שינה את שמו של בית המעצר רמלה לבית מעצר ניצן על שמו של רוני ניצן. בתקופת כהונתו לא לבש מדים מתוך ראייתו את התפקיד כטיפולי-שיקומי. באפריל 1985 החליף אותו רפאל סוויסה.
יוסי וייס
יוסי וייס (נולד ב-11 באוגוסט 1951) הוא מנהל ישראלי, שהיה מנכ"ל התעשייה האווירית לישראל.
ביוגרפיה.
וייס נולד בחיפה, בנם של טובה (גיטל) למשפחת ריזל ויצחק (אולי) וייס, ניצולי שואה מטרנסילבניה. אמו שרדה את מחנה הריכוז ברגן-בלזן ואת אושוויץ לפני העפלתה לארץ ישראל, אביו שרד את מחנה הריכוז מאוטהאוזן ושירת בישראל כאיש קבע בחיל הים. וייס למד שנתיים בבית הספר היסודי "אורים" בשכונת קריית אליעזר ולאחר מכן עבר לבית הספר היסודי הממלכתי-דתי "יבנה". אחר כך למד במגמת פיזיקה בתיכון "יבנה" בעיר, לימודים אותם סיים ב-1969. היה חבר בתנועת הנוער "בני עקיבא" בסניף הדר הכרמל ונמנה עם שבט "להגשמה". ב-1969 הצטרף לעתודה האקדמית והחל ללמוד הנדסת מכונות בטכניון. הוא סיים את התואר בהצטיינות ב-1973.
בצה"ל שירת בחיל הים, תחילה כקצין בפלגה הטכנית של בסיס חיפה, ב-1976 מונה למפקד מגמת נשק על מימי בבה"ד חיל הים וב-1977 עבר למטה החיל כקצין מדור נשק על מימי. ב-1979 מונה לקצין מדור טילים בענף מערכות נשק של מספן הציוד במסגרת זו היה אחראי לאפיון ורכש מערכות הפלנקס מג'נרל דיינמיקס, יצא לשנתיים לארצות הברית ולאחר מכן ליווה את קליטת המערכת בחיל. בהמשך שירותו מונה לראש פרויקט אפיון מערכות לספינות סער 5. ב-1988 מונה לקצין אלקטרוניקה של פרויקט סער 5. ב-1991 עבר למפא"ת ועמד בראש ענף ים ונ"מ עד 1995. ב-1995 חזר לחיל הים, קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה לראש מינהלת פרויקט צוללות מסדרת דולפין, שירת בתפקיד עד 1998.
מיד לאחר שחרורו, בספטמבר 1998, מונה לראש מינהל מערכות תקיפה במפעל מבת של התעשייה האווירית ולאחר מכן עמד בראש מינהל ים ונ"מ במפעל מבת. ב-2002 מונה למנהל מפעל חלל בחברה ובאפריל 2006 מונה למנהל חטיבת טילים וחלל ולסמנכ"ל החברה. ביולי 2012 מונה למנכ"ל התעשייה האווירית.
בדצמבר 2017 הודיע יוסי וייס על פרישתו מתפקידו כמנכ"ל התעשייה האווירית.
וייס בוגר תואר ראשון ושני בהנדסת מכונות מהטכניון, בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב ב-1990. רעייתו הראשונה של וייס, אסתר נפטרה ולזוג ארבעה ילדים, הוא נישא בשנית, לפרומה, אלמנה שלה שלושה ילדים.
רפי מאור
רפי מאור (נולד ב-10 בפברואר 1950) הוא מהנדס ומנהל ישראלי, כיהן כיו"ר התעשייה האווירית לישראל עד ספטמבר 2016. קודם לכן כיהן כיו"ר, נשיא ומנכ"ל חברת ECI Telecom, כנשיא ומנכ"ל חברת אינדיגו, וסגן נשיא בכיר ב-HP.
ביוגרפיה.
מאור בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות ותעבורה מאוניברסיטת תל אביב, הוא בוגר מסלול הניהול המתקדם של בית הספר לעסקים INSEAD.
הוא החל לעבוד כמהנדס בתעשייה האווירית לישראל ב-1975 ובמשך כ-20 שנים מילא שורה של תפקידי הנדסה וניהול. בשנות ה-80 היה חבר בצוות הבכיר לפיתוח מטוס הלביא. ב-1987 מונה למנהל תוכנית פיתוח מיוחדת, סודית. בין השנים 1993 ל-1995 ניהל את מפעל מלט, חטיבת המל"טים של החברה. כמו כן כיהן כנשיא המיזם המשותף בין התעשייה האווירית לתאגיד AAI האמריקאי לייצור כלי טיס בלתי מאוישים.
בדצמבר 1995 הצטרף לחברת אינדיגו ושימש נשיא אינדיגו ישראל, ומנהל הפעילויות הבינלאומית. ב-1998 מונה לנשיא ומנהל התפעול של אינדיגו, בתקופתו נמכרה החברה לחברת HP, ומ-2002 כיהן כמנהל חטיבת אינדיגו וכסגן נשיא בכיר ב-HP. ביולי 2004 הצטרף לחברת ECI Telecom כמנהל התפעול וב-2005 מונה לנשיא ומנכ"ל החברה, הוא הוביל את מכירתה ב-2007 תמורת 1.25 מיליארד דולר, המשיך לכהן כמנהלה, וב-2011 מונה ליו"ר החברה. כשנה אחר כך חזר לשמש ממלא מקום מנכ"ל החברה.
בנובמבר 2013 מונה ליו"ר התעשייה האווירית והחליף את דב בהרב. בנובמבר 2015 נמתחה ביקורת על ריבוי נסיעותיו לחו"ל בדוח ביקורת, ובינואר 2016 נשלח לרפי מאור מכתב על כוונה לפטרו מאורי יוגב בגלל ביצועים חלשים. בספטמבר 2016 סיים את כהונתו לאחר שלוש שנים.
אחיו הוא הפיזיקאי אורי מאור.
אתנאיוס
אתנאיוס מנאוקרטיס (ביוונית: Ἀθήναιος Nαυκρατίτης, בלטינית: Athenaeus) היה רטוריקן ופילולוג יווני יליד נאוקרטיס שבמצרים, שפעל בסביבות 200 לספירה. יצירתו הגדולה היחידה, "החכמים במשתה", נכתבה קרוב לוודאי אחרי מות הקיסר קומודוס (192 לספירה). היא כללה כ-30 ספרים, מהם נשתמרו לימינו 15 בלבד. לקסיקון סודא מציין כי אתנאיוס חי בימיו של הקיסר מרקוס אורליוס (מת בשנת 180).
"החכמים במשתה".
היצירה "החכמים במשתה" או "משתה החכמים" או "משתה המלומדים" (ביוונית: Δειπνοσοφισταί, דֵּיִפְּנוֹסוֹפִיסְטַי; בלטינית: "Deipnosophistae") שייכת לסוגת הסימפוזיון בספרות היוונית העתיקה (symposium literature). זוהי מעין אנציקלופדיה שערכיה מסודרים כשיחה מלומדת המתנהלת במהלך משתה (סימפוזיון). משתאות שכאלה אכן התקיימו בחצר שליטי מצרים התלמיית, והם ששימשו דגם לסוגה הספרותית. החיבור שכתב אתנאיוס הקיף במקורו כשלושים ספרים, מהם שרדו לימינו חמישה-עשר בלבד, וכן תקציר (אפיטומה) של כמה מהחלקים החסרים (שני הספרים הראשונים וחלקים מן השלישי, האחד-עשר והחמישה-עשר).
המשתה בספרו של אתנאיוס נמשך כמה ימים, וחלק מן המשתתפים בו נושאים שמות היסטוריים, כמו המארח הרומי לארנטיוס, שם פטרונו הספרותי של אתנאיוס, והפילוסוף גאלנוס. האורחים משוחחים ביניהם בענייני ספרות, היסטוריה, פילוסופיה, משפטים, רפואה, מוזיקה ועוד, ומבחינה זו חיבורו של אתנאיוס הוא אוצר בלום של ידע. נזכרים בו שמותיהם של כ-1250 סופרים וכ-1000 מחזות, והאורחים מצטטים לכאורה מזכרונם למעלה מ-10,000 שורות מיצירות ספרותיות שונות, אשר על חלק נכבד מהן איננו יודעים משום מקור אחר. אשר למקורותיו של אתנאיוס, הוא השתמש כפי הנראה בלקסיקונים שהיו בהשג ידו, אך את רוב החומר ליקט בעצמו ממספר רב של יצירות ספרותיות.
הגרסה השלמה של החיבור, למעט החלקים החסרים, נשתמרה בכתב יד אחד בלבד, הנקרא כתב יד A. היא נערכה על ידי גאורג קייבל (Kaibel) ויצאה לאור בהוצאת טויבנר ב-1886-1890. תמצית החיבור (אפיטומה) נשתמרה בשני כתבי יד, הנקראים C ו-E, וראתה אור ב-1936 בעריכת ס"פ פפינק (S.P. Peppink).
מקס קנת
המלך אסא
פרס דקסטר
פרס דקסטר (באנגלית: Dexter Award) הוא פרס שהוענק בעבר על ידי החטיבה להיסטוריה של הכימיה של האגודה האמריקנית לכימיה עבור "תרומה בולטת לחקר ההיסטוריה של הכימיה".
הפרס נוסד על ידי סידני אדלשטיין מקים תאגיד "דקסטר כימיקלים". הפרס מומן רוב השנים על ידי התאגיד, ובשנותיו האחרונות על ידי "קרן מילדרד וסידני אדלשטיין".
הפרס הוענק לזוכה יחיד מדי שנה, משנת 1956 עד שנת 2001.
הפרס כלל מענק כספי ולוחית ציון.
זבולון תוחמן
זבולון תוחמן (טוּכמַן) (1913 – 13 באוגוסט 1971) היה מנהל הגימנסיה העברית בירושלים בשנים 1956–1971 ומחברם של ספרי לימוד רבים במתמטיקה.
ביוגרפיה.
זבולון בן יצחק טוכמן נולד ב-1913 בביאליסטוק, ועלה לארץ ישראל ב-1933. למד באוניברסיטה העברית בירושלים מתמטיקה ופיזיקה, וב-1942 סיים לימודי תואר מוסמך. ב-1945 התקבל לעבודה כמורה למתמטיקה בגימנסיה העברית בירושלים, וב-1956 התמנה לתפקיד המנהל החמישי של הגימנסיה. כיהן בתפקידו עד מותו, ב-1971. לאחר מותו, התמנה סגן המנהל, שמואל מיכאלי, למחליפו.