יש המייחסים את שם המקום לתקופת אלכסנדר מוקדון. במהלך מסעותיו בשנת 333 לפני הספירה ביקש להגיע דרך החוף למצרים, וכשהוזהר מראש מפני המכשול הטבעי, ציווה לחצוב נקבה בהר למעבר צבאותיו. עם זאת, אין להניח שלנקרות מתחת להר יש קשר לכך, הואיל והמדובר במערות טבעיות.
בתקופה הרומית נודעה הדרך התלולה העוברת בראש האתר בשם "סולם צור", וכך היא נזכרת בספר מכבים, בכתבי יוסף בן מתתיהו ובכתבי חז"ל. נקודת ציון זו, לצד כזיב הסמוכה, היוותה לפי ההלכה קו הגבול הצפון-מערבי של תחום עולי בבל של ארץ ישראל החייב במצוות התלויות בארץ, והיא הבדילה בין תחום הגליל היהודי ובין תחום העיר צור, שכלל גם אוכלוסייה נוכרית.
מבנה גאולוגי.
רכס ראש הנקרה או "רכס הסולם" הוא קמר גאולוגי, שצירו מתמשך מדרום-מערב אל צפון-צפון-מזרח לתוך לבנון. במרומי הרכס, בצפונו של המצוק, מצויים סלעי גיר מתצורת דיר חנא מחבורת יהודה.
רובו של הרכס, אשר מצוי בתחום ישראל, בנוי מ"פרט ראש הנקרה" מתצורת דיר חנא. פרט זה מורכב מרצועות של צור, קירטון - הסלע הבהיר ומעט טרוורטין. השכבות נראות שכובות במצוק התלול, הבולט לעין, שגובהו כ-70 מטרים. ברצועות של סלע הצור אובחנו נודולה, אחד מסוגי התרכיזים המתהווים בסלעי משקע. נודולות מופיעות לרוב בשכבות הערוכות במקביל בין שכבות של הסלע המכיל אותן. בשכבה זו חתרו גלי הים את הנקרות הנראות היום, ובה נוצרו פסלי אבן טבעיים על ידי הים והרוח.
קיימת עוד שכבה, השכבה התחתונה, העשויה אבן גיר, שהיא השיפוע המערבי של הקמר - אשר כיוונו הכללי הוא ללבנון. היא נמצאת ברובה מתחת לפני הים. הנקיקים התת-ימיים חרוצים בשכבה זו. התופעה בולטת במיוחד בנקרה הצפונית, שהיא היחידה שנוצרה במלואה בסלע קשה. מעבר לגבול, בתחום לבנון, מצויות כמה נקרות שנוצרו בצורה דומה.
בדיקת המסלע מתחת לנקרות הקיימות מעלה, כי קיימות נקרות נוספות, מתחת לפני הים. אם הנקרה נוצרת על סחף שנוצר על ידי גלי הים, הרי המצאות נקרות בעומקים שונים, מעידות כי גובה פני הים השתנה במשך התקופות. ובכל תקופה נוצרה סדרה של נקרות - כל אחת בקו גובה המתאים לפני הים.
כמו כן, נמצאו בין הנקרות העמקים שרידים של הרבדה בסביבת היווצרות יבשתית. מכאן ההשערה כי בעבר, בין הצפה ימית אחת לשנייה, היו מכוסים רגלי המצוק במשטח נרחב של דיונות חול, ואז השתרעה היבשה הנוכחית עד מקום האיים של היום.
תמיכה נוספת בהשערה נמצאה בהמצאות שרידים של מבני חקלאות עתיקה, ביניהם יקבים במישור החוף מראש הנקרה לאכזיב - אזור שהוא היום חשוף מאדמה. מכאן הועלתה האפשרות שהאדם חי ופעל באזור החוף בגליל המערבי, כאשר קו החוף היה מרוחק מאות מטרים ממיקומו היום - ממערב לארבעת האיים, שהם שרידים לרכס כורכר עתיק (ראו תמונת חוף הים מצד שמאל).
אורכן הכולל של הנקרות כמאתיים מטר. קיימות שתי הסתעפויות עיקריות המחוברות ביניהן. בעבר הייתה הגישה היחידה אל הנקרות בדרך הים בלבד, בעיקר לחובבי טבע ולצוללים מיומנים שהתמודדו עם תהפוכות הים ומזג האוויר.
יוסף ברסלבי כותב בספרו "הידעת את הארץ" כיצד הוא ירד בשחיה, עם קבוצת מטיילים, מהים הפתוח לפנים הנקרות, על מנת להבין מה המקור של "הרעמים" הנשמעים בעת ביקור בסביבה. והוא מסביר: "הגלים מתגלגלים בנקרות ויוצרים הדים כפולים ומשולשים המתגלגלים".
על "מערת האנחות" (בערבית: מע'ארת א-נוח), נקרה שבה נשמעים קולות הדומים לאנחות, מספרת אגדה מתוך ספרו של זאב וילנאי "אגדות ארץ ישראל", כי מקורה באנחות של כלה מעכו שהובלה על גבי סוסה אל חתנה בצור, בליווי שיירת קרובים שמחה; הסוסה מעדה בשביל הצר והתלול במעלה ראש הנקרה, הכלה צנחה לים, ומאז נשמעים אנחותיה מעוררות הרחמים.
כדי לאפשר מעבר מן היבשה, נחצבה בשנת 1968 מנהרה אל הנקרות באורך 400 מטרים.
היסטוריה.
"רכס הסולם" יושב בתקופת המקרא על ידי הפיניקים. צבאו של אלכסנדר מוקדון חצב בשנת 323 לפני הספירה נקבה בראש הנקרה למעבר החיילים שהטילו מצור על העיר צור. כדי להעפיל לרכס חצבו מדרגות בסלע. בשנת 1915 סלל הצבא הבריטי דרך לכלי רכב.
ב-1941 במהלך מלחמת העולם השנייה החל חיל ההנדסה של דרום אפריקה יחד עם חיל ההנדסה של ניו זילנד לחצוב את מנהרות הרכבת בראש הנקרה. העבודה הסתיימה תוך שנה, בשנת 1942. בעבודה השתתפו גם אוסטרלים והוצבו גשר בן 200 מ' וקירות הגנה מפני מפץ הגלים. המנהרות נחנכו ב-24 באוגוסט 1942. במנהרות הונחה מסילת רכבת שחיברה את ארץ ישראל ללבנון, ובכך נוצר רצף של מסילות ברזל ממצרים לסוריה, והלאה לטורקיה ולאירופה. המסילה שמשה לשימושים צבאיים. בשנת 1944 הובאו דרך המסילה לארץ פליטים יהודים מגרמניה שהוחלפו באזרחים גרמניים מהתנועה הטמפלרית שבניהם שירתו בצבא הגרמני. בשנת 1947 החליטו הבריטים לפתוח שירות רכבות אזרחי בקו. החלטה זו מעולם לא מומשה.
בליל הגשרים הוחלט שלא לפגוע בגשר שבראש הנקרה. שנתיים מאוחר יותר, ב-14 במרץ 1948, פוצצו לוחמי גדוד 21 של חטיבת כרמלי את הגשר שחיבר בין המנהרות, כדי למנוע מעבר נשק וחיילים של צבא לבנון. זו הייתה אחת הפעולות הראשונות של החטיבה שנוסדה ב-28 בפברואר 1948.
בינואר 1949 הוקם קיבוץ ראש הנקרה על מורד הרכס.
שמורת הטבע.
במאי 2014 אישרה הוועדה לשמירת הסביבה החופית את הקמת "שמורת טבע ים ראש הנקרה – אכזיב" - שמורת טבע ימית המשתרעת בין צוק ראש הנקרה בצפון, לאזור התעשייה נהריה בדרום, ועד למרחק 15 ק"מ מהחוף לעומק הים. במקום הוכרז גם גן לאומי. הנקרות נראות במיטבן בעת רדת החמה ובשעות סערה, והן מושכות קהל מבקרים רב. בשמורה נכללת גם רצועת החוף שמדרום למצוק, והיא מתאפיינת בפאונה ופלורה מעניינות ומיוחדות: חוף ראש הנקרה (יחד עם חופים נוספים בסביבתו, כמו חוף אכזיב) הוא האזור היחיד בעולם בו גדל עדעד הגליל (שבעבר התייחסו אליו כעדעד יווני, הגדל ביוון). בינות לשיחי אלת המסטיק מתכסים המדרונות בסתיו בפרחי חצב מצוי וחבצלת החוף ובחורף עולים וצומחים הנרקיסים. עצי החרוב עוצבו על ידי הרוח כעצים ננסיים וצורתם מרתקת את עיני המתבוננים. עד שנות ה-50 של המאה ה-20 נצפה בנקרות כלב ים נזירי שהפך נדיר למדי בחופי הים התיכון. בתקרת הנקרות שוכנים עטלפי פירות ובנקיקים שבמצוק מקננים יוני סלעים וסיסים. סמוך לפני המים ניתן לצפות בשחפיות כשהן מלקטות מזון המצוי בשפע על סלעי החוף. המים בנקרות מאפשרים תנאי חיים אידיאליים למגוון עצום של חי ימי. בלילות ירח מלא בודדים בשנה ניתן לצפות במחזה מרהיב של מאות צבים זעירים שבקעו מביציהם ועתה נוהרים אל הים. אלה הם צאצאיו של צב ים חום, אשר חוף ראש הנקרה המפורץ הוא אתר ההזדווגות המימי שלו ואת הביצים מטילה הנקבה במפרצונים החוליים שבין סלעי החוף.
איים בחוף ראש הנקרה.
בחוף ראש הנקרה מצויים ארבעה איים: תכלת, שחף, נחליאלי ואכזיב. שטחם הכולל הוא 20 דונם. מסלע האיים הוא מכורכר. הם נותרו חשופים בלב ים אחרי שחלק מרצועות הכורכר אשר מצויות לאורך שפלת החוף שקעו בים. האיים הוכרזו כשמורות טבע ימיות.
הרכבל.
בשנת 1962 החל פיתוח ראש הנקרה כאתר תיירות על ידי מועצה אזורית סולם צור. הפיתוח כלל הקמת מסעדה בראש הצוק, הרחבת הנקרות והקמת שבילים להולכי רגל. בשנת 1963 הוכרז על תוכנית להקמת רכבל על ידי חברה שווייצרית. הרכבל הושלם ב-1968 והוא מוביל את המבקרים באתר מרחבת הכניסה השוכנת סמוך למעבר הגבול בגובה של 70 מטרים מעל פני הים, אל הנקרות. אורך הכבל הוא 102 מטר והוא תלוי בזווית תלולה של 60 מעלות. הרכבל יוצר על ידי חברת דופלמאייר האוסטרית ונמצא בפיקוחה ובפיקוח הטכניון.
בתרבות.
הסרט "הצלילה" עוסק בין היתר גם בשמורה.
אריה סיון
אריה סיון (4 באוגוסט 1929 – 19 ביוני 2015) היה מורה, משורר, סופר ומתרגם ישראלי. חתן פרס ישראל לשירה עברית (2010).
ביוגרפיה.
נולד בשם אריה בומשטיין בשנת 1929 בתל אביב. אביו היה איש גדוד העבודה שעלה לארץ ישראל בקיץ 1920, עם שני אחים ושלוש אחיות. אמו, סוניה לבית סורקין - ריטוב, עלתה לארץ, לתל אביב בשנת 1925, עם אמה הרבנית ואחיה למחצה. אבנר, אחיו הצעיר של אריה, נפטר בילדותו מטיפוס, אחותו היא תמר רודנר.
בשנת 1947 הצטרף להכשרה המגויסת של הפלמ"ח, והשתתף במלחמת העצמאות כרגם בגדוד הראשון של הפלמ"ח, במחלקה של המ"מ רחבעם "גנדי" זאבי. בשנת 1953 קיבל תואר ראשון בלשון עברית ובספרות מהאוניברסיטה העברית בירושלים. לפרנסתו עבד, משנת 1955 ועד פרישתו לגמלאות ב-1990, כמורה לספרות, לשון ותנ"ך בתיכון כצנלסון בכפר סבא.
היה בחבורה הספרותית "לקראת" עם משה דור, נתן זך, בנימין הרשב (הרושובסקי) ואחרים. אוסף שיריו הראשון של סיון יצא לאור ב-1953 בקובץ "בשלושה" בשיתוף עם משה דור ונתן זך, בהוצאת 'לקראת'.
פרסם ספרי שירה, תרגומים, וספר מתח בשם "אדוניס", 1992. כל אלה יצאו לאור תחת שם העט "אריה סיון". לאחר מכן, שינה את שמו בתעודת הזהות לשם זה.
בשנת 1989 זכה בפרס ברנר, ובשנת 1998 - בפרס ביאליק.
בשנת 2010 הוענק לו פרס ישראל לשירה עברית.
סיוון התגורר ברמת השרון, היה נשוי לעתידה ולהם שני בנים. בנם אלוף בן הוא עורך העיתון "הארץ".
קישורים חיצוניים.
מיצירתו:
קרלוש, מלך פורטוגל
קרלוש מלך פורטוגל (בפורטוגזית: Carlos I de Portugal; 28 בספטמבר 1863 – 1 בפברואר 1908) היה מלך פורטוגל מ-1889 עד הירצחו ב-1908. קרלוש ידוע בכינוי "הדיפלומט" (o Diplomata) ובכינוי "הקדוש המעונה" (o Martirizado).