ישנו קשר פשוט בין ניידות למוליכות חשמלית. אם formula_8 מייצג את צפיפות נושאי המטען ו-formula_2 מייצג את הניידות שלהם. בשדה חשמלי formula_10, כל אחד מנושאי המטען הללו ינוע עם מהירות formula_11, וצפיפות הזרם הכוללת תהיה formula_12 (formula_13 הוא המטען האלמנטרי). לכן, המוליכות החשמלית formula_14 נתונה על ידי formula_15.
פוקר איינדקר
פוקר איינדקר (בגרמנית: Fokker E.I-IV Eindecker) היה מטוס קרב גרמני חד-מושבי, חד-כנפי בתקופת מלחמת העולם הראשונה. המטוס היה המטוס הראשון שעליו הותקנה מערכת מתאם ירי, אשר אפשרה ירי לעבר מטוסי האויב בכינון ישיר מבעד למדחף הקדמי, ובכך העניקה עליונות אווירית מוחלטת לחיל האוויר הגרמני בשמי החזית המערבית בשנים 1915-1916.
היסטוריה.
פוקר איינדקר פותח על בסיס דגם מטוס סיור בלתי חמוש של החברה. בתאריך 23 במאי 1915 הציג אנטוני פוקר בעצמו את מערכת מתאם הירי שהורכבה עליו. ההפלה הראשונה של המטוס נרשמה ככל הנראה כבר ב-1 ביולי 1915, כאשר מטוס צרפתי הופל בשמי החזית המערבית. בשלב זה של המלחמה שימשו מטוסי פוקר איינדקר כחלק ממערכי טיסה משולבים יחד עם מטוסי סיור לצורכי ליווי והגנה ולא כמערך קרבי עצמאי.
בשלב מאוחר יותר, לאחר שהתבררה העליונות האווירית שלהם, החלו המטוסים להשתתף במלחמה גם לצורכי התקפה יזומה על מטוסי אויב. 11 טייסים רשמו יותר מ-5 הפלות כל אחד, כאשר המצטיינים שבהם היו הטייס אוסוואלד בלקה, שרשם לזכותו 40 הפלות והטייס מקס אימלמן שרשם 15 הפלות. הופעתם בזירה של מטוסים נוספים בעלי מערכת תיאום ירי ישירה בשנת 1916 שמה קץ לדומיננטיות האווירית של הפוקר איינדקר.
כיום נותר דגם מקורי אחד של המטוס אשר נפל בידי הבריטים כאשר טייס צעיר איבד את דרכו בערפל, נחת בשטח בשליטה בריטית ונתפס בטרם הצליח להשמיד את המטוס כפי שנדרש. הוא מוצג במוזיאון המדע בלונדון.
מאפייני המטוס.
פוקר איינדקר התאפיין בכנפיים המותקנות במרכז גוף המטוס כאשר תא הטייס מוגבה מעליהן. מכל הדלק העיקרי הותקן מאחורי תא הטייס, ואילו מכל הדלק המשני, אשר הזרים דלק למנוע בכח הכבידה, מוקם בקרבת המנוע וחייב את הטייס לבצע פעולת שאיבה מדי מספר דקות. הגה הכיוון והגה הגובה פעלו ביעילות ובחדות ואפשרו למטוס לבצע תמרוני גובה וסיבוב מהירים. לעומת זאת, יכולת הגלגול של המטוס הייתה נמוכה בשל העדפת השימוש במערכת הסטת כנפיים במקום השימוש במאזנות. כך למעשה, השליטה במטוס דרשה רמה גבוהה של יכולת הטסה ושליטה בכל המכלולים הרגישים.
המטוס הונע במנוע סיבובי אשר בדגמים הראשונים היה בן 80 כוחות סוס, ובדגמים המאוחרים יותר הגיע עד ל-160 כוחות סוס. החימוש, אשר כלל בדגמים הראשונים מכונת ירייה אחת מסוג Parabellum MG14 בקוטר 7.92 מ"מ, כלל בדגמים האחרונים שתי מכונות ירייה מסוג Spandau MG08 בקוטר 7.92 מ"מ בעלות שתי מערכות מקבילות של מתאמי ירי. סך הכול, יוצרו 416 מטוסים מדגם זה.
פוקר אינדקר
וילה קלדוניו
וילה קלדוניו (איטלקית: Villa Caldogno) היא אחת הווילות הכפריות שבנייתה מיוחסת לאדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, בסמוך לעיר ויצ'נצה. וילה קלדוניו הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית במסגרת הווילות הפלדיאניות בוונטו.
אדריכלות.
תוכנית המבנה לא פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות", וייחוסה לפלאדיו מושתת על הדמיון לווילות אחרות שבנה ובעיקר וילה סרצ'נו.
הווילה רבועה במתארה ולה שלוש קומות. מעל קומה תחתונה ששימשה לחדרי שירות שונים בנויה קומת האדון בעלת חלונות מלבניים גבוהים. חדרי הקומה הזו מעוטרים בציורי קיר (פרסקו). מעליה קומה שלישית שבה חלונות קטנים, והיא נועדה לאחסון תוצרת חקלאית. לבניין שתי מבואות, אחת מכל צד. המבואות ניכרות כל אחת בשלושה פתחים סמוכים המקורים בקשתות, וכל אחת מהן נושאת גג גמלוני.
החדרים מעוטרים בציורי קיר (פרסקו) מעשי ידיו של ג'יובני אנטוניו פאסולו (Giovanni Fasolo) – אמן שעיטר גם את התיאטרון האולימפי שבנה פלאדיו בוויצ'נצה - וושל ג'ובאני בטיסטה זלוטי (Giovanni Battista Zelotti), שעיטר גם וילות אחרות שבנה פלאדיו, ובהן וילה אמו ווילה פוסקארי.
קאסטת ההיג'רה
הִיגְ'רָה (בהינדי: हिजड़ा; באורדו: ہجڑا; בבנגלית: হিজড়া או নপুংশক, או קוּסְרָה בפנג'אבי) היא קבוצה בתרבות דרום אסיה של זכרים מבחינה פיזיולוגית שאימצו זהות מגדרית נשית. הן לובשות בגדי נשים ומאמצות תפקידי מגדר נשיים.
להיג'רה היסטוריה ארוכה מתועדת בתת-היבשת ההודית, החל מהאימפריה המוגולית עד ימינו, המספרת על תפקידים מגוונים בתרבות תת-היבשת – חלקם מאופיינים בלימינליות מגדרית, חלקם רוחניים וחלקם קשורים להישרדות הפרט.
בפקיסטן חיות קהילות מאורגנות של היג'רות בלבד שבראשן גורו.
קהילות אלו מתקיימות מזה דורות רבים על ידי אימוץ נערים צעירים שנדחו ממשפחותיהם או ברחו משם.
רבות מהן עובדות כזונות ממין זכר כדי לקיים את עצמן.
טרמינולוגיה.
המילה "היג'רה" מקורה בשפת אורדו, לשם הגיעה מן השורש הערבי ה. ג'.ר., ומשמעותה היא עזיבת השבט, בדומה למילה העברית "הגירה".
משפת האורדו הושאלה המילה גם להינדי, כמו גם לשפות אחרות. המילה תורגמה בעבר לשפות מערביות כסריס, אינטרסקס או הרמאפרודיט, מונחים שבמרכז הגדרתם עומדות חריגות פיזיולוגית באיברי המין.
עם זאת, מרבית חברי ההיג'רה נולדות כזכרים מבחינה פיזיולוגית ורק מיעוטן נולדות עם שונות פיזיולוגית.
בשפת אורדו נחשבת המילה לכינוי גנאי, ובמקומה נעשה שימוש במילה "ח'וואג'ה סארא" (خواجه سرا). בהודו משתמשות קבוצות היג'רה מסוימות במילה הקדומה יותר "קינאר" (kinnar), הנחשבת רשמית ומכובדת יותר. מונחים נוספים שנעשה בהם שימוש הם "קהאסואה" (खसुआ; khasuaa ) או "קהוסאראא" (खुसरा; khusaraa).
בבנגלית נקראת ההיג'רה "হিজরা" (נהגה: היז'רָה, היז'לָה, היז'רֶה, היזרָה, או היזרֶה).
תת-היבשת ההודית מגוונת מאוד מבחינה תרבותית ולשונית, ולכן קיימים מושגים רבים המבטאים קטגוריות מגדריות או מיניות דומות. ניתן להתייחס אליהם כמילים נרדפות, אך למעשה הם מבטאים זהויות מגדריות ומיניות נפרדות אשר תלויות בהבדלים גאוגרפיים ותרבותיים.
הפאבאייה (પાવૈયા; Pavaiyaa) בצפון הודו מתפללות לאלה באהוצ'ארה מאטה (Bahuchara Mata), הנחשבת לפטרונית הקהילה ההיג'רית.
בדרום הודו מיוחס לאלה רנוקה (श्री रेणुका; Renuka) הכוח לשנות את מינו של אדם.
חסידים גברים הלובשים בגדי נשים ידועים בשם "ג'וגאפה" (Jogappa), והם לוקחים על עצמם תפקידים דומים לאלו של ההיג'רה, כגון ריקוד ושירה בטקסי לידה וחתונות.
המילה "קוטהי" (kothi) או "קוטי" (koti), המקובלת ברחבי הודו, בדומה למונח "קתואי" (ליידי בוי בתאית; กะเทย), מתארת גברים או נערים נשיים הלוקחים על עצמם תפקידים נשיים ביחסי מין עם גברים, אך לא חיים בקהילות כמו ההיג'רה. מספר מקבילות מקומיות הן "דוראני" (durani) בשפת קולקטה, "מֵנאקה" (menaka) בקוצ'ין, מֵטי (meti) בנפאל וזֵנאנה (zenana מאורדו زنانة) בפקיסטן.
מאז סוף המאה העשרים פועלות פעילות היג'רות וארגונים לא ממשלתיים מערביים להכרה רשמית של בנות ההיג'רה כבני המגדר השלישי, שאינן גברים או נשים.
פעילים לזכויות אדם וארגוני להט"בים ביקשו להכליל אותן תחת המושג "טרנסג'נדר".
מגדר ומיניות.
זהות מינית זו אינה תואמת את הטקסונומיה המערבית המודרנית של המגדר והנטייה המינית ורעיונות מערביים של מין ומגדר. רוב חברות ההיג'רה נולדות כזכרים, אך ייתכן שכמה מהן נולדות כאינטרסקס (עם איברי מין דו-משמעיים). בתרבות המערבית הן נתפסות לרוב כבנות המגדר השלישי, ורובן רואות את עצמן הן כגברים והן כנשים. עם זאת, חלקן רואות עצמן (או נתפסות על ידי החברה) כנשים, כגברים נשיים או כאינטרסקס.
חלקן, בעיקר דוברות האנגלית המושפעות מהשיח הבינלאומי בנוגע למיעוטים מיניים, רואות עצמן כנשים טרנסג'נדריות או טרנסקסואליות. שלא כמו נשים טרנסקסואליות, ההיג'רה אינן מנסות להביא את הסביבה לתפוס אותן כנשים.
גבר שהתנהגותו המינית היא פסיבית במהלך יחסי מין עם גברים יזהה את עצמו לרוב כקוטהי (או במונח המקומי המקביל). אף על פי שלרוב יש להבחין בין קוטהי להיג'רה, הן לרוב מתלבשות כנשים ומתנהגות באופן נשי כשהן נמצאות בציבור, ולעיתים אף משתמשות בלשון נקבה בדיבור.
בני הזוג של ההיג'רה והקוטהי הם לרוב גברים גבריים, שזהותם המגדרית היא כשל גבר סיסג'נדר וביחסי מין הם בתפקיד החודר. גברים אלו הם פעמים רבות נשואים, ויחסיהם הם ההיג'רה או הקוטהי נשמרים לרוב בסוד. חלק מההיג'רה יהיו במערכות יחסים מתמשכות עם גברים ואפילו יינשאו, אם כי בדרך כלל הנישואין לא יהיו מוכרים על פי החוק או הדת.
ההיג'רה והקותהי מכנות לרוב את בני הזוג הגבריים שלהם בכינויים; דוגמאות לכינויים כאלה הן "פאנתהי" (panthi) בבנגלדש, "גירייה" (giriya) בדלהי, או "סרידהאר" (sridhar) בקוצ'ין.
להיות היג'רה.
במקרים מסוימים נעשה תהליך המעבר אל תוך ההיג'רה בטקס דתי של סירוס. עם זאת, לא כל אחת מבנות ההיג'רה עוברת סירוס, ואחוז המסורסים מביניהן אינו ידוע. פעולת הסירוס המכונה "נירוואן" (nirvan), שפירושה 'לידה מחדש', מבוצעת על ידי דאי (dai; מיילדת מסורתית), והיא כוללת סילוק מוחלט של הפין, האשכים ושק האשכים עם סכין וללא הרדמה. צעקות השבר של המסורס מטושטשות על ידי קול חצוצרות. כיום עשויות חלק מחברות ההיג'רה לעבור ניתוח לשינוי מין המאפשר להן לקיים יחסי מין, אך מקרים אלו נדירים.
מעמד חברתי וכלכלי.