בסוף פברואר 1941 בהיותו בן שבע-עשרה, לאחר שנפתח צוהר קטן לאפשרות יציאה מליטא, הצליח בהימור גדול להיכלל בקבוצת היוצאים מקרב הריכוז החלוצי בווילנה, ברכבת האחרונה מווילנה, דרך מוסקבה, אודסה, ומשם בספינה הסובייטית "סווַנֶטיָה", לאיסטנבול. לאחר ניסיון לגירוש הבאים בחזרה לברית המועצות, עיכובים, והרפתקאות רבות, הגיע בקושי ב-15 במרץ 1941 דרך סוריה ולבנון שבשליטת צרפת של וישי, לראש-הנקרה בארץ. משם עבר לבית הספר החקלאי של "עליית הנוער" במגדיאל, שנוסד זה מכבר, והיה בין עשרת חניכיו הראשונים. כאן חודש הקשר עם מחתרת לח"י, דרך יהושע כהן בכפר סבא, שהיה גם ראש התא הראשון שלו בלח"י. יהושע כהן הפך לאחר מכן, לחברו הקרוב בכל גלגולי חייו, המאסר, והמלחמה, ולאחד מכן בהליכה להתיישבות לאחר גמר מלחמת העצמאות.
באוקטובר 1941 התקבל להשלמת לימודיו בתיכון בכיתה י"ב בגימנסיה הרצליה בתל אביב, תוך כדי הדרכה בתנועת "הנוער הציוני", והמשך פעילותו החשאית במחתרת לח"י. ב-42. 5 .8 נאסר בזמן שיעור בגימנסיה, בעקבות גל מאסרים של שרידי המחתרת, שהוכתה וכמעט נמחצה לאחר רצח יאיר. נכלא במחנות המעצר מזרע ולטרון בארץ, ונכלל בשילוח הראשון של 251 העצורים שהוגלו ב-19 באוקטובר 1944 מלטרון לאפריקה. הוחזק קרוב לשלוש שנים במחנות המעצר באפריקה, בסמבל שבאריתריאה, בקרתגו שבסודאן, ובגילגיל שבקניה. ב-14 במאי 1947 שוחרר מהמעצר בקניה והוחזר למעצר בלטרון. מכאן שוחרר לאחר למעלה מחמש שנות מעצר בספטמבר 1947.
עם שחרורו מן המאסר, בעקבות מגבלות שונות שהוטלו עליו כתנאי שחרורו - מעצר הבית, חובת התייצבות פעמיים ביום במשטרה – בחר להשתקע בירושלים, ולאחר מניעות רבות, הצליח להתקבל ללימודים בסמינר בית הכרם למורים ולפנימייה, בעקבות לחצם של אנשים מקורבים, ולמרות התנגדות ההנהלה לקבל את אחד מאנשי ארגוני ה'פורשים' ללימודי הוראה. לימודיו בסמינר נקטעו כבר בדצמבר 1947, כאשר התגייס בגיוס מלא לחי"ש, עם ראשית הקמת יחידותיו בירושלים. פלוגה א', שאליה צורף, הוקמה ב-15.12.1947. במסגרת זו השתתף בפעולות שונות בהן פיצוץ מלון "סמירמיס" ב-5.1.48.
זמן קצר לאחר מכן צורף לפלוגת הסטודנטים, גרעינו של גדוד מוריה. בשורותיו עשה את כל שנות מלחמת העצמאות במערכה על ירושלים. במהלך אפריל-מאי 1948 השתתף בקרבות על דרום ירושלים, בכיבוש הקטמונים, שכונת בקעה והמושבה הגרמנית, מחנה אלנבי, דיר-אבו תור, ורמת רחל. עוד לפני צאת הבריטים, לאמור עד 14 במאי, נכבש על ידם כל השטח שבין שכונת קטמון לתלפיות. ב-22 במאי נפצע בהתקפה השנייה על כיבושה מחדש של רמת-רחל.
לאחר החלמתו וחזרתו לגדוד נתמנה לקצין התרבות של הגדוד, והמשיך להשתתף בכל הקרבות. במסגרת תפקידו כקצין התרבות, עשה בין השאר פעולה נרחבת לקליטתם של אנשי הגח"ל שמילאו את השורות, לאחר האבדות הקשות במערכה על ירושלים וסביבתה.
עלייה לקיבוץ והקמת משפחה.
לאחר תום הקרבות היה בין מארגני גרעין ההתיישבות בגדוד "מוריה", שהצטרף למייסדי קיבוץ יראון על גבול הלבנון בחודש יוני 1949. בראשית 1952 יצא מטעם יראון לסמינר הרעיוני החצי-שנתי של הקיבוץ המאוחד באפעל. בסמינר פגש את ראומה שטורמן, לבית פופקו, אלמנתו של משה שטורמן (בנו של חיים שטורמן) שנפל במלחמת העצמאות ב-כ"ה בתמוז תש"ח (1.8.1948) בעמק בית שאן.
משה שטורמן השאיר אחריו שני ילדים קטנים – חיים הנכד, בן שנתיים בנפול אביו, ותמר שנולדה לאחר נפילתו. במהלך לימודיהם המשותפים באפעל, נקשרו היחסים בין זאב וראומה, והם החליטו לבנות ביתם המשותף בקיבוץ עין חרוד מאוחד. כאן גידלו יחד את חיים ותמר, ושלוש הבנות שנולדו להם: שני, יעל ונעמי. בתאריך ד' במנחם אב תשכ"ט (69 .7. 19) נפל חיים שטורמן (הבן) בקרב על האי גרין, שבצפון מערב סואץ. "הקרב היה מן הקשים ונועזים אשר צה"ל ביצע. את מותו מצא חיים בעת הסתערותו בגופו, תוך חירוף נפשו, על מוצב האויב", כתב מפקד הפעולה. לימים הוענק לו עיטור המופת על הפעולה.
נפילתו של חיים הייתה מכה קשה למשפחה שהשאירה אחריה פצע עמוק שלא נרפא.
מחנך והיסטוריון.
בשנת 1963, בהיותו בן 40, יצא זאב מטעם עין חרוד מאוחד ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים, שם למד בחוגים להיסטוריה ולפילוסופיה, גמר תואר מ.א. בהצטיינות יתרה ב-1967, והשלים את לימודיו עד לקבלת תואר ד"ר ב-1973 על מחקרו החלוצי "הטרור האישי" כשלב באלימות המהפכנית בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20", שפורסם לאחר מכן בספרו "הטרור האישי – הרעיון והמעש". מחקר זה היה חלוץ וראשון בהיסטוריוגרפיה, שעמד על הגנזה ההיסטורית של הטרור המודרני, בעקבות המצאת הדינמיט ואמצעי התקשורת המודרניים. במחקרו זה והצביע עוד בראשית שנות השבעים, על הסכנה האורבת להפיכתו לנשק מפלצתי חסר סייגים, בשירותם של פנאטיות רעיונית ודתית. עם חלוף השנים פרסם מחקרים ראשוניים רבים, בעברית ובאנגלית, בתולדות תנועת המרד והמהפכה במאה ה-19 וה-20, כולל בתולדות המהפכה הציונית.
במהלך לימודיו באוניברסיטה המשיך ללמד בסמינר הרעיוני של הקיבוץ המאוחד באפעל ובעין חרוד. החל מ-1967 שימש בהוראה באוניברסיטה של חיפה ובסמינר אורנים, ובשנים 1972–1981 שימש כמרצה באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים להיסטוריה ולימודים רוסיים. בין השאר נעתר לבקשותיו של יצחק (אנטק) צוקרמן, להקדיש מזמנו לפעילות במוזיאון בית לוחמי הגטאות. לבקשתו זו, החל משנות השישים הקדיש יום בשבוע לפעילות בבית לוחמי הגטאות. אנטק, כמו איבינסקי, היה אף הוא בוגר הגימנסיה העברית "תרבות" בווילנה אם כי שנים רבות לפניו, ונקשרו ביניהם, וגם עם צביה רעייתו, קשרים אמיצים. עוד בחייו של אנטק היה איבינסקי היוזם והמקדם של "המכון ללימודי השואה" בבית לוחמי הגטאות. לאחר מותו של אנטק היה איבינסקי, בהתאם לצוואתו ולרצונו של אנטק, היוזם והמקדם של הקמת מרכז "יד לילד" בבית לוחמי הגטאות. בעקבות ההחלטה לקיים קשרים בין הבית ובין גרמניה ומשלחות גרמניות - בניגוד לצוואתו של אנטק - התפטר איבינסקי מפעילותו בבית לוחמי הגטאות.
בשנת 2003 היה זאב איבינסקי היוזם של הוצאת המהדורה העברית של האנתולוגיה "פיין און גבורה – אין דעם יידישן עבר אין ליכט פון דער קעגנווארט" תמוז ת"ש, היא אנתולוגיית הענות והגבורה, ביידיש, שראתה אור לראשונה בסמינר מחתרתי של תנועת דרור בגטו ורשה על ידי יצחק (אנטק) צוקרמן ואליהו גוטקובסקי, והייתה למסד הרעיוני המכונן של ההתנגדות המזוינת בגטאות ובפרט במרד גטו ורשה. האנתולוגיה ראתה אור לראשונה בעברית ביוזמתו של זאב על ידי תנועת "הנוער העובד והלומד", במהדורה פנימית, ומשמשת כמסד רוחני ל"מסע לגילוי שורשי המהפכה הציונית ומרד תנועות הנוער בשואה" שמקיימת תנועת הנוער העובד והלומד מדי שנה לכלל חניכיה בכיתה י"א. בשנת 2011 ראתה האנתולוגיה אור מחדש בהוצאת דרור לנפש, ההוצאה של תנועת דרור ישראל.
במשך שנים ארוכות, מאז שנות ה-90, מקיים זאב איבינסקי קשר אמיץ עם מדריכים ומחנכים במערכת החינוך והפעילות של התנועה, תוך פגישות, שיחות והרצאות עם מדריכיה וראשיה של התנועה, בהכנות מדריכי מסעותיה לפולין, תוך התמודדות אקטואלית עם שאלות ההיסטוריה והמרטירולוגיה היהודית, בסוגיות הגבורה, ההקרבה, והמרד בזיקה למציאות הקרובה והאקטואלית. כל זאת תוך הדגשת החשיבות אותה הוא מוצא בעיסוק המתמיד בלימוד ההיסטוריה – ככלי ללימוד עצמנו:
ספריו ופרסומיו.
פרסומים בעברית.
פרק א "התכחשות ושמד", מבפנים מ', 1, חורף תשל"ח, מרץ 1978.
פרק ב' "בדרך לירושלים", מבפנים מ', 2–3, קיץ תשל"ח, אוגוסט 1978.
אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון
אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון (באנגלית: George Washington University, ידועה גם בקיצור: GWU) היא אוניברסיטה פרטית השוכנת בוושינגטון במחוז קולומביה שבארצות הברית.
האוניברסיטה קרויה על שמו של נשיא ארצות הברית הראשון, ג'ורג' וושינגטון, והוקמה ב-9 בפברואר 1821 בשם "The Columbian College in the District of Columbia", אך שמה שונה לשם הנוכחי בשנת 1904.
המיקום האורבני של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון במרכז וושינגטון די. סי., הוא אידיאלי לחובבי הפוליטיקה וחיי העיר. בית הספר משתרע על פני שכונת פוגי בוטם של D.C., בסמוך למחלקת המדינה, לבית הלבן, ולמול. סטודנטים לתארים מתקדמים ואחרים נדרשים להתגורר בקמפוס, והחל משנת הלימודים של 2018, הסטודנטים המתחילים נדרשים להתגורר גם הם בקמפוס.
נכון לשנת 2016 לומדים באוניברסיטה כ-27,000 תלמידים בעשרות פקולטות שונות. האוניברסיטה מעניקה תארים אקדמיים, מתואר ראשון עד דוקטורט.
בוגרי האוניברסיטה.
פוליטיקאים, אנשי עסקים ואנשי צבא רבים הם מבוגרי האוניברסיטה, בין השאר ניתן למנות:
כמו כן למדו באוניברסיטה ג'קלין קנדי-אונאסיס, אשתו של נשיא ארצות הברית ה-35, ג'ון פיצג'רלד קנדי ולורה בוש, אשתו של נשיא ארצות הברית ה-43, ג'ורג' ווקר בוש.
Mass Effect (סדרת משחקים)
Mass Effect היא סדרת משחקי וידאו בקטגוריית משחקי תפקידים ויריות בגוף שלישי שעלילתה מתבססת על מלחמות בדיוניות, המשחק עצמו הוא על מדע בדיוני. הסדרה יצאה לפלטפורמות ה-Xbox 360, ה-Microsoft Windows, ה-PlayStation 3, ה-iOS, ה-iOS והאנדרואיד. בסדרה יש שבעה משחקים.
דייוויד תייל
דייוויד אגמונט תייל (באנגלית: David Egmont Theile; נולד ב-17 בינואר 1938). הוא שחיין אוסטרלי בעבר, אלוף אולימפי פעמיים ברציפות (מלבורן 1956 ורומא 1960) ושיאן עולם במשחה ל-100 מטר גב. לאחר מכן הוא הפך למנתח מוביל ומנהל רפואי.
ביוגרפיה.
תייל נולד במריבורו שבקווינסלנד.
אלוף אולימפי.