וֶלוֶול פסטרנק (באנגלית: Velvel Pasternak; 1 באוקטובר 1933 – 11 ביוני 2019) היה חוקר מוזיקה יהודי שהתגורר בארצות הברית והתמחה בעיקר בחקר מוזיקה חסידית. במהלך עבודתו הוציא פסטרנק הקלטות רבות הקשורות לתחום עבודתו. הוא הוציא למעלה מ-26 הקלטות ו-150 ספרים מאז 1971. על אף שתחום עבודתו השתרע על מוזיקה ישראלית, יידית, לדינית ומוזיקה שעסקה בשואה, הוא הרצה לרוב על מוזיקה חסידית.
ביוגרפיה.
פסטרנק נולד בטורונטו שבקנדה, להורים שהיגרו לקנדה מפולין ב-1930. לאחר שקיבל חינוך יהודי מסורתי בעירו, נשלח ללמוד בישיבה יוניברסיטי בניו יורק. שנה לפני שנסמך לרבנות עזב את האוניברסיטה ועבר ללמוד בבית הספר ג'וליארד. בנוסף, קיבל תואר מוסמך בחינוך מוזיקלי באוניברסיטת קולומביה. לאחר מכן, עבד מספר שנים כמורה לזמרה בבתי ספר יהודיים, מנצח מקהלות ומרצה לחזנות. בהמשך שב לאוניברסיטת קולומביה ללמוד לדוקטורט.
בשנת 1971 ייסד את הוצאת Tara (שם ההוצאה נגזר משמה של בתו עטרה), ובה הוציא מגוון פרסומים של מוזיקה יהודית: יצירות חזנות, אנתולוגיות של מוזיקת כליזמרים, וכן מלחינים מודרניים של מוזיקה יהודית כמו שלמה קרליבך.
נפטר ב-11 ביוני 2019, בעקבות דום לב שבו לקה במאי 2019, ממנו לא התאושש.
הותיר אחריו את רעייתו, גולדי לבית גרבר, שני בנים, שלוש בנות ונכדים.
תוכנת תקע
מחוזות סנט וינסנט והגרנדינים
מבחינה מנהלית מחולקת סנט וינסנט והגרנדינים לשישה מחוזות (Parish – קהילה), שמתוכם חמישה נמצאים על האי סנט וינסנט, ואילו המחוז השישי, מחוז הגרנדינים, כולל את כל איי הגרנדינים השייכים למדינה.
מג'דל יאבא
מג'דל יאבא (בערבית: مجدل يابا, "מגדל יפו", על שום שממנו נראית במערב הרחוק העיר יפו; נקרא גם מג'דל צאדק – מגדל צדק) היה כפר ערבי בירכתי השרון ולמרגלות הרי השומרון – כ-6 ק"מ מזרחה מפתח תקווה, בצד הכביש פתח תקווה וראש העין–בן שמן (היום כביש 444). הכפר הוקם על הריסות היישוב היהודי מגדל אפק מתקופת בית שני. במלחמת העצמאות נכבש הכפר, נהרס והתרוקן מתושביו. מרכז הכפר, על שרידיו הארכאולוגיים מתקופות שונות, הוכרז בתחילת המאה ה-21 כגן לאומי מגדל אפק.
סקירה היסטורית.
בתקופת בית שני התקיים יישוב יהודי במקום בשם מגדל אפק, שהוקם כבר בתקופה החשמונאית (במאה ה-2 לפנה"ס), במטרה לבצר את הדרך הראשית בארץ ישראל שעברה למרגלות האתר. הוא נקרא מגדל אפק כיוון שצפה על העיר אפק שממערב לו. היישוב נהרס על ידי הרומאים בזמן המרד הגדול בשנת 67 לספירה. האתר היה חלק ממערכת התיישבות מפותחת במרכזה בעמק נחל הירקון ואשר הגיעה לשיאה בתקופות הרומית והביזנטית.
במהלך התקופה העות'מאנית התיישבו כפריים מאזור השומרון בכפרים מבוצרים במערב השומרון, בסמוך למישור החוף, כדי לעבד את האדמות הפוריות. כך גובש בחורבות האחוזה הצלבנית גרעין כפרי שנקרא מג'דל יאבה שמנה 44 נפשות (על פי עדות משנת 1596). הכפר נזכר בשם "מג'דה" במפת ז'קוטן, שמתבססת על מדידות שבוצעו במהלך מסע נפוליון ללבנט בשנת 1799 לספירה.
במאה ה-19 השתלט על האזור שייח' צאדק אל ג'מעיני ובנה אחוזה על חורבות המצודה לריכוז שלטונו ולצורך גביית מיסים באופן בלתי חוקי מעוברי אורח, לבסוף הגלו אותו השלטונות העות'מאנים. מאז הכפר מג'דל יאבא כונה על שמו גם בשם מג'דל צאדק שתורגם לעברית כ"מגדל צדק", אך במספר מפות, כמו גם ברוב המקורות, נקרא המקום מג'דל יאבא.
במחצית השנייה של המאה ה-19 השתפו אנשי מג'דל יאבא, לצד ערביי קלקיליה והשבט ערב אל-ג'ראמנה (אזור נווה ירק) במלחמה שבטית נגד אנשי אבו כישכ ובעלי בריתם הבדואים מצד שני, שבמהלכה נהרג השיח' פארס אבו כישכ, אך אנשי מג'דל ובעלי בריתם הובסו.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה מחוז לוד (1945). על פי סקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 שטחי אדמותיו היו 26,632 דונם והכפר מנה 1,520 נפשות. במלחמת העצמאות הכפר שימש בסיס לכוח הערבי ובו התבצרו חיילים עיראקים. ב-13 ביולי 1948 נכבש הכפר על ידי לוחמי חטיבת אלכסנדרוני, תושביו הפכו לפליטים ונמצאים, ברובם, במחנה הפליטים בלאטה שבשכם.
התקופה המודרנית.
ליד מסעף הכבישים ובכניסה אל הכפר ההרוס ניצבת אנדרטה לזכר הלוחמים במלחמת העצמאות שנפלו בכיבוש הכפר. על אדמות הכפר יושבים היום היישובים ראש העין, עינת, גבעת השלושה וקיבוץ נחשונים.
קבר השיח הממוקם בפינה הצפון-מזרחית של האתר הוא קברו של באראז אד-דין (Sheikh Baraz Ed Din) כפי שמופיע במפת הקרן לחקר ארץ ישראל, ולא שיח' צאדק כפי שבטעות מוזכר בכמה מקומות.
מחוזות סנט לוסיה
מבחינה מנהלית סנט לוסיה מחולקת ל-11 מחוזות (Quarter).
קבוצת הדטוליט
מחוזות סנט קיטס ונוויס
מבחינה מנהלית סנט קיטס ונוויס מחולקת ל-14 מחוזות (Parish – קהילה), מתוכם שבעה נמצאים על האי סנט קיטס וחמישה על האי נוויס.
מריו ג'יאקומלי
הדפס פלטינום
הדפס פלטינום הוא סוג של הדפס מונוכרומטי המיוצר בתהליך צילומי כימי, במהלכו הדמות נוצרת על פני הנייר על ידי שכבה של פלטינה. סוג הדפס זה מאופיין בטווח גוונים ארוך במיוחד, עומק ופרוט הצללים, ועמידות יוצאת דופן לאורך זמן.
סקירה היסטורית.
אדולף פרדיננד גהלן () היה הראשון שתיעד בשנת 1804 השפעה של אור על מלחי פלטינה, לאחר ששם לב לשנוי צבעם לאחר חשיפה לקרניים אולטרה סגולות (UV). ב-1831, יוהאן וולפגן דובראינר () צפה בפירוק של אוקסלט ברזלי כתגובה לחשיפה לקרני UV, וכייל את הרגישות של מלחי פלטינה לקרינה אולטרה סגולה. בשנת 1832, ג'ון הרשל דיווח באוקספורד שתמיסת פלטינה בתערובת של חומצות הידרוכלוריות וחנקניות מגיבה לחשיפה לאור ביצירת משקע צהוב. במשך שנות ה-40 של המאה ה-19 ביצע רוברט הנט () ניסויים בניירות מצופים בפלטינום כלוריד, ואף הצליח לייצר תמונה כשפיתח נייר מצופה חשוף לאור בתמיסת מלחי כספית. אומנם, תמונות אלא לא היו יציבות ונעלמו לאחר זמן מה.
בשנת 1858, ס.ג'יי. ברנט (C. J. Burnett) היה ראשון שאימץ את הניסויים הקודמים כדי ליצור תהליך מבוקר ליצירת תצלומים. ניסיונותיו עם פלטינה אומנם לא צלחו, אבל הדפסי אורניום שפותחו בתמיסת כסף חנקתי וקובעו באמוניה היו מוצלחים ביותר. ברנט קרא להדפסים אלו "פלדיוטייפ" ().
תהליך יצירת הדפס פלטינום בצורתו העכשווית הומצא ב-1872 על ידי ווליאם וויליס (), שחיפש דרך ליצור הדפסים יציבים בתהליך ידידותי למשתמש. התהליך של וויליס כלל חשיפה של נייר מצופה באוקסלט ברזלי לאור המכיל קרני UV, ופיתוחו תוך חימום בפוטסיום אוקסלט, שהפך מלחי פלטינה לפלטינה מתכתית.
לוויליס הוענקו כמה פטנטים על פיתוחיו, והוא ייסד חברה מסחרית ראשונה לייצור ניירות פלטינום, "פלטינוטייפ קומפני" ("The Platinotype Company"). בשנת 1892 וויליס המציא תהליך פיתוח שלא דרש חימום, וכתוצאה תהליך הדפס הפלטינום רכש במהירות הכרה כשיטה נגישה וקלה למימוש שהובילה לתוצאות איכותיות. בתחילת המאה ה-20 ניירות פלטינום יוצרו בצורה מסחרית (אפילו על ידי חברת קודאק) נמכרו באירופה ובארצות הברית, והיו פופולריים הודות לעושר הגוונים והיציבות לאורך זמן.
בהמשך המאה תהליך הדפס פלטינום ירד בפופולריות שלו והוחלף על ידי הדפס כסף – בעיקר בגלל עליית מחיר הפלטינה, והעובדה שעקב הצורך בחשיפה לקרינה אולטרה סגולה, התהליך אינו מאפשר הגדלה ישירה מנגטיב, אלא רק הדפסי מגע (שגודלם כגודל הנגטיב). כיום לא ניתן לרכוש ניירות פלטינום מסחריים, אך חומרים מוכנים לייצור עצמי ניתנים להשגה אצל ספקים אחדים.
תיאור של תהליך ההדפסה.
התהליך מבוסס על העובדה שמלחי מתכות מסוימים עוברים למצב מתכתי לאחר חשיפה לקרני UV. תהליך הפיתוח מוביל להפיכת מלחי פלטינום לפלטינום מתכתית, ועודפי המלחים נשטפים בתהליך הקיבוע. התוצאה היא דמות עמידה ביותר: אורך חיי ההדפס הוא כאורך חיי נייר הבסיס.
חומרים הבונים את הדימוי רגישים לאור UV בלבד ורגישותם נמוכה מאוד כך שזמני החשיפה הנדרשים הם ארוכים (5 - 30 דקות בהתאם לעוצמת התאורה). לכן תהליך ההגדלה כפי שמקובל בהדפס כסף איננו אפשרי מבחינה טכנית. הדפסי פלטינום נעשים בהדפסת מגע, בה הנגטיב מוצמד לנייר הצילום בזמן החשיפה – בדרך כלל באמצעות מסגרת מיוחדת. החשיפות יכולות להיעשות בשמש או במתקן UV מיוחד. יש מספר שיטות להכנת האמולסיה ובחלקן המתכת נוצרת כבר בשלב החשיפה לאור ולכן אין צורך בשלב פיתוח נוסף בדומה להדפסות כסף. אחר כך ההדפסה עוברת שלב קיבוע שבו נשטפים כל החומרים שלא התפתחו ולבסוף שטיפה.
תכונות ההדפס.
הדפס פלטינום ידוע כבעל יכולת שחזור טווח הגוונים העשיר ביותר, הרבה מעבר לזה של הדפס כסף. אזורים השחורים בדמות הם עמוקים מאוד, ועשירים בפרטים. עושר גוונים זה, בחלקו הניכר, הוא תוצאה של תהליך המיסוך העצמי (self-masking) הקורה בזמן החשיפה: באזורים שנחשפו לאור נוצר מסנן שמאט את קצב החשיפה ומונע חשיפת יתר. גוני ההדפס יכולים להשתנות מקרים לחמים, והם מבוקרים על ידי גורמים כגון סוג וטמפרטורת המפתח, או תוספות לחומרים הרגישים לאור.
דאגלס פיירבנקס
דאגלס פיירבנקס (באנגלית: Douglas Fairbanks; 23 במאי 1883 – 12 בדצמבר 1939) היה שחקן, תסריטאי, במאי ומפיק סרטי קולנוע יהודי-אמריקאי. נודע בעקבות הסרטים האילמים בהם השתתף. פיירבנקס היה גם ממייסדי יונייטד ארטיסטס והאקדמיה האמריקאית לקולנוע וכן מנחה האוסקר הראשון, שנערך בשנת 1929. עם נישואיו למרי פיקפורד בשנת 1920, הם עד מהרה נהפכו לזוג הנוצץ בהוליווד ופיירבנקס כונה "המלך של הוליווד". בנו הוא השחקן דאגלס פיירבנקס ג'וניור.
קורות חיים.