ביולי 1964 חתמה דרום אפריקה עם חברת טומסון (Thomson-CSF) האמריקנית, על חוזה לאספקת טילי קרקע אוויר במקום הזמנה לאספקת טילי בלאדהאונד (Bristol Bloodhound) שממשלת בריטניה סירבה לשלוח. היו אלה טילי הקרוטייל (Crotale) שהיו בשימושה של טייסת הנ"מ מס' 120 החל מ-1970 ועד לסוף שנות השמונים. בין השנים 1978 עד 1993 ייצרה דרום אפריקה שישה כלי נשק גרעיניים לשיגור דרך האוויר. האמברגו הבינלאומי על נשק שהוטל על משטר האפרטהייד גרם לכך שהחייל לא יכול היה לקבל מטוסי קרב מודרניים שיוכלו להתמודד עם מטוסי הקרב הסובייטים ובעיקר עם מטוסי המיג-23 הקובנים שנכנסו לזירה בשלב זה של מלחמת הגבול. דרום אפריקה שיתפה פעולה עם ישראל, פיתחה את מטוסי ה"צ'יטה" על פי מטוסי הכפיר הישראלים ובהמשך קיבלה מטוסי כפיר שהוצאו משירות בחיל האוויר הישראלי. מידע זה הוכחש בתוקף הן על ידי ישראל והן על ידי דרום אפריקה.
החל משנת 1990, כאשר האיום החיצוני נחלש, כוחו המבצעי של חיל האוויר הדרום אפריקאי צומצם. בשלב הראשון הוצאו מהשירות כמה סוגי מטוסים כמו מסוקי הקנברה (Canberra B(1)12), הסופר פרלון והווסטלנד וואספ (Westland Wasp) ומטוסי הקודו (Kudu) ומטוסי ה- Piaggio P.166. צעדים נוספים להקטנת כוחות של החיל כללו את הקטנת פעילותו של הבסיס בפורט אליזבת ואת סגירתן של 8 טייסות.
אחרי 1994.
אחרי הבחירות הרב-גזעיות הראשונות בדרום אפריקה שנערכו ב-1994, הפך חיל האוויר הדרום אפריקאי חלק מכוחות ההגנה הלאומיים של דרום אפריקה (SANDF). החיל נחשב כיום לאחד מחילות האוויר האפקטיביים ביותר באפריקה שמדרום לסהרה, למרות הקיצוצים בגודלו שבוצעו בעקבות סיום מלחמת הגבול. הקיצוצים התקציביים שבוצעו גרמו לכמה מגבלות מבצעיות שנבעו מאובדנם של צוותי אוויר מנוסים. נעשה מאמץ להכניס לשירות כלי טיס חדישים כמו מטוסי הJAS-39 גריפן, מטוסי הוק (BAE Systems Hawk), מסוקי רויפלק (Rooivalk), מסוקי A-109 ומסוקי הלינקס (Lynx). ביטול הזמנתם מטוסי התובלה איירבוס A400M מנע את יכולת התובלה האווירית שנדרשת למבצעים בתחומי דרום אפריקה, במרחב וביבשת. כיום מתמצה יכולת הקרב של החיל במטוסי הגריפן ובמסוקי הרויפלק. שעות הטיסה של מטוסי הגריפן יקרות וכדי לחסוך בהם ולשמור על כשירותם של טייסי הגריפן, הם מבצעים טיסות אימון על מטוסי ההוק, ששעת הטיסה שלהם זולה יותר, כאשר תא הטייס שלהם הותאם למאפיינים של הגריפן. מספרם של טייסי הגריפן הוא כעת סודי, עם זאת מטוסי הגריפן מוכנסים כעת לסבב אחסנה כדי לנצל את שעות הטיסה המוגבלות על פני כל צי המטוסים. הקיצוצים התקציביים גרמו גם לקרקוע מסוקי ה-A-109.
סמלים ודרגות.
דרגות.
בשנת 2002 שונו דרגות החיל לאחר שהיו מקבילות לאלה של הצבא. השינוי בוצע כדי להתאים את סולם הדרגות לסטנדרטים הבינלאומיים של חילות אוויר.
כוח אדם.
נכון ל-31 במרץ 2012 מונה כוח האדם של חיל האוויר הדרום אפריקאי 11,245 איש בשירות קבע ו-831 איש בשירות מילואים.
כוחות המילואים של החיל הם מאגר של אנשי מילואים שלפי הצורך מתגברים את היחידות הסדירות כבודדים. כל המקצועות מיוצגים בכוח המילואים, כולל טייסים. שירות המילואים הטריטוריאלי של החיל (Air Force Territorial Reserve) מורכב מ-9 טייסות של כלי טיס פרטיים שמופעלים על ידי טייסים במילואים במסגרת החיל ומבצעים משימות תובלה קלות ומשימות תצפית.
יחידות החיל.
יחידות נוספות.
יד הזיכרון של החיל.
יד הזיכרון של חיל האוויר הדרום אפריקאי (South African Air Force Memorial) הוא אתר זיכרון לטייסי ולחיילי החיל שנהרגו או מתו בעת שירותם בגיס התעופה הדרום אפריקאי (SAAC) ובחיל האוויר הדרום אפריקאי (SAAF) מאז 1915 ועד היום. האתר ממוקם בסווארטרופ (Swartkop) ליד פרטוריה.
מוזיאון החיל.
מוזיאון חיל האוויר הדרום אפריקאי (South African Air Force Museum) משמש אכסניה למוצגים הקשורים להיסטוריה של החיל. הוא מתפרס בשלושה אתרים: בסווארטקופ (Swartkop), בקייפטאון ובפורט אליזבת. האתר בסווארטקופ הוא הגדול משלושתם ובו נמצאים לפחות חמישה האנגרים ובהם כמה מטוסים צ'יטה וסימולטור טיסה של מטוס צ'יטה.
צוות האווירובטיקה.
צוות האווירובטיקה של החייל (Silver Falcons) מתאמנים בבסיס החיל לאנגבאווג (Langebaanweg) ליד קייפטאון. הצוות משתמש במטוסים פילטוס (Pilatus PC-7 Mk II Astra), מטוס האימון הבסיסי של החיל במבנה של 5 מטוסים. מטרות התצוגות הם: שיפור תדמית החיל, עידוד מתגייסים והגברת הגאווה הלאומית בציבור.
וינזור מקיי
וינזור מקיי (באנגלית: Winsor McCay; סביבות 1867 – 26 ביולי 1934) היה קריקטוריסט ואנימטור אמריקאי, הידוע בעיקר על יצירת הקומיקס "ליטל נמו" (1905–1914; 1924–1926) וכן הקומיקס ואחד מסרטי האנימציה הראשונים, "גרטי הדינוזאור" (1914). בנוסף כתב תחת שם העט סילאס (Silas) את הקומיקס "Dream of the Rarebit Fiend" (1904–1925).
קריירה.
בצעירותו עסק מקיי ביצירת כרזות ובהופעה במופעים במרכזים קהילתיים קטנים. ב-1898 החל לאייר עבור עיתונים ומגזינים שונים. ב-1903 הצטרף לצוות העיתון "ניו יורק הראלד" ובו פרסם רצועות קומיקס כגון "Little Sammy Sneeze" ו-"Dream of the Rarebit Fiend", שזכו לפופולריות. ב-1905 החל לפרסם את רצועת הקומיקס "ליטל נמו", קומיקס בסגנון ארט נובו אודות ילד קטן וחלומותיו ההרפתקניים.
מקיי נחשב מחלוצי סרטי האנימציה בארצות הברית. בשנים 1911–1921 יצר במימון עצמי עשרה סרטים, בהם "גרטי הדינוזאור". על סרטו השאפתני והפטריוטי "The Sinking of the Lusitania" (1918) עבד עם צוותו במשך 22 חודשים, אך הסרט לא זכה לפופולריות כמו סרטיו הקודמים. דמותו של גרטי הדינוזאור זכתה לפופולריות ולביקורות חיוביות, ובהמשך לאזכורים רבים במחוות קולנועיות שונות. היוצר וולט דיסני תיאר את יצירותיו של מקיי כמקור השפעה משמעותי על עבודתו.
מקיי היה נשוי למוד לאונור מקיי, ונולדו להם בן ובת. הוא מת בניו יורק ב-1934. לאחר מותו יצירותיו כמעט ולא נשמרו; רבות מהן עלו באש בשריפה שפרצה בביתו בסוף שנות ה-30, ועבודות נוספות נמכרו על ידי צאצאיו. מבין עבודותיו, נשמרו סרטי "גרטי הדינוזאור" בצורה הטובה ביותר, והסרט הראשון בסדרה נמצא כיום בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
הזדהות עם התוקפן
סניגליה
סניגליה (באיטלקית: Senigallia; עד לתחילת המאה ה-20 נקראה סיניגגליה [Sinigaglia]) היא קומונה ונמל דיג קטן היושבת על חופי הים האדריאטי וממוקמת בנפת אנקונה שבמחוז מארקה, איטליה, במרחק של 25 ק"מ מהעיר אנקונה. סניגליה היא אחת מאתרי הנופש שעל חוף הים המתוירים ביותר במחוז, ובאים אליה תיירים (בעיקר משפחות) מכל רחבי אירופה. נהר המיסה זורם בתוך העיר וממנה נשפך אל הים האדריאטי.
היסטוריה.
סניגליה נוסדה במאה ה-4 לפנה"ס על ידי שבט גאלי מהסנונים (Senones). מעט לפני שנת 280 לפנה"ס (בקירוב), נכבשה סניגליה על ידי הרומאים והפכה לקולוניה הרומית הראשונה לחופי הים האדריאטי. שמה של העיר (Sini) הוא ככל הנראה שיבוש של הרומאים את השם שניתן לה על ידי הסנונים, ואילו התוספת "Gallica" נועדה על מנת להבדיל בינה לבין העיר סיינה (Siena) שבאטרוריה. סניגליה מוזכרת בהקשר של תבוסת עזרובעל ברקה בקרב מטאורוס שהתרחש באזור בשנת 207 לפנה"ס.
סניגליה הוחרבה על ידי פומפיוס בשנת 82 לפנה"ס ומתקופה זו אינה נזכרת לעיתים קרובות. בהמשך הוחרבה העיר שנית על ידי אלאריק הראשון מלך הוויזיגותים, בוצרה על ידי הביזנטים והוחרבה על ידי הלומברדים במאה ה-8 ושוב על ידי הסרצנים במאה ה-9.
בסניגליה מתקיים אחד מהגדולים שבירידים באיטליה, ומקורו מתוארך לשנת 1200 כאשר קיבל סרגיוס (Sergius) דוכס סינגליה שרידים ודאיים של מריה מגדלנה מדוכס מרסיי, שאת ביתו הוא אירס. ליריד מגיעים סוחרים מצרפת, הולנד, אוסטריה, גרמניה ובעיקר מהלבנט.
העיר ניזוקה באופן קשה כתוצאה ממלחמות הגואלפים והגיבלינים עד כדי כך שנבחרה על ידי דנטה כדוגמה אופיינית לעיר חרבה. במאה ה-15 נכבשה ועברה מיד ליד בין בית מלטסטה ויריביהם. בשנים 1450–1455 הקים סיג'יזמונדו פאנדולפו מאלאטסטה (Sigismondo Pandolfo Malatesta) מרימיני ביצורים חזקים סביב העיר. האפיפיור פיוס השני העניק את העיר לאחיינו, אנטוניו פיקולומיני (Antonio Piccolomini), אך לאחר מותו של האפיפיור בשנת 1464 הסירו אותו אנשי העיר מעליהם. בשנת 1742 ניסה ג'קומו פיקולומיני (Giacomo Piccolomini) לכבוש את העיר, אך נכשל. האפיפיור סיקסטוס הרביעי העביר את השליטה בעיר למשפחת דלה רוברה (Della Rovere) ומהם הועברה השליטה בעיר בשנת 1516 לידי לורנצו דה מדיצ'י. משנת 1624 הפכה סניגליה לחלק ממדינת האפיפיור ובדומה לשאר שטחי המארקה, היא נמסרה בשנת 1860 לממלכת איטליה.
אתרים מרכזיים.
על אף היותה עיר עתיקה העשירה בהיסטוריה, חזותה של סינגליה כיום היא מודרנית ורחובותיה רחבים.
בודה/גלימט
מועדון כדורגל בודה/גלימט הוא מועדון כדורגל המשחק בעיר בודה בנורווגיה. המועדון עלה לליגת העל הנורווגית בסוף עונת 2013 לאחר ארבע עונות ברציפות בליגה השנייה בנורווגיה. המועדון זכה בשני גביעים והגיע לגמר הגביע הנורווגי שלוש פעמים נוספות. ב-2020 זכה המועדון באליפות ליגת העל הנורווגית הראשונה שלו, וב-2021 זכה באליפות שנה שנייה ברציפות.
היסטוריה.