כאשר הגיע גרובמן לישראל נחשב לעוף מוזר בזירת האמנות המקומית שבה נכחו מצד אחד המופשט האוניברסלי של קבוצת אופקים חדשים ומצד שני אמנות מושגית מקומית כמו זו של רפי לביא. לטענתו לא היה מקום בארץ לאמנות יהודית בעלת סממנים מהגולה. אמנם גם לפניו היו ציירים יהודיים, כמו שאגאל ואחרים, אולם לדעת גרובמן הם בדרך כלל היו קיטשיים. ב-1971 הציג את תערוכתו הראשונה בישראל, במוזיאון תל אביב לאמנות באוצרותו של חיים גמזו.
ב-1975 הקים גרובמן קבוצה אמנותית בשם 'לוויתן', בשיתוף פעולה עם שמואל אקרמן ואברהם אופק. הם ניסחו מניפסט שהתבסס על סגנון 'הסימבוליזם המאגי' שגרובמן החל לנסח ב-1959. יצירתה של קבוצת 'לוויתן' הייתה מעין הכרזת מלחמה על הממסד הישראלי באמנות. המטרה בהקמת הקבוצה הייתה להפוך ציירים ואמנים צעירים לאמנים בעלי ראיית עולם ויצירה עצמאית. בהקמת קבוצה זו גרובמן שאף לייצר יצירה ישראלית עצמאית מנותקת מהמערב. בסוף שנות ה-70 החל גרובמן ליצור במקביל מיצגים ופרפורמנס כמו סדרת "מלאך המוות" – מיצבים ופרפורמנס ללא קהל, שהתרחשו במדבר יהודה עם שילוב פסוקים מהתנ"ך. סדרה זו כללה שישה מיצבים נחשבת לאחת החשובות באמנות המיצב המקומית של שנות ה-70. גרובמן נהנה מלייצר פרובוקציות וסקנדלים במיצגים שונים שערך, למשל במיצג מסוף שנות ה-90 בו נראים כיסאות כמו של אוטובוס ומסביבם הכיתוב 'איד'בח אל-יהוד'.
בעשייתו המשיך גרובמן לפתח את השפה האמנותית שלו ואת שילובם של דימויים סמליים עם אות ומילה כתובה, בציורים וקולאז'ים. בשנות ה-80, צייר על דימויים מודפסים ועטיפות ספרים בטכניקה שכינה "פוליגראז'". גרובמן נהג לצייר על חומרים ויזואליים מהתקופה הסטליניסטית אך בסגנון המנוגד אליהם ולאסתטיקה התעמולתית שלהם. בעבודותיו גרובמן אף תקף את לנין עצמו שעד אז הוצג באיורים נטורליסטים, בסצנות אופטימיות ותמימות. בחלק מעבודותיו גרובמן התייחס לנושא השואה כמו בעבודה 'הקבר של מיכאיל גרובמן בעיר דובסרי' (1981), עיר מולדבית שבה נרצחו סבו וסבתו של האמן. מיכאיל יצר מעל ל-250 פוליגראזים, בהם שילב בין דימויים מהיהדות ומהתרבות הרוסית תוך כדי ביקורתיות אירונית חריפה.
ספרות ושירה.
גרובמן השתלב היטב בחוגי הספרות והאמנות המקומיים. את הזיקה של גרובמן למילה הכתובה נתן לראות בספריו הרבים, השירים וכתבי העת שהוציא לאור. כתביו של גרובמן זכו לאהדה רבה הן בקהילה הרוסית והן בקהילה הישראלית. כאשר עלה גרובמן לארץ פרסם בירושלים עיתון בשפה הרוסית בשם "לוויתן". בנוסף גרובמן פעיל בכתב העת ברוסית 'זרקאלו'שהקים יחד עם אשתו, העורכת והמבקרת אירינה ורובל. שיריו פורסמו בשפות רבות בכתבי עת ובאנתולוגיות.
ארז'בט פורגאץ'-האן
ארז'בט פורגאץ'-האן (במקור Hann Erzsébet Anna, בהונגרית: Forgács-Hann Erzsébet; בודפשט, 3 באפריל 1897 – בודפשט, 8 בינואר 1954) הייתה פסלת, גרפיקאית, סופרת יהודייה-הונגרייה.
ביוגרפיה.
ארז'בט האן נולדה במשפחה יהודית כבתם של לאיוש האן (1861–1944) הפקח הראשי של הרכבת הממלכתית של הונגריה, ושל יוזפה לדרר (1866–1941). היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת פאזמני פטר (היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) במחלקה לפילוסופיה ולתולדות האמנות. לאחר מכן הייתה תלמידה פרטית של הפסל ז'יגמונד קישפלודי שטרובל. בשנים 1927 עד 1928 למדה בפריז. משנת 1928 הייתה כבר אמנית מציגה. בשנת 1933 השתתפה בתערוכת האוסף ה-80 של הסלון הלאומי. בשנת 1957 העניק בעלה את עיזבונה לגלריה המודרנית של פץ'.
חייה הפרטיים.
בעלה הראשון היה מיקלוש ז'יגמונד סאפלונצאי-מיהאלוביץ', איתו התחתנה ב-9 ביוני 1919 בצינקוטה.
בעלה השני, היה פאל גגשי קיש (1900–1993), פרופסור לרפואה. הם נישאו בשנת 1936 במתיאשפלד.
ברמבל
ברמבל (באנגלית: Bramble, שיח פטל שחור) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי, המבוסס על ג'ין, מיץ לימון טרי וליקר פטל שחור (crème de mûre).
הכנה.
את הקוקטייל מכינים בשייקר, אליו מוזגים את כל הרכיבים, פרט לליקר פטל שחור, ומנערים עם קרח. לאחר מכן מוזגים לתוך כוס אולד פאשנד, המלא בקרח כתוש. לבסוף מוזגים לכוס של ליקר פטל שחור.
הקוקטייל מקושט לרוב בפלח לימון ופירות יער טריים.
היסטוריה.
קוקטייל הברמבל הומצא בלונדון, בשנת 1984, על ידי הברמן דיק בראדל (Dick Bradsell), שעבד בבר Fred's Club בסוהו. ההשראה לקוקטייל היה זיכרון הילדות של בראדל, שנהג לקטוף פטל שחור באי וייט. שם המשקה Bramble הוא כינוי לשיח פטל שחור באנגלית.
וריאציות.
לעיתים, ליקר פטל שחור (הנדיר יחסית) מוחלף בקרם דה קסיס, שהוא רכיב קל יותר להשגה. מלבד זאת, ניתן להשתמש בריבה כתחליף לליקר פטל שחור.
לעיתים מוסיפים מעט מי סודה מעל.
קרחון הולינגסוורת'
קרחון הולינגסוורת' (באנגלית: Hollingsworth Glacier) הוא קרחון בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
חלקו של הקרחון מצוי בשטח חסות רוס.
הקרחון הוא קרחון רחב, בעל שיפוע נמוך.
הקרחון מנקז את האזור שממזרח לגבעות רייקר.
הקרחון זורם לכיוון צפון - מזרח, ונשפך אל קרחון דייוויד בסמוך ממזרח לנונאטאקי טריו.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הקרחון.
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1956–1962.
מקור השם.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שמו של ג'רי ל. הולינגסוורת' (Jerry L. Hollingsworth), שהיה מטאורולוג בעונת החורף האנטארקטי בתחנת הקוטב הדרומי (תחנת אמונדסן סקוט) בשנת 1966.
אנג'לה קליין
אנג'לה קליין (נולדה ב-1975) היא אמנית ישראלית.
ביוגרפיה.
קליין נולדה במושב בן שמן בשנת-1975. בשנת 2000 סיימה תואר ראשון במדרשה לאמנות, ובשנת 2006 סיימה תואר שני בחוג לאמנות-יצירה, באוניברסיטת חיפה. היא מלמדת במדרשה לאמנות מאז שנת 2002 ושימשה בה כראש מדור פיסול, דיקאנית הסטודנטים וראש התוכנית למצוינות. בשנת 2014 קליין מונתה לראש המחלקה לאמנות במדרשה ללימודי אמנות של מכללת בית ברל. היא הציגה תערוכות יחיד במוזיאון הרצליה והשתתפה בתערוכות קבוצתיות רבות. קליין זכתה בפרסים חשובים, ביניהם פרס הדסה ורפאל קלצ'קין (2007), פרס האמן הצעיר משרד החינוך והתרבות (2003) ומלגת קרן תרבות אמריקה-ישראל (2000).
עבודותיה.
יצירותיה המוקדמות של קליין עסקו בפירוק מושג הציור, על ידי יצירת אובייקטים פיסוליים המורכבים משכבות של צבע. ביצירותיה המאוחרות יותר, קליין עושה שימוש במגוון של טכניקות אמנותיות כצילום או מיצב, בעזרתן בוחנת קליין את היחס שבין ציור לפיסול ובין הצופה ליצירות האמנות.
עבודותיה עוסקות בקו התפר בין ציור לפיסול ובין ה"רדי מייד" לאובייקט האומנותי, מאופיינות בניקיון ומינימליזם, ומלוות במרחב לשוני המבטא ריבוי משמעויות. בשנת 2003 הציגה במוזיאון הרצליה תערוכת יחיד בשם "Linea Alba" מונח רפואי שפירושו "הקו הלבן" המתייחס לגיד שעובר במרכז הגוף. התערוכה כללה רצף עבודות העשויות צבע, זכוכית ומתכת החומקות מהגדרה ברורה של ציור או פיסול, ומעוררות שאלות על מעמדו של הציור, מעמדו של האובייקט והגבולות הדיפוזיים שבין מדיומים אומנותיים.
ב-2009 הוצגה בגלריית המדרשה התערוכה "Aquarela-Umbrella-Angela" (2009) שאצר דורון רבינא. שם התערוכה מבטא משחק מילים מחורז: אקוורל, על ציורי האקוורל השחורים שנתלו בכניסה לתערוכה, המטרייה כאזכור לרדי מייד הנקשר לדאדאיסטים-סוריאליסטים וחתימת שמה אנג'לה. על קירות החלל הלבן בגלריה המוארת באור כחול קר, נתלו אובייקטים גאומטרים לבנים, אשכולות ביצים שחורות תלויות על עמוד, בתוספת שני ציורי אקוורל, גלויה של היכל הספר בסיבוב של 90 מעלות ועבודה של חישוק על קיר בשם "Back to Blue". השם של העבודה המתייחס לצבע הכחול מתקשר לאמן איב קליין. קליין בוחנת את היחסים בין היש והאין, בין החומר והאין-חומר ובין חלל הגלריה כמרחב מלא-ריק. בנוסף מציגה בתערוכה: חישוקים לבנים מכופפים ממתכת, לפעמים הם מופיעים בזוג ולפעמים בבודדת. הם מצופים במעטפת לבנה המעניקה להם גלזורה של חרסינה או זכוכית חלבית.
בשנת 2010 הציגה קליין בסדנאות האמנים תערוכה בשם "White Minolta", בה הציגה מיצב שהורכב מציור וסדרת תצלומים העוסקת ביחסי גוף והצבע הלבן שנעשתה בעת שהייתה של קליין בדיסלדורף. התצלומים נעשו בסטודיו בו עבדה ומופיעים בהם אנשים אותם פגשה בגרמניה והזמינה להתארח לזמן מה בסטודיו. במפגש עמם, קליין משחה על פניהם צבע לבן באצבעותיה והתצלומים כולם מבקשים לגעת באפשרותו של מעבר זהיר שבין זרות לאינטימיות, המתרחש עם קיומו של מגע גופני – אצבעותיה על פני אדם שעדיין איננו מוכר אך כבר אינו זר. בשנת 2011 הציגה בגלריה הקיבוץ תערוכת יחיד בשם "גלם" .
בשנת 2013 הוצגה בגלריה האוניברסיטאית לאמנות תערוכתה בשם "Something old, something new, something borrowed, something blue", שאצר דורון רבינא. הכותרת לתערוכה שאולה משיר אנגלי מהמאה ה-19, "משהו ישן, משהו חדש" המונה את הדברים שהכלה, על פי המסורת, לשאת ביום כלולותיה. קליין מציגה בתערוכה צורות בסיסיות: קו, עיגול, ריבוע, קובייה. אובייקטים כמו בתי ארנבים, מתקני האכלה לציפורים, חפצי רדי-מייד ואובייקטים תעשייתיים בעלי צורות בסיסיות, ומופשטות הצבעים תעשייתיים ומינימליסטיים.
גלעד רטמן
גלעד רטמן (נולד ב-1975) הוא אמן וידאו ומיצב ישראלי.
ביוגרפיה.