סיירות המערכה הבריטיות פתחו באש על קלן, וזו נפגעה באורח אנוש תוך כמה דקות. ואולם, ביטי לא עצר כדי להשלים את הטבעתה; הוא זיהה במרחק גדול יותר את הסיירת אריאדנה ואוניותיו פתחו עליה באש. גם הפעם לא היה לסיירת הקלה סיכוי מול האוניות הגדולות, ותוך כמה דקות הייתה האונייה הגרמנית הרוסה; צוותה נטש אותה, ובשעה 3:10 טבעה. ביטי לא התעכב להשלים את ההטבעה בעצמו; הוא חשש מאוד ממוקשים ימיים שהיו עלולים להיות באזור, בשל הקרבה לנמלים הגרמניים. הוא גם חשש מיציאתן מהנמל של סיירות המערכה הגרמניות, שהגאות העולה איפשרה להן כעת לצאת. בשל כך, הורה ביטי לכל האוניות הבריטיות במפרץ לפנות מערבה, ולנתק מגע. בדרכו מערבה זיהה ביטי את קלן הטובעת, ותותחי הבריטים הטביעו אותה סופית. ביטי הורה למשחתות למשות את הניצולים, אך לאחר כמה דקות דיווחה אחת מהן על צוללת גרמנית באזור, והן עזבו את השטח. מתוך כ-485 איש שהיו בצוות הקלן, שרד רק אחד. אדמירל משנה מאאס היה בין הנספים.
הסיירות הגרמניות הנוספות שהיו באזור חמקו הודות לערפל ולאובך; ביום של ראות טובה היו בוודאי מוטבעות על ידי תותחיהן ארוכי הטווח של סיירות המערכה. הסיירת הגרמנית שטרסבורג הצליחה לחמוק בשל דמיונה לסיירות הבריטיות: הבריטים לא היו בטוחים באשר לזהותה, ועד שהובנה הטעות כבר חמקה אל תוך הערפל. בשעה 14:10 יצאו סיירות המערכה הגרמניות מולטקה ופון דר טאן ממפרץ יאדבוסן, והחלו בסריקת הזירה, אך עד אז הסתיים הקרב.
תוצאות ולקחים.
הקרב היה ניצחון בריטי ברור. הגרמנים איבדו שלוש סיירות קלות, מיינץ, קלן ואדריאנה, ומשחתת אחת, V-187. סיירת קלה נוספת, פראונלוב, ניזוקה. לגרמנים היו 1,242 נפגעים, ובהם 712 הרוגים, כולל אדמירל מאאס. 336 מלחים וקצינים גרמניים נפלו בשבי. אף אונייה בריטית לא טבעה, אף על פי שסיירת אחת ושלוש משחתות ניזוקו. מספר הנפגעים הבריטי היה גם הוא קטן בהרבה: 35 הרוגים ו-40 פצועים.
התוצאה החשובה ביותר של הקרב הייתה ההשפעה על הקייזר. וילהלם השני הורה לצי להימנע מעימותים העלולים להביא לאבדות גדולות. ראש המטה הכללי של הצי הקיסרי הגרמני, אדמירל הוגו פון פול, הודיע למפקד צי הים הפתוח, פרידריך פון אינגנול, שהקייזר דורש שכל פעולה מכריעה תאושר על ידו מראש. אדמירל אלפרד פון טירפיץ זעם על ההחלטה וטען שהיא פוגעת קשות בצי
תכנון הקרב מצד הבריטים לקה בבעיות רבות. ארת'וסה לא הייתה צריכה לצאת אל הקרב במצבה; האדמירליות לא העבירה מידע לכל הכוחות, ומצבים של ירי דו צדדי כמעט והתרחשו. מעבר לכך, הקרב הוכרע על ידי סיירות המערכה של ביטי, אך אלה נשלחו להשתתף בקרב רק ביוזמתו של ג'ליקו, מפקד הצי הגדול, ללא תכנון מראש של מטה האדמירליות. קצינים רבים בצי המלכותי סברו, שהיה ניתן להשיג ניצחון משמעותי בהרבה, עם תכנון טוב יותר.
גם הגרמנים מצאו בעיות רבות בפיקוד. הפיקוד הגרמני לא הבין את תמונת הקרב, והמפקדים בשטח לא העבירו דיווחים לפיקוד. הפיקוד הגרמני לא ידע מה תנאי מזג האוויר במפרץ, משום שרבי החובל לא דיווחו על כך; בווילהלמסהאפן שרר מזג אוויר בהיר, והמפקדים הגרמניים לא ידעו על הערפל השורר במפרץ. מאאס והיפר לא הבינו מה גודל הכוח הבריטי העומד מולם; רק בשעה 14:30 הועבר הדיווח על הימצאותן של סיירות מערכה בריטיות בזירה, נתון שבאותה שעה כבר לא יכול היה לסייע. מאאס והיפר לא הצליחו לשלוט על האוניות שבפיקודם, וזאת לעומת טרייוויט וביטי שהצליחו כעיקרון לשמור על שליטה ביחידותיהם. גם גודאינף, שאיבד קשר עם שתיים מן הסיירות שלו, שמר על מבנה מאורגן של ארבע האחרות.
יחד עם זאת, היו גם נקודות אור מבחינת הצי הגרמני. רמת הירי של הגרמנים הייתה טובה מאוד, והימאים הגרמניים גילו יכולת מקצועית גבוהה מאוד ואומץ לב רב. גם הבריטים הודו שלאחר הקרב לא היה איש שהעז יותר לבוז לצי הגרמני. האוניות הגרמניות הוכיחו, שהן מסוגלות לספוג נזק רב ולהחזיק מעמד: כל האוניות הגרמניות שטובעו נפגעו פעמים רבות והמשיכו להילחם זמן רב, גם בתנאים שבהם היה ברור שאין להן תקווה.
הפיקוד הגרמני החליט על שינוי בטקטיקת ההגנה על מפרץ הלגולנד. הצי הגרמני ייצא לקראת תוקפים רק בשייטות שלמות, או שלא ייצא כלל. במקום סיורי המשחתות, הוצבו שדות מוקשים ימיים כהגנה. ב-9 בספטמבר ניסו הבריטים שוב ליזום פשיטה דומה: משחתות בריטיות חדרו עד למרחק של כ-20 קילומטרים מהלגולנד, בחיפוי שש סיירות מערכה בפיקודו של ביטי, והצי הגדול כולו המתין מעבר לאופק, במרחק כ-160 קילומטרים. ואולם, הגרמנים היו נאמנים לתכנון שלהם, ואף אונייה גרמנית לא יצאה לקראת התוקפים. פשיטה נוספת שתוכננה ל-28 בספטמבר בוטלה, עקב מידע על שדות המוקשים הנרחבים שהניחו הגרמנים. הבריטים חששו שהגרמנים לא ייצאו כלל מנמליהם; הגרמנים חיפשו כעת דרכים חדשות להתמודד עם הצי הבריטי.
חברת אל על
חברת אל-על
קאבילדו
איונטמיינטו
איונטאמיינטו
שנקין
דפוס איתין
דפוס אתין
רפואת ספורט
רפואת ספורט היא תחום ברפואה המתמחה במניעה, אבחון וטיפול בפגיעות שנגרמו כתוצאה מעיסוק בספורט ופעילות גופנית. הפציעות בהן עוסקת רפואת הספורט הן בעיקר סיבוב או דפורמציה (עיוות-צורה) של מפרקים ושרירים.
רפואת ספורט מערבת תחומים רבים מן הרפואה המודרנית ומקשרת אותם אל הפעילות הגופנית: רפואת משפחה, אורתופדיית ספורט, רפואת ילדים, רפואת נשים, פיזיותרפיה, פיזיולוגיה של המאמץ, תורת האימון, תזונה, פסיכולוגיה, ביומכניקה (תורת התנועה), וכן טיפולים כגון עיסוי, כירופרקטיקה, אוסטיאופתיה, וטיפולי רפואה משלימה.
רופאי ספורט הם מומחים אשר סיימו בית ספר לרפואה, התמחו בהתמחויות כגון רפואה שיקומית או אורתופדיה, לאחר מכן עברו לרפואת הספורט.
הפרופסור ויקטור גוטהיינר היה מחלוצי רפואת הספורט בישראל.
ביילינסקי
בלינסקי
פרנקו בלריני
פרנקו בלריני (באיטלקית Franco Ballerini; 11 בדצמבר 1964 - 7 בפברואר 2010), היה רוכב אופניים איטלקי.
בלריני, שהיה מבולטי הרוכבים במרוצים החד-יומיים בסוף שנות ה-80 ובשנות ה-90 של המאה העשרים, היה מאמן נבחרת איטליה באופני כביש בשנות האלפיים והצליח לגבש את הנבחרת המפולגת שזכתה בהדרכתו בארבע אליפויות עולם ובמרוץ כביש אולימפי אחד. בלריני נהרג בתאונת דרכים בעת ששימש נווט במרוץ מכוניות מסוג ראלי.
קריירה כרוכב.
בלריני נולד בפירנצה. הפך למקצוען בשנת 1986 עת הצטרף לקבוצת "מאניפלקס". הישגו הבולט הראשון היה ניצחון במרוץ החד-יומי "טרה ואלי וארזינה" ב-1987. ב-1990, במדי קבוצת "דל טונגו", ניצח בשני מרוצים חד יומיים יוקרתיים: ג'ירו דל פיימונטה ופריז - בריסל ובקטע ה-14 בג'ירו ד'איטליה באותה שנה. שנה לאחר מכן הצטרף לקבוצה החזקה "GB-MG מליפיצ'ו", שהפכה בשנים שלאחר מכן ל-"מאפיי-GB". בעזרת הקבוצה עטורת הכוכבים החל להתבלט כאחד מהמועמדים המובילים במרוץ החד-יומי היוקרתי ביותר, פריז - רובה. ב-1993 נכנע בלריני על קו הסיום בוולודרום ברובא לרוכב הצרפתי ז'ילבר דוקלו-לאסאל וסיים שני. שנה לאחר מכן סיים שלישי וב-1995 ניצח בפריז - רובא כשחצה את קו הסיום לבדו, בפער של 1:56 דקות מאנדריי צ'מיל שסיים שני. ב-1996 סיים חמישי וב-1998 ניצח בלריני שנית בפריז - רובא, גם הפעם לבדו, בפער של 4:16 דקות מאנדראה טאפי שסיים שני.
ב-2001 היווה מרוץ פריז - רובא את מרוץ הפרישה שלו וכשחצה את קו הסיום (במקום ה-32) הוא חשף מתחת לחולצת הרכיבה שלו חולצה נוספת עליה התנוססו המילים "Merci Roubaix" ("תודה רובא").
במרוץ פריז-רובא של 2010 הודיעו המארגנים כי הרוכב האיטלקי הראשון שיחצה את קו הסיום יקבל אבן פאב'ה ממסלול המרוץ כפרס לזכרו של בלריני. בפרס זכה פיליפו פוצאטו.
קריירה כמאמן.
זמן לא רב אחרי פרישתו מרכיבה במרוצים באפריל 2001, מונה בלריני כמאמן נבחרת אופני הכביש של איטליה. בשנים שלפני מינויו סבלה נבחרת איטליה, שנחשבה כחזקה בעולם, מחוסר לכידות קבוצתית, דבר שהתבטא בכישלונות חוזרים ונשנים בניסיונותיה לנצח באליפות העולם (ניצחונם האחרון של האיטלקים היה, באותה עת, ניצחונו של ג'אני בוניו ב-1992).
בלריני השכיל לאחד את הנבחרת האיטלקית סביב רוכב מטרה אחד במרוצי אליפות העולם. תחילה בנה את הנבחרת סביב מריו צ'יפוליני שניצח באליפות העולם ב-2002 , ולאחר מכן סביב פאולו בטיני שניצח במרוץ הכביש באולימפיאדת אתונה (2004) ובאליפויות העולם ב-2006 וב-2007. באליפות העולם של 2008 נחשב בטיני כמוביל הנבחרת האיטלקית, אך חברו לנבחרת, אלסנדרו בלן, היה זה שניצח במרוץ. גם במרוצי אליפות העולם בהם נכשלה הנבחרת האיטלקית, היא הפגינה בדרך כלל רכיבה מלוכדת.
ערל (פירושונים)
פוגה מונדי
פוגה מונדי (לטינית: fuga mundi, יוונית: ἀναχωρέω - אנאכוריאו או אנאכורזיס) הוא מונח תאולוגי, בעיקר בנצרות, שפירושו "היפרדות מן העולם" או "פרישה מהעולם", כלומר פרישה מהחברה למקום מבודד, פעולה המוכרת בשם התבודדות.
להיבדל מהעולם ולהגשים את רעיון הפוגה מונדי יכולים הנזירים המתבודדים, שעדיין רואים מדי פעם מתבודדים אחרים ויכולים להיפגש פעם בשבוע לתפילה משותפת; יכולים המסתגרים (claustration) במקום סגור לחלוטין שאינם פוגשים בני אדם אחרים; ויכולים נזירים במנזרים שבהם יש מספר נזירים שאינם יוצרים קשר עם העולם החיצון, ובהם אין לנזירים רשות לצאת מהמנזר ואין רשות לאדם מבחוץ להיכנס אל המנזר.