למרות כמות האנרגיה הגבוהה האצורה בו, צריכה של מזון בסיסי לבדו אינה נחשבת לתזונה מספיקה גם בכמויות גבוהות, ועלולה לגרום למאפיינים של תת תזונה. לאור זאת, יש לשלב צריכה של מזון בסיסי ביחד עם מזונות המכילים מרכיבים נוספים של תזונה מאוזנת כגון ירקות ופירות, ומזונות נוספים העשירים בחלבון וויטמינים.
מוצר צריכה בסיסי.
המושג שנקבע על ידי משרד החקלאות בשנת 2015 והוא מתייחס לארבעה סוגי ירקות ופירות: מלפפונים, עגבניות, בצלים ופלפלים שלגבי מחירם הסיטונאי יש מעקב של המשרד.
פולקובניק
ונדרוורט
וַנדרווֹרט (מגרמנית: Wanderwort, ריבוי: Wanderwörter, וַנדֶרְוֶרטֶר), או מילה תועה, היא מילה שקיימת בקרב מספר רב של שפות ותרבויות, עד שקשה לבסס את האטימולוגיה שלה או אף את השפה שבה נולדה במקור. התפשטות המילה היא לרוב תוצאה של מסחר, וישנן ונדרוורטר שניתן להצביע על התפשטותן במסגרת המסחר בין ארצות הים התיכון בתקופת הברונזה. למעשה, ניתן לראות במילים תועות סוג מיוחד של מילים שאולות.
דוגמאות.
דוגמאות אופייניות למילים תועות ששומרות על משמעותן המקורית בעברית הן "מנטה", "כמון" ו"סוכר". הן מייצגות קבוצת מילים שמתייחסות לחומרים שונים (בעיקר רכיבי תיבול שונים) שנסחרו באופן אינטנסיבי וברחבי העולם, שמקורן אינו ברור לחלוטין.
מספר מילים תועות קשורות להתפשטות הכתב; דוגמה לכך היא המילה השומרית "musar", שהתגלגלה למילה האכדית "musarum" – דוקומנט, חותם – והושאלה ככל הנראה לפרוטו-הודו-איראנית "mudra" (באיראנית אמצעית: "muhr", בסנסקריט: "mudrā").
דוגמה למילה תועה עתיקה עוד יותר, שסבורים כי תעתה עוד בתקופת האבן החדשה, היא המילה השומרית "balag", המציינת 'גרזן', אשר התגלגלה לאכדית ("pilaku") ולפרוטו-הודו-אירופית ("pelek'u").
ואנדרוורט
מילה תועה
סולתם מערכות
סולתם מערכות בע"מ היא חברה העוסקת בפיתוח וייצור מערכות סיוע ארטילרי מגוונות עבור צה"ל, צבא ארצות הברית וצבאות נוספים. החל משנת 2010 היא בבעלות חטיבת היבשה של קבוצת אלביט מערכות. פעילות החברה בשוק האזרחי ממשיכה לפעול תחת שם המותג "סולתם" כרשת חנויות לכלי מטבח.
היסטוריה.
חברת סולתם נוסדה בשנת 1950 על ידי שלמה זבלודוביץ', מאיר גירון מטעם סולל בונה וחברת תָּמְפֶלָּה הפינית, שם החברה נקבע כר"ת של שמות שתי החברות. ב-1954 החלה החברה לייצר נשק ותחמושת ארטילרית והפכה לספק העיקרי בתחום עבור צה"ל. בשנת 1964 החברה ביצעה צמצומים ופיטרה 180 מ-700 עובדיה. ב-1973 נמכרו מניות סולל בונה ותמפלה לחברת כור תעשיות, החברה התפתחה והפכה ליצואנית הנשק הגדולה ביותר בישראל, היקף מכירותיה הגיע ב-1984 ל-139 מיליון דולר.
שורה של זעזועים שספגה החברה, בהם ניתוק הקשרים הדיפלומטים בין ישראל ואיראן, אליה הופנה חלק ניכר מייצוא החברה, הביאו את החברה להפסדים עמוקים. בינואר 1989 התפטר מנכ"ל המפעל, ד"ר אלעזר ברק, ובמקומו מונה למנכ"ל אלוף (מיל') אורי שמחוני. בתחילת 1990 ספגה החברה מכה נוספת, כאשר צה"ל החליט על הפסקת פרויקט פיתוח התותח המתנייע ה"שולף". ב-1990 רשמה החברה הפסדים של יותר מ-60 מיליון ש"ח, והנהלת החברה הודיעה על כוונתה לפטר רבים מעובדי המפעל. בתגובה להודעת הפיטורים הושבת הייצור ועובדי המפעל התבצרו בו. פריצה בכוח לתוך המפעל בליווי כלבים אימתניים תועדה באמצעי התקשורת וזכתה לכינוי "ליל הכלבים". הפינוי הוביל לדיון ציבורי נרחב בתקשורת, וכעבור ימים אחדים נאלץ מנכ"ל החברה, אורי שמחוני, להגיש את התפטרותו. מזכ"ל ההסתדרות, ישראל קיסר, הקים ועדת חקירה לבחינת האירועים במפעל "סולתם". סכסוכים בתוך הנהלת החברה הביאו להתפטרותו של זבלודוביץ' מתפקידו כיו"ר הדירקטוריון והוא מכר את חלקו לכור תעשיות ב-1991. אולם זבלודוביץ' המשיך להחזיק במחצית מחברת השיווק הבינלאומית של סולתם - סלגד.
בהנהגתם של בני גאון מנכ"ל כור, וסבינועם אביבי, יו"ר סולתם החדש, עברה החברה שינוי ארגוני ואסטרטגי, החלה לפנות לשוק האזרחי, ב-1997 הציגה החברה רווח נקי של 17.7 מיליון ש"ח.
בשנת 1998 מכרה כור את החברה לאנשי העסקים מיקו גילת ורוני נפתלי תמורת כ-32.5 מיליון דולר, וב-2007 אוגדה החברה לקבוצת מיקאל העוסקת בייצור צבאי.
ב-2009 נקלעה החברה שוב למשבר קשה לאחר ביטול עסקה להשבחת הארטילריה של צבא קזחסטן, שהוערכה בכ-160 מיליון דולר. סולתם הואשמה באספקת מערכות פגומות, וסוכן ישראלי של החברה, בוריס שינקמן, הואשם במתן שוחד בעסקות נשק בקזחסטן ונידון ל-11 שנות מאסר. בספטמבר 2010 נרכשה מיקאל על ידי אלביט מערכות.
מוצרים.
סולתם מערכות מייצרת מגוון רחב של מוצרים מתקדמים ובהם מרגמות, תותחים ותחמושת.
פעילות בשוק האזרחי.
בנוסף לייצור מרגמות, עסקה החברה, החל מתחילת שנות ה-60, בייצור כלי מטבח (סירים ומחבתות) עשויים מפלדת אל-חלד, כספות, תנורים ומכלים. בסוף שנות ה-90 הפעילות האזרחית בסולתם פוצלה לחברה נפרדת בשם "סולתם מוצרי צריכה". רוב פעילות החברה בתחומים אלה נפסקה, למעט תחום כלי מטבח, שהייצור שלו עבר לטורקיה ויוון ואחר כך מוזג ב-2001 עם חברת "רדד" (חברה המתמחה בייצור ושיווק סכו"ם), ופעל תחת המותג "סולתם רדד". פעילות ייצור הכספות, אוחדה עם חברת הכספות של קיבוץ חצור אשדוד תחת המותג "סולתם סייף פלייס".
לאחר שכל הייצור של חברת "סולתם רדד" עבר למיקור חוץ למפעלים מחוץ לישראל, התמקדה החברה בפיתוח רשת חנויות לכלי מטבח ובית תחת שם המותג שלה. בשנת 2015 ביקשה הרשת צו הקפאת הליכים עקב חובות שצברה. בדצמבר 2015 נמכרה הרשת לחברת מאיו א.י השקעות. בשנת 2017, עברה הרשת מיתוג מחדש והיא פועלת תחת שוב שם המותג "סולתם" בלבד.
אנג'אני
אנג'אני תומאס (באנגלית: Anjani Thomas; נולדה ב-10 ביולי 1959) היא זמרת-יוצרת ופסנתרנית אמריקאית, הידועה בעיקר בשל עבודתהּ עם לאונרד כהן. בנוסף, הופיעה אנג'אני עם הזמר-שחקן קארל אנדרסון, עם מוזיקאי הג'אז סטנלי קלארק ועם גיטריסט הפיוז'ן האוסטרלי פרנק גמבלה. בשנת 2000 החלה בקריירת סולו.
ביוגרפיה.
אנג'אני נולדה בהונולולו בירת הוואי, שם למדה זמרה ונגינה בגיטרה ובפסנתר. בתום שנת לימודים במכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון עברה אנג'אני לניו יורק, במטרה לפתח קריירה מוזיקלית. במשך תקופה הופיעה במועדוני ג'אז, עד אשר פגשה בשנת 1984 את המפיק ג'ון ליסאואר, ששכר אותהּ לעשות קולות רקע בשירו של לאונרד כהן "הללויה". בשנת 1985 יצאה אנג'אני לסיבוב הופעות עם כהן כנגנית מקלדת וזמרת רקע, והוסיפה מאז לעבוד עמו ולתת את קולהּ לשירים מאלבומיו השונים, בהם I'm Your Man , The Future, Dear Heather ו-Old Ideas.
בשנת 2000 פצחה אנג'אני בקריירת סולו עם אלבומהּ "Anjani", ולאחריו "The Sacred Names" (2001) – שיר הלל לשמות האלוהים בארמית, בעברית ויוונית. ב-2006 חיבר כהן מילים וסייע בהפקת אלבומהּ "Blue Alert".
אנג'אני תומס
אנג'אני תומאס
אנג'ני תומס
אנג'ני
אנג'ני תומאס
סולתם
עיט (הרלדיקה)
העיט נמצא בשימוש תדיר בהרלדיקה כמטען, תומך או כציצה. אבריו של העיט, ראשו, כנפיו ואף רגליו עשויים לשמש אף הם כמטען או כציצה.
העיט מסמל כוח, אומץ, ראייה למרחק ואלמוות. הוא נחשב כמלך האוויר ושליחם של האלים הגבוהים, ובמיתולוגיה היוונית הוא מזוהה עם האל זאוס, במיתולוגיה הרומית עם יופיטר, ובקרב השבטים הגרמאניים עם האל אודין.
השימוש בסמל העיט.
באותו האופן בו האריה מוצג כמלך החיות נחשב העיט ההרלדי כעוף העליון של עולם העופות.
בריכה ארוכה
יוסף עזריהו
יוסף עזריהו (אוזרקובסקי) (22 בדצמבר 1873, סובאלק, רוסיה (ליטא) – 20 במרץ 1945, תל אביב) היה מורה ופעיל ציוני, ממייסדי תל אביב.
ביוגרפיה.
עזריהו נולד ליעקב וצירל עזריהו. בילדותו למד ב"חדר" ובישיבה, ובהמשך למד את השפה העברית לימודים כלליים. בצעירותו הצטרף עזריהו לתנועת חיבת ציון בעירו. הוא עלה לארץ ישראל לראשונה ב-1891, ועבד כחקלאי במושבות יהודה. הוא הצטרף לשביתת הפועלים שהתקיימה בתקופתו נגד פקידי הברון רוטשילד, שתחת השגחתם עבד. ב-1894 חזר לרוסיה ושירת ארבע שנים בצבא הרוסי כנגן בתזמורת הצבאית. לאחר שחרורו חזר לסובאלק ולימד עברית בהתנדבות. ב-1899 קיבל תעודת הוראה ממשלתית באודסה ועבד כמורה לעברית ב"חדר מתוקן" בגרודנו.
במהלך עבודתו כמורה ובמסגרת פעילותו בחובבי ציון, פגש את המורה והפעילה הציונית-פמיניסטית שרה עזריהו, והם נישאו ב-1901. יחד נסעו לברן שבשווייץ, להמשך לימודים גבוהים בתחום החינוך. במהלך הלימודים המשיכו בפעילות ציונית ואף השתתפו בקונגרס הציוני החמישי בבזל, כנציגי "הפרקציה הדמוקרטית", שדגלה בדמוקרטיה, חילוניות ולאומיות. בתקופה זו נולד גם בנם, יעקב. אך בעקבות קשיים כלכליים, חזרה המשפחה למזרח אירופה, והתיישבה בגולתה שליד אודסה, שם עבדו בני הזוג כמורים בבית ספר יהודי לבנות.
ב-1905 קיבל יוסף הצעת עבודה כמורה בבית ספר ברחובות, וכך עלה שוב לישראל ועבד שם. שרה הצטרפה אליו ב-1906, ושניהם עברו ליפו ולימדו בבית הספר לבנות. יוסף עסק גם בפיתוח שיטות הוראה, בשיתוף עם שני מורים בבית ספרו — יחיאל יחיאלי ומרדכי אזרחי-קרישבסקי. הם ערכו לראשונה תוכנית לימודים שיטתית ומפורטת, שלאחר אישורה על ידי מרכז המורים, שימשה את כלל בתי הספר היסודיים בארץ ישראל בתקופה זו. על בסיס תוכנית זו נבנתה תוכנית הלימודים הרשמית לבתי ספר עממיים, על ידי ועדה שעזריהו עמד בראשה, והיא שימשה עד לבניית תוכנית הלימודים הממלכתית של מדינת ישראל ב-1954.
ב-1907 נולדה בתו תחיה. מ-1908 עד 1918 שימש יוסף גם כיו"ר מרכז המורים, הוועד המנהל של הסתדרות המורים.