בתקופה זו החלה העיר מוחארק להתבלט כמרכז תעשיית הפנינים, והיא הפכה לעיר הגדולה במפרץ הפרסי, ובה כ-6,000 תושבים. תעשיית הפנינים בבחריין הגיעה לשיאה ברבע האחרון של המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, עת סיפקה המדינה 80% מהצריכה העולמית והתעשייה העסיקה כ-30,000 איש. בשנות ה-30 של המאה ה-20 התמוטטה תעשיית הפנינים בבחריין לחלוטין בתוך זמן קצר, כאשר יפן החלה בגידול מסחרי של צדפות מים מתוקים לשם הפקת פנינים. סופה של התעשייה וגילוי הנפט באי המרכזי של בחריין, הביאו להגירה המונית ממוחארק, והעיר איבדה את מרכזיותה.
שירות כיבוי האש הפדרלי (רוסיה)
מוחמד ע'ודה
אמין אל הינדי
אמין אל הינדי (1940 - 17 באוגוסט 2010) היה ראש המודיעין של הרשות הפלסטינית, היה ממנהיגי ארגון ספטמבר השחור ואחד החשודים במעורבות בטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן בה נהרגו 11 ספורטאים ומאמנים ישראלים.
אל הינדי נולד בעזה, וכנער צעיר היה מראשוני הפעילים בארגון הפת"ח שהקים יאסר ערפאת בשנת 1950.
בשנת 1971 היה בין מייסדי הארגון ספטמבר השחור שהוקם על מנת לנקום את גירוש הארגונים הפלסטינים מירדן ובתפקיד זה היה בין המתכננים של הרצח באולימפיאדת מינכן.
בשנת 1990 בעקבות הסכמי אוסלו התירה לו ישראל לחזור לגדה המערבית, ברמאללה הוא היה פקיד בכיר ברשות הפלסטינית ושימש כמפקד המודיעין והביטחון הכללי הפלסטיני עד לשנת 2005, בתפקיד זה היה בקשרים עם מפקדים בצה"ל ובשב"כ.
ב-17 באוגוסט 2010 מת אל הינדי בירדן ממחלת הסרטן, הלווייתו נערכה ברמאללה ולאחר מכן הועברה גופתו לרצועת עזה שם נקבר.
צ'הארמחאל ובח'תיארי
פרובינציית צַ'הַארְמַחאל ובַּחְ'תיאַרי (בפרסית: استان چهارمحال و بختیاری, אסתאנ־י צ'הארמחאל ו בח'תיארי) היא אחת מ־31 הפרובינציות של איראן. היא שוכנת בדרום־מערב המדינה ובירתה היא שַהְרֶכֹּרְד.
לפרובינציה שטח של 16,332 קילומטרים רבועים ואוכלוסייה של 856,910 בהערכת 2006.
מהר&quot;ם מינץ
רבי משה מינץ בן רבי יצחק הלוי מינץ (בסביבות שנת קע"ה, 1415 – בסביבות שנת ה'ר"ם, 1480), מכונה המהר"ם מינץ (=מורנו הרב רבי משה מינץ).
רבי משה ממינץ היה תלמידם של גדולי אשכנז - ר' זלמן כ"ץ - המהרז"ך, ר' יעקב וייל - המהרי"ו, ר' ישראל איסרליין - המהרא"י, ר' זלמן יענט ועוד. נישא למינלין. הוא שימש ברבנות בכמה קהילות בגרמניה ונחשב בין גדולי הדור. דודנו הוא רבי יהודה ממינץ (המהר"י מינץ).
בסוף ימיו עבר לפוזנא שבפולין ואף התכוון לעלות לארץ אלא שנפטר לפני שעלה בידו לעשות זאת.
ספרו שו"ת מהר"ם מינץ נדפס לראשונה בקראקא בשנת שע"ז (1617), ולכן לא הובאו פסקיו בדברי רבי יוסף קארו והרמ"א.
שו"ת המהר"ם מינץ יצא לאור במהדורה מתוקנת על ידי הרב י"ש דומב בהוצאת מכון ירושלים (תשנ"א - 1991), ונכלל במאגר פרויקט השו"ת של אוניברסיטת בר-אילן.
ורוניקה רות'
ורוניקה רות' (באנגלית: Veronica Roth; נולדה ב-19 באוגוסט 1988) היא סופרת אמריקאית הידועה בזכות הטרילוגיה הדיסטופית רבת-המכר שכתבה לנוער בשם "מפוצלים".
ביוגרפיה.
את הספר הראשון בטרילוגיה כתבה בהיותה סטודנטית, ספר שזכה לעיבוד קולנועי בדמות הסרט "מפוצלים", שיצא במרץ 2014. רות' בוגרת חוג כתיבה באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
היא מתגוררת בשיקגו, ארצות הברית, ונשואה לצלם נלסון פיץ'.
על הספר השני של ורוניקה רות', "מורדים", יצא סרט קולנוע הנושא את שמו במרץ 2015.
שרגא פייבל קנול
שרגא פייבל (פייבוס) קנול (Phoebus Knoll; ט"ז בחשוון תר"פ, 9 בנובמבר 1919 - כ"א בשבט תשע"ב, 14 בפברואר 2012) היה איש עסקים, מלונאי ופילנתרופ יהודי.
קורות חיים.
נולד בווינה כבנם הצעיר של צבי ודבורה קנול, שהיגרו מגליציה לאוסטריה בעקבות מלחמת העולם הראשונה.
הועסק בקליניקה של דוצנג שטיין בעיר וינה כטכנאי שיניים. עם עליית הנאצים לשלטון ולאחר שחוו את מאורעות ליל הבדולח, עזבו בני המשפחה את אוסטריה בדרכים שונות והתיישבו בקראקס, ונצואלה, והיו ממניחי היסודות לקהילה היהודית המקומית.
קנול ניצל את הידע המקצועי שרכש ועסק בשיווק ציוד רפואי, בין השאר הוא היה הראשון ליבא לוונצואלה מכונות רנטגן. בהמשך התפרס לתחומי השקעה נוספים וזכה להצלחה רבה בעסקיו. לאחר כעשרים שנה עלה מקראקס לישראל והתיישב בתל אביב. בשנת 1964 חנך יחד עם אחיו מנחם מנדל את "מלון דבורה" ברחוב בן-יהודה בתל אביב כמלון יוקרתי כשר למהדרין, שהציג לראשונה בישראל מעלית שבת. שם המלון הנציח את אמו המנוחה דבורה. המבנה, שהיה בשעתו אחד המבנים הגבוהים בתל אביב, זכה לסיקור בכתב העת הבינלאומי "Time Magazine", שאף הציג תצלום של האחים קנול בעת קריאת התורה בבית הכנסת המהודר שבמלון.
קנול עסק בפעילות פילנתרופית, בתחומים רבים, סייע והקים בתי מדרש כוללים וישיבות, היה פעיל בהיקפים גדולים בחלוקת ערכות מזון לנזקקים מדי חודש בחודשו, ובפעילויות רבות נוספות שרק חלק מהן נחשפו לציבור.
מיזם נוסף שמומן על ידו, הוא הוצאתו לאור של מהדורת ארבעה טורים השלם בהוצאת 'מכון שירת דבורה' (22 כרכים). המיזם, ההדרת ספר ארבעה טורים על פי כתבי יד, שהעבודה עליו החלה במכון ירושלים - נקלע לקשיים, בהותירו כעשרת אלפים מנויים מאוכזבים. קנול רכש את המיזם ובהשקעה לא מבוטלת איפשר את המשך עבודת הההדרה עד לסיום המהדורה ושיווקה.
פעילות הארגון "בינינו" מוקדשת לזכרו.
נטמן בחלקת הרבנים בהר המנוחות, לצד הוריו ואחיו.
יעקב עשהאל
יעקב עשהאל (24 בדצמבר 1924 – 2 באוקטובר 2012), שנודע בכינויו הסוס הלבן, היה רב-נגד בצה"ל ששימש כנגד המשמעת של בית הספר לשריון במחנה ג'וליס מ-1957 ועד לשחרורו משירות הקבע בשנת 1985 והיה מהבולטים שברס"רים והנערצים בצה"ל.
קורות חייו.
עשהאל נולד ב-24 בדצמבר 1924 בסלוניקי, והתחנך באיסטנבול שבטורקיה, לאחר שמשפחתו ברחה מהנאצים עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
עשהאל התגייס לצבא הטורקי.
הוא עלה לישראל בגפו במסגרת עליית הנוער בשנת 1949 בגיל 25, זמן קצר לאחר קום המדינה.
חודשים ספורים לאחר עלייתו התגייס לגדוד 79 של חיל השריון. הוא לקח חלק במבצע קדש, במהלכו שימש כרב-סמל פלוגתי של סיירת חטיבה 7. בשנותיו הראשונות בצה"ל שירת עשהאל גם במפקדת חטיבה 7.
מיד לאחר מבצע קדש קיבל על עצמו את תפקיד רס"ר בית הספר לשריון. הוא מילא את התפקיד קרוב לשלושים שנה, מ-1957 ועד ליציאתו לגמלאות ב-1985 בגיל 61. בשנה זו עבר בסיס ההכשרות של החיל למחנה סיירים שבדרום.
מורשת.
עשהאל היה בשירות קבע במרבית מלחמות ישראל - במבצע קדש, במלחמת ששת הימים, ביום הכיפורים ובמלחמת לבנון הראשונה. הוא זכה כבר בשנות החמישים לכינוי "הסוס הלבן", בשל צבע שערו והליכתו הזקופה והאצילית. אולם אסור היה להשמיע כינוי זה בנוכחותו.
דורות של לוחמים וקצינים עברו תחת עשהאל, ורבים מהם טיפסו אחר כך לדרגות הקצונה הבכירות. בבסיסו בוצעו כל ההכשרות של חיל השריון, שכללו פרק הטירונות, מקצועות טנקים, קורס מפקדי הטנקים, קורס קציני השריון וקורסים מקצועיים נוספים. כרס"ר הבסיס, היה מסמליו הבולטים של המחנה.
רבים מבוגרי חיל השריון רואים בו כמעצבה הגדול של המשמעת השריונאית. הוא ידוע היה במשמעת הקפדנית שהוביל, לצד האהבה והדאגה הרבה שהפגין כלפי החיילים הרבים שעברו תחת פיקודו.
עשהאל ראה בכאב רב את האובדן הגדול של חיל השריון במלחמת יום הכיפורים, ונפילת רבים אותם הכיר אישית.
יום הולדתו ה-80 נחגג על ידי צה"ל ובכיריו באירוע לכבודו באנדרטת השריון בלטרון.
עשהאל התגורר באשקלון. היה אב לבן ובת, שהלכו בעקבותיו והיו לקצינים בחיל השריון.
עשהאל נפטר בט"ז בתשרי ה'תשע"ג (2 באוקטובר 2012), ונטמן בבית העלמין אשקלון.
לימודי מגדר
לימודי מגדר הוא תחום ידע אקדמי בין-תחומי העוסק בחקירת הזהויות, התפקידים והייצוגים המגדריים, וכיצד מערכת המגדר באה לידי ביטוי בזירות חברתיות שונות.
לימודי מגדר צמחו במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, עם התפתחות תחומי ידע נוספים מעבר ללימודי נשים שהפכו לתחום אקדמי נפרד כבר בסוף שנות ה-60. כיום לימודי מגדר הם תחום גג שתחתיו מתקיימים תחומי ידע שונים - לימודי נשים, לימודי גבריות, תאוריות פמיניסטיות, תיאוריות של מיניות, לימודי להט"ב ועוד.
תכנים ושיטות לימוד.
רב-תחומיות.
בבסיס לימודי מחקר עומדת ההנחה כי הזהות המגדרית היא אחד העקרונות בסיסיים הקובעים את האופן בו הסדר החברתי מתארגן, ומכאן שעליהם לעסוק בדיון ובמחקר של האופן בו קטגוריית המגדר משפיעה על תחומי הפעילות האנושית השונים. לימודי מגדר מחויבים לתפיסה רב-תחומית ולשיתוף פעולה עם חוקרים מתחומי ידע שונים, הן לצורך שימוש במקורות ידע חיצוניים והן למטרת יישום תיאוריות המגדריות על תחומי ידע ופעולה מגוונים. במקרים רבים לימודי מגדר במוסדות האקדמיים השונים משותפים לכמה פקולטות - רוח, חברה, אמנויות, משפטים, רפואה, ועוד.
אקטיביזם.
לימודי מגדר עוסקים בבחינה ביקורתית של האופן בו המבנים ויחסי הכוח החברתיים מייצרים ומשעתקים את מערכת היחסים הקיימת בין המגדרים השונים. חלק מהתוכניות ללימודי מגדר מעודדות אקטיביזם במקרים של זיהוי דיכוי מגדרי.
הצטלבות עם קטגוריות זהות נוספות.
לימודי מגדר עוסקים ביחסים בין מגדר לבין מאפייני זהות נוספים, כגון אתניות, מיניות, מעמד, גזע, מתוך ניסיון להבין מה היחס ביניהם. התפיסה היא שדיכוי על רקע מאפייני זהות אלה ואחרים במקרים רבים משולב בנקודת המבט המגדרית.
היחס בין לימודי נשים ללימודי מגדר.
מצד אחד יש הטוענים כי השילוב של לימודי נשים עם תחומי הידע הנוספים שכיום כלולים בלימודי מגדר חיוני להישרדות של תיאוריות פמיניסטיות באקדמיה.