הסדרה מתארת את חייהם החדשים של רונה (עדי אשכנזי) ואודי (מולי שולמן) לאחר שנולדה אסתר, בתם הראשונה. בעקבות הולדת בתם הבכורה, הזוג מתמודד עם קשיי ההורות הראשונה אשר משפיעה גם על זוגיותם. הזוג מנסה לגוון את חיי הזוגיות שלהם, ונעזרים במשחק תפקידים, נסיעה לצימר ומגוון רעיונות שישפרו את חיי הנישואים שלהם.
שידור הסדרה.
הסדרה משודרת בזכיינית "רשת" בערוץ 2. פרק הבכורה של הסדרה הושק ב-26 בינואר 2013 והציב נתון מרשים והגבוה ביותר מכל העונה, 34% רייטינג. הסדרה שודרה במוצאי שבת, לאחר מהדורת החדשות, ואחר כך הועברה לימי חמישי באותה השעה. פרק הסיום של העונה הראשונה שודר ב-2 במאי 2013, והשיג 26.9 אחוזי רייטינג. ממוצע הצפייה של העונה הראשונה הוא 27.8%.
קישורים חיצוניים.
מידע וכתבות:
ביקורות:
The Future (אלבום)
The Future (בעברית: העתיד) הוא אלבום רוק של הזמר והמשורר הקנדי לאונרד כהן, משנת 1992.
האלבום זכה להצלחה גדולה רבה בבריטניה ובקנדה. בקנדה הוא אף הגיע למעמד של אלבום פלטינה וכהן זכה בפרס ג'ונו לקול הגברי הטוב ביותר על אלבום זה בשנת 1993.
קליפ הווידאו לשיר "Closing Time" זכה גם הוא בפרס ג'ונו על קליפ המוזיקה הטוב ביותר.
האלבום כולל גרסאות כיסוי של כהן לשיר "Always" של אירווינג ברלין ו"Be For Real" של פרדריק נייט.
The Future הוא גם אלבום הסטודיו היחיד של כהן שכולל שיר אינסטרומנטלי ("Tacoma Trailer").
שלושה שירים מהאלבום ("Waiting for the Miracle", "Anthem" ו - "The Future" ) הופיעו בסרטו של אוליבר סטון רוצחים מלידה משנת 1994.
ועידת ג'נובה
ועידת ג'נובה - ועידה בינלאומית בנושאים כלכליים ופיננסיים שהתקיימה בעיר ג'נובה ב-10 באפריל-19 במאי 1922 בהשתתפות 29 מדינות ו-5 דומיניונים בריטים.
לוועידה הייתה חשיבות מיוחדת מצד רוסיה הסובייטית שהשתתפה בוועידה למרות שלא קיבלה הכרה דיפלומטית מיתר משתתפיה. ארצות הברית לא השתתפה בוועידה אך הוצגה על ידי משקיף - שגריר ארצות הברית באיטליה.
הנושא המרכזי של הוועידה היה הסדרת יחסים כלכליים עם השלטון הסובייטי. בכנס מומחים שפעל לפני התכנסות הוועידה סוכם לדרוש מרוסיה הכרה בכל החובות והתחייבויות של האימפריה הרוסית ולקחת אחריות על הפסדים שנגרמו כתוצאה מפעולות הממשל המרכזי או המקומי. המשלחת הרוסית הסכימה לדון בנושא, אך בתנאי שהמדינה החדשה תקבל הכרה בינלאומית ותקבל הלוואות.
האמיגרציה הרוסית מחתה על שיתוף המשלחת הסובייטית בוועידה.
במהלך הוועדה נחתם הסכם רפאלו ביו רוסיה הסובייטית לבין גרמניה.
בנוסף לכך, בוועידה הועלתה לדיון הצעה בנושא חזרה לתקן הזהב. לאחר דיונים סוכם על הפעלת התקן בצורה חלקית בלבד.
ליכטנשטיין במשחקים הפאראלימפיים
ליכטנשטיין השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), והשתתפה במשחקים גם בשני הטורנירים הבאים, ופעם נוספת באולימפיאדת הנכים אתונה (2004). במשחקי החורף לקחה חלק המדינה באולימפיאדת הנכים אלברוויל (1992) ובאולימפיאדת הנכים לילהאמר (1994)
ליכטנשטיין זכתה במדליה פאראלימפית אחת בהיסטוריה, כשהגולש יוזף גמיינר קטף את מדליה ארד בתחרות הסלאלום בסקי האלפיני (קטגוריה B1-2) כשסיים את התחרות בזמן של 2:04.28 דקות.
הארלם שייק
ליבריה במשחקים הפאראלימפיים
ליבריה השתתפה פעם אחת במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) כששלחה למשחקים משלחת של ספורטאי יחיד. במשחקי החורף לא נטלה ליבריה חלק מעולם.
הספורטאי אותו שלחה ליבריה, ג'יימס סאיפה, התחרה בהרמת כוח (קטגוריה 82.50 ק"ג) וסיים במקום השביעי לאחר שהרים 190 ק"ג.
בצלאל מזרחי
מחפשים את שוגרמן
מחפשים את שוגרמן (באנגלית: Searching for Sugar Man) הוא סרט תעודה שוודי-בריטי משנת 2012, בבימויו של מאליק בנג'לול, זוכה פרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר. הסרט מציג את מאמציהם של שני דרום אפריקאים מקייפטאון, סטיבן "שוגר" סיגרמן וקרייג ברת'ולומיו סטרידום, להתחקות בשנות ה-90 אחר עקבותיו של המוזיקאי האמריקני סיקסטו רודריגז שפרסם שני אלבומים בשנים 1971-1970 ואחר כך נעלם. האלבומים זכו להצלחה רבה בדרום אפריקה, אך מעט מאוד היה ידוע אודות האמן עצמו. פסקול הסרט מורכב משיריו של רודריגז.
קבלה ופרסים.
הסרט זכה לביקורות חיוביות בעיקרן. באתר Rotten Tomatoes הוא זכה לציון משוקלל של 96%. מבקר הקולנוע רוג'ר איברט מהשיקגו סאן-טיימס העניק לו ארבעה כוכבים וכתב כי "אני מקווה שתוכלו לצפות בסרט". מבקרת הקולנוע של הניו יורק טיימס, מנולה דרגיס, כתבה כי הסרט "הוא דוקומנטרי מעניין אודות מעריצים, אמונה ומוזיקאי אניגמטי, שקרנו עלתה וזרחה בטרם נעלם", ודירגה אותו כאחד מעשרת הסרטים הטובים של 2012.
הסרט היה לסרט הפותח בפסטיבל סאנדנס, שם זכה בפרס השופטים ובפרס חביב הקהל בקטגוריות הסרטים התיעודים. כמו כן זכה הסרט בפרס באפט"א לסרט התיעודי הטוב ביותר, בפרס איגוד המפיקים האמריקני ובפרס האוסקר בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר.
מחפשים את שוגר מן
סטניסלב רוסטוצקי
סטניסלב רוסטוצקי (ברוסית: Станислав Иосифович Ростоцкий; 21 באפריל 1922 – 10 באוגוסט 2001) היה במאי ותסריטאי קולנוע סובייטי.
הוא בעל תואר אמן העם של ברית המועצות (1974), חתן פרס ברית המועצות (1970, 1975) ופרס לנין (1980).
על פעילותו הציבורית רוסטוצקי קיבל מספר עיטורים כולל עיטור לנין עיטור מהפכת אוקטובר, עיטור הדגל האדום ועוד.
ביוגרפיה.
סטניסלב רוסטוצקי נולד בעיר ריבינסק (מחוז ירוסלבל) למשפחת רופא בעל שורשים פולנים. לאחר סיום בית הספר הוא התחיל ללמוד במכון לספרות ופילוסופיה במוסקבה. לרוסטוצקי היו בעיות בעמוד השדרה ולכן הוא שוחרר מגיוס חובה. למרות זאת, בפברואר 1942 הוא גויס לצבא אדום ובעקבות בעיות בריאות הוצב ביחידה עורפית. לאור בקשותיו בספטמבר 1943 הוא עבר ליחידה קרבית ונשלח לחזית מלחמת העולם השנייה. ב-11 בפברואר 1944 רוסטוצקי נפצע קשה ולאחר תקופת החלמה שוחרר מהצבא והוכר כנכה.
בספטמבר 1944 רוסטוצקי החל את לימודיו ב-VGIK אצל גריגורי קוזינצב. במקביל ללימודים הוא עבד ולכן תקופת לימודים התארכה ל-7 שנים. עבודת הגמר של רוסטוצקי לא הועברה להקרנה מסיבות פוליטיות. בשנת 1955 רוסטוצקי ביים סרט על חיי הקולחוז הסובייטי. לאחר הקרנתו לעסקני קולנוע סובייטי הסרט נאסר להקרנה ואף הייתה סכנה שלרוסטוצקי לא יורשו להמשיך בבימוי סרטים נוספים. באופן מפתיע ניקיטה חרושצ'וב אהב את הסרט הוא הוצא להקרנות. לאחר מספר שנים הסרט בכל זאת הורד מהקרנות בבתי הקולנוע הסובייטים.
בחלק משמעותי של סרטיו, רוסטוצקי היה גם תסריטאי.
החל משנת 1975 הוא היה 5 פעמים יושב ראש חבר השופטים של פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה.
לאחר התפרקות ברית המועצות רוסטוצקי לא ביים אף סרט. הוא נפטר בשנת 2001 מהתקף לב.
משפחה.
רוסטוצקי התחתן עם נינה מנשיקובה. היא הייתה שחקנית קולנוע ושותפה בחלק מהסרטים של בעלה. מנשיקובה נפטרה בשנת 2007.
בנם אנדריי רוסטוצקי היה איש פעלולים ונהרג במהלך הנכה לאחד הפעלולים.
אנטולי פפאנוב
אנטולי פפאנוב (ברוסית: Анатолий Дмитриевич Папанов; 30 באוקטובר 1922 – 5 באוגוסט 1987) היה שחקן קולנוע ותיאטרון סובייטי.
הוא היה בעל תואר האמן העממי של ברית המועצות (1973), חתן פרס ברית המועצות (1987).
על פעילותו הציבורית פפאנוב קיבל מספר עיטורים כולל עיטור מהפכת אוקטובר (1981), עיטור הדגל האדום (1986) ועוד.
ביוגרפיה.
אנטולי פפאנוב נולד בעיר ויאזמה (מחוז סמולנסק) למשפחת קצין ושחקן תיאטרון חובב בשם דמיטרי פפאנוב. אמו, בת לבית רוסקובסקי, הייתה ממוצא פולני. בשנת 1930 המשפחה עברה למוסקבה. לאחר סיום בית הספר הוא התחיל לעבוד במפעל מתכת ובמקביל השתתף בחוג תיאטרון לחובבים. בשנת 1937 פפאנוב לראשונה השתתף בסרט בו שיחק תפקיד קטן.
מימי הראשונים של מלחמת העולם השנייה פפאנוב היה בחזית. בתחילת 1942 הוא נפצע קשה ולאחר תקופת החלמה שוחרר מהצבא. עם חזרתו למוסקבה, פפאנוב החל ללמוד משחק בהאקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון. הוא סיים את לימודיו בשנת 1946 וקיבל הזמנות להתקבל לכמה תיאטראות של מוסקבה. פפאנוב העדיף לעבור לקלייפדה (אז בתחומי ברית המועצות) בו הוקם תיאטרון רוסי חדש ובו התקבלה גם אשתו הטרייה.
בשנת 1950 פפאנוב עבר לתיאטרון לסטירה במוסקבה ועבד בו עד סוף חייו. בשמך כעשור הוא קיבל רק תפקידים קטנים ואף שקל לעזוב את התיאטרון, אך בסופו של דבר הדברים הסתדרו. בסך הכול הוא גילם על במת התיאטרון מעל 40 תפקידים. במקביל להופעות בתיאטרון פפאנוב הצטלם במספר רב של סרטי קולנוע וטלוויזיה ודיבב סרטים מצוירים.
פפאנוב זכה לפופולריות ככל ארצית לאחר שבשנת 1963 גילם אחד התפקידים הראשיים בסרט "חיים ומתים" (Живые и мёртвые) על פי ספרו של קונסטנטין סימונוב. בשנת 1968 הוא הצטלם בסרט יד היהלום לצד אנדריי מירונוב. החל משנת 1970 הוא היה מדבב של זאב בסדרת סרטים מצוירים "נו, פוגודי!". בשנת 1987 הוא הצטלם בסרט "הקיץ הקר של שנת 1953" (Холодное лето пятьдесят третьего) עבורו זכה בפרס ברית המועצות.
פפאנוב נפטר בשנת 1987 מהתקף לב ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
פפאנוב היה פופולרי מאוד בשנות ה-70 וה-80 וביטויים מסרטיו נכללו בשפה המדוברת עד היום.
הארלם שייק (ריקוד)