האקלים בליברמור הוא אקלים ים-תיכוני, אף על פי שהיא קרובה לאזור של אקלים צחיח למחצה בשל כמות המשקעים השנתית הנמוכה יחסית שלה. האקלים מתאפיין בקיץ חמים עד חם ויבש וחורף מתון עד קר ולח (CSA על פי שיטת קפן). הטמפרטורות בקיץ (יוני-אוקטובר) במהלך היום נעות בין 24-29 מעלות צלזיוס, אך מגיעות לעיתים ל-38 מעלות. לילות הקיץ קרירים הרבה יותר בדרך כלל והטמפרטורות בהם נעות בין 10-16 מעלות צלזיוס. הרוחות נושבות בעמק ממערב למזרח. בערבי הקיץ נושבות רוחות קרירות המגיעות מהאוקיינוס השקט בדרכן לעמק המרכזי. הרוחות, הנושבות במהירות של כ-14 קמ"ש, חזקות וקבועות דיין כדי שהגבעות של ליברמור יהיו מכוסות בטורבינות רוח. החודשים יוני-ספטמבר יבשים באופן קיצוני והשמיים בהירים, אך בסוף הקיץ הלחות הסוב-טרופית חודר לעיתים לתוך עמק ליברמור ומביאה אתה ענני מונסון ובאופן שכיח פחות, סופות רעמים.
כמעט כל 370 המ"מ של המשקעים במשך השנה יורדים בחודשים ספטמבר-מאי, אך בערך במחצית מהימים השמיים בהירים. חודשי השיא של הגשמים הם דצמבר-מרץ. החודשים הקרים הם ינואר ומרץ, הטמפרטורות בהם נעות בין 13-3 מעלות צלזיוס ובבקרים שוררת לעיתים קרה. טמפרטורת השיא בלילות החורף יכולה לרדת ל-4-7 מעלות מתחת לאפס. שלג יורד לעיתים נדירות. שיא החום שנרשם בליברמור היה ב-3 בספטמבר 1950 ועמד על 46 מעלות צלזיוס ושיא הקור תועד ב-5 בינואר 1961 וב-9 בדצמבר 1972 ועמד על 8 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.
היסטוריה.
לפני שהחל האזור בו ממוקמת ליברמור להיות חלק משטחו של המיסיון הפרנציסקני של סן חוזה (כיום בפרימונט), הוא היה מקום משכנם של שבטי האוהלון (Ohlone). בכל מיסיון פעלו שניים או שלושה נזירים וחיל מצב של עד חמישה חיילים שסייעו לשמור על הסדר במיסיון ולשלוט על האינדיאנים. כמו רוב האינדיאנים בקליפורניה, אלה שהתגוררו בסביבתו של מיסיון סן חוזה, הוכנסו אליו בכפייה, שם הם למדו ספרדית, את יסודות הדת הקתולית, מלאכת הבניה, מקצועות חקלאיים ורעיית בעליה חיים. במקור, לא הייתה לילידים של קליפורניה מיומנות בחקלאות או בביות בעלי חיים, למעט כלבים. האינדיאנים של המיסיון חיו במתחמים שהם בנו בעצמם בהנחיית הספרדים ובהם חיו הנשים והגברים בנפרד. אוכלוסיית המיסיונים של קליפורניה הצטמצמה במהירות כאשר האינדיאנים נדבקו במחלות שמהן לא היו מחוסנים ושיעור תמותה של 50% לא היה נדיר. בין השנים 1800-1837 שימש עמק ליברמור-אמדור בעיקר כאדמת מרעה לעדרי הבקר, הצאן והסוסים שהיו בבעלות המיסיון. העדרים רעו בשטחי מרעה פראיים ולא מגודרים וכונסו אחת לשנה לצורך הפקת חלב ועורות. בעלי החיים המתים הושארו להירקב או ששימשו טרף לדובי הגריזלי ששוטטו אז בקליפורניה. תהליך החילון וסגירת המיסיונים של קליפורניה, כפי שדרשה ממשלת מקסיקו, גרם לכך שבין השנים 1834-1837 הועברו האדמות והרכוש של המיסיונים לאורך חופי קליפורניה לידיהם של כ-600 חוות. לאחר שפורקו המיסיונים, הועסקו האינדיאנים ששרדו בחוות לגידול תבואות ובעלי חיים, שם הם קיבלו מקום מגורים ומזון, מעט בגדים ובדרך כלל לא קיבלו תשלום על עבודתם, תנאים דומים לאלה שקיבלו במיסיונים. חלק מהאינדיאנים הללו חזרו לחיק השבטים שלהם.
ב-1839 הוענקו כמעט ללא תמורה 190 קמ"ר, שכיום מהווים את רוב שטחה של ליברמור, לחוואי רוברט ליברמור ולשותפו חוזה נוריאגה. ליברמור (1799-1858) היה אזרח בריטי שירד מספינת סוחר בריטית שעגנה במונטריי ב-1822 הוא קיבל אזרחות מקסיקנית והמיר את דתו לקתוליות שנה לאחר מכן, כפי שנדרש לצורך קבלת אזרחות ולזכות ישיבה. לאחר שעבד כמה שנים כמנהל עבודה בחוות שונות, נישא ליברמור ב-1838 לאלמנה מקסיקנית. ב-1839, לאחר שקיבל חווה משל עצמו, הוא החל להתעניין בגידול גפנים וירקות ופירות ואף עסק בגידול בקר וסוסים. בראשית שנות הארבעים הוא עבר עם משפחתו לעמק ליברמור והיה שם למתיישב הלבן השני, בנה שם את ביתו וב-1846 היה לראשון שנטע שם כרמי גפנים, מטעי אגסים וכרמי זיתים. ביתו הראשון היה בית טיט. לאחר שהאמריקנים השתלטו על קליפורניה ב-1847 ולאחר תחילת הבהלה לזהב ב-1848 החל ליברמור להתעשר ממכירת בקר לאלפי כורי הזהב שנהרו לקליפורניה. שיעור האוכלוסייה הלבנה החל לעלות באופן מהיר וערכו של הבקר עלה. באמצעות הונו החדש קנה ליברמור בשנת 1849 בית עץ שהובל בספינת מפרשים בהפלגה ארוכה סביב לכף הורן והיה לבניין העץ הראשון בעמק.
במהלך הבהלה לזהב, הייתה חוותו של ליברמור לתחנת עצירה ראשונה של מחפשי זהב ואנשי עסקים שנסעו מסן פרנסיסקו בדרכם לסקרמנטו ולאזור חיפושי הזהב. ליברמור מת ב-1858 ונקבר במיסיון סן חוזה לפני שהוקמה העיר שנושא את שמו. שטח חוותו חופף לרוב שטחה של העיר של היום. העיר הוקמה בשנת 1869 על ידי ויליאם מנדנהול שהיה הראשון שפגש את ליברמור ב-1846 כאשר צעד יחד עם הגדוד הקליפורני של ג'ון פרימונט בדרכו לכבוש את הערים שסבבו את השטח שנתפס על ידי הפלגה הפסיפית של צי ארצות הברית. קליפורניה הפכה למדינה ה-31 של ארצות הברית ב-1850 כאשר האוכלוסייה הלבנה שבה עלתה מ-8000 תושבים ב-1846 לכ-120,000 ב-1850.
משרד הדואר של ליברמור, שהיה ממוקם בביתו של ליברמור, פעל בין השנים 1851-1853. גרעין ההתיישבות הראשון צמח סביב בית מלון שהוקם ב-1864. משרד הדואר הרשמי נפתח ב-1869. באותה שנה חוברה העיר לרשת מסילות הברזל כאשר נפתחה המסילה בין אוקלנד לסקרמנטו, מה שהאיץ את פיתוחה של העיר.
בתי ספר פעלו בליברמור כבר בשנות השישים והלאה. ב-1870 נפתח בית הספר התיכון הראשון. בשנים הבאות התגלו מרבצי נפט ופחם באזור. ב-1871 אירעה שרפה רחבת היקף והבתים שנבנו במסגרת תהליך השיקום מהווים את האזור בו נמצא היום מרכז העיר. עד 1875 היו נהוגים בליברמור קרבות בין פרים לבין דוב גריזלי שניצוד. עם התפתחותה של העיר הוקמה בה תחנת כיבוי אש, נבנו כנסיות, נפתח בנק וב-1876 נפתחה בה ספריה.
ליברמור הוכרזה באופן רשמי כעיר על ידי מדינת קליפורניה ב-15 באפריל 1876. בשנותיה הראשונות היא הייתה ידועה בשל המלונות הגדולים שלה שפעלו ברחובה הראשי, לפני שהם הוחלפו בבניינים גדולים יותר. לאחר שנות השמונים של המאה ה-19 נודעה ליברמור בשל ענף היין המתפתח שלה. בשל האקלים הים תיכוני שלה, אדמת החצץ, הימים החמים והלילות הקרירים, היא היוותה מיקום מצוין לגידול גפני יין וענף זה החליף את גידול התבואה. במשך תקופה מסוימת בוצעה פעילות כרייה של כרומיט שהתגלה במקום. ב-1885 הוקם מפעל לייצור לבנים שהעסיק מעל 100 עובדים. ב-1886 חוברה העיר לקו טלפון וב-1889 הוארה העיר בתאורת גז. ב-1890 הסתכם אורכם הכללי של רחובות ליברמור ב-32 ק"מ.
ב-1942 הוקם בעיר שדה תעופה ששימש להכשרתם של טייסי צי ארצות הברית. המתקן פעל עד לתום מלחמת העולם השנייה. בינואר 1951 העביר צי ארצות הברית את השטח לרשות הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית לשימוש המעבדה לקרינה של אוניברסיטת קליפורניה. ב-1952 הקימה ממשלת ארצות הברית את המעבדה הלאומית לורנס ליברמור (LLNL), שנקראה על שמו של הפיזיקאי ארנסט לורנס. המקום שימש כמעבדה השנייה, לאחר המעבדה הלאומית לוס אלמוס, למחקר בתחום האנרגיה הגרעינית. המעבדה נוהלה על ידי אוניברסיטת קליפורניה. את המעבדה ייסד וניהל במשך שנים אדוארד טלר. ב-1956 הוקמו המעבדות הלאומיות סנדיה (Sandia). שתי המעבדות מעסיקות כיום כמעט 8,000 עובדים ויחדיו הן מהוות את המעסיק הגדול ביותר בליברמור.
נורת החשמל.
בתחנת כיבוי האש של ליברמור פועלת נורת להט חשמלית שעל פי ספר השיאים של גינס היא פועלת מאז שנת 1901. הנורה פועלת ברציפות כל השנים הללו להוציא הפסקות חשמל ולהוציא שלוש פעמים בהן היא נותקה ופורקה בעת מעבר לתחנות חדשות. חוט הלהט של הנורה עשוי מפחמן.
בית הקברות בטבריה
מעיל דובון
ג'רמיין לנס
ג'רמיין מרשיאנו לנס (בהולנדית: Jeremain Marciano Lens; נולד ב-24 בנובמבר 1987) הוא כדורגלן הולנדי ממוצא סורינאמי.
קריירה.
לנס, יליד אמסטרדם, הצטרף ב-1997 לקבוצת הנוער ספרטאן, קבוצת חובבים מאמסטרדם. ב-2001 עבר למחלקת הנוער של אייאקס אמסטרדם וב-2002 עזב אותה ועבר לאלמרה. ב-2004 עבר לנס לקבוצת הנוער של א.ז. אלקמאר וב-2006 החל לשחק בקבוצה הבוגרת. בעונת הושאל לניימכן ובה קיבל יותר הזדמנויות אותן ניצל: הוא רשם 9 שערים ב-31 הופעות ובסיום העונה הוחזר לאלקמאר. בתחילת עונת עבר לנס ניתוח ברגלו השמאלית שעיכב את חזרתו למגרשים, בעונה זו זכתה אלקמאר באליפות אולם תרומתו של לנס, שער אחד בשמונה משחקים, לא הייתה מכרעת. חילופי מאמנים בקבוצה סייעו ללנס להצליח יותר בעונת בה רשם 32 משחקים ו-12 שערים.
ב-2010 עבר לנס לפ.ס.ו. איינדהובן הוא שמר על יציבות בדקות המשחק ובכיבוש שערים גם בשלוש העונות הבאות אותן העביר בקבוצה, וב-2013 נמכר לדינמו קייב האוקראינית.
ב-15 ביולי 2015 חתם לארבע שנים בסנדרלנד. ב-30 באוגוסט 2016 הושאל לפנרבחצ'ה לעונה אחת. ב-6 באוגוסט 2017 הושאל לבשיקטש לעונה אחת, בסיום העונה חתם לארבע שנים בבשיקטש. ב-1 בפברואר 2021 הושאל לפתיח קארגומרוק הטורקית עד לסיום העונה.
נבחרת הולנד.
לנס רשם כמה הופעות בנבחרות הצעירות של הולנד. ב-2009 השתתף בטורניר עם , אך מאחר שטורניר זה לא הוכר על ידי פיפ"א הותר לו לעבור ולייצג את . במאי 2010 זומן לראשונה לנבחרת ההולנדית הבוגרת, כשזו התכוננה למונדיאל 2010, אך לא השתתף במשחקיה ולא נכלל בסגל הכתומים לטורניר. לאחר המונדיאל רשם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כשלקח חלק במשחק ידידות נגד ואף כבש שער בכורה. למרות זאת, השתתף לנס במשחקים ספורים בלבד במוקדמות יורו 2012 ולא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר.