אף על פי שהחוק הישראלי לגבי שירות חובה בגיל 18 לא חל עליהם, חלק מהנוצרים במדינת ישראל מביעים רצון להתגייס לצבא ההגנה לישראל, לתרום למדינה ולקחת חלק בחברה הישראלית. הנוצרים מתגייסים ליחידות מעורבות, יחד עם היהודים, בניגוד לבדואים למשל, אשר למענם קיימת יחידת גששים משלהם.
פוטנציאל הגיוס השנתי הממוצע בקרב אוכלוסיית הנוצרים בישראל מגיע לכ-1,400 מתגייסים בשנה. בעקבות פעילותו של הכומר גבריאל נדאף, בשנת 2013 התגייסו כ-120 ערבים-נוצרים לצה"ל, במקום הבודדים שהתגייסו עד אז. בשנים 2014–2015 נשמר המספר פחות או יותר, אולי עם נסיגה קלה, כשמספר הנוצרים המתגייסים לצה"ל ירד מעט (קצת יותר ממאה לשנה) ביוני 2017 נסגרה העמותה של נדאף לגיוס ערבים - נוצרים.
ש&quot;ג
ש"ג (קרי: שין גימל) (ראשי תיבות של "שוטר גדודי" או "שומר גדר"/"שומר גבול") הוא חייל המאבטח את עמדת הכניסה של בסיס צבאי והאחראי לבדוק את זהות הנכנסים ואת אישורם לכניסה.
השם משמש בהשאלה לכינוי של פתח בסיס צבאי בישראל, או של שער כניסה אזרחי שבפתחו מוצב שומר.
סמכות ואחריות.
בצה"ל, תפקיד זה ניתן לחיילים לפי תורנות בבסיס או לחיילים שמקצועם הצבאי הוא מאבטחי מתקנים, תפקיד אותו הם מבצעים לכל אורך השירות הצבאי. בסמכותו של הש"ג לבדוק את הנכנסים אל הבסיס, חיילים וכלי רכב, לאשר או למנוע את כניסתם לפי הנהלים לפיהם הודרך. על פי הנהלים הש"ג מוגדר כמפקד השער, ועל כל העוברים בשער להישמע להוראותיו.
בבסיסים קטנים משמשת את הש"ג בוטקה קטנה, שבה הוא יכול למצוא מסתור מגשם ומהשמש. בבסיסים גדולים, שבהם ניצבים בשער חיילים אחדים, משמש למטרה זו ביתן שמירה גדול יותר, שבו ממתינים הנכנסים בעת בדיקתם קודם הכניסה. לאחר שווידא את זכות הכניסה, לעיתים על הש"ג לרשום את פרטי הזיהוי של הנכנס או של רכבו.
בביתן של הש"ג תלוי פעמים רבות שלט ובו פירוט תעודות הכניסה השונות למחנות צה"ל, על מנת שהש"ג יכיר את התעודות השונות שעשויות להיות מוצגות בפניו.
משימה נוספת המוטלת לעיתים על הש"ג היא בדיקת עמידתם של החיילים הנכנסים בכללי משמעת הלבוש הצבאית.
בבסיסים שהיציאה מהם מוגבלת, נדרש החייל להציג בפני הש"ג אישור יציאה, קודם שיהיה רשאי לצאת.
"תסמונת השין גימל".
השין גימל הוא בעל האחריות הפיקודית הזוטר ביותר בבסיס. "תסמונת השין גימל" היא מטבע לשון (שמקורו בליל הגלשונים) למקרה של הטלת האחריות על המחדלים הפיקודיים על דרגים נמוכים ככל האפשר, כדי להימנע מהטלתה על דרגים בכירים יותר. השין גימל, או זוטרים אחרים, משמשים במקרים אלה, על פי רוח הביטוי, כשעירים לעזאזל.
איוונה מרבישווילי
איוון מרבישווילי
פיטר אורסג
פיטר ריצ'רד אורסג (באנגלית: Peter Richard Orszag; נולד ב-16 בדצמבר 1968), הוא כלכלן יהודי-אמריקאי שהיה מנהל משרד התקציבים בקונגרס של ארצות הברית (CBO), וכיהן כראש משרד הניהול והתקציב (OMB) בממשלו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, מינואר 2009 ועד יולי 2010.
ביוגרפיה וקריירה.
לאחר שסיים את פנימיית "פיליפ אקסטר" ב-1987, השלים ב-1991 תואר ראשון בכלכלה בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת פרינסטון, זכה למלגת הצטיינות על שם ג'ורג' מרשל בשנים 1991–1992, קיבל תואר שני ב-1992 וכן דוקטורט בכלכלה ב-1997 מבית הספר לכלכלה של לונדון.
הכלכלן אלן בליינדר שלימד אותו בפרינסטון, וכן ג'וזף סטיגליץ, שהיו מאוחר יותר לכלכלנים בממשל הנשיא ביל קלינטון, היו החונכים שלו בתחילת דרכו, ולאחר מכן גם מי שהיה למזכיר האוצר בממשל קלינטון, רוברט רובין.
אורסג הוא חבר בכיר וסגן מנהל של מכון ברוקינגס לחקר הכלכלה, שם ניהל את "תוכנית המילטון" בשיתוף עם בית הספר למנהל ציבורי של אוניברסיטת ג'ורג'טאון, ואת פרויקט הפרישה של ארגון "פיו צ'ריטבל טראסטס".
בשנים 1995–1996 כיהן כיועץ כלכלי בכיר בוועדת הייעוץ הכלכלי של ממשל קלינטון, ובין 1997–1998 כיהן גם כעוזר מיוחד לנשיא קלינטון לענייני מדיניות כלכלית. הוא ייסד חברת ייעוץ בשם "תאגיד סבאג", אשר לאחר מיזוג עם חברה נוספת נקנתה בסופו של דבר על ידי FTI ייעוץ, וכן כיהן כיועץ לחברת ייעוץ למנהלים, "מקינסי אנד קומפני", בנושא קופות חולים בסן פרנסיסקו.
בין 2007–2008 עמד אורסג בראש משרד התקציבים בקונגרס, ובמהלך כהונתו מיקד את תשומת הלב למשקל שעתיד להיות להוצאות ביטוח הבריאות בבעיות התזרים של הממשל בטווח הארוך, וכן בבעיות ארוכות הטווח של כלכלת המדינה. הוא נודע כראשון מנושאי תפקיד זה שניהל בלוג משלו.
ב-25 בנובמבר 2008, הכריז עליו הנשיא הנבחר, ברק אובמה, כמיועד לעמוד בראש משרד הניהול והתקציב, זרוע הבית הלבן האחראית לתקציב הפדרלי ולפיקוח על יעילותן של התוכניות הפדרליות.
לאחר שנה וחצי בתפקידו כראש המשרד, הודיע אורסג על התפטרותו, שנכנסה לתוקף בסוף יולי 2010.
בינואר 2011 החל אורסג לכהן כסגן יושב ראש לבנקאות עולמית בחברת סיטיגרופ.
אורסג נשוי בשנית למגישת טלוויזיה ואב לארבעה ילדים. תחביביו הם ריצת מרתון ומוזיקת קאנטרי והוא אוהד קבוצת הבייסבול בוסטון רד סוקס.
ש. ג.
ש.ג.
טירת אוגוסטוסבורג וטירת פאלקנלוסט
טירת אוגוסטוסבורג וטירת פאלקנלוסט (בגרמנית: Schlösser Augustusburg und Falkenlust) השוכנות בבריהל, אשר בחבל הריין, גרמניה, הן, יחד עם הגנים רחבי הידיים המקיפים אותן, אתר מורשת עולמית החל משנת 1984.
הטירות הוקמו בתחילת המאה ה-18, על ידי הארכיבישוף הבוחר של קלן, קלמנס אוגוסט של בוואריה (1700-1761), בן לבית ויטלסבאך. האדריכלים שתכננו את הטירות היו יוהאן קונרד ופרנסואה דה קוויליס. הגנים עוצבו בידי דומיניק ג'רארד, אך עוצבו מחדש על ידי פטר יוזף לנה במאה ה-19 והפכו לגן נוף.
עד לשנת 1994 שימשה טירת אוגוסטוסבורג כאולם קבלת פנים לאורחיו של נשיא גרמניה.
מאז שנת 2001 מציעה הנהלת האתר סיורים במקום לתיירים. בקרבת האתר נמצא גם מוזיאון מקס ארנסט, אמן גרמני מהזרם הדאדאיסטי והסוריאליסטי.
אמבולנס טיפול נמרץ
נט&quot;ן
אט&quot;ן
מלחמת פרוסיה - צרפת
נווה-צוף
יוהנס יקובוס ניסקנס
הרפובליקה הסינית במשחקים האולימפיים
הרפובליקה הסינית השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) תחת שם זהה, אך בהמשך נדרשה להחליף את שמה. לאחר מלחמת האזרחים הסינית הוקמה על מרבית שטחה של סין הרפובליקה העממית של סין, ואילו הרפובליקה הסינית נותרה רק באי טאיוואן ובמספר איים קטנים בסביבתו. שתי המדינות הוזמנו לאולימפיאדת הלסינקי (1952). אבל הרפובליקה הסינית, שלא הכירה ברפובליקה העממית, החרימה בשל כך את המשחקים. החל מאולימפיאדת מלבורן (1956) הייתה זו הרפובליקה העממית שהחרימה את המשחקים, ואילו הרפובליקה הסינית נטלה בהן חלק. לקראת אולימפיאדת מונטריאול (1976) הודיעה ממשלת קנדה כי לא תתיר לרפובליקה הסינית להשתמש בשם זה במשחקים, וזו העדיפה שלא ליטול בהם חלק.
ב-1979 החליט הוועד האולימפי הבינלאומי כי הרפובליקה הסינית לא תוכל עוד להתחרות בשמה, מאחר שהרפובליקה העממית של סין תהיה היחידה שרשאית להשתמש בשם "סין", וכי מעתה ואילך תתחרה הרפובליקה הסינית בשם "טאיפיי הסינית", על שם עיר בירתה, טאיפיי. עוד החליט הוועד האולימפי כי ספורטאים מהרפובליקה הסינית לא יוכלו עוד להתחרות תחת דגל הלאום, והם יתחרו תחת דגל הוועד האולימפי המקומי וכי במקרה של זכייה במדליית זהב לא ינוגן ההמנון הלאומי, אלא המנונו של הוועד האולימפי. בעקבות החלטה זו החליטה הרפובליקה הסינית להחרים גם את אולימפיאדת מוסקבה (1980).
בסופו של דבר נאלצה הרפובליקה הסינית לקבל את החלטת הוועד האולימפי הבינלאומי, והחל מאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) היא מתחרה בשם "טאיפיי הסינית". משחקים אלה היו גם הראשונים שבהם התחרו ספורטאים סינים וטאיוואנים זה לצד זה. בהמשך, אף השתתפה הרפובליקה הסינית באולימפיאדת בייג'ינג (2008) ובאולימפיאדת בייג'ינג שנערכו על אדמת הרפובליקה העממית.
ספורטאים מהרפובליקה הסינית השתתפו גם בכל אולימפיאדות חורף שנערכו מאז אולימפיאדת סאפורו (1972), למעט אולימפיאדת לייק פלאסיד (1980), אך לא הגיעו בהן להישגים משמעותיים.
הישגים ספורטיביים.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), זכה ספורטאי טאיוואני במדליה. הזוכה היה מרים המשקולות ון-יי טסאי במדליית ארד. במדליית הזהב זכה הסיני צ'ן וייצ'יאנג, ודגל הוועד האולימפי הטאיוואני הונף לצדו של הדגל הסיני בטקס חלוקת המדליות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה הרפובליקה הסינית בהישג הגבוה בתולדותיה בענף ספורט קבוצתי, כשנבחרת הבייסבול שלה זכתה במדליית כסף, לאחר הפסד במשחק הגמר לנבחרת קובה. באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה צ'ן ג'ינג במדליית כסף בטניס שולחן, הראשונה בענף זה. באולימפיאדת סידני (2000) זכו חמישה ספורטאים טאיוואנים במדליות אולימפיות: מרימת המשקולות לי פון-יינג זכתה במדליית כסף וקוו יי-האנג זכתה במדליית ארד, לוחמי הטאקוונדו צ'י שו-ג'ו והואנג צ'י-הסיונג זכו במדליות ארד, וטניסאית השולחן צ'ן ג'ינג זכתה במדליה אולימפית שנייה ברציפות, מדליית ארד.