בשנת 928 הוול עלה לרגל לרומא והיה לשליט הוולשי הראשון לעשות זאת בהצלחה ולשוב. לאחר שובו, ביסס הוול קשר טוב עם מלך אנגליה אתלסטן (שהוכתר שנה קודם) ולמעשה הכפפיף את עצמו לשלטון הכתר האנגלי בשונה משליטים אחרים, מה שהקנה לו כוח רב בחצר המלוכה האנגלית. בשנת 934 הוול תמך וסייע בפלישה של אתלסטאן לסקוטלנד לצד כוחות וולשים מממלכת גוויניד', ממלכת ברכיניוג וממלכת גוונט. ב-942, מלך גוויניד' אידוול אפ אנרווד (בן דודו של הוול) מרד במלך האנגלי אדמונד הראשון, כתוצאה מהמרד הכושל אידוואל ואחיו אליסד' נהרגו בקרב. בניו של אידוואל היו אמורים לרשת את ממלכת גוויניד', אך הוול השתמש בהשפעתו וכוחו הרב לשלוח אותם לגלות ולקחת את כס הממלכה לעצמו, מה שהקנה לו גם את השליטה בממלכת פוויס שהייתה כפופה לגוויניד'. בשלב זה השלים הוול את השליטה שלו ברוב הגדול של ויילס, כשהוא עומד בראש כל ממלכות ויילס מלבד ממלכת גוונט וגלוסינג בקצה הדרום-מערבי של ויילס.
מורשת.
לאחר מותו של הוול ב-949 או 950, הממלכה המאוחדת שהקים התפצלה, כאשר ממלכת גוויניד' נלקחה על ידי שני בניו של אידוול, לאגו ואידוול אפ אידוול, והשליטה בממלכת דהייברת' התפצלה בין בניו של הוול. איחוד הנרחב שהצליח הוול להשיג ברוב המכריע של ויילס, היה אירוע שהתרחש מספר פעמים בודדות לאורך ההיסטוריה של ויילס בימי הביניים (בהם גם תחת שלטונו של סביו רודרי הגדול) והיווה בסיס רעיוני לוויילס מאוחדת ועצמאית.
חשיבותו הרבה להיסטוריוגרפיה והזהות הלאומית הוולשית ניכרים גם במספר מוסדות חשובים הכרויים על שמו, בהם ועד הבריאות של אוניברסיטת הוול ד'ה האחראי על המרכזים הרפואיים של שירות הבריאות הלאומי ברחבי דרום-מערב ויילס. גם בניין האספה המקורי של הפרלמנט הוולשי נקרא בית הוול (Tŷ Hywel), כאשר כיום משמש את הרשויות השונות של הפרלמנט לצד בית באספה החדש שנחנך ב-2006.
חוקי הוול ד'ה.
"חוק הוול" (בוולשית: "Cyfraith Hywel") המוכר גם בתור "המשפט הוולשי" (בלטינית: "Leges Walliæ"), הוא אוסף חוקים שעל פי המסורת נאגדו על ידי הוול ד'ה. חוקי הוול התבססו על החוק הקלטי שהיה נהוג בוויילס, בתוספת השפעות שונות לאורך השנים. הספר הקדום ביותר הכולל את החוקים מתוארך ל, אך בכל התייחסות לחוקים מצוין שמו של הוול בתור זה שאיגד אותם לראשונה.
על פי המסורת, הוול הזמין 12 אנשי משפט מרחבי ויילס לדון ולכתוב את אוסף החוקים, כאשר החוקים נכתבו בשלושה עותקים, אחד נשלח לאברפראו (חצר ממלכת גוויניד' בצפון), אחד לדינוור (חצר ממלכת דהייברת' בדרום), ועותק אחד שימש את חצר המלך הוול באשר יהיה. החוקים עצמם התחלקו לשתי קטגוריות עיקריות; חוקי חצר המלך (השלטון) וחוקי הארץ (משפט פלילי ואזרחי).
המשפט הוולשי נחשב כיום למתקדם מאוד, כאשר מרכיבים מהותיים בו היו שונים מאוד מהחוקים הנהוגים ברחבי אירופה בתקופה. כך לדוגמה היחס לרצח, אשר נחשב פשע כנגד משפחת הנרצח ולא פשע כנגד החברה או השלטון, ומשום כך משפחת הרוצח שילמה קנס של כסף ורכוש למשפחת הנרצח למשך שבעה דורות. חוקים אחרים הנוגעים בתקיפה או שוד כללו מרכיב של הבנה של הפושע ולרוב הסתכמו בתשלום קנס, בשונה מהתפיסה הנהוגה מחוף לאירופה של עין תחת עין. היחס לנישואין היה אף הוא מהפכני כאשר לאשה הנכנסת לברית נישואין היה הרבה יותר כוח מהנהוג בתקופה, בשלב הראשון הנישואין היו תקפים לשבע שנים בלבד - כאשר בסופן לאישה היה חופש לעזוב מרצונה את בעלה ולקבל חצי מרכושו.
חוק הוול הונהג ברוב חלקי ויילס (מלבד אזורי הספר הוולשי), המרכיב הפלילי שלו הוחלף על ידי החוק האנגלי עם כיבוש ויילס וחקיקת חוק ריד'לן ב-1284 ושאר החוקים הוחלפו על ידי החוק האנגלי בחוק חוקי ויילס 1535 - 1542 עם החלת הריבונות האנגלית באופן מלא על ויילס.
מהטה
קונסטנטין טרוטובסקי
קונסטנטין טרוטובסקי (ברוסית: Константин Трутовский; 9 בפברואר 1826 – 1893) היה צייר רוסי.
ביוגרפיה.
הוא נולד לקפטן פרשים בדימוס שהיה גם בעל קרקע. השכלתו היסודית הייתה בחרקוב. לאחר מות אביו, הוא נלקח לסנט פטרסבורג ב-1839 שם נרשם לאקדמיה להנדסה וכישרונו לציור התגלה לראשונה.
הוא סיים את לימודיו ב-1845, והחל להשתתף בשיעורים באקדמיה הקיסרית לאמנויות עם פיודור ברוני, בכוונה להיות צייר היסטוריה. אולם עד מהרה גילה העדפה לציור סצנות מחיי היומיום.
בעודו שם, הוא צייר את הדיוקן הידוע הראשון של פיודור דוסטויבסקי,[1] (חברו לשעבר בבית הספר להנדסה).
הוא היה מעורב בחוג פטרשבסקי ונמנע בקושי ממעצר.
האחוזה המשפחתית, עברה לידיו בעקבות מות אמו.
הוא צייר ברחבי הכפרים המקומיים, וביקר בסנט פטרסבורג או במוסקבה רק כדי לארגן תערוכות.
בתחילת שנות ה-50, הוא פרסם אלבום של סצנות מהחיים הרוסיים היומיים, וב-1856 זכה בתואר "אמן חופשי". בסוף שנות ה-50, הוא סייר בגרמניה והפך לחבר מקביל ב"חברה המלכותית של צבעי מים בלגיים ". הוא התיישב בסנט פטרסבורג בשנת 1858, לאחר מות אשתו השנייה, שחלתה במהלך מסעותיהן.
ב-1861 הוא זכה בתואר "אקדמי".
מ-1871 עד 1881, הוא שימש כמפקח בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה, ואז, שוב, חזר לאחוזתו, שם יצר ציורי שמן רבים, צבעי מים ורישומים של מעמד בעלי האחוזות וגם איכרים. הוא המשיך להציג בלונדון, פריז ואנטוורפן. רטרוספקטיבה גדולה לאחר מותו נערכה במוסקבה ב-1893
בנוסף לציוריו, אייר כמה יצירות של ניקולאי גוגול, מיכאיל לרמונטוב, ואיוואן קרילוב.
הוא היה קשור, בנישואיו הראשונים, לסרגיי אקסאקוב. אשתו השלישית הייתה צאצאית של אלכסנדר גריבוידוב.
מלחמת שליחים
חנה בן-ארי ניניו
הלוויתן (סרט, 2022)
הלוויתן (באנגלית: The Whale) הוא סרט דרמה פסיכולוגית אמריקאית שבוים על ידי דארן ארונופסקי ונכתב על ידי סמואל ד. האנטר, ומבוסס על מחזה באותו השם שכתב האנטר. בסרט מככבים ברנדן פרייזר, סיידי סינק, הונג צ'או, סמנתה מורטון וטיי סימפקינס.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בבכורה עולמית במהלך פסטיבל הסרטים של ונציה בספטמבר 2022.
תקציר העלילה.
צ'ארלי, גבר במשקל 272 ק"ג הנמצא בגיל העמידה, מנסה לחדש את הקשר עם בתו בת ה-17; שנים לאחר שנטש את משפחתו למען אהובו, שמת והותיר אותו להתבוסס בבולמוס כתוצאה מכאב ואשמה.
הפקה.
פיתוח וליהוק.
ב-11 בינואר 2021, נמסר כי חברת "A24" תפיק סרט על פי המחזה "הלוויתן", אותו יביים דארן ארונופסקי ובו יככב ברנדן פרייזר בתפקיד הראשי. בפברואר 2021, נמסר על ליהוקן של הונג צ'או, סיידי סינק וסמנתה מורטון לצוות השחקנים; ובהמשך נמסר על ליהוקם של טיי סימפקינס וסאתיה סרידהרן לצוות השחקנים.
צילומים.
צילומי הסרט החלו ב-8 במרץ והסתיים ב-7 באפריל 2021 בניובורג, ניו יורק. באותו החודש, נמסר כי הסרט נכנס לשלב הפוסט-פרודקשן.
גמר הפקה.
בריאיון ל"ניוזוויק" ביוני 2021, חשף פרייזר כי הסרט "כבר מוכן" וכי תפקידו בסרט כלל "המון איפור ותותבות."
הפצה.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בבכורה עולמית במהלך פסטיבל הסרטים של ונציה, שיתקיים בספטמבר 2022.
איוואן טרוטנב
איוואן טרוטנב (ברוסית: Ива́н Тру́тнев; 1827 – 18 בפברואר 1912) היה צייר ומורה לאמנות רוסי.
ביוגרפיה.
הוא נולד למשפחת איכרים, אבל ב-1845 הצליח להתקבל לאוניברסיטה הממלכתית לאמנויות של סטרוגנוב במוסקבה. ארבע שנים לאחר מכן סיים את לימודיו עם תעודת הוראת באמנות. מ-1851 עד 1858, הוא המשיך את לימודיו באקדמיה הקיסרית לאמנויות[ אצל בוגדן וילוולדה.
בתערוכה בשנת 1854, אחד מציוריו נרכש על ידי הצאר ניקולאי הראשון, אז נקשר גם לפטרון איש העסקים והפילנתרופ ואסילי קוקורב.
יצירת הסיום שלו, "תהלוכת הצלב בכפר" זכתה במדליית זהב. בנוסף זכה במלגה ללימודים בחו"ל עד שש שנים. מ-1860 עד 1865, הוא נדד ברחבי אירופה, ביקר בווינה, פריז, דרזדן ואמסטרדם, תוך כדי שליחויות עבור אספן האמנות המפורסם פאבל טרטיאקוב. הוא בילה שנתיים ברומא, ואחריהן חזר הביתה.
הזמנה לווילנה.
בשנת 1866 הפך למורה לרישום וקליגרפיה בגימנסיה בויטבסק. אולם מאוחר יותר באותה שנה פנו אליו נאמני מחוז בית הספר של וילנה והוא הוזמן לארגן שם בית ספר לאמנות. כמעט היה בלתי אפשרי למצוא ציירים טובים ומקומיים שיכינו אייקונים וציורי קיר לכנסייה האורתודוקסית המזרחית מאז שאוניברסיטת וילנה נסגרה ב-1831. הוא עבר לווילנה ומיד החל ללמד מגוון רחב של נושאים הקשורים לאמנות במספר בתי ספר. באותה תקופה החל להשתתף גם בתערוכות שערכו הנודדים. ב-1868 הוא הפך לאקדמאי.
במהלך השנים הבאות, בנוסף להוראה, יצר יצירות דתיות ודיוקנאות רבים של אקדמאים ופוליטיקאים ידועים, יחד עם מבחר רחב של סצנות ז'אנר.
ב-1897 הוא שיתף פעולה עם הפסל מטווי צ'יז'וב וההיסטוריון האדריכלי וסילי גריאזנוב כדי ליצור אנדרטה למיכאיל מוראביוב בווילנה. הוא גם יצר מספר רב של אייקונים לאזורים סמוכים, וכן מינסק, לובלין וורשה.
עד מותו, למדו אצלו בבית הספר לאמנות כמעט 4,000 תלמידים. 193 מהם סיימו את לימודיהם והמשיכו לאקדמיה הקיסרית או למוסדות אחרים ברוסיה ומחוצה לה. הוא גם היה פעיל בעניינים תרבותיים ופילנתרופיים וזכה בפרסים ממלכתיים רבים, כגון מסדרי סנט ולדימיר וסנט אנה.
הוא צייר מעט מאוד בשנותיו האחרונות, עקב ראייה כושלת.
משוגבקעה (גן משחקים)
המְשוּגבָּקְעה היא גינה ציבורית הנמצאת בשכונת בקעה בירושלים והיא נבנתה בתכנון ושיתוף תושבי השכונה.
הקמת הגינה.
המשוגבקעה הוקמה בשנת 1991 ברחוב גד בירושלים. בטקס הקמתה השתתף ראש העיר דאז טדי קולק ותושבי השכונה שהגו את רעיון הגינה.
אופן בנייתה.