3. הוראות שיש למלאן תוכן- הוראות מסגרת, אשר קובעות כי בנושא מסוים תיבחן בעתיד אפשרות לשיתוף פעולה, או יושגו הסכמות פרטניות בנוגע לשדרוג היחסים. הוראות אלה מגלמות בתוכן למעשה את עתיד ההסכם, או את פוטנציאל הפיתוח שלו. הוראות אלו הן הבסיס לעבודת המשלחת לאיחוד האירופי, האמונה על הידוק היחסים בין ישראל לאיחוד האירופי. הוראות מסוג זה קיימות הן במישור המדיני והן במישור הכלכלי. נושאים אשר מקודמים על ידי משרדי ממשלה שאינם מיוצגים במשלחת לאיחוד האירופי מרוכזים בידי אנשי משרד החוץ, המתאמים את המגעים בין נציגי המשרדים הרלוונטיים למקביליהם במוסדות האיחוד האירופי. בין הוראות אלו:
הוראות הסכם ההתאגדות.
1. מבוא- כמקובל בהסכמים בינלאומיים, ההסכם נפתח במבוא שמהווה הצהרת עקרונות הבסיס לכריתת ההסכם. מבוא זה יכול להעיד על כוונת הצדדים בעת כריתתו ולשמש ככלי בפירוש הוראותיו. העקרונות הנמנים במבוא להסכם האסוציאציה (סעיפים 1 ו-2) הם:
2. פרק I- עוסק בקיום דיאלוג מדיני רציף בין ישראל והאיחוד האירופי (סעיפים 3–5).
3. פרקים II עד VII- עוסקים בשינוע חופשי של סחורות על ידי חיזוק אזור הסחר החופשי בין המדינות, ובשיתוף פעולה כלכלי ותרבותי (סעיפים 6–66).
ההיתר מכללא שהיה קיים בהסכם מ-1975 להטיל מגבלות כמותיות על הייצוא בוטל בהסכם ההתאגדות החדש, ונאסרה כל מגבלה כמותית או אמצעי בעל השפעה שוות ערך הן על יבוא והן על יצוא (סעיפים 16–18). מאידך, אזור הסחר החופשי לא הורחב עדיין למוצרי חקלאות (סעיפים 10–15). עם זאת, הסכימו הצדדים להנהיג בהדרגה ליברליזציה רבה יותר בסחר ביניהם במוצרים חקלאיים (סעיף 11). בשנת 2003, כשלוש שנים לאחר אשרור הסכם ההתאגדות, הצדדים כרתו הסכם ליברליזציה לסחר הדדי של מרבית המוצרים החקלאיים. מעת לעת נחתם בין ישראל והאיחוד האירופי פרוטוקול חקלאי, המשפר את תנאי הכניסה לשוק של מוצרים חקלאיים באופן הדדי. הפרוטוקול החקלאי האחרון נחתם בשנת 2010.
הסכם ההתאגדות כולל גם הוראות באשר למחסומי סחר לא מכסיים בסוגיות כגון:
נוסף על כך, ישנה התפשטות לעבר תחומים החורגים מתחום הסחר המסורתי. כך למשל יש בהסכם הרחבת היקף ההסכם לכיסוי זכות כינון (right of establishment) של פירמות של צד אחד בשטח הצד השני. מדובר בהרחבת ההסכם לליברליזציה של אספקת שירותים על ידי פירמות של צד אחד בשטח הצד האחר, מעבר לאמור (GATS)(סעיף 29). ואולם, לשם כך מועצת ההתאגדות הייתה אמורה לגבש את ההמלצות הנחוצות ליישום יעד זה (ס' 29(ב)) והיא עדיין לא עשתה זאת.
ישנן הוראות הבאות להסיר מגבלות הדדית על תנועות הון (סעיפים 31–34), וכן הגנה על קניין רוחני (סעיף 39). ישנה גם הגברת שיתוף הפעולה במדע וטכנולוגיה (סעיף 40) .
ההסכם מכיל גם הוראות ביחס לשיתוף פעולה בין הצדדים בתחומים נרחבים. תחומים אלו כוללים: תעשייה (סעיף 45), חקלאות (סעיף 46), איכות הסביבה (סעיף 50), אנרגיה (סעיף 51), תשתיות מידע ובזק (סעיף 52), תחבורה (סעיף 53), תיירות (סעיף 54), קירוב דינים (סעיף 55), המלחמה בסמים ובהלבנת כספים (סעיף 56), מדיניות הגירה (סעיף 57) ותרבות (פרק VII).
4. פרק VIII- הוראות ביחס לעניינים סוציאליים, כגון הבטחת זכויותיהם של עובדים העובדים במדינה האחרת ועוד (סעיפים 63–66).
5. פרק IX- מנגנון הפיקוח ויישוב סכסוכים- מדובר בהוראות המוסדיות של ההסכם. ההסכם מקים את "מועצת האסוציאציה", אשר תפקידה להתכנס בדרג של שרים לפחות פעם בשנה (סעיף 40). על מנת לאפשר טיפול שוטף יותר ויעיל בעניינים הרבים הנידונים בהסכם, מוקמת גם "ועדת האסוציאציה" הפועלת בדרג של פקידים (סעיפים 70–71). סמכויות הוועדה הן לקבל החלטות לניהול ההסכם, וכן בתחומים בהם מועצת האסוציאציה אצלה לה מסמכויותיה. שני גופים אלו מקבלים החלטות בהסכמה בין שני הצדדים בלבד. אולם, משהתקבלו החלטות בהסכמה, הן מחייבות את הצדדים, והם חייבים לנקוט באמצעים הדרושים ליישמן.
ההסכם החדש מאפשר הפניית מחלוקת הקשורה להסכם לבוררות (סעיף 75), כאשר מועצת האסוציאציה לא יישבה מחלוקת בהסכמה. החלטות הבוררות מחייבות. במקרה של חוסר הסכמה, על כל צד להודיע לצד האחר על מינוי בורר, ואז הצד האחר חייב למנות בורר שני תוך חודשיים. מועצת האסוציאציה ממנה בורר שלישי. בהליך זה יש פגם עיקרי- היעדר הוראה בדבר סמכות ייחודית ועליונה- שכן צד נתבע יכול להשהות את הסכמתו למינוי בורר שלישי או לסרב לכל מועמד מוצע, ובכך לחסום את ההליכים, שהרי החלטת מועצת האסוציאציה צריכה להתקבל פה אחד. על כן ישנה הצהרה מפורשת על פיה "הצדדים ישתדלו להבטיח שמועצת האסוציאציה תמנה בורר שלישי בתוך חודשיים ממינוי הבורר השני" (סעיף 75(4)).
מלשון הסכם ההתאגדות משתמע כי הפניית סכסוך למועצת האסוציאציה היא זכות, ולא חובה, ואין בהסכם הוראה האוסרת על נקיטת צעדים חד צדדיים ללא הסכמה של הבוררים. מנגנון הבוררות לא הופעל מעולם. במחלוקת שהייתה בין ישראל לבין האיחוד האירופי בנושא הייצוא משטחי יהודה, שומרון, עזה והגולן, נשקלה האפשרות לקחת את הסכסוך להליך של בוררות, אך לבסוף לא נעשה כן מחשש להשלכות הפוליטיות של הפסד בבוררות כזו. במקום זה, החליט שר התמ"ת, אהוד אולמרט, להתפשר עם האיחוד האירופי, ולהסכים לכך שהמוצרים מהשטחים יחויבו במכסים בייבואם לאיחוד האירופי.
סטינוגרפיה
קטה אפרים-מרכוס
קרל שורץ
ג'ון ראבה
ג'ון ראבה (בגרמנית: John Rabe; 23 בנובמבר 1882 - 5 בינואר 1950) היה איש עסקים גרמני-נאצי, שהתפרסם בזכות מאמציו לעצור את הזוועות של הצבא היפני במהלך טבח ננקינג (נאנג'ינג) ועבודתו כדי להגן ולעזור לאזרחים הסיניים במהלך האירוע. האזור הבטוח בנאנג'ינג שהוא עזר להקים הגן על כ-200,000 סינים מהטבח. הוא ייצג באופן רשמי את גרמניה ושימש כמפקד הבכיר של הממסד האירופי האמריקאי שנשאר בנאנג'ינג, הבירה הסינית באותה העת, בזמן שהעיר נפלה בידי החיילים היפניים.
חייו לפני האירועים בסין.
ג'ון ראבה נולד בהמבורג, גרמניה. הוא פיתח קריירה במהלכה נסע לאפריקה למספר שנים. בשנת 1908 הוא עזב לסין ועבד שם עבור חברת סימנס עד 1938. ראבה היה נאמן לאידאולוגיה הנאצית והיה סגן ראש הסניף המקומי של המפלגה הנאצית.
הקמת אזור הביטחון בנאנג'ינג.
באותה תקופה אנשים רבים מהמערב עזבו את נאנג'ינג, בשעה שהצבא היפני התקדם לעבר העיר והחל להפציץ אותה. כל הזרים ברחו מהעיר למעט 22, בהם 15 אמריקנים ואנשי עסקים ומיסיונרים אירופאים.
ב-22 בנובמבר 1937 כשהצבא היפני התקדם לעבר נאנג'ינג, ראבה, יחד עם קבוצה נוספת של זרים הקימו את הוועד הבינלאומי לאזור הבטוח של נאנג'ינג ואת האזור הבטוח שסיפק לפליטים סינים מקלט ומזון מהטבח היפני המתקרב.
בשאלה לגבי הסיבה להקמת האזור אמר ראבה: "זוהי שאלה של מוסר, אני לא יכול להביא את עצמי לבגוד באמון של האנשים האלה ומרגש לראות איך הם האמינו בי."
האזור הבטוח מוקם בשטח השגרירויות הזרות ואוניברסיטת נאנג'ינג.
ראבה נבחר למנהיג הקבוצה לאור חברותו במפלגה הנאצית (טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה) והיחסים הטובים בין גרמניה ויפן. הממשלה היפנית הסכימה לא לתקוף אזורים בעיר שלא הכילו כוחות צבא סינים וחברי הוועד שבראשו עמד ראבה ניסו להפעיל לחץ על הממשלה היפנית להוציא את כוחותיהם מהאזור וזכו בהצלחה חלקית.
בראשון בדצמבר 1937 הורה ראש עיריית נאנג'ינג לכל האזרחים הסינים שנותרו בנאנג'ינג לעבור אל האזור הבטוח ולאחר מכן ברח מהעיר. בנוסף קלט האזור הבטוח 650 פליטים נוספים.
הטבח בננקינג.
בטבח בנאנג'ינג נרצחו על ידי הצבא היפני בין 200 ל-300 אלף סינים.
במהלך הטבח תיעד ראבה את האירועים ובין היתר כתב:
"רק כשאנו מסתובבים בעיר אנו רואים את היקף ההרס, אנחנו נתקלים בגופות כל 100–200 מטר, גופות הנרצחים היו מנוקבות בכדורים בגבם מה שמראה שאנשים אלה ברחו בזמן שנורו מאחור.
החיילים היפנים צעדו בעיר בקבוצות של כ-10–20 חיילים ובזזו חנויות, אני עצמי ראיתי איך בזזו את בית הקפה של האופה הגרמני. גם בית המלון המפל נפרץ כמו כמעט כל חנות באזור צ'ואנג שאנג ורחוב טאייפינג."
בששת השבועות בהם נערך הטבח מצאו מקלט באזור הבטוח כ-200 אלף סינים ונערך עימות מתמשך בין ראבה אל מול ניסיונות שונים של הצבא היפני לפגוע בפליטים הסינים.
שובו לגרמניה.
ב-28 בפברואר 1938 עזב ראבה את נאנג'ינג וחזר לגרמניה כשאיתו חומר תיעודי רב על הטבח שביצעו היפנים בנאנג'ינג.
ראבה הציג סרטים ותמונות בהרצאה שנתן בברלין וכמו כן כתב להיטלר כדי שיפעיל השפעתו להפסקת הפעולות האלימות עלי ידי הצבא היפני. כתוצאה מכך ראבה נעצר ונחקר על ידי הגסטאפו ומכתבו מעולם לא הועבר להיטלר. בעקבות התערבותה של חברת סימנס שוחרר ראבה. הוא הורשה לשמור את התיעוד שברשותו לאירועים למעט הסרט, אך לא הורשה יותר לכתוב או להרצות בנושא.
ראבה חזר לעבוד בחברת סימנס עד סיום המלחמה באפגניסטן ובברלין.
אחרי המלחמה.
ראבה נעצר לחקירה על ידי ה-נ.ק.ו.ד. ולאחר מכן על ידי הצבא הבריטי אך שניהם שחררו אותו לאחר חקירה. ראבה המשיך לעבוד באופן חלקי עבור סימנס והשתכר שכר נמוך ביותר. לבסוף אף איבד את עבודתו לחלוטין.
משפחתו של ראבה חייתה בעוני רב בדירת חדר קטנה וברעב מתמיד כשלאוכל היו אוספים עשבים ומבשלים אותם כמרק בתוספת של לחם יבש.
באותה עת התנער ראבה מהאידאולוגיה הנאצית, ועבר תהליך של דה-נאציפיקציה אותו סיים בשנת 1946.