על אף לחצים כבירים מעמיתיו, ידידיו וחוגי המפלגה הוויגית בעיר וושינגטון, סירב מק'קנן להתמודד פעם נוספת בבחירות לבית הנבחרים, והכריז שהוא מילא את תפקידו בשירות הציבורי וכעת הגיע זמנו לשוב לעיר מגוריו ולהתמקד בעיסוק בעריכת דין במגזר הפרטי. ב-1844 ניסו תומכיו בעיר מגוריו ללא הצלחה לעניין אותו בהתמודדות כשותפו למירוץ של הנרי קליי, אך אין כל מידע אם הוא הסכים לכך כלל. הוא גם התנגד למאמצים לעניין אותו בהתמודדות על משרת מושל פנסילבניה בשנות ה-40, אך ב-1848 הוא שימש כנשיא חבר האלקטורים של פנסילבניה.
מזכיר הפנים של ארצות הברית.
עם השבעתו לנשיאות של מילרד פילמור במקומו של זאכרי טיילור שנפטר, הוצע למק'קנן לכהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית, אך הוא היסס אם לקבל את ההצעה. רק לאחר לחץ כבד מידידיו ועמיתיו הוא נעתר להצעה. מיד לאחר שהושבע לתפקידו הוא נמלך בדעתו ולאחר 11 יום בתפקיד הוא התפטר. מק'קנן ציין כסיבה להתפטרותו את "מזגו העצבני המוזר" שהוביל אותו להתרגשות ולדיכאון. דיווחים מאותה תקופה מציינים גם חילוקי דעות עם הנשיא פילמור ועם מזכיר המדינה דניאל ובסטר בנוגע למינוי והדחה של פרקליטים, מרשלים פקידים וראשי משרדים. במהלך תקופת כהונתו הקצרה כמזכיר הפנים, ניהל מק'קנן את מפקד האוכלוסין של 1850, שהתקיים בקיץ אותה שנה, והוא פרסם הצהרה שראתה את הנולד בנוגע לחשיבות ההגנה על הזכות לפרטיות:
שנותיו האחרונות.
לאחר התפטרותו לקח מק'קנן על עצמו תפקיד לחוץ פחות כנשיא חברת הרכבות המפפילד, שסללה אז מסילת רכבת בין וילינג, וירג'יניה לבין גרינבורג, פנסילבניה, שעבר דרך עיר מגוריו של מק'נן בפנסילבניה, וושינגטון. חברה זו נרכשה ב-1871 על ידי חברת הרכבת בולטימור ואוהיו.
חיים אישיים.
ב-1815 נשא מק'קנן לאישה את מטילדה לורי באומן. לזוג נולדו שמונה ילדים.
תומאס מק'נן נפטר ב-9 ביולי 1852 ברדינג, פנסילבניה, בעת שעסק בתפקידו בחברת הרכבת. הוא נטמן בבית הקברות המקומי של עיר מגוריו, וושינגטון, פנסילבניה.
רוברט וינטרופ צ'אנלר
רוברט וינטרופ צ'אנלר (באנגלית: Robert Winthrop Chanler; 22 בפברואר 1872 - 24 באוקטובר 1930) היה אמן אמריקאי. מעצב וצייר ציורי קיר, צ'אנלר קיבל חלק ניכר מהכשרת האמנות שלו בצרפת באקול דה ביו-ארטס, ושם הושלמה עבודתו המפורסמת ביותר, שכותרתה ג'ירפות, בשנת 1905 ואחר כך נרכשה על ידי ממשלת צרפת.
משפחה וחיים מוקדמים.
צ'אנלר נולד ב -22 בפברואר 1872 בניו יורק לג'ון וינטרופ צ'אנלר ממשפחת דאדלי – וינטרופ ולמרגרט אסטור וורד ממשפחת אסטור.
לרוברט היו עשרה אחים ואחיות, כולל הפוליטיקאים לואיס סטויבסנט צ'אנלר וויליאם אסטור צ'אנלר. אחותו מרגרט ליווינגסטון צ'אנלר שימשה כאחות בצלב האדום האמריקאי במהלך מלחמת ספרד -אמריקה. אחיו הבכור של רוברט, ג'ון ארמסטרונג צ'אנלר התחתן עם הסופרת אמלי ריבס טרובצקוי. אחיו וינטרופ אסטור צ'אנלר שירת בקובה.
הוא ואחיו הפכו ליתומים לאחר מות אמם בשנת 1875 ואביהם בשנת 1877, שניהם כתוצאה מדלקת ריאות. הילדים גדלו באחוזת רוקבי של הוריהם בבריטאון, ניו יורק. צוואתו של ג'ון וינטרופ צ'אנלר נתנה 20,000 דולר בשנה לכל ילד לכל החיים (שווה ערך ל -470,563 דולר בשנת 2018), מספיק כדי לחיות בנוחות בסטנדרטים של התקופה. כמה מציוריו של צ'אנלר עדיין מעטרים את האחוזה ברוקבי.
קריירה.
בדומה למאי רוג'רס קו ואברט שין, צ'אנלר שהה בפריז בשנות ה-90 של המאה ה-19 והתחבר לקהילת האמנות. כשחזר לארצות הברית בתחילת המאה ה-20, רכש בית עירוני וקישט אותו ביצירותיו וכינה אותו "בית הפנטזיה" . ביתו הפך למרכז חברתי לקהילת האמנות בניו יורק. כמו שין, צ'אנלר היה אישיות ודמות בתקופתו.
צ'אנלר היה חבר האספה של מדינת ניו יורק בשנת 1904, אך לא התמודד לבחירה מחדש. בשנת 1907, הוא נבחר לשריף של מחוז הולנצ'ס, ניו יורק, ונשאר במשרה זו שלוש שנים.
צ'אנלר התמחה בציור מסכים והיה חבר באגודה הלאומית לציורי קיר. הוא היה גם חבר בליגה האדריכלים של ניו יורק. הוא צייר תקרה במועדון קולוני, מועדון חברים פרטי הממוקם בפארק אווניו ורחוב 62 בניו יורק.
בשנת 1905 הציג צ'אנלר יצירה בשם "הג'ירפות" בסלון ד'אוטום בפריז. זו הייתה התערוכה שגרמה למבקר לואי ווקסל לאפיין קבוצת ציירים בסגנון חדש שנקרא פוביזם.
תערוכת הארמורי.
יצירתו של צ'אנלר הוצגה בתערוכת הארמורי ב-1913 בניו יורק, והוא היה אחד האמנים האמריקאים המוערכים ביותר בתערוכה. המסכים המצוירים שהכין הוצבו בסמוך לכניסה לתערוכה. שם הם משכו את תשומת לב הציבור והמבקרים. אחד המסכים של צ'אנלר שוחזר בניו יורק הרלד 15 בפברואר 1913.
מסך נוסף של צ'אנלר המתאר דורבנים נמצא באוסף המוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק. על פי הקטלוגים של תערוכת הארמורי, צ'אנלר היה מיוצג על ידי תשעה מסכים בניו יורק ושמונה מסכים בתערוכה שעברה למכון לאמנות בשיקגו.
פטרונים וחברים.
כמו נשים רבות מהמעמד שלה, מאי רוג'רס קו הייתה פטרונית של אמנים, ואהבה את יצירותיו הדקורטיביות של צ'אנלר. הוא צייר ציורי קיר דקורטיביים בחדר השינה שלה (1921) ובחדר ארוחת הבוקר של המשפחה, חדר באפלו (1920).
בשנת 1918 הזמינה גרטרוד ונדרבילט ויטני את צ'אנלר ליצור סט של שבעה חלונות ויטראז' לסטודיו הפיסול שלה בגריניץ' וילג'. היא ביקשה מצ'אנלר לקשט את כל החלל ובתוך חמש שנים הוא צייר את החלל מהרצפה עד התקרה. הוא כיסה את כל התקרה בכוכבי גבס ואז יצר גם את החלונות. צ'אנלר עיצב גם ציורי קיר לסטודיו של גרטרוד בגרינווייל, ניו יורק, כולל עולם הפנטזיה של הים בחדר האמבטיה. הסטודיו קיים ונמצא בבעלות פרטית.
גרטרוד ונדרבילט ומאי רוג'רס קו היו אולי הפטרונים הגדולים ביותר של צ'אנלר, אך הוא קיבל עמלות ממשפחות עשירות אחרות עבור ציורי קיר. בשנת 1920, כאשר השלים את ציורי הקיר בחדר באפלו, יצירתו של צ'אנלר הייתה ידועה היטב. מאוחר יותר קיבל ביקורת חיובית במגזין עיצוב בתים, על ציורי הקיר שלו בחדר השינה של מאי קו (1921) ובמגזין הסטודיו הבינלאומי למסכים הצבועים שלו (1922). בערך בתקופה זו, התעשיין ג'יימס דירינג משיקגו ביקש ממנו לצייר פרסקו "פנטזיה תת-ימית" על תקרת בריכת השחייה בווילה ויז'קאיה (1916–1925), בית החורף שלו במיאמי, פלורידה.
צ'אנלר היה חבר קרוב של הארווי וייט וחבר במושבת האמנים של וודסטוק בתחילת שנות העשרים. לקראת סוף חייו, החזיק צ'אנלר בית בוודסטוק, שם הציג את עבודותיו בתערוכות מקומיות.
חיים אישיים.
ב־12 באפריל 1893 נישא לג'וליה רמינגטון צ'מברלין, בתם של ויליאם צ'מברלין ומרי ברדהרסט רמינגטון. אחותה הגדולה של ג'וליה, אליס הייתה אשתו הראשונה של אחיו הבכור של רוברט לואיס. נולדו להם שתי בנות: דורותי צ'אנלר ב־24 בנובמבר 1898 וג'וליה צ'אנלר ב־25 במרץ 1905.
בני הזוג התגרשו ב־7 באוגוסט 1907. לאחר גירושיו מג'וליה, צ'אנלר ניהל רומן עם זמרת האופרה נטלינה קוואלירי. הם התחתנו ב־18 ביוני 1910, אך נפרדו בסוף ירח הדבש, וגירושיהם הפכו סופיים ביוני 1912. לאחר הגירושין חזרה גרושתו לאירופה, שם הפכה לכוכבת בסנט פטרסבורג שלפני המהפכה הרוסית.
צ'אנלר מת ב -24 באוקטובר 1930, במושבת אמנות בוודסטוק, ניו יורק,
אשל פשטי
אשל פשטי הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה שכיהן כמפקד עוצבת עמוד האש.
ביוגרפיה.
עם גיוסו לצבא שובץ פשטי בחיל התותחנים, סיים את מסלול ההכשרה ללוחמים, קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקה. בהמשך מסלולו הצבאי שימש פשטי כמפקד סוללה. במלחמת לבנון הראשונה שימש כמפקד הסיוע החטיבתי של חטיבת גולני. בשנים 1985–1986 שימש כמפקד גדוד 405 ובשנים 1988–1989 על גדוד 404. לאחר מכן שימש כמפקד יחידת מיתר. בשנים 1994–1996 פיקד על עוצבת עמוד האש, ובשנים 1996–2000 שימש כראש מפקדת קצין בטיחות ראשי ומבק"א יבשה, והיה בין היתר חבר, בשנת 1997, בוועדת חקירה לבדיקת אסון השריפה בוואדי סלוקי, בו נהרגו חמישה מלוחמי חטיבת גולני ונפצעו חמישה נוספים.
רזיאל סולודר
רזיאל (רזי) סולודר (31 במרץ 1916 - 25 באוגוסט 1996) היה מלחין, מעבד ומנצח ישראלי, ממקימי קיבוץ גשר.
ביוגרפיה.
סולודר נולד ביסוד המעלה לאברהם סולודר וד"ר שרה בן-עמי סולודר, אנשי העלייה השנייה.
מאוחר יותר עברה המשפחה לשכונת בית הכרם בירושלים. סולודר הצטרף לתנועת הצופים ותנועת המחנות העולים.
לאחר מות אביו, עבר עם אמו לתל אביב, ולמד בבית-הספר מקס פיין והפך למדריך בתנועת הנוער העובד. הוא הצטרף לגרעין ה"פוסטוק", שהקים את קיבוץ גשר.
סולודר שימש כמורה למוזיקה בקיבוצים גשר, נהריים ואשדות יעקב וכן באולפני המוזיקה בעמק הירדן ועמק בית שאן.
סולודר נישא לעדנה, שהייתה תלמידתו, בת קיבוץ אשדות יעקב. בתם דליה (דליקה) הלכה לעולמה בנסיבות טרגיות בגיל צעיר.
הוא נפטר באוגוסט 1996 ונטמן בבית העלמין בקיבוץ גשר.
יצירותיו.
הספר "ימי גשר" המתאר את קרבות גשר בתש"ח נכתב בהמשך ליומן המלחמה שכתב סולודר.
בספר שהוציאה גשר לזכרו "לנצור את הצלילים" מופיעים דברי תלמידים וחברים עליו ועל פועלו התרבותי והחינוכי, וכן מרבית שיריו שהושרו. כמו כן נמצאים בספר ה"גמלונים" שכתב, יומני הקרבות בתש"ח בחרוזים (על שם המשלט המרכזי ששלט על גשר הקרוי "הגמל") שהיו מועברים מעמדה לעמדה על ידי שלישייה: זמר – משה גזית, חבר גשר, כינור-עופר כרמי ז"ל (בן עין חרוד ולימים נגן התזמורת הפילהרמונית הישראלית) ואקורדיון – רזי סולודר.
הוא עיבד את המחזה "שיר מזמור לבני תובל קין" שכתב שאול טשריחובסקי וביצעו חברי נוער קיבוץ גשר וכן פרקים מתוך "מסדה", פואמה שכתב יצחק למדן.