יש מגוון רחב של שיטות לבחירת מין היילוד המתבססות על תזונה, זמן ביחס לביוץ אופי יחסי המין ועוד, אשר לא הוכחו כיעילות. אף על פי שחלק מהשיטות נמצאו בלתי סבירות עם שיעור "הצלחה" של 50% בלבד, רבים המשיכו להמליץ עליהם מפה לאוזן.
בתרבויות קדומות.
המצרים והיוונים האמינו כי מקור הזרע "הזיכרי" מהאשך הימני ואילו הזרע "הנקבי" מקורו בשמאלי. מכאן קשירת או כריתת האשך השמאלי תהיה ערובה להולדת זכר. תאוריה זו החזיקה מעמד עד המאה ה-18.
ביהדות.
בתלמוד מובא שגבר המשהה את עצמו בבטן כדי שתזריע אשתו לפני הזרעתו, יהיו בניו זכרים הזרעה זו נתפרשה על ידי הראשונים כמתייחסת להנאת האישה. כמו כן, הרשב"ץ בפירושו למסכת אבות (פ"ג) מציין שזרע האישה הוא ריר שיוצא מרוב תענוג.
בחוק.
באופן מדעי ניתן לבחור את מין היילוד רק באמצעות השמדת העוברים שאינם מהמין הרצוי. בישראל ברירת מין העובר למטרה שאינה רפואית היא אסורה, אך בשנת 2005 הוקמה וועדה שמוסמכת לאשרה במקרים יוצאי דופן כאשר היא מתבצעת באמצעות אבחון טרום השרשה בתהליך הפריה חוץ גופית, כך שהעובר המושמד ממילא לא היה יכול לשרוד ללא השתלה ברחם. בחמש שנותיה הראשונות של הוועדה, אישרה הוועדה 27 בקשות של הורים לבחירת מין היילוד, מתוך 377 בקשות שהוגשו. 80% מהפונים מבקשים יילוד זכר.
שירות משלוח הגופות של העורב השחור
קניון ים המלח
קניון ים המלח הוא קניון מסחרי באזור התיירות בעין בוקק שלחוף ים המלח, שנפתח בנובמבר 2018. הקניון נבנה על ידי חברת הנדל"ן BERCLEYS.
הקניון משתרע על שטח של כ-15,000 מ"ר, על פני שתי קומות, והוקם בהשקעה של כ-300 מיליון שקלים. הקניון נותן מענה לאזור מלונות ים המלח כמרכז קניות ובילוי, ומכוון בעיקר לתיירות החוץ שמגיעה לים המלח.
בקניון פועלות חנויות ומותגים בינלאומיים לצד מותגים מקומיים מתחומי ההלבשה, ההנעלה והתכשיטים, וכן מסעדות ובתי קפה.
ויליאם פאג'ט, ברון פאג'ט הראשון
ויליאם פאג'ט, ברון פאג'ט הראשון (באנגלית: William Paget, 1st Baron Paget; 1506 - 9 ביוני 1563) היה מדינאי אנגלי, שמילא משרות חשובות בשירותם של המלך הנרי השמיני, המלך אדוארד השישי והמלכה מרי הראשונה.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
אביו של ויליאם פאג'ט, שנקרא אף הוא ויליאם פאג'ט, היה אחד מנושאי השרביט (serjeants-at-mace) של הסיטי של לונדון. פאג'ט הצעיר נולד בסטפורדשייר ב-1506, ולמד בבית ספר סיינט פול, בתקופה בה ויליאם לילי שימש כמנהלו, ובטריניטי הול, קיימברידג'. אחר כך המשיך את לימודיו באוניברסיטת פריז. בסיינט פול התיידד עם ג'ון ללנד, לימים סוחר עתיקות ואחד מן התומכים בו.
הקריירה הפוליטית.
פאג'ט כיהן כחבר הפרלמנט מטעם מחוז ליצ'פילד ב-1529 ומטעם מחוז מידלסקס ב-1545.
הודות להשפעת ידידו סטיבן גרדינר, ככל הנראה, הטיל עליו המלך הנרי השמיני כמה שליחויות דיפלומטיות חשובות. ב-1532 מונה למזכיר החותם (clerk of the signet), וזמן קצר אחר כך למזכיר מועצת המלך (Privy Council). ב-1539 נעשה מזכירה של המלכה, אן מקליווס, וב-1543 צורף למועצת המלך ומונה למזכיר המדינה. הנרי השמיני, בשנותיו האחרונות, שמע רבות בעצתו ואף מינה אותו לאחד מחברי המועצה שתנהל את ענייני המדינה בתקופת קטינותו של המלך אדוארד השישי.
פאג'ט תמך תחילה נמרצות בלורד פרוטקטור סומרסט בעודו יועץ לנהוג במתינות שסומרסט לא תמיד הבחין בה. ב-1547 נעשה מפקח על משק ביתו של המלך, צ'נסלור של דוכסות לנקסטר, אביר נבחר של מחוז סטפורדשייר (חבר פרלמנט) ונתכבד בתואר אביר מסדר הבירית. ב-1549 נקרא בצו להצטרף אל בית הלורדים כברון פאג'ט דה בודזרט (Baron Paget de Beaudesert). באותו זמן לערך הוענקו לו נחלות קרקע גדולות, ובהן קנוק צ'ייס וברטון אבי בסטפורדשייר, וכן את מעונם של הבישופים של אקסטר בלונדון, שנודע לימים בשם "לינקולן האוז" ואחר כך "אסקס האוז", במקום בו נמצא כיום ה-Outer Temple. כמו כן קיבל את אחוזת בודזרט בסטפורדשייר, שנותרה מקום מושבה העיקרי של משפחת פאג'ט.
ב-1551, בעקבות נפילת סומרסט, נכלא פאג'ט במצודת לונדון. שנה אחר כך נשלל ממנו תואר אביר מסדר הבירית, ובנוסף לכך הטילה עליו לשכת הכוכבים קנס כבד על שבעודו מנהל את דוכסות לנקסטר שלשל רווחים לכיסו על חשבון הכתר. ב-1553 שב חינו בעיני המלך, וביוני אותה שנה הוא היה אחד מעשרים ושישה הפירים שחתמו על צוואתו של אדוארד הגוסס המורישה את המלוכה לליידי ג'יין גריי. הוא השלים עם המלכה מרי הראשונה, אשר השיבה לו ב-1553 את תואר אביר מסדר הבירית ואת מקומו במועצת המלכה, וב-1556 מינתה אותו שומר חותם המלכה. ב-1558, עם עלותה לכס של אליזבת הראשונה, פרש פאג'ט מן החיים הציבוריים.
מניעת היריון בהלכה
ההלכה מתמודדת עם רצונם של זוגות יהודים במניעת היריון באמצעות הגבלות חלקיות, במטרה לשמור על רוח המצוות הנוגעות להעמדת צאצאים. בעקבות התפתחויות תרופתיות וטכנולוגיות, הפך הנושא בדורות האחרונים לנפוץ ומדובר יותר בציבור. ישנן שיטות מניעה שנהגו בעבר וחלפו מן העולם, וישנן שיטות שהתחדשו ומתחדשות בשנים האחרונות.
מקורות להגבלות הלכתיות.
מניעת היריון גובלת ב"ביטול עשה" של פריה ורבייה, שכן המצווה הראשונה בתורה, היא ברכה שמברך אלוהים את האדם: "ויאמר להם אלוהים פרו ורבו", חוזרת ונשנית לנח אחרי צאתו מהתיבה: "ואתם פרו ורבו, שרצו בארץ ורבו בה", עיקרה הוא להוליד בן ובת הראויים בעצמם להוליד, וכך להמשיך את יישוב העולם. יש הסבורים שדחיית ילודה לצרכים שונים איננה נחשבת כביטול מצווה זו.
בנוסף, הגמרא ביבמות מביאה ברייתא המזהירה את האדם להוסיף ולהוליד ילדים גם לאחר קיום החובה מדאורייתא, חובה זו נדרשה על ידי רבי יהושע מהפסוק בקהלת: "בבוקר זרע את זרעך ולערב אל תנח ידך...". הרמב"ם הסביר את תוספת החיוב "שכל המוסיף נפש אחת בישראל כאילו בנה עולם", בעוד שהמצווה מדאורייתא מוגדרת בספרות ההלכה, המצווה מדרבנן איננה ברורה ומוגדרת דיה.
כמו כן בפרקטיקות שונות למניעה העוצרות את הזרע ייתכן איסור הוצאת זרע לבטלה, איסור המובא בתלמוד ובספרות ההלכה בחומרה רבה, ומיוחס לנאמר בתורה במעשה ער ואונן.
במניעת היריון על ידי סירוס הורמונלי זמני של האשה, או הגבר, יש לדון מצד איסור סירוס אדם דבר הנאסר בתלמוד ונלמד מהנאמר בתורה לגבי סירוס בעלי חיים, אולם איסור זה הוא קל מהאיסורים הקודמים, שכן על אשה לא חל איסור זה, ובפרט שמדובר על סירוס זמני.
בשלבי החיים השונים.
ראשית הנישואין.
בשנים האחרונות נשאלת השאלה האם ניתן לדחות קצת את ההיריון הראשון. השאלה בדרך כלל נשאלת על ידי בני זוג שטרם הגיעו לעצמאות כלכלית, ורוצים לחכות לסיום הכשרתם המקצועית, ולעיתים, היא אף נשאלת מתוך רצון לבסס את הקשר הזוגי לפני כניסת הילדים לתא המשפחתי. ישנו כלל הלכתי הקובע כי מצוות עשה שאין להן זמן קבוע, יש לקיימן בהזדמנות הראשונה האפשרית, כאשר דחיית קיום מצווה נחשבת כביטולה. לפי כלל זה, יש מן הפוסקים המתנגדים בצורה חד משמעית לדחייה כלשהי של מצוות פריה ורבייה, כפי הנלמד מהרמב"ם "חייב לבעול בכל עונה עד שיהיו לו בנים, מפני שהיא מצות עשה של תורה". לפי שיטות אלה סיבות, כגון פרנסה וסיום לימודים ואפילו לימוד תורה, כשלעצמן, אין בהן היתר מספיק לדחיית ההיריון לפני קיום המצווה מדאורייתא. מנגד, ישנם פוסקים שכתבו, שבימינו ניתן להתיר דחיית היריון לאחר החתונה בהסכמת שני בני הזוג, כיוון שאין מתחתנים היום בגיל שלוש עשרה, וממילא מצוות פרייה ורבייה נדחתה כבר, ומניעת היריון לאחר הנישואין עדיפה על דחיית הנישואין עצמם. פוסק נוסף מתיר דחיית פרייה ורבייה לתלמידות העשויות להפסיק לימודיהן אם תלדנה אבל אך ורק אם כבר התחילו קיום מצוות פרו ורבו בלפחות לידה אחת
, ויש המתירים לדחות את קיום המצווה כאשר עסוקים במצווה אחרת, כתלמוד תורה. כאשר ניתן היתר למניעת היריון הוא בדרך-כלל ניתן לתקופה מוגבלת של בין ששה חודשים לשנתיים.
ריווח בין לידות.
הרמב"ם כותב: "אבל אם לא קיים (פריה ורבייה), חייב לבעול בכל עונה עד שיהיו לו בנים, מפני שהיא מצות עשה של תורה". אולם, למרות דבריו מתיר החיד"א לבעל להימנע באופן פאסיבי מגרימת היריון, על ידי פרישה חלקית וזמנית מאשתו ורק בהסכמתה, ולדעתו הבעל אינו עובר על מצות "לערב אל תנח ידך" כל עוד הוא משמש עם אשתו בעת מן העתים, אף על פי שאינו מקפיד על כל עונה. מקובל גם לצטט בשם החזון איש שאחרי לידה מותר להשתמש בכל אמצעי המניעה המותרים כדי להרחיק את ההיריון הבא לתשעה חודשים עד שנה, גם בלי שום בעיות רפואיות גופניות או רוחניות, מפני שהתכיפות בלידות נחשבת גם כן לספק סכנה. כן מובא גם בשם הרב דוד אוירבך מטבריה שכאשר קיימת סיבה חשובה מותר להשהות את הלידה הבאה גם לפני קיום פרו ורבו, כגון כאשר תכיפות הלידות קשה לבני הזוג. אמנם אביו הגרש"ז אוירבך, מסופק אם החזון איש מקל כל כך גם אחרי לידה ראשונה, אך למעשה הוא עצמו מקל לזמן מוגבל על פי שיקול דעתו של הפוסק בכל מקרה לגופו. נשמע מפוסקים חשובים בירושלים שהמנהג להקל גם יותר מזה, ואפשר לגרום לכתחילה שהמרווח בין ילד לילד לא יפחת משנה וחצי עד שנתיים, גם לאחר הלידה הראשונה.
לקראת גיל המעבר.