על צלע הגבעה התגלו שרידים של האמה התחתונה, בגובה של 745 מטרים מעל פני הים. על המדרון הדרומי מערבי של הגבעה התגלו שרידי יישוב ביזנטי, וכן שרידים מהתקופה הרומית בארץ ישראל. בסקר שנערך באזור נמצאו שברי לבנים טבועים בטביעות חותם של הלגיון העשירי פרטנסיס.
על הגבעה היה ממוקם בתקופת ירושלים המחולקת מוצב של הלגיון הירדני אשר צפה לעבר קיבוץ רמת רחל ודרך חברון. ב-23 בספטמבר 1956 פתחו הירדנים ממוצב זה באש על קבוצת יהודים שהשתתפו בכנס ארכאולוגי ברמת רחל. ארבעה אנשים נהרגו במקום. לאחר כיבוש המקום במלחמת ששת הימים, נקראה הגבעה על שמם "גבעת הארבעה". זמן-מה לאחר האירוע נפטר מפצעיו אדם נוסף שנפצע בה, כך שלמעשה סך כל ההרוגים מהתקרית הגיע לחמישה. שמה הקודם היה גבעת אליהו.
מרבית שרידי המבנים שעל הגבעה נהרסו בעת בניית המוצב של הלגיון הירדני. ניתן כיום לראות על הגבעה את שרידי תעלות הקשר של המוצב.
לוח גב
נזרבייב
רקבון ביטים
אנדרטת חיל האוויר המלכותי
אנדרטת חיל האוויר המלכותי (באנגלית: Royal Air Force Memorial) היא אנדרטה לזכר חללי חיל האוויר המלכותי הבריטי, הניצבת על גדת נהר התמזה במרכז לונדון. האנדרטה הוקמה בשנת 1923 לזכר חללי חיל האוויר המלכותי במלחמת העולם הראשונה, והיא מוקדשת עתה גם לאנשיו שנפלו במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה.
האנדרטה ניצבת ליד קו המים בגדתו הצפונית של התמזה ברציף ויקטוריה, בין גשר וסטמינסטר לבין גשר צ'רינג קרוס. היא ניצבת ממזרח לבניין משרד ההגנה הבריטי בוייטהול, ומול גלגל הענק לונדון איי, הניצב בגדה הנגדית.
האנדרטה היא עמוד אבן מלבני, הניצב על גבי ארבעה שלבים מדורגים. בראשו ניצבים שני שלבים נוספים, בעלי ארבע פאות המעוצבות בתבנית אלכסונית. בראש השלב העליון ניצב גלובוס שחור ועליו פסל מוזהב של נשר, הפורש את כנפיו כמו כדי להמריא ולעופף מעל הנהר. הנשר לקוח מסמלו של חיל האוויר המלכותי.
העמוד עשוי אבן גיר (Portland Stone), והנשר והגלובוס בראשו – ארד.
סביב חלקו העליון של העמוד המלבני חרות המוטו של חיל האוויר המלכותי – Per Ardua ad Astra (תרגומו לאנגלית הוא לערך "Through adversity to the Stars").
על גבי פאת האנדרטה הפונה אל הגדה נחרת סמל חיל האוויר המלכותי ומתחתיו כתובת זו (באנגלית):
לזכרם בעלי כל הדרגות משירות האוויר הימי המלכותי, חיל התעופה המלכותי, חיל האוויר המלכותי
ומחילות האוויר מכל חלקי האימפריה הבריטית, אשר נתנו את חייהם לזכייה בניצחון עבור מלכם וארצם, 1914-1918
ואשא אתכם על כנפי נשרים ואביא אתכם אלי
מתחתיה נחרתה לימים כתובת זו:
כיתוב זה נוסף לזכרם של הגברים והנשים מחילות האוויר של כל
חלקי חבר העמים הבריטי והאימפריה, אשר נתנו את חייהם, 1939-1945
גם על גבי פאת העמוד הפונה אל הנהר נחרת סמל חיל האוויר המלכותי ומתחתיו:
1914-1918
לזיכרון עולם
1939-1945
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל סר רג'ינלד בלומפילד (Reginald Blomfield). פסל הנשר שבראשה פוסל על ידי ויליאם ריד דיק (William Reid Dick).
טקסים באתר האנדרטה.
ההחלטה על הקמת האנדרטה נתקבלה ב-1921, לאחר דיונים על עיצובה ומיקומה שנמשכו כשנתיים. הכספים למימון להקמתה גויסו מן הציבור הרחב. האנדרטה נחנכה בטקס ממלכתי שנערך במעמד הנסיך מוויילס (לימים - המלך אדוארד השמיני) ב-16 ביולי 1923.
הלוט מעל הכיתוב שהוסף על האנדרטה לזכר חללי מלחמת העולם השנייה הוסר על ידי הלורד יו טרנצ'רד, מייסד חיל האוויר המלכותי, ב"יום א' של הקרב על בריטניה", 15 בספטמבר 1946. מאז, מדי שנה, ביום הקרב על בריטניה (המצוין ביום א' השלישי של חודש ספטמבר), מניח מפקד חיל האוויר המלכותי זר למרגלות האנדרטה בדרכו לתפילת ההודייה הנערכת באותו יום במנזר וסטמינסטר.
מדי שנה, ביום הזיכרון בבריטניה, מונח עם שחר זר למרגלות האנדרטה.
רב-ממדי
צבי יחזקאל מיכלסון
הרב צבי יחזקאל מיכלסון (מיכלזון; בכתיב יידי: מיכלזאָהן; תרכ"ג, 1863–1942) היה רב, תאולוג והיסטוריון, סופר ועורך יהודי-פולני, ידוע גם כ"הרב מפלונסק" ("פלונסקער רב"). התפרסם בספריו ההלכתיים, על האגדה, ובביוגרפיות של רבנים שכתב ובעבודות ביבליוגרפיה.
קורות חייו.
נולד בבילגוריי שבפלך לובלין, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, כבן לאברהם חיים מיכלזון ולאשתו חנה בילה.
התייתם בילדותו, ונדד בין יישובים שונים. למד אצל רבו המובהק הרב יעקב דוד וינטרוב, וכן אצל הרב זאב נחום בורנשטיין והצטיין כעילוי בלימודי תורה וכתב ככל הנראה שו"ת כבר בגיל 12.
בשנת 1884, בגיל 21, סירב להצעה להיות רב בזמושץ' והיה תחילה רב בקראסנוברוד שבאזור לובלין. עקב הלשנה נרדף והועמד למשפט על ידי השלטונות הרוסים. לבסוף עקר לפלונסק שליד ורשה. כיהן בקהילה זו בין השנים 1893–1922, ושמו הלך לפניו כ"רב מפלונסק".
נישא להינדא סריל לבית שוורדשרף, ובשנית לפייגה זלדה לבית פרידלינג, אחותו של הרב צבי הירש פרידלינג, עורך כתב העת "הבאר".
פריצת מלחמת העולם הראשונה תפסה אותו בעת נופש בקרלסבאד (אז באימפריה האוסטרו-הונגרית), והוא לא יכול היה לחזור לקהילתו זמן ממושך.
לאחר המלחמה, בשנת 1922, עבר לגור בוורשה, ושימש שם כאב בית דין וחבר בוועד הרבנים של העיר.
היה פעיל מאוד בעניינים קהילתיים וחבר בתנועת "המזרחי".
בעת הכיבוש הנאצי בוורשה שקד על עבודתו בארכיון הקהילה היהודית.
חי את שנותיו האחרונות בגטו ורשה, והיה אחד הרבנים האחרונים בגטו. בשנת 1942 נשלח על ידי שלטונות הכיבוש הגרמניים למותו במחנה המוות טרבלינקה. גם בתו חנה נספתה בשואה.
בן דודו, תלמידו ובן עירו, מוטלה מיכלסון, עלה לארץ ישראל והיה ממקימי שכונת בורוכוב שבגבעתיים.
עמדותיו.
במחלוקת לגבי שימוש במצות מכונה היה הרב מיכלסון בין האוסרים.
כתביו.
הרב מיכלסון חיבר 43 ספרים שנדפסו ועוד ספרים שנשארו בכתב יד.
שני ארגזים של כתבי יד שלו הלכו לאיבוד בעת מלחמת העולם השנייה, בהם בין היתר הספר "אמרי יחזקאל" – פירוש לתורה, הספר "מאת צבי" ואחרים.
כתב ביוגרפיות של הרבנים יוסף תאומים, משולם זלמן אשכנזי, שבתי בס, צבי הירש הלוי צמח,
שלמה גנצפריד, יעקב אריה מרדזימין, פנחס שפירא מקוריץ, וערך את פרסום כתביהם.
כמו כן נהג להשתתף בכתיבת הקדמות ואילנות יוחסין בהרבה מספרי בני זמנו, ואף נטל חלק בעריכת הספרים שיח שרפי קודש של יועץ קים קדיש ראקאץ.
אוסטרלופיתקוס סדיבה
אוסטרלופיתקוס סדיבה (שם מדעי: "Australopithecus sediba"; "פיתקוס" מיוונית: πίθηκος, קוף-אדם, "אוסטרלו" מלטינית: australis, דרומי, "סדיבה" = "מעיין" בשפת ססוטו) הוא מין נכחד מן הסוג אוסטרלופיתקוס, שעצמותיו המאובנות התגלו בדרום אפריקה בשנת 2007. הוא מהווה ממצא מעניין באבולוציה של האדם, ויש המשערים שהוא האב הקדמון של סוג האדם. קיום המין פורסם לראשונה באפריל 2010 במחקר של שני שלדים ברמת שימור טובה למדי ממערת מאלאפה, סמוך לאתר סטרקפונטיין, המפורסם במאות מאובני אוסטרלופיתקוס אפריקנוס ואדם קדום (כנראה הומו ארקטוס או הומו הביליס) שנמצאו בו. שלדי סדיבה תוארכו בשיטות רדיומטריות ופלאומגנטיות לגיל של כ-1.9 מיליון שנה לפני זמננו, תחילת עידן הפליסטוקן. המוח של סדיבה היה קטן יחסית, ודומה לזה של אוסטרלופיתקוס אפריקנוס ושל קופי אדם מודרניים, אך מספר מאפייני שלד שלו, בעיקר הלסת התחתונה והשיניים הקטנות, דומים לאלו של ארקטוס. בדומה לשאר מיני אוסטרלופיתקוס, סדיבה הלך זקוף קומה, וככל הנראה היה אוכל-כול.
גילוי.
מאובני סדיבה התגלו בשנת 2007 על ידי צוות בראשות שני חוקרים דרום-אפריקנים, הפליאואנתרופולוג לי ברגר והגאולוג פול דירקס, אשר החליטו לבדוק שוב מספר אתרי מאובנים סמוכים לאתר סטרקפונטיין בתקווה לגלות בהם ממצאים שחמקו מעיניהם של חוקרים קודמים. בעת בדיקת פסולת שהוצאה ממערת מאלאפה זיהה מתיו ברגר, בנו בן התשע של לי ברגר אשר צורף לביקור, מאובן בתוך גוש אבן. המאובן הסתבר כחלקים מתוך עצם הבריח והלסת התחתונה של הומיניד, הפרט אשר יותר מאוחר סומן בסימון הקטלוגי MH1 והפך לממצא המגדיר (type specimen) של המין סדיבה. בבדיקת המקום שממנו הגיעה הפסולת בתוך המערה עצמה נמצאו חלקים נוספים של שלד MH1, כולל גולגולת חלקית במצב שימור טוב, וכן חלקים רבים מתוך שלד נוסף שקיבל את הסימון הקטלוגי MH2. על פי בדיקות השיניים והאגן מוערך ש- MH1 היה צעיר בן 12–13 שנים בעת מותו, וש- MH2 הייתה נקבה בוגרת. שני פרטים אלו תוארו לראשונה בשני מאמרים בכתב-העת המדעי סיינס באפריל 2010 אשר בהם הוגדר המין אוסטרלופיתקוס סדיבה. החוקרים דיווחו כי מצאו באותו מקום מאובנים משני פרטים נוספים לפחות, מבוגר ופעוט כבן שנה וחצי, אך אלו עדיין לא תוארו בפרסום רשמי.
תיארוך.
המאובנים בתוך מערת מאלאפה התגלו על גבי מצע סלע אשר תוארך גם בשיטות רדיומטריות על פי איזוטופים של אורניום וגם בשיטות פליאומגנטיות לגיל של כ- 2 מיליון שנה. גיל זה מהווה חסם עליון לגיל המאובנים. סביב ומעל המאובנים נמצאו שכבות גאולוגיות ששקעו יותר מאוחר ומתוארכות בשיטות פליאומגנטיות לגיל של 1.95 מיליון עד 1.75 מיליון שנה. גיל זה מהווה חסם תחתון. לכן ניתן לתארך את המאובנים באופן אמין למדי (בעיקר בהשוואה לאתרים אחרים בדרום-אפריקה שהתיארוך שלהם בעייתי יותר) לגיל של בערך 1.9 מיליון שנה. גיל זה דומה לזה של גולגולת הומו רודולפנסיס מאגם טורקאנה בקניה ושל מאובני הומו הביליס העתיקים ביותר מערוץ אולדובאי.
אנטומיה ומורפולוגיה.