הגזע נראה שברירי מאוד, אך במהלך הריצה ניתן לראות עד כמה עוצמתי הכלב. הגזע נחשב בעיקרון כאחד הגזעים הבריאים ביותר, עם זאת הם סובלים מאוד מקור ולעיתים אף מעצמות רכות (באופן גנטי) וממחלות עיניים גנטיות. הוויפט נוצר בשביל לצוד באמצעות חוש הראייה שלו, ויכול לעבור מרחק גדול מאוד בשטחים פתוחים במהירות רבה.
אופי ואילוף.
הוויפט שקט ועדין. אף על פי שהוא אמור לרוץ כל היום, הוויפט נהנה מאוד ממנוחות ארוכות. הוויפט נחשב כגזע החכם ביותר מבין כלבי הרוח. יכולות הלמידה שלו נחשבות גבוהות, אך נדרשת תוכנית תרגול ארוכה בשביל להטמיע את האילוף. הוויפט הוא כלב תצוגה אידיאלי, שאינו דורש הכנה מרובה. הוויפט הוא בן לוויה נעים ונקי בבית, ובעל אופי נוח.
מתאים ל: חיי עיר (אם מקבל את הפעילות הגופנית הנכונה) וכפר. בעלים אקטיביים, ילדים ובעלי חיים אחרים (עדיף לא חיות קטנות).
לא מתאים ל: שמירה, הגנה, תקיפה, קשישים, ככלב חצר, בעלים לא אקטיביים.
וויפט
מרד טמבוב
מרד טמבוב (ברוסית: Тамбовское восстание, וכן "אנטונובשצ'ינה" על שם אחד ממנהיגיו) היה מרד עממי נגד השלטון הסובייטי שהתרחש בשטח מחוז טמבוב במהלך 1920–1921 בתגובה להלאמת יבול במסגרת הקומוניזם המלחמתי. היה זה המקרה הראשון בהיסטוריה בו נשק כימי נוצל לדיכוי מרד של אוכלוסייה אזרחית.
רקע.
כלכלת מחוז טמבוב, האגררי ברובו הגדול, והתבססה על גידול דגנים ומכירתם בשוק המקומי וליצוא. שטח המחוז השתרע על שטח מחוז טמבוב ומחוז ליפצק של היום. לאחר כיבוש טמבוב והסביבה על ידי צבא המתנדבים חולק נשק רב לאיכרי הסביבה. בשנת 1920 הייתה בצורת קשה, אך הממשל המרכזי לא הקטין את מכסות הדגנים שאיכרים היו צריכים להעביר לממשל.
מהלך המרד.
במחצית השנייה של אוגוסט 1920 במספר כפרי המחוז סירבו איכרים להעביר את הדגנים ליחידות איסוף שבאו מטעם הממשל. במספר כפרים החלו בהריגת חברי המפלגה הקומוניסטית, עובדי צ'קה ופקידי ממשל. במהירות רבה התפשטה ההתקוממות ובכל הכפרים המורדים חוסלו נציגי הממשל והוכרזה אי-הכרה בממשל המרכזי.
ב-21 באוגוסט הנהלת ועד המפלגה של המחוז הקימה מטה חרום והכריזה על מצב מיוחד במחוז, אך השליטה על המצב כבר אבדה. אף על פי שצבא הצליח להסב אבדות גדולות למורדים ושליטה בערי המחוז הייתה בידי הממשל המרד בכפרים נמשך. ב-31 באוגוסט ראש הממשל המקומי אלכסנדר שליכטר בראש כוח צבאי משמעותי ניסה לסיים את מרד אך נכשל ונמלט בחזרה לעיר טמבוב.
באוקטובר 1920 ולדימיר לנין העניק לפליקס דזרז'ינסקי אחריות לדיכוי המרד. לקראת 15 באוקטובר 1920 הצבא האדום באזור חוזק עד ל-5.5 אלף חיילים.
ב-14 בנובמבר 1920 המורדים החליטו לאחד את הכוחות תחת פיקוד אחיד. בעקבות כך הוקמה הארמייה המאוחדת של הפרטיזנים של מחוז טמבוב בפיקוד פיוטר טוקמקוב. תחת פיקוד זה פעלו 3 ארמיות מורדים. כמו כן הוקמו ארגונים פוליטיים על בסיס המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית, ארגון פוליטי "איגוד האיכרים הפועלים". דרישות המורדים כללו ביטול שלטון בולשביקי, כינון אספה מכוננת והפעלה מחדש של חופש כלכלי ופוליטי.
לקראת פברואר 1921 המרד היה בשיאו. כוחות המזוינים של המורדים הגיעו לכ-50 אלף, הם השתלטו על מחוז טמבוב כולו, למעט ערים מרכזיות, ועמדו בלחץ הצבא האדום שכוחותיו באזור עלו לכ-11,600 חיילים. ב-6 בפברואר 1921 נשלחה לטמבוב ועדה מיוחדת בראשות ולדימיר אנטונוב-אובסיינקו לבדיקת המצב. ב-12 בפברואר חובת העברת הדגנים לממשל בוטלה, למורדים מן השורה הוכרזה חנינה בתנאי שהם ימסרו את נשקם ומקום מסתור של מפקדי המרד. כתוצאה מכך חלק מהאיכרים החלו לנטוש את המורדים. ב-21 בפברואר ראשי המורדים הודו בכך שבקרב המורדים מורגשת ירידה במוטיבציה ופחד.
דיכוי המרד.
המצב השתנה לחלוטין עם סיום הלחימה באזור חצי האי קרים. הדבר איפשר לצבא האדום להעביר לאזור תגבורות משמעותיות. מ-21 במרץ ועד 5 באפריל 1921 הוכרזה תקופה אחרונה בה מורדים היו יכולים למסור את הנשק. ב-27 באפריל לאזור הגיע מיכאיל טוכאצ'בסקי שהועמד בראש הפיקוד הצבאי, איתו הגיעו ירונים אובורביץ' וגריגורי קוטובסקי. טוכאצ'בסקי קיבל פקודה לסיים את הפעולות לדיכוי המרד תוך חודש. לקראת מאי 1921 הצבא האדום ריכז באזור 43 אלף חיילים.
ב-25 במאי 1921 חטיבת פרשים בפיקוד גריגורי קוטובסקי הסבה אבדות גדולות ל-2 גדודי מורדים ומפקדיהם נהרגו. כתוצאה מהקרבות שנמשכו מה-28 במאי ועד ל-7 ביוני 1921 חדלה הארמייה השנייה של המורדים בפיקוד אנטונוב מלהתקיים. לאחר מכך, נמנעה הארמייה הראשונה מלהיכנס לקרב גדול.
ב-11 ביוני 1921 פרסמה הוועדה בראשות ולדימיר אנטונוב-אובסיינקו צו לפיו הממשל החל בפעולות ענישה כנגד משפחות המורדים. בהתאם לצו זה, היה ניתן להוציא להורג חשודים ובני משפחה של חשודים בהסתרת המורדים. ב-12 ביוני 1921 פורסם צו על שימוש בנשק כימי כנגד המורדים המסתתרים ביערות. בשיטות של ריכוז משפחות המורדים במחנות מעצר, לקיחות בני ערובה והריסה טוטאלית של כפרים מורדים נעשה שימוש נרחב. על פי הערכות ההיסטוריונים, סבלו מפעולות הדיכוי עד כ-50 אלף איכרים שלא השתתפו במרד.
ביולי 1921 פרסמה הנהגת המרד צו לפיו על המורדים לעבור לפעולות פרטיזניות או לחזור לבתים. פעולות מזוינות נמשכו עד לקיץ 1922. ב-16 ביולי 1922 מיכאיל טוכאצ'בסקי דיווח על דיכוי המרד וחידוש השלטון הסובייטי ברחבי המחוז.
שמואל עינב
שמואל עינב (י"ט בחשון ה'תש"ג, 30 באוקטובר 1942 – 20 בפברואר 2022) היה פרופסור להנדסה ביו-רפואית באוניברסיטת תל אביב, חוקר של מערכת הלב וכלי הדם ומהחוקרים העיקריים של זרימת הדם ופעילות הלב. המציא מספר פטנטים בנושאים אלה. הקים את תוכניות הלימודים בהנדסה ביו-רפואית ואת המחלקה להנדסה ביו-רפואית באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
שמואל עינב ואחותו דקלה, נולדו למאיר גולדשמיט ממקימי חברת מקורות, ובלה גולדשמידט לבית שקולניק מראשוני העובדות בתנובה. נקרא על שם דודו, הרב שמואל וינטרוב. עד לפטירתו היה נשוי לחסיה לבית קורן ולזוג שלוש בנות. כנגן חובב בכינור הקפיד לנגן ברביעיית מיתרים למעלה מ-40 שנה.
סיים את תיכון עירוני ד' בתל אביב. במסגרת העתודה האקדמית למד הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון, בה רכש את התואר מוסמך למדעים. לאחר מכן השלים את לימודי התואר השני במחלקה להנדסה גרעינית בטכניון וקבל את התואר מגיסטר למדעים. את לימודי התואר דוקטור בביומכניקה סיים באוניברסיטת סטוני ברוק שבמדינת ניו יורק.
פרופ' עינב נמנה עם מייסדי האיגוד להנדסה רפואית וביולוגית וכיהן כנשיא האיגוד. במחקריו עסק בנושאים הקשורים בזרימת הדם בלב ובעורקים הכליליים. עסק במעבר הדם דרך מסתמי הלב ודרך התקנים המשמשים לסיוע בזרימה, כגון: תומכנים (סטנטים) ותותבי זרימה ומשאבות לב מלאכותיות. בנוסף חקר את פעולת גומלין שבין רקמות הדם והפרעות לזרימה שמאפיינות עורקים חסומים. מוקד אחר של מחקריו הם הכוחות המשפיעים על מחזור הדם (המודינמיקה) בעת התחלת היווצרותה של טרשת עורקים, ובדינמיקה של זרימת הדם במאמץ גזירה, והשפעתה על רקמות האנדותל. כן עסק בגישות חישוביות להערכת חומרת המחלה ויעילות הטיפול בה. בשנים האחרונות התפרסם גם במחקריו על שפעול טסיות דם תחת השפעה של מאמצי גזירה, ועל המנגנונים המכניים הגורמים לקרע של טרשות לא-יציבות, ושימוש בננוטכנולוגיות לשחזור והתחדשות כלי דם.
הוא אחד מחלוצי המכשור הרפואי בתחום שיטות אבחון בעזרת הדמיה המבוססת על תמונות משולבות שמתקבלות מהבדיקות הבאות: (MRI) דימות תהודה מגנטית, (CT) טומוגרפיה ממוחשבת ואולטרה-סאונד, שיטות אלו אינן פולשניות או שפלישתן מינימלית. הדמיה זו מאפשרת קבלת תמונה שלמה ומעקב אחר תפקוד האיברים והמתרחש בגוף המטופל, ומיעל את אופן הטיפול.
נפטר ב-20 בפברואר 2022, ונקבר בבית הקברות בקיבוץ עינת.
תפקידים.
בשנים 1982–1985 היה המנהל של "רמות" - הרשות האוניברסיטאית למחקר יישומי ופיתוח תעשייתי ליד אוניברסיטת תל אביב בע"מ.
בשנת 1993 הקים את המחלקה להנדסה רפואית באוניברסיטת תל אביב וכהן כראש המחלקה הראשון. כמו כן היה המנהל והמייסד של מרכז אלה קודש להנדסה רפואית ומדעי הטבע.
בשנת 1995 ייסד את מרכז העל לחקר הלב וכלי הדם של שם שלזאק באוניברסיטת תל אביב. המרכז מאפשר לחוקרים ולתלמידים לשלב בין תחומי הקרדיולוגיה וההנדסה הביו-רפואית. בשנים 1995–2000 הוא שמש כמנהל המרכז.
בשנים 1996–2001 כיהן בחבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2001 הוביל מהלך שהביא לקבלת אישור של המועצה להשכלה גבוהה בישראל ללימודי תואר ראשון בהנדסה ביו-רפואית, במחלקות של הטכניון, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ואוניברסיטת תל אביב. בשנת 2005 קיבל המחזור הראשון של תוכנית זו את הסמכתו באוניברסיטת תל אביב.
הוא המנהל המייסד של המעבדה למחשוב ועיבוד מקבילי ביו-רפואי ע"ש ידידי אוניברסיטת תל אביב בקליפורניה.
היה מופקד הקתדרה להנדסה ביו-רפואית של כלי הדם על שם הרברט ג'י ברמן.
כהערכה על תרומותיו המקצועיות, נבחר כעמית באגודות הבאות: הקולג' הבינלאומי להנדסה רפואית וביולוגית (עמית מייסד), החברה האמריקאית להנדסה ביו-רפואית (עמית מייסד), עמית החברה האמריקאית להנדסת מכונות, עמית האיגוד האמריקאי להנדסה רפואית וביולוגית, עמית החברה האירופאית להנדסה רפואית וביולוגית.
היה פרופסור אורח במעמד מיוחד במכון הטכנולוגי של קליפורניה (CALTECH).