על פי סקר של מרכז המחקר של Pew מ-2013, ביסקסואלים מייצגים כ-40% מהקהילה הגאה. שבוע הנראות הביסקסואלי הוא פלטפורמה לזיהוי תמיכה ביסקסואלית ולהט"בית לאורך ההיסטוריה.
היסטוריה.
שבוע הנראות הביסקסואלי נוסד על ידי GLAAD ו-BiNet USA , בשביל ללמד אנשים על המכשולים העומדים בפני הקהילה הביסקסואלית, וכן לקבוע מדיניות שתבטיח קבלה ביסקסואלית ושילובם החברתי.
שבוע המודעות הביסקסואלית
תומאס גולד
תומאס גולד (באנגלית: Thomas Gold, כונה גם טומי גולד (Tommy Gold); 22 במאי 1920 – 22 ביוני 2004) היה אסטרופיזיקאי יליד אוסטריה ממוצא יהודי, פרופסור לאסטרונומיה באוניברסיטת קורנל, חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, ועמית החברה המלכותית (לונדון). גולד היה אחד משלושה מדענים צעירים מאוניברסיטת קיימברידג' שהציעו בשנת 1948 את תאוריית המצב היציב של היקום, שכיום אינה מקובלת. עבודתו של גולד חצתה גבולות אקדמיים ומדעיים, לביופיזיקה, אסטרונומיה, הנדסת אווירונאוטיקה וגאופיזיקה.
ראשית חייו.
גולד נולד ב-22 במאי 1920 בווינה, אוסטריה, בנם של מקס גולד, תעשיין יהודי עשיר (לפני המלחמה) שניהל את אחת מחברות הכרייה והייצור הגדול של מתכות באוסטריה, והשחקנית הגרמנית לשעבר יוזפין מרטין (Josefine Martin). בעקבות ההתמוטטות הכלכלית של תעשיית הכרייה האירופית בשלהי שנות העשרים, העביר מקס גולד את משפחתו לברלין, שם עבד כמנהל חברת סחר במתכות. לאחר עלייתו לשלטון של המנהיג הנאצי אדולף היטלר בשנת 1933, עזבו גולד ומשפחתו את גרמניה בגלל מוצאו היהודי. המשפחה טיילה באירופה בשנים שאחר כך. גולד למד בפנימייה בבית הספר הבינלאומי "Lyceum Alpinum Zuoz" שבצוץ, שווייץ, שם התגלה במהרה כאדם פיקח, תחרותי ותוקפני מבחינה פיזית ונפשית. גולד סיים את לימודיו בצוץ בשנת 1938, ונמלט עם משפחתו לאנגליה לאחר פלישת גרמניה לאוסטריה בתחילת 1938. גולד התקבל למכללת טריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1939 והחל ללמוד הנדסת מכונות. במאי 1940, בדיוק כשגרמניה פלשה לבלגיה וצרפת, נשלח גולד למעצר כנתין של האויב. בלילה הראשון של המעצר, בצריף צבאי בעיר ברי סנט אדמונדס, הוא פגש את מי שעתיד להיות שותפו לעתיד למחקרים וחברו הקרוב, הרמן בונדי.
כמעט את רוב 15 חודשי המעצר בילה גולד במחנה בקנדה, לאחר מכן חזר לאנגליה ושב ללימודיו באוניברסיטת קיימברידג', שם החליף את לימודיו מהנדסת מכונות ללימודי הפיזיקה. לאחר שסיים תואר ראשון ביוני 1942, עבד גולד זמן קצר כפועל חקלאי וחוטב עצים בצפון אנגליה לפני שהצטרף לבונדי ופרד הויל במחקר ימי על מכ"ם ליד דונספאלד, במחוז סארי. שלושת הגברים היו מבלים את שעות עבודתם ב"דיון מדעי אינטנסיבי ורחב היקף" בנושאים כמו קוסמולוגיה, מתמטיקה ואסטרופיזיקה. בתוך חודשים הוטלה על גולד משימה להקים מערכות מכ"ם חדשות. גולד קבע כיצד נחתות יוכלו להשתמש במכ"ם כדי לנווט למקום הנחיתה המתאים ביום הפלישה לנורמנדי, וכן גילה כי הצי הגרמני התאים שנורקלים לצוללות שלו, מה שאפשר להם לפעול מתחת למים תוך שהם שואבים אוויר מפני השטח.
עבודתו בקיימברידג'.
מיד לאחר המלחמה חזרו הויל ובונדי לקיימברידג', ואילו גולד המשיך במחקר ימי עד 1947. לאחר מכן החל לעבוד במעבדת קוונדיש בקיימברידג' כדי לסייע בבניית המגנטרון הגדול בעולם, מכשיר שהומצא על ידי שני מדענים בריטים בשנת 1940 שהפיק מיקרוגלים אינטנסיביים עבור המכ"ם. זמן קצר לאחר מכן הצטרף גולד לר. 'ג'. פומפרי, זואולוג במעבדת הזואולוגיה בקיימברידג', ששימש כסגן ראש חקר המכ"ם הימי במהלך המלחמה, כדי לחקור את השפעת התהודה על האוזן האנושית. הוא מצא שמידת התהודה שנצפתה בשבלול אינה תואמת את רמת הריסון שניתן היה לצפות מצמיגות הנוזל המימי הממלא את האוזן הפנימית. בשנת 1948 שיער גולד כי האוזן פועלת על ידי "התחדשות", בכך שפעולה אלקטרו-מכנית מתרחשת כאשר משתמשים באנרגיה חשמלית כדי לנטרל את השפעות הריסון. אף על פי שגולד זכה במלגת פרסים מטריניטי קולג' על עבודת התזה שלו בנושא התחדשות וקיבל מינוי כמרצה זוטר במעבדת קוונדיש, התאוריה שלו זכתה להתעלמות רחבה ממומחי אוזניים ופיזיולוגים, כמו זוכה פרס נובל לעתיד, גאורג פון בקשי, שלא האמין שהשבלול פועל תחת מערכת משוב. בשנות השבעים גילו החוקרים כי ההשערה של גולד הייתה נכונה - האוזן מכילה תאי שיער מיקרוסקופיים שפעלו על מנגנון משוב ליצירת תהודה.
תאוריית המצב היציב.
גולד התחיל לדון שוב בבעיות בפיזיקה עם הויל ובונדי, ובייחוד בסוגיות הקשורות להסחה לאדום וחוק האבל. זה הביא את השלושה לחקור את תאוריית המפץ הגדול, שהוצעה במקור על ידי ז'ורז' למטר בשנת 1931 ואחר כך קידם אותה ג'ורג' גאמוב. על פיה היקום התפשט ממצב צפוף וחם ביותר וממשיך להתרחב גם היום. כפי שסיפר בראיון שנערך בשנת 1978 עם הפיזיקאי וההיסטוריון ספנסר ר. ויארט (Spencer R. Weart), גולד האמין שיש סיבה לחשוב שיצירת החומר "נעשית כל הזמן, ואז אף אחת הבעיות בקשר לרגעים חולפים לא מתעוררת. זה יכול להיות רק במצב יציב עם התרחבות המפרקת דברים במהירות כשחומר חדש מתעצב ומתעבה לגלקסיות חדשות".
שני מאמרים שפורסמו בשנת 1948 דנו ב"תאוריית המצב היציב" כחלופה למפץ הגדול: האחד מאת גולד ובונדי, והשני מאת הויל. במאמר המכונן טענו גולד ובונדי שאף על פי שהיקום מתרחב, הוא בכל זאת לא משנה את מראהו לאורך זמן; אין לו התחלה ואין לו סוף. הם הציעו את כבסיס התיאוריה שלהם, שקבע כי היקום הוא הומוגני ואיזוטרופי במרחב ובזמן. בקנה מידה גדול הם טענו כי "אין שום דבר יוצא דופן בשום מקום ביקום, וכי ההבדלים הקיימים הם בעלי משמעות מקומית בלבד; ומה שנראה בקנה מידה גדול הוא שהיקום הוא הומוגני". עם זאת, מכיוון שהיקום לא התאפיין בחוסר אבולוציה, תכונות מובחנות או כיוון זמן מוכר, הם הניחו כי חייבים להיות תנועות רחבות היקף ביקום. הם הדגישו שני סוגי תנועה אפשריים: התרחבות בקנה מידה גדול והתנועה ההופכית, התכווצות בקנה מידה גדול. הם העריכו שבתוך היקום המתרחב נוצרו אטומי מימן מתוך הריק בקצב של אטום אחד למטר מעוקב לכל 109 שנים. יצירת חומר זו תשמור על צפיפות היקום קבועה עם התרחבותו. גולד ובונדי גם הצהירו כי הסוגיות הקשורות לגיל היקום שהטרידו תאוריות קוסמולוגיות אחרות - כמו הפער בין גיל היקום כפי שחושב על ידי האבל לתאריכי התפרקות רדיואקטיבית בסלעים יבשתיים - נעדרו מתאוריית המצב היציב.
רק בשנות השישים החלו להתעורר בעיות גדולות בתאוריית המצב היציב, כאשר תצפיות תמכו לכאורה בגישה שהיקום אכן משתנה: קוואזרים וגלקסיות רדיו נמצאו רק במרחקים גדולים (ולכן היו קיימים רק בעבר הרחוק מאוד), לא בגלקסיות קרובות יותר. בעוד שתאוריית המפץ הגדול חזתה מצב כזה, תאוריית המצב היציב ניבאה כי אובייקטים כאלה יימצאו בכל מקום, כולל קרוב לגלקסיה שלנו, מכיוון שהאבולוציה תהיה מפוזרת באופן שווה יותר, ולא יימצאו רק במרחקים גדולים. בנוסף, תומכי התיאוריה ניבאו כי בנוסף לאטומי מימן, יופק גם אנטי-חומר, כמו בקרינת רקע של קרני גמא קוסמיות מהשמדה הדדית של פרוטונים ואנטי-פרוטונים וגז הפולט קרני רנטגן מיצירת נייטרונים.
עבור מרבית הקוסמולוגים, ההפרכה של תאוריית המצב היציב הגיעה עם גילוי קרינת הרקע הקוסמית בשנת 1965, שתאוריית המפץ הגדול ניבאה. סטיבן הוקינג אמר כי העובדה כי נמצאה קרינת מיקרוגל שנחשבת כי היא שארית מהמפץ הגדול, הייתה "המסמר האחרון בארון הקבורה של תאוריית המצב היציב". בונדי הודה כי התיאוריה הופרכה, אך הויל וגולד לא השתכנעו במשך מספר שנים. גולד אף תמך בתאוריית המצב היציב המתוקן של הויל, אולם ב-1998 הוא החל להביע ספקות לגבי התאוריה, אך טען כי למרות חסרונותיה התאוריה סייעה לשיפור ההבנה ביחס למוצא היקום.
פנספרמיה אקראית.
גולד הציע "תאוריית אשפה" למוצא החיים שהיה פנספרמיה מקרית. התאוריה טוענת שייתכן שהחיים על כדור הארץ החלו מערימה של מוצרי פסולת שהושלכו בטעות על כדור הארץ לפני זמן רב על ידי חייזרים.
מחקרים באסטרופיזיקה.
בשנת 1951, בפגישה של , הציע גולד שמקור אותות הרדיו האחרונים שהתגלו מהחלל היה מחוץ לגלקסיית שביל החלב, וספג קיתונות של בוז מאסטרונום הרדיו מרטין רייל וכמה קוסמולוגים מתמטיים. עם זאת, כעבור שנה זוהה מקור רחוק וגולד הודיע בישיבת האיחוד האסטרונומי הבינלאומי ברומא כי התיאוריה שלו הוכחה. מאוחר יותר עתיד היה רייל להשתמש בטיעון של גולד כהוכחה להתפתחות חוץ-גלקטית וטען כי הוא מבטל את תאוריית המצב היציב.
גולד עזב את אוניברסיטת קיימברידג 'בשנת 1952 והפך לעוזרו הראשי של האסטרונום המלכותי במצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ' בסאסקס, באנגליה. בעודו שם, עורר גולד מחלוקת מסוימת בכך שהציע כי פעולת הגומלין בין חלקיקים טעונים מהשמש לבין השדה המגנטי של כדור הארץ ביצירת סופות מגנטיות באטמוספירה העליונה היא דוגמה לגל הלם ללא התנגשות. התאוריה הייתה שנויה במחלוקת רחבה, עד שבשנת 1957 גילו מדענים אמריקאים כי התאוריה של גולד עמדה בבדיקה מתמטית על ידי ביצוע סימולציה באמצעות צינור הלם.