ב-1959 החלו אדלשטיין ורעייתו את הקשר עם ישראל, שהתפתח במהלך השנים. יחד תמכו בני הזוג בפרויקטים בתחום החינוך, המדע, וכן בשירותי הבריאות, בהקמת מעונות יום ובפרויקטים קהילתיים ברחבי הארץ.
במהלך שנות ה-60 ביקש הארכאולוג יגאל ידין מאדלשטיין לבחון בדים שנמצאו במערות ים המלח. משלחת ארכאולוגית בראשותו של ידין מצאה גיזת צמר צבוע מתקופת מרד בר כוכבא במערת האיגרות שבנחל חבר. ידין שיער כי הגיזה קשורה לתכלת של ציצית, וממצאי הבדיקה נשלחו למעבדתו של אדלשטיין, דבר שהביא את אדלשטיין להתעניין בנושא.
בעקבות זאת, מחקרו של אדלשטיין על ההיסטוריה של הטכנולוגיה של הבדים ובפרט על תולדות צביעת הבדים, קיבל מימד חדש. הדבר הביא לפיתוח טכניקה לניתוח טקסטילים עתיקים, ולתגלית שלפיה היהודים בעת העתיקה השתמשו בטכניקות צביעה שלא שופרו עד לסוף המאה ה-18 באירופה, וכן להבנה כי יהודים אלו היו מומחים לשימוש בצבעים שהופקו משורש צמח הפוּאה (madder), ושממנו ניתן היה להפיק גוונים שונים של צבעים.
מאוחר יותר, ב-1972, עזר אדלשטיין להקים מרכז ללימודי ים באוניברסיטת חיפה, בראשותו של הביולוג הימי אהוד שפנייר, שבמסגרתו נשלו מן הים חלזונות הארגמונים.
במקביל, עורכי האנציקלופדיה התלמודית של מכון יד הרב הרצוג, שבאותם ימים עסקו בכתיבת הערך 'חילזון', פנו לאדלשטיין ולד"ר ישראל זיירדמן ממכון הסיבים בירושלים, לטפל בעבודת הדוקטורט של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג שהייתה מונחת ככתב יד. ב-1987 הוצאה לאור עבודתו של הרצוג עם הקדמתו של אדלשטיין ובתוספת מאמרים של מספר חוקרים, כשכולם מזהים את חלזונות הארגמן כמקור להפקת הארגמן והתכלת הקדומים.
בשנת 1976 הציג אדלשטיין את אוסף הספרים וכתבי היד שלו העוסקים בהיסטוריה של המדע והטכנולוגיה, שבאותו זמן כבר יצא שמו למרחוק בכל העולם, בפני הספרייה הלאומית והאוניברסיטאית של ישראל. ארבע שנים לאחר מכן הוא הקים את "מרכז סידני אדלשטיין" באוניברסיטה העברית. המרכז מאפשר לחוקרים מישראל ומהעולם לחקור אוספים חשובים המוחזקים בספרייה הלאומית, בהם ספריית אדלשטיין, ארכיון אלברט איינשטיין והמאמרים התאולוגיים של אייזק ניוטון, וכן להשתתף בדיונים ובסדנאות בינלאומיות.
הקמת המרכז עודדה, בין שאר הפרויקטים והיוזמות של המרכז, מחקרים נוספים על צביעת בדים בתקופת המקרא, ובעיקר בצבעים ארגמן ותכלת. מחקר רחב היקף בשיתוף מעבדות באוניברסיטת חיפה ומכללת שנקר הביא לספר חלוצי על צבעים המופקים מחילזון ארגמן קהה קוצים, הארגמן המלכותי והתכלת המקראי: "הארגמן והתכלת: משא הרב הראשי ד"ר יצחק הרצוג על תעשיות הצבע בישראל הקדומה ותרומות מדעיות מעודכנות" (ירושלים, כתר, 1987).
בשנת 1988 קיבל אדלשטיין תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית. באותה שנה הקים את תוכנית העמיתים הבינלאומית על שם אדלשטיין להיסטוריה של הכימיה והטכנולוגיה של הכימיה, המנוהלת במשותף על ידי הקרן למורשת הכימיה בפילדלפיה (Chemical Heritage Foundation) ועל ידי מרכז אדלשטיין באוניברסיטה העברית.
בשנת 1991 הוקם מרכז אדלשטיין לחקר טקסטילים עתיקים במכללת שנקר. המרכז ממשיך במחקרים שיזם אדלשטיין על הארגמן, התכלת וצמח הפואה, בשיתוף עם מחלקות לארכאולוגיה באוניברסיטאות ועם מוזיאונים בארץ ובעולם. כן מתמקד המרכז בניתוח טקסטילים עתיקים שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות בישראל ובעולם, עם דגש מיוחד על מקורות הצבעים, הפיגמנטים והסיבים שבהם נעשה שימוש.
אוסף סידני אדלשטיין.
אוסף סידני אדלשטיין בספרייה הלאומית הוא אוסף מקיף על תולדות המדע מהמאה ה-16 ועד היום, ומתמקד בעיקר בהיסטוריה של הכימיה והאלכימיה, ובהיסטוריה של צביעה, הלבנה וניקוי יבש של טקסטילים.
האוסף מחולק לשלושה מדורים:
תומר חן
תומר חן (נולד ב-2 ביוני 1979) הוא זמר מזרחי ישראלי.
חן החל את דרכו בשנת 2000 עם האלבום "פרח מדבר", שכלל 10 שירים, ביניהם הלהיטים "פרח מדבר" (דואט עם הזמרת שימרית, ללחן של השיר "Desert Rose" של הזמר סטינג) ו"צינגלה" (שיר טורקי שתרגם דוד זיגמן במקור של הזמרת ebru gündeş), בין היתר כלל האלבום את השירים "אתמול" (מילים: יוסי גיספן ללחן של הזמר הטורקי אמרח), "אל תעלמי" ו"מתגעגע" (שכתב והלחין חן בעצמו) שהפכו ללהיטים גדולים בקרב חובבי הז'אנר. האלבום עובד ברובו על ידי שי ראובני ושיר הנושא עובד על ידי יעקב למאי.
בשנת 2003 יצא אלבומו השני, "מאבד את הכיוון" (10 שירים, כגון "אמא שלי", "אלוקים אלוקים", "אני רוצה שתביני" ועוד). בין הכותבים והמלחינים באלבום זה נמנו יוסי גיספן, עדי לאון ודוד זיגמן. האלבום עובד על ידי רובי בן שמעון.
ב-2009, בתום עבודה של יותר מארבע שנים, יצא אלבומו השלישי, "הכל בעולמי",
ובו 13 שירים. באלבום זה ביצע גרסת כיסוי לשיר "עד מתי אלוהיי" של זוהר ארגוב, בעיבוד קצבי ומחודש ואת השיר "מתחנן שנחזור". אלבום זה עובד על ידי אלי קשת.
במהלך העשור האחרון הוציא חן מס' דואטים כגון "נדרת לי נדר" (עם הזמר בן-אל), "איך מנצחים געגועים" (עם הזמרת מירי רביבו) ו-2 מחרוזות שקטות בביצוע משותף עם הזמר מושיקו רבייב, בעיבוד של שיקו חייק.
באפריל 2020 התארח חן במחרוזת "נדרת לי נדר" של הזמר לידור בן ישי, שכללה את שירו (שבמקור מבוצע ביחד עם בן אל).
אדד-ניררי הראשון
אַדַד-נִירָרִי הראשון (אדד הוא עוזרי) (1275-1307 ? לפנה"ס) (1295 - 1263 ? לפנה"ס), מלך אשור. אַדַד-נִירָרִי הוא המלך האשורי הראשון שקורותיו נשמרו לפרטים. אַדַד-נִירָרִי ערך מסעות כיבושים ונחל ניצחונות צבאיים רבים וחשובים אשר חיזקו את הממלכה האשורית הקדומה ואפשרו לאשור להוות כוח מרכזי בפוליטיקה המסופוטמית. אביו של אַדַד-נִירָרִי היה אנליל-נִירָרִי - מלך אשור, כמצוין ברשימת המלכים של דור שרוכין ואחיו של אריק-דן-אילי. ברשימת המלכים של Nassouhi נכתב בטעות שחזרה על עצמה בתחריטים של אסרחדון ושלמנאסר השלישי כי הוא היה בנו של אריק-דן-אילי ולא יורשו. אַדַד-נִירָרִי הוא אביו שלמנאסר הראשון שהמשיך את כיבושיו של אביו.
טומאת כהן
אלבניה במשחקים הפאראלימפיים
אלבניה השתתפה פעם אחת במשחקים הפאראלימפיים כששלחה למשחקי אולימפיאדת הנכים לונדון (2012) ספורטאי יחיד. במשחקי החורף לא נטלה אלבניה חלק מעולם.
המתחרה אותו שלחה אלבניה, האקי דוקו, התחרה בתחרויות מרוץ אופני היד אך לא הצליח להגיע להישגים ספורטיביים משמעותיים, ולא זכה במדליה.
מודול מוצלב
במתמטיקה, מודול מוצלב (באנגלית: crossed module) הוא מבנה מתמטי המורכב מ-2 חבורות G ו-H, כאשר G פועלת על H (ניתן לדון במקרה של פעולה שמאלית formula_1 או פעולה ימנית formula_2), ויש הומומורפיזם של חבורות
שמכבד את פעולת ההצמדה של G על עצמה
ומקיים את זהות פייפר (Peiffer):
כאשר מגדירים מודול מוצלב עם פעולה ימנית formula_6, רושמים במקום:
וזהות פייפר היא
שימושים.
הנושא הוזכר לראשונה על ידי ג'ון וייטהד בשנת 1941 ובעבדותו משנת 1946 הוא לראשונה השתמש בשם "מודול מוצלב".
למודולים מוצלבים יש שימושים בחישוב קוהומולוגיות באלגברה הומולוגית ובפרט עם גישת חבורות-2 וגרופואידים. כמו כן, למושג זה קשר חזק לטופולוגיה אלגברית וחבורות הומוטופיה.
הפטיש
הפטיש היה עיתון שפעל בשנים 1993-1989 והתמקד בביקורת חברתית. הוא יצא לאור פעם בחודש.
היסטוריה.
הפטיש נוסד בידי עופר ברונשטיין, חנה קים, בני תורתי, בן דרור ימיני ויונתן דני וחולק חינם בדוכני העיתונים ובקיוסקים בגוש דן.
העיתון כלל את הטור "קו 16", מדור שכתב תורתי ובו סיפורי שכונות. תורתי כתב בעיתון ראיונות עם אמני התקופה, בהם ראיונות ראשוניים עם זמרי הקסטות. שייקה לוי מהגשש החיוור כתב על אוכל. הרב הראשי לרמת גן, יצחק ברדע, היה בעל טור קבוע בעיתון.
העיתון עסק בענייני חברה וכלכלה וליווה את מחאת מחוסרי הדיור שפרצה בשנת 1990, עם תחילת גלי העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90.
העורך האחראי היה בן דרור ימיני, והעורכת הראשונה של העיתון הייתה חנה קים. מישל אופטובסקי עיצב את העיתון ואת הלוגו הציורי שלו - "הפטיש - העיתון שיפתח לך את הראש".
בעיתון כתבו שוש גבאי, איריס עודד, שאול ביבי, רפי אהרון, שייקה לוי, מיכה לנקרי, אמנון אברמוביץ', רחל יונה, דרור ניסן ואחרים. דודו גבע אייר בעיתון.
למלא את החלל
למלא את החלל (הופץ באנגלית בשם: Fill the Void) הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויה של הבמאית החרדית רמה בורשטין העוסק בקהילה החרדית. הסרט זכה בשבעה פרסי אופיר בקטגוריות שונות בשנת 2012, יותר מכל סרט אחר באותה שנה, ביניהם בפרס לסרט הטוב ביותר. הסרט גם זיכה את הדס ירון בפרס השחקנית הטובה ביותר ב"פסטיבל ונציה", והיא הישראלית היחידה שזכתה עד כה בפרס זה.
295,000 (כ-40%) מצופי הקולנוע בסרטים ישראלים בישראל בשנת 2012 רכשו כרטיס לסרט, ובכך הפכו אותו לסרט הישראלי הנצפה ביותר בישראל באותה שנה ולסרט הישראלי המרוויח ביותר באותה שנה.
עלילת הסרט.
שירה מנדלמן (הדס ירון), בת למשפחה חרדית חסידית מכובדת, הגיעה לפרקה. היא בודקת בחשאי את השידוך המיועד לה, בחור בשם פנחס, שנחשב עילוי. פנחס מוצא חן בעיני שירה ובעיני בני משפחתה, וכל שנותר הוא לערוך מסיבת ווארט לקראת החתונה. אולם אז נפטרת אחותה הגדולה אסתר (רננה רז), ומותירה אחריה תינוק ואלמן צעיר, יוחאי (יפתח קליין).