גשם הוא דרמה בעלת היבטים קומיים על אדם ששמו מלך, המתגורר בנגב עם בתו הלוקה בשכלה וכל פרנסתו מושתתת על הפיצויים שהוא מקבל מדי שנה מקרן הבצורת. העיקרון של קיומו הוא אנרכי שכן הוא מושתת על ציפייתו שגשם לא ירד, מה שנוגד את הערכים הציוניים של הפרחת השממה וכיבוש האדמה. למקום מגיעים שני פועלים כדי להציב תנורים להורדת הגשם. הופעתם ומעשיהם מערערים את מהלך החיים במקום. מלך פותח מאבק כדי לסלק את שני הזרים ולהרוס את התנורים. הוא נלחם על חייו, שכן אם ירד גשם, הוא יחדל לקבל את פיצויי הבצורת המקור היחידי להכנסתו.
סגנונה של ההצגה נע בין ריאליזם לאבסורד והיה שיתוף פעולה ראשון של עברון עם השחקן יגאל נאור ששיחק במספר מהצגותיו.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
גשר (מחזה)
משה שלמה כשר
הרב משה שלמה כשר (תרע"ו, 1916 – ב' בניסן תשמ"ד, אפריל 1984) היה סופר, חוקר ומהדיר תורני. ניהל את מכון "תורה שלמה" שייסד אביו, הרב מנחם מנדל כשר. עורכו של השנתון התורני "נועם" (תשי"ח-תשמ"ד).
ביוגרפיה.
נולד בפולין, בנו של הרב מנחם מנדל כשר. בשנת תרפ"ד (1924) עלה עם הוריו ואחיו שמעון לארץ ישראל והם התיישבו בירושלים. אביו הקים את ישיבת שפת אמת ועמד בראשה בשנתיים הראשונות לקיומה, ובמקביל ייסד את מכון "תורה שלמה". בשנת תרפ"ט (1929) היגר עם משפחתו לארצות הברית, שם הרחיב אביו את פעילותו הספרותית והציבורית. נישא לפנינה, בתו של הרב אריה מרדכי רבינוביץ, רבה הראשון של בני ברק.
סייע לאביו בניהול מכון "תורה שלמה". עסק בחקר תנועת החסידות וחיבר סדרת ספרים על משנתה. כמו כן עסק רבות בההדרת ספרות תורנית והוציא מספר ספרים של תורת הראשונים על מסכת אבות. היה בקי בתורת המהר"ל והוציא לאור כמה מספריו. כן עסק בתורת הרוגאצ'ובר ופרסם ספר המבאר את יסודות תורתו, במסגרת מכון "צפנת פענח" שהקים אביו. הוא היה חבר האנציקלופדיה התלמודית והשתתף בכתיבת ערכים רבים.
נפטר בניסן תשמ"ד, כחמישה חודשים לאחר פטירת אביו.
לכשר בן ו-3 בנות.
האלומה הקבועה
אנופם קר
אנופם קר (באנגלית: Anupam Kher; נולד ב-7 במרץ 1955) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה הודי. קר, מבכירי שחקני הודו התפרסם בהוליווד בזכות תפקידיו בסרטים "שחקי אותה כמו בקהאם", "אופטימיות היא שם המשחק" ו"מלון מומבאי". בשנת 2018 קיבל מועמדות לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט הטלוויזיה הבריטי ""The Boy with the Top Knot"."
ביוגרפיה.
קר נולד וגדל בעיר שימלה, צפון הודו, בן למשפחה הינדית שמוצאה מקשמיר ואחיו של השחקן ראג'ו קר.
בוגר בית הספר הלאומי לדרמה שבניו דלהי.
קר זכה התפרסם לראשונה בבוליווד בשנת 1984 בדרמה "סראנש" בתפקיד עליו זכה להערכה רבה בהודו.
שיחק בתחילת דרכו בסרטים הודיים מצליחים כמו "לב", "הציפור", "טיזאב", "טריקסטר" והעיבוד ההודי לקלאסיקה ההוליוודית "זה קרה לילה אחד". זכה בפרסים מקומיים על הופעותיו המרשימות בסרטים "רגעים", "אבא" ו"ראם לאקן".
במהלך שנות ה-90 שיחק במותחן הפסיכולוגי המפורסם "", במיוזיקל המצליח "מי אני בשבילך" ובדרמה הרומנטית "משהו קורה" שזכתה להצלחה מסחרית היסטורית בבריטניה. זכה להצלחה מקצועית רבה בזכות תפקידיו במיוזיקל הרומנטי "אמיץ הלב ייקח את הכלה" שזכה להצלחה חסרת תקדים, בתור אביו של ראז' מלחוטרה (שאהרוח' ח'אן) ובדרמה "" בתפקיד משני זכור במיוחד עליו קר זכה בפרס כוכב המסך.
בשנת 2000 שיחק קר בדרמה הרומנטית "תגיד... שאתה אוהב אותי".
בשנת 2002 שיחק לראשונה במחוץ להודו בקומדיית הכדורגל הבריטית "שחקי אותה כמו בקהאם", בתפקיד אביה של שחקנית הכדורגל ההודית ג'ס, ההופעה הייתה הראשונה של קר בשפה האנגלית.
ב-2004 הופיע קר בעיבוד המוזיקלי ההודי- הוליוודי לרומן "גאווה ודעה קדומה".
ב-2005 שיחק בסרט הרוחות ההודי "חידה".
ב-2006 שיחק בדרמה "צבע את זה בצהוב" שזכתה להצלחה גדולה מחוץ להודו בתפקיד הפעיל הפוליטי לקסמן פנדי, בדרמה הקומית "הקן של קסולה" ובדרמה "נישואים".
ב-2007 השתתף קר בסרטו של אנג לי "תשוקה, זהירות" ובסרט ההודי "מסעה של אישה".
ב-2008 שיחק במותחן ההודי המצליח "יום רביעי השחור" בתפקיד מפקד המשטרה ובדרמה הקומית "הקו האחר של הקו".
ב-2009 שיחק בדרמה הקומית "סיד תתעורר".
ב-2010 השתתף בסרטו של וודי אלן "כשתפגשי זר גבוה ומסתורי" בתפקיד אביה של דיה (פרידה פינטו).
ב-2012 השתתף קר בדרמה הקומית ההוליוודית המצליחה "אופטימיות היא שם המשחק" בתפקיד ד"ר פאטל המטפל בפאט סולטאנו (בראדלי קופר) ובדרמה ההודית "ככל שיש חיים". בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה "גיבור אמריקאי", לצד ג'רארד באטלר ווילם דפו. ב-2017 שיחק בקומדיה הרומנטית "חולי אהבה" של הבמאי האמריקאי מיכאל שווואלטר.
קר נשוי לשחקנית קירון קר ואביו החורג של השחקן סיקנדר קר.
המספנה ההיסטורית בצ'טם
המספנה ההיסטורית בצֶ'טֶם (באנגלית: Chatham Historic Dockyard) היא מוזיאון ימי השוכן בחלק ממתחם מספנת הצי המלכותי לשעבר בצ'טם, מֶדוויי, דרום מזרח אנגליה.
היסטוריה.
מספנת צ'טם השתרעה על שטח של 1.6 קילומטרים מרובעים, והייתה במשך כמה מאות שנים אחד מבסיסיו הראשיים של הצי המלכותי. היא נסגרה ב-1984 וחולקה לשלושה חלקים: האגן המזרחי ביותר הועבר לידי רשות הנמלים של מדוויי, והוא משמש כיום נמל מסחרי. חלק אחר ממתחם המספנה הוסב לצורכי מסחר, מגורים ופנאי. לב האתר מן המאה ה-18, המשתרע על שטח של 324,000 מטרים מרובעים, נמסר לארגון לתועלת הציבור הנקרא Chatham Historic Dockyard Trust והוא פתוח לתיירים ולמבקרים. המספנה נחשבת לשלמה ביותר מבין כל מספנות תקופת המפרשים בעולם כולו ששרדו לימינו.
המתחם התיירותי כולל שבעה אלמנטים עיקריים:
צוות המספנה ההיסטורית השקיע שמונה שנות עבודה בשימורה של "הייוונגור" סירת המנוע הטקסית שהובילה את ארונו של וינסטון צ'רצ'יל בהלווייתו הממלכתית.
יונתן אינדורסקי
אלכסנדרה פחמוטובה
אלכסנדרה ניקולאיבנה פחמוטובה (ברוסית: Александра Николаевна Пахмутова; נולדה ב-19 בנובמבר 1929) היא מלחינה סובייטית ורוסית. זכתה פעמיים בפרס ברית המועצות והוענק לה התואר האמן העממי של ברית המועצות בשנת 1984. על פעילותה בתחום התרבות הוענקו לה מספר עיטורים וכן תואר גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1990. היא הצטיינה בהלחנת שירים שזכו לפופולריות רבה בברית המועצות ורוסיה הנוכחית.
חייה.
אלכסנדרה פחמוטובה נולדה בפרוורי וולגוגרד. מגיל צעיר הצטיינה במוזיקה ובגיל חמש כבר הלחינה יצירה לפסנתר. בשנת 1943 עברה למוסקבה והתחילה ללמוד בבית הספר ליד הקונסרבטוריון של מוסקבה. בשנת 1948 התקבלה לקונסרבטוריון וסיימה אותו במסלול הלחנה בשנת 1953.
פחמוטובה נשואה למשורר ניקולאי דוברונרבוב שכותב מילים לרוב שיריה. למעשה כל הזמרים הסובייטים החל משנות ה-70 ביצעו שירי פחמוטובה. פחמוטובה הלחינה יותר מ-400 שירים. בנוסף לכך כתבה מוזיקה למספר סרטים. במהלך הקריירה שלה פחמוטובה כתבה גם כמה יצירות קלסיות ובשנת 1974 בלט שלה הועלה על במת תיאטרון בולשוי. בשנת 1980 ביצוע על ידי לב לשצ'נקו של שיר שכתבה פחמוטובה היה בין רגעי השיא של טקס סיום אולימפיאדת מוסקבה. בנוסף להלחנה, פחמוטובה הייתה פעילה בעשייה ציבורית ובמשך עשרות שנים כיהנה בתפקיד רשמי באיגוד המלחינים הסובייטי.
לונג
אליפויות עולם ברוגבי
דוד סטוליאר
דוד סטוליאר (30 באוקטובר 1922 – 1 במאי 2014) היה הניצול היחידי של אוניית המעפילים סטרומה ב-1942. אסון זה נחשב כאסון הגדול ביותר בתולדות ההעפלה, וכאסון הימי האזרחי הכבד ביותר במלחמת העולם השנייה. אסון בו טובעה האנייה על ידי טורפדו ששוגר מצוללת סובייטית, ובו נהרגו כל נוסעי האנייה למעט סטוליאר, 769 ניצולי השואה ועשרת אנשי צוות הסיפון, לאחר שעברו מסע רב תלאות.
ביוגרפיה.
דוד בנם של יעקב (יאשה) סטוליאר ובלה לייקמן. יעקב ובלה נפגשו בדרכם כאשר ברחו מאודסה באירועי המהפכה הבולשביקית. הוא נולד ב-31 באוקטובר 1922 כאשר משפחתו התגוררה בקישינב, אז חלק מרומניה. ב-1927 עברה משפחתו לוואנס הצרפתית שלחוף הים התיכון שם היה לאחיו הגדול של האב יעקב, בית מלון. ב-1930 הם חזרו לרומניה, שם מצא האב עבודה במפעל טקסטיל של אח אחר. ב-1932 התגרשו הוריו של סטוליאר. אביו נשאר בבוקרשט, והוא ואמו עברו לצרפת. אמו עברה לפאריס, שם התגורר אחיה. דוד סטוליאר עבר ללמוד במכללת קרנו בפונטבלו, המרוחקת כ-55 קילומטרים מפריס. בית ספר זה היה אהוד על מהגרים מרוסיה אשר הגיעו ללמוד בו, שם היה גר במשך השבוע, ובכל סוף שבוע היה נוסע ברכבת אל אימו. ב-1936 עבר סטוליאר להתגורר בבוקרשט, לבקשת אביו. אמו נישאה בשנית לגבר ממוצא רוסי/צרפתי. סטוליאר נסע לבקר את אמו מדי קיץ. בקיץ 1939 הורה לו אביו לחזור מיד לבוקרשט עקב מלחמה אפשרית. הוא חזר לבוקרשט ולמד בפוליטנכניקום, עד אשר סולק ממנו ב-1940, בגלל היותו יהודי. עקב כך, פתחה הקהילה היהודית בבוקרשט בית ספר משלה. סטוליאר עבר ללמוד בו, אך לא לזמן רב, מאחר שבשלהי 1940 סגרו הרשויות של רומניה הפשיסטית את בית הספר, ושלחו את כל הצעירים למחנה עבודה בקרבת בוקרשט. מספר חודשים לאחר שעזב את צרפת, נתפסה אימו בידי הגסטפו ונשלחה למחנה השמדה באושוויץ שם נספתה.
אוניית סטרומה.