מת'יוז נולד בבירמינגהאם, אנגליה. ב-1957, לאחר סיום לימודיו, החל לעבוד כחשמלאי בתחנת כוח האמס-הול בקרבת סוטון-קולדפילד . במקביל לעבודתו החל להתאמן בהליכה תחרותית. ב-1960 עבר עם משפחתו לגור ברקסהאם, ויילס ולאחר פרישתו מספורט תחרותי עבד כמנהל חנות בעיר.
קריירה ספורטיבית.
באליפות אנגליה שנערכה בשנת 1958 זכה במדליית כסף בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:45.2 דקות, אחרי סטן ויקרס (13:33.4 דקות) ולפני בוב גודאל (14:09.2 דקות).
באליפות אנגליה שנערכה בשנת 1959 זכה בשתי מדליות זהב, בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:19.4 דקות, לפני סטן ויקרס (13:47.1 דקות) וג'ורג' וויליאמס (14:00.4 דקות) ובהליכה ל-7 מייל בתוצאה של 50:28.8 דקות, לפני סטן ויקרס (51:08.6 דקות) ואריק הול (53:04.2 דקות).
באולימפיאדת רומא השתתף מת'יוז בתחרות ההליכה ל-20 ק"מ אולם פרש באמצע התחרות.
באליפות אנגליה שנערכה באותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בהליכה ל-7 מייל בתוצאה של 49:42.6 דקות, לפני זיגפריד לפנציק (51:01.2 דקות) ומקס וובר (51:01.5 דקות), שניהם גרמניה המזרחית ומדליית כסף בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:09.6 דקות, אחרי סטן ויקרס (13:02.4 דקות) ולפני דיטר לינדנר מגרמניה המזרחית (13:44.4 דקות).
באליפות אנגליה שנערכה בשנת 1961 זכה בשתי מדליות זהב, בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:24.6 דקות, לפני ג'וספה דורדוני מאיטליה (13:46.2 דקות) וקולין וויליאמס (14:12.8 דקות) ובהליכה ל-7 מייל בתוצאה של 49:43.6 דקות, לפני קולין וויליאמס (53:08.4 דקות) וג'ון גודביר (53:20.0 דקות).
אלוף אירופה.
באליפות אירופה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה בשנת 1962 זכה במדליית זהב בההליכה ל-20 ק"מ (בתוצאה של 1:35:54.8 שעות, לפני הנס-ג'ורג' ריימן מגרמניה המזרחית (1:36:14.2 שעות) וולדימיר גולובניצ'י מברית המועצות (1:36:37.6 שעות).
באליפות אנגליה שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית זהב בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:59.0 דקות, לפני קולין וויליאמס (14:26.2 דקות) וג'ון נורת'קוט (14:32.0 דקות).
באליפות אנגליה שנערכה בשנת 1963 זכה בשתי מדליות זהב, בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:18.2 דקות, לפני אבדון פמיק מאיטליה (13:41.4 דקות) ופול נייהיל (14:03.8 דקות) ובהליכה ל-7 מייל בתוצאה של 49:52.8 דקות, לפני ווהאן תומאס (53:42 דקות) וג'ון גודביר (53:50 דקות).
באליפות אנגליה שנערכה ב-1964 זכה בשתי מדליות זהב, בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:22.4 דקות, לפני קולין וויליאמס (14:44.8 דקות) ומלקולם טוליי (14:49.2 דקות) ובהליכה ל-7 מייל בשיא לאומי חדש של 48:23 דקות, לפני פול נייהיל (51:20 דקות) ורוי הארט (53:56 דקות).
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת טוקיו זכה מת'יוס במדליית זהב בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה הטובה ביותר שנקבעה במשחקים האולימפיים של 1:29:34.0 שעות, לפני דיטר לינדנר (1:31:13.2 שעות) וולדימיר גולובניצ'י (1:31:59.4 שעות).
משפחתו.
מת'יוז נישא לשילה ולזוג נולדו 2 ילדים. מתיוז, שסבל בשנותיו האחרונות מדמנציה ובעיות לב, חי במוסד סיעודי בעיר מגוריו רקסהאם. נפטר ב-2019 עקב התקף אלרגיה.
מקסים דתומה
מקסים דתומה (בצרפתית: Maxime Dethomas; 13 באוקטובר 1867 - 21 בינואר 1929) היה צייר, שרטט, מאייר צרפתי, והיה בין מעצבי התפאורה והתלבושות הידועים ביותר בתקופתו. כאמן, דתומה זכה להערכה רבה על ידי בני דורו והציג תערוכות רבות, הן בצרפת והן מחוצה לה. בשנת 1912, הוא זכה בפרס לגיון הכבוד על תרומתו לאמנות צרפתית.
דתומה זכור גם בזכות ידידותו הקרובה עם האמן אנרי דה טולוז-לוטרק, והקשר שלו עם תנועת הנאבי ועם אמנים וסופרים פוסט-אימפרסיוניסטים וסימבוליסטים חשובים אחרים.
ביוגרפיה.
מקסים דתומה, נולד בפרבר של פריז, בשנת 1867, היה הבכור מבין שישה ילדים, כולל ארבעה אחים למחצה. משפחתו באה משושלת ארוכה של ציירים-מדפיסים מצד אחד, ועורכי דין מהצד השני. אביו, ז'אן אלברט דתומה (1842–1891), היה פוליטיקאי ועורך דין פריזאי חשוב. אמו, לור-אליזבת אנטואנט בכט, מתה בגיל 27 בשנת 1874. אמו החורגת, מארי לואיז ת'יר, השתייכה למעמד הבינוני האמיד של בורדו.
בשנת 1887, נרשם דתומה לאקדמיה לאמנות דקורטיבית בה למד זמן קצר, והעדיף להעביר חלק ניכר מזמנו בחנות הספרים מקום אהוב על אמנים וסופרים צעירים בניהולו של אדוארד דוז'רדן. כאן הוא פגש לראשונה את לואי אנקטין ואנרי דה טולוז-לוטרק.
דתומה לא היה מרוצה מלימודיו באקדמיה לאמנויות דקורטיביות, והחל לקבל הדרכה לא רשמית בסדנה הפרטית של המאסטר הצעיר, אנרי ז'רבק. בשנת 1888, והמשיך לאחר מכן את השכלתו הרשמית אצלו. השלב האחרון של החינוך הפורמלי של דתומה החל משנת 1891 ואילך, כשלמד קורס מגוון יותר באקדמיה דה לה פאלט, במונמארטר. ההוראה של אז'ן קריי מילאה תפקיד משמעותי בהתפתחות האמנות של דתומה, והוא המשיך להיות חבר קרוב של האמן ושל משפחתו.
אומנות.
סגנונו המוקדם של דתומה מושפע בעיקר קריי ודאגה, בעוד שיצירות מאוחרות יותר נוטות יותר לזו של טולוז-לוטרק. דתומה טען שההשראה שלו הונחה על ידי אמנים בני דורות מוקדמים יותר, במיוחד גויה, דלקרואה ומאנה. ב-1905, המבקר רב ההשפעה לואי ווקס שיבח את דתומה כ"צופה ממולח וחודר" שלכד את מצויריו "בפיכחון רב עוצמה".
הוא יצר רישומים נמרצים ומספר ציורי שמן, המציגים דיוקנאות, סצנות בתי קפה ונופים אורבניים של איטליה וספרד. הוא עבד בעיקר עם קווים רחבים בגרפיט, פחם ופסטל, לעיתים קרובות משופרים על ידי צבעי מים ושימוש במברשת, עם טפטופים ותרסיסים של גואש המזכירים ליטוגרפיות של לוטרק. מסוף שנות ה-90, הוא שאב השראה מהדפסים יפניים - ופיתח סגנון נועז ופנה לחיתוכי עץ.
כמו רבים מבני דורו, דתומה חקר מדיומים אמנותיים שונים, כולל איורי ספרים, פוסטרים ויצירת דפוס. עד 1895, הוא עיצב תוכניות לתיאטרון דה ל'ובר וכרזות תערוכות ופרסומות. הוא אייר קרוב לשלושים ספרים של סופרים בולטים רבים, כולל מוריס דונה ואוקטב מירבו.
דתומה צייר דוגמניות הן מתוך המעגל החברתי שלו, והן כדמויות מהחיים העירוניים, וחיפש מאפיינים של החברה הפריזאית. במהלך המעבר למונמארטר ב-1891, הלך דתומה בעקבות המדריכים שלו, לחפש ביטוי למצב האנושי והמאבקים היומיומיים של העניים העירוניים.
אדגר דגה, היה תומך נלהב של דתומה ודיבר בחום על עבודתו וטען כי "יש לה משקל". למרות הרתיעה שלו מלהציג את עבודותו, הוא השתתף בכמה מהתערוכות המשמעותיות ביותר של שנות ה-90. תערוכת היחיד הראשונה שלו בשנת 1900 סימנה נקודת מפנה בנכונותו לקבל את המוניטין, והובילה לשבחים ניכרים ולהכרה ציבורית.
האמנות של דתומה עברה דרך ידיהם של סוחרי אמנות בולטים רבים. כתוצאה מכך, רבות מיצירותיו נרכשו על ידי אספנים רבי השפעה.
תיאטרון.
מ-1910 עד 1913, עבד דתומה עם ז'אק רושה במהלך כהונתו בתיאטרון האמנויות. לאחר שקיבל על עצמו את ניהול התיאטרון, גייס רושה את כישרונותיהם של כמה אמנים שתרמו למגזין שלו, La Grande Revue, כולל ז'אק דרזה, רנה פיוט ומקסים דתומה, שאף אחד מהם לא עבד קודם לכן על הבמה.
כמנהל העיצוב בתיאטרון פתח דתומה בקריירה שתימשך לשארית חייו. תיאטרון האמנויות ייצג שינוי גדול הרחק ממשחק קליל ותוכן רדוד של התיאטרון המסחרי שהיו אז הנורמה. ההפקה הראשונה, (1910), סימנה מהפכה תיאטרלית גדולה שבאמצעותה הדגיש דתומה את העיצוב עם קו וצבע, במקום התמקדות בפרטים מצוירים ובאביזרים רבים. על רקע כחול, אוקר, אפור ופלדה, הופיעו דמויות בלבוש שחור ויצרו קומפוזיציות ציוריות מרשימות באפקטי תאורה שהשתנו.
דתומה יצר גם תפאורות, תלבושות ותוכניות תיאטרון. התיאטרון לאמנויות המשיך והציג כמעט עשרים מחזות, כולל העיבוד של ז'אק קופאו ל"האחים קרמזוב" (1911), וההפקה הבימתית של לה טראגדי דה סלומה (1912), הצלחה פופולרית וביקורתית. המוניטין של דתומה כמעצב תפאורה והתלבושות היה כזה שבתחילת 1912, הוא הוזמן על ידי האצולה הבריטית לעצב תפאורה ותלבושות לנשף מסכות בלונדון עם כאלפיים אורחים.
רושה ודתומה נשכרו לביים ולקשט באופרה של פריז ב-1914, והמשיכו להציע פרשנות רעננה לחומרים ישנים ולחדור ללב המוסכמות הישנות.[36] עד 1917, דתומה גם עיצב תפאורות ותלבושות עבור הקומדיה הצרפתית, התיאטרון של שרה-ברנהרדט ב-1919, התיאטרון פמינה ולה טריאנון ב-1920.
במהלך שבע עשרה שנותיו בתיאטרון, דתומה היה מעצב אמנותי של למעלה מחמישים מחזות, בלט ואופרות, בהשתתפות רבים מהשחקנים, הרקדנים, הזמרים, המחזאים והמלחינים הבולטים של התקופה, כולל סטרווינסקי וראוול. בסכמות הצבעים שלו השתמש דתומה באנלוגיה חזותית בשילוב כוונות כותב המחזה.
גיום אפולינר הכריז שהשפעתו של דתומה על התיאטרון הצרפתי "שינתה את אמנות התפאורה, עיצוב התלבושות והבימוי."
Multitude
Multitude הוא אלבום האולפן השלישי של המוזיקאי הבלגי סטרומאה, שיצא לאור ב-4 במרץ 2022. זהו אלבום האולפן הראשון שהוציא סטרומאה מאז אלבומו השני, "Racine carrée", שיצא ב-2013. הסינגל הראשון, "Santé", יצא ב-15 באוקטובר 2021.
סינגלים.
עד כה, פורסמו שלושה סינגלים מתוך האלבום:
מבצע גרין
מבצע גרין (בגרמנית: Unternehmen Grün) היה תוכנית פלישה של גרמניה הנאצית לאי אירלנד שתוכננה על ידי קצין גרמני אלמוני הידוע בכינוי "האדל". מטרתה העיקרית של התוכנית הייתה להגדיל את סיכוי ההצלחה של מבצע אריה הים, שהייתה תוכנית הפלישה לממלכה המאוחדת במהלך מלחמת העולם השנייה. מכיוון שמבצע ארי הים היה אמור לצאת לפועל באביב 1941 ולאחר מכן בוטל לצמיתות בפברואר 1943, מבצע גרין הפך לבלתי רלוונטי ולכן מעולם לא יצא לפועל.