פרופסור קרל ג'ון מאוניברסיטת פנסילבניה הינדס את נגיף ה-HIV הגורם לאיידס, בצורה שהופכת אותו ללא מסוכן מחד גיסא, אך שומר במקביל על יכולתו להכניס גנים לתוך תאי לימפוציט T, מאידך גיסא. בעזרת נגיף מהונדס זה, הוא הכניס ללימפוציטי T, גנים, שגרמו להם להשמיד את תאי לימפוציט B, שהם הלימפוציטים החולים במחלת הלוקמיה. הטיפול נוסה בשלב ראשון על שלושה חולים סופניים, כעבור כשנה על תשעה חולים סופניים נוספים וב-2016 הורחב לאור התוצאות הטובות של שלביו הראשונים.
פירוט.
העיקרון המנחה את השיטה הומצא בסוף שנות השמונים, על ידי פרופסור זליג אשחר, המכהן (נכון ל-2013) כראש המחלקה לאימונולוגיה במכון ויצמן למדע. אשחר הינדס תאי לימפוציט T, בשיטות שונות של הנדסה גנטית, כך שיצוידו בקולטנים ספציפיים, שיאפשרו להם להרוג תאי מטרה סרטניים ספציפיים. עם זאת, השיטה שהמציא אז, הייתה יקרה, מסובכת, לא נחלה הצלחה בכל פעם שנוסתה ודרשה שיפורים מעשיים רבים. אחת הסיבות לכך הייתה אולי משום שאשחר לא חשב על השימוש בנגיפי HIV, אשר עצם גילויים היה חדש אז.
מאז ראשית שנות האלפיים פועלים מספר צוותי חוקרים ממספר מוסדות מחקר, בעיקר אמריקאיים, לשפר את השיטה של אשחר, לפשטה ולהוזילה. אחד הצוותים הללו נמצא בחברת קייט פארמה, אשר נרכשה באוגוסט 2017 על ידי גיליאד סיאנסז תמורת כ-12 מיליארד דולר. הצוות שם שיפר את שיטתו של זליג אשחר בצורה מסוימת אחת. צוות החוקרים מאוניברסיטת פנסילבניה, בראשות דוקטור קרל ג'ון שיפר את שיטתו של אשחר בדרך אחרת. הם השתמשו בנגיף איידס (HIV) מוחלש, כדי לגרום לשינויים הרצויים בתאי T. הייחוד של נגיף האיידס בהקשר זה, הוא יכולתו הטבעית לחדור לתאי T ולהזריק ל-DNA שלהם גנים משלו. תאי T הם תאי המטרה של HIV בטבע.
ג'ון וצוותו קיבלו ב-2010 את הסכמתם של שלושה חולי לוקמיה לימפוציטית כרונית מבוגרים, להיות הנסיינים האנושיים הראשונים של השיטה. שלושת החולים נמצאו במצב שבו הכימותרפיה כשלה בריפוי מחלתם ולא נותרה תקווה ממשית להצילם. החוקרים שאבו מגופו של כל אחד מן החולים, בין כמה עשרות מיליוני תאי T ועד כמיליארד תאים והרכיבו לתוך ה-DNA שלהם, בעזרת נגיף HIV מוחלש, גנים ליצירת קולטנים ספציפיים מתאימים. אחר כך הם הזריקו את תאי T המהונדסים של החולים, חזרה לגופם. לפני ההזרקה הזו חזרה, הושמדו כל תאי T הבלתי מהונדסים שנותרו בדמו של החולה, כדי למנוע מלחמה בין התאים המהונדסים לאלה הטבעיים.
עשרה ימים לאחר ההזרקה סבלו החולים במשך מספר שבועות מקדחת חום קשה ולחץ דמם ירד מאוד, עד כדי כך שהם נמצאו בסכנת חיים של ממש. אולם בסוף התהליך חזר מצבם לקדמותו ובשניים מהם הלוקמיה נעלמה לחלוטין, בעוד שאצל השלישי אובחן שיפור, הגם שלא העלמות מוחלטת של המחלה. אצל אותם שני חולים שהבריאו לכאורה, הלוקמיה לא שבה, נכון לדצמבר 2012, למעלה משנתיים וחצי לאחר מכן, כך שההנחה היא שהחולים נרפאו לחלוטין. נראה כי תאי לימפוציט T מהונדסים, שהוזרקו, התרבו בגופם של החולים, השמידו את הסרטן, ואז נעלמו, משאירים מאחוריהם רק מספר תאים מצומצם, ש"יזכור" את המחלה והטיפול, למקרה שהסרטן יחזור. לא נמצא הבדל בהשפעה כתוצאה מהשוני במספר תאי T שנשאבו.
לאור תוצאות השלב הראשון החל טיפול דומה בתשעה חולים נוספים, שחלו בצורות נוספות של לוקמיה והיו אף הם בשלבים סופניים, בהם שום טיפול חלופי לא הועיל יותר. בין השאר הוחל בטיפול זה, באפריל 2012, בילדה בת שבע, אמילי ווייטהד, שחלתה שנתיים קודם לכן בלוקמיה לימפוציטית חריפה או לוקמיה לימפובלסטית חריפה (Acute Lymphoblastic Leukemia). הטיפול הוביל לתוצאה דומה מאוד לזו שתוארה לעיל, לרבות קדחת חום וירידת לחץ דם מסכנת חיים, אך בסופו של דבר להיעלמות מוחלטת של הסרטן, לפחות למשך השנים שעברו מאז הטיפול (הילדה בריאה לחלוטין גם נכון ל-2017 והיא והוריה היו בין המשפיעים בעד אישור ה-FDA, המפורט להלן).
בעקבות ההצלחה.
בעקבות ההצלחה, לפחות לכאורה, של הטיפול שהוביל קרל ג'ון, השקיעה חברת התרופות נוברטיס 20 מיליון דולר בצוותו, לצורך פיתוח ושיכלול השיטה. בין הבעיות אותן צריך היה הצוות לפתור:
למרות כל הבעיות שנמנו לעיל או אחרות שיתגלו, ייתכן ששיטה זו מעניקה תקווה ממשית לכך שהיא תהווה, לפחות עבור חלק מן החולים, תרופה לסרטן הדם לסוגיו. ייתכן אף, ששיטה זו נותנת פתח, הגם שעדיין רחוק, להנדסת תאי T, כך שיוכלו לחסל ולרפא גם סוגים אחרים של סרטן, לא רק של הדם, אלא אולי אף ברקמות מוצקות.
ניסוי נרחב על בני אדם ואישור ה-FDA (2017).
בין אפריל 2015 לאוגוסט 2016 התנהל שלב נרחב יותר של ניסוי השיטה על בני אדם. כאמור, תחילה היא נוסתה על שלושה ולאחר מכן עוד תשעה בני אדם. בשלב השלישי השתתפו בניסויים 63 מתנדבים, רובם ילדים חולי לוקימיה, שכל שיטות הטיפול האחרות לגביהם נכשלו, והרופאים הכריזו עליהם כסופניים. הטיפול הציל בשלבו הראשוני ממוות בטוח 82.5% מהחולים הסופניים, כלומר 52 בני אדם נותרו בחיים עם רמיסיה (Remission - נסיגה במחלה). בהמשך חלה התדרדרות חוזרת במצבם של 11 מתוכם, ועוד 11 עברו טיפולים נוספים, שגרמו לכך שאי אפשר יהיה להעריך את תוצאת הניסוי כשלעצמו, לגביהם. כמו כן אחד המתנדבים פרש מהניסוי. כלומר, נכון לסוף 2016, 29 מתוך 63 המתנדבים הסופניים (כמעט מחצית), הבריאו לכאורה ממחלתם. רק 11 (17.5%) מ-63 המתנדבים מתו בשלב הראשון וגם בקרבם, לפחות אצל חלק, הייתה הקלה זמנית בסימפטומים והארכת חיים בת מספר חודשים לעומת הצפי הראשוני.
לאור תוצאות אלה, ב-12 ביולי 2017 החליט צוות מיוחד של ה-FDA, פה אחד, להמליץ שהסוכנות האמריקאית תאשר את הפיתוח הסינתטי של הטיפול, אשר איננו משתמש בנגיף ה-HIV, באופן סופי וב-30 באוגוסט 2017 הוא אושר, הריפוי הגני הראשון שאושר אי פעם על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי.
הייתי הילד הכי קטן בכיתה
"הייתי הילד הכי קטן בכיתה" הוא שיר ילדים מאת יהונתן גפן.
השיר נכלל בספר השירים "הכוכבים הם הילדים של הירח", בהוצאת דביר, 1974 ואחר כך בספר הכבש השישה עשר.
השיר הוא מהמפורסמים של גפן וזכה למספר ביצועים, המוכרים ביותר הם של עוזי חיטמן (ובלחנו), ושל ציפי שביט. השיר בוצע גם על ידי נירה רבינוביץ' בלחן מאת מישה בלכרוביץ'.
השיר מורכב משורות קצרות בחריזה מסורגת. השיר מתאר את תחושותיו של ילד נמוך, שמוסתר על ידי הילדים הגבוהים. הוא מתפלל להיות גבוה, תפילה שנענית בסוף השיר.
דניאל אינווי
דניאל קן "דן" אינווי (באנגלית: Daniel Ken Inouye; 7 בספטמבר 1924 – 17 בדצמבר 2012) היה גיבור מלחמה אמריקאי, שעוטר במדליית הכבוד על פועלו במלחמת העולם השנייה, וסנאטור אמריקאי שייצג את מדינת הוואי מטעם המפלגה הדמוקרטית במשך 50 שנה. אינווי היה הסנאטור הוותיק ביותר בסנאט בתקופתו והשני מבין כלל חברי הקונגרס. כיהן כנשיא הזמני של הסנאט (President pro tempore) וכיושב ראש ועדת ההקצבות של הסנאט של ארצות הברית. היה אחד מידידיה החשובים ביותר של מדינת ישראל.
ראשית חייו.
אינווי נולד בהונולולו שבהוואי, בן למשפחה ממוצא יפני. למד בבתי ספר ציבוריים שם. לאחר הסרת המגבלות על גיוס יפנים לצבא ארצות הברית עזב אינווי את לימודי הקדם-רפואה באוניברסיטת הוואי והתגייס לצבא ב-1943.
אינווי שובץ ברגימנט ה-442 שהורכב מחיילים ממוצא יפני. הוא קודם תוך שנה לדרגת סמל ובאוקטובר 1944 מונה למפקד מחלקה, הצעיר ביותר ביחידתו. במהלך שירותו במלחמת העולם השנייה, השתתף בקרבות באירופה, זכה לעיטורי לב הארגמן וכוכב הארד. במהלך קרב שנערך ב-21 באפריל 1945 בחזית האיטלקית, הוביל אינווי את מחלקתו במתקפה נגד עמדות מבוצרות של הורמאכט. לאחר שהמחלקה רותקה מאש של שלושה מקלעים גרמנים, הסתער אינווי לבדו על עמדת מקלע ולמרות שנפגע בבטנו השמיד אותה באמצעות רימון יד, הוא הוביל את המתקפה נגד העמדה השנייה שהושמדה אף היא, זחל לעבר עמדת המקלע השלישית, וכשניסה לזרוק רימון נפגע באופן קשה בידו הימנית. הוא נאלץ להעביר את הרימון ליד שמאל והשמיד באמצעותו את הבונקר הגרמני, לאחר מכן הסתער על העמדה וחיסל ביריות את שארית ההתנגדות תוך כדי שהוא נפצע ברגלו. ידו של אינווי נכרתה במהלך ניתוח בבית חולים שדה. על גבורתו זכה לצלב השירות המצוין, העיטור השני בחשיבותו, ששודרג בשנת 2000 למדליית הכבוד על ידי הנשיא ביל קלינטון, העיטור הצבאי הגבוה ביותר.
לאחר שיחרורו מהצבא ב-1947, בדרגת קפטן, נטש אינווי את תוכניותיו ללמוד רפואה, בשל נכותו. הוא החל ללמוד מדעי המדינה וסיים תואר ראשון ב-1950, באוניברסיטת הוואי. ב-1952 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, בוושינגטון, קיבל רישיון עריכת דין ב-1953 ועבד בהוואי כעוזר לתובע הכללי הפדרלי של ארצות הברית, במשך כשנה.
הקריירה הפוליטית.
ב-1954 נבחר אינווי לבית הנבחרים של הטריטוריה דאז, הוואי ולמנהיג הרוב הדמוקרטי, תפקיד בו כיהן עד 1958, עת נבחר לסנאט המקומי. לאחר שב-1959 הוואי קיבלה מעמד של מדינה באיחוד, נבחר אינווי מטעמה לחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית, והיה הראשון ממוצא יפני להיבחר לקונגרס.