יש המשייכים את קסביר לאידיאל האישה החדשה, המתייחס לנשים בסוף המאה ה - 19 שהיו עצמאיות ונון-קונפורמיסטיות והציגו דעות לא שגרתיות באותה עת בנושאים מגדריים, חברתיים ואמנותיים. קסביר האמינה שעל נשים לחתור באופן פעיל לפיתוח קריירה בתחומי האמנות וכי עליהן לפעול יחד כדי לקדם את מטרותיהן, והציגה את הדעות הללו באופן מופגן.
לצד שאיפתה להפוך את הצילום למקור פרנסה, פעלה קסביר לקבל מקום של כבוד בזירה האמנותית של אותם ימים. שאיפה זו נתקלה לא אחת בחוסר תמיכה מצד קולגות גברים במקצוע. באותה עת, היו צלמים שסברו כי רמת היצירות של צלמות הייתה לקויה וכי הן אינן מתאימות לתפקידים בכירים וניהוליים.
דיוקנאות.
בשנת 1897 פתחה סטודיו לצילומי דיוקן בניו יורק, שמרבית לקוחותיו היו בני המעמד הגבוה בעיר. צילמה דיוקנאות של אישים ידועים בתקופה, כגון מארק טוויין ואוגוסט רודן.
בעבודותיה שאפה ללכוד את סיפור חייהם של המצולמים ולשם כך נהגה לבלות עמם לפרקי זמן ממושכים לפני ביצוע הצילום עצמו. קסביר נודעה גם בצילומי הדיוקן של אימהות וילדיהן, לצילומים אלה הייתה לרוב אווירה אותנטית וטבעית, גם אם היו מבוימים על ידי הצלמת.
בצילומיה המחישה קסביר את החשיבות הגדולה של האימהות בעיניה, ואת הצורך של האם לטפח את הצמיחה האישית, העצמאות והכישורים של ילדיה מגיל הינקות. ברבים מהדיוקנאות האם מוצגת כמעודדת את ילדה בפעולות חקר או יצירה.
צילומי שבט הסו.
קסביר ערכה סדרת צילומים של ילידים בני שבט הסו, אשר לקחו חלק ב"מופע המערב הפרוע" של באפלו ביל (וויליאם קודי). רוב התמונות צולמו בסטודיו שלה בניו יורק, וחלק מהן צולמו בשמורת הסו.
לקסביר היו זכרונות חיוביים מימי ילדותה במישורים הגדולים, אז נהגה לשחק עם ילדי הילידים במקום. היא שלחה מכתב אל באפלו ביל והתעניינה אם תוכל לצלם את בני שבט הסו שהשתתפו במופעו. הוא בחר מספר מחברי המופע והזמין את קסביר לצלם אותם.
לאחר מספר שבועות החלה בסדרת הצילומים, וצילמה גברים, נשים וילדים מן השבט. קסביר גם קיבלה ציורים מן המצולמים שלה, שחלקם צוירו בזמן שהמצולמים המתינו בסטודיו ואחרים צורפו למכתבים שנשלחו לקסביר. פרויקט זה נמשך כעשר שנים, במהלכן נוצרו קשרי ידידות עם המצולמים. חלק מן הצילומים בסדרה היו דיוקנאות רשמיים ואחרים לא רשמיים. הדיוקנאות הלא רשמיים צולמו בעיצומה של תנועה ובמצבים בהם המצולמים היו נינוחים, ומושם בהם דגש על שפת גוף והבעות טבעיות של המצולמים.
על אף שב"מופע המערב הפרוע" הוצגו לוחמי השבט לראווה כאמצעי בידור או ספקטקל לשעשוע ההמונים, בצילומיה שאפה קסביר להציג את הייחוד שלהם כפרטים ולשים דגש על האישיות הייחודית של כל אחד מהמצולמים. היא אירחה אותם בביתה, שוחחה איתם, התכתבה עימם והזמינה אותם לסטודיו שלה שם צילמה אותם תוך שהתייחסה אליהם כחבריה.
קסביר חילקה מספר רב מצילומי סדרה זו ללא עלות, בעיקר לאנשים שהביעו עניין בתרבות הילידים באמריקה. כמאה מן הצילומים בסדרה נתרמו בשנת 1969 לסמית'סוניאן על ידי נכדתה של קסביר, מינה טרנר. כיום הצילומים מוצגים באוסף ההיסטוריה של המוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית.
אסתר אברהמס
אסתר אברהמס (באנגלית: Esther Abrahams; 1767 או 1771 – 26 באוגוסט 1846) הייתה נידונה לונדונית, שהוגלתה לאוסטרליה דרך הצי הראשון. היא הייתה אשתו של ג'ורג' ג'ונסטון , שהיה במשך כחצי שנה מושל ניו סאות' ויילס בפועל, לאחר שהוביל את מרד הרום ב-1808.
ראשית חייה והגלתה לאוסטרליה.
אברהמס נולדה ב-1767 או 1771 למשפחה יהודית. כשהייתה בערך בגיל 20 (יש מקורות שמספרים כי גילה היה 15 או 16), ובעת הריונה, היא נשפטה באולד ביילי, לונדון ב-30 באוגוסט 1786 והואשמה בגניבת תחרה בעלות של 50 שילינג.
אף על פי שהראיות היו נסיבתיות, היא נמצאה אשמה בגניבה והיא נידונה לשבע שנות גלות. בזמן המשפט, היא עבדה כיוצרת כובעים . היא נכלאה בכלא ניוגייט, ושם ילדה את רוזאנה (ששמה ניתן לפעמים במקורות בשם רוזיאנה), כאשר אביה של הילדה אינו ידוע, ב-18 במרץ 1787.
במאי 1787, כחודשיים לאחר שנכלאה, היא הוגלתה לאוסטרליה יחד עם בתה התינוקת דרך הצי הראשון, באונייה "Prince of Wales," אך, מאוחר יותר, עברה לאונייה "Lady Penrhyn" באמצע המסע. הם הגיעו לסידני עם הצי בינואר 1788.
חייה בניו סאות' ויילס.
על סיפונה של הספינה, שנסעה לאוסטרליה, פגשה את ג'ורג' ג'ונסטון, סגן ראשון בחיל הנחתים של ניו סאות' ויילס , שליווה את הצי הראשון. הוא הציע הגנה לה ולילדה. לאחר הירידה במפרצון סידני, היא התחתנה איתו, והייתה אשתו בפועל.
ב-4 במרץ 1790, הוטבל בנה הראשון, ג'ורג' ג'ונסטון ג'וניור. עונש הגלות הסתיים ב-1793. לאסתר היו שבעה ילדים מג'ונסטון, כולל שלושה בנים, ג'ורג', דייוויד ורוברט. מ-1800, היא כינתה את עצמה "ג'וליאן" במקום אברהמס, על שם השפה היהודית-ספרדית, לאדינו, כאשר במקור השם היה ג'וליאנו, וככל הנראה היה שמו של אביה של רוזאנה. בתה רוזאנה מוכרת בשם רוזטה ג'וליאן.
ב-1805, התגייס בנה, רוברט, לצי המלכותי הבריטי. הוא היה האדם הראשון יליד אוסטרליה שעשה זאת. כ-1805, כשרוזאנה (כיום נקראת, רוזטה ג'וליאן) הייתה בת 18, התחתנה עם הנידון המשוחרר, אייזק ניקולס , שהיה איש עסקים צנוע במושבה ומנהל הדואר הראשון בניו סאות' ויילס.
בגלל דרגתו הצבאית, ג'ונסטון קיבל מענקי אדמה ענקיים. הוא ואסתר עסקו בחקלאות וחיו באננדייל עם ילדיהם. ביתו של ג'ונסטון, שנקרא חוות אננדייל , נבנה ב-1799 וככל הנראה היה קוטג' ווטל ודוב שנבנה על ידי נידונים. בנם הבכור של אסתר וג'ונסטון, ג'ורג', קיבל את מענק הקרקע הראשון שלו בגדול של כ-200 הקטאר בפרוור בנקסטאון ב-23 באפריל 1804 ממושל ניו סאות' ויילס, פיליפ גידלי קינג.
ב-26 בינואר 1808, הנהיג רב-סרן ג'ונסטון את מרד הרום, שהפיל את שלטונו של מושל ניו סאות' ויילס, ויליאם בליי. ג'ונסטון פעל כסגן-מושל המושבה. ב-1809, החונטה הצבאית העניקה מענקי קרקע של כ-230 הקטאר ליד הפרוור בנקסטאון לאסתר בזכות עצמה, וכן מענק מותנה לג'ורג', של כ-810 הקטאר, ליד הנהר נפיאן .
במרץ 1809, נסע ג'ונסטון לאנגליה כדי להגן על עצמו מפני האשמות על מרד. כאשר החוק והסדר הוחזר למצבו הקודם, בוטלו מינויים ומענקי קרקע שביצעה החונטה הצבאית. מושל ניו סאות' ויילס, לכלן מקווארי, דחה את המענק לג'ורג' בטענה של "לא קביל". ב-1813, ג'ונסטון חזר לסידני. אף על פי שהוביל את המרד, הורשה לשמור על אדמתו. המענק לאסתר אושר ב-1813, וג'ורג' קיבל את "המתנה של פובו" בשטח של כ-40 הקטאר בדצמבר 1813, אליה התווספו אדמה בשטח של כ-240 הקטאר בקברמטה ב-10 ביוני 1815 ואדמה בשטח של כ-260 הקטאר בבנקסטאון ב-31 באוגוסט 1819.
כאשר ג'ונסטון שהה באנגליה למשך ארבע שנים, אסתר הייתה אחראית על אחוזות המשפחה.
ב-12 בנובמבר 1814, כשנה לאחר שג'ונסטון חזר לסידני, נישאו חוקית ג'ונסטון ואסתר, שהשתמשה בשם ג'וליה בכנסיית סנט ג'ון בפרמאטה , כאשר בתה, רוזאנה, ובעלה, אייזק ניקולס, היו עדים בחתונה. אייזק ניקולס נפטר ב-9 בנובמבר 1829. בנם הבכור, ג'ורג', שהיה בעל אחוזות ואדמות ניכרות, נפטר מתאונת רכיבה ב-19 בפברואר 1820, כשהיה לא נשוי, ללא ילדים וללא צוואה. ג'ונסטון נפטר ב-5 בינואר 1823 והוריש לאשתו "אסתר ג'ונסטון או ג'וליאן" את חוות אננדייל .
זמן קצר לאחר מכן, היו מחלוקות על ירושת הנכסים. בנה, דייוויד לא קיבל כלום מהצוואה. עם זאת, רוברט, שהיה אמור לרשת את חוות אננדייל , עם מותו של ג'ונסטון, החל, במרץ 1829, בהליכים משפטיים נגדה בבית המשפט, כדי להכריז עליה כלא שפויה וכלא מסוגלת לנהל את חוות אננדייל כראוי. אסתר ניהלה מאבק משפטי חזק והביאה עדים רבים להוכיח שהיא שפויה. הפרכתה בטענת השיגעון אושרה בבית המשפט. עם זאת, מונו נאמנים לנהל את ענייניה. בעקבות המקרה, אסתר הלכה להתגורר אצל בנה, דייוויד.
מורשת.
אסתר נפטרה ב-26 באוגוסט 1846, ונקברה לצד בעלה בחוות אננדייל . שרידיה ושל ג'ורג' ג'ונסטון ו-47 מצאצאיהם הועברו למאוזוליאום חדש בבית העלמין בוורלי ב-1904. היא תוארה על ידי נכדה כ-"אישה חרוצה ומסעירה תמיד". בין צאצאיהם של אסתר וג'ורג', היה האדמירל האחורי סר דייוויד מרטין , קצין בכיר בצי המלכותי האוסטרלי, ולאחר מכן מושל ניו סאות' ויילס. צאצא נוסף של אסתר היה ג'ורג' ניקולס , עורך דין ופוליטיקאי מוכר בניו סאות' ויילס בשנות ה-40 ובשנות ה-50 של המאה ה-19.
אף על פי שבעלה נזכר במקורות רבים, לא הייתה שום אזכור לשמה שמה עד ל-2002. ב-2002, הוקדש ביתן בפארק ביסנטיאל, אננדייל, סידני. דיוקנה של אסתר נמצא במוזיאון היהודי בסידני .
סקיי (סדרת טלוויזיה)
סקיי היא סדרת טלוויזיה ישראלית לנוער מסוגת דרמת-מדע בדיוני, שנוצרה ונכתבה על ידי היוצרים גיורא חמיצר ונועה פניני. הסדרה משודרת בערוץ "TeenNick" ב-HOT וב-Yes.
עונתה הראשונה של הסדרה עלתה לשידור ב-14 במרץ 2021. עם זאת, פרקה הראשון של העונה היה זמין לצפייה בשירותי ה-VOD כבר מ-11 במרץ 2021.
תקציר העלילה.
עלילת הסדרה עוסקת בסקיי, חייזרית המתרסקת על כדור הארץ. בעזרת הרובוט המשוכלל שלה, טיקיי, סקיי משנה את צורתה והופכת למילי, נערה מקובלת בתיכון המקומי, חברתן של ליאור ושלי ובת זוגו של יוני. כשאריק, ברוש ומקס – שלושה נערים דחויים – מגלים את סודה של סקיי; הם מסיעיים לה לשמור על זהותה החדשה ולהתאקלם בסביבה החדשה לפני שתוכל לשוב לביתה.
הפקה.