פינקלשטיין נולד בשנת 1865 בלייפציג שבגרמניה. אביו היה ראש הקהילה היהודית שם, וממנו ירש היינריך הצעיר את אהבתו לטבע וטיפוס הרים. דבר זה הביא אותו ללימודי גאולוגיה ומדעי הטבע והוא סיים את לימודיו באוניברסיטאות לייפציג ומינכן בשנת 1884, בגיל 23 עם תואר ד"ר בפילוסופיה (PhD).
רק אז התפנה ללימודי רפואה אותם סיים בשנת 1892. פינקלשטיין החליט להקדיש עצמו לתחום רפואת הילדים והתמחה אצל אוטו הויבנר (). כאשר זה עבר מלייפציג לברלין והתמנה למנהל מחלקת הילדים בבית חולים שריטה, פינקלשטיין נתמנה לסגנו ויחד הם פרסמו עשרות מאמרים בעניין תזונת תינוקות ומניעת הפצת מחלות.
בין השנים 1901–1918 היה פינקלשטיין מחשובי הרופאים בברלין, מנהל השירות הרפואי לילדים בבית היתומים וב- Kürassierstraße. בשנת 1910 יסד יחד עם לנגשטיין, פאונדלר ופיקה את העיתון הרפואי Zeitschrift für Kinderheilkunde.
החשוב שברפואי הילדים בברלין ואולי בגרמניה כולה היה באותם ימים אדולף בגינסקי מורם של גדולים וחשובים וביניהם יאנוש קורצ'ק. עם מותו של בגינסקי בשנת 1918 נתמנה פינקלשטיין למנהל בית החולים לילדים ע"ש הקייזר פרידריך.
בגלל מוצאו היהודי לא זכה פינקלשטיין מעולם לתואר פרופסור מן המניין והיה רק פרופסור חבר, אך השפעתו על רפואת הילדים הגרמנית הייתה ללא אח ורע. הוא היה מחברו של ספר הלימוד העיקרי ברפואת ילדים, ספר שזכה לתרגומים לרוב לאנגלית, ספרדית וצרפתית. פינקלשטיין הצליח להוריד את תמותת התינוקות והילדים במחלקתו מ-70% לערך של 4.3% בלבד. יחד עם תלמידו, פרופסור לודוויג פרדיננד מאייר, המציא את תחליף חלב האם בעל ריכוז חלבון הגבוה אשר גרם למהפך בתזונת התינוקת. פינקלשטיין הגה גם את "טיפות החלב" ועקב אחר תינוקות בשנתיים הראשונות לחייהם במרפאות מיוחדות שהקים לשם כך.
חשיבותו בחקר התזונה של תינוקות וילדים, מחלות מערכת העיכול והטיפול בילדים משלשלים שם אותו כראשון הגסטרואנטרולוגים לילדים בעולם. בין הישגיו התיאור והאפיון של מחלת הכרסת (צליאק). פינקלשטיין הצטיין גם במחקריו על מחלות זיהומיות והיו אלה פינקלשטיין ומאייר אשר זיהו את הסטרפטוקוקוקס הגורם למחלת השנית (סקרלטינה).
עלית הנאצים לשלטון הביאה לפרישתו לגמלאות במרץ 1933. בשנת 1935 איבד את תאריו, הרשות ללמד ולעסוק ברפואה. הוצעה לו משרה בשיקגו שבארצות הברית ואכן נסע לשם לזמן קצר אך שב לברלין כדי לא להפקיר את אחותו. פינקלשטיין מעולם לא נישא ואחותו הייתה משפחתו היחידה. פינקלשטיין שקל להגר לקובה או צ'ילה בגלל קשרים שהיו לו עם תלמידים לשעבר ממדינות אלה אשר השתלמו אצלו בברלין. בשלב זה וכהכנה להגירתו החליט לשלוח לתלמידו המובהק, פרופסור לודוויג פרדיננד מאייר, שבינתיים עלה ארצה והתמנה מנהל מחלקת הילדים בבית חולים הדסה תל אביב, את ספריתו הרפואית הגדולה (קרוב ל-5000 כותרים) וזו אכן הגיעה לתל אביב והפכה הספרייה הרפואית ברפואת ילדים הגדולה בעיר.
לבסוף, בעקבות ליל הבדולח בשנת 1938 ובעזרת רופא הילדים הצ'יליאני הידוע ארטורו סקוגי ורגרה (Arturo Scroggie Vergara) היגר לבסוף פינקלשטיין לצ'ילה אך גילו המתקדם לא איפשר לו לעבוד במקצועו ורק פנסיה שניתנה לו על ידי סלבדור איינדה, אז שר הבריאות, ומשכורת כשומר בשער האוניברסיטה איפשרו לו ולאחותו לשרוד. רופאי סנטיאגו נהגו להיוועץ איתו בכל מקרה מסובך. לבסוף, ב-28 בינואר 1942 נפטר פינקלשטיין ונקבר בסנטיאגו. אחרי המלחמה איגוד רופאי הילדים הגרמני שיקם את המצבה והציב שלט המכיר ומוקיר פועלו של פינקלשטיין לקידום רפואת הילדים.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.
מאמרים ופרסומים נבחרים.
Heinrich Finkelstein: Lehrbuch der Säuglingskrankheiten. Privatdruck, Fischers Medizinische Buchhandlung, Berlin 1903-1912
רייניקנדורף
אורט ימי אשדוד
בית הספר הטכנולוגי לקציני ים, אורט אשדוד הוא בית ספר ימי תיכוני ועל-תיכוני, המחנך ומכשיר בנים ובנות לתפקידי פיקוד וקצונה בחיל הים ובצי הסוחר. בית הספר שוכן לצד החוף הצפוני של אשדוד, על שפת נחל לכיש ולמרגלות גבעת יונה (מגדלור).
מנהלת בית הספר היא חני אייזנר.
היסטוריה.
בשנת 1963, בעת הקמת נמל אשדוד, הוחלט על הקמת בית ספר ימי באשדוד ואף אותר שטח עבור בית הספר. אבן הפינה לבית הספר הונחה בכ"ז שבט תשכ"ו, 17 בפברואר 1966. בהנחת אבן הפינה לקחו חלק שר האוצר פנחס ספיר, חברי הסוכנות היהודית, המועצה המקומית אשדוד, ותושבי הסביבה, יחד עם הנדבן על שמו בית הספר, ישראל רוגוזין. בפברואר 1967 התקיים טקס נטיעות בשטח בית הספר. בית הספר הוקם על ידי אורט ישראל והמנהל המקים של בית הספר היה אפרים פרי.
בית הספר החל לפעול ב-1 בספטמבר 1967 עם שתי כיתות ט' שכללו 72 תלמידים, שלמדו בשתי מגמות: רדיו וחשמל. בדצמבר 1969 קיימו תלמידי בית הספר שביתת שבת בדרישה לקיים שיעורי שחייה והפלגות. בשנת הלימודים תשל"א למדו בבית הספר 180 תלמידים, והיה קושי למלא את הכיתות בתלמידים מתאימים. לקראת שנת הלימודים תשל"ב הוחלט להקים כיתת אקסטרנית שלא במסגרת פנימייתית ולהוסיף שתי מגמות: סיפון ומכונאות.
במסגרת תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 ביקש משרד האוצר לסגור את בית הספר ובכך לחסוך 45 תקני עובדים.
אופי בית הספר.
בבית הספר לומדים כ-500 תלמידים ותלמידות מכל רחבי ישראל, חלקם תלמידים אקסטרנים וחלקם בתנאי פנימייה.
תלמידי כל המגמות ניגשים לבחינות בגרות מלאה ולבחינות הסמכה מקצועיות. בוגר בית הספר יכול לקבל רישיון בינלאומי של משיט יאכטות (סקיפר) והסמכה לפיקוד על כלי שיט.
תלמידי בית הספר לובשים מדים ונהוגה בו רמת משמעת גבוהה. בבית הספר קיימים חוגי העשרה מגוונים וחוגי ספורט שונים, חדרי כושר, אולם ומגרשי ספורט, חוגי שַיט, קרב מגע, קט רגל ועוד. בנוסף קיימת קבוצה ייצוגית, "הפועל אורט ימי אשדוד" בענף הרמת משקולות, אלופת המדינה בשנים האחרונות בתחום זה.
מדי קיץ התלמידים יוצאים להפלגות ליוון, קפריסין וטורקיה ובמהלך שנת הלימודים להפלגות לאורך חופי ישראל בספינות האימונים של בית הספר.
בנוסף כל שנה יוצאים התלמידים לגדנ"עות של צה"ל ודגש לגדנ"עות חיל הים.
מגמות הלימוד בבית הספר.
במכללה הטכנולוגית שבבית הספר ישנם לימודי המשך לדיפלומת טכנאי או הנדסאי (כיתות י"ג-י"ד).
רייניקנדורף (רובע)
רייניקנדורף (Reinickendorf) הוא אחד מ-12 הרבעים המרכיבים את העיר ברלין, בירת גרמניה.
הרובע שוכן בצפון-מערב ברלין, וגובל בפנקו במזרח, בשפנדאו בדרום-מערב, במיטה ושרלוטנבורג-וילמרסדורף בדרום, ובמדינת ברנדנבורג בצפון. בתחומיו נמצאים נמל התעופה טגל, יערות, ואגמים רבים, בהם אגם טגל (Tegeler See) ואגם נמל התעופה (Flughafensee).
היסטוריה.
כפר בשם רייניק היה מיושב כבר ב-1230. במאה ה-19 חל גידול חד באוכלוסייה כאשר הכפר הפך נגיש לברלין על ידי מסילת רכבת שנסללה אליו ב-1877.
ה"עיר הלבנה" (Weiße Stadt), שעוצבה ב-1928 על ידי האדריכל אוטו רודולף זאלפיסברג, היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
ב-2001, מתוקף הרפורמה בשכונות ברלין, קיבל רייניקנדורף מעמד של אחד משנים עשר רובעי מדינת ברלין.
חלקו הניכר של הרובע מאופיין בבנייה נמוכה. אוכלוסיית חלק זה אמידה ומשתייכת למעמד הבינוני-גבוה. מזרחו של הרובע לעומת זאת מתאפיין בבניינים חסרי ייחוד, ומאוכלס על ידי אנשי המעמד הבינוני.
חלוקת משנה.
הרובע מורכב מ-10 שכונות, (מספר התושבים נכון ל-2008):
ערים תאומות.
בסוגריים שנת החתימה על ברית ערים תאומות:
פארק אנדרה סיטרואן
פארק אנדרה סיטרואן (בצרפתית: Parc André Citroën) הוא פארק ציבורי הממוקם בגדה השמאלית של נהר הסן, ברובע ה-15 של פריז בירת צרפת.
הפארק נבנה באתר בו היה ממוקם קודם לכן מפעל חברת סיטרואן לייצור מכוניות, ונקרא על שם מייסד החברה אנדרה סיטרואן.
שטחו של הפארק 140 דונמים.
היסטוריה.
בשנת 1915 בנה סיטראון את מפעל כלי הרכב שלו על גדת הסן. המפעל פעל עד אמצע שנות ה-70 של המאה ה-20. לאחר סגירת המפעל הוחלט להקים באתרו את הפארק. עבודות ההקמה החלו בראשית שנות ה-90 בתכנונם של אדריכלי הנוף גיל קלמאן (Gilles Clément) ואלאן פרוו (Alain Provost) והאדריכלים פטריס ברג'ה (Patrick Berger), ז'אן-פרנסואה ז'ודרי (Jean-François Jodry) וז'אן-פול ויגייה (Jean-Paul Viguier). הפארק נפתח לציבור בשנת 1992.
תיאור הפארק.
במרכז הפארק נמצאת מדשאה ששטחה 273 מטרים על 85 מטרים. בסמוך לה שתי חממות - באחת גדלה צמחייה טרופית, ובשנייה צמחייה ים תיכונית. כמו כן בסמוך למדשאה מזרקה. בחלקה הדרומי, גובלת המדשאה בתעלה המשמשת כבריכת השתקפות. בצידה הצפוני, גובלת המדשאה בשישה גנים נושאיים. כמו כן, לצד הגנים הנושאיים נשתל "גן תנועה" בו נשתלו עשבים שונים אשר נעים במהירויות רוח שונות.
בשנת 1999 הוצב בפארק כדור פורח המאפשר למבקרים בארק לראות את העיר פריז. הבלון מקובע במקומו, ומתרומם לגובה של 150 מטרים, כאשר הוא מסוגל לשאת 30 איש (או 60 ילדים).
ששת הגנים הנושאיים.
כל אחד מהגנים הנושאיים מתמקד בכמה תמות: מתכת, כוכב לכת, יום בשבוע, מים וחוש.
תופעת אינטרנט
בתרבות האינטרנט, תופעת אינטרנט (באנגלית: Internet phenomenon), או מֶם אינטרנט (Internet meme), הם תוכן, לרוב הומוריסטי, שמתפשט באופן "ויראלי" באמצעות רשת האינטרנט, כגון שירים, סרטונים ויראליים, פרסומות, אגדות אורבניות, ידוענים לרגע וסלנג. יש המייחסים באופן שגוי את המושג "מם אינטרנט" רק לתמונות עם כיתוב מצחיק אך, כאמור, המושג רחב יותר.