מעוף נתיבי אויר הייתה חברת תעופה ישראלית פרטית, אשר רוב טיסותיה היו בין נמל התעופה בן-גוריון ויעדים במערב אירופה. החברה הייתה חלוצה בישראל בהצעת טיסות שכר למערב אירופה. בראש החברה עמד יצחק גדיש.
היסטוריה.
מעוף נתיבי אויר הוקמה בשנת 1969 על ידי קבוצת מהנדסים שבראשה המהנדס יצחק גדיש, שעסקה בתכנון הכביש בין אילת לשארם א-שייח'. לצורך הטסת צוותי מדידה ותכנון לתוואי הכביש באמצעות מטוס ססנה 172 שרכשה. החברה התפתחה ורכשה מטוסים קלים נוספים שהפעילה לטיסות תיור מעל ירושלים ולטיסות מסחריות שונות, אימון טייסים בבית ספר לטייס שפתחה בשדה התעופה הרצליה, עסקה בצילום אוויר והשכרת מטוסים.
בהמשך גדיש החל לפעול להתרת טיסות שכר לישראל. בשנת 1974 ביקש להטיס צליינים מגרמניה לשדה התעופה עטרות בירושלים, בשיתוף עם חברה לטיסות שכר, אך לא קיבל אישור וחברת אל על ביצעה את הטיסות. חברת מעוף עתרה לבג"ץ נגד "אל על" (שהייתה אז חברה ממשלתית). ואחר כך הגיעה להסכם שחברת מעוף תוכל למכור מושבים בטיסות של "אל על" לירושלים. בשנת 1976 הותרו טיסות שכר נכנסות לישראל, ובחודש אוקטובר אותה שנה החלה חברת מעוף לספק שירותי קרקע למטוס נוסעים של טיסות שכר בנמלי התעופה בן-גוריון ואילת. תוך שנתיים הפכה לחברה המובילה במתן שרותי קרקע בישראל. בשנת 1977 שוב ביקש לארגן טיסות ליום ירושלים, אך "אל על" לא הסכימה והחברה שכרה את שירותיה של חברת "דן-אייר" הבריטית לביצוע הטיסות, אך היא לא קיבלה אישור ממנהל התעופה האזרחית ושוב עתרה לבג"ץ.
ב-1979 הוקמה חברת הבת "צ'רטר 1" שהפעילה את טיסת השכר היוצאת הראשונה מישראל למערב גרמניה ב-6 במאי 1979. זמן קצר אחר כך החלה מעוף גם להפעיל טיסות שכר מישראל ללונדון, במטוסי חברת מונרק איירליינס. אחר כך קיבלה החבה ההחלטה להקים חברת תעופה ישראלית לטיסות שכר. לאחר מאבקים משפטיים ממושכים נגד מדיניות משרד התחבורה שלא לאשר את הקמת החברה, קיבלה לבסוף אישור להפעלת טיסות שכר, ב-15 ביוני 1981, והייתה חברת התעופה הישראלית הראשונה שהפעילה טיסות שכר מוזלות מנתב"ג ליעדים באירופה. טיסת הבכורה נערכה ב-26 באוקטובר 1981, כאשר הטיסה 166 נוסעים מנמל התעופה לונדון לוטון לנתב"ג. לוח הטיסות השבועי שלה, עם תחילת הטיסות, כלל את היעדים: שווייץ (בימי שני וחמישי) גרמניה (בימי שבת) ושלוש טיסות לבריטניה (בימי ראשון, שלישי ורביעי.( מטוסי החברה הראשונים היו מדגם בואינג 720B שנרכשו מחברת "מונרק איירליינס". במרץ 1982 החל לטוס לסיציליה. היא הטיסה ישראלים לחופשות באי וצליינים מהאי לביקורים בישראל.
החברה סיימה את שנת הפעילות המלאה הראשונה שלה, 1982, עם רווח תפעולי. באוקטובר 1982, מונה מאיר עמית לתפקיד יו"ר פעיל של החברה לאחר שקבוצת משקעים בראשות אברהם נאמן רכשה 50% מהבעלות בחברה. בינואר 1983, ביקשה אישור לבצע טיסות בין נתב"ג לאילת. את שנת הפעילות השנייה סיימה גם ברווח תפעולי של 3.3 מיליון דולר, וסך ההכנסות היו 28 מיליון דולר.
במהלך 1984 החברה נקלעה לקשיים כספיים, זאת למרות הרווח התפעולי שהציגה בשנתיים הראשונות לפעילותה, היא צברה הפסדים של כ-4 מיליון דולר, עקב הוצאות מימון שהלכו וגדלו עקב משבר האינפלציה בישראל. החברה פנתה למשרד התחבורה בבקשה לאשר לה עברות מדינה לגיוס הלוואה, אך שר האוצר יצחק מודעי לא אישר אותה. בתחילת נובמבר 1984 הגישה בקשה לפירוק מרצון עקב חדלות פרעון.
בעת פירוק החברה היו לה חובות של כ-20 מיליון דולר, כולל לכ-5,000 לקוחות שקנו "כרטיסי מנוי".
צי המטוסים.
צי המטוסים של מעוף נתיבי אויר כלל את המטוסים הבאים:
היסטוריית המטוסים של החברה.
מטוס הבואינג 720 בעל אות קריאה 4X-BMB החל את שירות בשנת 1960 בחברת אמריקן איירליינס, בשנת 1981 הוא נרכש על ידי מעוף נתיבי אויר ובשנת 1985, לאחר שהחברה פשטה את הרגל, הוא הועבר לידי חיל האוויר הישראלי והוא נמצא במוזיאון חיל האוויר בחצרים.
מלחמה טוטאלית
אצטדיון סוקרו סראקוגלו
פרדה אקלום
פרדה יזזאו אקלום (15 במאי 1949 - 8 בינואר 2009) היה איש חינוך יהודי-אתיופי, סוכן "המוסד" ופורץ הדרך של העלייה מאתיופיה לישראל דרך סודאן. פעילותו הכינה את התשתית למבצע משה בשנת 1984.
קורות חיים.
אקלום נולד, גדל והתחנך בכפר עדי וורבה, ליד העיירה אנדה אב-גונה שבמחוז תיגראי. אביו יזזאו אקלום - איש עסקים מצליח, רופא ושופט - הבין את חשיבות הקניית חינוך לילדיו והשקיע בחינוך בכל ילדיו בעיירה אינדובגונה.
איש חינוך.
אקלום בוגר לימודי הוראה במכללה למורים באדיס אבבה. הוא לימד בבתי ספר רבים עד שמונה ב-1976 למנהל בית ספר באינדאבגונה שבמחוז שריה שבתגראי. בשלב זה פנה לרשת אורט בבקשה לפתוח בית ספר יהודי בתיגראי. אורט נענתה לבקשתו בחיוב והקימה שני בתי ספר לקהילה היהודית בתגראי. שנה לאחר מכן ביקש אקלום ללמד בבית ספר יהודי באזור גונדר ונענה בחיוב. שימש כמורה בתגראי ובגונדר וכמנהל בית ספר באנדאבגונה. בסוף שנות השבעים יזם את הקמתם של שני בתי ספר בחבל תיגראי. בתקופה זו הוא התמנה לשמש כראש המועצה של העיירה אנדאבגונה.
במהלך 1977 הושג הסכם בן אתיופיה לישראל על העלאת יהודים דרך הבירה אדיס אבבה תמורת נשק. אקלום היה זה ששלח את המשפחות מהצפון אל עבר הבירה, והיה האחראי לעלייתם של כ-200 יהודים מאתיופיה באותה השנה. לאחר עלייתם של מספר יהודים הודה שר החוץ הישראלי דאז משה דיין שישראל מספקת נשק לאתיופיה תמורת עליית היהודים, ובאותו היום ניתקה אתיופיה את יחסיה עם ישראל וגירשה את הנציגים הישראלים משטח המדינה תוך הכרזה על כל היהודים האתיופים שהיו פעילי עלייה לרבות נציגי ופעילי אורט כלאומנים שיש להוציאם להורג. אקלום הבין שהוא אינו בטוח באתיופיה וברח אל מחוץ לגבולות המדינה לח'רטום.
כאשר היה בסודאן שלח מכתב בהול לנציגות הישראלית של רשת אורט בז'נבה. המכתב הגיע לגורמי "המוסד" בתל אביב אשר חיפשו דרך חדשה להעלאת יהודי אתיופיה, מכיוון שמלחמת האזרחים שהתרחשה אותה עת באתיופיה מנעה את העלאתם. במכתבו ציין אקלום שהוא חצה את הגבול מאתיופיה לסודאן וכעת הוא צריך עזרה להגיע אל מחוץ לסודאן. מכתבו זה עורר את אנשי המוסד לבדוק את אפשרות העלאתם של יהודי אתיופיה דרך סודאן, במסווה של פליטי מלחמה, כחלק מגל הפליטים הנוצרים והמוסלמים שעברו גבול זה מדי יום על מנת להגיע אל מחנות הפליטים של הצלב האדום בסודאן ומשם להעבירם לישראל.
פעיל עלייה.
לאחר אירועים אלה נפגש אקלום עם סוכן המוסד דני לימור, ובפגישתם הוחלט שאקלום יאתר יהודים נוספים בסודאן וירכז אותם על מנת להעלותם לישראל. מנקודה זו אקלום גויס למוסד ונהפך לסוכן. לאחר מכן הצליח לשלוח שליח למשפחתו ולהביא את שני אחיו, איתם החל בחיפוש יהודים אחרים שהגיעו לסודאן והצליח לאתר כ-30 איש. קבוצה זו נשלחה לז'נבה בעזרתם של אנשי מוסד ואנשי אורט ומשם למדינת ישראל, ולאחר עלייתם לישראל השתכנה במרכז קליטה בעיר אופקים.
לאור ההצלחה, הבין "המוסד" את הפוטנציאל הגלום שבעלייה דרך סודאן, ושוב השתמש באקלום על מנת לאתר יהודים נוספים בח'רטום ומחנות הפליטים על הגבול האתיופי, חיפושים אלו לא הניבו דבר. אקלום הבין שיהודי אתיופיה צריכים לעבור דרך סודאן לישראל במסווה של פליטים ולכן כתב מכתב שקרי לאנשי "המוסד". במכתב כתב אקלום שהוא מצא יהודים בסודאן, זייף שמות רבים ואינו חוזר לישראל ונשאר על מנת לדאוג להם. כאשר נשאר בסודאן הגיע אליו ידיעה כי אמו ושאר משפחתו יחד עם משפחות נוספות בדרך לגבול הסודאני על מנת להגיע אליו. לאחר שקבוצה זו הגיעה היא נשלחה לישראל בספינות של חיל הים הישראלי דרך ים סוף. השמועה וההודעות על האפשרות של העלייה דרך סודאן הגיעה לכפרים יהודיים רבים במחוז תיגראי וכך החלה הנהירה הגדולה של יהודי תיגראי אל עבר הגבול הסודאני, במסווה של פליטי מלחמת האזרחים האתיופית. אקלום היה איש הקשר שתיווך בין היהודים לבין "המוסד" ובדרך זו עלו אלפי יהודים לישראל דרך ים סוף. לאחר שנתיים של פעילות דלפו פרטי שמו ופעילותו לשלטונות הסודאנים והם החלו לצוד אחריו. כאשר התגלה שהוא בסכנת מוות עזב אקלום את סודאן לישראל. במהלך תקופה זו הכינו אנשי "המוסד" את התשתית המבצעית, הארגונית והמודיעינית למבצע משה.
בישראל.
כאשר הגיע אקלום לישראל התיישב עם משפחתו בעיר באר שבע. הוא המשיך את עבודתו כפעיל קליטה ועזר לעולים רבים שהתקשו בהתאקלמות בארץ החדשה. באותו זמן הגיעו לאוזניו ידיעות שיהודים רבים שעברו את הגבול הסודאני נהרגו, והוא החל במגעים עם המדינות השכנות לאתיופיה וסודאן על מנת למצוא דרכים נוספות להעלאת היהודים, אולם הוא זכה להתעלמות מן המדינות השונות ואפילו גורש מקניה על ידי המשטרה המקומית.
פרדה אקלום נפטר ב-7 בינואר 2009 בעת ששהה באדיס אבבה ונקבר בבית העלמין החדש בבאר שבע ב-11 בינואר.
הנצחתו.
בחודש ינואר 2016 הונחה אבן פינה להקמת כיכר השופרות וגן ציבורי על שמו של פרדה אקלום בבאר שבע. הכיכר והגן נמצאים ליד מרכז הקליטה הראשון של עליית יהודי אתיופיה שהוקם בשנות ה-80.
ביוני 2019 החליטה ועדת השמות של עיריית קריית מלאכי לקרוא על שמו רחוב בעיר. זהו הרחוב הראשון שייקרא על שמו בישראל. מאז, הציע חבר מועצת עיר בירושלים דן אילוז לקרוא רחוב על שמו בעיר ירושלים. הבקשה טרם אושרה.
בשנת 2019 יצא לאור הסרט "אתר הצלילה בים האדום", המתבסס בחלקו על אירועים בהם היה אקלום מעורב.
בשנת 2021 נחנך רחוב על שמו בעפולה.
לנוס
לנוס (Lenus) היה אל הרפואה במיתולוגיה הקלטית. פולחנו היה נפוץ בעיקר במזרח גאליה (צרפת של ימינו).