החל משנת 1860, עם תחילת התנתקות המדינות בעלות העבדים מארצות הברית של אמריקה, החל להתפתח מתח בין המדינות המתנגדות לעבדות לבין האחרות. העלייה הגדולה ביותר במתח התקיימה במדינת מרילנד, זאת עקב תפקידה כמדינת גבול. מכיוון שכך, הניחו מנהיגי מרילנד שפורט מק'הנרי ישרת שוב מטרה חשובה בזמן המלחמה, אם וכאשר תפרוץ. לאחר שמדינת דרום קרוליינה פתחה בהפגזה על המבצר המֵגן על הכניסה לנמל צ'ארלסטון - פורט סאמטר, קיבל גנרל ג'ון אדמס דיקס, מפקד הפיקוד התיכון של צבא האיחוד פקודה, לעשות כל שניתן כדי להשאיר את מדינת מרילנד בידי "האיחוד". הוא מיקם את מפקדתו בפורט מק'הנרי, וכיוון את תותחיו משם לכיוון פתח נמל בולטימור, כמו גם לכיוון העיר, כדי לבצע את במשימה שהוטלה עליו, ולמנוע מכוחות הדרום לפלוש לעיר ולנמל. הוא הביא לכליאתם במבצר של שישה חברי האספה הלאומית של מרילנד, כדי למנוע ממנה להתכנס.
המאה ה-20.
מלחמת העולם הראשונה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, נבנו 104 בניינים נוספים על הקרקע המקיפה את המבצר, על מנת להפוך את המתקן כולו לבית חולים גדול מאוד של צבא ארצות הברית לטיפול בחיילים שחזרו מהמלחמה. אף אחד מאותם מבנים לא נותר, בעוד שהמבצר המקורי השתמר, והוחזר למצבו, כפי שהיה במהלך מלחמת 1812.
מלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, שימש פורט מק'הנרי כבסיס של משמר החופים שהופקד על הגנת נמלי החוף המזרחי של ארצות הברית. המבצר שימש גם כבסיס אימונים של משמר החופים, שהשתמשו לצורך כך גם במבני המצודה, בנוסף לעשרים מבנים זמניים שהוצבו לצורך כך במקום.
אתר לאומי.
המבצר הפך לפארק לאומי ב-11 באוגוסט 1925. בשנת 1939 הוא הוכרז מחדש כ"אנדרטה לאומית" וכמקדש היסטורי" - האתר היחיד בארצות הברית שהוכרז כפליים בארצות הברית. הוא הוכנס למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ב-15 באוקטובר 1966. זה הפך למסורת לאומית שכאשר מעוצב דגל חדש, הוא מתנוסס לראשונה מעל פורט מק'הנרי. הדגלים הרשמיים הראשונים עם 49 ו-50 כוכבים אמריקאים הונפו לראשונה מעל המבצר והם עדיין ממוקמים שם.
כיום.
המבצר הפך למרכז בילוי וליעד תיירותי בולט. אלפי מבקרים מגיעים מדי שנה לראות את "מקום הולדתו של המנון ארצות הברית. המבצר נגיש בקלות באמצעות מוניות מים מהנמל הפנימי הפופולרי של בולטימור. החזרה במונית מתאפשרת רק למי שהגיע איתה. גישה למבצר קיימת גם בדרך היבשה. מדי ספטמבר, העיר בולטימור מציינת את יום המגנים לכבוד הקרב על בולטימור. זוהי החגיגה הגדולה ביותר של השנה במבצר, המלווה בסוף שבוע של תוכניות, אירועים וזיקוקים.
We Don't Care
We Don't Care הוא סינגל של הדי ג'יי הבריטי, סיגלה, ולהקת הפופ רוק הבריטית, The Vamps, שיצא, על ידי חברת התקליטים מיניסטרי אוף סאונד, ב-27 ביולי 2018. השיר נכתב על ידי סיגלה, אלה אייר, ריצ'רד בורדמן, פבלו באומן, אריאן נאסר, אדם נייטס וסמן קדורי, והופק על ידי סיגלה.
נכון לדצמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-36 מיליון פעמים ביוטיוב, ו-107 מיליון פעמים בספוטיפיי.
Lullaby
Lullaby (בעברית: שיר ערש) הוא סינגל של הדי ג'יי והמפיק המוזיקלי הבריטי, סיגלה, והזמרת-יוצרת האנגליה, פאלומה פיית'. השיר נכתב על ידי סיגלה, פאלומה פיית', ג'ס גלין, ג'ין ג'ין, ג'וש רקורד ואנדרו בולימור, והופק על ידי סיגלה, ג'ו אשוורת', יואהקים יארל ומארק ראלף. השיר יצא, על ידי מיניסטרי אוף סאונד ו-B1 רקורדינגס, ב-23 בפברואר 2018. השיר נכלל במהדורת ה-Zeitgeist של אלבום האולפן הרביעי של פיית', "The Architect", ובאלבומו הראשון של סיגלה, "Brighter Days". השיר היה מועמד בקטגוריית שיר בריטי בפרסי המוזיקה הבריטית.
נכון לדצמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-194 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של סיגלה ב-28 בפברואר 2018. נכון לדצמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-67 מיליון פעמים.
אנדריי מליוקוב
אנדריי איגורייביץ' מליוקוב (ברוסית: Андре́й И́горевич Малюко́в; 6 בינואר 1948, נובוסיבירסק, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות — 19 בדצמבר 2021, מוסקבה, רוסיה) היה במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק סובייטי-רוסי; אמן העם של הפדרציה הרוסית (2004) וחתן פרס המדינה של רוסיה הסובייטית על שם האחים ואסילייב (1980).
ביוגרפיה.
אנדריי מליוקוב נולד ב-6 בינואר 1948 בעיר נובוסיבירסק במשפחתה של נינה מקרובה; אחיינה של השחקנית אינה מקארובה.
בשנים 1961—1966 היה שחקן ובמאי בתיאטרון הלאומי יונוסט בנובוסיבירסק. בשנת 1971 סיים את לימודיו במחלקת הבימוי של VGIK. לאחר סיום לימודיו עבד כעוזר במאי של יורי אוזרוב בצילומי האפוס "השחרור", הוא גם היה הבמאי השני בסרט הסובייטי-צ'כוסלובקי "סולו לפיל עם תזמורת". מאז 1974 שימש כבמאי באולפן הסרטים מוספילם. סרט הביכורים העלילתי שלו "באזור של תשומת לב מיוחדת" בשנת 1977 זכה במדליית הכסף על שם דובז'נקו ובפרס המדינה של האחים וסילייב של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הפדרטיבית הרוסית. בשנת 1981, צילם את אחד מסרטי האסונות הסובייטיים הראשונים, "34 מהיר".
מאז סוף שנות ה-90, לקח חלק בהפקות טלוויזיה, צילם את סדרות הטלוויזיה אימפריה במתקפה, ספצנאז, החתרן, שערי רעם, נמלטים ואחרים. יועץ לסצנות קרב בסרטיו של מאליוקוב היה חברו הקרוב, אלוף בדימוס של מינהל המודיעין הצבאי הרוסי אנטולי משצ'ריאקוב. בשנת 2008, אנדריי מליוקוב צילם את הסרט "אנחנו מהעתיד", שעורר מחלוקת רבה אך צפו בו 1.25 מיליון צופים.
היה נשוי פעמיים ולו בן בשם קיריל. הוא מת מהשפעות הקורונה בדצמבר 2021.
באנטן
יורי יבטושנקו
יורי גריגורייביץ' יבטושנקו (29 במאי 1964, נובוסיבירסק — 9 בנובמבר 2020, סנקט פטרבורג) היה איש צבא רוסי, קצין הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, שעמד בראש המרכז לפיוס הצדדים הלוחמים ושליטה על תנועת הפליטים בסוריה מינואר עד יולי 2018, סגן מפקד המחוז הצבאי המערבי.
ביוגרפיה.
נולד ב-29 במאי 1964 בנובוסיבירסק. בוגר בית הספר הצבאי סברדלובסק סובורוב (1981), בית הספר הגבוה לנשק צבאי-פוליטי בנובוסיבירסק (1985) והאוניברסיטה הצבאית של משרד ההגנה (2007).
הוא שירת בחלקים מהמחוזות הצבאיים במזרח הרחוק, בסיביר ובמרכז רוסיה וכן במנגנון המרכזי של משרד ההגנה. את שירותו החל כסגן מפקד פלוגה. בשנת 2011 היה לסגן מפקד ארמייה 41. הוא עלה לדרגת גנרל-מייג'ור הכוחות המזוינים ושימש כסגן מפקד המחוז הצבאי המערבי לעבודה צבאית-פוליטית וכיהן בתפקיד מאז 2013). בינואר - יולי 2018 עמד בראש המרכז לפיוס הצדדים הלוחמים בסוריה, במהלך המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה.
הוא היה נשוי וגידל שני ילדים. ב-9 בנובמבר 2020 מת מסיבוכים של נגיף הקורונה בסנקט פטרבורג. הוא נקבר ב-12 בנובמבר בנובוסיבירסק בבית הקברות זאלצובסקי.
בנדר למפונג
בנדר למפונג (באינדונזית: Bandar Lampung; בניב מקומי: - "קוטאק בנדרלמפונג") היא עיר הבירה של מחוז למפונג בקצה הדרומי של האי סומטרה שבאינדונזיה. העיר שוכנת על שפת מצר סונדה במרחק של כ-196 ק"מ צפון-מערבית לבירה ג'קרטה ושטחה 296 קמ"ר. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה 1,166,066 תושבים והיא העיר השלישית בגודלה בסומטרה, אחרי מדן ופלמבאנג. העיר נקראה עד שנת 1983 טנג'ונגקרנג-טלוקבטונג.
סולווסי
ריקה גירד האמר
Ryke Geerd Hamer (17 במאי 1935 – 2 ביולי 2017) היה רופא גרמני שרישיונו נשלל ומייסד הרפואה החדשה הגרמנית ( GNM ), שהייתה ידועה בעבר גם כ-German New Medicine ו-New Medicine - שיטה פסאודו-רפואית המתיימרת בין השאר לרפא סרטן. הליגה השווייצרית לסרטן תיארה את גישתו של האמר כ"מסוכנת, במיוחד מכיוון שהיא יוצרת אצל החולים תחושת ביטחון מזויפת, ובשל כך הם נמנעים מטיפולים יעילים אחרים".
האמר החזיק ברישיון לעסוק ברפואה משנת 1963 עד 1986, אז נשלל רישיונו בשל רשלנות. שיטתו זכתה לפרסום ב-1995, כשהוריו של ילד חולה סרטן סירבו להעניק לבנם טיפול רפואי בהעדיפם את שיטתו של האמר. האמר הואשם ברשלנות ונכלא במספר מדינות באירופה.
לטענתו של האמר, שיטתו מהווה אלטרנטיבה "גרמנית" לרפואה הסטנדרטית, שהיא חלק מקונספירציה יהודית להשמדת לא-יהודים.
ביוגרפיה.
ריקה גירד האמר נולד במטמן, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה, בשנת 1935. בגיל 18 החל בלימודי רפואה ותאולוגיה בטובינגן, שם הכיר את אשתו לעתיד, סיגריד אולדנבורג, סטודנטית לרפואה. בגיל 20 עבר האמר את הבחינה המקדימה ברפואה, ובאפריל 1962 עבר את הבחינות הסופיות במרבורג, הסה. הוא קיבל רישיון לעסוק ברפואה ב-1963. לאחר מספר שנים במרפאות האוניברסיטאות של טובינגן והיידלברג, השלים האמר את התמחותו ברפואה פנימית ב-1972. במהלך עבודתו יחד עם אשתו רשם מספר פטנטים.
רישיונו של האמר לעסוק ברפואה נשלל ב-1986 על ידי בית המשפט. האמר המשיך לעסוק ברפואה, ונחקר מספר פעמים על רשלנות וגרימת מותם של חולים. הוא נכלא לשנים-עשר חודשים בגרמניה בין 1997 ל-1998, וריצה תקופת מאסר מספטמבר 2004 עד פברואר 2006 בפלורי-מרוגיס, צרפת, על סעיפי הונאה ועיסוק ברפואה ללא רישיון.