העיר הוקמה בשנת 1157 על ידי ברטולד הרביעי, דוכס צרינגן במהלך מסע שערך באדמותיו. בשנת 1218 עברה העיר לידי בית קיבורג, ובשנת 1277 נמכרה לאצילי בית הבסבורג. בשנת 1452 נמכרה העיר בשנית ועברה לידי בית סבויה. במחצית המאה הבאה, ובעיקר בעקבות המלחמות הבורגונדיות, הפכה העיר לעצמאית, ובשנת 1482 הצטרפה לקונפדרציה השווייצרית.
בתחילה נבנתה העיר על שטח קטן בראש המתלול של גדת הנהר, כיום סביב הקתדרלה, וכללה שני רחובות ארוכים וסמטאות המחברות ביניהם. מודל תכנוני זה אופייני לערים שבנה בית צרינגן, שבנו גם את ברן ואת פרייבורג. כבר בהמשך המאה ה-13 הורחבה העיר ונבנו בה הרבעים הנמוכים, אוז' ונוביל, על גדות הנהר, והרבעים הגבוהים ממערב לעיר העתיקה - שכונת הכיכרות ורחוב מורא. ההרחבה האחרונה, בשנת 1390, כללה הרחבה של רחובות ספורים צפונה ומערבה. מכאן נותרה העיר בגבולותיה עד למאה ה-19.
כמובלעת קתולית בתוך קנטון ברן הפרוטסטנטי, שיתפה העיר פעולה עם ממלכת צרפת, ובניה אף שימשו כשכירי חרב בצבאה. בזמן המהפכה הצרפתית היגרו או נמלטו לפריבור כ-3800 צרפתים אריסטוקרטים ומלוכנים, שהיוו תוספת משמעותית לעיר בת 5,000 התושבים. לאחר הרסטורציה חזרו חלק מהמהגרים הצרפתים לארצם, אך חלק נותרו בעיר.
במאה ה-19 חוותה העיר פיתוח משמעותי כחלק מהמהפכה התעשייתית: בשנת 1862 חוברה העיר לרשת מסילות הברזל, ובשנת 1889 נפתחה בה אוניברסיטה. תוך כ-50 שנים גדלה האוכלוסייה מ-9,000 ל-20,000 תושבים, נבנו שכונות חדשות מסביב לקיימות והתפתחה בהן תעשייה ממוכנת.
בשנים 1950-1970 חל גידול באוכלוסייה, שהוביל לבניית שכונות פרבריות גדולות סמוך לעיר, ולהרחבת הכפרים שסביבה.
גאוגרפיה.
העיר נמצאת 28 ק"מ דרומית-מערבית לבירת שווייץ ברן, במערב השפלה השווייצרית, ובמיקום מרכזי על ציר מזרח-מערב בעל חשיבות לאומית. נהר הסרין (צרפתית: Sarine, גרמנית: Saane) החוצה את העיר נחשב לגבול התרבותי והלשוני בין החלק דובר הצרפתית בשווייץ, המכונה "Suisse Romande" (נהגה "סוויס רומנד"), לחלק הדובר גרמנית שווייצרית.
העיר עצמה מאופיינת בהפרשי גובה משמעותיים ביחס לשטחה ובפני שטח תלולים במיוחד. גוב העיר נע בין 541 ל-691 מטרים מעל פני הים. את שכונות העיר ניתן לחלק ל-4 מדרגות גובה, בלי קשר לתאריך הבניה של השכונות: המדרגה הראשונה כוללת את השכונות אוז' ונוביל שעל גדות נהר הסרין, בגובה ממוצע של כ-550 מטרים. במדרגה השנייה נמצאו החלק המרכזי של העיר העתיקה, בראש המתלולים שמעל הנהר, בגובה של כ-580 מטרים מעל פני הים. המדרגה השלישית כוללת את מרכז העיר וחלק מהשכונות והפרברים שסביבו, בגובה של כ-630 מטר מעל פני הים. במדרגה הרביעית, על הגבעות שבקצות העיר, נכללות שכונות הלוויין הגדולות שונברג (Schoenberg) ובורגר (Beauregard), שגובהן כ-670 מטר מעל פני הים.
בשטח העיר עוברים מעל הנהר ארבעה גשרים, מתוכם שלושה גשרים עתיקים. הגשר הרביעי, הגבוה והרחב מביניהם, נבנה בשנת 1960. המבנה הבולט והגבוה בעיר הוא קתדרלת סן ניקולא, הבניה בסגנון גותי.
תחבורה.
בתוך העיר פועלים עשרה קווי אוטובוס, מתוכם שלושה חשמליים למחצה - טרוליבוסים היברידיים. את קווי האוטובוס משלים פוניקולר ישן המגשר על פער הגובה המשמעותי בין רבעי העיר העתיקה הנמוכים למרכז העיר.
פריבור שוכנת על מסילת המישור, מסילה מרכזית של מערך הרכבות השווייצרי, המחברת את ז'נבה, לוזאן, ברן וציריך. תחנת הרכבת החדשה, שנחנכה ב-2007, פעילה מאוד ועוברים בה אלפי אנשים מדי יום.
דמוגרפיה.
בשנת 2013 גרו בעיר 38,288 תושבים. דוברי הצרפתית הם הרוב בעיר - 63%, לעומת 23% של דוברי גרמנית. בעיר מתגוררים זרים רבים, המוערכים בכ-29% מהאוכלוסייה. תושבי העיר שמרו על הנצרות הקתולית בזמן הרפורמציה, וגם כיום הרוב הוא קתולי. בפריבור נמצאת האוניברסיטה היחידה בשווייץ שהיא דו-לשונית וכל השיעורים בה ניתנים בצרפתית או בגרמנית.
מדבר שומרון
מדבר שומרון הוא אזור גאוגרפי ייחודי, השוכן במזרח השומרון. הוא מהווה "גשר" בין הרי הגלבוע ומדבר יהודה, ומאפשר לבעלי חיים האופייניים למדבר יהודה להגיע אל מורדות הגלבוע. מדבר שומרון מקביל בתכונותיו למדבר יהודה, אך בעוד גבולותיו של האחרון ברורים למדי, הרי שגבולות מדבר שומרון קשים להגדרה.
גבולות.
מדבר שומרון שוכן במזרח שומרון, באזור שלפי המקרא התנחלו השבטים אפרים ומנשה.
גבולו המזרחי הוא בהעתק שבבקעת הירדן, בקו היישובים פצאל, משואה, ארגמן ומחולה. גבולו המערבי של המדבר הוא בקו יישובי השוליים המזרחיים של במת ההר, בנקודה בה הופך הנוף לצחיח ומדברי. זהו גבול "גמיש", שכן בשנים גשומות הגבול זז מזרחה; מקובל לזהות את גבולותיו הצפוניים של מדבר שומרון בהרי הגלבוע, אך הגבול שם אינו ברור, שכן ניתן לכלול במדבר שומרון גם חלק מהשיפולים הדרום-מזרחיים של הגלבוע, המתאימים לאופי השומרון. גבולו הדרומי של מדבר שומרון הוא הקשה ביותר להגדרה: יש הרואים בנחל פרת את הגבול הדרומי בין מדבר יהודה למדבר שומרון, אך מקובל גם לזהות את ואדי עוג'ה כגבול בין מדבריות אלו.
חוסר הבהירות בנוגע לגבולותיו המזרחיים של מדבר שומרון גורם לבלבול בינו לבין בקעת הירדן, עד כי רבים טועים לזהות, למשל, את כביש אלון המוביל לסרטבא ולמעלה אפרים כחלק מבקעת הירדן. יישובים כמו מכורה, גתית או בקעות מסונפים למועצה האזורית בקעת הירדן, אף על פי שהם שוכנים מבחינה גאולוגית וגאוגרפית במדבר שומרון. הסיבה לכך היא תנאי הטופוגרפיה של האזור, השונים מהותית מאלו שבמדבר יהודה: בעוד שמדבר יהודה תחום בקו מצוק ההעתקים "הנופל" באופן ברור מגובה כמה מאות מטרים לבקעת ים המלח, הרי שירידתו של מדבר שומרון לעבר בקעת הירדן הדרגתית יותר. אמנם מדובר בירידה תלולה יחסית (בעיקר בחלקו הדרומי) מרום פסגת הר בעל חצור (1,016 מטרים מעל פני הים) עד לקו ההעתק על בקעת הירדן (כמאה מטרים מתחת לפני הים) לאורך כשמונה קילומטרים בלבד, אך הירידה מחולקת לשתי "נפילות" טופוגרפיות גדולות, המטשטשות מעט את הבדלי הגובה (כביש אלון נסלל לאורך הכתף שבין שתי מדרגות אלו). הגבול בין מדבר שומרון ובקעת הירדן אינו ברור וחד כמו זה שבמדבר יהודה; חלקו הדרומי של מדבר שומרון משתרע בין אזור כוכב השחר עד לדומא ומצפה אלון ויורד בתלילות מזרחה. ממנו וצפונה חוצים כמה עמקי תלם (כמו ואדי אפג'ם ובקעת גיתית, ועמק התלם בין קמר תרצה לקער סרטבא), היוצרים רצף טופוגרפי מתון. בשל כך מיטשטשת ההפרדה בין בקעת הירדן הצחיחה, לבין מדבר שומרון שגם נופו צחיח.
גם גבולו הדרומי של מדבר השומרון אינו ברור: מצוק ההעתקים נפסק מצפון ליריחו בוואדי מכוך, אשר בינו ובין ואדי עוג'ה גולשות שכבות הסלע (לעיתים בתלילות רבה מאד) מזרחה, ויוצרות אזור ייחודי המזוהה בשם "המונוקלינה של העוג'ה" (או "מדבר בנימין"). מאחר שישנו דמיון גאולוגי וטופוגרפי בין אזור זה למדבר שומרון, יש הרואים בוואדי עוג'ה את גבולו של מדבר שומרון, אך כאמור, ניתן גם לראות בו אזור נפרד.
אופי מדבר שומרון.
מדבר שומרון הוא מדבר צל גשם. כלומר, מיקומו הגאוגרפי אינו הסיבה לצחיחותו, אלא מיעוט המשקעים בו הוא תוצאה של נסיבות גאוגרפיות. העננים העולים מהים התיכון במערב נחסמים על ידי הרכסים הגבוהים באזור במת ההר המרכזית החוצה את שומרון. בשל כך, רק מעט משקעים מגיעים מזרחה, למדבר שומרון.
גאולוגיה.
המסלע בשומרון מגוון, אך מורכב בעיקר מסלע גיר קשה, בשל היותו חלק מקמרי רמאללה ותרצה. מבחינה זו שונה מדבר שומרון באופן מובהק ממדבר יהודה, שכן האחרון מורכב ברובו מסלע קירטון רך, המאפיין את הקער שבו שוכן רוב מדבר יהודה. המסלע הגירני במדבר השומרון יוצר נוף קשה ומצוקי, בניגוד לנוף הרך של מדבר יהודה. אך באזור קער סרטבא, בו המסלע מורכב מסלע קירטון רך, ניתן להבחין בבירור כיצד משתנים פני הקרקע מנוף מצוקי לגבעות עגלגלות, האופייניות למדבר יהודה.
משקעים.
קו המשקעים בחלקו המזרחי של מדבר שומרון דומה לזה שבמדבר יהודה: כ-200 עד 300 מ"מ גשם בשנה. בחלקו המערבי נע קו המשקעים בין 300 ל-400 מ"מ בשנה.
צומח.
צמחיית מדבר שומרון אופיינית גם למדבר יהודה, וכוללת בני שיח דוגמת רותם, אשל, מלוח, לענת המדבר וכדומה. עם זאת, בחלקו המערבי של מדבר שומרון ניתן להבחין בצמחייה ים תיכונית, כמו חבורת אלון-אלה (בעיקר אלת המסטיק וחרובים). בחלקו הצפוני של מדבר שומרון, באזור החפיפה עם מורדות הגלבוע, נוצר אזור בעל ייחוד בוטני, ובו מפגש נדיר של חברת צומח מגוונת ולעיתים אנדמית, כמו גם מגוון של בעלי חיים היכולים להיפגש רק באזור זה.
לאופולד אידליץ
לאופולד אידליץ (באנגלית: Leopold Eidlitz; 23 במרץ 1823 – 1908) היה אדריכל ניו יורקי בולט.
תולדות חייו.
אידליץ נולד בפראג, אז בתחומי האימפריה האוסטרית, לאברהם ויהודית אידליץ. את תחילת הכשרתו הטכנית עשה בבית ספר תיכון בפראג ולאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטה הטכנית של וינה, שם למד מנהל עסקים. בשנת 1843 עזב את וינה והיגר לארצות הברית.
לאחר הגעתו לניו יורק, עבד שלוש שנים במשרדו של האדריכל ריצ'רד אפג'ון, בתקופה בה עבודתו על כנסיית השילוש הקדוש הייתה בעיצומה. בשנת 1846 הקים שותפות עם האדריכל הגרמני קרל אוטו בלש, שאת הכשרתו עבר אצל האדריכל פרידריך פון גרטנר במינכן.
אחת מעבודותיהם המשותפות הייתה תכנון מבנה הכנסייה האפיסקופלית של סנט ג'ורג' (1846–1849), בניין אשר עומד עד עצם היום הזה. קהילת הכנסייה האפיסקופלית הייתה מרוצה כל כך מהתכנון כך שלאחר ששרפה הרסה את המבנה בשנת 1865 הוקם המבנה מחדש בדיוק על פי התוכניות המקוריות.