במהלך לימודיו בקולג', ב-1929, היה דוד בן חסות של בנג'מין גראהם, כאשר התנדב לסכם את שיעוריו. סיכומים אלו היוו את הבסיס לספר שכתב, "ניתוח ניירות ערך", שקידם את המושג "משקיע ערך". בשנים שלאחר קבלת התואר היה עמית מקצועי קרוב שלו בבית ספר למנהל עסקים של אוניברסיטת קולומביה.
המונחים בהם השתמשו גראהם ודוד ובהם "משקיע ערך", "שולי ביטחון", ו"ערך פנימי" באים לידי ביטוי לעיתים קרובות כאשר ישנה התייחסות לגישת ההשקעה. למרות תחילתה של התאוריה המודרנית של תיקי השקעות (MPT) בסוף 1950, תאוריה שהגיעה לשיאה בשנות ה-80, זכתה בהכרה על ידי פרס נובל ב-1990 (זכו במשותף: הארי מרקוביץ', מרטון מילר וויליאם שארפ).
האוניברסיטה של שיקגו הייתה המרכז של התאוריה המודרנית של תיקי השקעות, בעוד שאוניברסיטת קולומביה הייתה המכה של משקיעי הערך במשך שנים. במהלך השנים התגלו סדקים רבים ב-MPT, ואילו היסודות מאחורי גישתם של גראהם ודוד להשקעות ערך הם ברי תוקף היום כמו ביום בו הוצגו לראשונה.
משקיעי ערך רואים ניירות ערך במחיר נכון, מתחת המחיר הראוי, או מעל המחיר. בניגוד לתומכי התאוריה המודרנית של תיקי השקעות אשר טוענים (כהמשך להגדרה של תאוריית השוק היעיל), שמחיר המימוש הנוכחי של המניה הוא מחירה הנכון.
משקיעי הערך דוחים את טענת התועלת של מודל הערכת שווי נכסים (CAPM), סיבה אחת היא מפני שהמודל משתמש בתנודתיות היסטורית כמדד לסיכון.
ניקח למשל מניה שמחירה ירד ב-75%, מבלי שחל שינוי מהותי במצבה העסקי ובאיתנותה הכספית של החברה.
אדם אשר פועל על פי התאוריה המודרנית של תיקי השקעות (MPT) יחשוב שהירידה הפכה את המניה למסוכנת יותר,
בעוד שמשקיע הערך יחשוב שהסיכון דווקא פחת בעקבות הירידה (כל עוד לא חל שינוי בערך הפנימי של החברה).
לכן, משקיעי ערך רואים את המדדים של MPT, כמו סטיית תקן, מדד ה-בתא, מדד ה-אלפא, ומדד שארפ כבלתי-מספקים ואפילו מטעים.
במשך תקופה של 25 שנים (1965-90), כתבי עת מובילים פרסמו מעט מאוד מחקרים ומאמרים במתחום השקעת הערך.
וורן באפט פעם העיר כי "אתה לא יכולת להתקדם במחלקת כלכלה בארץ הזאת אלא אם כן לימדת שהעולם שטוח".
זמן קצר לאחר מותו של דייוויד דוד ב-1998, ברוס גרינוולד, פרופסור בבית הספר קולומביה למנהל עסקים,
הפך לבעל עניין נלהב בתחום השקעת הערך. הוא מצא את ההצלחה המדהימה של משקיעי ערך קשה לביטול.
באותו הזמן, נתונים אמינים אשר חיזקו את תאוריית השקעת הערך התגבשו ונאספו, ואילו בתיאורית ה-MPT התגלעו מספר ליקויים.
פרופסור גרינוולד חיזק את האספקטים האקדמיים של השיטה אשר במוסדות אקדמיים רבים הגדירו לפנים כשיטה מקצועית בלבד.
הדבר היה נראה כאילו הכל הכירו בהצלחה של השקעת ערך באותו הזמן, שהשפעתה התרחבה והתפשטה בין באקדמיה ובין הסטודנטים לתואר שני במנהל עסקים עצמם. לא בקולומביה בלבד, אלא ברחבי העולם כולו.
פרשנים של תאוריית ה-MPT טוענים כי הצלחתו לאורך השנים של המשקיע האגדי וורן באפט באמצעות השקעת ערך היא אירוע סטטיסטי מסוג FAT TAIL, שהצלחתו אפשרית, אך לא ניתנת להעתקה באופן ודאי.
ההצלחה של קרנות השקעות רבות וכן משקיעים שיישמו בהצלחה מרובה את תאוריית השקעת הערך החלישו את הטענות המייחסות הצלחה בכך למקרה ומזל. ומפני שמשקיעי ערך דוחים את תאוריית ה-MPT והשימוש שלה בסטטיסטיקה מתוחכמת, יש אירוניה כאשר משקיעים לפי תאוריית ה-MPT זוקפים את הצלחתם להסתברויות ולסטיות תקן.
פרופסור גרינוולד שיפץ ושיבץ מחדש את השקעות הערך בתוכנית הלימוד בקולומביה בקיץ של שנת 1994. כיום, השקעת הערך נהנית מפופולריות נרחבת בין חברי אקדמיה ומשקיעים ברחבי העולם.
דייוויד דוד נפטר בגיל 103 עקב כשל נשימתי, במרכז הרפואי מיין, פורטלנד. עד מותו מהדורות שונות של הספר שהוא כתב, "ניתוח ניירות ערך" נמכרו ב-250,000 עותקים.
בתו של דוד, ברברה דוד אנדרסון, חיה בצפון קליפורניה, והיא תורמת ותומכת של מרכז היילבראן להשקעות של גראהם ודוד.
אסמכתא (דרשה)
אסמכתא היא הסמכת הלכה שמקורה בדברי חז"ל או בהלכה למשה מסיני על פסוק מן המקרא שאינו משמש לה מקור אלא רמז בלבד.
גדר האסמכתא.
הרמב"ם ורבי יהודה הלוי כתבו כי האסמכתא אינה אלא רמז שמטרתו לסייע לזיכרון.
הריטב"א תוקף גישה זו, וטוען כי התורה עצמה התכוונה ללימוד האסמכתא, אלא שלא קבעתו חובה ומסרה הדבר לחכמים שאם ירצוהו יקבעוהו חובה.
כך דברי הריטב"א :
אסמכתות שונות.
דוגמאות לדינים כאלה:
נטילת ידיים. תקנת חכמים ליטול ידיים לפני סעודה, הוסמכה לפסוק "וכל אשר יגע בו הזב וידיו לא שטף במים" אף שהפסוק מתייחס לטהרה מוחלטת של הזב, דהיינו טבילה במקווה, והידים מופיעות בפסוק רק כדוגמה, הרי שחז"ל () הסתמכו על לשון הפסוק כדי ליצור דין נטילת ידיים.
כתובה, דהיינו חיוב הבעל לפצות את אשתו בסכום כסף שיספיק לפרנסתה למשך שנה, אם יגרשנה או אם ימות, הוסמך על הפסוק "כסף ישקול כמוהר הבתולות" אף שבפשט הפסוק עוסק בכסף שהיה מקובל לתת כמוהר, היינו בזמן הנישואין, חז"ל הסתמכו על פסוק זה כדי ליצור כתובה בסכום דומה.
דוגמה לדרשה לדין שבא במסורת:
"שיעורים, היינו למשל, השיעור המינימלי של מאכל אסור, כגון דם, שאדם צריך לאכול כדי לעבור על איסור אכילה, הוא כזית. ביום כיפור הוא ככותבת (תמר). כל שיעורים אלו הם הלכה למשה מסיני, אבל חז"ל הסמיכו אותם על הפסוק "ארץ חטה ושעורה וגפן ותאנה ורימון, ארץ זית שמן ודבש" אף שברור שמהפסוק, אפילו היה מתייחס לשיעורים, לא יכולים היינו לנחש איזה שיעור משתייך לאיזה דין, וברור שהנושא מסתמך על המסורת, חז"ל רצו כנראה כדי להקל על זכרוננו, להסמיך את העניין על הפסוק."
לעיתים ישנה מחלוקת האם הדרשה ההלכתית היא בגדר דרשה או בגדר אסמכתא. כך למשל המחלוקת על גדר איסור ברכה לבטלה נובעת מהשאלה האם הפסוק שהובא בגמרא הוא מקור, והדין הוא דאורייתא או שמא הפסוק הובא כאסמכתא והדין הוא דרבנן.
דיר מוחיסין
דיר מוחיסין או דיר מוחיזין (בערבית: دير محيسن; בתעתיק מדויק: דיר מחיסן) היה כפר ערבי בגבול הרי יהודה ושפלת יהודה כ-12 קילומטרים דרומית מזרחית לרמלה וכארבעה קילומטרים מערבית ללטרון, בגובה 150 מטר מעל פני הים.
שמו של הכפר ערבי ופירושו "מנזר המיטיב". הכפר היה שייך לנפת רמלה מחוז לוד (1945), על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל שטחי אדמותיו היו 10,008 דונם (מתוכם 304 דונמים של שטחים ציבוריים) ובשנת 1945 מנה 460 נפשות.
בסוף דצמבר 1947 לאחר התקפות ירי על התחבורה היהודית שבוצעו ליד הכפר בתחילת מלחמת העצמאות, בהן נהרגו שני מפקדים בכירים של ההגנה, יהושע גלוברמן ויונה רסין, נטשו התושבים את הכפר מחשש לתגובה של ההגנה. התושבים ברחו לכפר בית מחסיר.
במהלך מבצע נחשון ב-6 באפריל 1948 האזור עבר לידי כוחות ההגנה והם הרסו את הבתים הנטושים.
אולם במוצאי 7 באפריל הגיע טור של הצבא הבריטי לכפר ודרש מההגנה לפנות אותו, מכיוון ששכן על ציר הפינוי הבריטי מירושלים לעזה. כוחות מבצע נחשון נענו לדרישה ופינו את הכפר לאחר שהצבא הבריטי הבטיח להחזיק בו בזמן עד לפינוי ולמנוע מהערבים להתבסס בו. ההבטחה קוימה.
בסמוך לכפר עבר כביש מג'דל - לטרון שהייתה הדרך הראשית שהובילה ממישור החוף הדרומי לירושלים. הכפר שימש בסיס לכוחות הערבים במלחמת העצמאות ובגלל קרבתו לדרך המובילה לירושלים נכבש בפעולה הראשונה לפריצת הדרך לירושלים (מבצע נחשון). בסמוך לדיר מוחיסין הייתה נקודת ההתחלה של דרך בורמה, דרך עוקפת ששימשה לפריצת המצור על ירושלים שנסללה במהלך מלחמת העצמאות מאחר שהכביש מהשפלה לירושלים נחסם בלטרון ובשער הגיא.
סמוך למקום הכפר הוקם ב-4 בנובמבר 1952 המושב בקוע.
לוס אנג'לס (מחוז)
לוס אנג'לס (באנגלית: Los Angeles County, הידוע גם כ-L.A. County) הוא מחוז בדרום קליפורניה.
אוכלוסיית מחוז לוס אנג'לס מונה כ-10 מיליון תושבים (נכון ל-2018) והוא המחוז המאוכלס ביותר בארצות הברית. במחוז חיים כרבע מאוכלוסיית קליפורניה על שטח בגודל מדינת קונטיקט עם אוכלוסייה בגודל הדומה לכל מדינת מישיגן. ישנן 88 ערים במחוז. העיר הגדולה ביותר במחוז היא עיר המחוז, לוס אנג'לס. מבחינה פוליטית מצביע המחוז ברובו למפלגה הדמוקרטית.
היסטוריה.
ההיסטוריה של האזור מתחילה עם התיישבות ספרדים במאה ה-18.
בשנת 1781 הגיעו לאזור 44 מתיישבים ספרדים ל"מיסיון סן גבריאל" כיום בעיר סן גבריאל. משם המשיכו מלווים ביחידה של הצבא הספרדי והקימו עיירה קטנה לא הרחק משם וקראו לה - "El Pueblo de Nuestra Señora Reina de los Ángeles sobre el Río Porciúncula". התרגום מספרדית: "העיירה של הגברת שלנו, מלכת המלאכים על גדות נהר פורסיקולה" או בקיצור לוס אנג'לס.
עם הקמתו, בשנת 1850, מחוז לוס אנג'לס היה יותר גדול ממה שהוא כיום והשתרע על שטחים בהם ממוקמים כיום מחוזות: סן ברנדינו, קרן ואורנג'. עם השנים הוחלט להקטין את המחוז ולהקים מחוזות חדשים כמו: מחוז סן ברנרדינו בשנת 1853, מחוז קרן בשנת 1866 ומחוז אורנג' בשנת 1866.
גאוגרפיה.
מחוז לוס אנג'לס משתרע על שטח יבשתי וימי של 12,308 קמ"ר. קו החוף של האוקיינוס השקט הוא 110 ק"מ. רוב השטח הגאוגרפי של המחוז בנוי (בעיקר בדרומו) אך עדיין ישנם שטחים גדולים מאוד של טבע מכל הסוגים כגון: רכסי הרים, עמקים, נהרות, אגמים ויערות.
נהר לוס אנג'לס, ריו הונדו (שהוא פלג של נהר לוס אנג'לס) ונהר סן גבריאל הם שלושת הנהרות העיקריים העוברים בעמק.
ריכוזי האוכלוסייה העיקריים הם באגן לוס אנג'לס ובעמקים סן פרננדו וסן גבריאל.
ערים עיקריות.
הערים העיקריות במחוז הן:
תחבורה.