בינואר 1934, בז'נבה, ביקש יוזף בק מאדווארד בנש דיון כולל בנושאים על הפרק בין המדינות, במטרה להדק את היחסים ביניהם. בנש הביע מילות הסכמה, אולם המדיניות של צ'כוסלובקיה הייתה שלא לקשור קשרים קרובים מדי עם פולין על בעיותיה הקשות עם ברית המועצות וגרמניה, בשעה שצ'כוסלובקיה הרגישה בטוחה במעמדה. כמה ימים לאחר מכן, עוד בינואר 1934, חתמה פולין עם גרמניה הסכם אי-לוחמה דבר שנתקבל במורת רוח רבה על ידי צ'כוסלובקיה. צ'כוסלובקיה גם הביעה דאגה לנוכח היחסים הקרובים בין פולין להונגריה. מנגד, פולין חששה מהיחסים הטובים בין צ'כוסלובקיה לברית המועצות. נוכח היחסים המתוחים בין המדינות, פולין תמכה בתנועות שקראו לעצמאות של סלובקיה, וצ'כוסלובקיה סייעה לתנועות לאומיות אוקראיניות בפולין. צ'כוסלובקיה אף אירחה בשטחה לתקופה מסוימת ממשלה גולה של אוקראינה.
בפברואר 1937 דרשה פולין מצ'כוסלובקיה שכל ויתור שיינתן לגרמנים בחבל הסודטים יינתן במקביל גם לפולנים באזור צ'שין. דרישה זאת הוכרה על ידי צ'כוסלובקיה במאי 1937 כאשר שגרירה בפולין אמר ליוזף בק שהמיעוט הפולני יקבל יחס שווה לזה של שאר המיעוטים. כל עוד האפשרות של ויתורים למיעוט בחבל הסודטים נראה רחוק, הייתה הצהרה זאת פתרון נוח לכל הצדדים. בעקבות הסכם מינכן והעברת חבל הסודטים לגרמניה, דרשה פולין, וקיבלה באוקטובר 1938, את זאולז'ה. פולין ספגה ביקורת קשה ביותר על מהלך זה וחוקרים רבים ביקרו בחריפות את הניצול של הפולנים את חולשת צ'כוסלובקיה ואף האשימו אותה בלקיחת חלק בהתפוררותה הסופית. אולם היו שטענו שהמדיניות הפולנית נבעה מההערכה הפולנית שצ'כוסלובקיה ממילא אבודה ותבלע על ידי גרמניה, ועל כן עדיף למנוע מגרמניה להשתלט על זאולז'ה, במיוחד מכיוון שגרמניה יכלה להשתמש בה כגשר להשתלטות על סלובקיה, השתלטות שתביא את גרמניה להקיף את פולין גם מדרום. בנוסף, ייתכן שפולין ביקשה למצוא חן בעיני גרמניה, בגלותה עוינות לצ'כוסלובקיה, בתקווה שדבר זה יעמוד לה בהמשך.
במהלך מלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה היו פולין וצ'כוסלובקיה תחת כיבוש גרמני, אולם לשתי המדינות היו ממשלות גולות אשר ניהלו יחסי חוץ וניסו להגיע לשיתוף פעולה. הפולנים ניסו להקים פדרציה עם צ'כוסלובקיה, אך הכעס על שיתוף הפעולה של הפולנים עם גרמניה בעקבות הסכם מינכן וסירוב של סיקורסקי להשיב את זאולז'ה לצ'כוסלובקיה מנעו זאת. צ'כוסלובקיה גם לא ששה לאיחוד כלכלי עם מדינה נחשלת ממנה. הקשר הקרוב בין אדווארד בנש וברית המועצות, הייתה למורת רוח גדולה של הפולנים שראו בקומוניסטים סכנה רבה לארצם.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
מיד לאחר מלחמת העולם השנייה, התעורר מחדש סכסוך הגבולות בזאולז'ה ואף היה חשש להתפתחות סכסוך מזוין בחודשים מאי-יוני 1945. יתרה מזאת, צ'כוסלובקיה דרשה חלקים מגרמניה שהועברו לפולין על פי הסכם פוטסדאם, דוגמת קלצ'קו ורציבורז, אשר באופן היסטורי היו שייכים לה והיו בהם מיעוט צ'כי ניכר. הסכם ראשון לשיתוף פעולה בין פולין לצ'כוסלובקיה הושג ב-10 במרץ 1947 אך היא לא פתרה את בעיית הגבולות. לאורך השנים, לא נעשו מאמצים ממשיים להשלמה בין שתי המדינות והקשרים בין המדינות היו בעיקר בין האליטות הקומוניסטיות שלהן. ב-21 במרץ 1958 נחתם הסכם בין המדינות על השימוש בנהרות בגבולות ביניהן, וב-13 ביוני 1958 הושג הסכם שיישב את סכסוכי הגבולות בין המדינות. היחסים בין השלטונות הקומוניסטיים של המדינות הורעו בשנת 1980 בעקבות הקמת סולידריות בפולין, והשלטון בצ'כוסלובקיה שחשש מערעור מעמדו סגר את הגבול עם פולין לקראת סוף השנה.
החל מאמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 התפתח שיתוף פעולה בין תנועות הדיסדנטים בשתי המדינות. אולם היחסים בין שתי המדינות בשנת 1989, עת נפלו המשטרים הקומוניסטיים והדיסדנטים הגיעו לשלטון, החלו ברגל שמאל. צ'כוסלובקיה סירבה לפתוח את גבולותיה עם פולין לתנועה חופשית כפי שעשתה עם שאר שכנותיה, מחשש לגלישת פעילויות פליליות פולניות לתחומה. בפולין גם מחו על כך שנשיא צ'כוסלובקיה בחר לבקר קודם בגרמניה ולא בפולין, על כל הסמליות הכרוכה בכך. נטען שהסיבות האמיתיות לסגירת הגבולות היא פוליטית. על פי טענות אלו, צ'כוסלובקיה אינה רוצה בקשרים קרובים עם פולין, מחשש שהדבר יפריע להתקבלותה לחיק האיחוד האירופי. בנוסף, סגירת הגבולות אמור למנוע קשר קרוב מדי בין המיעוט הפולני בצ'כוסלובקיה לבין מדינת האם שלהם. בשנת 1991 הופשרו היחסים, נחתם בין המדינות ברית ידידות ושיתוף פעולה, ובמאי 1991 הוסרו מגבלות המעבר בגבולות. היחסים בין צ'כיה לפולין נשארו טובים, גם לאחר התפרקות צ'כוסלובקיה.
קבר שמואל הנביא
הסינמטק בחולון
משה בן-איבגי
ארבל אלוני
PSPACE-Complete
מיכאיל בודרוב
מיכאיל פדורוביץ' בודרוב (ברוסית: Михаил Федорович Бодров) (1903–1988) היה דיפלומט סובייטי בכיר ושימש כשגריר ברית המועצות בישראל.
מיכאיל בודרוב נתקבל בשנת 1946 למשרד החוץ של ברית המועצות. בשנים 1946 - 1948 שירת כיועץ בשגרירות ברית המועצות בצ'כוסלובקיה. בחודש אוגוסט 1948 נתמנה לשגריר ברית המועצות בבולגריה.
כשגריר בבולגריה היה לבודרוב תפקיד חשוב בחידוש היחסים הדיפלומטיים בין ברית המועצות לישראל. היחסים נותקו ב-11 בפברואר 1953, יומיים לאחר הפיגוע בצירות הסובייטית, שבו מחתרת צריפין הניחה פצצה בבניין צירות ברית המועצות בשדרות רוטשילד בתל אביב, וגרמה לפיצוץ בו נפצעו ארבעה מאנשי הצירות ובהם אשתו של הציר פבל ירשוב. לאחר מות סטלין ב-5 במרץ 1953 חל מפנה בחיי ברית המועצות; החלה תקופה שכונתה תקופת ההפשרה, במקום שלטון יחיד כונן בברית המועצות שלטון קולקטיבי, גבר בה בהדרגה חופש הפרט והופשרו יחסיה עם מדינות העולם. כחלק מתהליך זה החלו גישושים בין ברית המועצות וישראל על חידוש היחסים הדיפלומטיים ביניהן והחלו להתקיים שיחות גישוש בסופיה בירת בולגריה בין מיכאיל בודרוב לבין מיופה הכוח הישראלי בסופיה גרשון אבנר. השיחות הבשילו וב-20 ביולי 1953 פורסמו הודעות, בו זמנית בירושלים ובמוסקבה על חידוש היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
בשנת 1954 שב מיכאיל בודרוב למוסקבה ונתמנה לסגן מנהל מדור במשרד החוץ הסובייטי. בשנת 1958 סיים השגריר הסובייטי הראשון בישראל בתקופה שלאחר חידוש היחסים, אלכסנדר אברמוב, את תפקידו כשגריר בישראל וב-21 בינואר 1958 נתמנה מיכאיל בודרוב כשגריר בישראל במקומו.
ב-6 במרץ 1958 הגיש השגריר מיכאיל בודרוב את כתב האמנתו לנשיא המדינה יצחק בן-צבי.
שנות כהונתו של מיכאיל בודרוב בישראל, מ-1958 עד 1964, היו שנים של רגיעה יחסית במצב הביטחוני של מדינת ישראל וביחסי החוץ שלה, לרבות ביחסיה עם ברית המועצות. היה זה לאחר סיום מלחמת סיני ונסיגת צה"ל מסיני. בגבול רצועת עזה הוצב כוח של משקיפי או"ם והשקט נשמר, מצרי טיראן נשארו פתוחים בפני ספינות ישראל ובזירת הטרור לא אירעו אירועים מיוחדים. ארגון הפת"ח הוקם רק ב-27 במאי 1964 ופעולת הטרור הראשונה שלו, שארעה ב-3 בינואר 1965, בניסיון פיגוע במוביל הארצי, הייתה כבר לאחר תום כהונתו של בודרוב בישראל.
במישור היחסים הדיפלומטיים עם ברית המועצות נמשך הקפאון. בחודש יולי 1958 הציע בן-גוריון לשגריר בודרוב, כי ברית המועצות תתווך בין ישראל למצרים, תשפר את יחסיה עם ישראל, ותספק נשק להגנתה, אך הסובייטים לא הגיבו על ההצעות הללו. הצעה אחרת של בן-גוריון, לבקר בברית המועצות כדי לשוחח עם ראש ממשלתה ניקיטה חרושצ'וב, לא נענתה מיד, ולאחר תזכורת מצד ישראל נתקבלה תשובה שלילית, בנימוק שביקור כזה מוקדם מדי. הגורמים שהביאו לקיפאון ביחסים עם ברית המועצות היו יחסיה הקרובים של ברית המועצות עם מדינות ערב וכן התקרבותה של ישראל למערב גרמניה, בדרך לקשירת יחסים דיפלומטיים ביניהן. בייחוד הייתה לצנינים בעיני הסובייטים פגישתו של בן-גוריון עם הקנצלר קונראד אדנאואר ב-14 במרץ 1960.
לעומת הקיפאון ביחסים הרשמיים נחשפה פעילות חשאית של ברית המועצות בתחום הריגול; אהרן כהן מזרחן וחבר מרכז מפ"ם נעצר ב-17 באוקטובר 1958 והועמד לדין על מסירת ידיעות סודיות לאיש השגרירות הסובייטית. ב-31 במרץ 1961 נעצר הפרשן לענייני ביטחון, ישראל בר, כחשוד בריגול למען ברית המועצות. בר, שהיה במעקב של השב"כ מזה זמן, נחשף באותו ערב על ידי חוליית מעקב של השב"כ, כשהוא מקיים מפגש סמוי עם מפעיל סוכנים סובייטי בשם ולדימיר סוקולוב, שיצא ממתחם השגרירות הסובייטית באבו כביר.
ב-5 בינואר 1964 בא האפיפיור פאולוס השישי לביקור חטוף במדינת ישראל. האפיפיור הגיע לישראל מממלכת ירדן בשיירת מכוניות, שחצתה את גבול ישראל (שעבר באותה עת שלפני מלחמת ששת הימים דרומית לחבל תענך). השיירה המשיכה לתל מגידו, האפיפיור סקר משמר כבוד של צה"ל ונתקבל בטקס קבלת פנים רשמי על ידי כל צמרת מדינת ישראל ובראשה נשיא המדינה זלמן שזר וראש הממשלה לוי אשכול. השגריר מיכאיל בודרוב, שהיה זקן הסגל הדיפלומטי, עמד בראש סגל הנציגים הזרים שנכחו בטקס.
ב-15 במאי 1964 תמה תקופת כהונתו של השגריר מיכאיל בודרוב בישראל והוא שב למוסקבה ונתמנה לסגן מנהל מדור במשרד החוץ הסובייטי. בשנים 1966–1970 היה שגריר בכווית.
נשים מסוללות
עלה תאנה
עלה תאנה הוא, על פי המסופר בספר בראשית, הלבוש שתפרו לעצמם אדם וחוה לאחר שאכלו מעץ הדעת. בהשאלה משמש המושג עלה תאנה לתיאור להסוואת מעשה כלשהו, בדרך כלל בקונוטציה שלילית.
ספר בראשית.
עלה תאנה מופיע לראשונה בספר בראשית (), לאחר שאדם וחוה אכלו מעץ הדעת:
רש"י מפרש:
באמנות.