בהסתמך על מקורות ארכיוניים בית הכנסת היה ממוקם באזור שבין הרחוב דאי גרני ורחוב פלטינה, זה האחרון היה ידוע כ”רחוב היהודים”. הבניין שהשתלב במשך מאות השנים יחד עם המבנים השונים ובסופו של דבר נהרס ובשנת 1937 כדי להרחיב את רחוב פלטינה.
הגטו היהודי היה סגור בשני שערים האחד תחת קשת מימי הביניים בתחילת רחוב גרנאי שממול כיכר פלטינה והשער השני בסוף רחוב גרנאי מול רחוב פלטינה.
לפי מקורות עתיקים משפחת ונטורה יצאה מטיבולי יחד עם עוד יהודים שגורשו על ידי האפיפיור פיו החמישי בשנת 1568 (עמק הבכא, דף קי"ט).
בכנסיית סן סילבסטרו נמצא על הקיר ציור פרסקו מהמאה ה-12, המתאר קבוצה של יהודים המעורבים בסכסוך עם הבישוף סילבסטר, הסכסוך התקיים ב-315.
סופיה מנשה
סופיה מנשה (נולדה ב-8 בינואר 1948) היא פרופסור אמריטה בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת חיפה. במחקריה מתמקדת מנשה בתולדות ימי הביניים, תולדות הכנסייה והאפיפיורות, התהוותן של מדינות ושל התודעה הלאומית, תקשורת, פרופגנדה, סטריאוטיפים, וחיות מחמד (בעיקר היחס לכלבים) בימי הביניים. מנשה היא ילידת ארגנטינה, בה הייתה פעילה בתנועת נוער ציונית חלוצית, ועלתה ארצה בעקבות מלחמת ששת הימים.
קריירה אקדמית.
מנשה החלה את לימודיה באוניברסיטת חיפה, בה השלימה בשנת 1970 תואר ראשון בהצטיינות בתולדות ישראל והיסטוריה כללית ובשנת 1973 סיימה תואר שני בהצטיינות יתרה בימי הביניים. בשנת 1980 הוענק לה תואר דוקטור לפילוסופיה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים על מחקרה בנושא מעמד האפיפיורות ותדמית האפיפיורים בתקופת האביניון המוקדמת (1305 – 1334).
החל משנת 1973 היא נמנית עם סגל אוניברסיטת חיפה ומשנת 2000, פרופסור מן המניין עד פרישתה לפנסיה בסוף השנה האקדמאית של 2016. בין הקורסים שהנחתה פרופ' מנשה: המאבק בין הכנסייה ומדינה בימי הביניים, פוליטיקה, כלכלה, חברה וראשיתה של מדינה, עקרונות הנצרות והתפתחות הכנסייה הקתולית, מסעי הצלב על גווניהם הרבים, וביוגרפיות כמקור היסטורי. בין תפקידיה האקדמיים שימשה כראש , ראש החוג להיסטוריה כללית, ראש אקדמי של היחידה הקדם אקדמית וכדיקן ללימודים מתקדמים.
במהלך הקריירה האקדמית שלה שימשה מנשה בין השאר כיו"ר הוועדה האקדמית לפרס ישראל בהיסטוריה והייתה חברה בוועדה האקדמית לפרס יגאל אלון.
בשנת 2000 יזמה מנשה את הקמתה של המכינה הקדם-אקדמאית הראשונה במגזר החרדי בבני-ברק, מטעם אוניברסיטת חיפה. על מפעל זה קיבלה תעודת הוקרה מהממסד החרדי.
במשך שנים רבות התנדבה מנשה בתחום קליטת העלייה באוניברסיטת חיפה ומחוצה לה, ואף זכתה בשנת 2004 בתואר "יקיר קליטה" מטעם הסוכנות היהודית על פועלה.
מנשה משמשת כמנחה אקדמאית של פרויקט קרוב לבבות בין ישראלים ופלסטינים מטעם אונסק"ו, בו סטודנטים מצטיינים מכלל האוניברסיטאות בארץ ומאוניברסיטת אל-קודס שבמזרח ירושלים לומדים יחד במשך סמסטר באוניברסיטת "לה-ספיאנצה" שברומא. בתום הסמסטר מציגים הסטודנטים פרויקטים משותפים.
פרסומים בולטים בספרות המדעית.
דוקטורט.
"מעמד האפיפיורות ותדמית האפיפיורים בעידן אביניון המוקדם, 1305 – 1334", בהנחייתם של יהושע פראוור ואריה גראבויס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 1981. OCLC 233305786.
הערות שוליים.
דף מרצה של פרופ' סופיה מנשה, אתר אוניברסיטת חיפה.
הפלישה הסודית
פלישת הסקרול
הרפתקה באילת
הרפתקה באילת הוא רומן לבני נוער מאת אסתר שטרייט-וורצל שפורסם בשנת 1978 בהוצאת עמיחי.
הספר מספר את קורותיהם של שלושה חברים, שיוצאים לבלות באילת ופוגשים בדרכם כמה נערים ערבים בדרכם לבצע פיגוע טרור. הספר עוסק ביחסים הסבוכים בין יהודים וערבים במדינת ישראל, ובסבל הרב המלווה את הסכסוך.
עלילה.
שמוליק ויוסי מנצלים את חג הסוכות כדי לנסוע לאילת. אליהם מצטרפת חנה'לה בת דודתו של שמוליק. באותו הזמן סעד ניסה להגיע לתל אביב, אך הוא נעצר באוטובוס אגד. הוא חש מושפל, ומחליט להצטרף לחבריו ובן דודו אחמד בהתארגנות נגד היהודים. אחמד וסעד מצטרפים לדודם תופיק כדי להוציא לפועל פיגוע תופת ברחובות אילת ההומים. בדרכם לאילת נתקלים שמוליק יוסי וחנה'לה, בסעד ואחמד.
התנהלותם החשאית של סעד ואחמד, וחבילותיהם הכבדות מעוררות את חשדם של השלושה והם מדווחים על כך למשטרה. הם מחליטים יחד עם ז'קו, שוטר במשטרת אילת, לעקוב אחרי הנערים הערבים ולנסות לתפוס את כל המעורבים בפרשה. יוסי עוקב אחריהם לבדו ונלכד. תופיק מנסה להטביע את שמוליק וחנה'לה. במהלך הניסיון סעד טובע, שמוליק מציל אותו, ושניהם מובלים לבית החולים. תופיק בצעד נואש מצמיד את המטענים לבית החולים, אבל שמוליק מזעיק את יחידת החבלנים והם מצליחים להעביר את המטען לשדה סמוך ובכך למנוע הרוגים רבים. אחמד מנסה להטמין מטען בתחנת האוטובוס אבל המטען מתפוצץ מיד והורג אותו. בבית החולים נודע לסעד כי דודו ניסה לרצוח אותו יחד עם כל שאר שוכני בית החולים, שניסה להצמיד מטען אך נכשל. ז'קו מצליח לאתר את יוסי ולהצילו ממש ברגע האחרון. עאמר נתפס ומסכים להסדר טיעון. ההורים של הילדים מגיעים לאילת, ואילו ז'קו מגלה סליק סודי בכפר של סעד. הספר מסתיים בנימה של צער על הסכסוך והצער שהוא גורם לכל המעורבים בו.
נקודת מבט.
הספר מסופר מנקודת מבט של כל הדמויות בסיפור. כתיבת הספר מנקודות מבט שונות, אמורה לתת לספר מידה של אובייקטיביות, זאת למרות שהסופרת מעידה על עצמה כי היא בעלת עמדה פוליטית.
ג'יין ויימן
ג'יין ויימן (באנגלית: Jane Wyman; 5 בינואר 1917 - 10 בספטמבר 2007) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1948 על תפקידה בסרט "ג'וני בלינדה". היא זכתה בשני פרסי גלובוס זהב נוספים על תפקידיה בסרט "הצעיף הכחול" ובאופרת הסבון "פלקון קרסט".
ויימן הייתה רעייתו הראשונה של רונלד רייגן בתקופה שעדיין היה דמוקרט ולא רץ למשרה פוליטית.
ביוגרפיה.
ויימן נולדה בשם שרה ג'יין מאייפילד בעיר סנט ג'וזף שבמיזורי. הוריה היו מאנינג ג'פריס מאייפילד, עובד בחברת מזון וגליידיס הופ כריסטיאן, אסיסטנטית לרפואה. הוריה התגרשו כאשר הייתה צעירה מאוד וכשנה לאחר הגירושין מת אביה באופן פתאומי כשהוא בן 27 בלבד. אמה עברה להתגורר לבדה בקליבלנד והותירה את ויימן בידי זוגים הורים אומנים, אמה וריצ'רד פאלקס.
ויימן גדלה בסביבה משמעתית ומחמירה מאוד כאשר אביה המאמץ עבד בתפקיד בכיר ביותר במחלקת הבילוש של סנט ג'וזף. במסגרות החינוכיות והחברתיות שלה השתמשה בשם ילדותה שרה ג'יין פאלקס. לאחר מותו של אביה המאמץ נסעה ביחד עם אמה המאמצת ללוס אנג'לס במטרה לצבור ניסיון משחק על במות ובסרטים.
היא נישאה לראשונה בחייה בגיל 16 לארנסט יוג'ין ויימן, ממנו התגרשה זמן קצר לאחר מכן, היא אימצה לעצמה כשם במה את שם משפחתו "ויימן".
קריירת משחק.
ויימן החלה את דרכה בהוליווד בתפקידים קטנים לקראת סוף שנות ה-30 ובתחילת שנות ה-40 בסרטים"הנסיכה אור'ורק" בתפקיד ג'ין קמפבל ו"Larceny, Inc." של לויד בייקון לצידו של אדוארד ג'י רובינסון.
ויימן זכתה למעמד של כוכבת לראשונה בשנת 1945 לאחר שהופיעה בדרמה הקלאסית של בילי ויילדר "סוף השבוע האבוד" בתפקיד הלן ג'יימס חברתו של הסופר האלכוהוליסט דון בירנמן (ריי מילאנד). ויימן הגיעה לשיאה מבחינתה בשנת 1948 כאשר זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בדרמה של ג'ין ניגולסקו "ג'וני בלינדה" בתור החרשת-אילמת בלינדה מקדונלד. היא הייתה מועמדת לפרס אוסקר נוסף בשנת 1946 על הופעתה בתור אורי באקסטר בדרמה המשפחתית של קלרנס בראון "העופר", בשנה זו הופיעה ויימן גם בדרמה המוזיקלית של מייקל קורטיז "לילה ויום".
בשנת 1950 הופיעה ויימן בסרט הפשע של אלפרד היצ'קוק "פחד במה" בתפקיד השחקנית איב גייל ובביבר הזכוכית בתפקיד לורה וינגפילד. ויימן זכתה בשנת 1951 בפרס גלובוס זהב שני והועמדה לפרס אוסקר שלישי על הופעתה בתפקיד האלמנה לולו מייסון בדרמה "הצעיף הכחול". להישג זה הוסיפה ויימן באותה השנה גם הופעה בקומדיה המוזיקלית של פרנק קפרה "קבלו את החתן" בתפקיד אמדאל ג'ונס לצידו של השחקן והמוזיקאי המצליח ביל קרוסבי.
ויימן הועמדה בפעם הרביעית לפרס אוסקר ראשי בשנת 1954 על הופעתה בתפקיד הלן פיליפס המתעוורת בדרמה "השגעון הנפלא" של דאגלס סירק איתו שיתפה פעולה גם במלודרמה המשפיעה " כל שהשמים מרשים", בשני הסרטים שיחקה לצידו של רוק הדסון.
במהלך הקריירה שלה בקולנוע עבדה ויימן גם עם רוברט וייז בדרמה "כל כך גדול" ועם וולט דיסני בהפקות הילדים "פוליאנה" בתפקיד פולי הארינגטון דודתה של הילדה פוליאנה (היילי מילס) ו"להתראות!" בתור קייטי ווילארד.
ויימן זכתה להצלחה גם בסדרות הטלוויזיה בהן השתתפה, "Jane Wyman Presents The Fireside Theatre" שעל הופעותיה בה הועמדה פעמיים לפרס אמי ואופרת הסבון "פלקון קרסט", בה שיחקה לאורך שנות ה-80 בתפקיד אנג'לה צ'נינג בעלת אימפריה לייצור יין קשוחה ומרושעת, תפקיד עליו זכתה ויימן בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה בשנת 1983.
חיים אישיים.
בשנת 1937 נישאה בפעם השנייה בחייה לתעשיין השמלות מיירון פוטרמן, נישואים אלו החזיקו מעמד בקושי שלושה חודשים.
בשנת 1940 התחתנה ויימן עם השחקן רונלד רייגן, איתו היא הופיעה בסרט "אח עכברוש". הם התארסו ב"תיאטרון שיקגו".
לוויימן ולרייגן היו ביחד שלושה ילדים: השחקנית מורין רייגן, בן שאימצו בשם מייקל שהיה לשדר רדיו וילדה נוספת שנפטרה מייד לאחר שנולדה. בשל חילוקי דעות פוליטיים ויימן ורייגן התגרשו בשנת 1948, אותה שנה בה זכתה ויימן באוסקר שלה.