באוקטובר, נשיא גאנה, קוומה נקרומה, נשא נאום לאומות המאוחדות שבו דן בתפקידה של אפריקה בעולם ובתפקידו העתידי של העולם באפריקה. נקרומה הודיע על כוחה החדש של אפריקה, וטען כי היא לא מאחלת נקמה במדינות האירופיות שהתיישבו ביבשת, אך בכל זאת תתעקש על חופש מדיני:עובדה מרכזית אחת של זמננו היא ההשפעה המשמעותית של ההתעוררות של אפריקה על העולם המודרני. הגאות הזורמת של הלאומיות האפריקאית סוחפת את כל מה שלפניה ומהווה אתגר למעצמות הקולוניאליות לעשות החזר צודק על שנות העוול והפשע שבוצעו נגד היבשת שלנו. אבל אפריקה לא מחפשת נקמה. זה נוגד את טבעה לנטור טינה. למעלה משני מיליון מבני עמנו זועקים בקול אחד בעל עוצמה אדירה. ומה הם אומרים? איננו מבקשים מוות עבור המדכאים שלנו; איננו מבטאים משאלות גורל לאדונינו; אנו דורשים דרישה צודקת וחיובית; הקול שלנו רועם על פני האוקיינוסים וההרים, על הגבעות והעמקים, במקומות המדבריים ובמרחב העצום של תושבי האנושות, והוא קורא לחופש של אפריקה. אפריקה רוצה את החופש שלה. אפריקה חייבת להיות חופשייה. זו קריאה פשוטה, אבל היא גם אות שמדליק נורה אדומה למי שנוטה להתעלם ממנה.נקרומה קרא להפסיק את העליונות הלבנה, במיוחד בדרום אפריקה. בהקדמה לטקסט המודפס של הנאום, ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז כתב: "...אין ספק שקוומה נקרומה הוא הקול של אפריקה. כלומר, שהוא מבטא יותר מכל אדם חי אחר את המחשבה והאידיאלים של היבשת האפלה ושהיבשת הזו צועדת לקדמת הבמה בענייני העולם".
ב-14 בדצמבר 1960 אישרה העצרת הכללית של האו"ם את ההכרזה בדבר מתן עצמאות למדינות ועמים קולוניאליים. הכרזה זו מאשרת כי "לכל העמים הזכות להגדרה עצמית", וכי שלטון של כוחות חיצוניים מהווה הפרה של זכויות האדם. ההצהרה עברה ללא הצבעות נגד. ארצות הברית ושבע מעצמות קולוניאליות נוספות נמנעו; זלמה ג'ורג', אפרו-אמריקאית במשלחת האמריקנית, עמדה ומחאה כפיים כדי לסמל על תמיכתה בהצהרה.
אירועים קשורים.
ועידת העמים הכל-אפריקאית השנייה, שהתקיימה בין 25 ל-31 בינואר 1960, קראה לעצמאותה המלאה של אפריקה ולהקמת בנק אפריקאי.
באולימפיאדת הקיץ בשנת 1960, האצן האתיופי אבבה ביקילה ניצח במרתון והפך לאפריקני השחור הראשון שקיבל מדליית זהב אולימפית. הישגו העצים את הגאווה האפריקאית וההתמקדות העולמית ביבשת.
השלכות ומורשת.
השנה של אפריקה שינתה את מעמדם הסמלי של אפריקאים ברחבי העולם, בכך שהעולם הכיר בקיומן של מדינות אפריקה ככוח שיש להתחשב בו בזירה הבינלאומית. השנה סימנה את תחילתו של עידן חדש ואפרוצנטרי יותר בלימודי אפריקה, שסומן על ידי ייסוד ה-Cahiers d'Études africaines ו-Journal of African History.
השנה של אפריקה נתנה דחיפה גדולה עבור האפרו-אמריקאים, שעסקו בעצמם בתנועה לזכויות האזרח בתוך ארצות הברית. מתוך אמונה ששביתות שֶׁבֶת יביסו את ההפרדה בדרום ארצות הברית, הבלטימור אפרו-אמריקן כתב: "'רוחות השינוי' ששוטפות את אפריקה, נושבות גם באזורים השפופים של ארצות הברית". פרופסור ג'יימס ה. מריוותר, במבט לאחור על השנה של אפריקה, כותב: "אירועי 1960 חיזקו את הקשרים בין האפרו-אמריקאים ובין המאבק העולמי נגד העליונות הלבנה, תוך שהם עושים זאת על בסיס ממוקד יותר באפריקה". באופן קונקרטי יותר, ייתכן שמתנגדים להפרדה בדרום ארצות הברית החלו לקבל השראה לדרום אפריקה – ולהפך.
הביטוי "השנה של אפריקה" שימש שוב ב-2005, בעיקר בשילוב עם תשומת הלב המערבית ליבשת, עקב פסגת ה-G8 ה-31.
ב-2010, מספר מדינות אפריקאיות חגגו 50 שנות עצמאות במלאת חצי מאה ל"שנה של אפריקה".
לקריאה נוספת.
De Lusignan G. "French-Speaking Africa Since Independence". New York: Praeger, 1969. Foderaro S. "Independent Africa". Toronto: Macmillan, 1976. .
Houser G. M. "No One Can Stop the Rain: Glimpses of Africa's Liberation Struggle". New York: Pilgrim Press, 1989.  .
Lodge T. "Sharpeville: an apartheid massacre and its consequences". New York: Oxford University Press, 2011.  .
Meriwether J. H. "Proudly We Can Be Africans: Black Americans and Africa, 1935–1961". University of North Carolina Press, 2002. .
Phyllis T. African Freedom: How Africa Responded to Independence. Cambridge University Press, 2018.
Smith A. W. M., Jeppesen C. Britain, France and the Decolonization of Africa: Future Imperfect. UCL Press, 2017.
אתרים קדושים לאסלאם
האתרים הקדושים באסלאם על כל פלגיו הם מתחם מסגד אל-חראם בעיר מכה ובתוכו הכעבה (האתר נחשב לראשון במעלת הקודש), מסגד הנביא בעיר מדינה, ומסגד אל-אקצא שבירושלים.
אתרים אלה מקודשים בכל הזרמים גם באסלאם הסוני וגם באסלאם השיעי. בנוסף לשלושת האתרים האלה נודע בחשיבותו גם המסגד האומיי שבדמשק.
באסלאם השיעי, בנוסף לשלושת האתרים המקודשים, גם האתרים הבאים נחשבים למקודשים: מסגד האימאם עלי בנג'ף, מקדש האימאם חוסיין בכרבלא, ומקדש פאטמה מעצומה בקום.
בסופיות יש אתרים רבים הנהנים ממעמד מקודש בשל קשריהם עם מורים ומנהיגים סופים, הייחודיים לכל מסדר.
האתרים הקדושים לכל זרמי האסלאם.
מכה נחשבת לעיר הקדושה ביותר לאסלאם ובה נמצא האתר הקדוש ביותר לאסלאם - הכעבה ('הקוביה'), הניצבת במסגד אל-חראם ("המסגד הקדוש"). רק מוסלמים רשאים להיכנס למתחם הכעבה.
אזור העיר מכה, כולל הר ערפאת הסמוך, והאתרים מינא ומוזדליפה, הם בעלי חשיבות לכל המוסלמים שלוקחים חלק בחג' ("עלייה לרגל"), אחד חמשת עמודי האסלאם.
העיר מדינה שבערב הסעודית נחשבת לעיר השנייה בקדושתה באסלאם, לאחר מכה. מסגד הנביא ממוקם בעיר מדינה. מדינה שימשה כמקום מגוריו האחרון של הנביא מוחמד, ובה שוכן קברו. בנוסף למסגד הנביא, במדינה שוכן גם מסגד קובא ומסגד אל-קיבלתין ("מסגד שתי הקיבלות"). בנוסף, שני בני הלוויה אבו בכר ועומר בן אל-ח'טאב קבורים בבית הקברות אל-באקי הממוקם מדרום מזרח למסגד הנביא. קברו של חסן בן עלי נמצא גם הוא בבית הקברות אל-באקי.
מסגד אל-אקצא בירושלים הוא האתר השלישי בקדושתו באסלאם. המסגד נמצא בהר הבית בצדו הדרומי. מבנה המסגד היה במקור בית תפילה קטן שהוקם על ידי עומר בן אל-ח'טאב, הח'ליפה השני של ח'ליפות ראשידון. המסגד זוכה להערכה בקרב רובה המוחלט של הקהילה המוסלמית, בעיקר בשל ההיסטוריה שלו כמקום פולחן של אבראהים (אברהם), דאוד (דוד), סולימאן (שלמה), אליאס (אליהו) ועיסא (ישו). על פי המסורת סולימאן (שלמה) היה זה שבנה במקור את המבנה בו נמצא המסגד כיום. המסגד יכול להכיל כ-5,000 מתפללים. לפי האסלאם ב-27 ברג'ב (לילת אל-מעראג') בשנת 621 לספירה מוחמד נלקח ממסגד אל-חראם שבמכה, לביקור קצר במסגד אל-אקצא שבירושלים, שם הוא הוביל את התפילה ולאחר מכן נלקח השמיימה. מסגד אל-אקצא מוזכר בפסוקים הבאים של הקוראן:
אתרים קדושים לאסלאם השיעי.
בנוסף לשלושת האתרים לעיל, באסלאם השיעי קיימים מקומות קדושים נוספים המזוהים עם האמאמים ומשפחת הנביא: מסגד האימאם עלי בנג'ף, מקדש האימאם חוסיין בכרבלא, ומקדש פאטמה מעצומה בקום.
מסגד האימאם עלי בנג'ף שבעיראק הוא האתר הקדוש ביותר לפי האסלאם השיעי בעיקר משום שהאימאם עלי היה השיעי הראשון שנקבר במתחם המסגד. באתר מבקרים מדי שנה לפחות 8 מיליון עולים לרגל - מספר אשר לפי ההערכות צפוי לגדול בשנים הבאת לכ-20 מיליון עולים לרגל מדי שנה.
מקדש האימאם חוסיין בכרבלא שבעיראק הוא האתר השני בקדושתו למוסלמים השיעים. האתר מכיל את קברו של חוסיין בן עלי. המסגד הוקם במקום בו נקבר במקור חוסיין בן עלי, באתר בו הוא נהרג במהלך קרב כרבלא בשנת 680. בסביבות מיליון עולי רגל מבקרים באתר לרגל יום השנה למותו של חוסיין אבן עלי.
מקדש פאטמה מעצומה בעיר קום שבאיראן מכיל את קברה של פאטימה בינת מוסא, אחותו של האימאם השיעי השמיני, עלי אל-רידה. האתר ממוקם בקום שבאיראן ונחשב לאתר השלישי בקדושתו באסלאם השיעי.
אתרים נוספים הנחשבים לקדושים בשיעה התריסרית כוללים את מקדש האימאם א-רידא במשהד; מתחם כאזמיה בקרבת בגדאד (שם קבורים האמאמים מוסא אל-כאזם ומוחמד א-תקי; מסגד אל-עסכריה בסאמרא, בו קבורים האמאמים עלי אל-האדי וחסן אל-עסכרי; ומסגד ג'מכראן בקום, המזוהה עם האמאם ה-12 מוחמד אל-מהדי.
בבתי הקברות בקיע במכה וג'נת אל-מועלא במדינה נמצאים קבריהם של אישים ודמויות מפתח באסלאם השיעי, ולכן זוכים למידה רבה של קדושה.
אתרים מקודשים בסופיות.
בסופיות רווחת תפיסה של מקומות מקודשים הקשורים לרוב עם מנהיגי המסדרים או עם דמויות דתיות אחרות (לדוגמה, נביאים). מקומות אלה מכונים לרוב "מקאם", "מקבר", "משהד" או "מזאר". בין המקומות המקודשים האלה ניתן למנות את
המאוזוליאום של עבד אל-קאדר אל-ג'ילאני בבגדאד, את קברו של בהא א-דין נקשבנד בבוכרה ואת מתחם הקבר של רוכן-י עאלם במולטאן.
בחינת עולם
אלחנן קונשטט
מרכז המתות החסד בגרפנק
מרכז המתות החסד בגרפנק (בגרמנית: NS-Tötungsanstalt Grafeneck) היה אחד ממרכזי המתות החסד של גרמניה הנאצית כחלק מתוכנית המתת החסד הכפויה של הממשל הנאצי. המרכז פעל בשטח טירת גראפנק וכיום משמש כאתר הנצחה המוקדש לקורבנות התוכנית המכונה תוכנית T4 - אותנסיה.
כ-10,500 אנשים עם מוגבלויות נפשיות ופיזיות הומתו במקום באופן שיטתי במהלך שנת 1940, בעיקר משטחי בוואריה ובאדן-וירטמברג. מרכז המתות החסד בגרפנק היה אחד המקומות הראשונים בגרמניה הנאצית בו הומתו אנשים בכמויות גדולות בעזרת תא גזים שעשה שימוש בפחמן חד-חמצני.
היסטוריה.