פונטיין נודעה בבחירת התפקידים המוקפדת שלה. היא הצטלמה רק לסרט אחד בשנה לערך, אך בתפקידים משמעותיים ובסרטים איכותיים כגון לצידו של טיירון פאואר, עליו זכתה למועמדות נוספת לפרס האוסקר, "ג'יין אייר" (1943), של בילי ויילדר לצידו של בינג קרוסבי, "מכתב מאישה אלמונית" לצידו של לואי ז'ורדאן (1948), ו-"Born to Be Bad" מאותה שנה. ב-1952 שיחקה בסרט "אייבנהו" לצידו של רוברט טיילור.
בשנת 1954 הופיעה בברודוויי במחזה "תה וסימפתיה" לצידו של אנתוני פרקינס. במהלך שנות החמישים והשישים שילבה הופעות בסרטים לצד הופעות על במת התיאטרון, בין היתר בהפקה של המחזה "פרח הקקטוס" ובהפקה האוסטרית של "אריה בחורף". ב-1956 הופיעה בסרט "סרנדה" לצדו של מריו לנצה. ב-1957 הופיעה בסרט "אי בשמש" בתפקיד שעורר ויכוחים רבים בגלל ששיחקה אישה לבנה המתנה אהבה עם גבר שחור (הארי בלפונטה). באותה שנה הופיעה בסרט "עד שירימו עוגן" לצידו של פול ניומן. ב-1958 הופיעה בסרט חיוך מסוים לפי הרומן של פרנסואז סאגאן, ב-1962 הופיעה בסרט "ענוג הוא הלילה". הופעתה האחרונה בסרט קולנוע הייתה ב-1966 בסרט האיטלקי "המכשפות", שהורכב מחמישה סיפורים קצרים בבימויים של ויטוריו דה סיקה, פייר פאולו פאזוליני, לוקינו ויסקונטי, מאורו בולוניני ופרנקו רוסי.
בשנת 1980 השתתפה באופרת הסבון "Ryan's Hope" בתפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס אמי.
פונטיין הלכה לעולמה בגיל 96 ב-15 בדצמבר 2013.
חייה האישיים.
פונטיין נישאה לארבעה גברים:
את אזרחותה האמריקאית קיבלה בשנת 1943, והתגוררה בעיר כרמל שבקליפורניה.
בשנת 1978 הוציאה לאור את האוטוביוגרפיה שלה "No Bed of Roses".
מפלגת דאיצ'י החדשה
מפלגת דאיצ'י החדשה (ביפנית: 新党大地, בתעתיק: שינטוֹ דאיצ'י, מילולית: מפלגת האדמה הגדולה) היא מפלגת מרכז-ימין ביפן, שנוסדה ב-18 באוגוסט 2005. מנהיג המפלגה הוא מואנו סוזוקי, לשעבר חבר המפלגה הליברלית-דמוקרטית. סוזוקי עזב את המפלגה ב-2002 וזמן קצר לאחר מכן נעצר באשמת לקיחת שוחד. הוא נשפט לשנתיים מאסר אך גזר דינו לא בוצע והוא נותר חופשי. לקראת הבחירות הכלליות של 2005 הקים סוזוקי את מפלגת דאיצ'י החדשה בשל התנגדותו לתוכניתו של ראש ממשלת יפן, ג'וניצ'ירו קואיזומי, להפריט שירות הדואר של יפן באותה שנה. בבחירות אלה ובבחירות 2009 קיבלה המפלגה מושב אחד בבית הנבחרים של יפן, ואת מושב זה מילא סוזוקי.
מפלגת דאיצ'י החדשה מסווגת כארגון פוליטי מכיוון שהיא לא עומדת בקריטריונים הדרושים למפלגה לפי חוק הבחירות של יפן.
התנגדות מגנטית עצומה
התנגדות מגנטית עצומה (Giant Magneto resistance או GMR) היא תופעה הקשורה למכניקת הקוונטים המתקיימת בשכבות מתחלפות דקות של חומרים פרומגנטיים ולא מגנטיים. תופעה זו התגלתה על ידי שני צוותים שונים בנפרד ב-1988 וראשי הצוותים, אלבר פר ופטר גרינברג זכו בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2007 על תגלית זו.
האפקט מתבטא בשינוי משמעותי של ההתנגדות החשמלית כתלות בקיטוב המגנטי של שתי שכבות פרומגנטיות סמוכות, כאשר הקיטוב זהה, חיבור מקבילי, ההתנגדות הכוללת נמוכה יחסית וכאשר הקיטוב הפוך, חיבור אנטי-מקבילי, ההתנגדות הכוללת גבוהה יחסית.
באפקט זה נעשה שימוש על ידי יצרני כוננים קשיחים.
התגלית.
האפקט התגלה בשנת 1988 על ידי קבוצת חוקרים בראשותו של פיטר גרונברג בגרמניה, בשכבות של ברזל/כרום/ברזל (Fe/Cr/Fe) והפטנט נרשם על שמו של גרונברג.
את האפקט גילה בו זמנית אך לחלוטין בנפרד חוקר צרפתי בשם אלברט פרט יחד עם קבוצתו בשכבות של ברזל/כרום (Fe/Cr). הקבוצה של פרט הייתה הראשונה שהסבירה את האפקט והראשונה שזיהתה את השינוי המשמעותי, אך מסיבות מנהליות, הגישה בקשה לרישום הפטנט רק כמה ימים לאחר הקבוצה של גרונברג. תגלית זו נחשבת להתחלה של תחום הספינטרוניקה. גרונברג ופרט זכו במספר רב של פרסים כהוקרה על תגליתם ותרומתם לתחום, כולל פרס וולף ופרס נובל לפיזיקה בשנת 2007.
הסבר לאפקט.
בתמונה מוצג חיבור מקבילי משמאל וחיבור אנטי-מקבילי מימין. FM מייצג מתכת פרומגנטית ו-NM מייצג מתכת רגילה. ↑ מציין אלקטרון שהספין שלו מכוון כלפי מעלה, ו-↓ מציין אלקטרון עם ספין המכוון כלפי מטה. החצים בתוך השכבות הפרומגנטיות מייצגות את הקיטוב המגנטי של השכבה. החצים מייצגים את מסלול האלקטרון בשכבות. האזורים העקומים מייצגים פיזור של האלקטרון.
האלקטרונים שבחיבור מקביל ההסתברות שהם יתפזרו נמוכה יותר הם האלקטרונים בעלי ספין מעלה ובמצב זה תרומתם למוליכות גבוהה בהרבה מזו של אלקטרונים בעלי ספין מטה, כלומר כאשר כיוון הספין מנוגד לכיוון של הקיטוב המגנטי הוא יתפזר יותר. מתברר שבחיבור אנטי-מקבילי, אלקטרונים בעלי ספינים משני הסוגים מתפזרים, כיוון שכל פעם אחד מהם מנוגד לכיוון הקיטוב המגנטי, ולכן נוצרת התנגדות גדולה מאוד. ניתן להשתמש בעקרון זה בשביל לבנות מעגל חשמלי שיתאר את התופעה בצורה פשוטה. גודל הנגד מייצג את התנגדותו.
שימושים תעשייתיים.
אפקט זה נמצא בשימוש בכוננים קשיחים. בעזרת האפקט הכוננים מסוגלים לרשום מידע בצורה בינארית כך שאחד ירשם כאשר ההתנגדות היא גבוהה ואפס כאשר היא נמוכה.
בנוסף, האפקט היווה את ראשיתו של תחום הספינטרוניקה והביא למהפכה בתחום של אחסון מידע.
סתיו בניו יורק
סתיו בניו יורק (באנגלית: Autumn in New York) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית שיצא בשנת 2000 בבימוי ג'ואן צ'אן ובכיכובם של ריצ'רד גיר, וינונה ריידר ואנתוני לפאליה.
עלילה.
וויל קין (גיר), בעל מסעדה בן 48, הוא גבר החרד ממחויבות ביחסים זוגיים. כאשר הוא פוגש את שרלוט פילדינג (ריידר), אישה שגילה הוא מחצית מגילו, הוא מצפה לעוד רומן מהיר וקליל. בפועל, הפגישות שלהם רוויות עימותים בין-דוריים ועימותים בין פילוסופיות שונות בהן מחזיק כל אחד מהם.
כאשר ויל מתפתה לצאת ממערכת היחסים עם המשפט הרגיל שלו "אני לא מבטיח שזה יהיה לנצח", שרלוט מגיבה עם סיבה משלה למה היא מרגישה שהקשר הזה לא יכול להימשך לנצח: היא גוססת, כי יש לה נוירובלסטומה בלב.
שרלוט מגלה שויל בגד בה ועוזבת אותו. ויל מבקר את שרלוט ומבקש ממנה סליחה. שרלוט כועסת, אך לבסוף סולחת, והם ממשיכים להיות ביחד למשך זמן קצר.
בסופו של דבר, שרלוט מתה וויל נשאר לבד. מושפע מהשינוי שחל בו, הוא חוזר לדבר עם ליסה, בתו המנוכרת, ומכיר את נכדו שזה עתה נולד.
הפקה.
הסרט צולם במיקומים שונים בניו יורק, בהם מנהטן, מרכז רוקפלר וסנטרל פארק.
ביקורות והכנסות.
הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות. הוא אף היה מועמד לפרס פטל הזהב לזוג הקולנועי הגרוע ביותר (ריצ'רד גיר ווינונה ריידר).
באתר "Rotten Tomatoes", הסרט קיבל דירוג של 20% על בסיס 70 ביקורות של מבקרי קולנוע בכירים. לעומת זאת, דירוג הקהל היה 55%, בהתבסס על 32,613 חוות דעת.
הסרט פתח במקום הרביעי בהכנסות בצפון אמריקה, כשהכניס 10,987,006 $ בסוף השבוע הראשון שלו. הסרט הכניס 37,761,915 $ בארצות הברית ו-90,726,668 $ ברחבי העולם בסך הכל.
מע'אר (השפלה)
מֻעָ'אר (בערבית: المغار, תעתיק חופשי: מגאר/מראר) היה כפר ערבי מוסלמי ששכן על רכס גבעות כורכר, כ-4 ק"מ דרומית לרחובות. הכפר נכבש ונהרס במלחמת העצמאות על ידי חטיבת גבעתי.
היסטוריה.
רכס גבעות מע'אר מתנשא לגובה 94 מטר. ברכס מערות רבות ומכאן קיבל הכפר את שמו (מֻעָ'אר היא מערה בערבית). זאב וילנאי מציין כי בכפר 1250 מוסלמים והבתים הצפופים בנויים במורד הגבעה בצורת מדרגות. על פסגת הגבעה נמצא קבר קדוש לתושבים בשם אבו תקה (אבי האשנב) וייתכן כי בשם זה יש קשר לעיר אלתקא בגבול נחלת שבט דן (ספר יהושע י"ט, מ"ד).
יש חוקרים המזהים ברכס את "הר הבעלה" הנזכר בתיאור גבול שבט יהודה ושבט דן המוזכר בספר יהושע (ט"ו, י"א): "ויצא הגבול אל כתף עקרון צפונה...ועבר הר הבעלה..." ועליו שכנה בַּעֲלָת - עיר בנחלת שבט דן (יהושע, י"ט, מ"ג).
בשטח יש מערות קבורה מתקופת הברונזה התיכונה והרומית-ביזנטית. כן נמצאו במקום חרסים רבים מהתקופה הכלקוליתית עד לתקופה הערבית.
יש עדויות להתיישבות ערבים במקום כבר בתקופה המוסלמית המוקדמת.
במלחמת העולם הראשונה התחולל בגבעות מע'אר קרב עקוב מדם בין יחידות הצבא הבריטי והצבא העות'מאני. הטורקים נהנו מיתרון אסטרטגי ביושבם על הגבעות אך כעבור קרב קשה נסוגו צפונה.
בתקופת המנדט התפתח הכפר וקיבל חשיבות אסטרטגית כשנבנה בסיס תל נוף. הכפר חלש על המסעף לתל נוף.
תושבי הכפר התפרנסו בעיקר מחקלאות והקימו בכספם בית ספר ליד מסעף הכביש לתל נוף.
על פי סקר הכפרים המנדטורי מ-1945 השתרע הכפר ושטחיו החקלאיים על פני 15,390 דונמים, מתוכם היו 2,659 דונמים בבעלות יהודית ו-1,479 דונמים שימשו כשטחים ציבוריים.
בתחילת 1948 משערים שבכפר התגוררו כ-2,020 תושבים.
במלחמת העצמאות.
בתחילת מלחמת העצמאות נמנעו ערביי מע'אר לתקוף את התחבורה היהודית שעברה לרגלי הכפר (היום-כביש 40). אולם בפברואר 1948 הותקפו שיירות בכביש והערכת היישוב העברי הייתה שהתוקפים הגיעו ממע'אר ומעאקיר. בעקבות היריות נותק החשמל לעזה ותושבי מע'אר בקשו לתקוף עובדים של חברת החשמל שבאו לתקן את הקו, ורק בזכות מעורבותו של קצין מהצבא הבריטי העימות נמנע.
תפישת מחנה תל נוף על ידי חטיבת גבעתי הגבירה את תנועת השיירות בכביש זה. כמה מאנשי הכנופיות הגיעו לכפר. הם הסיתו את בני אחת החמולות שהתחרתה על השלטון בכפר והבטיחו לתמוך בהם בתנאי שיעלו את עדרם על שדות גבעת ברנר.