צרפת אירחה פעמיים את משחקי הקיץ (אולימפיאדת פריז (1900) ואולימפיאדת פריז (1924)) ושלוש פעמים את משחקי החורף (אולימפיאדת שאמוני (1924), אולימפיאדת גרנובל (1968) ואולימפיאדת אלברוויל (1992)).
הבחירה בפריז כמארחת האולימפיאדה השנייה, ב-1900, נעוצה בכך שיוזם חידוש המשחקים האולימפיים בעת החדשה, פייר דה קוברטן, היה בן העיר. ב-1924 הייתה פריז לעיר הראשונה שבה נערכים המשחקים האולימפיים בפעם השנייה (מאוחר יותר זכו גם הערים לונדון ולוס אנג'לס לארח את המשחקים בשנית), לאחר שהועדפה על פניהן של אמסטרדם, לוס אנג'לס, ריו דה ז'ניירו ורומא. בהמשך, התמודדה פריז על אירוח המשחקים עוד 3 פעמים, אך נכשלה. ב-1992 הגיעה למקום השני אחרי ברצלונה, ב-2008 דורגה במקום השלישי אחרי בייג'ינג וטורונטו וב-2012 הפסידה את אירוח המשחקים ללונדון בהפרש של ארבעה קולות. ליון התמודדה על אירוח המשחקים ב-1968, אך דורגה במקום השלישי, אחרי מקסיקו סיטי ודטרויט.
אולימפיאדת שאמוני הייתה אולימפיאדת החורף הראשונה בהיסטוריה. באותה העת נקבע כי משחקי החורף ייערכו באותה מדינה בה נערכים משחקי הקיץ, ומאחר שמשחקי הקיץ נערכו באותה שנה בפריז, נבחרה העיירה שאמוני שבהרי האלפים לארח את משחקי החורף. ב-1968 הועדפה גרנובל על פני קלגרי על חודם של שלושה קולות. מועמדות אחרות לאירוח המשחקים באותה שנה היו לאהטי, סאפורו, לייק פלאסיד ואוסלו. ב-1992 נבחרה אלברוויל ברוב גדול, לאחר שגברה על סופיה, פאלון, לילהאמר, קורטינה ד'אמפצו, אנקורג' וברכטסגאדן. אנסי התמודדה על אירוח משחקי החורף של 2018, אך דורגה במקום השלישי, אחרי פיונגצ'אנג ומינכן.
היסטוריה.
אולימפיאדת אתונה (1896).
13 ספורטאים צרפתים נטלו חלק באולימפיאדת הראשונה בעת החדשה. הם זכו ב-11 מדליות, בהן 5 מדליות זהב, ודורגו במקום הרביעי בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית, יוון וגרמניה.
הספורטאי הבולט ביותר היה רוכב האופניים פול מאסון, שזכה ב-3 מדליות זהב, במרוץ הספרינט ל-2 ק"מ, במרוץ נגד השעון ובמרוץ ל-10 ק"מ. עמיתו, לאון פלמאן, ניצח במרוץ ל-100 ק"מ, זכה במדליית הכסף במרוץ ל-10 ק"מ ובמדליית הארד במרוץ הספרינט ל-2 ק"מ.
אלוף אולימפי נוסף היה הסייף אז'ן-אנרי גרוולוט, שניצח ברומח. שני סייפים נוספים זכו במדליות כסף, ויתר המדליות הושגו באתלטיקה. סגנו היה אנרי קאלו. באולימפיאדת אתונה נערכה גם תחרות סיף למקצוענים, בה השתתפו רק שני סייפים. ז'ואני פרונה הפסיד בקרב, אך די היה בכך כדי להקנות לו את המקום השני ואת מדליית הכסף. באתלטיקה, זכה אלכסנדר טופר במדליית כסף בקפיצה משולשת ואלבין לרמוזיו זכה במדליית ארד בריצת 1500 מטר.
אולימפיאדת פריז (1900).
באולימפיאדה הראשונה שנערכה על אדמת צרפת, היו הספורטאים הצרפתים דומיננטיים במיוחד. הם זכו ב-101 מדליות (למעלה משליש מכלל המדליות), מהן 26 מדליות זהב. המשלחת הצרפתית הייתה גדולה במיוחד, ובתחרויות ההתעמלות, למשל, 108 מתוך 135 המתעמלים היו צרפתים, והם גם זכו ב-18 המקומות הראשונים. גם השופטים בתחרויות היו צרפתים.
במספר ענפים שלטו הצרפתים ללא עוררין. הסייפים זכו ב-15 מתוך 21 המדליות האפשריות, וב-5 מתוך 7 מדליות זהב אפשריות. בכל אחד מסוגי הסיף נערכו תחרויות לחובבנים ולמקצוענים, לגברים בלבד, ובדקר נערכה גם תחרות משולבת. אלבר רובר איאט ניצח בטורניר הדקר המקצועני, במקום השני זכה ז'ילבר בוניול ובשלישי אנרי לוראן. גם בטורניר המשולב ניצח איאט, ובמדליית הארד זכה לאון סה, שזכה גם במדליית ארד בטורניר החובבני. בטורניר החובבני, זכה לואי פרה במדליית כסף. ברומח זכו צרפתים בשלושת המקומות הראשונים הן בטורניר החובבני והן בטורניר המקצועני. בחובבני היו אלה אמיל קוסט, אנרי מאסון ומרסל בולנז'ה, ובמקצועני היו אלה לוסיאן מריניאק, אלפונס קירשהופר וז'אן-בפטיסט מימיאג. בטורניר החרב החובבני זכה ז'ורז' דה לה פאלז במדליית הזהב, ולאון תייבו במדליית הכסף.
בשיט זכו הצרפתים ב-19 מתוך 30 המדליות האפשריות, אך רק ב-3 מתוך 10 מדליות הזהב. הקשתים זכו ב-12 מתוך 18 מדליות אפשריות, ובמחצית ממדליות הזהב (ביתר המדליות זכו קשתים בלגים). אנרי ארואן, אז'ן מוז'ן ואמיל גרומיו היו זוכי מדליות הזהב.
הקלעים זכו ב-11 מתוך 27 מדליות אפשריות, וב-3 מתוך 9 מדליות הזהב. בלט במיוחד אשיל פרוש, שזכה במקום הראשון בירי מ-300 מטר בשכיבה ובמקום השני בירי מאקדח, והיה שותף לזכיות במקום השני בתחרות הקבוצתית בירי מאקדח ובמקום השלישי בירי מרובה. בירי באקדח אש מהירה זכה מוריס לארוי במדליית הזהב, לאון מורו במדליית הכסף ואז'ן באלם במדליית הארד. גם בטראפ (ענף של ירי בצלחות חרס) זכו צרפתים בשלוש המדליות: רוז'ר דה ברברין זכה בזהב, רנה גויו בכסף וז'וסטיניאן דה קלארי בארד.
בקרוקט התחרו רק משתתפים צרפתים. בטורניר עם כדור אחד זכו במקומות הראשונים גסטון אומואט, ז'ורז' ז'ואין וקרטיין ויידליש. בטורניר בשני כדורים ניצח ויידליש, מוריס ויניירו סיים במקום השני וז'אק סוטרו בשלישי. אומואט וז'ואין רשומים גם כמנצחים בטורניר הזוגות, אך כלל לא ברור האם השתתפו בו מתחרים נוספים מלבדם.
בחתירה זכו הצרפתים בשש מדליות. במקצה היחידים ניצח הרמן ברלה ובמקום השני זכה אנדרה גודן. במקצה הרביעיות עם הגאי זכו צוותים צרפתים במקום הראשון והשני, ובמקצה הרביעיות ללא הגאי הגיעו צוותים צרפתים למקומות השני והשלישי. בתחרויות האופניים, 59 מתוך 72 המתחרים היו צרפתים, והם זכו ב-5 מתוך 6 המדליות האפשריות. במרוץ ל-25 ק"מ היו שלושת הראשונים לואי בסטיאן, לויד הילדברנד ואוגוסט דומן. במרוץ הספרינט ניצח אלבר טלאנדיה וסגנו היה פרנאן סאן.
באתלטיקה זכו הצרפתים ב-7 מדליות, אך האלוף האולימפי היחיד מביניהם היה מישל תאטו, שניצח בריצת המרתון. רק לקראת סוף המאה ה-20 התברר כי אף שלאחר זכייתו נוגן המנון צרפת, הוא עצמו כלל לא היה צרפתי, כי אם לוקסמבורגי. עם זאת, הישגו עדיין נזקף באופן רשמי לצרפת. סגנו של תאטו היה אמיל שמפיון, ובמדליות כסף נוספות זכו אנרי טוזן (בריצת 400 מטר משוכות) ואנרי דלוז' (בריצת 1500 מטר). ז'אק שסטאני זכה במדליית ארד בריצת 2500 מטר מכשולים, ויחד עם דלוז' היה שותף לזכייתה של הנבחרת הצרפתית במדליית הכסף בריצת 5000 מטר הקבוצתית (אם כי במרוץ זה השתתפו רק שתי קבוצות, צרפתית וקבוצה מעורבת בריטית-אוסטרלית, שניצחה). במדליית ארד נוספת זכה אמיל טורשבוף, בקפיצה לרוחק מהמקום.
בשחייה זכו הצרפתים ב-5 מדליות. בתחרות השחייה מתחת למים, בה הוענק ניקוד על משך זמן השהייה מתחת למים והמרחק אליו הגיע השחיין, ניצח שארל דוונדוויל, ובמקום השני זכה אנדרה סיקס. לואי מרטן זכה במדליית ארד במשחה ל-4000 מטר חופשי. במשחה הקבוצתי ל-200 מטר התחרו ארבע קבוצות, שלוש מהן צרפתיות ואחת גרמנית. הגרמנים ניצחו, והותירו לצרפתים את מדליות הכסף והארד. בקבוצה שזכתה במדליית הארד היה חבר גם לואי מרטן.
בהתעמלות נערכו תחרויות קרב-רב בלבד. גוסטב סנדרה זכה במדליית הזהב, נואל באס בכסף ולוסיאן דמאנה בארד. ברכיבה, זכה דומיניק גרדר במדליית זהב בתחרות הקפיצות לגובה, לואי דה שאנסוון זכה במדליית ארד בתחרות הקפיצות וקמיל דה לה פורג זכה במדליית ארד בתחרות הקפיצות לרוחק. הטניסאית הלן פרבו זכתה במדליית כסף בטורניר היחידות, ויחד עם הבריטי הרולד מהוני זכתה במדליית כסף בטורניר הזוגות המעורבים. בטורניר הזוגות לגברים זכה מקס דקוז'י במדליית כסף, יחד עם שותפו האמריקני בזיל דה גרמנדיה, ובמדליית הארד זכו ז'ורז' דה לה שאפל ואנדרה פרבו (אביה של הלן פרבו).
אולימפיאדת פריז הייתה האולימפיאדה היחידה בה נערכה תחרות כדור בסקי כחלק רשמי מהמשחקים. בתחרות השתתפו רק שני זוגות, מספרד ומצרפת, ומאחר שהספרדים ניצחו את הצרפתים, דורגו הצרפתים במקום השני. כך קרה גם בתחרות הקריקט, בה ניצחו הבריטים את הצרפתים, ובמשיכת חבל, בה ניצחה נבחרת שכללה ספורטאים משוודיה ומדנמרק את הנבחרת הצרפתית.
בכדורגל התחרו שלוש קבוצות, מצרפת, בריטניה ובלגיה. לא היו אלה נבחרות לאומיות, אלא מועדוני כדורגל מקומיים. קבוצת אוניון דה סוסייטה פרנסז דה ספורט אתלטיק הביסה את נבחרת האוניברסיטה החופשית של בריסל, אך הפסידה לקבוצת אפטון פארק הלונדונית, וסיימה במקום השני. נבחרת הרוגבי גברה על נבחרת גרמניה ועל קבוצת מוזלי וונדררז שייצגה את בריטניה, וזכתה במדליית הזהב. בכדורמים התחרו ארבעה מועדונים צרפתים, לצד מועדונים מבלגיה, בריטניה וגרמניה. מועדון אחד, מפריז, עלה אוטומטית לחצי הגמר, והפסיד למועדון הבלגי, והמועדון השני, מליל, ניצח בסיבוב הראשון את הגרמנים, והפסיד בחצי הגמר לבריטים. מאחר שלא נערך משחק על המקום השלישי, ברישומי הוועד האולימפי הבינלאומי יש לצרפת שתי מדליות ארד בכדורמים במשחקים אלה. בפולו התחרו חמש קבוצות (מצרפת, ממקסיקו, ושלוש קבוצות מעורבות, אחת מהן צרפתית-בריטית). הקבוצה הצרפתית הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצה אמריקאית-בריטית. הקבוצה הצרפתית-בריטית העפילה אוטומטית לחצי הגמר, הפסידה לאותה קבוצה אמריקאית-בריטית, וזכתה במדליית ארד. הענף היחיד בו אף צרפתי לא הגיע לאחד משלושת המקומות הראשונים היה הגולף.
אולימפיאדת לונדון (1908).
באולימפיאדת לונדון (1908) זכו הצרפתים ב-19 מדליות, מהן 5 מדליות זהב, וצרפת דורגה במקום הרביעי בטבלת המדליות, אחרי בריטניה, ארצות הברית ושוודיה.