פרופ' גיליס אימן את הנבחרת עד מותו בשנת 1993. לאחר מכן הפרויקט עבר לטכניון בניהולו של פרופ' שי גירון, שאימן יחד עם ד"ר שוני גלבוע (אז ד"ר שוני דר) את הנבחרת. בסוף שנות התשעים הפרויקט עבר לאוניברסיטת חיפה יחד עם פרופ' גירון.
בשנת 2010 הפרויקט עבר למכון ויצמן, בניהולו של פרופ' דמיטרי נוביקוב. לתפקיד המאמן הראשי מונה לב רדזיוילובסקי, שממשיך בתפקיד זה ברצף עד היום. עם מעבר זה, הורחב הפרויקט באופן משמעותי, וקיבל את מתכונתו הנוכחית: תלמידים במספר קבוצות גילאים המתאמנים עשרות ימים בשנה על-ידי צוות מאמנים רחב.
בשנת 2012, נוספה לפרויקט גם תוכנית אימונים לתלמידים צעירים יותר בהנהלתו של יוסף חפץ.
בשנת 2013, עבר הפרויקט לאוניברסיטת ת"א בהנהלת פרופ' אילון סולן, עם אותו צוות מאמנים.
בשנת 2016, החלה ישראל להשתתף גם ב-EGMO.
בשנת 2017, הפך הפרויקט לחלק ממיזם נבחרות ישראל במדעים המשותף למשרד החינוך ומרכז מדעני העתיד. המיזם כולל גם את נבחרות ישראל בפיזיקה, במדעי המחשב, ובכימיה ואת נבחרת ישראל הצעירה במדעים (הנבחרת הצעירה). בהתאם עבר אימון התלמידים בגילאי חטיבת הביניים לנבחרת הצעירה, בה הם מתאמנים גם בתחומי מדע אחרים.
החל משנת 2019, ישראל משתתפת גם בתחרות מאסטר המתמטיקה הרומנית (RMM).
בשנת 2020, החליף פרופ' יהודה שלום את פרופ' סולן.
בשנת 2021, עברה הכשרת הנבחרת למכון ויצמן למדע בהנהלת פרופ' אברהם איזנבוד, עם אותו צוות מאמנים.
ביצועי הנבחרת לאורך השנים.
ביצועים ב-IMO.
הישגי הנבחרת, מאז 1979, בה החלה ישראל להשתתף ב-IMO, ידעו עליות ומורדות לאורך השנים.
נכון ל-2021, ההישג הגבוה ביותר של הנבחרת היה בשנת 2021, בה ישראל הגיעה למקום ה-7 מתוך 107 מדינות, עם 3 מדליות זהב, 2 מדליות כסף ומדליית ארד אחת. בסה"כ, זכתה ישראל ב-IMO ב-18 מדליות זהב, 59 מדליות כסף, 102 מדליות ארד ו-23 ציונים לשבח.
ביצועים ב-EGMO.
ישראל משתתפת ב-EGMO מאז 2016.
נכון ל-2021, ההישג הגבוה ביתר של הנבחרת היה בשנת 2017, בה ישראל הגיעה למקום ה-6 מתוך 44 מדינות עם 3 מדליות כסף. סה"כ, ישראל זכתה ב-EGMO ב-2 מדליות זהב, 8 מדליות כסף, 2 מדליות ארד ו-3 ציונים לשבח.
מבוגרי התוכנית.
בוגרי התוכנית מהווים רשת מקצועית ענפה. יחד, הם מארגנים סמינרים וקבוצות דיון. הבוגרים מהווים גם את עיקר המדריכים בתוכנית עצמה.
רבים מבוגרי הנבחרת הפכו למדענים ולדמוית מפתח בהיי-טק, בצה"ל ובהוראת המתמטיקה. ביניהם נמנים:
גוסט פורס
גוסט פורס (בצרפתית: GhostForce) היא סדרת טלוויזיה צרפתית בהנפשה ממוחשבת, מסוגת קומדיה, אקשן והרפתקאות, אשר נוצרה על ידי ג'רמי זאג. הסדרה הופקה על ידי Zagtoon הצרפתית, אשר יצרה את "", והונפשה על ידי Sunwoo Entertainment הדרום קוריאנית.
לאחר שהוכרז שהסדרה תשודר בישראל, היא החלה את שידוריה בדיבוב עברי ב-25 ביולי 2021 בערוץ דיסני ישראל, כאשר זהו היה שידור הבכורה העולמי שלה. בצרפת פרק הבכורה של הסדרה שודר ב-21 באוגוסט 2021 בערוץ TFOU. הסדרה חודשה לעונה שנייה.
כריס קולומבוס צפוי לביים סרט לייב אקשן שמבוסס על הסדרה.
תקציר העלילה.
הסדרה עוקבת אחר שלושה נערים, אנדי, מייק וליב, אשר מגנים במסווה על העיר ניו יורק בתור גיבורי על מפני רוחות רפאים. המנטורית של חבורת הנערים היא מיס ג'ונס, שעוזרת להם בעזרת מידע על הרוחות.
מדבבים.
הדיבוב העברי בוים על ידי תמי ברק, והופק על ידי עדי וולוצקי.
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי איה שני, אלונה אלכסנדר, אמנון וולף, גילן שחף, נויה דואני, מייה קדוש, יובל קדוסי ושירלי לילו.
הנועזים בעורף האויב
הנועזים בעורף האויב (באנגלית: Kelly's Heroes) הוא סרט מלחמה קומי וסאטירי אמריקאי משנת 1970, בבימויו של בריאן האטון, עם קלינט איסטווד, טלי סוואלס ודונלד סתרלנד בתפקידים הראשיים.
העלילה הפיקטיבית היא על יחידת לוחמים אמריקאיים שעורקים מיחידתם וחודרים לעומק האויב הגרמני כדי לשדוד אוצר יקר של מטילי זהב שנמצא בבנק.
הסרט צולם בעיירה ויז'ינדה בחצי האי איסטריה בקרואטיה (אז ביוגוסלביה).
תקציר העלילה.
ספטמבר 1944, יחידות של דיוויזיית חיל רגלים ה-35 נלחמים נגד הגרמנים ליד העיר ננסי. ג'ו הגדול (טלי סוואלס) מתכנן כבר פגישה עם בחורות בננסי. טוראי קלי (קלינט איסטווד), לשעבר לוטננט שהורד בדרגה לאחר משפט צבאי, יוצא לפעולה ומביא שבוי גרמני, קולונל דנקהוף (דייוויד הרסט). הוא משקה אותו באלכוהול ומתחיל לחקור אותו. בתיקו הוא מוצא מטילי זהב והקולונל אומר לו שבעיירה קלרמונט יש בבנק אוצר של 14.000 מטילי זהב ששווים מיליוני דולרים.
הגרמנים תוקפים והכוח נסוג, הקולונל הגרמני נהרג וקלי מחליט לשדוד את הבנק. בעזרת מטילי הזהב הוא מגייס למבצע את האפסנאי קרפגיים (דון ריקלס), את הטנקיסט אודבול (דונלד סתרלנד), את התותחן מאליגן (ג'ורג' סוואלס) ולבסוף לאחר שכנוע ממושך את ג'ו הגדול שבלעדיו לא יצטרפו הלוחמים לפעולה. הם מנצלים את היעדרותו של מפקד הפלוגה מייטלנד (הל בקלי) מצטיידים ברכבים, נשק ושלושה טנקי M4 שרמן וברקע הפגזה קשה של מאליגן, פורצים את קו החזית לעומק האויב.
קלי ואנשיו מגיעים נקודה מסוימת ומותקפים על ידי מטוס אמריקאי. כל כלי הרכב עולים באש והם נאלצים ללכת ברגל. בדרך הם נתקלים בשדה מוקשים ואחד נהרג, נתקלים בשיירה גרמנית, מחסלים אותה עם עוד שני הרוגים.
שלושת השרמנים מתקדמים בנפרד ומשמידים מחסן תחמושת גרמני. אודבול מגייס את אנשי ההנדסה של היחידה לתיקון הגשרים ההרוסים והם מצטרפים אליו ומתקנים את הגשרים ההרוסים.
לבסוף נפגשים שני הכוחות ליד קלרמונט, 50 ק"מ בעורף האויב.
מפקד הדיוויזיה גנרל קולט (קרול אוקונור) מקבל ידיעות על הפעילות הזאת בעורף האויב. קציני מטהו לא יודעים על כך דבר והוא מחרף ומגדף אותם ויוצא בג'יפ לחזית כדי לחלק מדליות לגיבורים האלה...
הלוחמים מתגנבים בחשאי לקלרמונט הנטושה ומתמקמים בבתים ועל מגדל הכנסייה. בעיירה נמצאים כוחות גרמנים ושלושה טנקי טיגר מדיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה. הם פותחים בהתקפה ומחלים את החיילים הגרמנים ושני טנקי טיגר.
לבסוף נשאר טנק טיגר אחד מול הבנק. ג'ו הגדול, קלי ואודבול מתקרבים אליו. המפקד (קרל-אוטו אלברטי), יוצא מהטנק, והם מסבירים לו את העניין ומבטיחים לו חלק בשלל. הוא מסכים וביריית פגז נפרץ הבנק וכולם עטים על השלל.
באותו זמן חוזרים תושבי קלרמונט לעיירתם ומתחילים לחגוג לתוך החגיגה מגיע גנרל קולט. כל התושבים מריעים לו ונושאים אותו על כפיים, הם חושבים שהוא שרל דה גול...
Pyro Studios
Pyro Studios הייתה מפתחת משחקי מחשב, מספרד. החברה פיתחה מספר משחקים אשר זכו להצלחה מסחרית.
החברה הוקמה בשנת 1996 במדריד. המשחק הראשון קומנדוס: מאחורי קווי האויב שוחרר בשנת 1998. לאור ההצלחה פותחו משחקים נוספים מאותה סידרה: "קומנדוס: מעבר לדרישות התפקיד" (1999), "קומנדוס: גברים של אומץ" (2001), "קומנדוס: היעד ברלין" (2003) ו-"קומנדוס: כח תקיפה" (2006). בסך הכול נמכרו כ-5 מיליון עותקים של משחקי הסדרה (נכון ל-2003).
בשנת 2005 שוחרר משחק Imperial Glory.
המשחק האחרון בסדרת "קומנדוס" קיבל ביקורת שלילית שהיה סימן לבעיות בחברה. בשנת 2008 החברה הודיע על ביטול תוכניות למשחק חדש ופיטרה כ-30 מעובדיה. בשנת 2012 החברה עברה רה-ארגון והוקמה Pyro Mobile שהתרכזה בפיתוח משחקים לסמרטפונים. בשנת 2017 החברה נסגרה.
מריל
מותו של בניטו מוסוליני
מותו של בניטו מוסוליני התרחש על ידי פרטיזנים מהכפר הקטן ג'ולינו שבצפון איטליה ב-28 באפריל 1945, בימים האחרונים של הלחימה ב במלחמת העולם השנייה. הגרסה המקובלת לאירועים היא שמוסוליני נורה על ידי ולטר אַוּדיסיו , שהיה פרטיזן קומוניסטי. עם זאת, מאז סיום המלחמה, נסיבות מותו של מוסוליני וזהות המתנקש עדיין שנויים במחלוקת בחוגים מסוימים באיטליה.
באפריל 1945, כאשר בעלות הברית פרצו את ההגנות הגרמניות האחרונות בצפון איטליה ולאחר שהחלה התקוממות כללית של הפרטיזנים שהשתלטו בערים, מצבו של מוסוליני הפך לקשה מאוד. ב־25 באפריל הוא נמלט מביתו שבמילאנו וניסה להימלט לכיוון הגבול האיטלקי עם שווייץ. עם זאת, הוא והמאהבת שלו, קלרה פטצ'י, נלכדו ב-27 באפריל על ידי פרטיזנים מקומיים ליד הכפר דונגו שבסמוך לאגם קומו. מוסוליני ופטצ'י הוצאו להורג אחר הצהריים שלאחר מכן בכפר ג'ולינו, יומיים לפני התאבדותו של אדולף היטלר, מכרו וידידו הפוליטי של מוסוליני.
גופותיהם של מוסוליני ופטצ'י נלקחו למילאנו, הושארו בכיכר פיאצלה לורטו שבמילאנו, וההמון שהתקבץ במקום התעלל בהן. לאחר מכן הגופות נתלו עם הראש למטה מגג תחנת דלק בעיר.
רקע.
מוסוליני היה המנהיג הפשיסט של איטליה מאז 1922, אז החל לכהן כראש הממשלה. ב-1925 קיבל סמכויות דיקטטוריות והחל להזדהות בתור "הדוצ'ה (באיטלקית: Il Duce, המנהיג), אותו בחר כדי להידמות לשליטי ונציה וג'נובה מן העבר. ביוני 1940 גרר מוסוליני את המדינה למלחמת העולם השנייה ולצידה של גרמניה הנאצית בראשות אדולף היטלר. לאחר פלישת בעלות הברית לסיציליה, שאירעה ביולי 1943 הודח מוסוליני והוא נלקח למעצר. מוסוליני חולץ מהכלא במהלך פשיטת גראן סאסו על ידי כוחות גרמנים, היטלר מינה אותו למנהיג הרפובליקה של סאלו, שהייתה מדינת בובות גרמנית שהוקמה בצפון איטליה ובסיסה הייתה בעיירה סאלו שליד אגם גארדה ומכאן שמה. ב-1944 הרפובליקה של סאלו כבר הייתה מאוימת הן על ידי בעלות הברית המתקדמות מכיוון דרום והן על ידי פרטיזנים אנטי-פשיסטים איטלקים, עימות שהפך במהרה למלחמת האזרחים האיטלקית.