גרגורי גריזנוי מאוהב עד טירוף במרפה סובקין, בתו של הסוחר סובקין, למרות שלגריזנוי כבר יש פילגש, ליובשה, שאותה הזניח לאחרונה. מרפה לעומת זאת אהובה על הבויאר ליקוב. בזעם קנאי נגד ליקוב, גריזנוי מתכנן להשיג שיקוי אהבה על מרפה עם שיקוי קסם מבומליוס, רופאו של הצאר. ליובשה פילגשו שומעת את הנעשה.
מערכה 2.
ליובשה בתורה משיגה מבומליוס שיקוי קסם נוסף שבאמצעותו ניתן לבטל את כל רגשות האהבה שחש גריזנוי על מרפה. בומליוס מסכים, אבל רק בתנאי שליובשה תמלא בעבורו משהו. הוא מבקש נשיקה במקום תכשיטים, וזה רומז כי הוא מבין שהלקוחה נתונה במצב קשה, בעמדת חולשה. ליובשה, נדהמת מחוצפתו, מכנה אותו "גרמני נאלח" ואומרת שתחפש מומחה אחר. בומליוס, טיפוס שטני, מגיב באיום שיספר על פנייתה לאהובה, לגריאזנוי. ליובשה מבינה שהיא נתונה בידו של בומליוס אשר מודיע שוב, הפעם במפורש: כן, הוא מוכן לרקוח שיקוי כמבוקש. המחיר: התמסרות מלאה. ליובאשה הלכודה מרגישה אנוסה לשלם ורק שואלת — "אבל אתה לא תרמה אותי?" החמדן עונה — "לא ארמה. אבל את, מה איתך, את לא תרמי אותי?" ליובשה אומרת — "לא ארמה", ומבטיחה להשתדל להשביע את רצונו. התמונה מסתיימת בקריאת השלמה מצמררת שלה: "גרמני, גרור אותי כבר אל המאורה שלך".
מערכה 3.
בינתיים, הצאר, איוון הרביעי (המכונה "איוון האיום"), מחפש כלה חדשה ממיטב עלמות האצולה ברוסיה. הצאר מגלה את מרפה ומתאהב בה. בחגיגת האירוסין של מרפה עם ליקוב, כולם מופתעים כשמגיעה הידיעה על בחירתו של הצאר במרפה ככלתו. גריזנוי הכניס בחשאי במשקה של מרפה את מה שלדעתו היה שיקוי האהבה מבומליוס.
מערכה 4.
בארמון הצאר, מרפה חולה במחלה אלימה. ליקוב הוצא להורג כשהוא חף מפשע, ביוזמתו של גריזנוי, באשמת הניסיון להרוג את מרפה. כאשר למרפה נודע שליקוב מת, היא יוצאת מדעתה. בסופו של דבר, גריזנוי מודה שהכניס שיקוי למשקה שלה, ולאחר שנודע לו שהוא רעיל, הוא מבקש להוציא להורג את עצמו. לאחר מכן, ליובשה מתוודה שהחליפה את השיקוי שלה מבומליוס בגריזנוי. בזעם, גריזנוי רוצח את ליובשה, ולאחר מכן נלקח לכלא בסופו של דבר כדי להיות מוצא להורג. בטירוף שלה, מרפה מתאהבת חזרה בגריזנוי במקומו של ליקוב, ומזמינה אותו לחזור למחרת כדי לבקר אותה. לאחר מכן מתה.
קישורים חיצוניים.
הפקת האופרה המלאה.
הפקה נוספת של האופרה.
הפקה של האופרה, החל מדקה 40:00.
ישראל הוכמן
ישראל הוכמן (1974-1908) היה ראש מועצת אבן יהודה ומפעילי מועצת הפועלים באבן יהודה.
ביוגרפיה.
נולד בהורנוסוייפל בפלך ושיגורד במחוז קייב באוקראינה.
קיבל חינוך מסורתי ב”חדר” ובישיבה. בגיל עשר עברה משפחתו לקייב ושם למד בגימנסיה ”תרבות” בעברית, בתנאים מחתרתיים ותחת איסור השלטונות הקומוניסטיים.
עלה לארץ ישראל ב-1924, הצטרף ל"חבורת מעבר" בפתח תקווה ועבד כפועל בניין בחקלאות.
בשנת 1936 עבר למושבה אבן יהודה, שם התגוררה משפחת אשתו הראשונה רעיה קפלן. שם נולדו ילדיו: רן רם (הוכמן) ופרופ' אילה הוכמן.
באבן יהודה עבד בחקלאות, בסבלות ובבניין. היה פעיל בארגון הפועלים במקום להגנה על זכויותיהם. ב-1948 נבחר למזכיר מועצת הפועלים במקום. בחלק מהזמן גם כיהן כסגן ראש המועצה המקומית.
בשנת 1964 נבחר לראש מועצת אבן יהודה מטעם מפא"י. נבחר שוב לראש המועצה ב-1965 ונבחר בשלישית ב-1969 מטעם רשימה עצמאית שהקים.
בתקופת כהונתו הוקמו מבני חינוך ונסללו כבישים, הוקמה מחלקה חדשה במועצה - לישכת הנוער.
ישראל הוכמן עסק רבות בקליטת משפחות עולים באבן יהודה.
בשנת 1958 נפטרה אשתו רעיה. התחתן עם רינה סובול בשנת 1965.
נהרג מפגיעת רכב חולף בכביש 4. לזכרו גן ציבורי ברחוב ההדרים באבן יהודה.
יום התחבורה הציבורית הבינלאומי
יום החלב הבינלאומי
יום השירה הבינלאומי
נמל התעופה הבינלאומי רוברטס
נמל התעופה הבינלאומי כריסטיאנו רונאלדו
נמל התעופה הבינלאומי של ברוניי
דינש רונאי
נמל התעופה הבינלאומי שאהג'לאל
נמל התעופה הבינלאומי סיישל
נמל התעופה הבינלאומי פליקס הופואה-בואני
נמל התעופה הבינלאומי עדן עדה
מלון לונגשי הבינלאומי
נמל התעופה הבינלאומי ררוטונגה
פסטיבל האדריכלות הבינלאומי
הפסטיבל הבינלאומי לפיסול בחול
נמל התעופה הבינלאומי ולנה
הנריק ליוואי
המכון האפריקאי הבינלאומי
נמל התעופה הבינלאומי של פורט הרקורט
הארגון הבינלאומי לתרבות טורקית
משה שהם (פרופסור בטכניון)
משה שהם (נולד ב-1952) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון. מחקריו של שהם מתמקדים בקינמטיקה ובדינמיקה של רובוטים ורובוטים רפואיים. הוא המייסד והמייסד-שותף של כמה חברות בתחומים אלו, ובכללן מזור רובוטיקה ומיקרובוט מדיקל. שהם הוא עמית IEEE ו-ASME וחבר בינלאומי באקדמיה הלאומית להנדסה של ארצות הברית "על תרומתו לטכנולוגיה רובוטית עבור ניתוחים מונחי הדמיה".
ביוגרפיה.
משה שהם נולד בחיפה ולמד בתיכון יבנה. לאחר שירות צבאי בחטיבת גולני החל ללמוד הנדסה אווירונאוטית בטכניון וקיבל תואר ראשון בשנת 1978. בהמשך עבד שנתיים בתעשייה האווירית כמהנדס אווירונאוטיקה. בשנת 1980 הוא שב לטכניון ללימודי תואר שני בהנדסת מכונות וסיים אותם ב-1982. שהם המשיך לדוקטורט באותה פקולטה וקיבל אותו בשנת 1986. נושא עבודת הדוקטורט: “End-Effector Guidance of Robotic Arms” בהנחיית פרופ' יורם קורן.
בתום לימודי התואר השלישי הצטרף שהם לאוניברסיטת קולומביה בניו-יורק במחלקה להנדסת מכונות. הוא שב לטכניון בשנת 1990 כמרצה בכיר בפקולטה להנדסת מכונות ומונה לראש המעבדה לרובוטיקה. בשנת 1997 קודם לדרגת פרופסור חבר ובשנת 2004 לפרופסור מן המניין. שנה לאחר מכן הופקד שהם על הקתדרה על שם תמרה והארי הנדלסמן בפקולטה. שהם עומד גם בראש המרכז לרובוטיקה על שם לאומי שנוסד בשנת 2009 בפקולטה. הוא פרש בשנת 2020 כפרופסור אמריטוס.
במהלך השנים היה שהם פרופסור אורח במחלקות להנדסת מכונות באוניברסיטת סטנפורד, האוניברסיטה העירונית של הונג קונג ואוניברסיטת קולומביה, ניו יורק. הוא הנחה 45 סטודנטים לתארים מתקדמים.
שהם נשוי לטובה והם ממייסדי היישוב הושעיה, שבו הם מתגוררים, והורים לארבעה ילדים. בנם השלישי, נדב, נהרג בסופת שלגים בנפאל בשנת 2014. תחרות הרובוטראפיק בטכניון נקראת על שמו.
פעילות מחוץ לאקדמיה.
בשנת 2001 הקים שהם, יחד עם אלי זהבי, את מזור רובוטיקה. החברה מפתחת ומיייצרת מערכת הנחיה רובוטית לניתוחים בעמוד השדרה, והיא נקנתה בשנת 2018 על ידי חברת מדטרוניק תמורה 1.64 מיליארד דולר. הייתה זו עסקת הרכישה הגדולה ביותר בתחום הביוטק בישראל.
בשנת 2011 ייסד שהם בשותפות את מיקרובוט מדיקל המפתחת מיקרו-רובוטים לניתוחים. בשנת 2016 היה שהם מייסד שותף של דיאגנוסטיק רובוטיקס, העושה שימוש בבינה מלאכותית לצורך שיפור השירות הרפואי.
שהם ייסד בשנת 2017 את תמר רובוטיקה המפתחת רובוטים לניתוחי מוח, ובשנת 2019 הוא היה מייסד שותף של פורסייט רובוטיקס המפתחת רובוטים לניתוחי עיניים.
שהם הוא גם חבר בדירקטוריון של חבר הידידים של אלי"ן ובחבר הנאמנים הבינלאומי של יד שרה.
מחקריו.
מחקריו של שהם עוסקים ברובוטים רפואיים ובמערכות רובוטיות. הם כוללים קינמטיקה ודינמיקה של רובוטים, רובוטים מבוססי חיישנים וידיים מרובות אצבעות.
בעבודותיו התאורטיות הרחיב שהם את התיאוריה של המספרים הדואליים על מנת להפחית את מספר משוואות התנועה של גוף קשיח משש משוואות ממשיות לשלוש דואליות. שהם גם פיתח מבנים חדשים של רובוטים מקבילים וניתח את הסינגולריות שלהם.
פרסומיו.
שהם כתב שלושה ספרים, פרסם כ-200 מאמרים, ורשם על שמו מעל 50 פטנטים.
ראסמוס אלם
הפסטיבל הבינלאומי ג'ורג'ה אנסקו
נמל התעופה הבינלאומי ג'רלד ר. פורד
נמל התעופה הבינלאומי אמילקר קברל
זוהי הדרך שלי
זוהי הדרך שלי הוא אלבום הבכורה של צביקה פיק, אשר יצא בשנת 1972.
האלבום שילב בין סגונונות פופ ורוק קל. ברבים מהשירים שיתף פיק פעולה עם יוצרים בולטים בתקופתו - זמרים כמו אילנה רובינא, נגנים מלהקות הצ'רצ'ילים, האריות והבמה החשמלית, וכן הכותבים אהוד מנור, יהונתן גפן ומירית שם אור.
הפקה.
פיק הוציא את אלבום הבכורה שלו בגיל 21. לפני כן בסוף שנות ה-60 היה פיק חבר בלהקת הקצב "טלסטאר", "השמנים והרזים" ו"שוקולדה", שניגנו ושרו בעיקר שירי רוקנרול, והופיע בתפקיד הראשי במחזמר "שיער" (קלוד) אשר על תפקידו במחזמר "שיער" זכה בתואר "שחקן השנה".
בעקבות ההצלחה במחזמר, פיק ניסה לראשונה לכתוב פזמונים לשירים מקוריים. עוד לפני יציאת האלבום יצא תקליטון עם שני שירים - "שני תפוחים" כנכתב בידי אהוד מנור ו"אני הולך לאן שאן" שכתב יהונתן גפן אודות ונשכח עם השנים (בספרו "חומר טוב" סיפר גפן שהשיר נכתב על אהובה שהכיר בבריטניה, בחורה נוצריה מדנמרק בשם אן). גרי אקשטיין שכתב בעקבותיו כבדיחה את השיר - "אני הולך לבית שאן" זכה להצלחה גדולה. שני שירים אלו נכללו באלבום הבכורה שיצא מספר חודשים לאחר מכן.
מבין שירי האלבום, בלטו השירים "אין מדינה לאהבה" שבוצע גם על ידי זוהר ארגוב, נורית גלרון וארקדי דוכין, ו"זוהי הדרך שלי" שנכתב בידי מעריץ בן 13 בשם מאיר (ברק) ברקוביץ'.
בנוסף בוצעו גם שני דואטים עם אילנה רובינא - "מעשה כשפים" ו"שב בצד", שני שירי יהונתן גפן שלא עברו את הצנזורה דאז בשל אזכור מיניות וסמים - "אחד ועוד אחד" ו"סלואו מושן", ושני שירים נוספים - "המנהיג (נלך בעקבותיו)" שכתב מנור ו"למעלה ולמטה" - שהיה שיתוף הפעולה הראשון עם התמלילנית מירית שם אור, שעתידה לכתוב לו רבים מלהיטיו הגדולים ולהיות אשתו ואם בנותיו.
שני השירים הנותרים של האלבום היו שני שירים מתוך המחזמר שיער - "יש לי חיים" ו"אנה אפנה?".