אם formula_1 הוא מרחב מדיד, אוסף כל המידות המרוכבות עליו מהווה מרחב וקטורי מעל formula_37 תחת פעולות חיבור וכפל בסקלר נקודתיות, כלומר formula_102 ו-formula_103 לכל שתי מידות מרוכבות formula_104 ולכל סקלר קומפלקסי formula_105. ההעתקה formula_106 מגדירה נורמה על מרחב זה והופכת אותו למרחב בנך, אשר לעיתים מסומן formula_107. אם formula_69 הוא מרחב טופולוגי האוסדורף וקומפקטי מקומית ו-formula_5 היא אלגברת בורל שלו, אוסף כל המידות המרוכבות הרגולריות עליו הוא תת-מרחב סגור של formula_107 ולמעשה משפט ההצגה של ריס אומר שתת-מרחב זה הוא איזומורפי (במובן של איזומטריה ליניארית) ל-formula_75.
מכס מגן
מכסי מגן
תוכנית 17
תוכנית 17 (בצרפתית: Plan XVII) הייתה תוכנית הלחימה האסטרטגית של צרפת אל מול גרמניה בתחילת המאה ה-20, כפי שהייתה אמורה להתבטא במלחמה בין שתי המדינות. התוכנית אומצה על ידי המטה הכללי הצרפתי בשנת 1913, והייתה למעשה תוכנית מתאר לניוד כוחות וריכוזם יותר מאשר תורת לחימה.
רקע.
בעקבות ההפסד הצרפתי במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1871, החל הצבא הצרפתי להסתגל למאזן כוחות חדש באירופה. עלייתה של הקיסרות הגרמנית מעברו המזרחי של נהר הריין, יחד עם אובדן חבלי אלזס-לורן, החלישו בצורה משמעותית את מעמדה האסטרטגי של צרפת.
בשנת 1898 אימץ המטה הכללי הצרפתי את תוכנית 14, שהתאפיינה באסטרטגיה מגננתית לאורך גבול צרפת-גרמניה בשל נחיתותו המספרית של הצבא הצרפתי. בנוסף, התוכנית כללה פיתוח של תשתית מסילות ברזל לאור היכולת הגרמנית לניוד הכוחות ולפריסתם, במיוחד של כוחות המילואים, אשר ניכרה במלחמת צרפת–פרוסיה. למרות זאת, התוכנית לא התייחסה לסוגיית מספר חיילי המילואים בחזית.
בשנת 1903 אימצו הצרפתים את תוכנית 15, שאף שעדיין הייתה מגננתית באופייה, היא כן עשתה שימוש במערכי המילואים, אם כי בתפקיד משני. במרץ 1909 התקבלה תוכנית 16, ששמה דגש חזק יותר על מתקפה גרמנית דרך בלגיה.
במקביל לתוכניות הצרפתיות, התגבשה תוכנית הלחימה הגרמנית, תוכנית שליפן, שטענה כי על הגרמנים לאגף את פריז מימין (מערב) ולמשוך את הצבא הצרפתי באלזס-לורן, ובכך ללפות את הצבא הצרפתי בתנועת מלקחיים, תוך כיתור פריז.
עיקרי התוכנית.
בשנת 1913 הציע הגנרל ז'וזף ז'ופר, רמטכ"ל הצבא הצרפתי, את תוכנית 17, אשר נהגתה על ידי פרדיננד פוש. בניגוד לתוכניות אסטרטגיות אחרות, הייתה תוכנית זו תוכנית לריכוז כוחות עם הוראות לכמה אפשרויות התקפה עבור כל ארמייה, ללא תורת לחימה סדורה וללא מטרות נתונות, במטרה לאפשר גמישות בעניין מתקפה דרך בלגיה, או מן העבר השני, דרך לורן. זאת כחלק מהיותה של התוכנית תוכנית תגובה כנגד מתקפה גרמנית שאת פרטיה לא צפו הצרפתים מראש.
מתוך מחשבה וידיעה שהגרמנים ישקיעו כוחות ומאמצים באיגוף מימין, הייתה המגמה הכללית של הצרפתים לפרוץ לעבר נהר הריין ולבודד את הכנף הימנית הגרמנית. על מנת להשיג מטרה זו, הוצבו חמש הארמיות הצרפתיות לאורך גבולה הצפוני-מזרחי של צרפת עם גרמניה ושליש מגבולה עם בלגיה. בגזרת שני השלישים הנותרים של הגבול עם בלגיה לא הציבו הצרפתים כוחות.
בנוסף, התבססה התוכנית על ה"אלאן" (élan), רוח הגייסות של הצבא הצרפתי. האלאן שאבה את כוחה, בין היתר, מזיכרון אובדן חבלי אלזס ולורן ב-1871.
יישום התוכנית.
כאשר הכריזה גרמניה מלחמה על צרפת ב-1914, החלה צרפת להוציא לפועל את תוכנית 17 עם ארבעה מהלכים שהיו חלק מהמערכה על הגבולות: קרב מילוז, קרב לורן, קרב הארדנים וקרב שרלרואה. יישום התוכנית התבטא במתקפה צרפתית על אלזס-לורן, אך ההגנה הגרמנית על אזור זה הייתה חזקה מהמצופה וה"אלאן" התבררה כחסרת משמעות יותר ויותר במלחמות בין צבאות מודרניים וענקיים של מדינות מתועשות.
תוך מספר שבועות, חזרו הצרפתים לעמדות הפתיחה שלהם, בעודם סופגים אבדות רבות. במקביל, התקדמו הגרמנים לתוך בלגיה וצפון צרפת ואף איימו על פריז, אך היעדר תיאום בין הארמיות הגרמניות אפשר לצרפתים ולבריטים להתארגן מחדש ולבלום את המתקפה הגרמנית בקרב על המארן.
ברנדי שטוק-84
איחוד האמירויות הערביות במשחקים האולימפיים
איחוד האמירויות הערביות משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
הישגיהם של ספורטאי האמירויות במשחקים היו דלים למדי, עד אולימפיאדת אתונה (2004). במשחקים אלה זכה הקלע אחמד אל מכתום במדליית הזהב בירי בצלחות חרס כפולות, וסיים במקום הרביעי בתחרות הירי בצלחות חרס בודדות. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים אל מכתום במקומות השביעי והשלושים, בהתאמה, אך בכל זאת היה הספורטאי המצליח ביותר מבין ספורטאי האמירויות במשחקים אלה. נושאת הדגל במשחקים אלה הייתה הנסיכה מאיתה אל מכתום, בתו של מוחמד בן ראשיד אל מכתום, לימים ראש ממשלת האיחוד ואמיר דובאי. אל מכתום השתתפה בתחרויות הטאקוונדו והודחה בסיבוב הראשון. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ייצגו את איחוד האמירויות שלושה ג'ודאים ילידי מולדובה. אחד מהם, סרז'יו טומה, זכה במדליית ארד, שהייתה למדליה האולימפית השנייה של איחוד האמירויות.
איחוד האמירויות הערביות מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
פארק בגין (הרי ירושלים)
לייב מוסקוביץ
לייב מוסקוביץ (נולד ב-1955) הוא פרופסור לתלמוד ששימש כראש החוג לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן. תרומתו העיקרית היא לחקר התלמוד הירושלמי.
ביוגרפיה.
מוסקוביץ נולד וגדל בארצות הברית, ולמד לימודי לטינית, יוונית ותולדות עם ישראל בישיבה אוניברסיטה. את עבודת הדוקטור שלו כתב בהדרכת פרופ' יעקב זוסמן, באוניברסיטה העברית בירושלים.
החל משנת ה'תש"ן מלמד מוסקוביץ באוניברסיטת בר-אילן ובבית מורשה בירושלים. תחומי המחקר שלו מתמקדים בחקר התלמוד הירושלמי (נוסח, עריכה ופרשנות) ובחקר תולדות ההלכה. מוסקוביץ עוסק רבות בכתיבה מדעית וחבר במערכות של כתבי עת ושיפוט מדעי של כתבי עת מדעיים שונים. בין היתר חבר בוועדה המייעצת לפרויקט השו"ת, בדבר ספרים ותחומים שיכללו בו.
תחום המחקר המרכזי בו הוא מתמקד, החל מעבודת הדוקטור ועד היום, הוא ניסיון להגדיר הגדרה מדויקת של כל מונחי המפתח בתלמוד הירושלמי. בתלמוד הבבלי והירושלמי יש מילות מפתח שמשמשות כ"תמרורים" בסוגיה: פתיחה לקושיה, פתיחה לתירוץ, פתיחה למובאה מדברי תנא, פתיחה למובאה מדברי אמורא, הכרעה הלכתית בסיכום הסוגיה, ועוד. בלימוד הירושלמי שוררת מבוכה רבה לעיתים קרובות, האם משפט מסוים הוא קושיה או תירוץ, וכדומה. פעמים רבות הלומד יודע רק מה הנושא המדובר, אבל מסקנת הסוגיה עשויה להתפרש באופנים הפוכים לחלוטין. לכן יש חשיבות עליונה להגדרה מדויקת של המושגים (בעיקר על רקע העובדה שהיו מפרשני הירושלמי שהתאימו את הפרשנות באופן אוטומטי למינוחי הבבלי, הידועים ומוכרים יותר). ספרו, "הטרמינולוגיה של הירושלמי - המונחים העיקריים", מהווה מילון מקיף של המונחים העיקריים והנפוצים בירושלמי, דן בהגדרת כל ערך, במופעיו השונים, ומשמעויותיו השונות, בהתייחס לכל מופעיו בתלמוד, ולספרות מחקרית ענפה הקשורה בו. ספר זה מהווה פריצת דרך של ממש, ומאפשר לימוד שיטתי ומסודר של הירושלמי באופן שהיה שמור למעטים בלבד עד היום.
הפרעה פוסט-טראומתית
ניקולאי ירושנקו
בית חרושת &quot;האחים שלוש&quot;
חמישיית פסנתר של דבוז'אק
בתי חינוך עממיים
בתי חינוך עממיים (אנגלית: Folk high school; דנית: Folkehøjskole; פינית: kansanopisto ,työväenopisto או kansalaisopisto; גרמנית: Volkshochschule ,Heimvolkshochschule; נורווגית: Folkehøgskole; שוודית: Folkhögskola) הם מוסדות חינוך לנוער ולמבוגרים אשר אינם מעניקים תארים אקדמאיים.
מוסדות אלו מצויים לרוב במדינות הנורדיות, וגם בגרמניה ואוסטריה. את הרעיון הגה המשורר ואיש הדת הדני ניקולאי גרונטוויג (1783-1872) שהושפע מהמרקיז דה קונדורסה ועבודותיו במתקופת המהפכה הצרפתית, שהשפיעה באופן ישיר על החינוך הפופולרי בצרפת.
למרות השם הדומה והמטרות הדומות למדי, קיים שוני בין המוסדות בגרמניה ובשוודיה לבין המוסדות המסורתיים בדנמרק ובנורווגיה. בגרמניה ושוודיה המוסדות הקרויים "בתי חינוך עממיים" קשורים יותר למוסדות אקדמאיים ולמעשה מהווים מעין "אוניברסיטה עממית", בעוד בדנמרק ונורווגיה קיימים גם מוסדות הקשורים לאוניברסיטאות וגם מוסדות שהם חלק ממסורת חינוכית עממית נפרדת. קיימות עוד מדינות שהושפעו מרעיונות "החינוך הפופולרי" של גרונטוויג. במספר מדינות באפריקה, בארצות הברית, בהודו ואף בישראל הוקמו מספר בתי חינוך לפי עקרונות אלו.
היסטוריה.
גרונטוויג נחשב להוגה רעיון בתי החינוך העממיים. הוא הושפע בעת ביקוריו באנגליה מהחינוך הפנימייתי האנגלי, אך ברעיונותיו שם דגש רב על מה שהגדיר כ"חינוך פופולרי" ו"נאורות". הרעיון המרכזי היה לשפר את החינוך בשכבות האוכלוסייה החלשות, בדגש על התפתחות אישית. גרונטוויג האמין בחינוך מילולי מאוד וברעיון "המילה החיה". בתי החינוך העממיים עסקו בעיקר בתחומי השפה וידיעת קרוא וכתוב, היסטוריה של המולדת, החוקה והחקלאות המקומית, בשילוב עם שירי עם וחינוך בעל אופי נוצרי.
בית החינוך הראשון הוקם בשנת 1844 בעיירה הדנית רודינג (Rødding). עם זאת הוא קיבל אופי "אריסטוקרטי" למדי משום שרוב נרשמיו היו בני האיכרים והפקידים העשירים במקום.