בשנת 1968 הייתה הסורבון מרכזה של מהפכה תרבותית שנודעה כ"מהפכת הסטודנטים". בעקבות מהפכה זו נסגרה האוניברסיטה. הממשלה הצרפתית, והנשיא פומפידו בראשה, הקימו את אוניברסיטת פריז VIII ביער ונסן כפתרון לשאיפת הסטודנטים ליחס אישי ולקשר חם בינם ובין המרצים. קמפוס זה נהרס כעבור כאחת עשרה שנים והועבר לפרוור סן-דני.
הפעם השלישית בה נסגרה האוניברסיטה הייתה ב־2006, לאחר הפגנות סטודנטים נגד חוקי העבודה החדשים בצרפת, שבמהלכן השחיתו סטודנטים את רכוש האוניברסיטה, ניפצו חלונות והשחיתו פריטים היסטוריים בני מאות שנים.
לאחר חלוקת האוניברסיטה לשלוש עשרה אוניברסיטאות נפרדות הפך הקמפוס הוותיק של האוניברסיטה, שנמצא ברובע הלטיני, הרובע החמישי של פריז, למשכן הרקטור של כל האוניברסיטאות.
אוניברסיטאות פריז כיום.
שלוש עשרה האוניברסיטאות אשר הרכיבו בעבר את אוניברסיטת פריז הן:
Windows NT 3.1
קטיף (סעודיה)
הרי אלטאי
אלטאי או הרי אלטאי (באלטאית: Алтай туулар; ברוסית: алтайские горы; במונגולית: Алтай уул; בסינית: 阿尔泰山脉) הם רכס הרים במרכז אסיה, בגבול רוסיה, סין, מונגוליה וקזחסטן המכסים חלק גדול משטח הרפובליקה האוטונומית אלטאי שברוסיה. מקור מי הנהרות אוב והאירטיש ברכס הרים זה. בגבול הדרום מזרחי, מתמזגים ההרים עם מדבר גובי.
הרי האלטאי ידועים בתור מקום הולדתם של העמים הטורקיים.
פירוש השם בשפות הטורקיות הוא "אל"-זהב ו-"טאו"-הר, כלומר, "הר הזהב".
התפלגות ההרים.
את הרי האלטאי ניתן לחלק לשלושה רכסי הרים שונים:
אתרים ארכאולוגים.
בחודש אפריל 2016, נמצאה מומיה באלטאי המונגולית ותוארכה למאה ה-6 לספירה. לטענת החוקרים, אתר הקבורה בו נמצאה המומיה ייחודי בשל היותו אתר הקבורה הטורקי היחידי בו נשתמרו הממצאים במלואם. החפצים שנשתמרו באתר עשויים ללמד את החוקרים אודות הפולחן והדת בקרב עמי האזור.
מורשת עולמית.
הרי אלטאי נחשבים בדרך כלל כאחד האזורים היפים ביותר של סיביר, בין השאר משום שהתעשייה עדיין לא הגיעה לאזור.
הרי האלטאי
גליץ'
גליץ' (באנגלית: Glitch) הוא ז'אנר במוזיקה אלקטרונית ניסיונית (אקספרימנטלית) אשר התפתח בשלהי שנות ה-90. הסגנון המוזיקלי של הגליץ' מאופיין באווירה מהורהרת ואיטית, ובצלילים שהם תוצרי לוואי ווקאליים של תפקוד לקוי של אלקטרוניקה ספרתית ומכשירים חשמליים, כאלו הנגרמים למשל מבאגים, קריסת מערכות, רעשי חומרה, שגיאות מערכת, "קפיצות" בניגון דיסקים ודיסטורשן דיגיטלי, וגם ממכשירים חשמליים כמו מכשירי פקס ומודמים.
על אף שמדובר בז'אנר מודרני, המקורות האסתטיים של הסגנון נמצאים עוד במניפסט "אמנות הרעש" שכתב לואיג'י רוסולו בשנת 1913, הדן בחשיבותה של המוזיקה האלקטרונית כאמצעי לכינון מחדש של המוזיקה בעידן הפוטוריסטי, והיה הבסיס למוזיקת נויז. המגזין האמריקאי "Computer Music Journal" פרסם בשנת 2000 מאמר מאת מלחין המוזיקה האלקטרונית קים קאסקון, בו עשה קאסקון שימוש במושג "פוסט-דיגיטל" על מנת לתאר ניסויים מוזיקליים שונים הקשורים לאסתטיקה של הגליץ'. קאסקון היה הראשון שהתייחס לגליץ' כתת-ז'אנר של מוזיקה אלקטרונית.
להקות ואמנים רבים מז'אנרים שונים עושים שימוש באלמנטים של גליץ' (למשל ביורק, קוקורוזי, אדם, מום, נוטוויסט, גליצ' מוב אמילי בלו ואחרים), ושימוש זה הוא מהמאפיינים הבולטים של הפולקטרוניקה.
שכר חציוני
השכר החציוני הוא מדד סטטיסטי המשמש אומדן לרמת השכר במשק. השכר החציוני הוא רמת השכר אשר מחצית מהעובדים משתכרים יותר ממנה ומחציתם פחות ממנה.
החשיבות והשימוש בשכר החציוני.
השכר החציוני הוא אחד המדדים המקובלים להערכת רמת השכר באוכלוסייה.
אומדן נוסף המקובל לשימוש הוא השכר הממוצע. היתרון של שימוש בשכר הממוצע הוא היותו קל לחישוב.
היתרון בשימוש בשכר החציוני הוא לצורך ייצוג רמת השכר המאפיינת את מעמד הביניים, בעיקר בחברות שבהן יש פערי ההכנסות, או ערכי קיצון משמעותיים (ראו גם חריג חשוד טעות).
במדינת ישראל כמו במדינות מערביות רבות נהוג להשתמש במדד החציוני לצורך חישוב קו העוני. השימוש בשכר הממוצע רווח לצורך הצמדות שכר, גמלאות וקצבאות.
מדידת השכר החציוני.
השכר החציוני נגזר מחלוקת כל המשכורות במשק לעשירוני שכר. הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מפרסמת בכל שנה "סקר הוצאות משקי בית" הכוללים גם נתונים על אודות רמות השכר, שמהם ניתן לגזור את החציון. הנתונים מתייחסים בדרך כלל לשכר החודשי ברוטו, אולם בעולם נפוצה גם ההתייחסות לשכר החציוני השעתי, היומי, השבועי או השנתי, בהתאם לחישובי תקופות שכר שונות, במשקים השונים.
השכר החציוני בישראל.
בשנת 2018, מחצית מהשכירים במשק השתכרו עד 7,988 שקל ברוטו בחודש.
בעבר השכר החציוני בישראל התפרסם על ידי ביטוח לאומי אחת לשנתיים בסקר תקופתי ששמו "שכר והכנסה מעבודה לפי יישוב ומשתנים כלכליים שונים". כמו גם בידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בסקר "הכנסות של בני 15 ומעלה" לוח הכנסה ברוטו לשכיר, לפי נפת מגורים ומין.
השכר החציוני ל־2012 שפרסם הביטוח הלאומי היה נמוך ב־8% מהנתון המקביל שפרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ולפיו בשנת 2013 היה השכר החציוני ברוטו 6,578 ש"ח בחודש. בשנת 2012, בפילוח בין נשים לגברים היה השכר החציוני לגברים 7,774 ש"ח בחודש ולנשים, 5,489 ש"ח בחודש. חלק מההבדל בין נשים לגברים נבע מהבדל במספר שעות העבודה הממוצע בשבוע - 44.9 שעות לגברים ו-35.8 שעות לנשים.
בשנת 2014 הגיע השכר החציוני לפי נתוני הלמ"ס ל-7,927 ש"ח לגברים, 5,715 ש"ח לנשים, וסך הכל ל-6,707 ש"ח. לפי חישובי המוסד לביטוח לאומי הגיע השכר החציוני ב-2014 ל-6,426 ש"ח. בשנת 2018, עמד השכר החיצוני על 7,270 ש"ח לחודש.
השוואת השכר החציוני במדינות שונות.
בטבלה להלן נתונים אודות השכר החציוני השבועי (מתורגם ומוצג במטבע היורו לצורך השוואה), לשנת 2008 במדינות נבחרות:
הים הצפוני
הים הצפוני הוא ים שולי של האוקיינוס האטלנטי, הגובל בממלכה המאוחדת, בנורווגיה, בדנמרק, בגרמניה, בהולנד ובבלגיה. אין להתבלבל בינו לבין ים הקרח הצפוני המכונה גם הוא לעיתים "הים הצפוני".
גאוגרפיה.
הים הצפוני גובל באיי אורקני ובחוף המזרחי של בריטניה במערב, בצפון אירופה ובמרכזה במזרח ובדרום, ובדרום מערב, מעבר למיצרי דובר, הים הצפוני מתחבר לתעלת למאנש המתחברת לאוקיינוס האטלנטי. במזרח, הים מתחבר ל דרך סקאגרק וקטגט, מיצרים צרים המפרידים בין דנמרק לנורווגיה ושוודיה. מצפון, הוא גובל באיי שטלנד ומתחבר ל, ים שולי באוקיינוס הקרח הצפוני.
שטחו של הים הוא כ-430,000 קמ"ר. עומקו הממוצע הא כ-94 מ' ועומקו המרבי הוא 660 מטר. אורכו הממוצע הוא יותר מ-970 ק"מ ורוחבו הממוצע 580 ק"מ. מסביב לשולי הים הצפוני נמצאים ארכיפלגים גדולים, כולל שטלנד, אורקני ואיי פריז.
גאולוגיה.
בתקופות קדומות היווה חלק מאדן היבשה שחיבר את בריטניה עם יבשת אירופה. הים הצפוני הנוכחי נוצר לפני כ-12,000 שנה, כאשר עם תום עידן הקרח האחרון עלה מפלס פני הים באופן משמעותי.
היסטוריה.
מעגן סקפה פלו, המקושר לים הצפוני, שימש כבסיס הצי המלכותי הבריטי במלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 התגלו בים הצפוני עתודות גדולות של נפט וגז טבעי. מדינות אירופה החלו, לאחר משבר האנרגיה העולמי של שנות ה-70 של המאה ה-20, להפיק בים נפט וגז למרות העלות הגבוהה, כדי להפחית את תלותן באופ"ק. במשך השנים, נורווגיה היא מפיקת הנפט העיקרית בים הצפוני, ואחר כך הממלכה המאוחדת שכילתה את רוב עתודות הנפט שלה בים עד שנות ה-2000.
החל משנת 2001, קבוצת דלק הישראלית, מעורבת בהפקת נפט בים הצפוני. בשנת 2018 הפיקה כ-80,000 חביות ביום.
לנה הידי
לינה קת'רן הידי (באנגלית: Lena Kathren Headey; נולדה ב-3 באוקטובר 1973) היא שחקנית אנגלייה. היא מוכרת בעיקר בזכות תפקידה כסרסיי לאניסטר בסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" של רשת HBO המבוססת על סדרת הספרים של ג'ורג' ר. ר. מרטין, "שיר של אש ושל קרח". על תפקידה בסדרה, הייתה מועמדת חמש פעמים לפרס אמי לשחקנית משנה בסדרת דרמה ואף לפרס גלובוס הזהב.
רקע.
הידי נולדה בהמילטון שבאי ברמודה להורים אנגליים, סו וג'ון הידי. אביה היה צוער שהוצב שם על ידי משטרת יורקשייר. כשהייתה בת 8 חזרה המשפחה לאנגליה והתמקמה בכפר "שלי" שבמערב יורקשייר. חוויית המשחק הראשונה של הידי הייתה כתלמידה במכללת שלי, ובגיל 17 הופיעה בהפקה בית-ספרית בתיאטרון המלכותי הלאומי של בריטניה, שם התגלתה וקיבלה את תפקידה הראשון לסרט "ארץ המים" בשנת 1992.
היא התחתנה עם המוזיקאי פיטר לאורן ב 2007 והתגרשה ממנו ב-2013. יש לה בן שנולד ב-2010. ב-2015, הכריזה על הריונה השני וב-10 ביולי אותה שנה ילדה את בתה.
קריירה.
תפקידים מוקדמים.
את פריצתה הראשונית בתחום עשתה הידי בגיל 17 אחרי שגילה אותה סוכן ליהוק בעת הופעתה בתיאטרון המלכותי הלאומי של בריטניה, לקח את תמונתה והציע לה להיבחן. מאוחר יותר, היא קבלה תפקיד משני בסרט הדרמה "ארץ המים", בו היא קיבלה את ההזדמנות לשחק ליד שחקנים וותיקים בתעשייה. שנה לאחר מכן הופיעה בדרמה הרומנטית "שארית היום" בכיכובם של אנתוני הופקינס ואמה תומפסון, שהייתה מועמדת ל-8 פרסי אוסקר.