בתליית סופרמן, הגוף נתלה הפוך לתליית קומה, הווים ממוקמים בחלק האחורי של הרגל לרוב בשני טורים כך שהנתלה תלוי עם פניו כלפי מטה. תלייה מסוג זה נקראת סופרמן בשל הדמיון הקיים בינה לבין סופרמן בעת מעופו.
אחר.
קיימות גרסאות נוספות של התלייה אשר בהן ננעצים בין וו אחד לתריסר ווים. פוזיציית לידה מחדש מתבצעת עם ארבעה עד שישה ווים אשר ננעצים בגב והגוף בתנוחה עוברית עם פנים למטה. פוזיציות אחרות כוללות תלייה מהשוקיים, ברכיים ואף הישבן. קיימת גם אפשרות להתלות מהפנים. בתליית מלאך ננעצים שמונה ווים בגב ולגוף נוצר קו מתאר של מלאך.
קישורים חיצוניים.
https://www.ynet.co.il/entertainment/article/rkVDjiFHu#autoplay
הומן סספנשן
הפלישה הצרפתית לאי וייט
הפלישה הצרפתית לאי וייט הייתה נחיתה מן הים של חיל משלוח צרפתי בחוף הדרום-מזרחי של האי וייט ביולי 1545, במהלך המלחמות האיטלקיות. האנגלים הצליחו להדוף את ההתקפה, וניסיון הצרפתים להשתלט על האי נכשל.
מהלכה ותוצאותיה.
הצרפתים התקיפו את האי פעמים אחדות במהלך תולדותיו. מטרת הפלישה של שנת 1545 הייתה להשתלט על האי ולהשתמש בו כקרש קפיצה להנחתת חילות משלוח בחופי אנגליה גופה. הצי הצרפתי, בפיקודו של קלוד ד'אנבול, עלה אומנם במספר אוניותיו על הצי האנגלי, אך הקרבות שניטשו בין שני הצדדים (כולל קרבות סולנט ובונצ'רץ') הסתיימו ללא הכרעה. ברם, מאחר שהתקפת הצרפתים נהדפה, נחשב המאורע לניצחון אנגלי, אם כי תוך אבדות כבדות ובהן טביעת הקאראק "מרי רוז" בקרב סולנט. הידיעות על העימות מעטות, ותיאורים אחדים גורסים כי הצרפתים הובסו די בנקל בכל אחד מן הקרבות.
תוכנית הצרפתים הייתה להנחית כוח אחד במפרץ וייטקליף, שיחצה את במברידג' דאון ויתקיף את סנדאון, וכוח נוסף בבונצ'רץ', שיצעד ויתחבר אתו בסנדאון. הכוח הצפוני יורט בעודו חוצה את גבעת המרעה, אך הצליח להבקיע לו דרך תוך כדי לחימה אל מצודת סנדאון שעל החוף, שהייתה אז בבנייה. שני חלקי חיל המשלוח הצרפתי נהדפו לאחר לחימה עזה. זכר המאורע מונצח על גבי לוח בכפר סיוויו (Seaview), שזו לשונו: "במהלך הפלישה האחרונה לאדמתנו נחתו מאות חיילים צרפתיים בחוף הסמוך. פלישה מזוינת זו נהדפה בלחימה עקובת־דם של המיליציה המקומית ב-21 ביולי 1545".
הכרוניקן הצרפתי מרטין דה בלה כותב על המאורע את הדברים הבאים: "כדי להותיר את כוחות האויב מופרדים זה מזה, נעשתה ההתנפלות מן הים בשלושה מקומות שונים בו זמנית. סניור פייר סטרוסה נצטווה לנחות מתחת למצודה קטנה, בה הציב האויב שלושה תותחים שהתקיפו את הגליאות שלנו באגפן, ואשר בה נמצאו חיילים רגלים אחדים מבני האי. כשראו את עוז רוחם של אנשינו, נטשו את המצודה ונסו דרומה כשהם תופסים מקלט בחורשה סמוכה. אנשינו רדפו אחריהם, הרגו אחדים מהם והעלו באש את בתי התושבים בסביבה...".
בתיאור מאוחר יותר של סר ג'ון אוגלנדר נכתב כי "...הם נחתו בשלושה מקומות נפרדים בעת ובעונה אחת, כשמטרתם לפצל את כוחותינו. פייר סטרוסה נחת בסיינט הלנס, שם ניצבה מצודה קטנה, והדף את אנשינו, שעזבו את המצודה, אל החורש. לה סניור דה טה, מפקד הרגלים, נחת בבונצ'רץ', שם נתלקחה לחימה עזה בינם לבינינו, ורבים היו ההרוגים בשני הצדדים...".
הצרפתים נחתו, כפי הנראה, במקומות בלתי מוגנים, ואז תקפו את ביצורי האנגלים מצדם הפונה ליבשה. במפרץ וייטקליף ובבונצ'רץ' הם מיהרו לתפוס עמדות שליטה גבוהות. אלא שהאנגלים ציפו להם, ובשני המקומות הקדימו הכוחות המקומיים ותפסו את אותן עמדות.
בבונצ'רץ' נחתו הצרפתים ללא כל קושי במפרץ הנזירים, אך נתקלו בקושי להבקיע לעצמם דרך החוצה ממה שמוכר בשם "מרגלות הצוק". הפתרון שמצאו – כפי הנראה הודות להיכרות מעטה של המקום – היה לטפס במעלה המדרונות התלולים של סיינט בוניפס ובונצ'רץ' דאונס, המתנשאים לגובה 210 מטרים. למגינים, שתפסו עמדות בראש הגבעה, היה אפוא יתרון ניכר.
היידי מוהר
היידי מוהר (באנגלית: Heidi Mohr; 29 במאי 1967 - 7 בפברואר 2019) הייתה כדורגלנית גרמנייה ששיחקה בעמדת החלוצה. מוהר נחשבת לאחת מהכדורגלניות הגרמניות הטובות בכל הזמנים, וב-1999 נבחרה לכדורגלנית המאה באירופה.
קריירה.
היידי מוהר נולדה בויינהיים, וגדלה יחד עם עוד ארבעה אחים ושתי אחיות. הקשר הטוב עם אחיה גרם לה להתקרב לכדורגל, וכבר בגיל 15 היא התחילה לשחק בקבוצות המקומיות של אזור מגוריה - באדן-וירטמברג. בגיל 18 התגלתה על ידי מאמן נבחרת גרמניה, גרו ביסנץ, במהלך משחק ידידות של המחוז. ב-19 במאי 1986, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת במשחק נגד נורווגיה. חודשיים לאחר מכן, במהלך משחק נגד איסלנד, היא כבשה את שערה הראשון בנבחרת.
בקיץ 1989 אירחה מערב גרמניה את אליפות אירופה שנערכה בפעם השלישית בתולדותיה. משחק הגמר של הטורניר שנערך מול קהל של 22 אלף צופים באוסנבריק הפגיש את שתי הנבחרות הטובות באירופה, גרמניה ונורווגיה. גרמניה עמדה בציפיות של אוהדיה, הביסה את הנורווגיות 1–4, וזכתה באליפות בפעם הראשונה אי פעם. מוהר זכתה לכבוש את השער השלישי במשחק.
עם הקמת הבונדסליגה לנשים ב-1990, הצטרפה מוהר לקבוצת טוס נידרקירשן. בעונה הראשונה של הליגה, סיימה נידרקירשן במקום השלישי ואילו מוהר סיימה כמלכת השערים של הליגה עם 36 שערים. בסוף אותה שנה, השתתפו מוהר ונבחרתה בשני טורנירים בינלאומיים - אליפות אירופה שנערכה בדנמרק וגביע העולם שהתקיים בפעם הראשונה אי פעם. באליפות אירופה סיימה מוהר כמלכת השערים של הטורניר (4 כיבושים) והובילה את גרמניה לזכייה בפעם השנייה ברציפות. אל גביע העולם הגיעה גרמניה כאחת מהפייבוריטיות לזכייה, אך הודחה בחצי הגמר על ידי ארצות הברית. מוהר כבשה שבעה שערים בטורניר וסיימה כסגנית מלכת השערים אחרי מישל אקרס.
בעונת 1992/93, סיימה מוהר בפעם השלישית ברציפות כמלכת השערים של הליגה והצליחה להוביל את נידרקירשן לאליפות ראשונה בתולדותיה. באליפות אירופה שנערכה באותה שנה, סיימה גרמניה במקום הרביעי, כשמוהר כובשת את שער הניחומים בהפסד לנבחרת איטליה בחצי הגמר. בשתי העונות הבאות, סיימה מוהר כמלכת השערים של הליגה ובכך סגרה חמש שנות מלכות רצופות (141 שערים בסה"כ). למרות זאת, היא לא הצליחה לזכות בעוד אליפויות מדינה.
ב-1995, היא הייתה שחקנית מפתח בסגל הנבחרת הגרמנית שנסע לגביע העולם שנערך בשוודיה. היא כבשה שלושה שערים במהלך הטורניר, אך גם הפעם גרמניה לא הצליחה לקטוף את התואר. הנבחרת הפסידה במשחק הגמר 0–2 ליריבתה המרה, נורווגיה. שנה לאחר מכן, השתתפה מוהר בטורניר הבינלאומי האחרון שלה. היה זה טורניר הכדורגל של אולימפיאדת אטלנטה - האולימפיאדה הראשונה אי פעם שנערכו בה משחקי כדורגל לנשים. מוהר כבשה שער אחד במהלך הטורניר, ואילו גרמניה לא הצליחה לעבור את שלב הבתים. זמן קצר לאחר מכן, ב-29 בספטמבר נגד איסלנד, שיחקה מוהר את משחקה האחרון בנבחרת גרמניה. במשחק עצמו ניצחה גרמניה 0–4, ומוהר אף כבשה את אחד השערים. בעשר שנים שבהן שיחקה בנבחרת גרמניה, היא כבשה 83 שערים ב-104 הופעות.
נפטרה ב-7 בפברואר 2019 לאחר מאבק במחלת הסרטן.
שתיים דובים
שתיים דובים הוא רומן מאת הסופר הישראלי מאיר שלו, שיצא לאור בשנת 2013. מקור שמו של הספר בסיפור אלישע והדובים שמתרחש ב. גם ספר זה, בדומה לספרים קודמים שכתב שלו, נסב סביב ההוויה החברתית, החלוצית והחקלאית של התקופה שבטרם הקמת המדינה, של המתיישבים הראשונים במושבים, במושבות ובקיבוצים.
סיפור העלילה.
הספר "שתיים דובים" מתאר את קורותיה של משפחת תבורי, המתגוררת במושבה בכרמל, כפי שבחרה לספרם רות תבורי, המכונה רותה, מורה לתנ"ך בבית הספר התיכון של המושבה, המתגוררת באחוזת המשפחה, היא "חצר תבורי", שבמושבה. הסיפור נסב סביב יחסיה של רות עם סבה, זאב תבורי, אדם קשה ואכזר אשר לחם במלחמת העצמאות, ולו עין אחת, אחיה הבכור, דוביק, חברו הטוב ביותר, איתן, אשר כמוהו שירת ביחידה מובחרת, אשר היה לאהובה ולבעלה ונטע בנה הקטן. במקביל לסיפור אותו מספרת "רותה" לוורדה, חוקרת מגדר בתולדות היישוב, חלק מהעלילה מסופרת גם על ידי "מספר יודע-כל".
בין הפרקים משולבים שלושה סיפורי ילדים שכתבה רותה לבנה נטע: "השור האדיר, העגלה והתות", "האדם הקדמון והאש", "נטע ומלכמוות". הסיפורים מקבילים לעלילת הספר אשר מפרשת את הרקע לסיפורים אלו, אולם כל סיפור כזה עומד בפני עצמו.
כספרים אחרים של מאיר שלו, הספר כתוב בשפה עשירה, שמתובל בה הומור דק וחשיבה פרועה.
רותה המספרת.
כבספרים נוספים של שלו, בא חלק משמעותי מהסיפור מפיו של אחד הגיבורים המשתתפים בעלילה, השתתפות פעילה, כמו ב"שתיים דובים", או השתתפות פסיבית כמו למשל בספרו הראשון: "רומן רוסי". השונה בספר זה הוא שהמספרת היא אישה: רותה. מאיר שלו עצמו מעיד בראיונות, שלא היה לו קל לעצב את סיפורה ושפתה של רותה, המורה לתנ"ך, שצריכה לשלב בשפתה את המיזוג שבין אחת שמתענגת על שפת התנ"ך והשפה העברית, ובין היותה טיפוס שובב, "פרחחית" כלשונו. ברגע שהוא מצא את המשלב המתאים של לשון הגיבורה, היא החלה כאילו לתקשר איתו, והיה לו קל לכתוב מפיה של האישה המיוחדת הזו.
או כפי שמעידה רותה בספר:
במילותיה של רותה יש לא רק הסבר לכתיבתה שלה, אלא לכאורה גם לכתיבתו של שלו את הספר הזה, שמדבר על מעשים שלא תמיד קלים לקליטת הקורא, אך הכתיבה עליהם כאילו מאפשרת להם לעבור סוג מסוים של זיכוך. כי הספר מכיל יצרים עזים, נקמות אפלות, רציחות, נקמת דם - תחושות ואירועים מעבר להתרחשויות הרגילות בספריו.
רותה מעידה על עצמה, שיש לה ראש אחר.
היועצת לביטחון לאומי
דרך החיים