כמו כן, חויבו מורי הנהיגה להתקין מצלמות מיוחדות ברכבם לתיעוד הטסטים בהם יוכלו התלמידים שנכשלו במבחן הנהיגה לצפות על מנת להחליט אם להגיש ערעור.
מטרתה העיקרית של הרפורמה הייתה להפחית את זמן ההמתנה לטסטים ולשפר את רמת הבחינה תוך מתן הזדמנות נאותה לכל התלמידים ליהנות משקיפות מלאה, ממאזן ראוי של בין בוחן לנבחן ומקיומה של אפשרות להפוך את התוצאה של הבחינה במידה והתלמיד הניח את דעת רשות הרישוי.
בנוסף, הרפורמה החדשה גרמה לכך ש-75% מהתלמידים נכשלים בטסט הראשון וממוצע העוברים עומד בין טסט שלישי לרביעי וברפורמה הישנה ממוצע העוברים עמד על בין שני לשלישי.
החל מסוף שנת 2019 התקצר משמעותית זמן ההמתנה לטסט, אך אחוז העוברים בטסט ראשון עדיין נותר נמוך.
ערעור על תוצאות המבחן.
עד יוני 2018 הערעור היה מתבצע בצורה זו: נבחן אשר נכשל בבחינה, וסבור היה כי נהג כשורה או כי הבוחן התנהג בצורה שאינה ראויה והתנהגותו השפיעה על הוגנות המבחן, היה רשאי לערער על תוצאת המבחן בתוך 72 שעות. במקרה של ערעור הנבחן היה צריך לשלוח למשרד הרישוי במחוז את טופס רש"ל 39 המקורי, עליו רשם הבוחן את הסיבות לכישלון במבחן ולהתייחס לנקודות המופיעות בו.
רב-בוחן ראשי היה בודק את הערעור והיה רשאי לקבל או לדחות אותו. אם הערעור התברר כמוצדק, הנבחן היה זכאי למבחן חוזר ללא אגרה, אך בפועל כמעט ולא היו מקרים בהם הערעור התקבל.
ביולי 2018 עקב כניסת הרפורמה החדשה לתוקף, גם אופן הערעור השתנה. תלמיד אשר נכשל בבחינה וסבור כי נהג כשורה, רשאי לגשת למשרד הרישוי ממנו יצא למבחן מעשי, לצפות בסרטון התיעוד של המבחן שצולם על ידי המצלמות המותקנות ברכב, ולהחליט האם ברצונו להגיש ערר. במקרה שבו התלמיד אכן בחר להגיש ערר, הערר ייבדק בתוך שבועיים ויוחלט האם להעניק לו רישיון נהיגה, להעניק לו מבחן מעשי ללא תשלום, או לדחות את הערר.
הקצאה.
עד תחילת שנות ה-70 נקבע התור למבחני הנהיגה בישראל על ידי משרד התחבורה, ישירות לתלמידים. בראשית שנות ה-70 בוצעה רפורמה והתקנים למבחני נהיגה מוקצים מאז למורי הנהיגה אשר קובעים את התור בין התלמידים שלהם. ביוני 2018 יצאה לפועל רפורמה שהוביל שר התחבורה ישראל כץ, וכיום המבחנים המעשיים מבוצעים על ידי חברה חיצונית המעסיקה עובדי קבלן. במסגרת הרפורמה המבחנים מוקצים ישירות לתלמיד, לאחר רישום במערכות משרד הרישוי.
כמו כן במסגרת הרפורמה, התלמיד מקבל מסרון לנייד ובו מופיע האם עבר בהצלחה או נכשל.
לימודי נהיגה בישראל
כאן על פני אדמה
כָּאן עַל פְּנֵי אֲדָמָה הוא שירה של רחל המשוררת, אשר חובר בתל אביב בשנת תרפ"ז 1927.
השיר הולחן על ידי יהודה שרת, ובלחן נוסף שמחבריו אינם ידועים.
משמעות השיר.
"כאן על פני אדמה" הוא שיר הלל המשבח את החלוציות. נושאי השיר הם מאמצי האיתנים הנדרשים מהחלוצים, שליחי האומה, כדי להקים את ההתיישבות החקלאית והעירונית, ולמעשה את החברה היישובית המאורגנת, בארץ ישראל. המאמץ הכביר, מדומה לגלילת "אֶבֶן מִפִּי הַבְּאֵר", כלומר הסרת מחסום ממשאב הקיום החיוני: מים. המשוררת סבורה, ובדומה להגות בני דורה, כי ביצועו של המאמץ החלוצי מחייב אחדות, עקשנות וערנות של רבים - המדומים במילים: "אלף זרועות" - בבת אחת. כמו בשיריה האחרים, ובספרות העברית בכללה, מדמה המשוררת את ארץ ישראל לאישה, על שלל ההתייחסויות המקובלות בתרבות האנושית: אם, או חברה ומאהבת. היא מבקשת ואף מייעצת לקוראיה, שיקנו לעצמם הקשבה אל האדמה, שבה היא רואה בשיר זה "אֵם", המעניקה חיים ומזינה את בניה ובנותיה, בני האדם, ומייצגת ממשות, חמימות ואיתנות; וזאת תחת הסתכלות בשמים, המייצגים כביכול ערכים מופשטים, אולם שלא תמיד בהשגה.
1821 במדע
מדליית ליאו בק
מדליית ליאו בק (באנגלית: Leo-Baeck-Medal, בגרמנית: Leo-Baeck-Medaille) היא מדליה המוענקת החל משנת 1978 על ידי מכון ליאו בק בניו יורק, עבור מאמצים לפיוס במערכת היחסים בין גרמניה ליהדות גרמניה. יש להבחין בין מדליה זו לבין "פרס ליאו בק" הניתן על ידי המועצה המרכזית של יהודי גרמניה.
המדליה על שמו של ליאו בק, רב ומלומד יהודי גרמני, שהנהיג את הקהילה היהודית הליברלית (רפורמית) בגרמניה לפני השואה ובמהלכה.
הארה טקאשי
הארה טקאשי (ביפנית: 原 敬; 9 בפברואר 1856 - 4 בנובמבר 1921) היה פוליטיקאי יפני וראש הממשלה היפנית ה-19. הוא היה ראש הממשלה הראשון ביפן שלא בא ממעמד האצולה או ממעמד הסמוראים, והמוטו הפוליטי שלו היה "פשוט עם וראש ממשלה" (平民宰相, תעתיק: הֶיימין סאישו).
ראשית חייו.
הארה נולד בכפר מוריאוקה שבהאן מוצו (כיום מחוז איווטה) למשפחת סמוראים. הדאימיו של מוצו תמך בשוגון והתנגד לרסטורציית מייג'י, ולפיכך לאחר הדחת שוגונות טוקוגאווה נחשבו תושבי מוצו לאויבי הממשלה. מכיוון שבשנים הראשונות של תקופת מייג'י שלטו בני ההאנים צ'ושו וסצומה בפוליטיקה היפנית, לא מיהר הארה להיכנס לחיים הפוליטיים.
הארה עזב את בית בגיל 15 ועבר לטוקיו. לאחר שנכשל במבחני הכניסה לאקדמיה הימית הקיסרית, החל ללמוד בבית ספר צרפתי-דתי, ושם למד לדבר צרפתית. זמן קצר לאחר מכן החל ללמוד בבית הספר למשפטים של משרד המשפטים היפני (מאוחר יותר עבר לאוניברסיטת טוקיו), אך עזב לפני שסיים.
בגיל 17 הוטבל הארה לנצרות הקתולית, וקיבל את השם "דוד." ב-1875 ויתר הארה על מעמדו החברתי, והפך מסמוראי לפשוט עם. מספר פעמים במהלך הקריירה הפוליטית שלו קיבל הארה הצעות להשיב לו את מעמדו, אך הוא התמיד בסירובו, והסביר שהדבר ינכר אותו בעיני תושבי המדינה, ויקשה עליו להיכנס לבית הנבחרים.
הארה החל לעבוד כעיתונאי ב-1879, אך עזב את עבודתו לאחר שלוש שנים, במחאה על כך שהעיתון שימש שופר למפלגת ריקן קאישינטו של אוקומה שיגנובו.
בירוקרט.
הארה החל לעבוד במשרד החוץ ב-1882, לבקשתו של שר החוץ אינואואה קאורו. לאחר שלמד את השקפותיו של הארה בנוגע לעתידה של יפן, מינה אותו אינואואה לקונסול דיפלומטי בטיינג'ין, ולאחר מכן למזכירו של השגריר היפני בפריז. בהמשך כיהן הארה בתפקיד סגן שר החוץ ושגריר יפן בקוריאה. לאחר מכן עזב את משרד החוץ ושב לעבודתו כעיתונאי למשך מספר שנים, והתמנה למנהל העיתון מאיניצ'י שינבון.
קריירה פוליטית.
הארה שב לפוליטיקה ב-1900, הצטרף למפלגת ריקן סייוקאי, שנוסדה על ידי איטו הירובומי, והתמנה למזכיר הכללי שלה.
הוא התמודד על מושב בבית הנבחרים כנציג מחוז איווטה, וזכה, והתמנה לתפקיד שר התקשורת במהלך כהונתו הרביעית של איטו. בין השנים 1906 ל-1913 כיהן הארה בתפקיד שר הפנים, במספר ממשלות שונות. הארה הכיר את המתיחות הקיימת-תמיד בין נבחרי הציבור לפקידים בירוקרטים, ובמסגרת תפקידו כשר הפנים, פעל לעריכת רפורמות שנועדו להחליש את כוחם של האחרונים. הוא נפטר מביורוקרטים ברמה הלאומית והמקומית, והחליפם באנשים שהיו ראויים בעיניו, וכך יצר מערכת בה פעלו אנשים מוכשרים שהיו יכולים להתקדם בסולם הדרגות, ללא קשר למוצאם או לתארים שלהם.
הארה החליף את סיונג'י קינמוצ'י בנשיאות מפלגת ריקן סייוקאי ב-1914. תקופה זו נקראת , וזאת מכיוון שבתקופה זו נטשה יפן את המערכת הממשלתית שהוקמה לאחר רסטורציית מייג'י, והתקרבה יותר לדמוקרטיה פרלמנטרית. התמיכה במפלגת ריקן סייוקאי עלתה בתקופת נשיאותו של הארה, עד שהייתה למפלגה הגדולה ביותר בדיאט של יפן ב-1917.
ראש הממשלה.
מהומות האורז של 1918 הביאו להדחתו של ראש הממשלה טראוצ'י מסטאקה, והארה החליף אותו ב-28 בספטמבר 1918. הייתה זו הממשלה הראשונה שבראשה עמד אדם מהמעמד הפשוט, ללא תואר קזוקו או מעמד סמוראים. חשוב מכך, הייתה זו הפעם היחיד ביפן של לפני 1945 בה כיהן בתפקיד ראש הממשלה מנהיג המפלגה הגדולה ביותר, ולא אציל, בירוקרט או איש צבא. בנוסף, הוא היה האזרח הראשון ששלט בזרוע צבאית כלשהי, לאחר שהחזיק באופן זמני בתפקיד שר הימייה, בהיעדרו של אדמירל קטו טומוסאבורו, שיצג את יפן בוועידה הימית בוושינגטון.
בשל סירובו להשתמש ברוב שהיה לו בבית הנבחרים על מנת להעניק זכות בחירה אוניברסלית, לא זכה הארה לפופולריות רבה. גישתו הזהירה גרמה אכזבה גם בקרב חוגים ליברלים וסוציאליסטים, שמתחו עליו ביקורת. בנוסף, בשל היותו חבר במפלגה, גם השמרנים, הביורוקרטים ואנשי הצבא לא רכשו לו חיבה.
במהלך כהונתו השתתפה יפן בועידת השלום בפריז, והצטרפה לחבר הלאומים כחברה מייסדת. יפן אף שלחה כוח צבאי לקוריאה, לדיכוי תנועה אנטי-יפנית, אך לאחר חיסול התנועה החלה יפן לנקוט בגישה סובלנית יותר לאוכלוסייה הקוריאנית, בתקווה שהצעד יפחית את הרגשות האנטי-יפניים במדינה.
לאחר דיכוי התנועה נקט הארה בגישה פייסנית כלפי הקולוניות היפניות, ובעיקר כלפי קוריאה. הוא מינה את הפוליטיקאי המתון סאיטו מקוטו למושל קוריאה, הוא הקים מנגנוני שליטה בקולוניות, שבראשיהן עמדו אזרחים ולא אנשי צבא, והתיר מידה מסוימת של חופש תרבותי, למשל לימוד קוראנית והיסטוריה קוראנית בבתי ספר. הוא גם שאף לחזק את השלטון העצמי בקוריאה, כל עוד זאת תישאר תחת שלטון יפני. אף על פי כן, פעולותיו לא תרמו לעלייה בפופולריות שלו, לא בקרב הקוריאנים, ולא בקרב היפנים.
ב-4 בנובמבר 1921 דקר פועל הרכבת הלאומני קונאיצ'י נקאוקה בטקאשי למוות, נקואקה רצח את טקאשי כי האמין שהוא מושחת. קונאיצ'י נשפט למאסר עולם, אך בפועל היה רק 13 שנים בכלא.
1966 בטלוויזיה
בדף זה מצוינים אירועים שהתרחשו במהלך שנת 1966 ונוגעים לעולם הטלוויזיה.
איגלנה
איגלנה (שם מדעי: "Euglena") הוא סוג של פרוטיסט חד תאי. פרוטיסט זה הוא הנחקר ביותר במערכה Euglenozoa, הכוללת 44 סוגים ויותר מ-800 מינים.