הקבוצה נוסדה בשנת 1998 ומשחקת בבית המזרחי של הליגה. הקבוצה מארחת את משחקיה הביתיים באצטדיון ורייזון סנטר אשר בוושינגטון, בירת ארצות הברית (באצטדיון משחקות גם קבוצת הכדורסל וושינגטון ויזארדס וקבוצת ההוקי קרח וושינגטון קפיטלס).
מאז היווסדה, הגיעה הקבוצה לפלייאוף ליגת הנשים 10 פעמים, היא זכתה בתואר הראשון בתולדותיה בעונת 2019 לאחר ניצחון 3–2 על קונטיקט סאן, לאחר שעונה קודם לכן הפסידה לסיאטל סטורם בגמר. בקבוצה שיחקו והתקדמו מספר שחקניות ידועות, בהן שמיק הולדסקלו, אלנה בירד וכריסטן לנגהורן.
סימאו
ג'ון א. סולסטון
מרטיני תפוחים
דן פטרסקו
דניאל ואסילה פטרסקו (ברומנית: Daniel Vasile Petrescu; נולד ב-22 בדצמבר 1967 בבוקרשט) הוא כדורגלן עבר רומני ששיחק בעמדות המגן והקיצוני, וכיום מאמן כדורגל המאמן את קבוצת צ'.פ.ר. קלוז' מליגת העל הרומנית.
פטרסקו ידוע בעיקר בשל תקופותיו בסטיאווה בוקרשט ובצ'לסי עמן זכה בתארים מקומיים ויבשתיים רבים, ונחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים הרומנים בהיסטוריה. הוא שיחק 95 פעמים במדי נבחרת רומניה.
קריירה ככדורגלן.
פטרסקו החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סטיאווה בוקרשט ועבר בין הקבוצות הצעירות השונות. הוא שיחק לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת ב-1986, חודש בלבד לאחר זכיית המועדון בגביע אירופה לאלופות. בעונת 1986/1987 הושאל פטרסקו לקבוצת אולט סקורניסשטי, אך נקרא בחזרה לסגלה של סטיאווה לקראת סיום העונה.
במהלך השנים הבאות היה פטרסקו אחד מהשחקנים החשובים בסטיאווה, וסייע לה לזכות בשתי אליפויות רומניה רצופות בשנים 1988 ו-1989 ובשני גביעי רומניה באותן שנים. הוא הגיע עם הקבוצה להישגים מכובדים גם במסגרות האירופיות, כאשר העפיל עמה לחצי גמר גביע אירופה לאלופות ב-1988 ולגמר הטורניר שנה מאוחר יותר, ב-1989. באותה שנה שיחק פטרסקו לראשונה במדי נבחרת רומניה, אך נעדר מטורניר גביע העולם הסמוך בעקבות פציעה.
ב-1991 עבר פטרסקו לקבוצת פוג'ה האיטלקית, ושיחק במדיה שנתיים במהלכן סייע לה להעפיל לסרייה א'. ב-1993 הוא עבר לגנואה, במדיה שיחק במשך עונה אחת לפני שעבר לקבוצת שפילד ונסדיי האנגלית ששיחקה בפרמייר ליג. במדי שפילד הוא הפגין יכולת מרשימה שמשכה את עיניהם של ראשי צ'לסי, והוא חתם בקבוצה על חוזה לחמש שנים ב-1995.
בתקופתו בצ'לסי היה פטרסקו שחקן קבע בהגנת הקבוצה, והיה שותף לזכייתה בן בגביע האנגלי ב-1997 והן בגביע הפוטבול ליג ובגביע אירופה למחזיקות גביע ב-1998. הוא פתח בהרכב קבוצתו בניצחון על שטוטגרט במשחק הגמר של גביע המחזיקות, וזכה עמה גם בסופר קאפ האירופי בעונה שלאחר מכן. במהלך עונת נקלע פטרסקו לסכסוך עם מאמן צ'לסי ג'אנלוקה ויאלי בעקבות הפסד למנצ'סטר יונייטד, ולא שב לשחק יותר בקבוצה. בסך הכול הוא ערך 171 הופעות וכבש 17 שערים בחמש עונותיו בצ'לסי.
ביולי 2000 חתם פטרסקו בקבוצת ברדפורד סיטי כשחקן חופשי. לאחר חצי עונה בברדפורד, במהלכה כבש שער אחד נגד וסטהאם יונייטד, הוא הועבר לסאות'המפטון במדיה שיחק במשך עונה וחצי. ב-2002 הוא חזר לרומניה על מנת לשחק בה בעונתו האחרונה בקריירה, וחתם בקבוצת נשיונל בוקרשט. משחקו האחרון בקריירה היה גמר הגביע הרומני, בו הפסידה קבוצתו לדינמו בוקרשט.
נבחרת לאומית.
במהלך הקריירה שלו ערך פטרסקו 95 הופעות במדי הנבחרת הלאומית של רומניה וכבש 12 שערים. הוא הופיע לראשונה במדי הנבחרת בשנת 1989 והיה חבר בסגלה במשך 11 שנים, שבמהלכן השתתף בשלושה טורנירים גדולים: מונדיאל 1994, יורו 1996, מונדיאל 1998 ויורו 2000. הוא מדורג כיום במקום החמישי בדירוג ההופעות של הנבחרת בכל הזמנים.
ב-1994 השתתף פטרסקו עם רומניה בגביע העולם הראשון שלו שנערך בארצות הברית, והיה שותף להעפלת הנבחרת לרבע הגמר – הישג השיא בתולדותיה בהשתתפויות במונדיאלים. פטרסקו הבקיע את השער היחיד בניצחון נבחרתו 0:1 על נבחרת ארצות הברית המארחת, שבזכותו העפילה לסיבוב השני של הטורניר מהמקום הראשון בבית. בשלב שמינית הגמר פגשה רומניה את נבחרת ארגנטינה החזקה והצליחה לנצח 2:3, לפני שהפסידה לנבחרת שוודיה בדו-קרב בעיטות עונשין ברבע הגמר. פטרסקו עצמו החמיץ את אחד מהפנדלים המכריעים.
ביורו 1996 היה פטרסקו שותף לכשלונה של רומניה, שהודחה כבר בשלב הבתים לאחר שהפסידה בכל שלושת משחקיה וכבשה שער אחד בלבד. עם זאת, המונדיאל שנערך בצרפת ב-1998 היה מוצלח יותר עבור הנבחרת. פטרסקו כבש את שער הניצחון של קבוצתו מול נבחרת אנגליה, במהלך בו עבר את חבר קבוצתו בצ'לסי, גריים לה סוקס. בזכות הניצחון סיימה רומניה במקום הראשון בבית ולפיכך נמנעה ממפגש עם ארגנטינה בשמינית הגמר, אך הודחה בשלב זה לאחר הפסד בתוצאה 1:0 לנבחרת קרואטיה.
פטרסקו נכלל גם בסגל הנבחרת לטורניר יורו 2000 בו העפיל עמה לרבע הגמר, כאשר שיחק בשלושה משחקים במסגרת הטורניר. עם זאת, הוא לא שותף במשחק רבע הגמר נגד נבחרת איטליה שבו הפסידה רומניה בתוצאה 2:0. את הופעתו האחרונה בנבחרת ערך פטרסקו באוקטובר 2000, במשחק מול איטליה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002. לאורך שנותיו בנבחרת היה פטרסקו אחד מהשחקנים הבולטים לצדו של הכוכב גאורגה חאג'י.
קריירה כמאמן.
בשנת 2004, כשנה לאחר פרישתו ממשחק, החל פטרסקו בקריירת אימון כשהתמנה למאמנה של ראפיד בוקרשט. באוקטובר אותה שנה הוא התפטר מהמועדון, לאחר ארבעה חודשים ושישה משחקים בלבד בתפקידו. בינואר 2006 הוא מונה למאמן ויסלה קראקוב הפולנית, שם החליף את המאמן הזמני תומאשז קולאוויק. תחת פטרסקו סיימה הקבוצה במקום השני בליגת העל הפולנית בעונת . לאחר פתיחה חלשה של עונת , שכללה הפסד לאירקליס סלוניקי במוקדמות גביע אופ"א, פוטר פטרסקו מהתפקיד בחודש ספטמבר.
כשבוע בלבד לאחר פיטוריו מוויסלה קראקוב מונה פטרסקו למאמן הקבוצה הרומנית אוניראה אורזיצ'ני, שעלתה בעונה שלפני כן לליגה הבכירה ברומניה. במהלך שנות עבודותיו באוניראה הוביל פטרסקו את הקבוצה להצלחות גדולות והפך אותה לאחד מהקבוצות המובילות בכדורגל הרומני. בעונת העפילה הקבוצה תחתיו לגמר הגביע הרומני שם הפסידה לקלוז', ובעקבות כך העפילה להשתתפות בגביע אופ"א בעונה שלאחר מכן.
בפתיחת עונת קיבל פטרסקו הצעה להתמנות למאמן קבוצתו הראשונה ככדורגלן, סטיאווה בוקרשט, אך סירב. בסיום העונה הוליך פטרסקו את אוניראה לזכייה באליפות רומניה הראשונה בתולדותיה, שבעקבותיה גם העפילה לראשונה לשלב הבתים של ליגת האלופות. במסגרת שלב הבתים של המפעל בעונת השיגה אוניראה ניצחונות על גלאזגו ריינג'רס בחוץ ועל סביליה בבית וסיימה לבסוף במקום השלישי, נקודה אחת בלבד מתחת למקום השני. על אף ההצלחות אליהן הגיע פטרסקו עם קבוצתו הוא הודיע על התפטרותו מהמועדון בדצמבר 2009.
ב-28 בדצמבר 2010 מונה פטרסקו למאמנה של קובאן קרסנודאר ששיחקה בליגה הרוסית הראשונה, וחתם על חוזה לחמש שנים.
ב-17 באוגוסט 2012 חתם כמאמן דינמו מוסקבה חוזה ל-3 שנים. ב-8 באפריל 2014 סיים את תפקידו.
ביוני 2015 החל לאמן את טרגו מורש, ובמשחקו הראשון על הקווים זכה עמה בסופר קאפ הרומני. יום למחרת, וחודש בלבד לאחר הגעתו, עזב פטרסקו את הקבוצה ועבר לאמן את קבוצת ג'יאנגסו גואוקסין-סיינטי. כבר בעונת הבכורה שלו, הוביל פטרסקו את הקבוצה לזכייה בגביע הסיני.
ביוני 2016 חזר לתפקיד מאמן קובאן, היורדת הטרייה לליגת המשנה הרוסית. ב-4 באוקטובר 2016 פוטר מתפקידו לאחר רצף כישלונות של הקבוצה.
ב-29 באוקטובר 2016 מונה למאמן אל-נאסר מאיחוד האמירויות הערביות, וסיים את תפקידו בסוף העונה.
ביוני 2017 מונה למאמן צ'.פ.ר. קלוז'. ביוני 2018 מונה למאמן גוויג'ואו הנגפנג הסינית.
ב-2021 חזר לקדנציה שלישית בצ'.פ.ר. קלוז'.
כביש 436 (שד' גולדה מאיר)
שארל בלוך
שארל יהודה בלוך (Charles Bloch; 1921 – 1987) היה היסטוריון ישראלי וממייסדי החוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, מומחה להיסטוריה אירופית וצרפתית בפרט. פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת ננטר (אוניברסיטת פריז X).
ביוגרפיה.
בלוך נולד ב-1921 בברלין בירת גרמניה. אביו, אלכסנדר בלוך, נולד בקניגסברג ועבר לברלין בנעוריו, היה אינטלקטואל סוציאליסט, ממקימי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית ברפובליקת ויימאר. אחיו של אביו, יוסף בלוך, היה אף הוא פעיל סוציאליסטי בגרמניה והשפיע רבות על שארל.
כשהיה בן 13, עם עליית הנאצים לשלטון, עלה עם הוריו לארץ ישראל והתיישב בחיפה. ב-1954 סיים דוקטורט בסורבון; נושא עבודת הדוקטור היה הקשרים בין בריטניה לצרפת. בשנת 1955 שב לישראל ונקרא על ידי ראש עיריית תל אביב, חיים לבנון, להקים את החוג ללימודי היסטוריה באוניברסיטת תל אביב עם הקמתה. הוא היה הפרופסור הראשון להיסטוריה מודרנית באוניברסיטה, ובשנת 1973 הועלה בדרגה לפרופסור מן המנין. לימד היסטוריה אירופית מתקופת הרפורמציה ועד למלחמת העולם השנייה. בין נושאי הקורסים שלימד היו הרפובליקה הצרפתית השלישית, נפוליאון ודיפלומטיה אירופית בין מלחמות העולם. הוא קידם גישה פרנקופילית בלימודי ההיסטוריה והתנגד לגישה האנגלופילית שרווחה אז באוניברסיטה העברית. הוא דיבר את השפה הערבית על בוריה, וקידם את לימודי היסטוריה של האסלאם והערבים באוניברסיטה. הוא הביע את דעתו בסוגיות פוליטיות בישראל, צרפת וגרמניה המערבית. הוא האמין בשלום בין הערבים והיהודים במזרח התיכון, והאמין שאם הגרמנים והצרפתים הצליחו ליישב את סכסוכיהם עתיקי השנים, כך יוכלו גם הישראלים והפלסטינים. כמו כן היה נלהב לגבי ההתקדמות בדיאלוג בין שתי המעצמות במלחמה הקרה.