דרום טירול (בגרמנית: Südtirol; באיטלקית: Sudtirolo) היא נפה אוטונומית בצפון איטליה, המוכרת גם בשם אלטו אדיג'ה. יחד עם נפת טרנטו מרכיבה דרום טירול את האזור האוטונומי טרנטינו - אלטו אדיג'ה. שטח הנפה הוא כ-7,400 קמ"ר, ומתגוררים בה כ-520,000 תושבים (נכון ל-2015). בירת הנפה היא בולצנו.
רוב אוכלוסיית הנפה דוברת גרמנית. בערך כרבע מהתושבים דוברים איטלקית, ומיעוט מהם דוברים לדינית כשפת אם. לדרום טירול מוענקת מידה משמעותית של שלטון עצמי, שבמסגרתו כוח חקיקתי בלעדי, ומשטר כלכלי המאפשר לנפה להחזיק בכ-90% מכל המיסים שנגבים בנפה.
יחד עם מדינת טירול האוסטרית ונפת טרנטו, אשר שטחיהם חופפים כמעט לחלוטין לשטחי האזור ההיסטורי של טירול, היא מיוצגת באיחוד האירופי בשם האזור האירופאי טירול-דרום טירול-טרנטינו.
ממלכת גליציה-ווהלין
הליקון (כתב עת)
ענת פדרשניידר
ענת פדרשניידר (נולדה ב-1969) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
ענת פדרשניידר היא השלישית במשפחה בת שני אחים ושתי אחיות, נולדה וגדלה בחולון עד גיל 13, אחר-כך עברה עם משפחתה לבת חן בעמק חפר. בהיותה ילדה השתתפה בתוכנית "סיפורים בראש", אותה הנחה איציק ויינגרטן. מגיל 13 עד 17 למדה בחוג תיאטרון בבית הספר "הבוסתן", במסגרתו העלו מחזמר שהופיעו איתו בפסטיבל עכו 1983 ואחר-כך יצרו מיצגים של תיאטרון תנועה, איתם הופיעו בפסטיבל עכו. בצה"ל שירתה כמדריכה במוזיאון בית הגדודים באביחיל של יחידת המוזיאונים של משרד הביטחון.
בצבא לקחה הפסקה מהמשחק, עד שצפתה בהצגה "הדוד וניה", בבימויו של חנן שניר, בכיכובו של ניסים עזיקרי בתפקיד הראשי של הדוד וניה בתיאטרון הבימה. ההצגה הותירה עליה חותם עמוק והיא החליטה לחזור לשחק. עם שחרורה למדה בחוג משחק של הלנה קורקין ב"מילב" (מרכז ישראלי לבימות חובבים), אחר-כך עברה ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב (1993-1991). בכיתתה למדו בין השאר יואב הייט, יסמין קדר, דלית קהן, גיל צרנוביץ, ניר ארז ודנה שרייר. במהלך לימודיה זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל בשנים 1991, 1992. בניסן נתיב שיחקה בהצגה "כשהאונייה שוקעת", המספרת על טביעתה של הטיטניק, בבימויה של דניאלה מיכאלי והציגה איתה בפסטיבל עכו 1993. אחר כך גם השתלמה בקורס משחק מול מצלמה של רות דייכס, בסדנאות הבמה של מרק בודן יוסי יזרעאלי ויבגני אריה. חברת האקטור-סטודיו בניהול עודד קוטלר ואמנון מסקין.
עבודתה הראשונה של ענת פדרשניידר בתום הלימודים הייתה בתפקיד תיאה אלפסטד בהצגה "הדה גאבלר" בתיאטרון חיפה, שבוימה בתחילה על ידי אהרון אלמוג ואחר-כך על ידי עודד קוטלר (בתפקידים הראשיים היו לימור גולדשטיין, ולצידה מוחמד בכרי ומכרם ח'ורי).
היא השתתפה בהפקת “רומיאו ויוליה”, קופרודוקציה של החאן ותיאטרון אל-קאסבה (ממזרח ירושלים), בבימוים של ערן בניאל ופואד עווד. ההפקה הייתה דו-לשונית, עברית-ערבית. בקבוצת בית מונטאגיו שיחקו שחקנים ערבים ובקבוצת קאפולט שיחקו שחקנים יהודים. ענת פדרשניידר גילמה את דמותה של יוליה והתחלקה בתפקיד עם אורנה כץ, שלוהקה לתפקיד במקור. בתפקיד מר קפולט שיחקו לסירוגין אלכס פלג ובוריס אחנוב; איילת מרגלית הייתה אמה של יוליה; עליזה רוזן האומנת; ח'ליפה נאטור / דיראר סולימאן גילמו את רומיאו; בהצגה שיחקו גם מוחמד בכרי ובסאם זועמוט. פדרשניידר עשתה עם ההצגה סבב הופעות בחו"ל: בפסטיבל ברגן שבנורווגיה ובציריך שבשווייץ.
על הופעתה בפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון בברגן נכתב בעיתון הנורווגי Bergensavisen:
אחר-כך שיחקה בחאן בהצגה "החתונה" מאת ברטולט ברכט, בבימויה של אופירה הניג, בתפקיד אחות הכלה, אותה שיחקה פלורנס בלוך.
ב-1998 שיחקה במסגרת פסטיבל עכו בהצגה "לפני שהכלה נחנקת", בכתיבתה ובימויה של אפרת בן יהודה לוין, לצד פביאנה מיוחס. ההצגה זכתה בצל"ש על היצירה. לאחר הפסטיבל נלקחה ההצגה למסגרת רפרטואר תיאטרון חיפה, ובשנים 2001–2003 הועלתה במסגרת תיאטרון תמונע. במרכז ההצגה שתי דמויות נשיות: האחת היא דמות במחזה והשנייה היא השחקנית המגלמת אותה. פדרשניידר גילמה את דמותה של השחקנית.
בתיאטרון חיפה שיחקה גם ב"שלום ולא להתראות" - פרויקט משותף לבמאית שירילי דשא ולקבוצת השחקנים.
פדרשניידר שיחקה את אביגיל ויליאמס בתפקיד הנשי הראשי בהצגה "ציד המכשפות" מאת ארתור מילר, בבימויו של שמואל הספרי, בקופרודוקציה של חיפה והבימה. שמואל וילוז'ני שיחק בתפקיד הגברי הראשי.
בהבימה היא שיחקה ב-2001 בקומדיה "חבילות מאמריקה", מאת ובבימויו של הלל מיטלפונקט. זהו שילוב (מעין קומדיה של טעויות) בין עלילות המאפיה לסיפור ציוני. היא גילמה את דמותה של רוז קפלן, אהובתו של הגיבור בני שטיין (דוד קיגלר).
ב-2003 שיחקה בסרטם של לינה וסלבה צ'פלין "היה או לא היה".
ב-2004 שיחקה בהצגה "שירה" בתיאטרון באר שבע, עיבוד של יורם פאלק לספרו של ש"י עגנון, פדרשניידר שיחקה בתפקיד כפול את בתו הבכורה של ד"ר מנפרד הרבסט, אותו גילם דורון תבורי, ואת דמותה של אניטה בריק, משוררת ומלצרית לעת מצוא.
ב-2008 פדרשניידר שיחקה בהצגה "הטענה של דון קיחוטה", מאת גלעד עברון, בבימויה של אופירה הניג, בתיאטרון אנסמבל הרצליה. היא גילמה את דמותה של דוכסית, אשר לאחוזתה נקלעים באקראי דון קיחוטה וסנצ'ו פנסה. הדוכסית והדוכס מכירים את הגיבורים מספרו של סרוונטס והם מושא הפנטזיה שלה. בתחילה הם מפגינים כלפיהם הערצה, ומשדלים אותם להישאר ולהתארח בצל קורתם ולאחר מכן הופכים השניים כלי משחק והתעללות בידיהם.
היא שיחקה בהצגה "ג'ודי יקירתי", פרי עטה ובבימויה של נאוה צוקרמן, שהציגה בתיאטרון "תמונע". היא גילמה את דמותה של "השראה" והחליפה בכך את מיכל ויינברג. היא שיחקה בתיאטרון תמונע בהצגה "100" (המחזה נכתב לפסטיבל אדינבורו) בתפקיד סופי, אשת קריירה החולה במחלה קשה. ההצגה זכתה בצל"ש פרסי הפרינג' 2008. ההצגה עוסקת בזכרונות, וממוקמת בתחנת מעבר בין העולם הזה לעולם הבא, אליה מגיעים חמישה נפטרים.
פדרשניידר שיחקה בהצגות ילדים שונות. בהצגה "רעש לבן" מאת ובבימויה של גליה בארי גילמה את דמותה של נורית, נערה עיוורת והייתה מועמדת על תפקידה לפרס הבמה לילדים ונוער לשחקנית הראשית הטובה ביותר לשנת 2006.
בהצגה "צו הלב" מאת ובבימויין של שלומית ארנון ויפעת זנדני גילמה את דמותה של הצנחנית חביבה רייק, עליו הייתה מועמדת בשנית לפרס הבמה לילדים ונוער לשנת 2009.
היא שיחקה בתפקיד מריאנה בהצגה "המצחיקה עם העגילים", עיבוד של ארנון וזנדני לספרה של יעל רוזמן, המצחיקה עם העגילים, ובבימויין, עליו הייתה מועמדת בשלישית לפרס הבמה לילדים ונוער לשנת 2010.
היא שיחקה את אולגה, מורה למחול בבולשוי, בהצגה "מסך הברזל", שעוסקת במסורבי העלייה. ההצגה רצה בתיאטרון אורנה פורת, בבימויה של חגית רכבי ניקוליבסקי, על-פי מחזה של דפנה אנגל.
היא מגלמת את דמותה של ליאורה קרנר, אמן של התאומות, בהצגה "אורה הכפולה", קופרודוקציה של תיאטרון ארצי לנוער והמדיטק. ההצגה היא עיבוד של עידו ריקלין לספרו של אריך קסטנר, היא בבימויו של רפי ניב ונבחרה להצגת השנה לילדים בטקס פרסי הבמה 2011.
יואכים פרינץ
הרב יואכים פרינץ (Joachim Prinz; 10 במאי 1902 - 30 בספטמבר 1988) היה רב רפורמי, ממנהיגי יהדות גרמניה לפני השואה ומראשי יהדות ארצות הברית. כיהן בין היתר כנשיא הקונגרס היהודי האמריקאי, כסגן יו"ר הקונגרס היהודי העולמי והיה חבר ההסתדרות הציונית העולמית. כמו כן היה מקורב לתנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית ונאם לצד מרטין לותר קינג ואחרים בטקס הנעילה של המצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות ב-1963 (בו נשא קינג את נאומו "יש לי חלום").
תולדות חייו.
פרינץ נולד בכפר (בזמן הכיבוש נקרא ) ליד אופולה שבשלזיה (כיום בשטח פולין, אז בשטח פרוסיה) וזכה לחינוך יהודי. ב-1917 הצטרף לתנועת הנוער הציונית "בלאו וייס". בגיל 21 כבר היה בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת גיסן והחל לכהן כרב ומורה בבית המדרש לרבנים בברסלאו. בשנת 1926 התמנה לרבה של קהילת ברלין הליברלית, תפקיד בו החזיק עד 1936.
בשנת 1934 פרסם פרינץ ספר ציוני בשם "אנו היהודים" (Wir Juden), שעורר מחלוקת. פרינץ קבע בו שבעקבות נפילת הליברליזם וכישלון ההתבוללות - רק הציונות יכולה לפתור את בעיית היהודים בעולם. פרינץ הדגיש את הצורך של היהודים להפוך לאומה מובחנת ונבדלת ולהילחם על הגדרתם העצמית, כיוון שאין כל תקווה שיוכלו להיטמע בקרב הציבור הלא-יהודי, התבוללות אינה יכולה לפתור את מצבם, ורק שאיפה מדינית יכולה לסייע להם להיחלץ מן האנטישמיות. פסקה מהחיבור, שהוצאה מהקשרה, משמשת תועמלנים אנטי-ציונים ומכחישי שואה לטעון שכביכול, פרינץ סבר שהתנועה הציונית והתנועה הנאצית יוכלו להידבר ביניהן, הודות לאמונתן המשותפת ב"טוהר העם והגזע".
עד מהרה החל פרינץ להטיף ליהודים לעזוב את גרמניה מהר ככל האפשר. עם זאת, הוא עצמו נשאר בגרמניה עד 1937, ואף נעצר מספר פעמים על ידי הגסטאפו, עד שחולץ והיגר לארצות הברית בסיועו של סטיבן וייז.