בשנת 2009, עם שובו של נתניהו לתפקיד ראש הממשלה בממשלת ישראל השלושים ושתיים, מונה מלכו על ידיו לנהל את שיחות הקרבה עם הפלסטינים בתיווכו של השליח האמריקאי המיוחד ג'ורג' מיטשל. באוגוסט 2010 הוא מונה לראש צוות המשא ומתן הישראלי שהכין וניהל את השיחות הישירות אל מול הצות הפלסטיני בראשות סאיב עריקאת. שיחות אלו הובילו לחידוש המשא ומתן הישיר בין ישראל לפלסטינים בשנת 2010 שהסתיים ללא תוצאות לאחר שישראל סירבה להאריך את הקפאת הבנייה בהתנחלויות. במאי 2011 מונה מלכו עם דוד מידן, הממונה על המגעים לשחרור גלעד שליט, לעמוד בראש משלחת ישראלית לשיחות עם ראשי הממשל בקהיר לבחינת מתווה לחידוש המשא ומתן עם חמאס. הוא גם ייצג את ישראל גם במגעים לשחררו של הישראלי אילן גרפל, שנעצר בקהיר.
בינואר 2012 שימש מלכו עם יועז הנדל כנציגו של נתניהו בסבב שיחות נוסף עם נציגי הרשות הפלסטינית בעמאן. מלכו פועל כשליחו של ראש הממשלה בהתנדבות. בהסכם המינוי שלו, שנחתם בפברואר 2010, הוגדרו תחומי האחריות כ"סיוע לראש הממשלה במגעים המדיניים עם ממשלת ארצות הברית, ממשלות אחרות והרשות הפלסטינית, בנושאים הנוגעים ליחסי ישראל והרשות ובנושאים מדיניים נוספים, כפי שייראה לראש הממשלה". במאי 2013 השתתף מלכו עם שרת המשפטים, ציפי לבני, במפגשים חשאיים בירדן עם מזכיר המדינה האמריקני, ג'ון קרי, בניסיון לחדש את המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים.
באוגוסט 2017 עתר עו"ד שחר בן מאיר לבג"ץ נגד המשך העסקת מלכו כיועץ לראש הממשלה, על רקע פרשת הצוללות שבה חשוד שותפו למשרד, דוד שמרון. באוקטובר 2017 הודיע מלכו לנתניהו שהוא מבקש לסיים את תפקידו כשליח ויועץ מיוחד, ונקבע שיפרוש בפברואר 2018. בעקבות זאת בוטלה העתירה בנובמבר 2017. במקביל הורו שופטי בג"ץ לפרקליטות המדינה לשקול להקדים את מועד הפרישה לנוכח ההתפתחויות בפרשה.
בנובמבר 2017 נעצר ונחקר באזהרה מספר פעמים בידי משטרת ישראל כחשוד במעורבות בפרשת הצוללות, לצד שותפו, שמרון. בנובמבר 2018 הודיעה המשטרה כי לאחר שנסתיימה החקירה עמדתה היא שלא נתגבשה תשתית ראייתית נגד מולכו.
פעילות ציבורית.
מלכו הוא יו"ר מועצת המנהלים של מוזיאון ישראל, חבר מועצת המנהלים של המכון למדיניות העם היהודי וקונסול כבוד של אוסטריה.
פצ'נגים
פֶּצֶ'נֶגִים (ׁביוונית = פּאצינאקי πατσινáκοι, או פּצנגי Πετσενέγκοι, בהונגרית besenyõk, בלטינית pacinacae, ברומנית pecenegi, ברוסית, בולגרית печенеги, בטורקית beçenekler ,peçenekler ,pacanak) הם איחוד שבטים חצי-נודדים דוברי לשון ממשפחת השפות הטורקיות, שמקורה בערבות מרכז אסיה, ושהשתלט במאה ה-9 על אזור מצפון לים השחור ושעבר במאות 11–12 לחבל הבלקן.
בהיותם שכנים של רוס של קייב, הונגריה, רומניה, האימפריה הבולגרית הראשונה והאימפריה הביזנטית, השפיעו הפצ'נגים רבות על תולדות העמים והארצות הללו. לחץ הפצ'נגים השפיע על כיוון התקדמותם של ההונגרים מזרחה. כשהגיעו לצפון שטחי בולגריה נתקלו בביזנטים אשר, בברית עם הקומנים, חיסלו את כוחם בקרב על גבעת לבוניון ב-1091. בהמשך נותרו כמה ריכוזים פצ'נגים באזורים מסוימים בבלקנים, בין השאר באזור סופיה ומוגלניה שבו השפיעו על כמה תכונות של התרבות וההרכב האתני המקומי. הפצ'נגים כקומנים היו בלונדינים ובעלי עיניים כחולות או ירוקות למרות שפתם, דבר המעיד על מוצא הודו-אירופי.
מקורם.
על מוצא הפצ'נגים קיימות תאוריות שונות:
מחמוד קשגארי מספר שלטורקים האוגוזים היו עשרים ואחד ענפים, בהם הענף ה-19 הוא זה של הבצ'נקים.
שפתם.
מחמוד אל-כאשע'רי, מלומד מוסלמי ממוצא טורקי שנולד במאה ה-11, טען כי השפה המדוברת על ידי הפצ'נגים היא גרסה אחרת של קומנית (שפה שדוברה על ידי העם האסיאתי הטורקי "קומנים" ושפת ה-אוע'וז, שהיא גם אחת הקבוצות החשובות בתוך העמים הטורקיים, שכיום מדוברת על ידי כ-108 מיליון אנשים). טענתו הייתה כי השפעות מעמים זרים על הפצ'נגים יצרו הבדלים בין הפקת הקול והניבים המדוברים על ידי עמים טורקים אחרים. אנה קומננה, מחברת מהמאות ה-11–12, טענה גם היא כי הפצ'נגים והקומנים חולקים שפה דומה. למרות שהשפה הפצ'נגית עצמה דעכה לפני מאות שנים, שמות המחוזות של הפצ'נגים שתועדו על ידי קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס מוכיחים כי הפצ'נגים דיברו בשפה טורקית.
האטימולוגיה של השם.
לפי הבלשן הגרמני מקס פאסמר השם פצ'נגים בא ממילה טורקית שמשמעותה היא "גיס, קרוב משפחה"; בטורקית המודרנית Bacanak = גיס.
אזור התפשטותם.
לפי תעודות היסטוריות ראשונות הם הגיעו במאות ה-8–9 לאזור שבין הוולגה התחתית, הדון ובין הרי אורל. החל מהמאות 9–10 השתלטו על רוב הערבות בדרום-מערבה של אירואסיה ובחצי האי קרים. המסגרת המדינית שלהם לא הייתה מגובשת מאוד. הם יצאו מאזור מגוריהם להתקפות על שכניהם ולעיתים כרתו איתם בריתות ושירתו כשכירי חרב במלחמות שונות. הקיסר הביזנטי
קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס כתב בשנת 950 שממלכת הפצ'נגים, או כפי שקרא לה פאצינאקיה נמצאה בזמנו על הנהר סירט, ארבעה ימים מרחק מ"טורקיה" - שם שבו כינה את הונגריה. לדבריו:
הפצ'נגים והכוזרים (חאזארים).
פצ'נגים הגיעו לשערי הממלכה הכוזרית בערך במאה ה-8. באו כנוודים מצפון מערב קזחסטן של היום עברו למזרחה של הוולגה ושרתו כשכירי חרב בצבא של הכוזרים, ובתחילת המאה ה-9 שימשו אף לדיכוי כמה מרידות פנימיות בממלכת הכוזרים.
הפצ'נגים וההונגרים בערבות דרום רוסיה ואוקראינה של היום.
בערך בשנת 889 חצו הפצ'נגים את הוולגה (איתיל) והתיישבו בין הנהרות דון ודנייפר. לאחר מכן השתלטו על הממלכה ההונגרית אתלקוז. כך הם גרמו לשבעת השבטים ההונגרים, בליווי עוד שלשה שבטים כוזרים, לברוח מערבה אל כיוון פאנוניה שם שבטים אלה הקימו את הונגריה של היום.
הפצ'נגים והרוס של קייב.
החל מ-915 הפצ'נגים נמצאו על חופיו הצפוניים של הים השחור ובדרום המישורים האוקראינים. איגור, נסיך קייב, ניסה בשנת 945 לדחק אותם דרומה אל כיוון האימפריה הביזנטית. אולם בנו, סביאטוסלב הראשון נהרג בקרב איתם, במארב על יד חורטיצה, בשנת 972.
בהיותם באזור הזה הפצ'נגים התאסלמו בשנת 980. מצד שני גם המיסיונרים הנוצרים לא הרימו ידיים ובשנת 1008 משלחת בראשות ברונו פון קוופורט הגיעה במטרה לנצרם עד לשטחים שבין האורלים לוולגה. בין השנים 1036–1053 הרוסים הצליחו להתיש אותם ולנצחם ולדחוף אותם סוף סוף דרומה אל עבר הבלקנים.
הפצ'נגים בבלקנים.
הפלישות הראשונות של הפצ'נגים (יחד עם שבטים הונגריים ואחרים) בחצי האי הבלקני מצוינות בעדויות של ההיסטוריונים הערבים אל-מסעודי ואבן אל אחתיר. מקורות יוונים-ביזנטים שונים תיארו בשנים 1047-1046 ששבטי הפצ'נגים חצו את הדנובה הקפואה עם הבהמות שלהם (אחד המקורות אף מעריך את מספרת בכ-600,000 איש). תיאורים אלו מעלים את האפשרות לקיצוניות עזה במיוחד של מזג האוויר באזור באותן השנים, ואת האפשרות העולה ממנה שהאגרסיביות של הפצ'נגים בשלב זה עלתה בעקבות מחסור במזון (ידוע על קור שהכה באזור בשנים 1060-1027 ופגע משמעותית בגידולי החקלאות).
לאחר שחצו את הדנובה, הצליחו הפצ'נגים להתקדם לתוך האימפריה הביזנטית. פשיטותיהם האגרסיביות הובילו את הביזנטים לשלם לפצ'נגים דמי כופר כדי שיפסיקו את המתקפות, ודבר זה מוביל בתורו לנפילת ערך המטבע של הביזנטיון, שהיה המטבע היציב ביותר של השנים האלו. במהלך 2 עשורים מאבד המטבע 27% מערכו. ירידת ערך הכסף גורמת להחלשה משמעותית של הצבא הביזנטי, שהיה בעת ההיא הצבא הסדיר היחיד באירופה, ונשען על מימון והאכלה קבועה של המדינה. החלשה המימון הצבאי יוצרת מחלוקות פוליטיות פנימיות חריפות באימפריה הביזנטית, אשר מגיעות לשיאן במלחמת אזרחים שפורצת בשנת 1057. מהומות אלו, על רקע גל הקור הקיצוני, מחלישות את האימפריה הביזנטית ומאפשרות את הצלחותיהם של הפצ'נגים בפלישות העתידיות לשטחי האימפריה.
בשנת 1086 כבשו הפצ'נגים את תראקיה ובשנת 1090 ניצחו את הביזנטים בסיליסטרה. בימים ההם בכרוניקות הביזנטיות הם נקראו תכופות בשם האנכרוני "סקיתים" (למשל בכרוניקה של אנה קומננה, אם כי היא מציינת בצדק ששפתם דומה לזו של הקומנים).
בסתיו 1090 הם הטילו מצור על בירת האימפריה, קונסטנטינופול, וביקשו לכרות ברית עם הטורקים הסלג'וקים. מול הסכנה הממשית, הקיסר אלכסיוס קומנונוס הגיע להסכם ברית עם הקומנים ויחד איתם נחל ניצחון מכריע על הפצ'נגים בקרב לבוניון ב-29 באפריל 1091. זו הייתה מכת מוות לכוחם הצבאי של הפצ'נגים. הם נחלו תבוסה סופית בשנת 1122 בידי הקיסר יואניס השני קומננוס והתפזרו בשטחי הבלקנים ובטרנסילבניה.
יומנו של חנון (ספר)
יומנו של חנון (באנגלית: Diary of a Wimpy Kid) הוא ספר מאויר שנכתב על ידי הסופר והמאייר האמריקאי ג'ף קיני. הספר הוא הראשון בסדרת הספרים יומנו של חנון. הספר יצא לאור בעברית בשנת 2008 בתרגומו של תומר קרמן, בהוצאת כנרת. הפורמט המקורי של הספר נשאר, והוא כתוב באותיות כתב, גדולות ועגולות, הנראות כאילו נכתבו על ידי ילד.
תקציר העלילה.
עלילת הספר מתארת את חייו של גרג הפלי, נער אמריקאי העולה לחטיבת הביניים, שהוא האח האמצעי בין שני אחים, רודריק (אחיו הבכור) ומני (אחיו הקטן). גרג הפלי הוא "חנון" הנאבק מאבק תמידי מול בעיות האופייניות לגיל זה - מאבק להכרה ומקובלות חברתית, מאבקים עם ההורים והאחים, עם החברים בכיתה, עם ילדים גדולים ממנו בבית הספר, עם המורים. מאבקו של הפלי להכרה חברתית נכשל.