בעוד ישראל וגאורגיה הן מדינות השואפות להתחבר עם מדינות המערב, אבחזיה לעומתן, שואפת להתחבר למדינות שהיו בגוש הפרו-קומוניסטי לשעבר. לדוגמה: אבחזיה מוכרת על ידי רוסיה וסוריה ומקיימת עימן יחסים דיפלומטיים רשמיים. ב-2008 תמכה ישראל בגאורגיה במהלך מלחמת גאורגיה–רוסיה. ובונסף, משרד החוץ הישראלי פרסם אזהרת מסע לאבחזיה ולדרום אוסטיה דרך רוסיה והמליצה לאזרחי ישראל להגיע לשטחים אלו דרך גאורגיה, מכיוון שהחוק הגאורגי אוסר על מעבר לשטחים אלו דרך רוסיה, ואילו גאורגיה מצידה תמכה בישראל במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני. לדוגמה, ב-20 בנובמבר 2012, בעת מבצע עמוד ענן, התקיים מפגן תמיכה גדול למען ישראל בעיר טביליסי בגאורגיה. בנוסף שידרה הטלוויזיה הגאורגית תעמולה אוהדת כלפי ישראל וחולקו חוברות הסברה לטובתה בבתי הספר. ובחודש מאי 2021, במהלך העימות בין ישראל לבין החמאס (מבצע שומר החומות), התקיימו בערים טביליסי ובתומי מפגני תמיכה בישראל, וזאת על ידי אזרחים גאורגים לצד ארגון "בית ישראל". לעומתן, אבחזיה מקיימת יחסים דיפלומטיים רשמיים עם סוריה, מדינה עימה ניתקה גאורגיה את היחסים הדיפלומטיים (בשל הכרת סוריה באבחזיה ודרום אוסטיה), ומוגדרת כמדינת אויב על ידי ישראל. אך למרות היעדר יחסים דיפלומטיים, אבחזיה מחזיקה נציגות בירושלים, נכון ליוני 2021, נציג אבחזיה בישראל הוא אנרי קוגוניה.
קארוי פרייס
קארוי פרייס, (בהונגרית: Preis Károly; וינה, 12 בנובמבר 1870 – בודפשט, 22 במרץ 1950) היה דוקטור לרפואה, רופא עור, אורולוג, וחוקר יהדות יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
קארוי פרייס נולד במשפחה יהודית כבנם של מיקשה פרייס, סוחר עורות ושל ינקה שטיינהרץ. הוא למד בישיבה ובבית המדרש לרבנים בבודפשט וסיים גם תואר ברפואה. הוא התחיל לעסוק במקצוע הרפואה. בתחילת המאה העשרים היה רופא בבית החולים סנט אישטוואן ברובע 9 של בודפשט שנפתח בשנת 1985. לאחר מכן עבד כרופא ראשי ומנהל מחלקה של "המוסד הלאומי לביטוח עובדים", אך פוטר בשנת 1921. מאוחר יותר הפך למומחה המקצועי של "איגוד הסנטוריום של בית חולים העיתונאים". הוא כתב כמה מאמרים בנושא דרמטולוגיה ואורולוגיה בעיתונים הונגריים וזרים.
כמה מיצירותיו ההלכתיות התפרסמו בכתב העת המדעי העברי "הצופה" שיצא לאור בממלכת הונגריה"." פרייס הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
משפחתו.
אשתו הייתה גיזלה שטרן, אותה נשא לאישה ב-1 בספטמבר 1907, בטקס אזרחי בבודפשט ובאותו יום בבית כנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהאני.
ילדיהם:
משכל - הוצאה לאור
שחורים חופשיים
שחורים חופשיים (באנגלית: Free Negro) היו כהי עור, ששוחרו מעבדות או שנולדו חופשיים בארצות הברית לפני ביטול העבדות בשנת 1865. שחרור מעבדות נעשה במספר דרכים: באמצעות קניית החופש בתשלום לבעלים של העבד. עבדים פדו את עצמם ואת בני משפחותיהם או בעזרת תומכים מהתנועה לביטול העבדות, חקיקה ואדונים ששחררו את העבדים שלהם. עד מלחמת האזרחים האמריקאית היו כ־490 אלף שחורים החופשיים שהתגוררו בקהילות בעיקר בשולי הערים.
מקור.
העבדות הייתה חוקית ונוהגה בכל מושבה אירופית בצפון אמריקה. לא כל האפריקאים שהגיעו לאמריקה היו עבדים; אחדים הגיעו כאנשים חופשיים כמלחים שעבדו על ספינות. בשנים הקולוניאליות המוקדמות, חלק מהאפריקאים הגיעו כמשרתים משועבדים ששוחררו לאחר תקופה מוגדרת של שנים, וכך גם רבים מהמהגרים מאירופה. האחרונים, השתחררו כשהשלימו את תקופת העבדות כפי שנקבע בחוזה איתם. חלקם גם הם היו זכאים גם לסכום כסף או חלקת אדמה, בעיקר במושבה החדשה באזור מפרץ צ'ספיק, שם היו עבדים עם חוזים מוגבלים שכיחים יותר. כבר בשנת 1678 התקיים בצפון אמריקה מעמד של שחורים חופשיים.
ילדיהם של השחורים החופשיים וצאצאים משנישואים בין גזעיים בין נשים שחורות חופשיות לגברים לבנים ונשים ילידיות וגברים שחורים חופשיים היו חלק אוכלוסיית השחורים החופשיים.
שחרור מעבדות.
עד מלחמת האזרחים, עבדים יכלות לקנות את החופש שלהם ושל בני משפחותיהם. במדינות השונות בארצות הברית היו חוקים שונים למכירת רכוש בכלל ועבדים בפרט. בחלק מהמדינות העבד לא היה יכול להישאר במדינה כאדם חופשי והיה צריך לעבור למדינה אחרת. עבדים, לרוב, נדרשו לעבוד מעבר לשעות שהיו מחויבים בהם לאדון על מנת לממן את שיחרורם.
רוב השחורים החופשיים חיו במדינות הדרומיות העליות: דלאוור, מרילנד, וירג'יניה, צפון קרוליינה וגם בקנטקי, מיזורי, טנסי ומחוז קולומביה. רוב השחורים החופשיים גרו בערים ומבניהם היה מספרן של הנשים היה גבוה יותר. נישואים בין נשים שחורות לגברים לבנים היו שכיחים יותר.
המהפכה האמריקאית.
ב־1775, בזמן מלחמת העצמאות האמריקאית, קרא מושל קולוניית וירג'יניה, לורד דנמור , לעבדים שחורים להצטרף לצבא הבריטי והבטיח להם בתמורה שחרור מעבדות. גם הצבא הקונטיננטלי החל לגייס לשורותיו עבדים והבטיח להם בתמורה להצטרפותם ללחימה, שחרור מעבדות. לאחר המלחמה, כאשר פינו הבריטים את ניו יורק בנובמבר 1783, הם העבירו יותר מ-3,000 נאמנים שחורים לנובה סקוטיה (חלק מאונטריו של ימינו). בסך הכל יותר מ־29,000 פליטים נאמנים עזבו את ניו יורק. הבריטים פינו אלפי עבדים נוספים כשעזבו את נמלי הדרום, וישבו אותם בקריביים ואחרים באנגליה. בשני העשורים הראשונים שלאחר המלחמה, מספרם של השחורים החופשיים בארצות הברית עלה באופן דרמטי בעקבות ביטול העבדות במדינות הצפון.
התנועה לביטול העבדות.
התנועה לשחרור העבדות בארצות הברית פעלה לסיום העבדות. היא החלה את פעילותה בתקופה הקלוניאלית ועד מלחמת האזרחית האמריקאית המציינת את הסיום הרשמי של העבדות בארצות הברית. התנועה פעלה בדרכים שונים להביא לביטול העבדות: פנייה לאנשי דת ומאמנים נוצרים בטענה שהעבדות מנוגדת לדת, סיוע פועלי לעבדים בורחים, חלוקת עלונים וקניית עבדים ושחרורם. בעוד שבמדינות צפון ארצות הברית לתנועה לשחרור העבדות היו הצלחות, במדינות הדרום, חוקקו חוקים נגד שחררו עבדים.
אלן מליקדג'יאניאן
אלן מליקדג'יאניאן (Alan Melikdjanian; נולד ב-13 באפריל 1980) הוא קולנוען עצמאי אמריקאי. מליקדג'יאניאן לקח חלק בהקמת אתר הווידאו השיתופי Openfilm ו- Filmnet.com, והוא היוצר של סדרת סרטונים פופולרית קומית בשם "Captain Disillusion" המקדמת חשיבה ביקורתית וספקנות, ומתמקדת בניתוח וחשיפה של שימוש באפקטים ממוחשבים בסרטונים וויראליים. הסדרה משודרת ביוטיוב.
ראשית חייו.
הוריו של מליקדג'יאניאן היו אומני קרקס סובייטי. אביו, וילן היה אומן מוכר מאוד. עד גיל 6 היה מליקדג'יאניאן מסתובב עם הוריו בכל רחבי ברית המועצות. בגיל 6 עבר לגור עם סבתו בעיר ריגה וזאת מכיוון שהגיע לגיל בית ספר. מליקדג'יאניאן הוא ממוצא ארמני ורוסי. במהלך שנת הלימודים, היה מליקדג'אניאן מבלה את רוב זמנו הפנוי בניסיון להעתיק את סגנונות האנימציה של אולפני דיסני. במהלך הקיץ היה מצטרף להוריו בחיי הקרקס.
הוא למד בתיכון בוויליאם ה 'טרנר טק, במיאמי, ולמד הפקת וידאו ואנימציית תלת מימד. לאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטה הבינלאומית לאמנות ועיצוב במיאמי .
הוא סיים את לימודיו בקולג' עם תואר ראשון באמנויות בהפקת סרטים.
קריירה.
FilmNet.com ו- OpenFilm.
מליקדג'יאניאן היה מייסד שותף ומנהל הקריאייטיב של FilmNet.com, והיה מייסד ומנהל הקריאייטיב הראשי של Openfilm . שניהם נוצרו בניסיון להחליף את אתר שיתוף הווידאו הפופולרי יוטיוב, אך הופנו בעיקר ליוצרים חובבים רציניים. OpenFilm נסגר באוגוסט 2015.
ערוץ היוטיוב "Captain Disillusion".
לערוץ היוטיוב "Captain Disillusion" יש מעל 2.19 מיליון מנויים ו -203 מיליון צפיות (נכון ליוני 2021). בערוץ הוא חושף - בין היתר - סרטונים שמציגים תופעות פראנורמליות או לא אפשריות. הוא עושה זאת בצורה קומית ומתמקד בעיקר באפקטים ממוחשבים. הוא עורך את הסרטונים שלו באמצעות תוכנות שונות החל מ- Avid Media Composer Adobe After Effects, Blender ו- Da Vinci Resolve .
בסרטוניו, הוא לבוש בסוויטשירט צהוב, כפפות שחורות וחלקו התחתון של ראשו צבוע בצבע כסוף.
פורמט.
סרטוניו מתחלים בדרך כלל בפניה של הקפטן לקהל. הקדמה אופיינית לסרטונים שלו היא "ברכות, ילדים, קפטן דיסאילוז'ן כאן." (Greetings, children, Captain Disillusion here). לאחר מכן הוא ממשיך ומציג סרטון פופולרי, בדרך כלל סרטון פאראנורמלי או ויראלי שהוא "טוב מכדי להיות אמיתי" (לרוב מתחיל בנושאים הומוריסטיים כדי ליצור מצב רוח קליל, ואז משתמש בצמיד שלו - מתנה מג'יימס רנדי - להוביל אותו לדבר על הנושא האמיתי). לאחר מכן סוקר את הצילומים, תוך שימוש במומחיותו ובידע שלו בעריכה דיגיטלית, כדי 'לפרק' את הסרטון ולהראות כיצד התוצאה הסופית הושגה. הוא גם מרבה לשחזר אפקטים מהסרטונים שהוא חושף.
הוא מסיים כל סרטון במוטו שלו: "תאהבו עם הלב שלכם, השתמשו בראש לכל השאר" ( "Love with your heart. Use your head for everything else.") קטעי הווידאו שלו מסתכמים לרוב ברצף סיום הומוריסטי, שמתייחס מדי פעם לסרטון שדובר עליו בפרק.
בשנת 2011 הוציא מליקדג'יאניאן DVD של "סדרת קפטן האכזבה" שלו, שכותרתו "Captain Disillusion - Fame Curve Collection." הוא מכיל את 16 הפרקים הראשונים לאחר ששופצו ובנוסף קטעי בונוס נוספים. הוא הופיע לראשונה ב- TAM9, ומאוחר יותר העמיד אותו לזמין לרכישה מקוונת.
הכרה.