נפעל. כמו בעברית, נפעל מתפקד כבניין הסביל של בניין קל. לדוגמה: "נגזלת" (=נִגְזַלְתִּי, KAI 14.12), "ואל יקבר בקבר" (=ולא יִקָּבְרוּ בקבר, KAI 14.8). אופן ההגייה של צורות בבניין זה משוחזר על פי העברית. עם זאת, בכתובות אל-עמארנה מתועדות עדיין צורות בתנועת a אחרי ה- n (למשל, n(a)-aq-șap-ti, = נִקְצַפְתִּי, הִתְרַגַּזְתִּי), כך שאין לשלול את האפשרות שבפיניקית השתמרה תנועה זו ולא נעתקה ל- i כבעברית.
פיעל ופועל. צורתו של הבניין הדגוש הפעיל בנטיית הסופיות הייתה qittel/qittil, כפי שעולה מכתיבים "פוניים" מלאים כגון "חידש" (=חִדֵּש; KAI 138:6), "טינא" (=הקים; KAI 119:2) ומן התעתיק היווני לשם אשמנשלם (Έσυμσελήμου, ="אשמן שילם", KAI 59:1). צורת הבינוני שנויה במחלוקת. התעתיק היווני μηρρη (merre, =מְאָרֵחַ; KAI 66:1) מציע שהצורה הייתה meqettel*, ובהתאם, יש להניח שתנועת e אחרי פה"פ התקיימה גם בנטיית התחיליות (yeqettel*). ואולם, ייתכן שבצורה μηρρη התקבלה תנועת ה-e כתוצאה מהיאלמות האל"ף וכי צורת היסוד הייתה meqattel* (məʔarreḥ&gt;merreḥ*). יתר הצורות משוחזרות על פי העברית.
יתפעל. הבניין הרפלקסיבי של הסדרה הדגושה אינו מתועד בפיניקית. הוא מופיע בוודאות פעם אחת בלבד בכתובת "נאו-פונית" מאוחרת בצורה התקדש (=הִתְקַדֵּשׁ, KAI 138:1). יש להדגיש כי הה"א בצורה זו אינה מעידה על העיצור h דווקא, אלא מסמנת את קיומה של תנועה תחילית, כמקובל באורתוגרפיה ה"נאו-פונית". עם זאת, השחזור יתפעל, ב- y תחילית, אינו מבוסס על תיעוד, אלא על השוואה לתהליך שחל בבניין הגרימה יפעיל (שבו נעתקה ה- h ל- y בהשפעת התנועה i, ור' להלן). לפיכך, לא ניתן לשלול את אפשרות קיומה של h תחילית בבניין זה.
יפעיל. התחילית של בניין הגרימה בפיניקית היא y, בניגוד ל- h הנוהגת בעברית ובשפות שמיות אחרות. למשל, יקדשת (=הִקְדַשְׁתִּי, KAI 43:9), ינח (=הִנִּיחַ, KAI 58). ככל הנראה נעתקה ה- h ל- y בהשפעת התנועה i הסמוכה לה (hiqtil&gt;*yiqtil*). בנטיית התחיליות נשמטה התחילית, כמו בעברית, למשל ישחת (=יַשְׁחִית, KAI 24:15); יסף (יוסיף, KAI 10:11). לעומת זאת, בצורת המקור המוחלט השתמרה התחילית: ירחב (הַרְחֵב, KAI 26:4). בצורות המקור הנטוי מתועדות צורות המשמרות את ה-y התחילית (לירחי, לְשַמְּחוֹ, שורש רו"ח) וצורות שבהן ה-y נשמטה (לשבתי, לְהַשְבִּיתָה; לסיר, לְהָסִיר).
יפתעל. בכתובת אחירם מגבל מופיעות שתי צורות בבניין זה, המשמש כבניין הרפלקסיבי של בניין קל. ה-ת' של הבניין היא תוכית ולא תחילית: תהתפכ (=תִּתְהַפֵּךְ, KAI 1:2), תחתסף (=תִּשָּבֵר?, שם). הבניין קיים גם במואבית, על-פי מצבת מישע (שו' 11, 15: ואלתחם, שו' 19: בהלתחמה, שו' 32: הלתחם (בציווי)).
נטיית הגופים.
גוף ראשון. הכינוי החבוי למדבר (בכתב: ת) היה ti- כבעברית, כפי שעולה מכתיבים "פוניים" מלאים מעין כעתבתי (=כָּתַבְתִּי, KAI 145:6).
הכתיב המלא ה"נאו-פוני" "כנא" (kannu*=הַיִינוּ) מציע שהכינוי למדברים (בכתב: נ) היה nu- בדומה לעברית (ה-"א" היא אם קריאה המציינת בדרך כלל תנועות ממין o).
גוף שני. העדות היחידה לסיומת הנוכח ta- היא התעתיק הלטיני iadata (=יָדַעְתָּ, פוינולוס 1017).
הכינוי החבוי לנוכחת איננו מתועד. ייתכן ששימר את התנועה הסופית (ti-), ואפשר שהתנועה נשלה, כמו בעברית המקראית (t-).
התעתיק המסופק sycartim (=זְכַרְתֶּם? פוינולוס 1023) הוא העדות היחידה לתנועה של סיומת הנוכחים (בכתב: תם). לסיומת הנוכחות אין תיעוד.
גוף שלישי. בניגוד למערכת השם, במערכת הפועל נשלה הסיומת t- בכינוי לנסתרת גם בפיניקית: שמע (=שָמְעָה, KAI 10:8). לאור המעתק ā&gt;ō בהברה מוטעמת, יש לשער שהצורה הסתיימה בתנועת o (qatalat&gt;qatalā&gt;qatalo).
צורת הנסתרים הייתה qatalu, כפי שמלמדים הכתיב ה"נאו-פוני" "פעלא" (KAI 130:5) והתעתיק הרומי felu, המייצגים שניהם את המילה "פעלו" (=עָשׂוּ).
מיליות.
תווית היידוע.
תווית היידוע בפיניקית הייתה ה (ha*) והצטרפה לתחילת השם שאותו היא מיידעת. העדות הראשונה לשימוש בתווית היידוע בפיניקית מצויה בטקסט מגבל המתוארך למאה ה-10 לפנה"ס לערך: (=כל חורבות הבתים האלה, KAI 4:2), אך השימוש בה נותר בלתי סדיר גם ברבדים המאוחרים של השפה.
ב"פונית" ה-h של התווית לא נהגתה עוד, והיא בוטאה כתנועה בלבד או כתנועה שלפניה סותם סדקי (ʔ). הכתיבים ה"פוניים" שכוללים ה"א הם ככל הנראה כתיבים היסטוריים.
תווית המושא.
תווית המושא הפיניקית היא אית (ʔiyat*), והיא משמשת לפני שמות מיודעים ומקבילה לתווית העברית "אֵת" ולתווית הארמית "ית". בניגוד לעברית, שבה הזדהתה תווית המושא "את" (בנטייה אוֹתוֹ) עם מילת היחס "את" (בנטייה אִתּוֹ), הפיניקית שימרה את ההבחנה בין שתי המיליות. כנגד תווית המושא "אית" כתובה מילת היחס "את" (שהוראתה "עם", "מ-" או "ל-") בלא יו"ד. עם זאת, ב"פונית" כבר התערערה ההבחנה בין שתי הצורות, וב"נאו-פונית" מתועדים התעתיקים et ו- yth (=ʔæt*), שמעידים על נשילת ה- y.
בכתובות הפיניקיות הקדומות ביותר (כתובות מלכי גבל וכתובת כילמווה) טרם מופיעה תווית המושא, וייתכן שהדבר מעיד כי בתקופה זו טרם נשלו בפיניקית סיומות היחסה.
מילות השלילה.
מילת השלילה הנפוצה ביותר בפיניקית היא בל, לדוגמה: (=גָבָּר מָלַךְ עַל יאדי וְלֹא עָשָׂה [דבר], KAI 24:2). לצדה משמשות גם המילית אי (, = אל יבקש בו מאומה, כי לא שמו בו מאומה, KAI 14:4-5) והמילית אבל, שמורכבת משתי המיליות הקודמות (, =ואם לא תשים את שמי אתך, KAI 10:13). המילה "לא" אינה מתועדת בפיניקית.
מילת השלילה בציווי ובמשפטי משאלה היא אל כמו בעברית (, =אל, אל תפתח את ארון קבורתי ואל תרגיזני,13:3-4 KAI).
מרדכי גיאורגו לנגר
מרדכי לאנגר
מרדכי גאורגו לנגר
ייז'י לנגר
מרדכי גאורגו לאנגר
ייז'י לאנגר
פרנטישק לנגר
וומס&quot;ב
אונייה מדרגה שישית
אונייה מדרגה שישית (באנגלית: Sixth-rate) הוא הכינוי בו השתמשו בצי המלכותי הבריטי כדי לאפיין אוניות מפרשים מלחמתיות קטנות שנשאו בין 20 ל-28 תותחי 9-ליטראות על סיפון תותחים יחיד. לעיתים נכללו במספר זה גם תותחים שהוצבו על סיפון האחרה או סיפון הַקַּדְמָה.
הדירוג.
דרגה שישית הייתה הנמוכה ביותר בסולם דירוג אוניות המפרשים המלחמתיות בצי המלכותי. התפוסה של אונייה מדרגה זו נעה בין 450 ל-550 טון, וצוותה מנה בין 150 ל-240 איש.
באונייה טיפוסית מדרגה שישית, שנשאה 28 תותחים, היו כ-19 קצינים, קציני משנה ותתי-קצינים, 23 חיילי-צי והשאר מלחים. קציני הפיקוד (commissioned officers) כללו את הקפטן ושני לפטננטים. קציני המשנה (warrant officers) כללו את רב החובלים (master), רופא האונייה (ship's surgeon), והכלכל (purser). קציני-משנה נוספים היו הכומר (chaplain) והלפטננט שפיקד על חיילי הצי. עם תתי-הקצינים (petty officers) נמנו: התותחן (gunner), רב המלחים (boatswain), הנגר (carpenter), שני חובלים (master's mates), ארבעה פרחי קצונה (midshipmen), עוזר רופא (surgeon's assistant) ולבלר (captain's clerk). המלחים, "אנשי הסיפון התחתון", דורגו על פי כישוריהם למלחים כשירים ולמלחים פשוטים.
הגדולות באוניות מדרגה שישית היו אלו שנשאו 28 תותחים (כולל ארבעה תותחים קטנים על סיפון האחרה) וסווגו כפריגטות. הקטנות שבהן, בנות 20 עד 24 תותחים, שהיו גם הן כלילות מעטה ולעיתים בעלות סיפון משווה, נודעו בשם post ships, כלומר אוניות שהפיקוד עליהן נמסר לידי פוסט קפטן כי היו גדולות מדי עבור מפקד בדרגת לפטננט או קומנדר.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות הלך ונתמעט מספרן של האוניות מדרגה שישית, ולא נבנו חדשות במקומן של אלו שנתיישנו ויצאו מן השירות. גודלן וחימושן לא התאים עוד למשימות סיור אותן נדרשו לבצע. אחדות הוסיפו לשרת בתפקידי עזר גם לאחר 1815.
משה קלירס
ברוך קונפינו
ד"ר ברוך קונפינו (בבולגרית: Барух Кoнфино; 5 באוקטובר 1891, סופיה, נסיכות בולגריה – 16 ביולי 1982, גדרה, ישראל) היה רופא, חבר הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה וסגן יושב ראש אגודת הציונים הכלליים "תאודור הרצל" בסופיה. בין 1939 ל-1940, ארגן קונפינו מפעל העפלה פרטי ובמסגרתו הפליגו מבולגריה 2,682 מעפילים ב-4 ספינות. המפעל הופסק לאחר אסון טביעת ספינת המעפילים סלבדור ועל קונפינו ומפקד המשטרה הבולגרית הקולונל אטאנאס פאנטב, הוטלה אחריות לאסון. לאחר מלחמת העולם השנייה נרתם קונפינו לסייע לשליח המוסד לעלייה ב' שייקה דן, בארגון העלייה ההמונית מבולגריה לישראל. דמותו של קונפינו נותרה שנויה במחלוקת נוקבת, על רקע אסון הסלבדור והטענות על ניצול כספי של המבקשים לעלות לישראל. מנגד נטען, כי מפעליו השונים סייעו להצלת אלפי פליטים יהודים והעלאת הרוב המוחלט של יהודי בולגריה לישראל.
ראשית דרכו.