בשנת 2020 השתתפה הלהקה בשיר "Exile" של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, שנכלל באלבום האולפן התשיעי שלה, "Folklore". עם יציאתו, "Exile" זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, ששיבחו את הכתיבה שלו והשימוש בכלי הנגינה השונים בו בדומה ל-"Cardigan", של סוויפט. כמו כן, מבקרי המוזיקה שיבחו את הכימיה שנוצרה בין השתיים. השיר הופיע במקום הראשון במצעד שירי הספוטיפיי העולמי וצבר למעלה מ-6.977 מיליון השמעות ביממה אחת, תוך שהפך לאחד מהשירים עם הפתיחות הגדולה ביותר בשנת 2020. "Exile" הוא בלדת דואט, בה יש שימוש ב"פסנתר מתנפנף ומיתרים מסתחררים". בדצמבר באותה השנה, הוציאה סוויפט את אלבום האולפן התשיעי שלה, "Evermore", בו נכלל השיר "Evermore" בהשתתפות הלהקה גם כן.
סיגלית תמיר
סיגלית תמיר (נולדה ב-2 בספטמבר 1969) היא שחקנית ומורה למשחק ישראלית.
ביוגרפיה.
תמיר נולדה וגדלה בקיבוץ ניר יצחק, שהוריה היו בין ראשוניו, ולה ארבעה אחים גדולים ממנה: גיל, יגאל, עמי, ושרון. אביה, יושקו (יוסף) תמיר, עלה לישראל מארגנטינה; אמה, שרה תמיר, עלתה לישראל מפרגוואי. אביה הוא במאי תיאטרון, הקים את ה"מיניתיאטרון" בשנת 1970 ומופיע עמו ברחבי הארץ, בהרכבים שונים, עד היום. אמא היא ציירת. מגיל צעיר עסקה תמיר במשחק, בשנות ילדותה ונעוריה בקיבוץ למדה נגינה על פסנתר וחליל צד, פיתוח קול, שירה, בלט קלאסי ומודרני, ג'אז וסטפס וכן התאמנה והתחרתה בשחייה.
תמיר היא בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב, בו למדה בשנים 1992–1995. בין חבריה לכיתה היו רועי הורוביץ, אמנון פישר, גל הויברגר, ירון מוטולה, מיכאל וייגל, גילי שושן, שירה גפן, לימור יצחייק וליאת גליק.
מייד לאחר סיום לימודיה החלה לשחק בתיאטרון נוצר. תמיר שיחקה בו בהצגה "פנתיסיליאה" על-פי היינריך פון קלייסט, בעיבודו ובימויו של אבישי מילשטיין. היא גילמה את דמותה של אננקה (דמות שנוצרה בתוך עיבוד מסוים זה), לוחמת מצבא האמזונות, שנופלת בשבי האויבים היוונים. הצגת הבכורה הייתה ב-1996, בפסטיבל הבינלאומי באאכן, גרמניה, ורצה במשך כחמש שנים.
ב-1997 שיחקה תמיר בהצגה "הגבול והשיבה" שכתב מילשטיין ביחד עם אנסמבל תיאטרון "נוצר". היא גילמה את דמותה של כלה שמחכה לאהוב, החייל שלה ומרוב המתנה הופכת לבסוף לחתן שלה עצמה, לעיתים היא היא ולעיתים היא הוא, גם גבר וגם אישה.
מאז שנת 1997 משחקת תמיר בהצגה "מועדון הקופים הירוקים", מאת רוי סמיילס, בבימויה של לי גילת, שהציגה בתיאטראות תמונע וצוותא. תמיר גילמה את דמותה של אורנה, אחות דתייה שמתגוררת בשטחים. לצידה בהצגה שיחקו יוסי טולדו, שמעון מימרן, גבי שושן, מוטי רוזנצווייג ושאדי שרור.
ב-1998 השתתפה בהצגה "בייזיץ" מאת משה מלכא ובבימויו, בתפקיד פיפי. ההצגה זכתה בפרס ראשון בקטגוריה "הצגות רחוב" בפסטיבל חיפה להצגות ילדים בשנה זו ולאחר מכן בין היתר הופיעה ב"פסטיבל "אשלון" בצרפת. ההצגה מתארת בדידות וקושי לתקשר. מוצגות בה ארבע דמויות, כל אחת לבדה בתא שקוף על הרגליה ותבניותיה החוזרות; בשלב מסוים הן יוצאות מתאיהן, מפוחדות ואינן יודעות כיצד ליצור קשר, אך הן בכל זאת יוצרות קשר עם מישהו שנכנס איתם לתאן. לצידה שיחקו יוסי רחמני, אמיר איבגי ומשה מלכא.
ב-2000 שיחקה בהצגה "חברים עד הסוף" (שעסקה בקשיי ההתאקלמות של יוצאי חבר המדינות בחברה הישראלית), פרי עטו של חנוך רעים ובבימויו. תמיר גילמה את גל, ילדה שרוצה להיות בן, טום בוי בחבורה של בנים. ב-2001 גילמה את שרה בהצגה "שרה והגר" מאת שי שוורץ ובבימויו, בתיאטרון "הנגב".
ב-2002 שיחקה בסרט הסטודנטים "אמא דג" בבימויו של גיל אשרי. תמיר גילמה את נעמי (אמא דג), אישה חולת נפש שנהגה לישון באמבטיה, המאושפזת מזה כמה שנים בבתי חולים לחולי נפש. מדי כמה שנים בעלה ושני ילדיה לוקחים אותה לחופשה בחוף "השועל והפיל" בים המלח; הסרט מספר על פעם אחת כזאת, אך בה היא מספרת להם שהיא בריאה ושהיא חוזרת הביתה בקרוב.
ב-2004 שיחקה תמיר בסרטה של קרן ידעיה "אור". היא גילמה את דמותה של ענת היועצת, עובדת סוציאלית בבית הספר שמטפלת באור (דאנה איבגי).
תמיר שיחקה בסדרה "האי" (2007) שיצר גיורא חמיצר וביים עופר ויצמן. היא גילמה את דמותה של ליסה, אמו של מייקי (דניאל מורשת), המנצלת את כוחותיו העל-טבעיים של בנה בצורה פושעת כביכול, שהיא למעשה מסווה לפעילות מטעם מחתרת שמטרותיה חיוביות.
בסרט הגמר של דגן ואלד "וויסקי סאוואר" (2008) גילמה את דמותה של אווה, אלכוהוליסטית עם נטיות להרס עצמי המנהלת רומן עם אדי גינס (דני זהבי), בוהמיין רדוד; הוא מוציא עליה ספר והיא תובעת אותו.
בסדרה "דאוס" (2009) שיצרו וביימו גידי דר ומרקו כרמל, גילמה תמיר את דמותה של ד"ר אלונה הייזנר, אמו של גיבור הסדרה, דני (מיכאל מושונוב). בסרט "אילי ובן", בבימויו של אורי רביד, גילמה את דמותה של ענת, אמה של רותם (אדם קנת), חבר של אילי (יובל שבח).
ב-2011 שיחקה תמיר בסרט החרדי "הגדר" של טלי אברהמי, שצולם בקייב, אוקראינה. הסרט מספר על גזירת הקנטוניסטים, חטיפת ילדים יהודים לצורך גיוסם לצבא הצאר. תמיר גילמה את דמותה של יהודייה מהמעמד הגבוה, גברת הינגה גולדברג, אשת הגביר, שמייצגת את הגישה הפתוחה יותר, המקבלת את ההתפתחות וראה בקידמה גם את החיובי, תפיסה שפחות מקובלת בעיירה היהודית. חברתה של הינגה שמגיעה לבקר לאחר שעזבה את העיירה והפכה לאשת העולם הגדול, והיא שמושכת את ביתה של הינגה ואת חברתה (גיבורת הסרט) לברוח אל החיים האחרים, המלומדים והנאורים של העולם הגדול. בסרט שיחקו גם אלינור פכט, רות רסיוק, דינה לימון, פנינה ברטה צדקה, אילת קורץ יוסף, מיקי ברקן ורוני דותן.
תמיר שיחקה בסרטו המוקומנטרי של אמנון וינר "רשימות קצמן", בתפקיד עצמה, כבת קיבוץ שנשאלת על הרגעים המאושרים שהיא זוכרת מהילדות בקיבוץ; ברגע שהיא נשאלת על כך היא נזכרת ומספרת על רגעי האושר במלחמה (מלחמת יום כיפור, כשהייתה בת ארבע), אשר בהם לעיתים ישנו איתם יחדיו, על מזרנים, ההורים באולם המרכזי, בבית הילדים (בהצגה מתואר רגע האושר בשינה, יוצאת הדופן, לצד אמא ותחושת הביטחון על אף המלחמה).
תמיר מלמדת משחק ומביימת בביכורי העיתים בת"א וכן באופן פרטי. בעבר לימדה בין היתר בבית הספר אליאנס, "מרכז אומנויות צרעה", בית הספר "קציר" ברחובות, "העמותה לקידום התיאטרון ביפו", "אשכולות", בית הספר "היובל" ו"עירוני ט'" בתל אביב, במתנ"ס שיכוני המזרח בראשון לציון ועוד.
כיום עובדת על אלבום ראשון "משהו נואש".
הטקסטים שלה ואת לחני השירים שבו יוצרת בשיתוף עם קורין אלאל. מתוכו יצא ביוני 2013 הסינגל הראשון שאף הוא נקרא -
"משהו נואש"
עיבוד והפקה מוזיקלית: קורין אלאל.
תופים: נתנאל נתי כהן.
בס: אמיתי פריינטא.
פסנתר: עינב ג'קסון–כהן.
גיטרות: צח אגאסי.
קולות : קורין אלאל.
מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה נבות שמעי ובתם גל.
תפקידים.
בקולנוע ובטלוויזיה.
בקולנוע
בטלוויזיה
סרטי סטודנטים
פשעים בזמן
פשעים בזמן (בספרדית: Los Cronocrímenes; באנגלית: Timecrimes) הוא סרט אימה-לולאת זמן ספרדי משנת 2007, אותו כתב וביים נאצ'ו ויגאלונדו.
תקציר העלילה.
באזור כפרי שבספרד, גבר בגיל העמידה בשם הקטור (קרה אלג'לדה) ואשתו קלרה (קנדלה פרננדז) גרים בבית שהם משפצים. יום אחד, כאשר קלרה יוצאת לקניות ומותירה את הקטור לבדו בבית, הוא מתיישב בחצר האחורית, מביט ביער שמאחורי הבית באמצעות משקפת ומבחין במישהו שמאלץ אישה צעירה להתפשט. הקטור מחליט לצאת ולחקור, אולם עד מהרה הוא מוצא עצמו מתעמת עם איש מסתורי חבוש בתחבושת ורודה, אשר תוקף אותו ודוקר אותו. הקטור בורח, ומוצא מקלט בבניין סמוך, שם הוא נפגש עם מדען (נאצ'ו ויגאלונדו), המזהיר אותו מפניו האדם החבוש. המדען מבטיח להקטור כי ייקח אותו למקום מבטחים, בו יוכל להתחבא, מוביל אותו אל מעבדה אשר במרכזה מכשיר מכני גדול, ומנחה אותו להתחבא בתוכו. הקטור נכנס פנימה, אולם לאחר שהוא יוצא - הוא מגלה כי הוא חזר בזמן כמה שעות לאחור.
הקטור נפגש עם המדען, ומסביר לו מה שקרה. המדען מציע כי הם יישארו היכן שהם, ויתנו לאירועים להתפתח כרגיל, אולם הקטור, למרות התנגדויותיו של המדען, גונב את רכבו של המדען ונמלט מביתו. אולם, עד מהרה משאית מאלצת את הקטור לרדת במהירות מהכביש ולהתרסק אל תוך עץ, תוך שהוא נחתך בפניו. הקטור חובש את פניו ונערה צעירה שמגיעה למקום מסייעת לו לצאת ממכוניתו. הקטור ממשיך לנסות ולשחזר את האירועים. לאחר שהנערה נמלטת ממנו, הוא חוזר לביתו שם הוא שומע צעקה. הקטור רץ לחפש אחר האישה, אשר נבהלת ממנו (כי הוא עדיין עטוף בתחבושות) ובורחת ממנו אל הגג. הקטור הולך בעקבותיה, וכאשר הוא מנסה לתפוס אותה - היא מחליקה ונופלת אל מותה. הקטור, שנמצא על הגג, מביט אל הגופה שעל הקרקע למטה, ומאמין כי הביא, בטעות, למותה של אשתו.
הקטור יוצר קשר עם המדען באמצעות מכשיר קשר, ומשכנע את המדען לפתות את הכפיל שלו אל המעבדה, בטענה שרודפים אחריו. לאחר מכן, הוא נוסע אל המעבדה בעצמו, ומשכנע את המדען שייתן לו לחזור בזמן פעם אחת נוספת. המדען מגלה להקטור כי כבר שוחח אם כפיל נוסף שלו. הקטור מסיר את התחבושות מעל פניו, ונכנס למכונה. כאשר הוא יוצא ממנה, הוא מסתתר מיד וצופה בכפיל שלו חוזר בעצמו בזמן באמצעות המכונה, ויוצא מן המעבדה (מבחינת הכפיל - בפעם הראשונה).