ביישוב פועל כולל ייחודי המונה כ-15 אברכים, המכונה "בית הבחירה", בו לומדים את תורת הקורבנות וענייני בית המקדש. חלק מלומדי הכולל הם מתושבי המקום וחלקם מגיע מיישובי הסביבה. חברי היישוב תומכים בכולל ורואים בו מוסד שמוסיף לביסוסה ותורם רבות למסגרת הרוחנית. הכולל מוציא לאור כתב עת בשם מעלין בקודש העוסק בנושאי המקדש וקודשיו.
רב היישוב הוא הרב ראובן (רובי) בן אוליאל.
צור שלם.
שכונת צור שלם הוקמה לזכרו של תושב היישוב, ד"ר שמואל גיליס, רופא בכיר בהדסה שנרצח על ידי מחבלים בדרכו ליישוב ב-1 בפברואר 2001.
השכונה ממוקמת במורד המערבי של היישוב, וניתן להשקיף ממנה על ואדי רש-רש הסמוך ממערב, ועל פאתי העיירה חלחול והיישוב היהודי הקדום בית-צור מדרום. בימים בהם הראות טובה ניתן אף לצפות על אזור גוש דן מתל אביב בצפון ועד רצועת עזה בדרום. בשבת פרשת קרח של שנת ה'תשס"ב, בפיגוע בכרמי צור, פרצו שני מחבלים לתוך השכונה ורצחו את ויעל שורק שהייתה בחודש התשיעי להריונה, ימים מספר לפני הלידה. בהתקפה נהרג גם חייל המילואים .
מאחז גבעת שורק.
לזכר איל ויעל שורק נקראה הגבעה הסמוכה ליישוב "גבעת שורק" ומתקיימות שם תפילות שבת ופעילויות יישוביות. לאחר רצח שלושת הנערים הוקם בית כנסת בגבעה בו מתפללים בערבי שבתות, והוא הוצת כמה פעמים על ידי ערבים מחלחול. המבנה של בית הכנסת נהרס על ידי המנהל האזרחי ב-31 במרץ 2015 ושוב ב-31 במרץ 2016.
קו-קלוקס-קלן
Network Address Translation
Network Address Translation (בראשי תיבות: NAT; בתרגום חופשי: תרגום כתובת רשת) היא טכניקת ניתוב ברשת מחשבים, בה נכתבות מחדש כתובות ה-IP של מנות המידע (packets) שעוברות בנתב או בחומת אש, כלומר, כתובת ה-IP שתצא משימוש תחזור אל מאגר הכתובות ותינתן למחשב אחר בשעת הצורך. הטכניקה מאוד יעילה ונמצאת בשימוש נרחב, ונתבים אישיים מודרניים לרוב מבצעים NAT כחלק מהפונקציות הבסיסיות של המכשיר.
NAT בשימוש הנפוץ.
היישום הנפוץ ביותר של NAT הוא חיבור מחשבים רבים הנמצאים באותה הרשת המקומית לרשת האינטרנט באמצעות כתובת IP אחת בלבד. יישום זה שימושי לצורך צמצום כתובות ה-IP בעולם, שהרי במקום שלכל מחשב תינתן כתובת IP חיצונית, כל המחשבים מיוצגים ככתובת אחת בלבד, וכן לשם חיבור לאינטרנט של רשת בעלת יותר ממחשב אחד, באמצעות חשבון אחד של חיוג או חיבור מהיר לאינטרנט.
לצורך ביצוע NAT כזה, נותנים כתובות IP פרטיות למחשבים ברשת. הנתב שמתחבר לאינטרנט גם מקבל מהחיבור כתובת IP חוקית ציבורית אחת. אותו נתב בדרך כלל גם יבצע את הניתוב עם NAT, ועל כן יקרא שער הגישה של הרשת הפנימית אל רשת האינטרנט. הניתוב מתבצע באופן הבא:
אבטחה, NAT, וגרסה 6 של פרוטוקול IP.
טכניקת NAT הפכה פופולרית בעקבות המחסור בכתובות IP בגרסה 4. מסיבות היסטוריות, למדינות מחוץ לארצות הברית הוקצו בלוקים מעטים יותר של כתובות IP, ולכן במדינות אלו NAT נפוץ יותר.
למחשבים שנמצאים "מאחורי" שער גישה מסוג NAT, אין קשר קצה לקצה ישיר ולכן מפעיליהם נתקלים בבעיה להשתמש בחלק מפרוטוקולי האינטרנט. NAT נחשבת בעיני רבים כטכניקה הפוגעת באינטרנט, מאחר שעקרון קצה לקצה הוא עקרון יסוד של אינטרנט אשר גופי התקינה הרשמיים תומכים בו ומנסים לפעול לחיזוקו. ספקיות אינטרנט רבות בעולם (בעיקר באירופה ואסיה) מספקות שירותי NAT בלבד, ולפיכך, מתקיים דיון ציבורי בשאלה אם הן מספקות שירותי אינטרנט בכלל.
טכניקת NAT מעניקה כמה יתרונות של אבטחת מידע, ולכן היא נמצאת בשימוש רב בחומות אש. מצד שני, הטכניקה מסבכת את היישום של פרוטוקולי אבטחת מידע כדוגמת IPSec.
פרוטוקול IP בגרסה 6 פותר את בעיית המחסור בכתובות של גרסה 4, וגם כולל בתוכו את הפונקציונליות של IPSec. לכן גרסה 6 של IP נחשבת אחד הפתרונות היותר טובים לפריסה נרחבת של הרבה מכשירים ברשת כדוגמת רשת טלפוניה סלולרית, אולם סביר להניח שייקח עוד זמן עד ליישום פרוטוקול זה בסביבה כזו.
NAT בסיסי, לעומת תרגום מספרי שער.
נהוג להבדיל בין שני סוגי NAT כלליים. הסוג הראשון שבדרך כלל נקרא NAT או NAPT מתייחס לתרגום כתובות המלווה בתרגום מספרי שער (port numbers). טכניקה זו מאפשרת, לדוגמה, לחבר מספר גדול של מחשבים לרשת האינטרנט באמצעות כתובת IP ציבורית אחת.
הסוג השני נקרא לפעמים NAT בסיסי (Basic NAT), או NAT קבוע (Static NAT), מתייחס לתרגום כתובת ה-IP בלבד, ולכן דורש כתובת ציבורית אחת עבור כל חיבור. טכניקה זו נמצאת בשימוש בעיקר בנתבי ADSL, לפעמים בשם "אזור מפורז" (DMZ), והיא מאפשרת למחשב לקבל כל חיבור חיצוני על אף שכתובת ה-IP נמצאת בשימוש על ידי הנתב עצמו.
NAT הכולל תרגום מספרי שער נבדל גם הוא לשני סוגים: תרגום כתובת מקור (SNAT), והמקבילה ההפוכה, תרגום כתובת יעד (DNAT).
"התחזות" כתובת IP.
מקרה פרטי של NAT נקרא "התחזות" (Masquerading), והוא מאפשר למחשבים רבים לשתף חיבור אינטרנט בצורה שקופה יחסית, כאשר מנקודת מבטו של כל מחשב ברשת הפנימית, נראה המחשב שמבצע NAT כמו כל נתב אחר ברשת האינטרנט.
כאשר הנתב ה"מתחזה" מנתב חיבורי רשת יוצאים לאינטרנט, הוא משכתב את כתובת המקור של מנות המידע באופן שקוף, עם הכתובת הציבורית שלו. כמו כן הנתב זוכר מידע בסיסי לגבי החיבור הזה בין המחשב הפנימי למחשב המרוחק. אז מנת המידע יוצאת אל רשת האינטרנט ואל מחשב היעד כאילו נשלחה מהנתב עצמו.
כאשר מגיעה מנת מידע עם תגובה בחזרה אל הנתב, הוא מחפש את המידע שנזכר כדי להחליט לאיזה מחשב ברשת הפנימית לשלוח את המנה. לאחר מכן הוא משכתב את כתובת היעד של מנת המידע עם הכתובת של המחשב הפנימי, ושולח אותה אל הרשת הפנימית.
יתרונות וחסרונות.
היתרונות של NAT הם משמעותיים. האפשרות לחבר מחשבים רבים לאינטרנט באמצעות חיבור אחד חוסכת הרבה כסף לארגונים וחברות, וגם חוסכת בכתובות אינטרנט. יתרון נוסף הוא בכך שניתן להסתיר את מבנה הרשת הפנימית מפני אנשים מבחוץ כגון האקרים או ספקית האינטרנט.
אחד החסרונות העיקריים הוא הקושי בשימוש בשירותים הדורשים יזימת חיבור TCP מהרשת החיצונית אל תוך הרשת הפנימית, או פרוטוקולים ללא-מצב (stateless) כגון UDP. ללא מאמץ מפורש מצד הנתב לתמוך בפרוטוקולים כאלה, חבילות המידע לא מגיעות ליעדן ולא נוצר החיבור. מצד שני יש הרואים בכך סוג של חומת-אש פשוטה, ולכן משתמשים שאינם רוצים לחשוף את שירותי הרשת במחשב שלהם רואים בכך יתרון.
חיסרון שני הוא כאשר גודל חבילת ה-IP גדול יותר מה-MTU של אחד מן ממשקי הרשת שבדרך ליעד - תתבצע פרגמנטציה וכתוצאה מכך כתובות הפורטים יופיע רק בחלק הראשון מבין כלל החלקים שעברו פרגמנטציה. אין אחידות לגבי היחס לפרגמנטציה בין רכיבי ה-NAT, מה שעלול לגרום לבעיות, בעיקר כאשר אותם חלקים לא מגיעים בסדר הנכון.
קו קלוקס קלן
קול העם
"קול העם" היה עיתון יומי עברי של המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה ושל ממשיכתה, המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י), שיצא לאור בין השנים 1937 עד 1975. פסק הדין בעתירה שהגיש העיתון כנגד סגירתו, הידוע כ-"בג"ץ קול העם" (1953) מהווה את אחד מן הניסוחים החשובים להגנה על חופש הביטוי בישראל.
היסטוריה.
"קול העם" החל לצאת לאור כירחון באוגוסט 1937 בלא רישיון הופעה. העיתון הזדהה עם המדיניות של ברית המועצות והביע אמון מלא במשטר הסובייטי, גם בתקופת סטלין.
משנת 1942 החל קול העם להופיע כשבועון ובעקבות מאמצים רבים, ציבוריים ומשפטיים העניק משרד הפנים המנדטורי רישיון הופעה לעיתון. הגיליון החוקי הראשון יצא לאור ב-20 בדצמבר 1944.
עורכי העיתון במהלך השנים כללו את חברי מק"י הבכירים: שמואל מיקוניס, משה סנה, אסתר וילנסקה, מאיר וילנר וצבי ברייטשטיין. המשורר אלכסנדר פן שימש כעורך המדור הספרותי של העיתון במשך רוב קיומו. במדור ראו אור לראשונה יצירותיהם של יוצרים צעירים כגון חנוך לוין ודוד אבידן.
בשנת 1965, עם הפיצול במק"י בין הרוב שנקט גישה ביקורתית כלפי ברית המועצות לבין המיעוט ששמר אמונים לברית המועצות והקים את רק"ח, נשאר "קול העם" בשליטת מק"י, וחברי רק"ח הקימו עיתון מתחרה בשם "זו הדרך". לאחר הפילוג נותרה מק"י מפלגת אופוזיציה קטנה, והעיתון הלך ודעך עד שנסגר בשנת 1975.
העיתון לא נשא את עצמו ומימונו הגיע מתרומות של חברי וידידי הפק"פ. העיתון ניהל מגביות למימון פעילותו. בשנות ה-50 חולקו מכסות גיוס לאזורים שונים של מדינת ישראל, והעיתון פרסם כיצד כל אזור עמד במכסה.
מאבקים משפטיים.
עורכי העיתון הועמדו לדין מספר פעמים באשמת לשון הרע. בספטמבר 1948 האשים העיתון מספר קצינים במשטרה שרצחו בעינויים את הפעיל הקומוניסטי סיומה מירוניאנסקי בשנת 1941, בעת ששרתו במחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט. בתגובה דרשו הקצינים להעמיד לדין את עורכי העיתון באשמת לשון הרע והיועץ המשפטי לממשלה אף הצהיר שכך ייעשה. אולם לאחר בדיקה נוספת נמצא שיש ממש בטענות והוקמה ועדת חקירה לבדיקת נסיבות הרצחו של מירוניאנסקי. בפברואר 1951 נפתח משפט באישומי לשון הרע נגד עורכי העיתון בגין מאמר מספטמבר 1949 בו כונה ראש הממשלה, דוד בן-גוריון, "בוגד העם", "מושך בעגלת האמפריאליזם האמריקני" ובכינויים אחרים. במשפט טען בן-גוריון שהמאמר נועד לפגוע ביחסי ברית המועצות–ישראל. הסניגור של קול העם טען, לעומת זאת, שמטרת המשפט היא לדכא את המפלגה הקומוניסטית הישראלית. בדצמבר 1951 הואשם העיתון בהוצאת דיבתו של שר המשטרה והסתה למרד בגין כתבה שהתפרסמה ב-8 ביולי 1950. ביולי 1952 נסגר העיתון לשבוע בגלל עבירות צנזורה.