בשנת 1771 הוא התקבל כחבר באקדמיה למדעים של רוסיה. בשנת 1773 הוא התקבל כחבר לאקדמיה למדעים השוודית ובהמשך לאקדמיה הצרפתית.
הפגנות תוניסיה (2021)
חוסה ווייט
חלקת סיילם (סרט)
חלקת סיילם (באנגלית: Salem's Lot) הוא סרט אימה אמריקאי, שנכתב ומבוים על ידי גארי דאוברמן, המבוסס על רומן באותו שם מאת סטיבן קינג, שיצא לאור בשנת 1975. בסרט מככבים לואיס פולמן, מקנזי לי, ביל קאמפ, ספנסר טריט קלארק, אלפרה וודארד, ויליאם סאדלר ופילו אסבאק; ועלילתו עוקבת אחר סופר שחוזר לעיירת הולדתו בחיפוש אחר השראה, אך מגלה כי ערפדים השתלטו על העיירה.
הסרט, שמופק על ידי "ניו ליין סינמה", עתיד לעלות לאקרנים ב-9 בספטמבר 2022, תחת הפצתם של אולפני "האחים וורנר".
תקציר העלילה.
עלילת הסרט עוסקת בבן מירס, סופר שחוזר לבית ילדותו בעיירת "חלקת סיילם" בחיפוש אחר השראה עבור ספרו הבא, אך עד מהרה בן מגלה שעל העיירה השתלטו ערפדים, מה שמוביל אותו להצטוות יחד עם קבוצת תושבים מגוונים שנאבקת נגדם.
הפקה.
פיתוח.
פיתוחו של הסרט תחת הפקת "ניו ליין סינמה" הוכרז לראשונה באפריל 2019, כשנמסר כי גארי דאוברמן עתיד לכתוב את התסריט ולהפיק את הסרט לצדו של ג'יימס ואן. בריאיון נשאל דאוברמן אם הוא עתיד ליישם את אותה גישת הכתיבה בה השתמשו במהלך העבודה על "זה" והמשכו "", עיבוד דואולוגי לרומן באותו שם שאף הוא נכתב על ידי קינג, וענה: "אני אוהב להיות נאמן לסיפור כפי יכולתי, עד שהוא נהיה קצת יותר מדי מסובך עבור הסרט... זה כל כך כיף לשחק עם ערפדים ולעשות משהו מפחיד באמת... ואני נרגש להציג את זה לקהל." בשנת 2020, נמסר כי דאוברמן יהיה אמון על בימוי הסרט.
ליהוק.
באוגוסט 2021, נמסר על ליהוקו של לואיס פולמן לתפקיד הראשי של הסרט, לצדם של מקנזי לי, ביל קאמפ וספנסר טריט קלארק. בספטמבר 2021, נמסר על ליהוקה של אלפרה וודארד לגילום דמותה של ד"ר קודי, דמות אשר ברומן המקורי מופיעה כגבר אך עברה היפוך מגדרי עבור הסרט, לצד ליהוקם של ויליאם סאדלר ופילו אסבק.
צילומים.
צילומי הסרט החלו בספטמבר 2021, בבוסטון, תחת פיקוחו של הצלם מייקל בורגס. הצילומים במדינת מסצ'וסטס עתידים להתקיים בעיירות סטרלינג וקלינטון, הן בווסטר והן באיפסוויץ'. בנוסף, הספרייה הציבורית של פרינסטון שבמסצ'וסטס נסגרה לצורך שלושה ימי צילום.
הפצה.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-9 בספטמבר 2022, תחת הפצתם של אולפני "האחים וורנר.
דן ואן דר ואט
דניאל פרנסיס ירן ואן דר ואט (בהולנדית: Daniel Francis Jeroen van der Vat; 28 באוקטובר 1939 – 9 במאי 2019) היה עיתונאי, סופר והיסטוריון צבאי, עם דגש על היסטוריה של לוחמה ימית.
ואן דר ואט נולד באלקמאר, צפון הולנד, וגדל בהולנד הכבושה על ידי גרמניה. הוא למד בבית הספר לזכר הקרדינל ווהן בלונדון. בשנים 1957 עד 1960 למד באוניברסיטת דרהאם וסיים תואר ראשון בלימודים קלאסיים.
הוא היה חניך מתלמד ב-The Journal, עיתון בניוקאסל על הטיין. מאוחר יותר הצטרף לדיילי מייל במנצ'סטר וחזר לניוקאסל ככתב הראשי האזורי של עיתון זה. הוא גויס על ידי סאנדיי טיימס בשנת 1965 ועבר לטיימס בשנת 1967. הוא היה כתב חוץ במשך עשר שנים, פתח את סניף העיתון בדרום אפריקה, אך מאוחר יותר גורש מהמדינה לאחר שתואר על ידי רשויות האפרטהייד כ"ליברל מזיק". הוא הפך למנהל סניף העיתון בגרמניה, אך לאחר שרופרט מרדוק רכש את הטיימס בשנת 1981, עזב והצטרף לגרדיאן בשנה שלאחר מכן. הוא היה כתב זר מוביל וב-1988 עזב כדי לכתוב ספרים. הוא המשיך לכתוב הספדים לגרדיאן.
קלמן קאלוצאי
אחיזת היהלום של אנגלה מרקל
אחיזת היהלום של אנגלה מרקל היא מחווה גופנית שנעשתה על ידי הנחת 2 הידיים על הבטן אחת ליד זו כך שקצות האצבעות של 2 הידיים נפגשות והאגודל ואצבע המרה יוצרת צרובעת הדומה לצורתו של יהלום. מחווה גופנית זו נתפסת כסימן ההיכר הבולט ביותר של קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל ונחשבת אחת ממחוות הידיים המוכרות ביותר בעולם.
כאשר מרקל נשאלה כיצד יצרה את הסימן כסימן ההיכר שלה, היא הצהירה כי היא עשתה זאת מכיוון שחיפשה היכן להניח את ידיה וכך זה נוצר. מרקל אף הודתה שהדבר מעיד על חיבתה לסימטריה. אף על פי זאת, המחווה הפך במהרה למושא של תאוריות קונספירציה בנוגע לחלקה של מרקל ב"סדר עולמי חדש" או באילומינטי.
שימוש על ידי תומכים ומתנגדים.
מחחות היד שימשה לא פעם את מתנגדי של מרקל וגם את מבקריה. מלבדם, גם קומיקאים רבים שחיקו אותו, עשו את אחיזת היהלום, ובשילוב של המעילים הצבעוניים שהיא בדרך כלל לובשת. מלבד זאת, גם מפלגתה של מרקל (המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית) משתמשת במחווה כסמל פוליטי להננהגתה של מרקל.
ב-2 בספטמבר 2013, מספר ימים הבחירות שנערכו באותו החודש חשפה המפלגה הנוצרית-דמוקרטית כרזה ענקית בתחנת הרכבת ברלין האופטבנהוף, שכללה פסיפס תמונות שבנוי מ-2150 תמונות של תומכי המפלגה עושים את "אחיזת היהלום". לצד הפסיפס, נכתבה סיסמה "לשים את עתידה של גרמניה בידיים טובות". באופוזציה מתחו ביקורת על הכרזה וטענו כי היה מדובר בקמפיין "פולחן אישיות מפלצתי". המפלגה עשתה שימוש ב"אחיזת היהלום" גם לקראת הבחירות שנערכו ב-2017. המפלגה פתחה בקמפיין בו פורסמו ברחבי גרמניה כרזות של מרקל ואחיזת היהלום לצד הסיסמה "I love Raute". בנוסף לכך, המפלגה עודדה את תומכיה להעלות תמונות שלהם לצד סיסמה זו.
קבינט מרקל הרביעי
ברונו הימפקמפ
ברונו הימפקמפ (בגרמנית: Bruno Himpkamp; 28 בדצמבר 1925 – 8 בדצמבר 2008) היה פעיל בתנועת ההתנגדות הוורד הלבן ובקבוצת נערי הסווינג.
ביוגרפיה ופעילות אנטי נאצית.
ברונו הימפקאמפ היה תלמיד בבית הספר ויצ'רן בהמבורג הורן. בשנת 1942 גורש מבית הספר בגלל מוצאו היהודי, בשל דעות שהשמיע נגד המשטר הנאצי ואהבתו לספרת אנגלית.
הימפקאמפ אהב ג'אז והאזין באופן קבוע לתחנות רדיו זרות אשר היו אסורות להאזנה בגרמניה הנאצית. הוא התוודע לדיכוי הפוליטי ולרדיפה האידאולוגית הגזעית של היהודים בגרמניה הנאצית והצטרף לקבוצת נערי הסווינג עם חבריו טורסטן מילר וגרד שפיצברט. קבוצה של נערים חובבי סווינג בגרמניה של שנות ה-30 וה-40, בעיקר מהמבורג ומברלין. גילם של הנערים נע בין 14 ל-18, רובם תלמידי תיכון, הגם שהיו בקרבם מבוגרים יותר. הימפקמפ הזמין את מי שהיה מורהו הפרטי, הנס לייפלט להצטרף לקבוצה ולהאזין למוזיקה במועדון "הפני קלאב". חברי הקבוצה הלא מאורגנת (מתוך אידאולוגיה, אין מנהיג) לבשו חולצות משובצות עם צווארון לבן ומכנסיים רחבים. הנערים לבשו מעיל ארוך שהגיע עד ברכיהם. נערי הסווינג חיפשו אחר דרך החיים הבריטית, ומצאו אותה במוזיקת הסווינג אשר הייתה אסורה בגרמניה הנאצית. בגרמניה שאז, מוזיקת הסווינג הוגדרה כ"מוזיקה מנוונת". חברי התנועה התנגדו לאידאולוגיה ולמשטר הנאצי, ובמיוחד לתנועת "הנוער ההיטלראי" (ה-Hitlerjugend)..
הוא וחבריו טורסטן מילר, גרד שפיצברט והנס לייפלט, שהיה מבוגר ממנו בארבע שנים ומי שהיה חונכו לפעמים, באו במגע עם קבוצת ההתנגדות של סניף המבורג של הוורד הלבן. המשתתפים שהיו בודדים ניהלו דיונים על ביצוע הפגנות ומצעדי מחאה נגד המשטר הנאצי. הם חשבו לארגן מצעד מעל יונגפרנשטיג ולפוצץ את מפקדת הגסטפו של המבורג בשטאדטהאוסברוק או את גשר לומברד הממוקם מעל נהר האלסטר. רעיונות אלה לא יושמו.
ב-12 במאי 1942 הוא נעצר לזמן קצר בגל מעצרים רחב היקף של הגסטפו. הוא הובא לבית המעצר שהיה ממוקם בברגדורף.
הימפקמפ שוחרר ונעצר שוב ב-1 בדצמבר 1944. הוא נכלא בכלא משטרת פוהלשבוטל ושוכן באגף C. הוא עונה בכלא וביוני 1944 הוא הועבר למחנה הריכוז נוינגמה שם שובץ לעבודות כפייה. משפטם שלו ושל חבריו לתנועה, חברי קבוצת נערי הסווינג ופעילי התנגדות של סניף תנועת ההתנגדות הוורד הלבן התקיים בהמבורג. באפריל 1945 הובאו בפני בית המשפט העממי בהמבורג. האסירים הוחזקו בשטאנדל. הצבא האמריקני התקדם לכיוון העיירה וב-12 באפריל 1945 שוחררו האסירים הצעירים ובכללם הימפקמפ על ידי מנהלת בית הסוהר.
איצלה מוולוז'ין
מספר חמצון
איור אופנה
איור אופנה (באנגלית: Fashion Illustration) הוא אמנות המביעה רעיונות של אופנה בצורה של איור, רישום וציור. הוא משמש בעיקר את מעצבי האופנה בהפצת ובדיקת רעיונותיהם. סקיצות אופנה ממלאות תפקיד מרכזי בעיצוב לתצוגה מקדימה ומשרתות את הדמיית העיצוב לפני תפירת בגדים אמיתיים.
היסטוריה.
איור אופנה, שנעשה בתחריטים, מתוארך למאה השש עשרה לתקופת המסעות הגדולים וגילוי שטחים חדשים בראשית העת החדשה. היו אלה אוספי איורים של התלבושות מהשטחים שהתגלו.
לקראת סוף המאה השבע עשרה פורסמו העיתונים הראשונים של אופנה, במיוחד בצרפת בתקופת שלטונו של לואי ה-14. היו אלה "סקירות האופנה הראשונות". פרסומים אלה התפתחו והגיעו לשיאם עד סוף המאה ה-18. פריז, הפכה לבירת האופנה, ובירת איורי האופנה. לאחר המהפכה הצרפתית, מרכז הפרסום החשוב של האופנה עבר מפריז לגרמניה ולאחר מכן לאנגליה, מדינות שנטו להעתיק את הייצור הצרפתי.
תחילת איור האופנה המודרני, ממוקמת סביב תחילת המאה ה-19. בסוף המאה התשע עשרה יצירתיות האיור עלתה על זו של הצילום. אבל שני ייצוגים האלה היו זה לצד זה בתחילת המאה העשרים. איור אופנה נתפס יותר כמלאכה מאשר כצורה של אמנות ציורית.
איור מודרני מוקדם.
צייר הדיוקנאות האיטלקי ג'ובאני בולדיני נחשב בעיני חבריו לאחד ממאיירי האופנה הראשונים ששמם מוכר. כתב העת "Journal des dames et des modes" היה מגזין אליטיסטי שהפגיש בין ציירים, מעצבים וסופרים, והשאיר מקום גדול להמחשת אופנה.