בגטו עסקו הרבה בהברחת מזון, על אף שזה היה ידוע שזה אסור. יהודים היו מחליפים בגדים שעל גופם בעד מצרכי מזון עם אנשי העיר הגויים. המשטרה היהודית העלימה עין ואף עזרה קצת בהברחת האוכל.
בגטו תודעת הקהילה עדיין נשארה והייתה קיימת. הקימו מטבח לנצרכים ושם קיבלו את אספקת האוכל מהגרמנים שנתנו לפי כל עובד לפי ימי עבודתו וטיב העבודה. היה זה אוכל דל שכלל מרק מים דליל ופרוסת לחם, אבל נתנו אותו שלוש פעמים ביום. במטבח אכלו בעיקר אנשים שברחו לעיר בתקופה הסובייטית וקצת יהודי שומסק. רוב המשפחות השתדלו לארגן לעצמם אוכל ולבשל בביתם על מנת לא להזדקק לאוכל של הנזקקים, כל עוד שיכלו. על המטבח היו אחראים מטעם היודנראט, שעליהם גם היה מנהל משק שמונה על ידם.
בגטו היו ארבעה בתי תפילה: בית הכנסת הגדול עם הלבנים האדומות, בית המדרש האפור, הקלויז של חסידי ירמלינץ ובית הכנסת של הרבי ברנו שנוהל על ידי הרב יוסף רבין, רב העיר.
בבתי הכנסת קיימו שגרת תפילה, ושם התוועדו ונפגשו אנשי הגטו. שם גם עדכנו אחד את השני בשמועות וחששות. וזה היה מרכז היהדות בגטו, גם של האנשים שלא שמרו תורה ומצוות.
חיסול הגטו והקהילה.
בחודשי אוגוסט - אוקטובר 1942, בוצע החיסול הרצוף והעיקרי של יהדות ווהלין בערים השונות במקביל ושומסק בכללן. בערב ראש חודש אלול, ה-12 באוגוסט החלה האקציה (ריכוז היהודים לקראת השמדה) העיקרית. כמעט כל יהודי העיר נחטפו והוצאו מחוץ לעיירה שם נורו אל בורות הריגה. בשלושה ימים שלפני האקציה היה עוצר בגטו והיהודים ראו טת האוקראנים חופרים בורות גדולים מחוץ לעיר.
שמועות על הטבח הסתננו והגיעו לאוזני אנשי העיירה שנותרו בחיים ורבים מהם התחילו להסתתר במרתפים, באורוות ובמקומות מסתור אחרים. היו שהצליחו לברוח משומסק והגיעו לכפר אנדרושובסקה ומשפחות של שטודינסטים בכפר הסתירו אותם בבתיהם ודאגו לכל מחסורם, ואפילו סידרו שהמשפחות ייפגשו מדי פעם בפעם. רבים מאנשי העיירה שנשארו בעיר נתגלו על ידי אנשי המליציה האוקראינית. אחרים נתגלו כשהרעב והצמא אילצו אותם לצאת ממחבואיהם או שקולם של תינוקות בוכים חשף את מקומות המסתור. הנתפסים הוצאו אל בורות ההריגה ונורו. מכל אנשי הגטו נותרו בחיים כמאה וחמישים איש בלבד ואלו חוסלו באקציה האחרונה שנועדה לגלות את אחרוני המסתתרים.
בעת האקציות היו ניסיונות התנגדות ספונטניים. צעירים מתנועת השומר הצעיר ניסו לפרוק נשק משוטרים, ככל הנראה ללא הצלחה. שתי צעירות התנפלו על מפקד המשטרה, חנקו ונשכו אותו עד שנורו בידי השוטרים. רק 60 מיהודי העיר נותרו כניצולים לאחר השואה.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה שומסק הייתה חרבה. בתי היהודים והקהילה נחרבו מלבד בתים בודדים, הדואר, ובית הכנסת הגדול. ולא חזרה לשם הקהילה היהודית מעולם.
כיום, הוקם בעיר מוזיאון להיסטוריה של שומסק ושם יש מחלקה שלימה על הקהילה היהודית בשומסק.
אתר הזבו
ירגזי-כחול אירואסייתי
אקואי
אקואי (בצרפתית: Écouis) היא קומונה של מחוז אר בצפון צרפת ובה כ-760 תושבים.
היסטוריה.
במקור נקראה אקואי "ריטומאגוס" (Ritumagos). הייתה זו תחנה על הדרך הרומית העוברת מגרביל (Graville) לטרואה, המוזכרת באיטינראריום אנטונינוס (נתחבר סביב שנת 300 לספירה) ובמפת פויטינגר.
בשנת 1141, אלפרד, אדון גמאש (Gamaches-en-Vexin), נתן את כנסיית סנט-אובן (Saint-Aubin) למנזר בק (Abbaye Notre-Dame du Bec). בשנת 1307, המלך פיליפ היפה הציע את השלטון על אקואי לאנגרה דה מריני (Enguerrand de Marigny) שייסד הוספיס וכנסייה שהתקיימה עד המהפכה הצרפתית.
בשנת 1800 איבדה אקואי את מעמדה כבירת הקנטון. בשנת 1843 סופחה אליה העיירה וילרס (Villerest).
במאה התשע עשרה כללה העיירה 9 בתי משקאות, 2 מסעדות בתי מלון, 3 חנויות מכולת, 2 בעלי מוסכים, יצרן גלגלים, יצרן אוכפים, סנדלר, יצרן זרעים, חנות לחומרי בניין, 2 גגנים (יצרני גגות), 3 בנאים, מספר נגרים וצלם. העירייה בנתה את בית העירייה הנוכחי בשנת 1903, בעזרת עזבון של נדבנית.
בספטמבר 1914, בשלביה הראשונים של מלחמת העולם הראשונה, חצה את העיירה קומנדו גרמני שפוצץ גשר באואסל (Oissel).
לאחר מלחמת העולם השנייה פעל בעיר בית יתומים לילדים יהודים ניצולי השואה.
שימושי קרקע.
שימוש הקרקע של העירייה, כפי שעולה ממאגר המידע האירופי של שימוש בקרקע (CLC), כולל בעיקר קרקע חקלאית (80.8% ב-2018), למרות ירידה בהשוואה ל-1990 (83.2%). החלוקה המפורטת בשנת 2018 היא כדלקמן: אדמות עיבוד (78.9%), יערות (13.6%), שטחים עירוניים (5.6%), שטחי דשא (1.9%).
יום העברית
גירל אין רד
מארי אולבן רינגהיים (באנגלית: Marie Ulven Ringheim; נולדה ב-16 בפברואר 1999) הידועה בשם הבמה שלה, גירל אין רד, היא זמרת-יוצרת ומפיקה מוזיקלית נורווגית.
ביוגרפיה.
מארי אולבן רינגהיים נולדה בעיירה הורטן, נורווגיה ב-16 בפברואר 1999. היא גדלה בעיירה עם אחיותיה והוריה הגרושים. אמה עבדה בטכנולוגיה ואביה עבד כשוטר. אולבן קיבלה את הגיטרה הראשונה שלה כמתנה לחג המולד מסבה ב-2012, אבל לא התחילה לנגן בה עד 2013.היא לימדה את עצמה פסנתר, גיטרה והפקה מוזיקלית.
בשנת 2015, אולבן החלה לכתוב ולהוציא מוזיקה נורווגית ל-SoundCloud תחת הכינוי "לידיה X". לאחר ששייכה לעצמה את הכינוי "גירל אין רד", היא פרסמה את סינגל הבכורה שלה "I Wanna Be Your Girlfriend" ב-SoundCloud בנובמבר 2016, שם הוא צבר כ-5,000 השמעות בתוך חמישה חודשים.
הסינגלים "Summer Depression" ו-"Girls" זכו להצלחה ופופולריות ברשתות החברתיות השונות. אולבן הוציאה את "I Wanna Be Your Girlfriend" באפל מיוזיק במרץ 2018. היא הוציאה את מיני אלבום הבכורה שלה, "Chapter 1", ב-14 בספטמבר 2018. "I Wanna Be Your Girlfriend" היה במקום ה-9 ברשימת "68 השירים הטובים ביותר של 2018" של הניו יורק טיימס. היא הייתה מופע החימום של קלייר קוטרל בספטמבר 2018 והוציאה את השיר "We Fell in Love in October" בחודש נובמבר 2018. אולבן יצאה לסיבוב ההופעות הראשון שלה בארצות הברית בחודש מרץ 2019 עם קונאן גריי. היא הוציאה את המיני אלבום השני שלה, "Chapter 2", וגם את אבום האוסף "Beginnings" באלבום ויניל אחד בלבד ב-6 בספטמבר 2019 תחת הוצאת AWAL. היא יצאה לסיבוב ההופעות הבינלאומי הראשון שלה בכותרת "World in Red" באוקטובר 2019, והופיעה בערים כמו דבלין וסן פרנסיסקו.
בדצמבר 2019 חתמה על חוזה הקלטות בחברת AWAL. היא הקליטה את הסינגל "Kate's Not Here" לפסקול המקורי של סרט האימה טבעת החנק. בנובמבר, היא הוציאה את סינגל החגים העצמאי "Two Queens in a King Sized Bed".
אולבן הוציאה את אלבום הבכורה שלה, ששמו "If I Could Make It Go Quiet", ב-30 באפריל 2021. האלבום קודם על ידי ארבעה סינגלים, "Midnight Love", באפריל 2020, "Rue" באוגוסט 2020, "Serotonin" במרץ 2021, ו-"You Stupid Bitch" באפריל 2021. יצירת העטיפה של האלבום נעשתה על ידי הצייר והאמן הנורווגי פרדריק וויג סרן. במקור ציור שמן על קנבס בגודל 80X80 ס"מ, בשם The Antizero. אולבן ציינה את טיילור סוויפט כאחת ההשפעות המוזיקליות הגדולות שלה.
חיים אישיים.
אולבן מתגוררת כיום ברובע גרונרלוקה באוסלו. היא קווירית. היא למדה הפקה מוזיקלית וכתיבת שירים בבית הספר לאמנויות, תקשורת וטכנולוגיה ווסטרדאלס אוסלו.
נאסרדין דינה
נאסרדין דינה (בצרפתית: Nasreddine Dinet: 28 במרץ 1861 - 24 בדצמבר 1929) היה צייר אוריינטליסט צרפתי ואחד ממייסדי אגודת הציירים האוריינטלים בצרפת. הוא הוקסם מצפון אפריקה ותרבותה והתאסלם ושינה את שמו. בנוסף לציוריו, הוא תרגם ספרות ערבית לצרפתית.
ביוגרפיה.
הוא נולד בפריז, כאלפונס-אטיין דינה, היה בנם של שופט צרפתי חשוב, פיליפ לאון דינה ומארי אודיל בוצ'ר. בשנת 1865 נולדה אחותו ז'אן, שתהפך לביוגרפית שלו.
עם סיום לימודיו ב-1881 הוא נרשם לבית הספר לאמנויות היפות ונכנס לסטודיו של ויקטור גאלנד. בשנה שלאחר מכן למד אצל ויליאם אדולף בוגרו וטוני רובר-פלרי באקדמיה ז'וליאן. הוא גם הציג לראשונה בסלון האמנים הצרפתי.
דינה ערך את הטיול הראשון שלו לדרום אלג'יריה בשנת 1884, עם צוות של אנטומולוגים. בשנה שלאחר מכן הוא ערך טיול שני במלגה ממשלתית, הפעם ללאגוואט. באותה תקופה הוא צייר את שתי התמונות האלג'יריות הראשונות שלו.
הוא זכה במדליית הכסף לציור בתערוכה העולמית ב-1889, ובאותה שנה היה בין מקימי האגודה לציירים הצרפתית לצידם של רודן, פייר פובי דה שאבאן ואחרים. בשנת 1887 הוא הקים יחד עם מנהל מוזיאון לוקסמבורג בפריז, את אגודת הציירים האורינטליים הצרפתית.
בשנת 1903 הוא קנה בית באלג'יר ובילה שם שמונה חודשים כל שנה. הוא הוקסם מהתרבות הערבית ובסופו של דבר התאסלם . הוא הודיע ​​על ההתאסלמות במכתב פרטי משנת 1908, והשלים את המרתו הרשמית ב-1913, וכן שינה את שמו לנאסרדין דינה.
בשנת 1929 הוא ואשתו יצאו לחאג' למכה. ביולי 1896, הוא זכה בתואר אביר לגיון הכבוד והשתתף בתערוכה הבינלאומית של המאה בפריז.
הכבוד שזכה מאנשי אלג'יר בא לידי ביטוי באלפי האנשים שהשתתפו בהלווייתו ב-12 בינואר 1930 בעיירת מגוריו שם הספידו אותו המושל הכללי לשעבר של אלג'יריה מוריס ויולט.
יצירה.
בהשוואה לציירים מודרניים כמו אנרי מאטיס, שביקר גם בצפון אפריקה בעשור הראשון של המאה ה-20, ציוריו של דינה הם שמרניים ביותר. הם קרובים לתיעוד אתנוגרפי בתיאור הנושאים שלהם.