סדרת "פליטת פה" בעיקר עבודות קטנות ממדים, אסמבלאז'ים בנויים מפרגמנטים של אובייקטים בנליים עתירי אסוציאציות. הסדרה עוסקת באופן בו הזיכרון – על האמת והבדיה שבו – משפיע עלינו על ידי צבירת העבר בתוך ההווה באמצעות חפצים יום יומיים כגון: רהיטים, סמלים תרבותיים וצילומים.
ציוריה של מורג צומחים מתוך צילום של מרחבי ביתה. המקום הפיזי אשר מורג מציירת בעבודותיה מוגדר על ידי שקט, חוסר התרחשות, מרחבים ריקים מנוכחות אדם. מוטיב האור הוא הכוח המניע של העבודה, מוקד האור, בשתי הסדרות, הוא גם המנגנון החושף את תחושת הריק, מקומו של הבודד במערך הביתי. הציור לא מסביר את החיים, לא מפרש אותם, רק סופג אותם.
בסדרת הציורים- "קו לקו", מורג מתייחסת למנגנון הראיה המסנן את הנראה במציאות. בעזרת ציור הפסים הרציף מורג מייצרת הפרעה למתבונן. הסדרה הוצגה בתערוכת יחיד בבית האמנים ב-2010. אוצרת התערוכה- מלי דה-קאלו.
סדרת "אחרי חצות", היא סדרה של ציורי ארכיטקטורה ביתית, בשחור לבן. ציורים של דלתות ופתחים, המבוססים על צילומי לילה, מציעים לנו להיכנס באופן שונה למרחב הפרטי.
בסדרה "שברים" 2014, מציגה ציורים בהם הקומפוזיציה הציורית המפורקת מייצגת מספר נקודות מבט בו זמנית של חפצי הבית מפורקים ומושלכים במרחב הציבורי. הדימויים בציורים מפורקים ונמצאים במרחב הציבורי.
תערוכת היחיד "ללא מנוח" נערכה ב-2015 בחמישה חללים בבית האמנים בתל אביב.
ב-2016 קיבלה את פרס עידוד היצירה, תערוכת הזוכים הוצגה במוזיאון בת ים. ב-2017 הוזמנה לרזידנסי בפורטוגל והציגה תערוכת יחיד במוזיאון לאמנות עכשווית.
הטריקולור
טטו
שרלוט דספרד
רן לוי (קצין)
רן לוי (נולד ב-18 בדצמבר 1962) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כראש להק הציוד במטה חיל האוויר הישראלי.
ביוגרפיה.
לוי הוא בנם של רותי ושמעיה לוי ואחיו הבכור של זיו לוי, אף הוא שירת כקצין בדרגת תת-אלוף בחיל האוויר. למד הנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמית ב-1985 התגייס לחיל האוויר ומונה לקצין אחזקת מכ"ם ביחידת הבקרה הדרומית של החיל. לאחר מכן שירת בענף גילוי וזיהוי במחלקת מערכות ובענף בקרת ירי. ב-1998 מונה לראש ענף קשר אווירי וניווט. ב-2002 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד יחידת מערכות מבצעיות הנדסיות (ממד"ס). ב-2006 מונה לראש מחלקת חימוש ואוויוניקה. בנובמבר 2009 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש להק הציוד, תפקיד בו כיהן עד ספטמבר 2013.
לאחר סיום שירותו הצבאי, ייסד עם אחיו את חברת "SkyRails", העוסקת במערכות לניהול אוטומטי של מרחב אווירי בו פועלים כלי טיס בלתי מאוישים.
לוי בעל תואר שני בניהול מאוניברסיטת תל אביב (מ-2001) ובנוסף, מוסמך אוניברסיטת חיפה במדע המדינה וממשל משנת 2009.
נשוי לד"ר מוריה לוי, יועצת בכירה בתחום ניהול הידע בישראל ומחוצה לה, בעלים ומנכ"לית של חברת "ROM Knowledgeware". השניים הורים לשתי בנות ושני בנים ומתגוררים ברעות.
שרלוט המתוקה
האראלד כחול-השן
רפי ברקוביץ'
רפאל (רפי) ברקוביץ' (ברקו) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כטייס קרב בחיל האוויר.
ביוגרפיה.
ברקוביץ' נולד בישראל, בנם של חנה וארתור ברקוביץ', ניצולי השואה. למד בבית הספר אורט רמת גן במגמת מכניקה עדינה. ביולי 1976 התגייס לחיל האוויר וסיים קורס טיס ב-1978 במגמת קרב. באוקטובר 1980 נבחר להשתתף בקורס ההסבה הראשון של מטוסי ה-F-16 פייטינג פלקון שנקלטו בחיל. ב-28 באפריל 1981 רשם את הפלת הבכורה העולמית של מטוס ה-F-16, כאשר במהלך פטרול בשמי לבנון הפיל מסוק מי-8 של חיל האוויר הסורי בסמוך לשדה התעופה ריאק. במהלך מלחמת לבנון היה מדריך בבית הספר לטיסה ובהצבת חירום נלחם כטייס קרב בטייסת 117, טייסת F-16 בבסיס רמת דוד. ב-10 ביוני השתתף בקרב אוויר באזור אגם קרעון, הוא הפיל שני מטוסי מיג 23 ומטוס מיג 21 של חיל האוויר הסורי. בהמשך שירותו פיקד על טייסת 253, טייסת מטוסי F-16, כולל במהלך מלחמת המפרץ. פיקד על טייסת 69, טייסת מטוסי F-4 פנטום שעסקה במשימות צילום אוויר. תקופת פיקודו התקצרה עקב אירוע בטיחותי. לאחר מכן שירת כראש מחלקת אמצעי לחימה במטה חיל האוויר. השתחרר משירות הקבע ב-1999. הוא המשיך לשרת במילואים כטייס קרב עד 2012 ולאחר מכן כמדריך במגמת קרב בבית הספר לטיסה עד סוף 2018.
לאחר שחרורו כיהן כראש אגף במשרד הביטחון. בשנים 2007 עד 2012 כיהן כמנכ"ל חברת הצורפים. בתפקידו הבא כיהן כסמנכ"ל בכיר במטה הוועדה לאנרגיה אטומית. בנובמבר 2015 מונה למנהל המרכז למחקר גרעיני - שורק.
ברקוביץ' בעל תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מהפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
דובשני
ויטלי פושקר
ויטלי פושקר (נולד ב-5 בינואר 1983), הוא אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה.
ביוגרפיה.
פושקר התאמן בהדרכתו של המאמן הלאומי לאוניד קאופמן בפנימיית המחוננים בווינגייט ושחה עבור קבוצת הפועל ירושלים.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2001 קבע פושקר במשחה ל-50 מטר גב שיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 27.74 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2002 זכה פושקר במדליית ארד, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 27.90 שניות, אחרי איתן אורבך ממכבי קריית ביאליק (26.98 שניות) ועידו פיינברג מבני הרצליה (27.72 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 25.44 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2003 סיים פושקר במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.23 שניות, במאית איטי ממדליית ארד.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2004 זכה פושקר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.62 שניות, לפני עופר פינקלר הפועל ירושלים (23.77 שניות) ושי לבנת מכבי חיפה (23.99 שניות) ובמשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.98 שניות.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-17 שנערכו בווינגייט ביולי 2005 זכה פושקר במדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2007 זכה פושקר במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.20 שניות, אחרי אלון מנדל מהפועל עמק חפר (24.87 שניות) ונדב כוכבי ממכבי קריית אונו (25.04 שניות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2008 זכה פושקר במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.38 שניות, אחרי פיטר מנקוץ' שחיין אורח מסלובניה (24.42 שניות), אלון מנדל ממכבי קריית ביאליק שקבע שיא אישי חדש של 24.50 שניות, מאית אחת איטי משיאו הלאומי של נדב כוכבי שסיים שלישי ושני מבין הישראלים (25.14 שניות).
בתחרויות השחייה של המכביה ה-18 בשנת 2009 זכה פושקר במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.35 שניות, אחרי ג'ייסון ליזאק מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש ושיא בינלאומי חדש של 22.19 שניות ולפני אנדרו לנגנפלד מארצות הברית (23.36 שניות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 23.22 שניות, אחרי נמרוד שפירא בר אור מירושלים רבתי שקבע שיא ישראלי חדש של 22.75 שניות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-14 שנים של יואב ברוק (22.79 שניות) וגיא ברנע מהפועל ירושלים (22.84 שניות).
חייו האישיים.
בשנת 2010 החל פושקר ללמוד ארכיטקטורה ועיצוב גרפי ולהתאמן באוניברסיטת סאוונה שבג'ורג'יה. כיום (2015), הוא מתגורר עם רעייתו, בסן אנטוניו, טקסס.
גמר ליגת האלופות 1998
גמר ליגת האלופות 1998 התקיים באמסטרדם ארנה באמסטרדם, הולנד ב-20 במאי 1998, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר ליגת האלופות לעונת היא ריאל מדריד הספרדית, שניצחה במשחק את יובנטוס מאיטליה בתוצאה 1–0.
ריאל מדריד זכתה בתואר בפעם השביעית בתולדותיה, בהופעתה העשירית במשחק הגמר. בכך, שיפרה את מעמדה כשיאנית הזכיות במפעל וההופעות בגמר. זכייה זו הייתה הראשונה של המועדון מאז , 32 שנים קודם לכן. בנוסף, הייתה זו הופעה ראשונה בגמר מאז 1981, 17 שנים קודם לכן, אז הפסידה לליברפול, והופעה ראשונה בגמר בעידן ליגת האלופות. עבור יובנטוס, הייתה זו ההופעה השלישית ברציפות שלה במשחק גמר ליגת האלופות. היא הייתה הקבוצה האיטלקית השנייה בהיסטוריה שמגיעה לרצף כזה, אחרי מילאן (1993–1995). היה זה לאחר הניצחון בגמר 1996 וההפסד בגמר 1997. היה זה משחק גמר שביעי ברציפות בו משחקת קבוצה איטלקית (סמפדוריה 1992, מילאן 1993–1995, יובנטוס 1996–1998).
שתי הקבוצות העפילו לטורניר עקב זכייתן באליפות בליגות המקומיות בעונת 1996/1997. ריאל מדריד סיימה כאלופת ספרד אחרי שצברה שתי נקודות יותר מיריבתה ברצלונה. יובנטוס זכתה באליפות איטליה אחרי שצברה שתי נקודות יותר מסגניתה פארמה.
המשחק, שהיה שקול והתאפיין במצבים טובים לשתי הקבוצות, הוכרע משער של פרדראג מיאטוביץ' בדקה ה־66.
אצטדיון.
אצטדיון אמסטרדם ארנה היה מגרשה הביתי של אייאקס מאז 1996. ביתה הקודם של אייאקס, האצטדיון האולימפי, אירח בעבר מספר גמרים אירופיים: גמר גביע אירופה לאלופות 1962, בו ניצחה בנפיקה ליסבון 5–3 את ריאל מדריד נערך בו, וכמו כן גמר גביע המחזיקות 1977 בו ניצחה המבורג 2–0 את אנדרלכט. בנוסף הוא אירח משחקי גמר שנערכו בשיטת בית-חוץ: הסיבוב השני של גמר גביע אופ"א 1981 בו ניצחה א.ז. אלקמאר 4–2 את איפסוויץ' טאון (אך הפסידה 5–4 בסיכום שני המשחקים), והסיבוב השני של גמר גביע אופ"א 1992 שהסתיים בתיקו מאופס בין אייאקס לטורינו (אייאקס זכתה בגביע בזכות חוק שערי חוץ).
הדרך אל הגמר.
ריאל מדריד.