תרנגולי הודו אלה חיים ביערות של מקסיקו וחיים רוב הזמן על הקרקע שם הם ניזונים ממזונות מהצומח ומהחי. בשעת סכנה הם יעדיפו לרוץ רחוק ולא לעוף, אף שהם יכולים לעשות זאת בעת הצורך והם אף מקננים בשטח. הנקבה מטילה 8-12 ביצים מוסתרים היטב ודוגרת עליהם 28 ימים לאחריהם הביצים בוקעות ואחרי יום הנקבה עוזבת את הקן יחד עם האפרוחים שהולכים אחריה.
סבין מהמוד
סבין מהמוד (באורדו: صبین محمود; 20 ביוני 1975 - 24 באפריל 2015) הייתה פעילת זכויות האדם ואשת המגזר השלישי בפקיסטן. היא ייסדה וניהלה בית קפה בקראצ'י בשם The Second Floor כדי שישמש בית-ועד לפעילויות תרבותיות, והייתה נשיאת סניף קראצ'י של ארגון היזמות TiE.
ב-24 באפריל 2015 נורתה למוות בידי מרצחים לא מזוהים בדרכה לביתה.
ביוגרפיה.
פועלה של מהמוד התמקד במאבק באפליה ובאי-צדק. בראיון אמרה כי חלומה העיקרי הוא "לשנות את העולם לטובה דרך האינטרנט". היא ייסדה ארגון בשם PeaceNiche, שמגדיר את עצמו "פלטפורמה חברתית" לתועלת הציבור. כמו כן ייסדה חברת טכנולוגיה קטנה בשם bitsonline וארגנה האקתון בקראצ'י. מטרת ההאקתון הייתה לחבר בין אנשים מתחומים שונים כדי להעלות רעיונות לפתרון בעיות חברתיות.
בשנת 2006 הקימה את בית הקפה The Second Floor (בקיצור T2F) בהשראת ה-Pak Tea House בלאהור. בית הקפה אירח דיונים פומביים, הקרנות סרטים, ערבי שירה, ערבי סטנד-אפ, ומופעי תיאטרון. בין הדוברים הידועים שהתארחו בבית הקפה, הייתה ד"ר עיישה סידיקה, מומחית להרתעה גרעינית, אשר חיברה ספר שנוי במחלוקת על מימון כוחות הביטחון בפקיסטן. הרצאתה של סידיקה הובילה לפנייה למהמוד מצד ארגון הביון והמשטרה החשאית הפקיסטני, ISI.
בשנת 2013, אמרה בריאיון לכתב העת Wired שאינה מציבה שומר חמוש בכניסה לבית הקפה: "אמרתי, זה המחיר שצריך לשלם עבור מקום ציבורי. אני לא רוצה שאנשים יצטרכו לעבור בידוק ולהחזיק טיפוס צבאי פה בגלל פחד חובק-כול." כמו כן אמרה: "קיראו את חומסקי. החיים מסוכנים ודברים רעים קורים. אבל אסור לתת לפחד למשול בך, או שלעולם לא תגשים שום דבר."
מותה.
בשעה מאוחרת ב-24 באפריל 2015, נורתה מהמוד למוות ליד ספריית ה-Defence Housing Authority בקראצ'י. לדברי חוקר המשטרה, הרצח היה מתוכנן מראש והיא הייתה המטרה. הרצח נרשם ככזה במשטרה ונופל תחת הגדרת ה-Terrorism Act של פקיסטן. אמהּ של מהמוד אף היא נפצעה אנושות מיריות הרוצחים. ההרצאה שמהמוד סיימה להעביר בבית הקפה לפני שהלכה לביתה נקראה "Unsilencing Balochistan (Take 2)", והתמקדה בבלוצ'יסטן. בין הדוברים באותו אירוע הייתה גם פעיל זכויות הבלוצ'ים מאמא קדיר.
לדברי קדיר, האירוע נועד להיערך בתאריך ובמקום אחרים מלכתחילה, אך המארגנים נאלצו לשנות מקום ולדחות את האירוע בשלושה ימים, עקב קבלת איומים. השר האחראי על מחוז סינד גינה את הרצח ודרש חקירה. ראש הממשלה נוואז שריף הביע את תנחומיו למשפחה וקרא אף הוא לחקירה. גם אנשי ציבור אחרים הביעו זעזוע, בהם מלאלה יוספזאי.
ב-20 במאי, הודיע השר הממונה על מחוז סינד כי המשטרה עצרה חשוד בתכנון רצח מהמוד, אדם בשם סייד עזיז. עזיז אף הודה במעורבות בפיגוע נגד איסמעילים באוטובוס בקראצ'י בראשית שנת 2015.
יצחק וולקר
דעאא מסרווה
נתן נטע רבינוביץ
בוריס זמנסקי
בוריס נאומוביץ' זמנסקי (ברוסית: Борис Наумович Заманский; 2 בנובמבר 1918 - 17 באוקטובר 2012) היה יהודי סובייטי שעוטר בשלוש הדרגות של עיטור התהילה על פועלו כחייל בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
נולד בעיר חרסון שהייתה אז בשליטת מדינת אוקראינה - מדינת חסות של הקיסרות הגרמנית (כעת אוקראינה) במשפחתו של פקיד. ב-1927 המשפחה עברה לחרקוב, שהייתה אז עיר הבירה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. בשנת 1934 עבר משפחתו של זמנסקי לקייב.
בשנת 1937, לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון, התקבל בוריס זמנסקי ללימודים במכון לחומרים קרמיים בקייב. בקיץ 1941 שהה בחרסון במסגרת הכשרה מעשית לסטודנטים. שם נודע לו על הפלישה הגרמנית לברית המועצות. הוא חזר לקייב, שם התנדב לשירות בצבא האדום. הוא עבר הכשרה צבאית מזורזת נשלח לחזית. יחידתו כותרה על ידי הגרמנים באזור העיר ואסילקיב (כ-25 קילומטר דרומית לקייב). רוב חייליה נפלו בשבי, אך זמנסקי עם עוד כמה חיילים הצליחו להימלט מהכיתור לקייב. כעבור שבוע כותרה גם קייב על ידי הגרמנים. גם הפעם הצליח זמנסקי לצאת מן הכיתור. הוא הגיע עד לחרקוב ומשם המשיך למחוז וורונז'. בחורף 1941 - 1942 לחם כקשר באזור מחוז חרקוב. בינואר 1942 נפגע מכוויות קור. לאחר שנפגע הועבר לסראטוב שם נכרתה אצבע אחת ברגלו. לאחר שהחלים מפצעיו צורף לגדוד קשר מס' 183 שהיה חלק מגיס המשמר ה-4.
קבלת עיטורים במהלך המלחמה.
העיטור הראשון שהוענק לו במהלך המלחמה - מדליית העוז, אותה קיבל באוגוסט 1943 על הצטיינותו בקרבות שליד הנהר סוורסקי דונץ.
עיטור התהילה הראשון הוענק לו בעקבות צליחת הנהר ויסלה ותחזוק הקשר הצבאי ב-1 באוגוסט 1944 על אף הפציעה שקיבל במהלכם. את עיטור התהילה מדרגה שנייה קיבל בעקבות תחזוק הקשר במהלך צליחת הנהר אודר ב-2 בפברואר 1945.
יחד עם יחידתו השתתף בכיבוש ברלין, קיבל על כך מדליה והשלים קבלת כל שלוש הדרגות של עיטור התהילה ללא ידיעתו. שוחרר מן השירות באוקטובר 1945.
חייו לאחר המלחמה.
לאחר שחרורו מן השירות הצבאי חזר לקייב. המוסד להשכלה גבוהה, בו למד לפני המלחמה, חדל להתקיים. זמנסקי המשיך את לימודיו באוניברסיטה הטכנולוגית של קייב. ב-1948, לאחר סיום לימודיו, החל לעבוד כמהנדס תהליך במפעל לייצור דשנים בעיר הורלובקה.
בשנת 1999 עלה לישראל. התגורר בראשון לציון, שם נפטר ב-17 באוקטובר 2012. נקבר בבית הקברות גורדון.
ב-2017 נקרא על שמו רחוב בעיר ראשון לציון.
אליקום כרמולי
מלחמת אנגליה-ספרד (1585-1604)
אברהם נאיבואיר
עתונות יהודית היסטורית
חנוך סער
חנוך סער (נולד ב-28 בספטמבר 1956) הוא סופר, המנהל והבעלים של הוצאת הספרים "סער".
ביוגרפיה.
חנוך סער נולד וגדל בשכונת יד אליהו בתל אביב. אביו אברהם, נולד בישראל למשפחה שעלתה ארצה מפולין, ואמו שורה, שנולדה באוקראינה, עלתה לישראל בספינת מעפילים בתום מלחמת העולם השנייה, לאחר שהצליחה להימלט מהנאצים. לסער, היום תושב רמת השרון, אחות אחת הגדולה ממנו והוא אב לשלושה ילדים.
בגיל שלוש-עשרה הופיע במשך שנה בתיאטרון "הבימה" בהצגה "שש נפשות מחפשות מחבר" בבימויו של יוסי יזרעאלי. למד בתיכון "אורט סינגלובסקי". את שירותו בצה"ל החל בשנת 1975 בקורס טיס, ומשם עבר לגדוד 890 בחטיבת הצנחנים. לאחר שסיים קורס קציני חי"ר שירת כמפקד מחלקה ועשה שנת קבע. במילואים שירת כמפקד מחלקה ביחידת חיל רגלים, השתתף במלחמת לבנון הראשונה וסיים לשרת במילואים בגיל 45 בדרגת סרן.
הוצאת הספרים סער.
בתקופת שירותו הצבאי כתב שירים, קיבץ אותם בספר ופרסם אותו בהוצאת ספרים מוכרת. כיוון שלא היה מרוצה מהשירות שקיבל ככותב, החליט להקים לאחר שחרורו מהשירות הצבאי הוצאת ספרים (1979) שתהווה בית לסופרים ולמשוררים, בראשית דרכם וגם בהמשך. מאז יצאו לאור בהוצאת "סער" למעלה מ-2,500 כותרים למבוגרים ולילדים.
לאחר טיול בהודו החליט להוציא לאור אלבום צילומים בשם "הודו – קליק ישראלי", ולשם כך אסף ובחר צילומים של יותר מחמישים צלמים ישראליים שטיילו בהודו לאורכה ולרוחבה. לכל צילום התאים אגדת עם, פתגם הודי, או הסבר על מנהגים, אמונות ודתות בהודו.
ביום השלושים לרצח יצחק רבין הוציא לאור ספר בשם "שלום חבר – נפרדים מרבין בכיכר". בספר מופיעים צילומים שצילם סער בכיכר מלכי ישראל, שהייתה מאז לכיכר רבין, כפי שנראתה בשבוע האבל לאחר הירצחו של ראש הממשלה.
בהוצאת סער יצאו לאור תרגומי ספריהם של מי שהיו נשיאי ארצות הברית, ביל קלינטון וג'ימי קרטר וגם "ברגר קינג - בנייתה של אימפריה" – ספרו של ג'יימס מקלאמור, אחד משני מייסדי רשת "ברגר קינג". כמו כן ראו אור בהוצאת סער הספרים "לחשוב כמו וודי אלן" ו"לחשוב כמו ג'רי סיינפלד", ספרה של הקומיקאית וופי גולדברג, ספר סיפורים קצרים של חתן פרס נובל לספרות, הסופר ההודי רבינדראנאת טאגור, "היא - סיפורים מאחורי הסארי", וספרים של כריסטופר הארט, מבכירי המאיירים של וולט דיסני.
בין ספרי השירה הרבים שראו אור בהוצאת סער, נכללים ספרי השירה המתורגמים של ויקטור הוגו ושל חתן פרס נובל לספרות ארנסט המינגוויי.
כבוד הלבנון
כבוד הלבנון היה כתב עת תורני שנדפס בתור המוסף התורני של עיתון "הלבנון".
היסטוריה.
המוסף התורני "כבוד הלבנון" נספח לעיתון "הלבנון" מיד מגיליונו הראשון, ונדפס יחד עמו מדי גיליון. הוא ליווה את "הלבנון" לאורך כל שנות קיומו, ונדפס עמו גם בעת גלותו בפריז ובמיינץ.
על דפי "כבוד הלבנון" התנהלו פולמוסים רבניים בהם אחד הפולמוסים המפורסמים ביותר במאה ה-19: פולמוס חידוש עבודת הקורבנות, שראשיתו בהצעת הרב קלישר בספרו דרישת ציון ובתגובת רבי דוד פרידמן ב"כבוד הלבנון" בה עורר רשימת בעיות הלכתיות הכרוכה בחידוש ההקרבה, תגובה שהולידה משא-ומתן ממושך.
ראוי לאזכור בהקשר זה פולמוס שהתנהל בין שלמה זלמן חיים הלברשטאם (שזח"ה) שייצג את עמדת תנועת חכמת ישראל ובין הרב יצחק דב במברגר מווירצבורג באשר למידת נאמנותו של שד"ל - שנחשב שמרן מדי בעיני הראשונים וחדשן מדי בעיני השמרנים - לתפיסה המסורתית.
כותבים בולטים.