קהת מתגורר בעתלית, והוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת חיפה. במאי 2015 נישא לרקדנית גיל עדן.
סטטיסטיקה.
מועדונים.
מעודכן ל-14 במאי 2022
נמל התעופה הבין-לאומי קייב ג'וליאני
נמל התעופה הבינלאומי קייב ג'וליאני (באוקראינית: Міжнародний аеропорт Київ Жуляни) הוא נמל התעופה השני של העיר קייב בירת אוקראינה (אחרי בוריספיל), נמל התעופה משמש טיסות פנימיות ברחבי אוקראינה ואת טיסותיהם הבינלאומיות של החברות UTair וויז אייר, בנוסף הוא משמש בסיס לחברת יאנאייר. שדה התעופה מורכב משלושה מסופים:
טרמינל A - טיסות בינלאומיות
טרמינל D - טיסות פנים, שירותי הגעה
טרמינל B - תעופה עסקית ומטוסים פרטיים
אורכו של המסלול היחיד בנמל התעופה הוא 2,310 מטרים ורוחבו 43 מטרים, הוא מתאים למטוסים בעלי טווח טיסה קצר-בינוני כגון בואינג 737 ואיירבוס A320. הנמל הוקם בשנות ה-20 של המאה ה-20, והוא ממוקם במרחק של 8 ק"מ ממרכז העיר קייב. תנועת הנוסעים החודשית הממוצעת היא כ -400,000 איש. יותר מ 80% מהם הם נוסעי טיסות בינלאומיות.
דיקסיט
דיקסיט (בלטינית: Dixit) הוא משחק קלפים מבית היוצר ג'ין לואיס רובירה, שפורסם על ידי חברת לייבלנד (Libellund) בשנת 2010. פירוש המילה דיקסיט בלטינית הוא: "היא אמרה" או "הוא אמר".
מהלך המשחק.
בתחילת המשחק כל שחקן מקבל שישה קלפים אקראיים. על פי סדר תורות שהוחלט, בכל פעם, השחקן שהוא המספר, מעיין בקלפיו ואומר בקול רם אסוציאציה שעולה בראשו לאחד מהקלפים שבידו (מבלי להראות את הקלף לשאר המשתתפים). שאר השחקנים מעיינים בקלפיהם ובוחרים את הקלף שלדעתם ממחיש את האסוציאציה באופן הטוב ביותר. לאחר מכן כל השחקנים נותנים את הקלפים שבחרו למספר, מבלי להראות אותם, והוא טורף אותם יחד עם הקלף שלו. לאחר מכן מניחים את כל הקלפים באופן אקראי עם הפנים כלפי מעלה ונותנים לכל קלף מספר. כל שחקן, מקבל בתחילת המשחק כרטיסיות מרובעות מקרטון קשיח כמספר השחקנים, הממוספרות מ-1 ועד מספר השחקנים במשחק. כל שחקן פרט למספר מניח עם הפנים כלפי מטה (מבלי להראות לאחרים), את הכרטיסייה עם מספר התמונה שלהערכתו היא התמונה של המספר. אחר כך כולם הופכים בו זמנית את הכרטיסיות.
חוקי המשחק.
בשני מקרי הקיצון - בהם כל השחקנים מצליחים לנחש איזה קלף הוא של המספר, או לחלופין כולם נכשלים בניחוש - המספר לא זוכה בנקודות ואילו כל שאר השחקנים מקבלים שתי נקודות. אם חלק מן השחקנים הצליחו לנחש נכונה, אז המספר והמנחשים נכונה מקבלים שלוש נקודות והשחקנים שלא ניחשו נכונה לא זוכים בנקודות. כל שחקן שבלבל אחר וגרם לכך שיצביע לקלף שלו במקום לקלף של המספר, מקבל נקודה על כל שחקן שהצליח לבלבל.
המשחק נגמר כאשר כל חפיסת הקלפים נגמרת.
הרחבות.
למשחק קיימות 8 הרחבות שמוסיפות קלפים למשחק:
פרסים.
המשחק זכה בעשרות פרסים חשובים בתחום משחקי הקלפים:
הערות שוליים.
[[קטגוריה:משחקי קלפים]]
[[קטגוריה:משחקי קופסה]]
זלמן שחטר-שלומי
הרב משולם זלמן חייא הכהן שֶׁחְטֶר-שַׁלוֹמִי (מכונה "רַבּ זלמֶן"; באנגלית: Zalman Schachter-Shalomi, "Reb Zalman"; 28 באוגוסט 1924, ז'ולקבה, פולין - 3 ביולי 2014, בולדר, קולורדו) היה ממייסדיה ומנהיגיה הבולטים של התנועה להתחדשות יהודית ביהדות ארצות הברית.
קורות חייו.
זלמן שחטר-שלומי (לעיתים נכתב: שכטר-שלומי) נולד בפולין וגדל בווינה. בשנת 1938 עברה משפחתו לבלגיה, שם החל ללמוד עם חסידי חב"ד. בשנת 1941 הגיע לארצות הברית, הפך לחסיד חב"ד והוסמך לרב אורתודוקסי ב-1947, במסגרת קהילת חסידי חב"ד-ליובאוויטש, תחת הנהגתו של האדמו"ר השישי רבי יוסף יצחק שניאורסון. לאחר מכן שימש כרב בקהילות חב"ד במסצ'וסטס ובקונטיקט.
בראשית דרכו הציבורית, נשלח "ר' זלמן" בצוותא עם שלמה קרליבך על ידי רבי מנחם מנדל שניאורסון שהחל אז לכהן כאדמו"ר מחב"ד, לעסוק בהפצת יהדות והחזרה בתשובה בקמפוסים של אוניברסיטאות בארצות הברית. עם עליית כוחה של תנועת ילדי הפרחים, נמשך אחרי רעיונותיה והתרחק מאורח החיים של חסידות חב"ד. בשנות ה-80 הוסיף שכטר את השם "שלומי" (על פי המלה "שלום") לשמו, כהצהרה על שאיפתו לשלום בישראל ובעולם.
שחטר-שלומי היה בעל תואר שני בפסיכולוגיה של הדת מאוניברסיטת בוסטון, ותואר דוקטור של ה'מכון למדעי היהדות', בהיברו יוניון קולג'. שימש כמרצה למדעי היהדות ודתות אחרות באוניברסיטת טמפל שבפילדלפיה.
שחטר-שלומי נפטר ב-3 ביולי 2014.
במהלך חייו נישא שלומי ארבע פעמים, בפעם האחרונה עם חוה אילסן מבולדר. הוא הותיר אחריו אחד עשר ילדים.
הגותו וחידושיו.
שחטר-שלומי גיבש בצוותא עם תלמידו ארתור וסקו את התנועה להתחדשות יהודית בארצות הברית. היא צמחה מתוך מגמת "החבורות" (מלשון החבורה החסידית), קבוצות תפילה ולימוד קטנות שדמו לקומונות ההיפים שנפוצו בשעתו. החבורה הסדורה הראשונה הייתה "סמינר קהילת שלום" שקמה ב-1968 בסמרוויל, מסצ'וסטס בהנהגת ארתור גרין. שחטר-שלומי סולק כבר שנים קודם מתנועת חב"ד כשהתברר שעמדותיו במגוון נושאים, כמו התנסות בסמי הזיה, אינן עולות בקנה אחד עם הקו המקובל על חצר הרבי מלובביץ'. שלומי הקים את אגודת "בני אור" (שם שלקח מאחת ממגילות מדבר יהודה) ב-1962, אליה נאספו אנשי חבורות וממנה צמחה לבסוף תנועת ההתחדשות. תחת שם זה הוביל את התנועה לתוך המאה ה-21. בשנות השבעים עיצב שלומי טלית תפילה מקושטת על פי עקרונות קבליים. הטלית, הידועה עד היום כ"טלית בני אור", צבועה במגוון צבעים, המבטאים יחד את צבעי בריאת העולם על פי ספר הזוהר.
יש הרואים בתנועה זו תחת הנהגתו של "רבי זלמן", מעין זרם חמישי ביהדות ארצות הברית לצד ארבעת הזרמים המוכרים: האורתודוקסי, הקונסרבטיבי, הרפורמי והרקונסטרוקציוניסטי. בזרם רמה גבוהה ויוצאת דופן של הסתמכות על מיסטיקה, שניתן היה למצוא ביטוי שלה בתיאור ססגוני שלו בעיתונות . אך שחטר עצמו הדגיש בספרו כי תנועתו "התחדשות יהודית" אינה "זרם" אלא תהליך העובר על נפשות היהודים.
שחטר-שלומי ראה את תנועתו ככזו שמבוססת על "הקבלה, החסידות וצורות נוספות של מיסטיקה יהודית". רוחה זו של התנועה באה בהנחייתו לידי ביטוי בטקסי תפילה סוערים הכוללים ריקודים עד אובדן חושים.
הגותו של שחטר-שלומי נוגעת לעיתים בנושאים רגישים, בצורות שאינן מקובלות בקהל הרחב, כמו למשל אמירתו כי אנשים המגלים חיבה ליהדות הם לפעמים נשמות ממוחזרות מהשואה, כהגדרתו, שהחליטו בגלגול זה להיוולד כלא-יהודים.
לדעתו, היהדות צריכה לשנות את גישתה, להתאים את עצמה למציאות החדשה, ביחס לנושאים שחיי הדת המסורתיים לא נותנים להם לפי תפיסתו מענה רוחני מספיק, כמו ההתחממות הגלובלית, ההתחמשות הגרעינית וההתבוללות.
דעות חדשניות בענייני הלכה.
כחלק מ"ההתחדשות הרוחנית", ביקש שחטר-שלומי לטעת בתלמידיו ושומעי לקחו סוג חשיבה המכיל גם היבטים מוסריים ולא רק הלכתיים-מסורתיים מקובלים גם ביחס לשאלות הלכתיות מובהקות כמו למשל סוגיית הכשרות. תלמידו מצוטט כאומר "אנו אוהבים לומר שהשאלה בדבר כשרותה של תרנגולת איננה שאלה הנוגעת לתרנגולת עצמה, אלא לשואל", לדעתם יש לכלול בתנאי הכשרות לא רק את עובדת היות האוכל "כשר" במובן המסורתי, אלא גם אם הוא כשר מבחינה מוסרית סוציאלית: האם תנאי העסקתם של עובדי המשחטות הוגנים, האם תנאי גידולם של העופות הולמים, האם הזבל של התעשייה ממוחזר כיאות. בהתאם לתפיסה זו יש להרחיב לטעמם את תחום הכשרות גם לנושאים שלא היו כלולים בו בתפיסת הכשרות המסורתית, כמו: האם מותר להשתמש בחשמל המיוצר בכור גרעיני? האם מותר לקרוא בעיתון יהודי שמודפס על נייר המיוצר מעצים שנכרתו בלא התחשבות אקולוגית ראויה? כך מיוחסת אופנת הכשרות הסביבתית ("אקו-כשרות") לתפיסת הכשרות של רב זלמן ו"התחדשות יהודית".
תפיסה זו נחשבת כמי ש"מחמירה" יותר על קהל מאמיניה של התנועה. אולם בצידה, מצוטט שחטר-שלומי כמי שמיישם את גישתו המהפכנית גם באופנים החורגים מן ההלכה היהודית המסורתית ומקלים יותר ממנה. לדעתו האדם המודרני צריך לקבוע בעצמו את גבולות ואופי האיסורים וההיתרים שלו, כך "אם אתה לא אוהב את העבודה בגינה, ומבכר שתיעשה על ידי גנן שכיר, אזי הגינון נחשב כ"מלאכה" ואסור. אך אם אתה אוהב לגנן וזמן הפנאי היחיד שלך הוא בשבת, תן לגינון להיות חלק מעונג השבת שלך". מעריציו האורתודוקסים מסבירים אמירות מעין אלו כדרך לגשת אל לבבות ההמון האמריקני-יהודי, בבחינת "מתוך שלא לשמה בא לשמה", כלומר גישה התולה תקוות שלאחר שבאמצעותה יתקרבו יותר ויותר צעירים אל הדת, שתחדל לאיים עליהם, יבינו מעצמם את ערכי קדושת השבת, וישאירו את הגינון לימות החול גם כאשר הוא נעשה בתחביב בלבד.
מגדר.
סיפור שכתב מתאר פגישה דמיונית בינו ובין 'הבתולה מלודמיר', מעין "אדמו"רית" בת המאה התשע-עשרה:
סמיון בורמן
סמיון מאירוביץ' בּוּרמן (ברוסית: Семён Меерович Бурман; 23 באוקטובר 1908 - 1 בפברואר 1976) היה יהודי יליד האימפריה הרוסית. עוטר בשלוש הדרגות של עיטור התהילה על פעולותיו במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
בורמן נולד בפאסטוב שבאוקראינה למשפחת פועלים. ב-1909 עבר יחד עם הוריו לרוז'ין שליד ז'יטומיר, שם גם סיים את בית הספר. בהמשך עבד כתבניתן במפעל "הנפחיה של לנין" בעיר קייב. בין השנים 1926 - 1929 שירת בצבא האדום בסדיר. ב-1941 גויס שוב ונמצא במערכה כבר מתחילתה. הצטרף למפלגה הקומוניסטית ב-1942.