עלילת הסדרה ממשיכה מהמקום בו הפסיקה עלילת הסרט השלישי בסדרה – דוק בראון מחליט לעבור ולחיות בשנת 1991 בעיירה היל וואלי יחד עם אשתו קלרה, ילדיהם ז'ול וורן וכלבו איינשטיין. בדומה לכל סרטי "בחזרה לעתיד", המסע בזמן בסדרה המצוירת מתאפשר באמצעות מכונית דלוריאן, אשר כביכול נבנתה מחדש לאחר שהושמדה בסוף הסרט השלישי. בנוסף, הדמויות נוסעות בזמן גם באמצעות הקטר אותו דוק הסב למכונת זמן בסוף הסרט "בחזרה לעתיד 3".
למרות שלאורך הסדרה מרטי מק'פליי והחברה שלו ג'ניפר פארקר מופיעים מדי פעם, עלילת הסדרה המצוירת מתמקדת בעיקר בהרפתקאותיהם של דוק ומשפחתו. בריון העיירה ביף טאנן מופיע גם כן מעת לעת. בנוסף, קרובי משפחתם של משפחת מק'פליי ומשפחת טאנן מופיעים בתפקידים רבים גם בעבר וגם בעתיד. שלא בדומה לסדרת הסרטים אשר עלילתם מתרחשת בעיירה היל וואלי בלבד, הסדרה המצוירת לוקחת את הדמויות לעיתים קרובות גם למיקומים שונים ברחבי העולם.
מדבבים.
שניים מן השחקנים המקוריים בסדרת הסרטים השתתפו בדיבוב דמויותיהם בסדרה המצוירת - מרי סטינבורגן, אשר גילמה בסרטים את קלרה, ותומאס פ. וילסון, אשר גילם בסדרת הסרטים את ביף טאנן. כריסטופר לויד שיחק את דוק בראון בקטעי הלייב אקשן בתחילה ובסיום של כל פרק, בעוד הדיבוב של דמותו של דוק בסדרה המצוירת בוצע על ידי דן קסטלנטה.
נאכבה
כריסטוף בארטייה
כריסטוף בארטייה (מצרפתית: Christophe Barratier; נולד ב-17 ביוני 1963) הוא מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע צרפתי. למד מוזיקה קלאסית בפריז ובשנת 1991 החל לעבוד בחברת ההפקות של דודו, ז'אק פרין. הוא השתתף בהפקת הסרטים "ציפורים נודדות", "הימליה" ו"מיקרוקוסמוס". את הצלחתו הגדולה רכש כשביים את הסרט "כשהנערים שרים" שיצא בשנת 2004, זכה בשני פרסי סזאר, והיה מועמד לפרסי אוסקר וגלובוס הזהב. הוא גם כתב את המילים לשיר הנושא של הסרט, שהיה מועמד לפרס אוסקר לשיר מקורי. בשנת 2006 יצא סרטו "המאבטח" ושנתיים לאחר מכן, בשנת 2008, יצא סרטו "פריז 36".
כריסטופר בארטייה
הידוד
ג'ורג' קוקרופט
ג'ורג' קוקרופט (באנגלית: George Coockcroft; 15 בנובמבר 1932 - 6 בנובמבר 2020) היה סופר אמריקאי, שכתב תחת שם העט לוק ריינהרט. ספרו המפורסם ביותר היה איש הקובייה (1971).
חייו.
את לימודי התואר ראשון סיים קוקרופט באוניברסיטת קורנל, ואת לימודי התואר השני באוניברסיטת קולומביה. מאוניברסיטה זו אף קיבל תואר פרופסור בפסיכולוגיה.
קוקרופט לימד זן (אליה המיר את דתו) וספרות אנגלית. במהלך תקופה זו העלה את רעיון החיים על-פי קובייה, והחל לערוך ניסיונות בחיי-קובייה (או, על-פי המונח מספרו, עבד את "אלקובים"). כאשר סיים את ספרו בשנת 1969, שהה במיורקה ולימד אנגלית להיפים מקומיים.
לאחר פרסום ספרו איש הקובייה הפך לסופר במשרה מלאה ומנהיג תרבות הקובייה, כפי שהיה גיבור ספרו ה"ביוגרפי". ב-1971 אף הקים בניו יורק "מרכז קובייה".
קוקרופט בילה מספר שנים בהפלגות מסביב לעולם.
נפטר ב-6 בנובמבר 2020. התגורר בקאנאן, ניו יורק.
יחס המרה
יחס המרה, או שיעור המרה (באנגלית: Conversion Rate), הוא מונח מתחום השיווק המודד בדרך כלל את היחס בין כמות המבקרים באתר אינטרנט או בחנות, לבין הכמות מתוכם שביצעו פעולה כלשהי שהוגדרה מראש, כמו רכישה, הרשמה למועדון לקוחות ועוד. לעיתים מודד המונח את היחס של עצם הכניסה לאתר האינטרנט או לחנות.
יחס ההמרה מושפע ממספר גורמים, ביניהם ביצועים טכניים כמו מהירות טעינת האתר או האופן בו מוצגות סחורות בחנות, מידת האטרקטיביות של הפעולה הנמדדת, וכן גורמים שונים כמו עונות-שיא שיכולים להשפיע באופן נקודתי על יחס ההמרה ולהטות אותו מהנורמה.
חברות משתמשות בנתוני יחס ההמרה כדי להסיק מסקנות לגבי אסטרטגיית השיווק והמכירות שלהן.
בשיווק באינטרנט.
בתחום השיווק באינטרנט המונח מודד את הסיכוי של מבקר באתר אינטרנט לבצע פעולה מוגדרת, או את הסיכוי של גולשים להפוך למבקרים באתר או בדף נחיתה בעקבות פעולה שיווקית או פרסום. לחלופין יחס המרה יכול למדוד את שיעור הנטישה, של גולשים שהגיעו לאתר אך עזבו אותו במהרה.
כאשר עוסקים במדידת מבקרים באתר אינטרנט, מגדירים המשווקים, המפרסמים או בעלי האתר את הפעולה אותה הם רוצים למדוד. דוגמה לפעולה מוצלחת יכולה להיות יצירת קשר עם המפרסם, הרשמה לדיוור אלקטרוני באתר או רכישת מוצר באמצעותו. המדידה מבצעת לאורך זמן, ובמיוחד לפני ואחרי ביצוע שינויים שונים, במטרה להבין האם שינויים אלו משפרים או מפחיתים את הסיכוי לביצוע הפעולה.
משווקים משתמשים במגוון כלים כדי למדוד את התנהגות הגולשים במהלך ביקורם באתר, כדי לנסות ולזהות שינויים אפשריים שישפרו את יחס ההמרה. חלק מכלים אלו עוקבים אחר התנהגות המבקרים באתר, דוגמת מיפוי זרימת-עכבר, מפות חום, ומשפכים בהם מספר פעולות-ביניים שעל המבקרים לעשות. אחרים בודקים את יעילות הצגת המידע שבאתר - לעיתים על ידי בדיקת A/B בה מוצגות במקביל שתי גרסאות שונות של אלמנט כלשהו באתר, תוך השוואת יחס ההמרה ביניהן, ולאחר מכן החלפת הגרסה היעילה פחות בגרסה שלישית וכן הלאה. לעיתים מציעים המשווקים הצעות ייחודיות, כמו התנסות חינם בשירות לתקופת זמן מוגבלת, כדי לראות את ההשפעה של פעולה כזו על יחס ההמרה ולהפיק מכך מסקנות שונות בנוגע לאסטרטגיית המכירות. בדיקות A/B נפוצות גם בניסיון להפנות גולשים אל האתר.
בתחום הקמעונאות.
בתחום הקמעונאות, מתייחס המונח בדרך כלל ליחס בין כמות המבקרים בחנות לבין כמות הרוכשים בפועל. חברות מודדות יחס המרה בנקודות זמן שונות בניסיון להגביר את הסיכוי שמבקר בחנות יהפוך לקונה, ובניסיון לעקוב אחר התנהגות הצרכנים ולהסיק מהן פעולות החברה שמשפרות את יחס ההמרה.
בעוד ששיטות המדידה של כמות הקונים פשוטה יחסית, מדידת כמות המבקרים מעט מורכבת יותר ודורשת שימוש במצלמות או בספירה ידנית.
ישנן חנויות או מחלקות להן באופן מסורתי שיעור המרה קיצוני, לדוגמה, באגפי החלב או נייר הטואלט במרכולים שיעור ההמרה קרוב בדרך כלל ל-100%, לעומת גלריות אמנות להן בדרך כלל שיעור המרה של אחוזים בודדים.
פרורה
אתר הנופש של כוח באמצעות שמחה בפרורה ממוקם בחוף המזרחי של האי ריגן בים הבלטי, צפון גרמניה, במדינת מקלנבורג-מערב פומרניה. האתר בתכנון האדריכל קלמנס קלוץ (Clemens Klotz) נחשב לאחד ממפעלי הבנייה השאפתניים בתקופת הרייך השלישי, וכמייצג נאמן של האדריכלות הנאצית. מחזיק עד היום בשיא כ"הבניין הארוך בעולם", אורכו כ-4.5 ק"מ.
אתר הנופש הוקם על מנת לאפשר לעובדים הגרמנים חברי ה"כוח באמצעות שמחה", יציאה לנופש משפחתי במחיר שווה לכל נפש. על פי התכנון נועד לשרת כ-20,000 נופשים בו בעת.
מבנה האתר.
האתר נבנה לאורך רצועת חוף חולי ושטוח, במרחק של כ-150 מטר מקו המים. הורכב משני אגפים עיקריים: צפוני ודרומי אשר כל אחד מהם מורכב מ-4 בלוקים בני 6 קומות ו-10 יחידות דיור כל אחד. צורתו הכללית כשל "מסרק". מכל חדר שגודלו כ-13 מ"ר ובו ריהוט בסיסי נשקף נוף לים. השירותים והמקלחות היו משותפים.
חדרי המדרגות, המעברים והמעליות היו ממוקמים בחלקו האחורי של המבנה בכיוון היבשה (שיני ה"מסרק").
בין שני אגפי האתר תוכנן מבנה מנהלתי, קבלה, וכיכר מרכזית. המרחק בין המרכז ואזורי המגורים היה כה רב, עד שהצריך גם תכנון של רכבת פנימית לשינוע האורחים ברחבי אתר הנופש.
בקצה הכיכר המרכזית תוכנן אולם כנסים ענק, אשר לדרישת היטלר יוכל להכיל את כל הנופשים המתכנסים יחדיו.
לאורך חוף הים בין שני אגפי הבניינים ומול המבנה המרכזי הוקם מזח אשר אִפשר עגינה של אוניות הנופש הענקיות שהיו גם הן בבעלות ה"כוח באמצעות שמחה".
כבכל אתר נופש, תוכננו בריכות שחייה, אולמות ספורט, בתי קולנוע וכל יתר השירותים המקובלים באתר מסוג זה. בין מתכנני המתחם היה יוליוס שולטה-פרולינדה.
היסטוריה.
הבנייה החלה במאי 1936 ותוכננה להסתיים עד 1941 אך נפסקה ב-1939 ולא הושלמה מעולם עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה. למרות זאת נחשב האתר בפרורה לפרויקט אשר הגיע לשלב הבנייה המתקדם ביותר מכל מפעלי הבנייה המגלומנים, אשר תוכננו והוחל בביצועם בתקופת הרייך השלישי.
בתקופת המלחמה שימש האתר, שרוב בנייתו הושלמה, כמתקן אימונים וכבית חולים צבאי. בנוסף לכך מצאו בו מחסה גם אזרחים שנמלטו מההפצצות בערי צפון גרמניה כהמבורג ואחרות.
לאחר המלחמה הוחזק האתר בידי הסובייטים אשר גרמו לנזקים רבים למבנים, בזזו ופירקו חלקים מהם והרסו לחלוטין אחרים.
בין השנים 1950 - 1991 היה האתר בשליטת צבא גרמניה המזרחית, אשר השתמש בו כמתקן לאימוני לוחמה בשטח בנוי והמשיך לגרום לנזקים והרס רב נוסף בחלקים ממנו.
בחלקים אחרים של האתר השתמש הצבא למגורי חיילים ואף כאתר נופש לקצינים. חלקים אלה תוחזקו ונשמרו אם כי לא במראם המקורי.
לאחר איחוד גרמניה עלתה מחדש השאלה בדבר גורלו של "הקולוסוס של ריגן". היו שרצו לפרק ולהשמיד כל זכר לתקופה הנאצית בעוד אחרים צידדו בשימור וחידוש השימוש באתר הייחודי.
מאז שנת 2000 פועלת במקום קבוצה הפועלת לשימור ומפעילה מוזיאון מקומי ובו מרכז לתיעוד והפעלת סיורים לימודיים. בשנת 2008 אושרה תוכנית משקיעים להחזרת האתר ליעודו המקורי כאתר נופש בממדים צנועים יותר.
מרסל אפרוימסקי
מרסל אפרוימסקי (Marsel Efroimski; נולדה ב-13 בפברואר 1995) היא שחמטאית ישראלית בדרגת אמן בינלאומי, וחברה בנבחרת הנשים של ישראל בשחמט.
באליפות העולם ואליפות אירופה לבנות בגילאים שונים זכתה אפרוימסקי 5 פעמים במדליות, מתוכן שלוש מדליות זהב. הייתה פעמיים אלופת העולם לבנות: עד גיל 12, ועד גיל 14.