באתחול המחודש שנעשה ליקום DC בספטמבר 2011, דמות חדשה נטלה את זהותו של דוקטור פיית - חאליד בן חסין, שותף של הוקגירל אשר מוצא את קסדת הגורלות בקבר במצרים אך אינו שש להשתמש בה מכיוון שנשמתו של נבו מפריעה למחשבותיו ולשפיותו.
כוחות ויכולות.
כל גלגוליו של דוקטור פיית משתמשים בקסדה של נבו/קסדת הגורלות, שמאפשרת לנשמתו של נבו להשתלט על המשתמש בה או לייעץ לו, וכן להעניק לו יכולות קסם וידע משלו ללא עזרתו של נבו. כמו כן, המשתמש מחזיק בקמע של אנוביס, שמכיל בתוכו את נשמות הגלגולים הקודמים של דוקטור פיית ושל אדון הכאוס, וכן בגלימת הגורלות.
הקסדה מעניקה למשתמש בה מגוון יכולות הכוללות תעופה, כוח-על, מניפולציה על אש, מניפולציה על ברקים, טלקינזיס, בלתי נראות, מגנטיות וספיגת אנרגיה, הטלת כשפים, מעבר בין חומרים מוצקים, טלפתיה, מניפולציה על רוחות, הקרנת אור, יצירת חושך, היכולת להמיר חומר לאנרגיה ולסירוגין, מניפולציה על קרח ויצירת מבני אנרגיה, יכולת חיזוי ויצירת מבנים מוצקים. אולם, המשתמש אינו יכול להדוף כשפים שכבר הוטלו. ללא הקסדה, המשתמש מאבד את כל היכולות מלבד תעופה, כוח-על, בלתי נראות וטלקינזיס. הקסדה גם מאפשרת לעטוף את המשתמש בה בתלבושתו של דוקטור פיית ובאביזריו בשנייה שהוא חובש אותה.
לב ארצימוביץ'
לב אנדריביץ ארצימוביץ' (ברוסית: Лев Андреевич Арцимович; 25 בפברואר 1909 – 1 במרץ 1973) היה פיזיקאי יהודי רוסי - סובייטי. מומחה בפיזיקה גרעינית שהיה שותף, בין היתר, פרויקט פצצת הגרעין הסובייטית.
חייו.
לב ארצימוביץ' נולד במוסקבה למשפחה יהודית, אביו עבד במשרדי מסילת הרכבת. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, סבלה המשפחה באופן קשה ממחסור ועברה לבלארוס. מצב המשפחה לא השתפר לאחר המעבר וההורים נאלצו לתת את הילד לבית יתומים. בתחילת שנות ה-20 מצב הכלכלי השתפר, אביו החל לעבוד באוניברסיטה במינסק ולב חזר הביתה. בשנים 1924-1928 הוא למד באוניברסיטה במינסק.
בשנת 1930 עבר ארצימוביץ' ללנינגרד והחל לעבוד במכון לחקר פיזיקה שבראשו עמד אברם יופה. תחילה עסק בחקר קרינת רנטגן אך כבר בשנת 1933 עבר לתחום חקר גרעין. במחצית השנייה של שנות ה-30 ערך מספר מחקרים בתחום ביחד עם איגור קורצ'טוב.
במהלך מלחמת העולם השנייה עסק בנושאים שקשורים עם תחום ביטחוני ובמיוחד בתחום מכשירי ראייה.
בשנת 1950 עבר לעסוק בתחום היתוך גרעיני. עבור העבודות בתחום זה בשנת 1953 הוענק לו פרס סטלין ובשנת 1958 פרס לנין. ארצימוביץ' היה בין מפתחי מערכת "טוקמק" לביצוע היתוך גרעיני מבוקר ועל עבודות בתחום זה בשנת 1971 הוענק לו פרס ברית המועצות בפעם השנייה.
בנוסף לעבודת מחקר ענפה הוא עסק בתחום החינוך. החל משנת 1932 הוא לימד באוניברסיטת סנקט פטרבורג, עם מעברו למוסקבה, לימד באוניברסיטה טכנית למדעי הגרעין ובאוניברסיטת מוסקבה בה הקים בשנת 1953 קתדרה לפיזיקה גרעינית.
בשנת 1946 ארצימוביץ' נבחר לחבר בהתכתבות של אקדמיה למדעים של ברית המועצות ובשנת 1956 נבחר לחבר מלא. הוא היה חבר באקדמיות מדעיות רבות, בשנת 1969 הוענק לו תואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
בשנת 1955 חתם על "מכתב 300" בגנות פעילות של טרופים ליסנקו, ובשנת 1966 הוא חתם על "מכתב 25" בגנות ניסיונות לטיהור שמו של יוסיף סטלין.
ארצימוביץ' נפטר במוסקבה והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
חן יאני
חן יאני (נולדה ב-20 בינואר 1983) היא שחקנית, תקליטנית, זמרת ודוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה.
חן יאני נולדה בקריית מוצקין ובהיותה בכיתה א' עברה עם משפחתה לקריית ביאליק, שם גדלה. אח של אביה, משה ינאי, היה שחקן בסרטיו של אורי זוהר.
בשנת 1998, כשהייתה בת 15, נבחרה לנערת השנה של מעריב לנוער. בגיל 17 עברה לפריז למשך שנה ואחר-כך לניו יורק וללונדון, שם עסקה בדוגמנות. היא הצטלמה למגזינים I.D. Magazine, The Face, Visioner, V Magazine, ווג איטליה, ווג צרפת, הופיעה על-גבי 16 עמודים בווג איטליה. עשתה קמפיינים לדולצ'ה וגבאנה, קנת קול, פול וג'ו. עבדה עם הצלמים קרייג מקידון, מריו טסטינו ודייוויד סימס.
בגיל 21 שבה לישראל. היא למדה אצל אייל כהן בבית ספר הדרך, אחר-כך למדה שנה מכינה בסטודיו למשחק ניסן נתיב. היא שיחקה בהצגת הילדים "פרח לב הזהב" מאת ובבימויו של מאיר מיימון, ביחד עם דנה פרנס וניב רז.
היא עשתה את המסלול התלת-שנתי בסטודיו לאומנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין (2009-2006). בכיתתה למדו בין השאר עוז זהבי, דני לשמן, מירב שירום והדס מורנו. בתקופת הלימודים שיחקה במחזהו של ביליאנה סרבליאנוביץ' "הטרילוגיה הבלגרדית", בבימויו של רוני מנדלסון. שיחקה במחזה "השחף" של צ'כוב בבימויו של ניר ארז, ותפקיד ראשי של אולוון במחזה "סיבוב מסוכן" מאת של ג'יי. בי. פריסטלי.
היא הופיעה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "הצרות שלי עם נשים" ו"הבורר".
יאני שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע של תמר גלזרמן "המלחמה השנייה", לצד קרן ברגר. היא שיחקה בתפקיד משנה בסרטו של איתי לב "מלח ים" (2010), בו גם שרה את שירו של שלמה ארצי "אף פעם לא תדעי". היא שיחקה בסרטו של חיים בוזגלו "סרק סרק" (2012) בתפקיד מנהלת לשכתו של ראש השב"כ עמוס שניר (עמוס לביא).
ב-2011 יצא לבתי הקולנוע סרטו של דורון ערן "נמס בגשם", בו כיכבה חן יאני בתפקיד הראשי של טרנסג'נדרית. היא קיבלה את התפקיד אחרי שמורן מרציאנו, המלהק שלה, מתחום הדוגמנות, הראה להפקה את התמונה שלה מווג איטליה לבושה כגבר. יאני
גילמה את דמותו של אסף, נער שנוהג ללבוש בסתר בגדי נשים. כשהוריו (לימור גולדשטיין ועמי ויינברג) מגלים זאת הם זורקים אותו מהבית. אסף עובר ניתוח לשינוי מין והופך לאנה, זמרת ששרה במועדון לילה. כשאביה גוסס מסרטן, מאתרת אמה את אנה באמצעות חוקר פרטי, אנה מגיעה לבית החולים על מנת לסעוד את אביה, במסווה של אחות. בסרט שרה יאני שני שירים, אחד מהם הוא "דני בוי". יאני זכתה בפרס מיוחד על פריצת דרך בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה מספר 6. הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
יאני הופיעה בקליפ "שוביניסט" (2003) של "הבליינים", בקליפ "כמה קדוש" (2012) של יעל דקלבאום ובקליפ "אבל חבל" (2012) של להקת "סודהביט", ביחד עם ליאל דניר ויובל שרף. בישראל עשתה קמפיין לחברת גולף.
מאז 2012 ועד 2018 שיחקה בהצגה ״גבול״ פרי עטה של מיכל אקרמן. מאז אוגוסט 2013 משחקת ביחד עם אביב זמר במחזהו של אסף פריינטא "עכבAרים", בבימויו של אלחנן שפירא.
ביוני 2013 השתתפה כרקדנית במופע HOUSEN של להקת המחול של שרון אייל (לשעבר כוריאוגרפית הבית של להקת בת שבע) וגיא בכר, במסגרת פסטיבל ישראל.
באוקטובר 2013 הצטרפה כסולנית ללהקת "המכשפות", ששינתה את שמה ל"המחשפות". היא משתתפת בסיבוב ההופעות של "המחשפות" הכולל את כל להיטי העבר לצד חומרים חדשים, את אחד השירים, "אשמיע קולי", כתבה והלחינה יאני. הלהקה מקליטה שירים חדשים עם חן יאני כסולנית, בהפקתה המוזיקלית של קורין אלאל.
במהלך חייה, יאני תקלטה במועדונים ובמסיבות בארץ ובעולם ובין השאר לצד שותפתה גילי סער.
באפריל 2018 יאני יצאה מהארון וסיפרה על הזוגיות שהיא מנהלת עם רקדנית להקת המחול בת שבע אימרה ואן אופסטל.
לאונרדו ברוני
לאונרדו ברוני (באיטלקית: Leonardo Bruni; כונה גם לאונרדו ארטיני; 1370 בקירוב - 9 במרץ 1444) היה הומניסט, היסטוריון ומדינאי איטלקי, אשר נחשב להיסטוריון המודרני הראשון.
חייו.
ברוני נולד בארצו, טוסקנה בסביבות שנת 1370. הוא היה תלמידו של הפוליטיקאי והמנהיג התרבותי קולוצ'יו סלוטטי, ממנו ירש את התפקיד קנצלר פירנצה. שנותיו בתפקיד - ראשית ב-1410 למשך כמה חודשים (עד שהתפטר) וב-1427 עד מותו ב-1444 - הסתמנו בלחימה תכופה. על אף שכיהן באחת מהמשרות הפוליטיות הרמות ביותר, עדיין היה חסר כוח ממשי יחסית למשפחת אלביצי ויריבתה, משפחת מדיצ'י. ברוני גם כיהן כמזכיר של ארבעה אפיפיורים בשנים 1405 - 1415.
פועלו.
עבודתו החשובה ביותר היא "היסטוריה של אנשי פירנצה" ("Historiarum Florentinarum"), אשר נחשבת להיסטוריוגרפיה המודרנית הראשונה. ראשית, מכיוון שיש בה שימוש חלוצי בחלוקת ההיסטוריה לשתי תקופות: העת העתיקה, ימי הביניים. היסוד לרעיון זה הוא בכתבי פטרארקה, אשר הבדיל בין התקופה הקלאסית לבין הדעיכה התרבותית שאחריה. ברוני סבר כי ישנה בפירנצה תחייה תרבותית שהיא תחילתו של עידן חדש. סיבה נוספת היא הגישה החילונית שבה כתב, אשר התמקדה באדם ולא התיימרה להוסיף פרשנות תאולוגית לאירועים.
ברוני כתב בלטינית על חייהם של קיקרו ואריסטו, ובאיטלקית כתב על דנטה ופטרארקה. הוא תרגם מיוונית ללטינית כתבים היסטוריים ופילוסופיים רבים, בין השאר את עבודותיהם של אריסטו ופרוקופיוס.
קברו של ברוני נבנה על ידי ברנרדו רוסלינו ונמצא בבזיליקת סנטה קרוצ'ה.
פניציה
מפעלי פניציה הם מפעלים לייצור מוצרי זכוכית, שהוקמו בחיפה בשנת 1934. כיום פועלות תחת שם זה שתי חברות תחת בעלויות נפרדות:
צפון.