בגיל 44 מנסחת קובלר רוס את החוקיות של השעות הראשונות של החיים שלאחר המוות ומפרטת ממצאים ועדויות לראשונה בספרה "על מוות ומיתה". מה שהגוססים יכולים ללמד את הרופאים, האחיות, הכמורה, ומשפחותיהם
ספריה.
הספרים של אליזבט קובלר-רוס שתורגמו לעברית הם:
ממשלת ישראל השלושים ושלוש
ממשלת ישראל השלושים ושלוש, המכונה גם "ממשלת נתניהו השלישית", היא ממשלת ישראל בראשותו של בנימין נתניהו, שהוקמה לאחר הבחירות לכנסת ה-19 והושבעה ב-18 במרץ 2013 (ח' בניסן ה'תשע"ג).
הקואליציה הורכבה על ידי הליכוד - ישראל ביתנו, יש עתיד, הבית היהודי והתנועה. לראשונה מאז ממשלת ישראל העשרים ושש אף לא אחת מסיעות החרדים (ש"ס או יהדות התורה) לא הייתה חברה בקואליציה וכן לא מונו סגנים לראש הממשלה. לראשונה מאז ממשלת ישראל הראשונה (שכיהנה בשנים 1949–1950), כל שרי הממשלה היו גם חברי הכנסת (עד פתיחת הכנסת העשרים).
הממשלה הוחלפה בממשלה הבאה ב-14 במאי 2015.
הקמת הממשלה.
ב-2 בפברואר 2013 הטיל נשיא המדינה שמעון פרס את הרכבת הממשלה על ראש הממשלה היוצא בנימין נתניהו, מנהיג סיעת הליכוד - ישראל ביתנו. נתניהו הודיע שהוא מעוניין בממשלה רחבה ככל הניתן.
ההסכם הקואליציוני הראשון נחתם בין סיעת "הליכוד - ישראל ביתנו" לבין התנועה בראשות ציפי לבני ב-19 בפברואר, בתיווכו של שמואל חייק.
יו"ר הבית היהודי, נפתלי בנט, שלא זומן אל נתניהו עד ה-11 בפברואר, סיכם עם יו"ר יש עתיד, יאיר לפיד, על הקמת גוש חוסם במסגרתו ייכנסו שתי המפלגות רק ביחד לממשלה או שישבו שתיהן באופוזיציה. כך נרקמה "ברית בנט-לפיד". אחד מהתנאים שהציב לפיד עם תחילת המגעים הקואליציוניים היה ממשלה ללא המפלגות החרדיות (יהדות התורה וש"ס), חרף רצונו של נתניהו לצרף גם אותן. עקב סירובה של יו"ר מפלגת העבודה שלי יחימוביץ' להיכנס לממשלה, נותר נתניהו ללא ברירה - ללא הבית היהודי או יש עתיד לא התאפשר לו להקים ממשלה, ולכן נאלץ לקבל את דרישותיהן של מפלגות אלה ולהכניס לממשלתו את שתיהן יחדיו, ללא המפלגות החרדיות.
ההליכים לקראת הקמת הממשלה התנהלו בעצלתיים והתמקדו תחילה סביב דרישתו של לפיד לצמצם את מספר שרי הממשלה מ-28 ל-18 שרים, אולם לבסוף התפשר לפיד על ממשלה שתמנה 21 שרים. סוגיית מחלוקת מרכזית נוספת הייתה איזו מפלגה תקבל את משרד החינוך, אותו דרש לפיד לקבל לידי מפלגתו. אף שהליכוד רצה בתחילה להותיר את המשרד באחריות המפלגה ובידי שר החינוך היוצא גדעון סער, הושגה לבסוף פשרה במסגרתה הועבר משרד החינוך לידי יש עתיד, בעוד שמשרדי הביטחון והפנים הוחזרו לידי הליכוד.
ב-15 במרץ נחתמו הסכמים קואליציוניים בין סיעת "הליכוד - ישראל ביתנו" לבין סיעות הבית היהודי ויש עתיד, ובכך הושלמה הרכבת הממשלה. שלי יחימוביץ' מונתה ליו"ר האופוזיציה, עד שהפסידה ליצחק הרצוג בבחירות הפנימיות.
ציוני דרך ומדיניות.
הממשלה שהושבעה ב-18 במרץ 2013 כללה 21 שרים (לא כולל ראש הממשלה) ו-8 סגני שרים.
בין השאר, בוטל משרד ההסברה ואוחד עם מערך ההסברה הלאומי במשרד ראש הממשלה, והמשרד לנושאים אסטרטגיים אוחד עם המשרד לענייני מודיעין ושמו של המשרד המאוחד שונה ל"משרד ליחסים בינלאומיים", כאשר לראשו מונה יובל שטייניץ. ארבע נשים כיהנו בתפקידי שרים בו זמנית, יותר מכל ממשלה קודמת: לימור לבנת, סופה לנדבר (הליכוד - ישראל ביתנו), ציפי לבני (התנועה) ויעל גרמן (יש עתיד).
בנובמבר 2013, לאחר שזוכה מהאשמה בפרשת "מינוי השגריר", מונה אביגדור ליברמן לשר החוץ, ובכך הורחבה הממשלה ל-22 שרים (לא כולל ראש הממשלה).
ב-4 בנובמבר 2014 התפטר גדעון סער מתפקיד שר הפנים. ב-11 בנובמבר 2014 התפטר עמיר פרץ מתפקיד השר להגנת הסביבה. בדצמבר 2014 פיטר ראש הממשלה את השרים יאיר לפיד וציפי לבני, ובעקבות זאת התפטרו יתר שרי "יש עתיד": יעל גרמן, יעקב פרי, מאיר כהן ושי פירון. ב-2017 הסביר נתניהו שהפיל את הממשלה בגלל חוק ישראל היום.
פעילויות עיקריות.
ממשלת ישראל ה-33 התאפיינה במספר רב של ועדות, אשר הוקמו על ידי שרים שונים, על מנת לטפל בבעיות יסודיות בשבתחום משרדיהם:
פעילויותיה העיקריות של הממשלה:
הרכב הממשלה.
הממשלה מנתה עם כינונה 22 שרים והמספר עלה ל-23 עם הצטרפות אביגדור ליברמן, לאחר זיכויו.
בממשלה זו כיהנו לראשונה 9 שרים חדשים - יאיר שמיר, יאיר לפיד, אורי אורבך, יעקב פרי, נפתלי בנט, יעל גרמן, שי פירון, אורי אריאל ומאיר כהן.
14 שרים כיהנו בעבר בממשלה - בנימין נתניהו, אביגדור ליברמן, משה יעלון, גדעון סער, ציפי לבני, גלעד ארדן, עוזי לנדאו, יצחק אהרונוביץ', סילבן שלום, סופה לנדבר, יובל שטייניץ, עמיר פרץ, לימור לבנת וישראל כ"ץ.
קישורים חיצוניים.
מסמכים רשמיים:
דיווח וניתוח:
עוזי בר-צור
עוזי בר-צור (26 בפברואר 1933 – 2 באוגוסט 2013) היה חייל בחיל השריון שקיבל את עיטור הגבורה עבור לחימתו במבצע קדש.
ביוגרפיה.
בר-צור נולד וגדל בקיבוץ רמת רחל למשה אייזיקוביץ.
מבצע קדש.
את שירותו הצבאי הסדיר עשה כמכונאי רכב בחיל האוויר ובמילואים הוצב כמכונאי בחיל החימוש. עם שחרורו עבד כנהג משאית בחברת סולל-בונה, ובשנת 1956, בסמוך לפרוץ מלחמת סיני, גויסה המשאית לחטיבה 27 בחיל השריון תחת פיקודו של חיים בר-לב. כשהגיע למסור את המשאית, ביקש ממנו קצין הרכב, יוסי פלד, להיות נהגו של המ"פ יוסי קירשנר, ובר-צור התנדב למשימה.
למחרת לקח חלק בכוח שהתקדם לעבר מוצבי רפיח. כשהתקרבו למוצבים נפתחה עליהם אש, הטנקים שניסו להסתער עלו על מוקשים, ובר צור החל לחלץ פצועים מהטנקים. אחד מהם היה טוביה רביב (לימים מג"ד במלחמת ששת הימים ואלוף-משנה) אותו השכיב על מכסה המנוע של הג'יפ ובדרך אסף פצועים נוספים על מכסה המנוע והסיע אותם אל מאחורי גדר של סברס.
בנסיעתו השלישית לחילוץ פצועים, הג'יפ נפגע ויצא מכלל שימוש. לכן לקח את הג'יפ של סגן מפקד החטיבה והמשיך לאסוף פצועים.
באפריל 1973 הוענק לבר-צור עיטור הגבורה על ידי שר הביטחון משה דיין, על גילוי התנדבות ואומץ לב. בתיאור המעשה נכתב:
מלחמת ששת הימים ואחריה.
במהלך מלחמת ששת הימים היה נהג זחל"ם לצידו של רביב שהיה מג"ד טנקים (גדוד 268). לאחר המלחמה הוצב גדודו בגזרת תעלת סואץ מצפון לקנטרה. כחודש לאחר מכן, במהלך יולי 1967, היה בר-צור מעורב בתקריות ראס אל-עיש. במהלך תקריות קשות אלו נשלח להוביל את סיירת חטיבה 7 שהגיעה כדי להחליף את הגדוד.
תשעה חודשים לאחר המלחמה הזעיק אותו טוביה רביב להשתתף בפעולת כראמה, פעולת תגמול גדולה כנגד בסיס הפת"ח בכראמה שבירדן. פעולת כוח הטנקים בפיקודו של רביב נתקלה בקשיים רבים ושוב היה מעורב בר-צור בקרב אש קשה עם נפגעים רבים לצה"ל.
חיים אישיים.
בר-צור נישא לשולמית והתגורר ב"חוות הדריה" (שמאוחר יותר הפכה לבת הדר) בפאתי אשקלון, שם עבד בכרייה וחציבה בנגב. נפטר ב-2 באוגוסט 2013.
אביצ'י
טים ברגלינג (בשוודית: Tim Bergling; 8 בספטמבר 1989 – 20 באפריל 2018), ידוע בשם הבמה "אביצ'י" (באנגלית: Avicii), היה DJ ומפיק מוזיקלי שוודי. באוקטובר 2013 הוא דורג במקום השלישי, ב-2014 במקום השישי וב-2015 במקום השביעי מתוך 100 הדיג'יים הטובים בעולם, על פי המגזין DJ Mag. ברגלינג יצר מספר להיטים בינלאומיים, בהם: "Levels", "The Nights", "Hey Brother" ,"I Could Be the One" ו-"Wake Me Up".
אביצ'י השתלב בתעשיית המוזיקה בשנת 2008 בגיל 18, כאשר יצר רמיקס בשם "Lazy Lace" לשיר הנושא של משחק הווידאו "Commodore 64". הפקה זו הביאה אותו לחתום בחברת סטרייק - "Strike Recordings". באוקטובר 2010 חתם בחברת EMI.
אביצ'י עבד על פרויקטים עם תקליטנים ויוצרים נוספים בין המצליחים בעולם, כגון דייוויד גטה וניקי רומרו.
ביוגרפיה.
טים ברגלינג נולד בסטוקהולם לקלאס ברגלינג ולאנקי לידן, שחקנית. לטים אח למחצה מנישואיה הקודמים של אימו לזמר טומי שרברג.
הונו של אביצ'י הוערך בשנת 2017 בכ-84 מיליון דולר אמריקאי.
תחילת הקריירה והמשך.
אחת מיצירותיו הבולטות היא "Levels" אשר יצאה כסינגל ב-28 באוקטובר 2011 והייתה ללהיט בינלאומי, אשר הביא לפרסומו של אביצ'י בעולם. אביצ'י יצר את השיר עם אש פורנורי ויוצר שלישי לא ידוע, וכלל בו גם סמפל (דגימה) מהשיר "Something's Got a Hold on Me" אשר בוצע במקור על ידי אטה ג'יימס בשנת 1962.
בשנת 2010 הפיק את "Don't Hold Back" בשיתוף עם הדיג'יי השוודי ג'ון דלבק. בשנת 2011 הפיק את "Sunshine" יחד עם דייוויד גטה, אשר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריה "שיר הדאנס הטוב ביותר". בשנת 2012 הוציא את השיר "I Could Be the One" עם ניקי רומרו. ב-30 בינואר 2013 הוציא את "שלושה מיליון", לציון 3 מיליון מעריציו ברשת פייסבוק.
במהלך אפריל 2013 סיים לעבוד יחד עם ביורן אולבאוס ובני אנדרסון, לשעבר מחברי להקת אבבא, על השיר "אנחנו כותבים את הסיפור" (We Write the Story), אשר הוצג ב-18 במאי כמופע הפתיחה ושיר הנושא של תחרות הזמר אירוויזיון לשנת 2013 אשר נערכה בשוודיה.
ביוני 2013 הוציא את השיר "Wake Me Up" יחד עם הזמר אלו בלאק. השיר הפך ללהיט הגדול ביותר של אביצ'י, דורג במקום הראשון במצעדי הסינגלים בשוודיה, באוסטריה, באוסטרליה, באיטליה, בדנמרק, בגרמניה, בהולנד, בשווייץ ובמצעד הסינגלים הבריטי וזכה להצלחה רבה באירופה (וגם בישראל במצעד השבועי אחד אחד בגלגלצ ובמצעד השבועי הבינלאומי של מדיה פורסט, ומקום שני במצעד הבינלאומי השנתי של גלגלצ). הוא היה השיר הראשון שלו שנכנס אל עשרת הגדולים במצעד הסינגלים האמריקאי, והגיע עד למקום ה-4. הצלחת השיר ביססה את מעמדו של אביצ'י ככוכב גם מחוץ לתחומי המוזיקה האלקטרונית.