באפריל 2008 נודע כי דל טורו יביים עיבוד קולנועי כפול לספרו של ג'.ר.ר. טולקין, "ההוביט", כאשר פיטר ג'קסון (הבמאי של טרילוגיית סרטי שר הטבעות) ישמש כמפיק בפועל. השניים עבדו זה לצד זה, אולם במאי 2010 דל טורו פרש מן הפרויקט. בנוסף, דווח שדל טורו יביים ארבעה סרטים עבור אולפני יוניברסל: פרנקנשטיין, המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד, עיבוד מחודש לבית מטבחיים חמש ו"דרוד", עיבוד לנובלה של הסופר דן סימונס. דל טורו ציין, כי פרנקנשטיין יהיה "טרגדיה מילטונית" הנאמנה לרוח המקור .
ב-2018 זכה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב על בימוי הסרט "צורת המים", שעבורו אף זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
בשנת 2020 לקח חלק בכתיבת התסריט לסרט "המכשפות" של הבמאי רוברט זמקיס.
סרטו "סמטת הסיוטים", עיבוד לרומן באותו שם מאת לינסי ויליאם גרשם, יצא לאקרנים בארצות הברית ב-17 בדצמבר 2021.
סרט האנימציה שלו; "פינוקיו" מתוכנן לצאת בשנת 2022 בנטפליקס.
התבלינים
התבלינים (ידועים בעבר גם בתור שחר והתבלינים) היא להקת רוק ישראלית שנוסדה בשנות ה-2000 המוקדמות בעיר אילת ומאז העבירה את עיקר פעילותה לתל אביב והסביבה. הלהקה, שהתחילה בתור להקת קאברים, צברה קהל ברחבי ישראל לאחר הוצאת אלבום הבכורה שלהם הנושא את שמם והצלחת הסינגלים "אין סוף", "נמאס לי" ו"בא לי" במצעדים בתוכניות הרדיו בישראל.
היסטוריה.
שם הלהקה התחיל כבדיחה פנימית של חברי הלהקה, כיוון שבחזרות הראשונות מתופף הלהקה, ליאור לוי, ניגן על קופסאות שימורים ותבלינים, בגלל חוסר בחלקים במערכת התופים שלו. מאוחר יותר הבינו שהשם הזה משקף את ההבדלים בין חברי הלהקה, שבאים מרקעים שונים, אופי מוזיקלי שונה וכל אחד מוסיף את הצבע והתבלין שלו. הסולן - שחר נהרי נוהג להתפשט על הבמה לעומת רועי לביא - גיטריסט וכותב הטקסטים העיקרי, חוזר בתשובה שעולה לבמה עם כיפה וציציות. גיל דקל, הבאסיסט, ודור אלגזי (גיטרה מובילה) מגיעים מרקע של ג'אז ופרוגרסיב רוק. המוזיקה של הלהקה משלבת בתוכה סגנונות רבים כגון ג'אז, פאנק, היפ הופ ועוד.
הלהקה התחילה את דרכה בתחילת שנות ה-2000, בתור להקת קאברים בעיר אילת ובנתה לעצמה קהל מעריצים מקומי. למרות שרק גיל דקל (באס) ודור אלגזי (גיטרה מובילה) הם אילתים מקוריים, רועי לביא (במקור מפתח תקווה), שחר נהרי (במקור מתל אביב) וליאור לוי (במקור מהקריות) גרו שנים רבות באילת, והלהקה נחשבת באילת ל"להקת הבית" של העיר וזוכה לתמיכה רבה מאוד. במהלך השנים התחלפו החברים בלהקה, והתחילו לעבוד על חומר מקורי ולנסות אותו בהופעות ברחבי העיר. קהל המעריצים של הלהקה הלך וגדל, יחד עם כמות החומר המקורי, ואחרי מספר ניסיונות להיכנס לפלייליסט של תחנות הרדיו בארץ, וקליפ לערוץ 24, החליטו חברי הלהקה לעבור לת"א, להופיע ברחבי הארץ ולעבוד על אלבום. בין היתר הופיעה הלהקה בתור חימום ללהקת "משינה", בפסטיבל ניצנים, סלקום ווליום, תיאטרון תמונע, בארבי, זאפה, רידינג 3 ועוד.
בשנת 2007, אחרי עבודה של מספר שנים, יצא אלבום הבכורה של הלהקה - "התבלינים". האלבום זכה לביקורות חיוביות בעיתונים בישראל ובתחנות הרדיו. הסינגלים מהאלבום "עדיף וכדאי", "אין סוף" והמצליח ביותר - "נמאס לי ממך" (מקום שישי בפלייליסט גלגלצ), זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו, כמו גם בערוץ 24.
לאחר צאת האלבום, יצא הסינגל "הצד הטוב של החיים". במקביל המשיכה הלהקה בהופעות רבות ברחבי הארץ, כשבין השירים המוכרים הם מנסים גם שירים חדשים שיכללו באלבום נוסף בעתיד.
בשנת 2010, עם התקרבותו לדת, עזב רועי לביא, כותב הטקסטים העיקרי, את הלהקה. להופעות הצטרפו אורן וקנין בגיטרה המלווה והוד מושונוב על הקלידים, אך גרעין הלהקה נשאר ללא שינוי, חוץ מעזיבתו של רועי. שינוי נוסף הוא החלפת מנהל הלהקה. הלהקה, שנוהלה בעבר על ידי ליאור מילר הוחלפה להתנהל על ידי אורנה צרפתי (לשעבר מנהלת להקת "היהודים"), כיום הלהקה מנוהלת על ידי אלי בנזינו. עם השינויים בהרכב הלהקה ממשיכה להופיע ברחבי הארץ, במקביל לאיסוף חומרים והקלטות של אלבום נוסף.
בשנת 2013 הוציאה הלהקה ארבעה סינגלים: "הצד הטוב של החיים", "פנים בחשכה", "יקירתי" ו"זה לא מגניב", שהפיקו ביחד עם אייל מזיג לשעבר חבר הלהקה שהחליף את גיל דקל. הלהקה יצאה לסיבוב הופעות חדש לקראת הוצאת הסינגלים שבמהלכו אירחו בהופעותיהם את רועי לביא, הזמרת שירה חן ואת מוש בן ארי.
בשנת 2019 התמודדו בעונה השביעית של "הכוכב הבא לאירוויזיון" וביצעו את השירים "נמאס לי ממך" ו-"TANGO" של מארינה מקסימיליאן בלומין.
דאנבאלו מולמאטיוס
דאנבאלו מולמאטיוס (באנגלית: Dunvallo Molmutius; בוולשית: Dyfnwal Moelmud; 380 לפנה"ס לערך) היה מלך בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה".
אין כל תיעוד היסטורי למלכותו, והוא נחשב לאחד המלכים האגדיים של בריטניה.
על פי ג'פרי, הוא היה בנו של קלוטן, מלך קורנוול, והיה הראשון שהצליח להשיב סדר לממלכה בעקבות מלחמת האזרחים שהחלה בין פורקס הראשון לבין אחיו פרקס.
דאנבאלו הביס את פינר (Pinner) מלך לואגריה בקרב. לאחר תבוסה זו חברו נגדו ראדאוקוס (Rudaucus) מלך קאמבריה וסטאטריוס (Staterius) מלך אלבה ופלשו לארצו: לאחר קרב שהסתיים בתיקו, לבש דאנבאלו ו-600 מאנשיו את מדי חיילי הצבאות שיצאו נגדו ובהסוואה זו חדר למחנה אויביו והרג את שני המלכים.
בעקבות ניצחונו הכריז דאנבאלו על עצמו כמלך בריטניה וחוקק חוקים שנקראו חוקי מולמאטין על שמו.
דאנבאלו שלט 40 שנה בממלכה ולאחר מותו נקבר במקדש השלום בטרינוואנטום (לימים לונדון). לאחר מותו החלה מלחמת אזרחים בין שני בניו - בלינוס וברניוס.
המיסיון הבריטי
המשביר המרכזי
המשביר המרכזי הוא גוף כלכלי של ההסתדרות הכללית שנועד לרכישה ואספקת ציוד בתחומי הקמעונאות, החקלאות והציוד הטכני וההנדסי לחברי אגודות צרכניות ומשקים חקלאיים (קיבוצים, מושבים שיתופיים ומשקים אחרים, בהם כפרי נוער, קואופרטיבים לבניין ותעשייה וכדומה) וזאת ברווח נמוך מאוד, על מנת לסייע למפעל ההתיישבות ולתמוך בפועלים.
המשביר.
הקמת המשביר.
ראשיתו של המשביר המרכזי בקואפרטיב "המשביר" שהוקם בשנת 1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה על רקע המצב הכלכלי הקשה בו היו נתונים המתיישבים היהודים בארץ ישראל. נציגי הפועלים בהסתדרות הציונית ובראשם ברל כצנלסון ומאיר רוטברג ביקשו להקים מוסד שירכוש בסיטונאות וימכור מצרכים למתיישבים ופועלים במחיר עלות וללא רווח. כמו כן מכרה קבוצת כנרת, ביזמת רוטברג, את עודפי הייצור שלה להסתדרות פועלי יהודה ברווח נמוך. השם "המשביר" (שנטבע על ידי ברל כצנלסון) היה בהשראת סיפורו של יוסף בתנ"ך אשר כונה: "המשביר לכל עם הארץ" () כלומר מי שאגר מזון בשעת השפע וסיפק אותו לעם בשנות הבצורת.
ההון הראשוני להקמת המשביר הגיע משני גורמים: המשרד הארצישראלי, הזרוע המבצעת של ההסתדרות הציונית בארץ ישראל ומניות שנמכרו לחברי הקונגרס הציוני. מנהלו הראשון של המשביר היה מאיר רוטברג.
באותה עת עדיין לא הייתה קיימת ההסתדרות הכללית, אלא שלוש הסתדרויות פועלים נפרדות. הסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל בעמק הירדן הקימה את המחסן הראשון של המשביר בדגניה א' ומיד לאחר מכן הוקמו עוד שני מחסנים בפתח תקווה (על ידי הסתדרות פועלי יהודה) ובחדרה (על ידי הסתדרות פועלי השומרון). בשומרון היה קיים כבר מחסן ומטבח פועלים עם רעיון דומה, בזכרון יעקב, וב-1917 התאחדו המחסנים לגוף אחד. המחסנים רכשו מוצרי יסוד (חיטה, קמח, סוכר, אורז וכדומה) ומכרו אותם במחירי העלות לפועלים המאוגדים בהסתדרויות.
הרחבת הפעילות.
בשנת 1918 כיהנו בהנהלת המשביר אליעזר יפה ומשה ירקוני מיהודה, מאיר רוטברג, ישראל בלוך ויוסף ברץ מהגליל ודוד רמז וגולדברג מהשומרון. ביולי 1919, עם תום המצב הקשה בעקבות המלחמה, קראה הנהלת המשביר לאספה כללית למיסוד פעילות המשביר והתאמת מטרותיה אל המציאות החדשה. על דרכי ההצבעה בוועידה התקיים עימות בין נציגי הפועל הצעיר ואחדות העבודה. בוועידה שהתקיימה באוגוסט 1919 במרחביה נבחרו שבעה חברי הנהלה: יעקב אפטר, יצחק טבנקין, מאיר רוטברג, ישראל בלוך, משה ירקוני, יוסף רוטברג ודוד רמז, ומתוכם שלושה חברי ועד פועל: מאיר רוטברג, יוסף רוטברג ומשה ירקוני. לוועדת ביקורת נבחרו נטע גולדברג, אלימלך לוין ואליעזר שוחט.
בעת הקציר בשנת 1918 מיהרה הנהלת המשביר לרכוש תבואה בעזרת הלוואה שקיבלה מוועד הצירים, שכן באופן רגיל המחירים עולים לאחר הקציר. אולם, באותה שנה, לאחר כיבוש הגליל על ידי הבריטים קרסו מחירי התבואות והסבו למשביר הפסדים כבדים. בנוסף, הלירות הטורקיות שהיו בידי אנשי המשביר איבדו חלק מערכם והסבו למשביר נזק נוסף. בעקבות זאת, לא הצליחו אנשי המשביר להשיב את חובותיהם ובנק אפ"ק וסירב לתת להם הלוואות נוספות. גם ועד הצירים לא הסכים לתת למשביר אשראי נוסף בעקבות פיגורם בהחזר החוב הקודם. הנהלת המשביר פנתה בבקשת סיוע להנהלת ההסתדרות הציונית אך נענתה בשלילה על ידי מנחם אוסישקין.
עם תום המלחמה ותחילת העלייה השלישית פנה המשביר לסיוע להתיישבות על ידי אספקת כלי בנייה וחציבה, כלים חקלאיים (טרקטורים, מחרשות וכדומה) וזרעים לקבוצות ההתיישבות, לגדוד העבודה ולקבלנים בערים החדשות שנבנו.
בספטמבר 1920, בוועידת הקבוצות החקלאיות בטירה, נקבע בתקנון כי המשביר הוא "חברה קואופרטיבית להספקה ולמכירת התוצרת של העובדים העברים בארץ ישראל".