לאחר נפילת משטרו של יון אנטונסקו, ב-23 באוגוסט 1944 וכניסת הצבא האדום לרומניה שונו החוקים בהדרגה ובוטלה הפליית היהודים.
השלטון הקומוניסטי.
בהדרגה, בתמיכת ברית המועצות, שצבאה כבש את רומניה, השתלטה על רומניה המפלגה הקומוניסטית הרומנית, שהשלימה את כיבוש השלטון על ידי סילוק המלך ב-31 בדצמבר 1947. המפלגה הקומוניסטית שינתה סדרים רבים ובין היתר גם את סדרי הלימודים באוניברסיטת בוקרשט. השתנו תוכני הלימודים והשתנו שיטות הלימוד. גם הנגישות לאוניברסיטה עברה מהפך - כעת הלימודים היו חינם לכל, אך בקבלה ללימודים הועדפו סטודנטים לפי המוצא הסוציו-אקונומי. הונהגה אפליה מתקנת שבמסגרתה הועדפו בני מעמד הפועלים ובני איכרים עניים על פני בני בורגנים. גם סגל ההוראה עבר טיהור במסגרתו סולקו תומכי המשטר הישן וצורפו פרופסורים חדשים בעלי רקע קומוניסטי, בחלקם חסרי השכלה אקדמית מתאימה.
במסגרת המדיניות של הגוש הקומוניסטי התקבלו לאוניברסיטת בוקרשט סטודנטים זרים ממדינות קומוניסטיות אחרות, כמו קוריאה הצפונית וממדינות בלתי מזדהות. סטודנטים אלה התקבלו ללא תשלום ובתנאיי פנימייה.
בתקופת שלטונו של צ'אושסקו אוניברסיטת בוקרשט עוברת תהליך של הצטמצמות במהלכו מפרקים פקולטות, כך שב-1989 היו לה רק 6 פקולטות ו-8,000 סטודנטים.
התקופה הדמוקרטית.
לאחר המהפכה הרומנית, בהדרגה, שונו סדרי הקבלה לאוניברסיטה וגם כיווני הלימודים - לימודי המרקסיזם-לניניזם נעלמו והופיעו לימודי תאולוגיה לפי זרמי הנצרות העיקריים ברומניה. ב-1991 הוקמה הפקולטה לתאולוגיה בפטיסטית וב-1992 הפקולטה לתאולוגיה רומנו-קתולית וסיוע סוציאלי. הפקולטה לתאולוגיה אורתודוקסית הוקמה כבר ב-12 בנובמבר 1881, אולם בתקופה הקומוניסטית איבדה מחשיבותה וחל פיחות במעמדה - באוגוסט 1948 הפכה ל"מכון תאולוגי בעל מעמד אוניברסיטאי" והוכפפה ממשרד החינוך - למשרד הדתות. ב-1991, לאחר המהפכה הרומנית, שב ה"מכון" להיות פקולטה לתאולוגיה אורתודוקסית במסגרת אוניברסיטת בוקרשט.
בתקופה זו נפתחו פקולטות נוספות וגדל מאוד מספר הסטודנטים. גם דירוג אוניברסיטת בוקרשט ברשימת האוניברסיטאות שודרג. אוניברסיטת בוקרשט מקבלת ללימודים - תמורת תשלום - סטודנטים זרים, בעיקר אירופאים, היכולים ללמוד גם במסלול לימודים באנגלית. בין בוגרי אוניברסיטת בוקרשט נמנים גם ישראלים, שהעדיפו ללמוד שם מסיבות שונות.
פעילות פוליטית סטודנטיאלית.
מהומות אנטישמיות.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, כשיהודי רומניה קיבלו אזרחות ושוויון זכויות, רבים מהם נרשמו ללימודים במוסדות להשכלה גבוהה, כולל אוניברסיטת בוקרשט. התופעה הזאת הייתה לצנינים בעיני סטודנטים רומנים נוצרים רבים, בעיקר חברי ואוהדי התנועה הלגיונרית, שהפגינו למען סילוק הסטודנטים היהודים. השפעה רבה בתחום זה הייתה גם לחברי הסגל האקדמי האנטישמיים ובראש וראשונה לפרופסור ניקולאה פאולסקו, אקדמאי רב השפעה ויוקרה, שהפיץ את דעותיו האנטישמיות בין הסטודנטים וגם כתב מאמרים רבים בעיתונות התקופה. חלק מהסטודנטים לקחו חלק בכינוסים הסטודנטיאליים שנערכו בקלוז' ובאורדאה ובמהלכם נערכו מהומות אנטישמיות, תקיפת יהודים, הריסת רכוש יהודי, חילול בתי כנסת וספרי קודש.
ב-23 בדצמבר 1927 אוניברסיטת בוקרשט הוציאה הודעת גינוי להפגנות אלה והחליטה לסלק את הסטודנטים שלה, שלקחו חלק במהומות.
הפגנות אלה, שזכו גם בתמיכת חלק מהפרופסורים, הביאו לבסוף להפעלת נומרוס קלאוזוס תחילה ונומרוס נולוס לבסוף וטיהור האוניברסיטה מיהודים.
מהומות 1956.
בשנת 1956, לאחר מהומות הסטודנטים הפולניים והשביתה המלווה במהומות בפולין ומהומות הסטודנטים ההונגרים שהובילו להצתת המרד ההונגרי, גם סטודנטים באוניברסיטת בוקרשט החלו בצעדי מחאה, כמו תביעת מפגש עם יוסיף קישינבסקי וניסוח מחאות שונות. קישינבסקי ומנהיגים אחרים אליהם פנו, סירבו לבוא ולהשיב לשאלות הסטודנטים. הסטודנטים של אוניברסיטת בוקרשט וגם תלמידי תיכון, התחילו בהפרעות בקורסים הפוליטיים ובשיעורי השפה הרוסית. ניסיון לארגן הפגנת המונים בכיכר האוניברסיטה נכשל וגרר גל של מעצרים וסילוקים מהאוניברסיטה.
מהומות 1968.
במסגרת המאבק של השלטונות הקומוניסטיים נגד הדת בוטלה חופשת חג המולד (ברומנית: Crăciun קרצ'יון) ואף יום החג היה ליום עבודה וכל זאת במטרה להכביד על ציון החג. ב-1968, כאשר בארצות רבות בעולם פרצו גלי מחאה של סטודנטים, גם הסטודנטים הרומנים של אוניברסיטת בוקרשט יצאו למחאה בנושא חגיגות חג המולד. את המחאה התחילו הסטודנטים מהפנימייה של המכון הפוליטכני, שיצאו לעשות קולינדה והמשיכו בכך כל הלילה. לקראת בוקר ניסו השלטונות לחסום את דרכם ואז הם פנו אל השגרירות של ארצות הברית, אך מנגנוני הביטחון הרומניים חסמו את כל הרחובות המובילים אליה. הסטודנטים היו נסערים והתחילו לצעוק סיסמאות דוגמת: "חופש", "חופש לסטודנטים". התנהגות הסטודנטים הוכרזה על ידי השלטון הקומוניסטי כחולגאנית ואנרכית. בישיבה של לשכת איחוד הנוער הקומוניסטי, שניהל למחרת יון איליאסקו, סיפר איליאסקו שחלק ממעונות הסטודנטים ננעלו, כדי למנוע מהסטודנטים להצטרף לתהלוכה.
גולניאדה.
גולניאדה (ברומנית: Golaniada) או ההפגנות של כיכר האוניברסיטה היו אירועים המוניים שהתרחשו בכיכר האוניברסיטה, בבוקרשט, בירת רומניה, בתקופה שבין 22 באפריל עד 15 ביוני 1990. אירועים אלה מקורם בחוסר שביעות רצון של המונים מהתפתחות החיים הפוליטיים ברומניה לאחר המהפכה הרומנית. האירועים נפסקו לאחר התערבות אלימה של כורים שהובאו לשם כך לבוקרשט.
את תחילת המחאות ארגנו סטודנטים מאוניברסיטת בוקרשט, שהיו מאורגנים בליגת הסטודנטים, שחסמו את מבואות כיכר האוניברסיטה והתחילו בה את המחאה ובהמשך הצטרפו אליהם המוני העם.
לאחר הבחירות, שנערכו ב-20 במאי פרשה ליגת הסטודנטים מההפגנות, אך סטודנטים יחידים המשיכו להשתתף והיו גם בין קורבנות האלימות של המינריאדה של יוני 1990.
דירוג אקדמי.
התאחדות האוניברסיטאות האירופאיות קבע דירוג של האוניברסיטאות ברומניה ועל פי דירוג זה אוניברסיטת בוקרשט ניצבת במקום הראשון בין האוניברסיטאות הרומניות העוסקות במחקר מתקדם ובחינוך.
בדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם דורגה אוניברסיטת בוקרשט בין 700 האוניברסיטאות הטובות בעולם.
האזור המפורז הקוריאני
האזור המפורז הקוריאני (בקוריאנית: כתיב הנגול: 한반도 비무장지대, הנג'ה: 韓半島非武裝地帶; באנגלית: DeMilitarized Zone, ראשי תיבות: DMZ) הוא רצועת אדמה המשתרעת לרוחב חצי האי קוריאה ומשמשת אזור חיץ בין קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית. האזור המפורז נוצר ב-27 ביולי 1953, בתום מלחמת קוריאה.
האזור המפורז משתרע לאורך הגבול בין שתי הקוריאות. האזור המפורז מבתר בקירוב את קוריאה לשני חצאים. קצהו המזרחי נמצא מצפון לקו הרוחב 38 וקצהו המערבי נמצא מדרום לו. אורכו 242 קילומטרים, רוחבו כארבעה קילומטרים והוא הגבול החמוש ביותר בעולם. מרחקו מסיאול הוא 52 קילומטר. לאורך הגבול ישנם עמדות צלפים, שטחים ממוקשים, בונקרים וחוטי תיל סבוכים המונעים מבני אדם להיכנס אליו מצפון ומדרום כאחד. סביב האזור הסטרילי מחזיקות שתי המדינות כמעט שני מיליון חיילים, וחונים בסביבתו גם 37 אלף חיילים אמריקאים וקבוצה גדולה של משקיפי האו"ם.
מנהרות מתחת לגבול.
מתחת לקו הגבול חפרה קוריאה הצפונית מספר מנהרות לפלישה עתידית. התגלו ארבע מנהרות, כשהמפורסמת ביותר היא מנהרת החדירה השלישית. המנהרה התגלתה בשנת 1978 לאחר שאחד מפועלי החפירה ערק לדרום קוריאה וחשף את מיקומה. אורכה של המנהרה הוא 1,635 מטרים, גובהה הוא 1.95 מטרים ורוחבה 2.1 מטרים, והיא נמצאת בעומק של 72 מטרים מתחת לאדמה. לאחר חשיפת המנהרה טענה קוריאה הצפונית שהדרום חפר את המנהרה, ולאחר שהטענה הופרכה הם טענו שזה מכרה פחם שחצה בטעות את הגבול.
אזור הביטחון המשותף.
אזור הביטחון המשותף (JSA) הוקם כאתר שבו יוכל להתבצע המשא ומתן בין הצפון לדרום. אזור הביטחון נמצא בדיוק באמצע השטח המפורז. זהו המקום היחיד שבו יכולים הקוריאנים להגיע למגע על בסיס יומי ולעשות מאמצים לשלום קוריאה. פס בטון מפריד בין המדינות שמשני צידיו חיילים. יש גם צריפי דיון שהשולחנות בהם חצויים לצפון ודרום.
ליד הגבול הקימה דרום קוריאה דגל בגובה 98 מטר ובמשקל של 130 ק"ג, אחריו הקימה קוריאה הצפונית דגל גבוה יותר בגובה 160 מטרים ומשקל 270 ק"ג.
אבדות לאורך השנים.
בינואר 1968 חצו את הגבול 31 חיילי קומנדו צפון קוריאנים מחופשים לחיילים מהדרום, בניסיון כושל לחסל את נשיאה דאז של דרום קוריאה, פארק צ'ונג-הי. הם הצליחו להגיע עד סיאול לפני שנתגלו, ובמהלך המרדף שבסיומו כולם נהרגו או נלכדו. במקרה מצאו את מותם 68 חיילים ואזרחים דרום קוריאנים, כמו גם שלושה אמריקנים. בנובמבר 1984 זינק תייר סובייטי שביקר באזור הביטחון המשותף עם קבוצת תיירים צפון קוריאנית מעבר לקו ההפרדה ונמלט לכיוון דרום קוריאה כשהוא זועק שהוא מבקש לערוק. בחילופי האש הכבדים שהתפתחו במקום נהרגו חיילים משני הצדדים אך התייר שרד.
טבע.
מכיוון שלאזור המפורז אסורה כניסת בני אדם התפתח בו הטבע ללא הפרעה. DMZ הוא כיום סביבה אקולוגית מגוונת, ויש בו ביצות רבות, חורשים, הרים וארבעה נהרות. בעבר הייתה בו אוכלוסייה גדולה של איכרים, שהתפרנסה בעיקר מגידול שדות אורז. עם הזמן השתלט על השטח מגוון גדול של בעלי חיים, עופות וצמחים נדירים.