פרוקורבזין נמצא ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי - רשימת התרופות הבטוחות והיעילות ביותר הדרושות בכל מערכת בריאות.
שימושים רפואיים.
כאשר משתמשים בתרופה לטיפול בלימפומת הודג'קין, התרופה ניתנת לצד תרופות אחרות בהתאם לפרוטוקול BEACOPP ביחד עם התרופות: אדריאמיצין, אטופוסיד, בלאומיצין, וינקריסטין, פרדניזון ופרוקרבוזין. פרוטוקול זה ניתן כטיפול קו שני, לאחר הטיפול קו הרישון שניתן לפי פרוטוקול MOPP או פרוטוקול ABVD.
כאשר התרופה משמשת לטיפול בגידולי מוח (גליומות ממאירות), התרופה ניתן בשילוב עם לומוסטין (CCNU) ווינקריסטין.
תופעות לוואי.
תופעות לוואי שכיחות מאוד (יותר מ -10% מהאנשים חווים אותן) כוללות אבדן תיאבון, בחילות והקאות.
תופעות לוואי אחרות בתדירות לא ידועה כוללות ירידה בלוקוציטים (לויקופניה), ירידה בטסיות הדם (תרומבוציטופניה), הפחתה בנויטרופילים (נויטרופניה) - אלה עלולים לגרום לזיהומים מוגברים ובהם זיהומים ריאתיים, תגובות דמויות אלרגיה קשה העלולה לגרום לאנגיואדמה ותגובות עור; לתרגיה; סיבוכי כבד (כגון צהבת) ופגיעה בתפקודיות כבד; השפעות על מערכת רבייה הכוללת ירידה בספירת הזרע (אזוספרמיה) ואי ספיקת שחלות.
פגיעה במערכת העיכול יכולה לגרום ליתר לחץ דם (תופעה נדירה).
לעיתים רחוקות פרוקרבזין גורם לנוירופתיה פריפרית - היוצרת עקצוץ מתקדם ומתמשך, כאבים עזים, קהות חושים, רגישות יתר לקור וחום בגפיים.
פרוקרבזין עלולה לגרום להופעת דיכאון, חלומות רעים, נדודי שינה, עצבנות ותחושת חרדה.
מזון ומשקאות.
אכילת גבינה במהלך הטיפול בפרוקרבזין עלולה לגרום לעלייה בלחץ הדם. לכן, יש להימנע מאכילת גבינה במשך תקופת הטיפול.
כמו כן, אסור לשתות משקאות אלכוהוליים במהלך קבלת הטיפול.
פרמקולוגיה.
הפרמוקולוגיה של פרוקרבוזין: התרופה היא סוכן אלקילציה שגורמת למתילציה של גואנין במצב O-6. הגואנין הוא אחד מארבעת הנוקליאוטידים המרכיבים את ה-DNA. הפורקרובזין גורם לכך שה- DNA שעבר מתילציה נוטה להישבר, וסינתזת RNA וחלבון מעוכבת. תאים סרטניים מתרבים צריכים לשכפל את ה- DNA שלהם ולעבור מוות של תאים מתוכנתים (אפופטוזה) בתגובה לשבר גדילי DNA. תאים רגילים או תאים שאינם מתרבים נוטים לתקן את הנזק ל- DNA מהר יותר מהתאים הסרטניים - אך עדיין תאים בריאים ייפגעו.
ג'וזאיה קלמנט וג'ווד
ג'ורג' אלברט פרוסט
ג'ורג' אלברט פרוסט (באנגלית: George Albert Frost; 23 בדצמבר 1843 - 13 בנובמבר 1907) היה אמן אמריקאי. ציוריו היו בעיקר נופים, והוא נחשב לחבר בקבוצת ציירים בשם ציירי ההרים הלבנים .
חיים וקריירה.
פרוסט נולד בבוסטון בשנת 1843. הוא עזב את בית הספר בגיל אחת עשרה לעבוד בחווה, ולא הייתה לו אפשרות לפתח אחר נטיותיו האמנותיות. עם פרוץ מלחמת האזרחים הוא התגייס ושירת במשך יותר משנתיים. בשנת 1865 הצטרף למשלחת הקולונל פרנקלין פופוס בקולומביה הבריטית שעבורם הפיק רישומים. בשנת 1866 הוא הוצב בסיביר במטרה לבחור מסלול לחיבור קו טלגרף מסן פרנסיסקו למוסקבה (טלגרף רוסי-אמריקאי).
הוא הציג באגודת האמנות בסן פרנסיסקו בשנת 1874, ואז למד באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות באנטוורפן, אצל ניקולה דה קייזר בין השנים 1874 עד 1876, ובמשך עשר השנים הבאות היה לו סטודיו בצפון קיימברידג', מסצ'וסטס. בשנת 1883 הפיק את עבודתו המוקדמת ביותר של ההרים הלבנים.
בשנת 1885 ליווה את ג'ורג' קנאן בנסיעה שנייה לסיביר כדי לתעד את חיי הגולים הרוסים, ופרוסט צייר כמה סצנות סיביריות. הנסיעה הוזמנה על ידי "מגזין המאה", ופרוסט וקנאן צילמו מספר רב של צילומים שהועברו לאחר מכן לספריית הקונגרס וכעת הם שוכנים באגף ההדפסים והצילומים של הספרייה. רישומיו של פרוסט, שחלקם הועתקו מצילומים שצולמו במהלך הנסיעה, שימשו לאיור ספרו של קנאן, "סיביר ומערכת ההגליות".
במשך הרבה שנים, היה לפרוסט בית קיץ בבראונפילד, מיין, ליד אזור קונווי בניו המפשייר. הוא צייר סצינות רבות לאורך נהר סאקו. הוא היה חבר במועדון האמנות של בוסטון והציג שם בשנים 1896 עד 1908
עבודותיו נמצאות בספרייה הממלכתית של קליפורניה ובאגודה ההיסטורית של קליפורניה
חיים אישיים.
ג'ורג' פרוסט התחתן בשנת 1882 עם אדליה דנהאם. נולדו להם שני בנים: פול רובנס פרוסט (1883–1957), מעצב גנים, ונורמן וונטוורת' פרוסט, מורה וחבר במועדון האספרנטו האמריקני.
הסכסוך הישראלי-פלסטיני בחברון
הסכסוך הישראלי-פלסטיני בחברון הוא סכסוך מתמשך בעיר חברון, והוא חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני.
נכון ל-2021, חיים בחברון כ-215,000 פלסטינים, וכן כ-800 יהודים. העיר מחולקת לשני אזורים: שטח H1, שגודלו כ-18 קמ"ר, נמצא באחריות מנהלית של הרשות הפלסטינית, וחיים בו כ-175,000 פלסטינים. שטח H2, שגודלו כ-4.5 קמ"ר, כולל את העיר העתיקה, והוא בשליטת צה"ל. באזור זה חיים כ-40,000 פלסטינים, ונמצא בו היישוב היהודי בחברון, הכולל כ-800 איש, שגרים במובלעות שאינן תחת שלטון צבאי אלא תחת שלטון ישראל.
היסטוריה.
חברון עד אמצע המאה ה-20.
העיר חברון מוזכרת 66 פעמים בתנ"ך, והיא מכונה 9 פעמים גם כ"קריית ארבע".
על פי המסורת היהודית, שלושת האבות קבורים במערת המכפלה, שהיא אתר קדוש עבור היהדות, הנצרות והאסלאם, ועל שם כך היא נקראת לעיתים "עיר האבות".
באמצע המאה ה-19 מנתה אוכלוסיית חברון כ-10,000 תושבים, רובם מוסלמים. לצדם התקיימה קהילה של יהודים מוסתערבים אשר תיעוד ראשון שלה קיים מהמאה ה-13. בסוף המאה ה-15 התרחבה הקהילה היהודית על ידי גולי ספרד ופורטוגל שחיו שם ברציפות כ-500 שנה, וקהילה של אשכנזים וחסידי חב"ד שהגיעו לעיר החל משנת ה'תקפ"א (1820).
בדצמבר 1917 החל שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל. בשנת 1929 התחולל טבח חברון, בו נרצחו 67 יהודים על ידי שכניהם הערביים דבר שהוביל לבריחה המונית וחיסול היישוב היהודי בחברון. היישוב היהודי חודש שוב בשנת 1931, אולם ב-1936, במהלך מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, החליטה ממשלת בריטניה להוציא את כל היהודים מחברון "כדי למנוע טבח נוסף". משפחה יהודית אחת נותרה בעיר עד 1947.
חידוש היישוב היהודי בחברון לאחר מלחמת ששת הימים.
במלחמת ששת הימים, יוני 1967, כבשה ישראל את יהודה ושומרון, וחברון עברה לשליטת צה"ל. ב-8 ביוני 1967 דרש דוד בן-גוריון מהממשלה ליישב מיד יהודים בעיר, "כדי להבהיר לעולם את בעלותה על השטחים שהיו תמיד יהודיים ואבדו לה במלחמת העצמאות."
בראיון שהעניק לווינסטון צ'רצ'יל (נכדו של וינסטון צ'רצ'יל) לצורך כתיבת ספר על מלחמת ששת הימים, אמר בן-גוריון כי חברון צריכה להיות חלק מישראל משום שהיא "יהודית יותר אפילו מירושלים". לדבריו, "ירושלים הייתה לעיר יהודית לפני שלושת אלפים שנה, בעת שלטונו של דוד המלך, ואילו חברון נהייתה לעיר יהודית לפני ארבעת אלפים שנה, בימי אברהם." לטענתו, בשנת 1948 הרסו שלטונות ירדן ממצאים ארכאולוגיים המעידים על ישוב יהודי קדום בחברון. בן-גוריון חזר על דבריו גם בשנת 1972.
בתחילת 1968 ארגן הרב משה לוינגר משפחות שדרשו לעלות להתיישבות בחברון. בפסח 1968 עמד בראש קבוצה של כמאה יהודים שערכו את ליל הסדר במלון "פארק" בעיר, במטרה להישאר במקום. בהוראת ממשלת ישראל עברו חברי הקבוצה לבניין הממשל הצבאי בחברון, שם התגוררו במשך כשלוש שנים. לוינגר קרא לספח את חברון למדינת ישראל.
בספטמבר 1968 החלו יהודי חברון להתפלל במערת המכפלה לאחר שהושג הסכם בין משרד הביטחון למנהיגות המוסלמית בחברון. ב-9 באוקטובר 1968 השליך פלסטיני רימון יד לעבר יהודים שהתפללו במערת המכפלה, ופצע 47 בני אדם. בעקבות הפיגוע הפקיעה ישראל את המתחם מהקאדי המוסלמי של חברון.
בשנת 1970 החליטה ישראל להקים 250 יחידות דיור בשטח סמוך לעיר העתיקה בחברון שייקרא קריית ארבע. מאחר שהחוק הבינלאומי אוסר בנייה לצרכים אזרחיים בשטח כבוש, הוחלט במשרד הביטחון שהשטח ייתפס לצורך צבאי, והבנייה תוצג כחלק מהבנייה לצורכי צה"ל. מכיוון שהקרקע נתפסה באופן פורמלי עבור צרכים צבאיים, כל הליכי התכנון נעשו תחת צו מיוחד (צו 997 – צו בדבר מתן היתרים לעבודות בשטחים תפוסים לצרכים צבאיים). לפי הצו, תוכניות הבניה בהתנחלויות הללו לא הובאו לידיעת הציבור, וכפועל יוצא, לא ניתנה לציבור ולבעלי הקרקע הזדמנות להגיש התנגדויות, זאת בניגוד לחוקי התכנון החלים בהתנחלויות האחרות. כך, בנוסף להסתרת המטרה האמיתית של צו התפיסה, הוסתרו גם כל הליכי התכנון. הפקעת קרקע לצורך התנחלויות באופן זה, העוקף את החוק הבינלאומי, הופסקה בשנת 1979 בעקבות בג"ץ אלון מורה, בו פסק בית המשפט שאין לתפוס קרקעות ללא צורך צבאי מובהק.
בשנים שלאחר מכן הורחב היישוב היהודי בחברון. בשנת 1979 התיישבו מתנחלים בבית הדסה, וממשלת בגין החליטה שלא לפנותם. בשנת 1981 חודשה ההתיישבות היהודית בשכונת אברהם אבינו, ובשנת 1983 הקימו מתנחלים את שכונת "אדמות ישי" בתל רומיידה. במהלך המאה ה-21 רכשו מתנחלים בתים נוספים בחברון, בהם בית השלום, בית המכפלה, בית רחל ובית לאה. באוקטובר 2021 החלה בנייה נרחבת ב"שכונת חזקיהו", ותנועת שלום עכשיו הגישה עתירה לבג"ץ נגד המשך הבנייה.
בקרב ארגוני ימין בישראל יש תמיכה משמעותית בהתיישבות היהודית בחברון, והם רואים בה המשך טבעי של הקהילות היהודיות שחיו בעיר עד 1947, אף על פי שרוב הצאצאים של הקהילה היהודית בחברון אינם מתגוררים בה כיום.
חלק מצאצאי טבח חברון אף מתנגדים ליישוב היהודי במתכונתו הנוכחית, ונפגשו עם מנהיגים פלסטינים בחברון.
הסכמי אוסלו והסכם חברון.