שרידי הקארדו נחשפו בחפירות ארכאולוגיות שערך באזור העיר העתיקה לאחר מלחמת ששת הימים פרופ' נחמן אביגד, וניתן לראותם היום בלב הרובע היהודי בירושלים. באתר מוצב העתק של מפת מידבא עם תיאור ברור של הקארדו. ב-1971 זכתה הצעת האדריכלים שלמה אהרונסון, פטר בוגוד ואסתר ניב קרנדל בפרס הראשון, בתחרות לתכנון אזור הקארדו (האזור שבין רחוב היהודים לרחוב חב"ד, ובין רחוב דוד לבית הכנסת צמח צדק). במקור, תוכננו בתי מלון מעל לקארדו, אך משרד הבינוי והשיכון החליט על הסבת השטח מעל לרחוב המסחרי למגורים. בחפירות הארכאולוגיות שנערכו לקראת שיחזור בית כנסת החורבה השוכן מזרחית ובסמוך לקארדו, באוגוסט 2005, נתגלה לראשונה חלק של רחוב שהתפצל מן הקארדו מזרחה. כמו כן נמצאה שם קשת ניצבת שלמה, הבנויה מאבני גזית, אף היא מן התקופה הביזנטית.
סוגיית מרכזיותו של הקארדו המרכזי לעומת הקארדו המזרחי.
כאמור, מפת מידבא מראה בבירור שני רחובות אורך, הקארדו המרכזי (קארדו מכסימוס) המעוטר בשני טורי עמודים, משער שכם עד אזור כנסיית הניאה, והקארדו המזרחי (ה"משני", קארדו ולנטיס) המצוין כבעל טור עמודים יחיד, לאורך ציר ה"טירופיאון". במקורות כתובים מן התקופה הביזנטית מתואר הקארדו המרכזי כציר התנועה הראשי של התהלוכות הדתיות. לפי חפירות שנערכו בשנים 2005–2009 עולה כי ייתכן שהאבחנה בין הקארדו "הראשי" לקארדו "המשני" שגויה. נמצא, שרוחב הקארדו המרכזי 22.5 מ' ואילו הקארדו המזרחי רחב ממנו - 24 מ'. שני הרחובות דומים מאוד בדרך בנייתם - ציר תנועה מרכזי ולצידו "מדרכות", מאחורי אכסדרת עמודים. שני הרחובות מרוצפים היטב בלוחות אבן מלבניים, סדורים במקביל לכיוון התנועה. אמנם בחפירות הקארדו המזרחי התגלו בסיסי עמודים רק בצידו המערבי של הרחוב, בהתאם לתיאור במפת מידבא, אך אין לפסול שהייתה שורה כזו גם מצידו המזרחי, על סמך רחובות דומים בערים היסטוריות אחרות. אמן מפת מידבא ביקש, ככל הנראה, להדגיש את מרכזיותו של הקארדו הראשי שהיווה ציר קישור בין כנסיות ושימש לתהלוכות דתיות על פני הרחוב - הזהה כמעט לחלוטין מבחינה פיזית, לזה ששכן ממזרח לו, אך לא שימש לפונקציות דתיות - ומופיע, לכן, כ"משני".
אנטוני ארווין
פטרון
דגל האחדות הקנדית
הדגל הקנדי המחודש
אינקיונה
אינקיונה (בלטינית: Inciona) היא אלה מהמיתולוגיה הקלטית שפולחנה היה נפוץ באזור מגורי שבט טרוורי הקלטי (באזור לוקסמבורג של ימינו).
שמה של האלה מוזכר בשתי כתובות שהתגלו באזור לוקסמבורג.
באחת הכתובות מוזכרת האלה כזוגתו של האל וראודונוס, בשנייה היא מוזכר כזוגתו של לנוס מרס וראודונוס.
ממשמעות שמה, בקלטית: "זו המפיחה חיים באש", ניתן להסיק כי היא הייתה אלת הנפחים.
אינקיאונה
פריטונה
ריטונה
ריטונה (בלטינית: Ritona) או פריטונה (Pritona) היא אלה מהמיתולוגיה הקלטית שפולחנה היה נפוץ באזור שבתו של שבט הטרוורים הקלטי (במערב גרמניה של ימינו ובצפון מזרחה של צרפת של ימינו).
לריטונה היה מרכזים פולחניים בפאכטן ובטריר. בפאכטן היה מוקדש תיאטרון לאלה, בו הועלו הצגות כחלק מהטקסים הדתיים (בהשפעת התרבות הרומית).
כתובת המוקדשת לאלה התגלתה גם באוזס (Uzès) שבדרום צרפת.
ככל הנראה ריטונה הייתה אלה אם (הנחה זו מתבססת על פסל שהתגלה בפכטן בו מתוארת האלה כדמות ישובה - תנוחה האופיינית לאלות בית או אלות משפחה), או אלת מרפא ומעיינות חמים. משמעות שמה "שער" - מרמז על תפקידה כאלת מרפא (או, במקרה של מוות - כאלה המובילה את המתים אל ארץ המתים). לפי סברה אחרת, משמעות שמה הוא "עמק" - וריטונה הייתה אלת העמקים.
פצע
יעקב קירצ'ן
אסון הכבל
אסון הכבל הוא תאונת אימונים שהתרחשה בליל 10 באוגוסט 1992: בזמן אימון חילוץ מוסק של יחידה 669 ליד ערד נקרע הכבל שקשר את שני לוחמי היחידה, אסף רוזנברג וגיל צוריאנו, בזמן שהועלו למסוק יסעור. השניים נפלו מגובה 15 מטרים ונהרגו.
תיאור האירוע.
בליל 10 באוגוסט 1992 נערך אימון שנועד לתרגל עליית לוחמים וירידתם, כמחלץ ומחולץ, במנוף הצלה של מסוק יסעור, בזמן שהמסוק מרחף מעל שטח האימון. בעת שרוזנברג וצוריאנו היו מול פתח המסוק, נקרע לפתע כבל המנוף ושניהם נפלו מגובה של כ-15 מטר. צוריאנו נמצא ללא סימני הכרה. רוזנברג התלונן על כאבים בגבו ודקות ספורות לאחר מכן איבד את הכרתו. קברניט המסוק, רס"ן רפי פרץ, הזעיק מסוק חילוץ רפואי ונחת בסמוך למקום האסון. הבקר הקרקעי שהיה במקום הנפילה החל מיד בטיפול רפואי בלוחמים, ואליו הצטרף הבקר האווירי שהיה במסוק. שני הבקרים, שהיו חובשים מוסמכים, טיפלו בפצועים עד להגעת מסוק עם צוות רפואי. לאחר ניסיונות מספר של החייאה וייצוב שנעשו בשטח על ידי הצוותים הרפואיים, הוטסו השניים לבית החולים סורוקה בבאר שבע, שם נקבע מותם.
חקירת האירוע.
מפקד חיל האוויר, האלוף הרצל בודינגר, מינה ועדת-חקירה פנימית בראשותו של אל"ם שמעון בן נר, וזו קבעה שהאסון קרה עקב כשל טכני. בעקבות המלצותיה של הוועדה קבע האלוף בודינגר 31 מטלות ליישום בחיל האוויר. במקביל מונתה ועדה נוספת לחקירת התאונה בראשותו של תא"ל (מיל.) גיורא זורע. הוועדה מנתה שש סיבות אפשריות שייתכן וגרמו לכשל, מבלי לקבוע איזו מהן בעלת הקשר הסיבתי הדומיננטי ומהי מידת תרומתה לאירוע, אם בכלל. פרקליטות חיל האוויר החליטה שאין יסוד להעמיד לדין או לנקוט בהליך משמעתי כלשהו נגד מי מהמעורבים באירוע בשל העדר תשתית ראייתית לכך. החלטה זו אושרה על ידי הפרקליט הצבאי הראשי.
מאבק ממושך של ההורים השכולים שהסתיים בעתירה לבג"ץ, הוביל להקמת ועדת חקירה לפי חוק השיפוט הצבאי בראשותו של השופט אליהו וינוגרד, בה היה חבר גם תא"ל (מיל.) נחמיה דגן. מסקנות הוועדה, שהוגשו ביוני 1997, קבעו שהפעלה לקויה של מנוף החילוץ בידי המכונאי המוטס וכשלי בטיחות נוספים הם שהובילו לתאונה, והמליצה להעמיד לדין את מפקד הטייסת, את מפקד היחידה ואת המכונאי המוטס. לאחר שלא יושמו החלטות הוועדה עתרו ההורים לבג"ץ בשנית, ובעקבות כך הועמדו לדין הקצינים האמורים, חמש שנים לאחר האירוע.
בין השאר המליצה הוועדה למפקד חיל האוויר להעיר לטייס המסוק רפי פרץ על הימנעותו משיגור הנווט אל הנפגעים. בעקבות ההודעה על מינויו לרב הצבאי הראשי בתחילת 2010, עתרו הורי הנספים לבג"ץ בדרישה לבטל את המינוי. העתירה נדחתה במרץ 2011, ופרץ מונה לתפקיד.
המסוק שהיה מעורב באירוע, יסעור 066, התרסק ב-31 במרץ 1996 בתאונה במדבר יהודה מערבית לים המלח, כ-5 ק"מ ממצפה שלם. בהתרסקות נהרגו 7 חיילים ובהם שני הטייסים והמכונאי המוטס. 2 חיילים נוספים נפצעו.
דפוק
פרשת הכבל
תב&quot;ן
תב"ן (ראשי תיבות: תקופה בלתי נמנית) הוא פרק זמן בתוך שירות בצה"ל, אשר אינו נספר כחלק מתקופת השירות (בסלנג צה"לי מקובל: "הפז"ם לא דופק"). במהלך תקופה זו אין החייל זכאי לשכר, ואורך השירות שלו מתארך בהתאם.
תב"ן שלילי (בסלנג: דָּפוּק) הוא תב"ן על רקע של עבירות משמעת – פרק זמן שבו חייל עורק או נפקד מהשירות הצבאי, או פרק זמן שבו נמצא חייל במאסר או במחבוש ממושך. במקרים מסוימים תאושר בקשתו של חייל לקצר את התב"ן, ולשחררו מוקדם יותר.
תב"ן חיובי הוא תקופה בלתי נמנית עקב סיבות אחרות, כגון דחיית שירות (תקופת הלימודים במסגרת העתודה האקדמית, דחייה עקב קשיים כלכליים, דחייה למטרת יציאה לחו"ל ועוד).
ימי התב"ן מוזנים במערכת השלישות, ונקבעים על פי תהליכים הקשורים לתב"ן- תב"ן חיובי נקבע לפי הזנת דחיית השירות, תב"ן עקב כלא נקבע על פי הזנת הכליאה ותב"ן עקב נפקדות נקבע על פי הזנת תלונה. אם היו טעויות בהזנת התהליכים ממילא תהיה טעות במספר ימי התב"ן המוזנים. ימי התב"ן גורמים לעדכון של תאריך השחרור המוזן במערכת.
מכנס פתוח
מכנס סגור
ליאון פלדהנדלר
ליאון (לייב) פלדהנדלר (בפולנית: Leon (Lejb) Feldhendler; 1910 – 6 באפריל 1945) היה לוחם יהודי-פולני שהיה ידוע בחלקו בארגון מרד האסירים של שנת 1943 במחנה ההשמדה סוביבור, ביחד עם אלכסנדר פצ'רסקי. עד לשליחתו לסוביבור, שימש פלדהנדלר כראש היודנראט בכפרו, ז'ולקייבקה-אוסאדה, בתקופת הכיבוש הנאצי בפולין.
חלקו במרד בסוביבור.
ליאון נשלח עם אשתו ובנו לסוביבור בתחילת אוגוסט 1942, במשלוח שכלל כ-1000 יהודים מהגטו שבעיירה. הוא הופרד מאשתו ובנו ברציף ההתפשטות במחנה, והועסק באיסוף ומיון הציוד. אשתו ובנו נשלחו אל תאי הגז מאותו מקום. יום למחרת הוא גילה בערמות הבגדים את בגדיהם והבין את אשר עלה בגורלם.
באביב 1943 הנהיג פלדהנדלר קבוצה קטנה של אסירי מחנה סוביבור, אשר התוו תוכנית בריחה מהמחנה. תוכניתם המקורית הייתה להרעיל מספר שומרים במחנה ולתפוס את נשקם, אך האס אס חשפו את הרעל וירו בחמישה אסירים יהודים כתגובה. תוכניות אחרות כללו הצתת המחנה באש, ובריחה בחסות ההמולה שתיווצר, אך המוקשים שהקיפו את המחנה, שהונחו על ידי האס אס בקיץ 1943, הפכו את התוכנית ללא מעשית.
הגעתו של אלכסנדר פצ'רסקי, קצין בצבא האדום, בסוף ספטמבר, במשלוח של שבויי מלחמה סובייטים, נתנה זריקת עידוד לתוכנית הבריחה. בתור חייל מנוסה, לקח על עצמו מיד פצ'רסקי את תפקיד הנהגת קבוצת הנמלטים-לעתיד, וביחד עם פלדהנדלר כסגנו, יצרה הקבוצה תוכנית בריחה אשר כלל הריגת סגל אנשי האס אס במחנה, שליחת שבויי המלחמה הסובייטים לפשוט על מחסני הנשק, ובריחה דרך השער הראשי של המחנה תוך כדי לחימה.