ב-9 בספטמבר 2007 נבחר מחדש ריוס מונט לקונגרס הגואטמלי, מה שהקנה לו חסינות מפני העמדה לדין. ב-14 בינואר 2012 הסתיימה כהונתו בקונגרס, וב-26 בינואר הוגש נגדו ונגד שלושה קציני צבא נוספים כתב אישום בבית משפט בגואטמלה בגין רצח עם ופשעים נגד האנושות. לאחר שסירב להגיב לאישומים, נעצר, אך שוחרר בערבות, ושהה במעצר בית במהלך המשפט. ב-19 במרץ 2013 נפתח משפטו, בו הואשם ברציחתם של 1,771 בני אישיל. ב-10 במאי הורשע ריוס מונט בעבירות שיוחסו לו, ונידון ל-50 שנות מאסר על רצח עם ו-30 שנות מאסר נוספות על פשעים נגד האנושות. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה שבה ראש מדינה הורשע ברצח עם בבית משפט של מדינתו הוא. השופטת יסמין באריוס קבעה כי "הנאשם אחראי לתכנון רצח העם... אנחנו משוכנעים כי המעשים מהם סבלו בני האישיל מהווים רצח עם... הוא ידע מה נעשה אך לא עשה דבר כדי להפסיק זאת... בני האישיל נחשבו לאויב הציבור של המדינה, היו קורבנות לגזענות ונחשבו גזע נחות... הפעולות האלימות נגד האישיל לא היו ספונטניות. הן היו מתוכננות".
ב-21 במאי, שבוע וחצי לאחר שנגזר דינו, ביטל בית המשפט העליון את הכרעת הדין בשל טענות ההגנה על כך שבמשך תקופה מסוימת במהלך המשפט, נותר ריוס מונט ללא ייצוג משפטי. בית המשפט הורה על חידוש המשפט החל מהנקודה בה היה ב-19 באפריל.
ריוס מונט נפטר מהתקף לב בגיל 91 בגואטמלה סיטי ב-1 באפריל 2018.
Fat Joe
אה&quot;מ הרמיוני (1782)
אוניית הוד-מלכותו "הֶרמַיוֹנִי" (באנגלית: ) הייתה פריגטת מפרשים מדרגה חמישית, נושאת 32 תותחים, של הצי המלכותי הבריטי. היא מפורסמת בשל המרד עקוב הדם ביותר בתולדות הצי שהתלקח על סיפונה, במהלכו רצחו המורדים את קפטן האונייה ואת רוב קציניה. אחר כך מסרו המורדים את האונייה לידי הספרדים. אחרי שנתיים חולצה האונייה משבייה על ידי אה"מ "סורפרייז". היא הוחזרה לשירות בצי ושמה הוחלף ל"ריטליאיישן" ("Retaliation") ואחר כך ל"רטרביושן" ("Retribution").
תחילת שירותה בצי.
אה"מ "הרמיוני" הייתה האונייה הראשונה בסדרת שש פריגטות מסוג "הרמיוני" שתוכננו על ידי אדוארד האנט. היא הושקה ב-9 בספטמבר 1782 במספנת סידנהם טיסט (Sydenham Teast). עלות הבנייה הייתה 11,350 ליש"ט, 4 שילינג ו-4 פני; התשלום עבור הוצאות המספנה היה 4,570 ליש"ט, 2 שילינג ו-2 פני; עלות ציודה והתקנתה לשירות הייתה 723 ליש"ט, 16 שילינג ו-9 פני.
מפקדה הראשון של "הרמיוני", עד הוצאתה משירות פעיל באפריל 1783, היה קפטן תומאס לויד. היא הושבה לשירות פעיל עוד באותו חודש תחת פיקודו של קפטן ג'ון סטון, וב-17 באוקטובר הפליגה אל נובה סקוטיה. ב-1785 הושבתה שוב. קיימת אפשרות שהאונייה הוחזרה לפעילות מבצעית תחת פיקודו של קפטן ויליאם ה' ריקטס במהלך משבר נוטקה (Nootka Crisis) ב-1790, אך הדבר אינו ודאי. מכל מקום, ב-1790 וביוני 1792 עברה סדרת תיקונים ושהתה במספנת הצי בצ'טם לצורך הצטיידות עד ינואר 1793. בדצמבר 1792 הוכנסה לשירות פעיל תחת פיקודו של קפטן ג'ון הילס, וב-10 במרץ 1793 הפליגה אל ג'מייקה.
את שירותה באיי הודו המערבית עשתה "הרמיוני" בשנים הראשונות של מלחמות המהפכה הצרפתית. ב-4 ביוני 1794, תחת פיקודו של הילס, השתתפה בהתקפה הבריטית על פורט-או-פרנס, במהלכה עמדה בראש שייטת קטנה שלוותה מובלות חיילים. בהתקפה נהרגו חמישה מאנשיה ושישה נפצעו. הבריטים כבשו את העיר והשתלטו על ביצוריה, ועם כיבוש הנמל נפלו לידיהם גם מספר רב של אוניות סוחר. יחד עם אוניות נוספות לכדה "הרמיוני" ב-17 ביולי את האונייה "Lady Walterstasse" (השם משובש). הילס מת מקדחת צהובה בפורט רויאל בג'מייקה בספטמבר 1794. במקומו מונה קפטן פיליפ וילקינסון, אשר הוא עצמו הוחלף בפברואר 1797 – השנה בה אירעו מרידות המלחים בספיטהד ונור – על ידי קפטן היו פיגוט.
פיגוט היה קצין אכזר, שהטיל עונשים חמורים ושרירותיים על אנשיו. במהלך תשעת חודשי פיקודו הקודם על האונייה אה"מ "סאקסס" הורה על עונש מלקות לפחות 85 פעמים, מספר השווה למחצית מאנשי הצוות. שני מלחים מתו מפצעי המלקות.
"הרמיוני" נשלחה לפטרל במצר מונה (Mona Passage) בין הרפובליקה הדומיניקנית לפוארטו ריקו. ב-22 במרץ 1797 השמידה בפוארטו ריקו שלושה פריבטירים. ב-20 באפריל עמדה בראש שייטת שכללה את פריגטות 32-התותחים "מרמייד" ו"קוויבק", הסלופ-בריג נושא 14-התותחים "דרייק" והקאטר "פנלופי". השייטת השמידה תשע אוניות בקרב ז'אן ראבל ללא כל אבדות מצדה. ב-6 בספטמבר 1797, בלוויית אה"מ "דיליג'נס" ו"רנומי", לכדה "הרמיוני" אוניית דואר ספרדית חמושה ב-6 תותחים שנשאה חיילים על סיפונה.
המרד.
מידשיפמן דייוויד קייסי (Casey) היה קצין זוטר מנוסה שהצטיין בעיני פיגוט בחודשים הקודמים; נישולו מדרגתו היה אחד הגורמים העיקריים להתלקחותו של המרד. כשבוע לפני פרוץ המרד, כשנמצא קייסי בעמדתו ב התורן הראשי, הבחין הקפטן כי אחד מפתילי הצמצום של המפרש שתחת השגחתו אינו קשור. קייסי נקרא להתייצב בפני הקפטן, התנצל על אי שימת הלב ונטל עליו את האחריות לכך. הקפטן דרש כי קייסי יתנצל כשהוא כורע על ברכיו, דרישה מבזה ובלתי מתקבלת על הדעת מג'נטלמן. קייסי סירב לבצע את הפקודה המשפילה. פיגוט נתן לו הזדמנות שנייה לחזור בו, וכאשר קייסי עמד בסירובו, הורה להענישו ב-12 מלקות (עונש המתאים יותר למלח מאשר לקצין זוטר) ונישל אותו מדרגתו, כשהמשמעות היא קץ הקריירה שלו כקצין ימי. קייסי היה קצין אהוד על אנשי הצוות, והם חשו כי נענש שלא בצדק. צוות הדוכנית שתחת פיקודו החל רוקם מרד.
כדי לזרז את אנשיו, נהג פיגוט לעיתים מזומנות להעניש בעונש מלקות את המלח שירד אחרון ממרומי התורן. אחד ממקרים אלה אירע ב-20 בספטמבר 1797. משב רוח תזזיתי הכה באונייה ופיגוט הורה לצמצם את המפרשים העיליים. מאחר שלא היה מרוצה מן המהירות בה מבוצעת פקודתו, הבטיח להלקות את מי שירדו אחרונים מן ה. גישה זו הייתה בלתי הגיונית בעליל, מאחר שהמלחים נפרשו לאורכה של הסקריה, והשניים שעמדתם הייתה בקצה הסקריה היו תמיד האחרונים לרדת. שלושה מלחים צעירים שנחפזו לטפס מטה נפלו אל הסיפון ונהרגו. אחד מהם פגע ופצע את רב החובלים, מר סאות'קוט. פיגוט ציווה להשליך את גופותיהם לים באומרו: "Throw the lubbers overboard" ("השליכו את ה'טירונים' לים"), כינוי בשפת המלחים שנחשב למעליב ביותר. אחר כך הורה לשני עוזרי רב המלחים להלקות את שאר אנשי הדוכנית על שהביעו את מורת רוחם מהחלטתו. למחרת בבוקר שוב הולקו אנשי הדוכנית.
הצירוף של שלושת המקרים - השפלת קייסי, מות אנשי הדוכנית והעונש החמור שהושת על שאר המלחים - הוא שעורר כנראה את אנשי צוות האונייה למרוד. ברם, יש סבורים כי גורמים אלה היו האחרונים במסכת ארוכה של עונשים קשים וברוטאליים שהטיל פיגוט על אנשיו. דאדלי פופ, בספרו "The Black Ship", טוען כי לא אכזריותו של פיגוט היא שדחפה את האנשים למרד, אלא חוסר הצדק שהפגין כאשר נטה חסד לאחדים והעניש בחומרה יתרה אחרים. לו היה פיגוט נוהג בפחות משוא-פנים, אפשר שהמרד לא היה פורץ.
בערב 21 בספטמבר 1797 גנבו כמה אנשי צוות רום ממחסן השיכר, ובעודם שיכורים פרצו אל תאו של פיגוט תוך שהם מסלקים מדרכם את חייל הצי ששמר על דלתו. הם דקרו את פיגוט בסכינים ופגיונות מלחים (Cutlasses) והשליכו את גופתו לים. אחר כך, כפי הנראה בהנהגת גרעין המונה 18 איש, המשיכו המורדים ורצחו עוד שמונה מקציני האונייה: הלפטננט הראשון סמיואל ריד, הלפטננט השני ארצ'יבלד דאגלס, הלפטננט השלישי הנרי פורשו, מפקד חיילי הצי לפטננט מקינטוש; את רב המלחים ויליאם מרטין, הכלכל (purser) פייסי, הרופא סנסאן ואת לבלר הקפטן. בנוסף להם נרצחו גם שני מידשיפמנים. גופות כל הנרצחים הושלכו אל מעבר לדופן. שלושה קציני-משנה (Warrant officers) נשארו בחיים. המורדים חסו על חייהם של החובל הראשי סאות'סקוט ועל חיי התותחן והנגר בשל חיוניותם להשטת האונייה. שלושה תתי-קצינים (Petty officers) הצטרפו למרד, אחד המידשיפמנים, עוזר הרופא, קרונין, והחובל טרנר.
כדי לחמוק מעונש, החליטו המורדים להשיט את האונייה אל נמל ספרדי. אחת הסיבות מדוע חסו על חייו של החובל הראשי הייתה כי טרנר לא מסוגל היה להשיט את האונייה ללא עזרתו. "הרמיוני" הפליגה אל לה גוואירה (La Guaira) ונמסרה לידי השלטונות הספרדיים. המורדים סיפרו כי הורידו את הקצינים אל סירת האונייה ושילחו אותם לנפשם כפי שקרה במרד על הבאונטי כשמונה שנים קודם לכן. בתמורה העניקו הספרדים לכל אחד מהם 25 דולרים, והציבו בפניהם את האפשרות להצטרף לצבא הספרדי, להידון לעבודת פרך או לתקן את אונייתם ולהכינה לים. האונייה הוכנסה לשירות בצי הספרדי בשם "סנטה ססיליה" ("Santa Cecilia"); 25 מאנשי הצוות הקודם הוסיפו לשרת באונייה תחת השגחת הספרדים.
בספטמבר אותה שנה אירע מרד דומה באונייה אחרת של הצי, הסלופ "מארי אנטואנט". תוך כדי פעילות מבצעית בים הקריבי התמרדו אחדים ממלחיה, השליכו את הקפטן וקצין נוסף לים, ולאחר שהשתלטו על האונייה השיטו אותה אל נמל גונאיב ומסרו אותה לידי הצרפתים.
חילוץ האונייה משבייה.