מרגרט איליין וסט (; נולדה בספטמבר 1961) היא מרשל אוויר משנה בחיל האוויר הבריטי. האשה הראשונה שהגיעה לדרגה זו בצורה סדירה.
ביוגרפיה.
וסט נולדה בשם איליין ברינדלי בספטמבר 1961 וגדלה באזור האגמים. ב-1978 התגייסה לחיל האוויר המלכותי לנשים כאשת אוויר. היא התקדמה בהדרגה בסולם הדרגות, וב-1 ביולי 2008 הועלתה לדרגת קומודור ומונתה לראש השיכון המבצעי של חיל האוויר. ב-1 באוגוסט 2013 היא הועלתה לדרגת מרשל אוויר משנה. היא האשה הראשונה בתולדות בריטניה שהגיעה לדרגה זו בצורה סדירה. במקביל היא מונתה למנהלת פרויקטים והגשת תוכניות בארגון התשתיות הביטחוניות. ב-2016 היא פרשה מהצבא.
תל חייא
תל חייא הוא אתר ארכאולוגי שנמצא ביישוב איתמר בשומרון. בתל נמצאו פריטים מהתקופה ההלניסטית ומהתקופה החשמונאית ביניהם מטבעות, סירי בישול, בית בד, מקווה ומבנים נוספים.
היסטוריה.
בראשית 2019 החלו חפירות ארכאולוגיות בתל, המתבצעות בהובלתו של ד"ר דביר רביב מהמכון לארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן בשיתוף פעולה עם "המשמר זאב ח' אדלר". בחפירות משתתפים סטודנטים מהמחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, ומהחוג ללימודי ארץ ישראל במכללת הרצוג. בתל נמצאו פריטים מהתקופה ההלניסטית ומהתקופה החשמונאית ביניהם מטבעות, סירי בישול, בית בד, מקווה ומבנים נוספים. הארכאולוג העומד בראש צוות החפירות דביר רביב אמר: "עשינו צעד חשוב נוסף בהבנת תולדות האתר ובשימור שרידיו".
באוקטובר 2021 במסגרת שבוע חפירות ארכאולוגיות באתר שארגנו תנועת 'אמונים' ומועצה אזורית שומרון, מצאו בני נוער מטבעות המתוארכים לתקופת החשמונאים, וממצאים נוספים
אין הכרעה בין החוקרים אם מדובר בהתיישבות יהודית או שומרונית, שכן מקוואות הטהרה שנחשפו במקום מאפיינים אוכלוסייה יהודית ושומרונית כאחד.
נס בריטי
בן-גוריון (סרט)
בן-גוריון הוא סרט טלוויזיה ישראלי של צחי גראד וגיל לבנברג משנת 1997 על פי תסריט של אסי דיין. הסרט מתרחש כולו בנמל התעופה בן-גוריון. הוא נוצר עבור חברת קשת בערוץ 2, במסגרת סדרת הסרטים "סיפורים קצרים על אהבה" שהפיק חגי לוי.
עלילה.
עלילת הסרט מחולקת לחמישה סיפורים אשר קורים במקביל. כל הסיפורים מתרחשים בלילה אחד ארוך במיוחד, בנמל התעופה בן-גוריון. עם ההתקרבות לסיומו, העלילות השונות נפגשות יחדיו. העלילה הראשונה, היא של שמעון, ילד בעל כוחות על-טבעיים (אליעד נחום), אשר משתמש בהם כדי לקרוא מחשבות, לפתוח דלתות ולקשור קצוות רופפים. בתור קוסם חובב, הילד שמעון בדרכו לסיבוב הופעות עולמי. בחיפוש אחר קלף משחק שאבד לו, הוא משוטט ברחבי הטרמינל. בזמן זה הוריו המודאגים (רמי פורטיס ורונית אלקבץ) מחפשים אחריו. העלילה השנייה, היא של דיילת צעירה (סמדר קלצ'ינסקי), אשר מנסה לשים קץ למערכת יחסים רעילה עם טייס שחצן ומבוגר. לבסוף הדיילת נוטשת אותו, ומקיימת רומן עם לא אחר מאשר בנו. העלילה השלישית, היא של נוסע נאה אך חשדן, אשר חוצה בשקט את הטרמינל. הנוסע נושא בליבו סוד, שנחשף במהלך הסרט. העלילה הרביעית, היא של זוג מבוגר ועייף (ישראל גוריון ונירה רבינוביץ') שחוזר מטיול באירופה. השניים מודאגים מכך ששכחו לקנות נעלי ריצה לנכדם. במהלך העלילה הילד שמעון פוגש בהם, והם עולים יחד על מסוע המזוודות. העלילה החמישית היא של מוזיקאי, בן לאב ערבי־ישראלי ואם יהודייה. במהלך הבידוק הביטחוני, הסלקטורית בוחנת את חפציו. כשמגיעה לקופסת עץ נעולה, המוזיקאי מסרב לפתוח אותה. לדבריו היא ניתנה לו על ידי סבו, ועליו לפתוח אותה רק כשימצא את בחירת לבו. איש הביטחון שנוכח בחדר מתעקש על פתיחת הקופסה, ולאחר סיום הבידוק מציע המוזיקאי נישואין לסלקטורית, היא מסכימה והשניים מתנים אהבה.
שחקנים.
הסרט היה הסרט הראשון בו השתתף רמי פורטיס.
ג'רג' קרפאטי (במאי סרטים)
ג'רג' קרפאטי (מקודם קאופמן; בהונגרית: Kárpáti György; בודפשט, 3 ביולי 1933) הוא במאי קולנוע יהודי-הונגרי, פרופסור מן המניין באוניברסיטה. במקצועו המקורי היה רופא שיניים, כירורג פה ולסת.
ביוגרפיה.
משפחתו.
ג'רג' קרפטי נולד במשפחה יהודית דתית. הוריו היו יוז'ף קרפטי (מקודם קאופמן, 1902–1988) ומגדולנה יאראי-Járai (1989–1907 מקודם כ"ץ). סבו מצד אביו, הרמן קאופמן, היה יהודי אורתודוקסי שומר מצוות, חקלאי. היו לו תשעה ילדים. סבו וסבתו מצד אמו היו לאיוש יאראי (כ"ץ) וקמילה דרקסלר. המשפחה הייתה דתית ושומרת כשרות. הייתה להם בת אחת מגדולנה (גיטה) אמו של קרפאטי.
בשואה.
בשואה אביו נלקח לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) בשנת 1942 וחזר רק בשנת 1948, כי נלקח לשבי הרוסי. זו הייתה הסיבה שדחו את הבר מצווה של ג'רג' קרפאטי וחיכו לחזרת אביו מהשבי. הוא, אמו, סבו וסבתו הסתובבו עם תעודות חסות שווייצריות מזויפות (שוצפס) שהם צילמו ונוטריון ציבורי אימת את אמיתות המסמך על פי הצילום, כלומר היו להם ניירות מזויפים מאומתים נוטריונית כאמיתיים. לאחר נישואיו גידלו עם אשתו את ילדיהם כיהודים.
לימודיו.
בין 1952 לבין 1957 סיים קרפאטי את לימודיו בפקולטה לרפואת שיניים של אוניברסיטת בודפשט לרפואה (כיום אוניברסיטת זמלווייס). בשנים 1951–1952 היה במאי על מלגה ב"תיאטרון הבובות הממלכתי" בבודפשט. במקביל ללימודי הרפואה בשנים 1952–1957 ניהל את קבוצת תיאטרון הבובות של משרד החקלאות. בשנת 1957 הוא היה כירורג פה ולסת במרפאה בעיר טטבאניה ובשנים 1958–1964 היה כירורג פה ולסת בבודפשט במרפאה ברחוב של סבטשג (Szövetség). בין 1961 לבין 1964 סיים את לימודיו כבמאי קולנוע באוניברסיטה לאמנויות התאטרון והקולנוע, כתלמיד בכיתתו של יאנוש הרשקו האגדי, הבמאי היהודי-הונגרי. לאחר מכן נטש את מקצועו ככירורג ומ-1964 עבד באולפן 3 של חברת הסרטים Mafilm.
תפקידים והוקרה.
במקביל (שנות ה-60) ניהל את מועדון סרטי החובבים של אוניברסיטת אטווש לוראנד, ממנו יצאו יוצרי קולנוע שהתפרסמו מאוחר יותר (אנדראש ילש, פטר גארדוש, אנדראש פטרפי, מיהאי ראדאי, אנדראש סירטש ועוד). הוא יצר סרט עלילתי אחד, ואינספור סרטים קצרים, סרטים דוקומנטריים וסרטים מקצועיים, בעיקר על בנושאי רפואה. הידוע שבהם הוא כנראה "סודות הולדתנו". תוכנית הטלוויזיה ותוכנית ההמשכית שלה, סדרת צייזל (1976–).
אין עונשין מן הדין
אין עונשין מן הדין הוא עקרון במשפט העברי הקובע כי לא ניתן להעניש על עבירות כשהעונש נלמד בקל וחומר מעבירות אחרות. עקרון זה שנוי במחלוקת תנאים, ולדעת רבי שמעון בן יוחאי מענישים מן הדין.
בנוסף לכלל זה, קיים כלל דומה, הקובע כי לא ניתן להעניש על עבירה שעצם האיסור שלה נלמד בקל וחומר, גם אם העונש מפורש. כלל זה קרוי "אין מזהירין מן הדין".
הלכה זו נאמרה דווקא בעונשים שנלמדים מקל וחומר, אך ניתן ללמוד עונשים באמצעות גזרה שווה או היקש. רש"י מסביר שזאת משום שאין אדם דורש גזרה שווה אלא אם כן קיבלה מרבותיו, בניגוד ללימוד קל וחומר, ולכן הגזרה השווה או ההיקש נחשבים כאילו נכתבו בפירוש בפסוק וניתן להעניש על פיהם.
מקור העקרון.
בתלמוד מובא שהעקרון הזה נלמד מכך שהתורה כתבה איסור לאדם לשכב עם אחותו שהיא בת אביו וגם בת אמו ועונשו כרת, והרי כבר נאסר בתורה לשכב עם אחותו שהיא בת אביו או בת אמו חייב, ואם כן יש ללמוד בקל וחומר שהשוכב עם אחותו משני הצדדים חייב. מכך שהתורה אינה מסתפקת בקל וחומר, וכתבה את האיסור במפורש, למדו חז"ל שאין מענישים על עבירות שאיסורן נלמד בקל וחומר.
אין מזהירין מן הדין.
באופן דומה מובא בתלמוד שאין מזהירים מן הדין מתוך כך שאף על פי שהתורה כתבה שאסור לאדם לשכב עם אישה שהיא בת אביו או בת אמו, היא עדיין טרחה לכתוב ייתור בפסוק שממנו דורשים שאסור לשכב עם מישהי שהיא בת אביו וגם בת אמו. כיוון שכך, ניתן להבין שגם לא מזהירים על עבירות מקל וחומר.
טעם העקרון.
פרשני התלמוד כתבו שני טעמים לכך שלא מענישים מן הדין:
יוצאים מהכלל.
אמנם, יש ראשונים שהסבירו שגם לפי המכילתא ניתן לענוש מן הדין, וכוונתה באמירה שלא מענישים ממון מן הדין מצומצמת מההבנה הפשוטה.
דיוויזיית המשמר המוטסת ה-98
דיוויזיית המשמר המוטסת ה-98 (ברוסית: гвардейская воздушно-десантная дивизия я-98) היא דיוויזיה מוטסת חלק מחיל הצנחנים של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1943 במהלך מלחמת העולם השנייה כחלק מקורפוס המשמר המוטס ה-37, ביוני 1956 הקורפוס פורק והיא הועברה לפיקוד ישיר של חיל הצנחנים.
לאורך המלחמה הקרה הייתה לאחת מדיווזיות הצנחנים העיקריות של כוחות ברית המועצות והחל מ-1969 ועד לפירוק ברית המועצות היא הוצבה בבולדרד, מחוז אודסה (כיום אוקראינה). לאחר נפילת ברית המועצות, התבקשה הדיוויזיה להישבע נאמנות לצבא אוקראינה, אך אף על פי שרוב חייליה היו אוקראינים, היא החליטה להישאר נאמנה לרוסיה. משום כך הדיוויזיה הועברה מאוקראינה לרוסיה, כאשר מפקדתה הועברה לאיוואנובו (במחוז איוואנובו) כ-300 ק"מ ממוסקבה, כך גם מרבית יחידות הדיוויזיה, מלבד הרגימנט ה-331 ויחידת הארטלריה של הדיוויזיה השוכנות בקוסטרומה.