השימוש בביוגז מחייב שימוש בדודי קיטור נפרדים מדודי המזוט, דבר המגדיל את ההשקעה ומצריך תחזוקה של מערכות אנרגיה כפולות. בשנים האחרונות המפעלים הגדולים, הבינוניים והקטנים עוברים לשימוש בגז טבעי לייצור קיטור במקום השימוש במזוט. מהלך זה משנה את המחיר האלטרנטיבי של הביוגז. כעת ישנה מחשבה לעבור לייצר חשמל מביוגז במקום לייצר קיטור. מחיר ההסדרה 60 אג' לקוט"ש, אינו מצדיק את המעבר של מפעלים קטנים ובינוניים להפקת חשמל מביוגז וזאת בגלל מורכבות טכנולוגית והרגולציה בהפקת החשמל וחיבורו לרשת.
שפכים.
שפכים מימיים מכילים חומר אורגני ברמה נמוכה יחסית, היות שהחומר האורגני מהול בהרבה מים לצורך שינוע הפסולת אל מכוני טיהור השפכים. עם זאת, מדובר על כמות עצומה של שפכים - 500 מיליון מ"ק בשנה. האפשרות היחידה להפקת אנרגיה משמעותית ברמה לאומית משפכים היא להשתמש בבוצה מהשפכים להפקת אנרגיה (120 אלף טון בוצה חומר יבש/ 600 אלף טון בוצה רטובה) מבוצת שפכים עירוניים ניתן לייצר כ-0.2 מיליון טון דשן מוצק בשנה. היות שיש ביקוש חקלאי לבוצות המעובדות, ניתן יהיה להפנות את הבוצות לעיכול אנאירובי במתקני העיכול המוקמים כיום ברחבי הארץ ולהפיק מהם גם ביוגז וגם בוצה מעובדת לחקלאות.
בשנת 2014 החל בהקמת תחנת הכוח החדשה בטכנולוגיית קוגניציה, שתייצר 11.2 מגה וואט של אנרגיה מתחדשת באמצעות ניצול הבוצה שתסופק ממתקן טיהור השפכים בשפד"ן. על ידי הליך ביולוגי שיביא להתססת בוצת השפד"ן בשמונה מעכלים אנאירוביים מהגדולים מסוגם בעולם, ייווצר גז טבעי (ביוגז) שיהפוך לחשמל נקי. החשמל שיופק מן הגז ישמש לתפעול מתקן השפד"ן החדש.המתקן עדיין אינו פעיל.
קשיים רגולטורים.
ישנם קשיים רגולטורים רבים בהקמת מתקני קצה קטנים כדוגמת מתקנים צמודים רפת. הקמת מתקן להפקת חשמל מביוגז מחייב פניה לגופים הבאים:
קשיים נוספים הם עלויות הקמת מתקני ביוגז קטנים - הן יקרים ומצריכים הון ראשוני גבוה, ופרקי זמן ארוכים (8–10 שנים) בהקמת פרויקטים גדולים (1000 טון יומי) לטיפול ומחזור פסולת. בנוסף, יש כיום העדר אחידות בטיפול בפסולת אורגנית במגזר העירוני.
פונקצית רווחה חברתית
פונקצית בחירה חברתית
התאחדות המלאכה והתעשייה בישראל
התאחדות המלאכה והתעשייה בישראל היא אגודה עות'מאנית המאגדת את כל בעלי העסקים הקטנים והיצרניים בענפי המלאכה והתעשייה. ראשיתה ב-1908 במרכז בעלי מלאכה שארגן מנחם שיינקין בתל אביב ובהתארגנויות מקבילות בערים ובמושבות אחרות. בשנת 1954 אוחדו כל התאחדויות בעלי המלאכה ל"התאחדות בעלי מלאכה ותעשייה זעירה" וההתאחדות קיבלה הכרה ממשלתית כארגון היציג של היצרנים ונותני השירותים הקטנים בישראל. בשנת 1977 חוקק "חוק רישוי בעלי מלאכה", שבעקבותיו הוכרה ההתאחדות כארגון היציג לעניין חוק זה. בעקבות חוק זה פועלת ההתאחדות כארגון מעבידים בזירת יחסי העבודה במשק והיא שותפה להסכמים קיבוציים הנחתמים עם ההסתדרות, הממשלה ושאר ארגוני המעבידים.
מטרות ההתאחדות ופעילותה.
ההתאחדות מאגדת בעלי בתי מלאכה ומפעלים קטנים ובינוניים עצמאים המעסיקים עד 20 עובדים ומייצגת אותם כגוף מעסיקים כלפי רשויות ממשלתיות, ציבוריות ומוניציפליות לצורך פיתוח עסקי, סיוע פיננסי, רישוי עסקים והקצאת משאבים. ההתאחדות מעניקה הדרכה וייעוץ לניהול (בעיקר של עסקים חדשים או בהבראה), ייעוץ וייצוג בדיני עבודה, ייעוץ ליצואנים מתחילים ועוד.
ההתאחדות מייצגת כ-40,000 בעלי עסקים קטנים ובינוניים המעסיקים כ-300,000 עובדים. ההתאחדות מייצגת את חבריה בשורה רחבה של מוסדות כגון המוסד לביטוח לאומי, מכון התקנים הישראלי, הרשות לעסקים קטנים, וועדות הכנסת, לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים, מועצת שירות התעסוקה והמוסד לבטיחות ולגיהות, בהם היא דואגת לאינטרסים המקצועיים והכלכליים שלהם.
היסטוריה.
שנות המדינה הראשונות.
בשנות המדינה הראשונות שררה מדיניות הצנע, אשר פגעה קשה במעמד המאוגד בהתאחדות. למרות דבריו של דוד בן-גוריון "עידוד המלאכה בישראל הוא אחד הצרכים הממלכתיים המרכזיים" וההכרה בכך שהמגזר קלט עולים רבים לשורותיו במהלך העלייה ההמונית, "יותר מכל ענף כלכלי אחר", לדברי שר המסחר והתעשייה דאז, פרץ ברנשטיין, לא הפנתה תקציבים לטובת סיוע לבעלי המלאכה והם לא קיבלו ערבויות להלוואות לצורך פיתוח. גם פירודם הארגוני לא סייע למעמדם ולכוח המיקוח שלהם.
השינוי המרכזי חל בשנת 1954 בה אוחדו המסגרות הארגוניות השונות של בעלי המלאכה ונוסד הבנק למלאכה בשותפות ההתאחדות, הממשלה, בנק הפועלים, ובנק "הלוואה וחסכון". הבנק סייע לבעלי המלאכה והחרושת בעיקר במתן אשראי נוח להקמת מקומות תעסוקה חדשים, לפיתוח מפעלים קיימים, לרכישת ציוד ונדל"ן לבתי מלאכה. הקצבת אשראי בריבית נמוכה למימון עבודות, לתעסוקה, לרכישת חומרי גלם וציוד מכני, להקמת סדנאות ומימון עסקות יצוא.
בנוסף הוקמה על יד ההתאחדות "החברה למלאכה בע"מ" במטרה לרכוש ולשווק במרוכז חומרי גלם, קרקעות, ציוד וכדומה למען בעלי המלאכה הזעירה, ונוצרו קרנות לסיוע בשיתוף הבנק, הממשלה ומשקיעים.
בשנים 1955 - 1977.
מהפך של ממש במעמדם ובתדמיתם של בעלי המלאכה חל ב-1955 עם כניסת פנחס ספיר לתפקידו כשר המסחר והתעשייה. בזכות פעילות הבנק ותמיכת הממשלה הוחלף עד מהרה ציוד ישן בחדש, נבנו בתי מלאכה חדשים ועצמאים זכו לקבל אשראי נוח. בתקופה זו הגיעה המלאכה והחרושת הזעירה ל-25% מכלל הייצור התעשייתי בענפי הייצור (בלי שנלקחו בחשבון אלפי בעלי מלאכה העוסקים בענפי הבניה והשירותים). בשנת 1965 הגיע ערך המלאכה והחרושת הזעירה לכ- 1.725 מיליארד לירות מתוך כ- 6.9 מיליארד לירות של הייצור התעשייתי. התקיימו 40,000 מפעלי תעשייה זעירה ובניין ובהם הועסקו כ- 70,000 עובדים המהווים יחדיו כ- 110,000 מפרנסים.
בשנים הבאות ייצגה ההתאחדות את בעלי המלאכה בהסכמים הקיבוציים שנחתמו עם ההסתדרות. ההתאחדות ייצגה את בעלי המלאכה במשא ומתן עם הממשלה לתשלום מלווה החובה "מרצון" ששולם לאחר מלחמת ששת הימים. בשנת 1968 נערכה מגבית שהעלתה סך 500 אלף לירות לקרן סיוע לבעלי מלאכה. כמו כן נקבע שעל כל בעל מפעל להעביר לקרן 200 לירות ו-100 לירות נוספות בעד כל מועסק במפעלו, המדינה העמידה לרשות הקרן שתי לירות על כל לירה של בעלי המלאכה. הקרן פעלה למתן ערבויות למפעלים שלא הצליחו להציג ביטחונות מספיקים לאשראי לצורך פיתוח והעניק הלוואות נוחות למפעלים יצרניים.
ההתאחדות סייעה להקמת אזורי תעשייה בנס ציונה, בת ים, חיפה וחולון (רחובו הראשי של אזור התעשייה שם נקרא "המלאכה" לכבוד ההתאחדות), על ידי פנייה לשר האוצר להקצאת קרקעות ותקציבים לכך. בהשתתפות הבנק למלאכה רכשו חברים רבים אולמות במבני תעשייה שהוקמו.
בשנים אלה נערכו תערוכות שונות בהן הציגו בעלי המלאכה והופעל "מרכז האספקה למלאכה ותעשייה זעירה" יחד עם המשביר המרכזי על מנת לאפשר לתעשיינים זעירים רכישת חומרי גלם וציוד איכותי בתנאים נוחים.
בשנת 1975 נבחר יו"ר ההתאחדות, יעקב פרנק לכהן כחבר הכנסת מטעם המערך וייצג ציבור זה מעל דוכן הכנסת ובחקיקה ששיאה ב-1977 ב"חוק רישוי בעלי מלאכה התשל"ז-1977".
בשנים 1977 - 2008.
החוק משנת 1977 עיגן את מעמדה של ההתאחדות בחוק, הסדיר היבטי רישוי לבעלי מלאכה מסוימים וקבע תקנים בתחום. בהתאם לחוק הסכמים קיבוציים, על מעסיקים בתחומי פעילותה של ההתאחדות לשלם לה דמי טיפול ארגוני מקצועי.
בשנת 1979 החליטה הממשלה למכור את מניותיה בבנק למלאכה לבנק הבינלאומי הראשון, דבר שחייב גם את ההתאחדות למכור לבנק הבינלאומי את מניותיה ובכך למעשה התחסלה זרוע חשובה זו של ההתאחדות.
הישגי ההתאחדות בשנים אלה מונים מאבק מוצלח להקלה בנטל המס על בני זוג העובדים יחדו באותו עסק, הסדר תקדימי לתשלום פיצויים לבעלי המלאכה שנפגעו במהלך מלחמת לבנון השנייה (אוגוסט 2006) וחתימה (בתוקף חברותה בלשכת התיאום של הארגונים הכלכליים) בשנת 2007 על הסכם פנסיה לכלל העובדים במדינה שנכנס לתוקף ב-2008.
ההתאחדות מרבה למחות על "ההתעלמות של הממשלה מהעסקים הקטנים".
מרחב יפתח
מרחב יפתח הוא אחד מארבעת המרחבים במחוז תל אביב של משטרת ישראל. מרחב יפתח חולש על חלקה הדרומי של תל אביב-יפו, הכולל את יפו, שכונות דרום תל אביב ואזור התחנה המרכזית החדשה של תל אביב.
שם המרחב "יפתח" הורכב מראשי תיבות המילים "יפו תל אביב חדשה". מטה המרחב שוכן בבניין מטה מחוז תל אביב בדרך שלמה 18, בין פינת רחוב אמץ 11 לבין פינת רחוב קיבוץ גלויות.
למרחב יפתח שתי תחנות נוספות:
תחנת יפו נמצאת בדרך סלמה 18 תל אביב ושוכנת במבנה המרחב.
תחום גזרה הוא מדרך אילת בצפון ועד לרחוב שמחה הולצברג בדרום ומחוף הים במערב ועד לדרך חיל השריון במזרח.
התחנה אחראית על השכונות:
פלורנטין, תל כביר, קריית שלום, לב יפו, יפו העתיקה, עג'מי, יפו ג, יפו ד ובית המעצר אבו כביר.
תחנת בת ים
התחנה עברה לאחריות מרחב יפתח כחלק מרה ארגון מחוזי כאשר מרחב איילון פורק.
התחנה נשארה בתחום גזרתה.
תחנת חולון
התחנה נכון לשנת 2022 בשלבי הקמה והיא הגדולה מבין תחנות המרחב.
בתחום המרחב פועלות יחידות משמר הגבול במחוז תל אביב, בהן יחידת שחר 101 תל אביב וסמ"ג תל אביב וכן הוקמה זרוע מבצעית תל אביב במג"ב מרכז.
מפקד המרחב כיום הוא תנ"צ חיים בובליל.
פלוגת אביב.
אביב היא יחידת מג"ב הפועלת במרחב יפתח, וכפופה פיקודית למג"ב ומקצועית למשטרת המחוז. פעילותה המרכזית של היחידה היא צמצום עבירות הרכוש, האלימות והסמים בתחום גזרת התחנה המרכזית החדשה והישנה בתל אביב.