בני ההופה היגרו מהצפון לצפון קליפורניה בסביבות שנת 1000 לספירה והתיישבו ב בקליפורניה (בשפת הופה: Natinook). השפה המסורתית שלהם היא , שהיא בת למשפחת שפות האתבסקה. אדמתם השתרעה מהיובל סאות פורק של הנהר טריניטי לעמק הופה ועד לנהר קלאמת בקליפורניה. בתיהם הבנויים מלוחות ארז אדום מערבי, סירות הקאנו, כובעי הקש ומרכיבים רבים מה שלהם מזהים אותם עם מוצאם הצפוני; עם זאת, חלק מהמנהגים שלהם, כמו השימוש ב לטקסים וייצור לחם בלוטים, אומצו מ שבסביבתם הקרובה. עמים הקשורים קרובים - הן בשפה והן במנהגים – היו ועודם ה, ה וה.
לאנשי ההופה היה מגע מוגבל עם זרים שאינם ילידים עד שהבהלה לזהב של 1849 הביאה זרם של כורים לאדמותיהם. בשנת 1864 חתמה ממשלת ארצות הברית על אמנה שהכירה בריבונות שבט ההופה על אדמתם. ארצות הברית כינתה את השמורה שמורת האינדיאנים של עמק הופה (Hoopa Valley Indian Reservation, ממוקמת ב-), שבה מתגוררים כיום בני ההופה, אחד השבטים הבודדים בקליפורניה שלא נאלצו לעקור ממולדתם. השמורה נמצאת בסמוך לטריטוריה של היורוק במפגש הנהרות קלמאת וטריניטי בצפון-מזרח מחוז המבולדט. השמורה משתרעת על שטח של 365.41 קילומטרים רבועים.
תרבות.
בני ההופה מצטיינים בקליעת סלים ובגילוף קרני איילים לכפות. מאז המאה ה-17, הם יצרו פטרוגליפים מופשטים.
באופן מסורתי, אנשי ההופה השתמשו בבלוטים של מין האלון ' להכנת ארוחה, ממנה הם היו מכינים דיסה, לחם, ביסקוויטים, פנקייק ועוגות. הם גם צולים את הבלוטים ואוכלים אותם. הם גם משתמשים בעלים השסועים הצבועים של מין השרך ' עבור קליעת סלים. הם גם משתמשים בצמח "" כדי ליצור תבניות גבולות בסלים הקלועים.
דיג.
ההופה, כמו שבטים רבים באזור, דגים אלתית בנהרות קלאמת וטריניטי. אחת השיטות שבהן השתמשו פעם ללכידת דגים הייתה , שבני השבט היו מתחזקים. ההופה חולקים את כל שיטות הדיג שלהם עם שבט היורוק השכן. דייגי שבט ההופה ומשפחותיהם מסתמכים על נדידת האביב והסתיו של האלתית הגמלונית. בלוטים, שפעם היו בשפע, היו מצרך עיקרי עד שהם הפכו נדירים. מכיוון שהופה לא היו ממוקמים קרוב לים כמו שבט היורוק השכן שלהם, הם סחרו איתם באספקה, כמו מלח תמורת סלים, או בלוטים עבור סירות קאנו.
ההופה היו מעורבים בשיחות ל, והיו צד לתביעה נגד לשכת הטיוב של ארצות הברית ושירות הדיג הימי הלאומי (סוכנות השייכת למנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי). ב-8 בפברואר 2017 פסק שופט בית המשפט המחוזי הפדרלי לטובת שבט עמק הופה, שלושת שבטי הדייגים האחרים של נהר קלאמת ובעלי עניין נוספים. השופט הסכים לתוכניות שתכננו מדעני השבטים להפחתת התפרצויות של מחלת דגים קטלנית שהדביקה 90% מדגיגי האלתית ב-2014 וב-2015.
אוכלוסייה.
ההערכות עבור האוכלוסיות לפני המגע עם האירופאים של רוב הקבוצות הילידים בקליפורניה השתנו במידה ניכרת. אלפרד קרובר חשב שאוכלוסיית הופה בשנת 1770 הייתה 1,000 וכי הצ'ילולה והווילקוט מהווים עוד 1,000. קרובר העריך את אוכלוסיית הופה ב-1910 כ-500. בשנת 1943 העריך הפיזיולוג האמריקני את גודל האוכלוסייה הילידית ב-1,000 בני הופה ו-600 עבור בני צ'ילולה. לאחר מכן, הוא העריך את גודל האוכלוסייה של ההופה בלבד בכ-2,900 נפשות. ויליאם ג'. ואלאס (William J. Wallace) חשב שההערכה האחרונה הייתה "הרבה יותר מדי גבוהה", וכללה 1,000 בני הופה, 500–600 בני צ'ילולה ו-500 בני וילקוט. שמורת האינדיאנים בעמק הופה מונה אוכלוסייה של 2,633 נפשות לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000. ב-2013 התפקדו לשבט 3,139 נפשות.
שמורות.
צאצאי ההופה שולבו מאז בעיקר בשמורת האינדיאנים בעמק הופה ובשבטים נוספים:
פייר קינו
פייר קינו (בצרפתית: Pierre Quinon; 20 בפברואר 1962 – 17 באוגוסט 2011) היה אתלט צרפתי שזכה במדליית זהב אולימפית בקפיצה במוט (לוס אנג'לס 1984) והחזיק גם בשיא העולמי באולמות במקצוע זה.
ביוגרפיה.
פייר קינו נולד ב-1962 בעיר ליון שבצרפת. כבר בגיל צעיר החל להתאמן בקפיצה במוט כשאביו, שהיה אצן בריצת 800 מטר, הפך למאמן שלו. הוא החל להשתתף בתחרויות ארציות כבר ב-1976, כשהיה בן 14, וב-1979 צורף לקבוצת הצעירים (מתחת לגיל 18) בנבחרת האתלטיקה של צרפת. ב-1981 הצטרף למועדון ספורט בפריז בה התאמנו קופצי מוט אחרים (כמו תיירי וינרון). הקריירה הספורטיבית של קינו נמשכה מ-1981 עד פרישתו ב-1993 כששיאה בזכייה במדליית זהב באולימפיאדת לוס אנג'לס. בנוסף להישגיו הבינלאומיים ניצח קינו באליפות צרפת בקפיצה במוט בשנים 1982–1984.
ב-1989 עבר קינו מפריז לעיר בורדו שם החל להתאמן במועדון המקומי.
קינו, שסבל מסדרה של פציעות שהחלו ב-1986, פרש מפעילות ספורטיבית ב-1993. לאחר פרישתו עבר לגור בדרום צרפת (תחילה בעיירה בורמה-לה-מימוזה ואחר כך בעיירה אייר ) שם פתח דוכן נייד לממכר עופות צלויים. במקביל היה קינו פעיל בקהילה וייסד, יחד עם מועצת העיר, את אגודת "ספורט באור" (Sports en lumière) שנועדה לעודד ילדים לעסוק בספורט.
ב-2004 אימן קינו את קופץ המוט הצרפתי רומן מניל במטרה לזכות במדליה באולימפיאדת אתונה אולם מניל הגיע רק למקום ה-18.
ב-2010 ו-2011 סייע קינו לעיר הולדתו ליון להיבחר לארוח אליפות המסטרס העולמית באתלטיקה ב-2015.
קריירה ספורטיבית.
בתחרות בצרפת קבע תוצאה של 5.50 מטר והחל למקד עליו את אור הזרקורים.
באליפות אירופה לנוער , שנערכה באוטרכט שההולנד, זכה קינו במדליית כסף בקפיצה לגובה (5.30 מטר) אחרי פרנטיסק יאנסה מצ'כוסלובקיה (5.35 מטר) ולפני אולף קסטן (Olaf Kasten) ממזרח-גרמניה (5.25 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה , שנערכה באתונה שביוון, התחרה קינו בקפיצה במוט אך הגיע רק למקום 12 בתוצאה של 5.35 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה, שנערכה בהלסינקי שבפינלנד, התחרה קינו בקפיצה לגובה אך פסל את שלושת הניסיונות בגובה הכניסה של 5.40 מטר עליו החליט.
שיאן עולם.
בתחרות אתלטיקה, שנערכה ב-28 באוגוסט בקלן שבגרמניה, שבר קינו את שיא העולם בקפיצה לגובה כשעבר גובה של 5.82 מטר ושבר בכך את שיאו של וולדימיר פוליאקוב מרוסיה שעמד על 5.81 מטר ונקבע ביוני 1981 בתחרות שנערכה בטביליסי שברוסיה. שיאו של קינו החזיק רק 4 ימים ונשבר ב-1 בספטמבר על ידי תיירי וינרון מצרפת שקבע תוצאה של 5.83 מטר בתחרות שנערכה ברומא שבאיטליה.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם, שנערכה בגטבורג שבשוודיה, זכה קינו במדליית כסף בתוצאה של 5.75 מטר אחרי תיירי וינרון מצרפת (5.85 מטר) ולפני אלכסנדר קרופסקי מרוסיה (5.60 מטר).
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת לוס אנג'לס זכה קינו במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 5.75 מטר לפני מייק טאלי מארצות הברית (5.65 מטר) ולפני ארל בל מארצות הברית ותיירי וינרון מצרפת שחלקו את המקום השלישי (5.60 מטר).
הייתה זו הזכייה הראשונה אי פעם של קופץ לגובה צרפתי במשחקים האולימפיים. הקופצים "נהנו" מהעדרו של הקופץ הדומיננטי באותן שנים ושיאן העולם סרגיי בובקה מרוסיה שנעדר מהאירוע בגלל החרם שהטילה ארצו על המשחקים.
בתחרות שנערכה בניס שבצרפת קבע קינו את התוצאה האישית הטובה ביותר שלו (5.90 מטר). תוצאה זו הייתה רחוקה ב-10 ס"מ מהשיא העולמי שקבע סרגיי בובקה 3 ימים לפני כן (6.00 מטר).
קינו התחרה על מקום בנבחרת צרפת לאולימפיאדת סיאול אולם נכשל, עקב סדרת פציעות שהחלו כבר ב-1986, ולא השתתף בתחרויות.
משפחתו.
קינו נישא לקרוליין לרג' (Caroline Large) ולזוג נולדו 2 ילדים (רובין וז'אן בפטיסט). לאחר הלידה התגרש הזוג. קינו התאבד ב-2011 בקפיצה מחלון דירתו לאחר שסבל מדיכאון.
אודו וון ווירש
מוריץ פוגאן
מוריץ פוגאן, (במקור שאו-Schau, (בהונגרית: Pogány Móric; בהונגרית: נאג'אנד, ברומנית: איוד, 13 באוגוסט 1878 – בודפשט, 4 ביולי 1942) היה אדריכל יהודי-הונגרי, אורבניסט, פרופסור באוניברסיטה, אמן גרפיקה.
ביוגרפיה.
מוריץ שאו נולד במשפחה יהודית כבנם של אהרון שאו (1840–1924) ושל בורבאלה בְּרַאוּן. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו במשרדו של לאיוש פאקיי בקולוז'וואר ב-1895, ומשנת 1908 הקים שותפות עם אמיל טרי בבודפשט. היצירה הבולטת של עידן שלו זה הייתה הביתן ההונגרי בתערוכה העולמית של טורינו, שהוא דוגמה מצוינת לחיפוש הסגנון ההונגרי שיזם האדריכל אדן לכנר. פוגאן השתמש בארכיטקטורת האוהל כצורה אדריכלית הנחשבת לפרוטו-הונגרית. בבניין "חברת ביטוח אדריה", הוא כבר השתמש במבנה מודרני יותר, בהשפעת בלה לייטה. מאוחר יותר פתח משרד עצמאי לבד; גם האדריכל ממוצא גרמני קארוי קוש הצעיר עבד אצלו לזמן מה.
בשנת 1926 פרסם את רישומי העט שלו בשם Träume eines Baumeisters (חלומות של בנאי אמן).
אשתו הייתה מרגיט סאבו.
המתחם ה-25
המתחם ה-25 היא סדרת דרמה ישראלית לילדים אשר עתידה לעלות לשידור בכאן חינוכית ב-4 בספטמבר 2022. את הסדרה יצרו רז יובן, אלעד חן ומיתר פרהט, שגם כתבו את התסריט. במאי הסדרה הוא אביעד קידר. מפיקי הסדרה הם אפרת דרור ועוז וידל.
עלילה.
הסדרה עוקבת אחר תעלומה המתרחשת בגן החיות התנ"כי שבירושלים, לאחר שעיט נדיר נגנב באישון לילה מגן החיות, ומבחינת כולם החשוד המיידי בגניבה הוא אוריה (אמיר בנאי), המתנדב בגן כחלק מצוות הנערים והנערות "ינשוף". אוריה נדרש להוכיח את חפותו תוך שלושה חודשים, והוא יוצא למסע למציאת הגנב. מי שמצטרפת אליו היא נגה (מיכאלה מזרחי), בת זוגו של יוני (עידו טאקו), מנהיג הקבוצה ויריבו של אוריה. ככל שימשיך במסע הוא יגלה שהדרך לחקר האמת מסובכת יותר ממה שנדמה לו.
הפקה.