מתוך מרכז המשחקים, שחקנים יכולים להתחבר עם חברים, לשלוח בקשות חברות, להתחיל לשחק במשחקים ולארגן משחקים מקוונים מרובים. משחקים מסוימים עשויים לכלול תכונת הישגים, שבו צריך המשתמש להשלים משימה מסוימת, ובכך הוא מתוגמל בנקודות. בכל משחק ומשחק קיימת אפשרות לראות תוצאות של אנשים וחברים מרחבי העולם, שיאים ותוצאות מובילות.
משחקי iOS רבים משתמשים במרכז המשחקים, אך לא כולם משתמשים בכל תכונה שקיימת בו. אפליקציות יכולות לבחור לכלול את חלק או את כל המאפיינים הבאים הנתמכים על ידי מרכז המשחקים:
מידע משתמש.
כינוי.
'כינוי', (באנגלית: Nickname). הוא שם המשתמש של השחקן במרכז המשחקים, שהוא בוחר לעצמו, כינויים מוגבלים ל-30 תווים. הכינוי חייב להיות ייחודי, אבל מותר לשנותו בהגדרות החשבון בכל עת. כינוי יכול לשמש כמונח חיפוש לשחקן כאשר שחקן אחר ביצע חיפוש במרכז המשחקים.
Apple ID.
שחקן חייב ליצור זיהוי של אפל כדי שיוכל לקשר אותו עם הכינוי שלו במרכז המשחקים. הזיהוי של אפל כולל אימייל וסיסמה ומשתמשים בו גם בחנות האפליקציות וב-iTunes. פעמים רבות משתמשים נותנים גם את פרטי כרטיס האשראי כדי שיוכלו לרכוש תכנים בתשלום. לשחקן יש את האפשרות ליצור זהות של אפל מתוך מרכז המשחקים אם עדיין אין לו אחד כזה. רק כינוי אחד יכול להיות קשור לזהות של אפל בכל זמן נתון.
נקודות.
נקודות מוענקות לשחקן כחלק ממערכת מעקב אחר הישגיו במשחקים שקשורים למרכז המשחקים. שחקנים יכולים להרוויח נקודות על ידי עמידה באתגרים, משחקים ומשימות בכל משחק ומשחק.
פרופיל.
לכל שחקן מוקצה פרופיל במרכז המשחקים. הפרופיל מורכב מכינויו של השחקן, ממספר המשחק במכשירו המקושרים למרכז המשחקים, ממספר החברים שיש לשחקן, ממספר הנקודות אותו צבר השחקן מהישגים ומשימות במשחקים, מתמונה אופציונלית (גרסה iOS 5 ומעלה) ומסטטוס אישי שהשחקן מגדיר לעצמו.
מכשירים נתמכים.
מרכז המשחקים ב-iOS נתמך באייפון ובאייפוד טאץ' המריצים את גרסת ה-4.1 והלאה, ובאייפד המריץ את גרסת ה-4.2 והלאה.
המכשירים שיכולים להריץ את מרכז המשחקים הם:
אין תמיכה במרכז המשחקים במכשיר ה-iPhone 3G וה-iPhone (הדור הראשון). עם זאת, באופן לא רשמי מרכז המשחקים היה זמין על ה-iPhone 3G באמצעות פריצת iOS. מערכת ההפעלה OS X Lion Mountain הוסיפה תמיכה במרכז המשחקים, אולם היו מעט מאוד משחקים שתמכו בו בעת ההשקה.
במכשירים לא תומכים מ-IOS 10 ניתן להחזיר את האפליקציה למכשירי ה-IOS 10 דרך הורדה באינטרנט והעברה לאייטיונס באופן ישיר עם סכרון המכשיר.
סילבנוס אולימפיו
סילבנוס קוואמי אפיפאניו אולימפיו (בצרפתית: Sylvanus Kwami Epiphanio Olympio, 6 בספטמבר 1902 קפאנדו או לומה - 13 בינואר 1963) היה פוליטיקאי ומדינאי מטוגו, הנשיא הראשון של טוגו העצמאית, בין 9 באפריל 1961 ובין 13 בינואר 1963 כשנרצח במהלך הפיכה צבאית. רציחתו הייתה הראשונה בשרשרת רציחות של ראשי מדינה שהתרחשו תוך כדי הפיכות צבאיות באפריקה המערבית הפוסט-קולוניאלית. אולימפיו כיהן בשנים 1946–1951 כיושב ראש האספה הטריטוריאלית של טוגו הצרפתית ומאוחר יותר, גם כראש הממשלה השני של טוגו האוטונומית, בין התאריכים 16 במאי 1958-16 באפריל 1961. הוא היה כלכלן בהכשרתו.
רקע משפחתי וצעירותו.
סילבנוס אולימפיו נולד בשנת 1902 בקפאנדו, שהייתה אז חלק מטוגולנד הבריטית, שנוצרה בתום מלחמת העולם הראשונה על ידי חלוקת המושבה הגרמנית טוגו בין בריטניה ובין צרפת וכיום שייכת לגאנה. סילבנוס היה הבכור מבין כשלושים הילדים של אביו. האב, שנשא שש נשים, נקרא אפיפאניו אלפידיו אולימפיו (1968-1873) והיה סוחר אמיד ובעל מטעי קוקוס. הוא היה בן לנסיכה משבט יורובה מאבאוקוטה, ניגריה, ושל פרנסישקו דה סילבה אולימפיו, אזרח ברזילאי וסוחר עבדים שהתיישב באגואה. אמו של סילבנוס, פידליה אפה (Fidélia Afe ) (1967-1862) הייתה בת לאתניה ממפרוסי מן האזור דאפאונג שבצפונה של טוגו. הדוד של סילבנוס אולימיפיו, אחי אביו אוקטביאנו אופלימפיו, היה גם הוא אחד האנשים העשירים בטוגו.
סילבנוס אולימפיו למד בילדותו במיסיון הקתולי הגרמני ובבית הספר הקולוניאלי הצרפתי בלומה. המשיך לאחר מכן את לימודיו בבית ספר תיכון אנגלי בקפאנדו, עיר הולדתו בטוגו הבריטית. בשנת 1920 נסע ללונדון, שם סיים את הבגרות (London Matriculation) ולמד כלכלה פוליטית בבית הספר לכלכלה של לונדון. אחרי סיום התואר בשנת 1926 למד אולימפיו משפט בינלאומי פומבי באוניברסיטת דיז'ון בצרפת, ובווינה.
קריירה מקצועית.
בשנת 1927 בתום לימודיו התקבל לעבודה בחברת לבר ברוד'רס בלונדון. כעבור שנה שב לאפריקה והועסק כסגן של הסוכן הכללי של חברת יוניליוור בלאגוס, בניג'ריה. בהמשך הועבר לתפקיד של מנהל החברה ביישוב הו בגאנה.
בשנת 1932 עבר לטוגו כרואה חשבון של "יונייטד אפריקה קומפני", חברת-בת של "יוניליוור" בטוגו הצרפתית, משנת 1938 כמנכ"ל.
התחלת הקריירה פוליטית.
בשנות השלושים לחייו התחיל אולימפיו להימשך לפעילות פוליטית. עוד בימי מלחמת העולם השנייה נמנה אולימפיו עם מייסדי "וועד האחדות הטוגולזית" ((Comité de l'unité togolaise) או בקיצור - CUT. ארגון זה הוקם ב-13 במרץ 1941, מיוזמת המושל הצרפתי לוסיין מונטאנייה, בהתחלה כמעין אגודת ידידות בין הילידים ובין המתיישבים הצרפתים בטוגו.
הארגון נוצר לפי דוגמת וועד הנכבדים שקם בעבר, על מנת להוות משקל-נגד ל"ברית של טוגו הגרמנית" שנוסדה ב-1924 ושאפה להבטיח את אחדות העם אווה מדרום המושבה בטוגו מאוחדת תחת שלטון גרמני. בהנהגת אולימפיו בסוף שנות ה-1940 של המאה ה-20 הפך הוועד למפלגה לאומית ששאפה, בהתאם למצע שלה משנת 1946, לאחד מחדש את השטחים שבהם חיה האתניה אווה (Ewe) משני צידי הגבול, בטוגולנד הבריטית ובטוגו הצרפתית, ונאבקה על עצמאות טוגו.
בשנת 1942 אולימפיו נעצר זמנית בג'וגו, בצפונה של דהומיי, בנין של ימינו, בחשד לתמיכה בגנרל דה גול נגד המשטר וישי.
בראש המאבק לעצמאות.
מאוחר יותר, יחד עם דייוויד צ'פמן מחוף הזהב, לימים גאנה, ייצג אולימפיו בפני האו"ם את שאיפות האתניה אווה לאיחוד מחדש. השניים הקימו במטרה זו את "ועידת כל אווה" (All Ewe Conference) אחרי שהיה סגן יושב ראש של CUT, ב-8 בדצמבר 1946 נבחר אולימפיו ליושב ראש של האספה הטריטוריאלית של טוגו הצרפתית למשך חמש שנים.
בתוקף תפקידו נכנס בשנת 1947 לעימות עם שלטון הקולוניאליזם הצרפתי, כשנאבק לזכות להגדרה העצמית של המושבה. בשנת 1952 התפטר אולימפיו מחברת "יונילוור" כדי להקדיש את כל כוחותיו לחיים הפוליטיים בארצו.
השלטונות הקולוניאליים עשו מאמצים כדי לרסן את פעילותו למען העצמאות. הן תמכו במפלגה היריבה, המפלגה הטוגולזית של הקדמה בראשות גיסו, ניקולס גרוניצקי, ובפלג צפוני ממפלגת CUT שנפרד תחת השם "איחוד הצ'יפים והאוכלוסיות של הצפון".
אולימפיו ומפלגתו הפסידו בבחירות בשנת 1951 ובשנים 1958-1952 הוא לא מילא תפקידים פוליטיים.
בין השאר, מפני שבשנת 1954 הוא נשפט על אי הצהרת הכנסותיו מחו"ל ובית הדין הפלילי בלומה דן אותו לקנס בשווי של 5 מיליון פרנק. נשללו לו הזכויות האזרחיות למשך חמש שנים והורחק באופן זה ממוקדי ההחלטות הפוליטיות.
מפלגתו החרימה את הבחירות בשנת 1955 ואת משאל העם בשנת 1956 בטענה למניפולציות בלתי חוקיות של הבחירות. בעקבות הבחירות כל מושבי הפרלמנט נתפסו על ידי המפלגות PTP ו UCPN. במשאל העם הצביעה אוכלוסיית טוגולנד הבריטית בעד האיחוד עם חוף הזהב השכנה ולא בעד האיחוד עם טוגו הצרפתית. לעומת זאת טוגו הצרפתית זכתה לאוטונומיה ו ניקולס גרוניצקי, נבחר לראש הממשלה.
בשנת 1958 טוגו קיבלה מעמד של רפובליקה אוטונומית ובבחירות שהתקיימו ב-27 באפריל הצליח אולימפיו בברית עם הסיעות Juvento ו MPT, לנצח את גרוניצקי, שהיה המועמד המועדף על צרפת, וזכה ברוב המושבים באספה הטריטוריאלית.
ראש ממשלה, אחר כך נשיא.
אולימפיו שימש כראש הממשלה של טוגו בשנים 1961-1958. בשנת 1960 הנהיג את טוגו בדרך לעצמאותה שהוכרזה ב-27 באפריל 1960. במהלך כהונתו הצליח לאזן את תקציב המדינה בדרך וקיים בחירות כלליות שחיזקו את מעמדו.
בבחירות בשנת 1961 זכה ב-99% מהקולות ואולימפיו נבחר לנשיא, שהחוקה מ-9 באפריל 1961 העניקה לו סמכויות נרחבות.
בדצמבר 1961 נעצרו מנהיגי האופוזיציה והואשמו בקשר נגד הממשלה. הוצא צו שאסר על פעילות מפלגות האופוזיציה.
משטרו הפך לחד-מפלגתי (מפלגת CUT זכתה בכל 51 מושבי הפרלמנט) ואוטוריטרי. כשר אוצר הנהיג מדיניות כלכלית של צמצומים מחמירים. שאף לשתף את חסכונות התושבים בפיתוחו הכלכלי של המדינה, קיצץ מאוד את הוצאות הממשלה והשרים, ושמר אישית אל אורח חיים פשוט. למשל נהג לנסוע באופניים ברחובות הבירה או בכפרים.
אולימפיו איכזב במשך הזמן משכילים וצעירים רבים ואת נציגי האתניות מצפון המדינה שהרגישו מקופחות. גם פוליטיקאים שקמו מ-Juvento ,פעם ארגון צעירי CUT, התרעמו נגד התלות של המדינה בסיוע הצרפתי.
מנהיגי אופוזיציה, כמו אנאני סאנטוס, אנטואן מיאטשי וניקולס גרוניצקי עצמו נכלאו בכלא מנגו או הוגלו לגאנה ולדהומיי. אולימפיו הואשם כי השתמש במיליציית "אבלודה סוג'ה" על מנת לדכא את המתנגדים.
בימי כהונתו כנשיא ניהל מדיניות פרו-מערבית. שאף להפחית את תלות ארצו בצרפת על ידי הרחבת שיתוף הפעולה עם בריטניה, ארצות הברית וגרמניה. תכנן צעדים לכיוון החלפת הפרנק CFA במטבע סוברני, קשור למארק הגרמני.