במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בפנמה סיטי שבפנמה בשנת 1970 הייתה רמירס כוכבת תחרויות השחייה וכונתה "מלכת הבריכה" ("Reina de la Natación") לאחר שזכתה ב-11 מדליות, מהן 8 זהב, 1 כסף ו-2 ארד. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי (1:02.8 דקות), במשחה ל-200 מטר חופשי (2:16.3 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי (9:48.8 דקות), במשחה ל-100 מטר גב (1:12.7 דקות), במשחה ל-200 מטר גב (2:36.2 דקות), במשחה ל-100 מטר פרפר (1:09.8 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (4:21.4 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:50.0 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר (2:34.1 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי (4:44.7 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:37.5 דקות).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי שבקולומביה בשנת 1971 זכתה רמירס בשתי מדליות ארד, במשחה ל-800 מטר חפשי (9:44.32 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:45.18 דקות).
באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה רמירס במקום 12 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:25.09 דקות, במקום 16 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:39.14 דקות, במקום 17 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:27.47 דקות, במקום 17 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:14.95 דקות, כשחיינית ראשונה היא שחתה בתוצאה של 1:01.79 ובמקום 16 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:49.23 דקות, היא שחתה את סגנון הגב בתוצאה של 1:09.63 דקות.
לאחר פרישתה משחייה תחרותית קיבלה רמירס תואר במדע המדינה ובמינהל ציבורי.
פרנסיס בדפורד (צלם)
פרנסיס בדפורד (באנגלית: Francis Bedford, 13 באוגוסט 1816, לונדון – 15 במאי 1894, לונדון) היה צייר ליתוגרף וצלם אנגלי, אחד מחלוצי אמנות הצילום, הצטיין בעיקר בצילומי נופים ובניניים עתיקים. בדפורד ליווה את נסיך ויילס במסעו במזרח התיכון, כולל במצרים וארץ ישראל והיה בהזדמנות זו אחד הצלמים הרשמיים הראשונים שבפמליית אנשי שלטון. הוא יצר צילומים רבים גם בבריטניה עצמה – בעיקר בדרום-מערב אנגליה, מערב מידלנדס ובויילס.
לפי היסטוריון הצילום גרהם אובנדון, "צילומי בדפורד הדגימו אולי אחת החשובות שבתכונות האמנות הפרה-רפאליטית, הקיום בהרמוניה של עולם הטבע ועולם בני האדם". חלק מצילומיו התמקדו באתרי תיירות בבריטניה של המאה ה-19 ולמקומות ובניינים הקשורים לגיבוש הזהות הלאומית באנגליה ובוויילס.
קורות חייו.
פרנסיס בדפורד היה בנו הבכור של האדריכל פרנסיס אוקטביוס בדפורד (1858-1784), שנודע כאדריכל של כנסיות.
הוא עצמו התחיל את הקריירה כשרטט אדריכלי וליתוגרף, לפני שהקדיש את עצמו לאמנות הצילום בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-19.
ציוריו נסבו סביב נושאים אדריכליים:"הכנסייה החדשה בטרנסטול" (1833), "מנזר וסטמינסטר (1846), "הקתדרלה בקנטרברי" (1847), "מגדל מגדלן, אוקספורד" (1848), "יורק מינסטר" (1849) וכו'.
הציג בתערוכות השנתיות שבאקדמיה המלכותית לפחות תשע פעמים בשנים 1849-1833.
כליתוגרף הצטיין באיור ספרים בנושאי אדריכלות ונחשב לאמן בתחום הכרומו-ליתוגרפיה.
את פעילותו כצלם התחיל כחובב בסביבות שנת 1852, כשהתכוון בהתחלה להיעזר בטכניקה פוטוגרפית בעבודתו הליתוגרפית.
הצילום, שעשה את צעדיו הראשונים באנגליה בשנות ה-30 של המאה ה-19, הפך לנגיש ולשימושי יותר אחרי שיפורים טכנולוגיים, בהם המצאת תהליך הקולודיון על ידי פרדריק סקוט ארצ'ר ). הצילום עורר התלהבות רבה בקרב ארכאולוגים, אנתרופולוגים, גאולוגים, בוטנאים, היסטוריונים של האדריכלות ושל האמנויות, אנשי מדע ומשכילים רבים בשל האפשרויות שפתח בפני תחומי מחקר רבים.
בדפורד השתמש בעיקר תשלילים של קולודיון ובהדפסי נייר אלבומן ויצר החל משנת 1851 ועד שנת מותו כ-9,000 תשלילים.
בשנת 1854 נתבקש על ידי המלכה ויקטוריה, בבית מרלבורו, לצלם חפצי ערך מן האוסף המלכותי.
חלק מהתצלומים הללו הציג בדפורד בתערוכה הראשונה של החברה הבריטית לצילום שהתקיימה באותה שנה.
בדפורד גילה עניין לא רק בתועלת המעשית של הצילום אלא גם בצדדיו האמנותיים, למשל בנוגע לצילומי נופים.
בתערוכה שנייה בשנת 1855 הציג מראות מיורקשייר. כעבור שנה נוספת הציג צילום של קתדרלת קנטרברי.
המלכה ויקטוריה רכשה בעצמה צילומים רבים של בדפורד מתערוכות החברה הבריטית לצילום, לימים החברה המלכותית לצילום. בשנת 1857 כמתנת יום הולדת לנסיך אלברט, בעלה, שלחה המלכה את בדפורד לצלם כשישים לתמונות במקומות ילדותו של אלברט בקובורג בבוואריה. שנה לאחר מכן ערך בדפורד צילומים גם בעיר גותה שבגרמניה.
בתמיכת הנסיך אלברט עסק בדפורד באותה תקופה בפרויקט התערוכה "אוצרות אמנות" במנצ'סטר. ציורים אלה היוו בסיס לאיורים הכרומוליתוגרפיים שיצר בשביל הספר "אוצרות הממלכה המאוחדת", שפורסם ב-1860.
בשנים 1860–1870 בדפורד נסע בכל רחבי בריטניה עם קמרות גדולות-ממדים וציוד נייד של לוחות זכוכית רטובים.
ב-1862 נבחר על ידי המלכה ויקטוריה ללוות את יורש העצר של בריטניה במסע לימודים למזרח התיכון, תוך דגש על ארצות המקרא, ולהנציח את הביקור והאתרים ההיסטוריים החשובים. התצלומים הוצגו בתערוכה במוזיאון הבריטי ב-1864 ונדפסו באלבום שדברי ההסבר בו נכתבו על ידי ויליאם מקלור תומסון. בדפורד כיהן פעמיים כסגן יושב ראש החברה הבריטית לצילום (1861).
תערוכות.
ב-19 בפברואר 2009 התקיימה בניו יורק מכירה פומבית של שלושת אלבומי התצלומים שיצר בדפורד במהלך המסע למזרח הקרוב שערך נסיך ויילס בשנת 1862. האלבומים נמכרו תמורת 132,000 דולר.
יוצר הסרטים
מיכאיל רודזיאנקו
מיכאיל רודזיאנקו (ברוסית: Михаил Владимирович Родзянко; 9 בפברואר (הלוח היוליאני, 21 בפברואר הלוח הגרגוריאני) 1859 - 24 בינואר 1924) פוליטיקאי רוסי, ממנהיגי ברית 17 באוקטובר, יושב ראש הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית בשנים 1911-1917.
ביוגרפיה.
מיכאיל רודזיאנקו נולד באחוזה משפחתית בגוברניית יקטרינוסלב (היום מחוז דניפרופטרובסק שבאוקראינה) למשפחת בעלי אדמות עשירה ממוצא אוקראיני. אביו היה קולונל בגמלאות. בשנת 1877 רודזיאנקו סיים לימודים בבית הספר צבאי יוקרתי בסנקט פטרבורג והחל לשרת בחיל הפרשים. בשנת 1882 הוא סיים את שרותו הצבאי וחזר לאחוזה משפחתית. רודזיאנקו כיהן במספר תפקידים ציבוריים בוגברניה. בשנת 1906 הוא התמנה לחבר של המועצה המדינית.
רודזיאנקו היה בין מייסדי ומנהיגי ברית 17 באוקטובר. במרץ 1911 הוא נבחר ליושב ראש הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1917.
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה רודזיאנקו תמך בהשתתפות המדינה במלחמה. בשנת 1915 הוא נסע לשטח גליציה שנכבש באותה תקופה. הוא פעל לריכוז כול הכוחות במאמץ המלחמתי. רודזיאנקו היה בין מתנגדי גריגורי רספוטין וניסה לשכנע את הצאר להתרחק ממנו, אך ללא הצלחה.
בהיותו מנהיג הדומה היה לו חלק פעיל במהפכת פברואר. הוא היה יושב ראש הוועד הזמני של הדומה והיה שותף לשיחות עם סובייט פטרוגרד וניקולאי השני, קיסר רוסיה בהקשר לסיום כהונתו כצאר. רודזיאנקו היה בדעה שבמקום ניקולאי השני יש למנות את בנו לצאר, אך דבר לא היה ריאלי. למרות התפקיד המרכזי שהיה לרודזיאנקו במהפכה הוא לא נכלל בממשלה שהוקמה לאחר המהפכה והשפעתו על הפוליטיקה הרוסית ירד בהדרגה. תומכי המונארכיה האשימו אותו בכך שהוא תמך במהפכה וגרם לצאר להתפטר מהתפקיד. במהלך פרשת קורנילוב רודזיאנקו תמך בפעילותו, אך כאשר הניסיון להפיכה שלטונית נכשל הודיע שלא היה לו שום קשר עם הנושא. בכל התקופה לאחר מהפכת פברואר רודזיאנו תמך בהמשך השתתפות רוסיה במלחמת העולם הראשונה.
במהלך מהפכת אוקטובר הוא היה בפטרוגרד וניסה לארגן הגנת ממשלת המעבר הרוסית אך נכשל. זמן קצר לאחר המהפכה רודזיאנקו עבר לאזור דון והצטרף ללאוור קורנילוב ולאנטון דניקין. בהיותו באזור הוא ניסה לארגן אספה של חברי הדומה מכינוסים שונים אך לא קיבל תמיכה מצד הממשל המקומי.
בשנת 1920 רודזיאנקו היגר לממלכת יוגוסלביה. בהיותו בגלות סבל מהתנקלויות של תומכי המונארכיה שהיו מאשימים אותו בקריסת האימפריה. הוא נפטר בשנת 1924 ונטמן בבלגרד.
בהיותו ביוגוסלביה הוא כתב ספר "קריסת האימפריה" בה תיאר את המהלכים הפוליטיים להם היה שותף.
אליזבת קיבלר-רוס
עדנה מיטווך-מלר
עדנה מיטווך-מלר (נולדה בשנת 1948) היא משוררת, מתרגמת, עורכת ספרותית ומוזיקלית ישראלית ומייסדת הוצאת הספרים "בת-קול".
ביוגרפיה.
מיטווך-מלר נולדה בתל אביב. בוגרת בית הספר "בלפור" ותיכון עירוני ה' בתל אביב. סיימה את לימודיה בבית הספר למזכירות רפואיות/מדעיות במכללה למינהל ועברה השתלמות בחוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטה העברית בירושלים, וסדנאות לכתיבה יצירתית בבית הסופר בירושלים.
מיטווך-מלר פועלת בתחומים המשלבים בין שירה ומוזיקה לאמנות פלסטית. עוסקת בהוראת קריינות, עריכה ותרגום. תרגמה שירה קלאסית ומודרנית מאנגלית, צרפתית וגרמנית. וכן שיריה הולחנו ותורגמו לשפות שונות, ופורסמו במוספים לספרות, בכתבי-עת ואנתולוגיות. כמו כן, עסקה בבחירת רומנים ועריכתם מהשפה האנגלית ובעריכת תוכניות מוזיקליות של תזמורות קאמריות וסימפוניות וכתיבה עבור החינוך המשולב והחינוך המיוחד. בין היתר, היא מתמחה במיצגי שירה המשלבים מוזיקה קלאסית, ג'אז וזמר ישראלי.
בשנת 1991 ייסדה יחד עם גילה אוריאל את הוצאת הספרים "בת-קול".
מיטווך-מלר היא חברה הוועד המנהל של אגודת הסופרים העברים, סגן יו"ר האגודה וכן יו"ר ועדת התערוכות והמיצגים, חברת אקו"ם ופא"ן.