תנועה קומוניסטית אנטי-פאשיסטית החלה לפעול בשנת 1941, תחת פיקודו של יוסיף ברוז טיטו. תנועות דומות קמו בכל יוגוסלביה. ב-1943, החלה התנועה לצבור הישגים, וב-1945, בעזרת הצבא האדום, גירשה את כוחות הציר ובעלי בריתם.
הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה (1945 – 1991).
קרואטיה הפכה להיות חלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ב-1944, וקרואטיה הפכה להיות רפובליקה סוציאליסטית, בפדרציה של שש מדינות. תחת המדיניות הקומוניסטית החדשה, כל הרכוש הפרטי הולאם. זה גרם לבעלי-האדמות ולכנסייה הקתולית לאבד את עושרם. המדינה עברה תהליך שיקום לאחר מלחמת העולם השנייה. תופעה הראויה לציון בתקופה זו היה עבודה ציבורית התנדבותית גדולה מאוד, שגייסה אנשים צעירים לסלול כבישים ולבנות מבנים ציבוריים.
קרואטיה עברה תיעוש בשנות השישים ובשנות השבעים, וזאגרב החלה הופכת לעיר תעשייה. בזמן זה, החוף האדריאטי הפך להיות יותר ויותר יעד תיירותי.
בחזית הפוליטית, הקרואטים עדיין היו מיעוט ביוגוסלביה בהשוואה לסרבים, אבל טיטו, שהיה בעצמו ממוצא קרואטי, סיגל מדיניות שמטרתה להקטין את הרגשות הלאומניים ביוגוסלביה. החוקה ב-1963, לא אפשרה לסרבים לקבל את כל הכח הפוליטי במדינה. ב-1971, סטודנטים בזאגרב ארגנו הפגנות למען חרות אזרחית ואוטונומיה קרואטית. ב-1974, כתוצאה מכך, נחקקה חוקה חדשה, שנתנה יותר זכויות לרפובליקות המקומיות.
בשנת 1980 מת טיטו, הממשלה הפדרלית שקעה בחובות והחלה להתפורר. עד לנפילת הקומוניזם, למעשה קרואטיה הייתה הרפובליקה השנייה העשירה ביותר, אחרי סלובניה. ראש הממשלה הפדרלי האחרון, אנטה מרקוביץ', שהיה קרואטי במוצאו, עשה רפורמות פוליטיות וכלכליות, שאמנם בהתחלה נראו כמוצלחות, אך בסופו של דבר הן נכשלו.
מתח אתני הלך וגדל בשנות השמונים, ואירועים השונים שקרו בתקופה גרמו לאפקט שלילי בקרואטיה. ב-1990, מנהיגי סרביה החליטו על חוקה חדשה, שכן חוקת 1974 נתנה כוח רב מדי לרפובליקות, ולפיה סרביה תקבל יותר כוח פוליטי וכלכלי משאר הרפובליקות. זה גרם לנציגים הקרואטים והסלובנים לעזוב את הקונגרס במחאה.
סרבים אתניים, שהיוו 12% מאוכלוסיית קרואטיה בתקופה, סירבו להתנתק מסרביה. כשסלובודן מילושביץ', מנהיג הסרבים, עלה על הגל של לאומיות סרבית, פרניו טוג'מן מנגד, החלו לדבר על לאומיות קרואטית ומדינה קרואטית עצמאית ודמוקרטית.
במרץ 1990, הצבא העממי היוגוסלבי פגש בנשיאות היוגוסלבית (מועצה של שמונה נציגים משש הרפובליקות ושני המחוזות האוטונומיים) במאמץ לשכנע אותם להכריז על מצב חירום שיאפשר לצבא להשתלט על המדינה. נציגי קרואטיה, סלובניה, בוסניה ומקדוניה הצביעו נגד. ארבעת הנותרים היו בעד, והתיקו שנוצר האט את האצת המאבקים הפנימיים ביוגוסלביה.
דויד אקסלרוד
דוד אקסלרוד
שקיפות (מנהל)
שקיפות מנהלתית מתארת התנהלות של ארגון בצורה כזו המאפשרת גישה למאגרי מידע של הארגון, כגון: התנהלות פיננסית, פרוטוקולים, סטטיסטיקות, תקנות וחוקים, מזכרים, ישיבות פתוחות ודרכי פעולה.
השקיפות יכולה להתבטא בעוצמות שונות, למשל ייתכן שרק לחברי/עובדי הארגון תהיה גישה לכל או לחלק ממאגרי המידע, וייתכן שגם לאנשים מחוץ לארגון תהיה גישה לכל או לחלק מהמידע. כמו כן משך הזמן שבו מידע נשאר מפורסם יכול להישתנות.
השימוש במילה שקיפות מתקשר בדרך כלל לפתיחות, ללקיחת אחריות, לתקשורתיות, לביקורת עצמית ולחוק חופש המידע.
שקיפות משחררת ארגון מחשדות בהתנהלות לא כשרה. לדוגמה, ישנן הרבה עמותות רשומות אשר מפרסמות את הדו"חות הפיננסיים שלהן על מנת להגביר את אמון התורמים להן. השקיפות מאפשרת ליותר אנשים להיחשף להתנהלות הארגון ובכך היא מאפשרת יותר ביקורת בונה.
שקיפות לא בהכרח מתאימה לארגונים עסקיים אשר מתנהלים בסביבה תחרותית בה שחרור של ידע עסקי עלול לפגום בפוטנציאל הרווח של הארגון. היא גם לא מתאימה ליישום מלא במנגנוני ביטחון של מדינה שבהם יש צורך לשמור על סודיות המודיעין והפעולות.
שימושים עיקריים.
המונח שקיפות מושאל מתוך התחום הפיזי, המתאר חומר אשר מאפשר דרכו מעבר קרני אור.
שקיפות בנקאית.
שקיפות בנקאית וחשיפה של פעילויות בנקאיות מוצעת על מנת למנוע משברים בנקאיים עתידיים, תופעות של שוק שחור, הלבנת כספים, העלמת מס והונאות אחרות. יש המציעים לאלץ בנקים לחשוף מידע בנוגע למדיניות ההלוואות וההשקעות שלהם באזורים מקופחים, כחלק מהמאבק נגד הדרה כלכלית.
שקיפות בשכר.
שקיפות בשכר יכולה להתבטא בחשיפת אחוז הוצאות הארגון על משכורות מתוך סך ההוצאות, חשיפה מפורטת של שכר העובדים, או חשיפת השכר של מקבלי המשכורות הגבוהות ביותר בארגון. מטרתה של שקיפות שכר היא לעודד חלוקה צודקת של משאבי הארגון. מרבית ממשלות העולם מנהיגות שקיפות בשכר בעבודות ממשלתיות, מתוך העקרון שלמשלמי המיסים יש זכות לדעת באיזה צורה מנוצל כספם.
בישראל, מוסדות ללא כוונת רווח מחויבים לחשוף את חמשת מקבלי השכר הגבוה ביותר בארגון. בנורווגיה, הרשויות מפרסמות מדי שנה "רשימת מס", שהיא פרסום רשמי שחושף את ההכנסה השנתית והעושר הכללי של כל משלם מיסים.
שקיפות רדיקלית.
שקיפות רדיקלית היא שיטה ניהולית, בה כל תהליכי קבלת ההחלטות נעשים בצורה ציבורית, כך שכל מי שחפץ, יכול לראות כיצד התקבלו ההחלטות. משמעות הדבר היא שכל מסמכי הטיוטה, כל הטיעונים בעד ונגד ההצעה, ההחלטות בנוגע לתהליך קבלת ההחלטות עצמו, כל ההחלטות הכלכליות, מפורסמות לציבור ומאורכבים כך שהציבור יכול לראותם. שיטה זו מונהגת בכל מיזמי ויקימדיה, לרבות ויקיפדיה.
שקיפות שלטונית.
בפוליטיקה, שקיפות היא אמצעי למאבק בשחיתות שלטונית, ולשמירה על אמינותם של נבחרי הציבור. כאשר ישיבות הממשלה פתוחות לתקשורת, כאשר התקציב זמין לקריאה על ידי הציבור, כאשר חוקים, תקנות והחלטות פתוחים לדיון ציבורי, הממשל נתפס כשקוף, וקטנים הסיכויים לניצול לרעה של סמכויות הממשלה.
בישראל, פועלים מספר ארגונים לקידום שקיפות שלטונית וביניהם התנועה לחופש המידע, הסדנא לידע ציבורי, המשמר החברתי, המכון הישראלי לדמוקרטיה, המיזם "100 ימים של שקיפות" ועמותת שקיפות בינלאומית ישראל - שבי"ל. ברמת השלטון המקומי, אחד מבין הפרויקטים השונים של עמותת שבי"ל הוא מדד שקיפות הרשויות המקומיות בו נבחנת מידת הנגשת המידע בפועל לתושבים ואתו הן מחויבות על פי חוק חופש המידע לספק. בנוסף, פיתחה סיעת האופוזיציה בעיריית תל אביב, עיר לכולנו, את ה"תקציבולטור", תוכנה שמאפשרת לתושבים לבחון ולחפש נתונים בתקציב העירייה, וכך הגדילה את השקיפות של עיריית תל אביב.
בכנסת ה-20 הוקמה ועדת שקיפות מיוחדת, או בשמה המלא "הוועדה המיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור" בראשותה של חברת הכנסת סתיו שפיר מהמחנה הציוני. עד לחודש אוקטובר 2016 קיימה ועדה זו כ-60 דיונים. במהלך דיוני הוועדה נחשפו כשלים בהתקשרויות ובעריכת מכרזים של הממשלה מול חברות פרטיות לרבות חברות ייעוץ, הועלו סוגיות הקשורות למנהלת תנופה אשר הייתה אמונה על מפוני גוש קטיף ויישובי צפון השומרון וכן נדונו סוגיות הקשורות להיעדר שקיפות בנתוני הדיור הציבורי.
בארצות הברית, ביומו הראשון בתפקיד, הנשיא ברק אובמה, הוציא מזכר, בו הצהיר על מחויבות חסרת תקדים של ממשלו לפתיחות ושקיפות הממשל. דוגמה ליישום מדיניות זו הוא אתר data.gov שמספק נגישות ציבורית למסמכים ומידע ממשלתי.
אחת מההתבטאויות המפורסמות בהקשר זה נאמרה על ידי שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, לואי ברנדייס באומרו: "אור השמש הוא המטהר הטוב ביותר, ואור המנורה הוא השוטר היעיל ביותר" (1914), באומרו כך התווה את עקרון השקיפות במערכות הציבוריות כתרופה לשחיתות.
תרבות מינית
בראשית הייתה המיניות סוג של הסתגלות ביולוגית. אולם, בתרבויות שיצרו בני האנוש היא הפכה למוקד כוחני של תכנים וערכים חברתיים ומוסריים והצמיחה סמלים ומוטיבים שחדרו לכל תחומי התרבות (גרגרסן 2003).
תרבות מינית היא התחום החברתי השולט בהתנהגות מינית שאצל קהילה מסוימת. זוהי תרבות המבוססת על התנהגויות מסורתיות ובאה להבדיל את הקבוצה מתרבויות אחרות, ובכך מקנה לה תוכן וייחודיות.
התרבות היא מערכת מורכבת של כללים וחוקים שעיקר מרכיביהם הם פחדים ואמונות תפלות, אשר פותחה על ידי המין האנושי במשך דורות רבים במגמה לפקח, לווסת ולשלוט על התענוג המיוחד הזה. ניתן למצוא חפיפה בין "מערכת החוקים" הזו למושג "מוסר", שכן, קהילות וקבוצות אתניות שונות נכנעו לאמות מידה אלה, שבתחילת דרכן נחשבו דתיות ולאחר מכן פשוט הפכו לנורמות (גרהאם 1971).
מערכת נורמות זאת היא דינאמית מתפתחת ומשתנה במקביל לשינויים חברתיים ומבניים בתוך כל קבוצה (פרויד 2002).
ניתן לבחון את התרבות המינית על-פי חלוקה לקטגוריות הבאות:
פרמטר נוסף על-פיו נוכל לעמוד על טיבה של תרבות מינית מסוימת הוא אמצעי השליטה בהתנהגות המינית, קרי המסכמות החברתיות: מה נחשבת התנהגות רצויה ומה לאסורה. ומעבר לכך, הריבוד החברתי, מה נחשב מיני ונחשק ומה פחות.
המידה שהתרבות פתוחה לשינויים יכולה לתת לנו מושג נוסף ולהעיד על אופי התרבות המינית. תרבות אשר יכולה להשתנות בשל שינויים תרבותיים, נורמות ומהפכות חדשות, וכמו גם, בשל חילופי שלטון או אימוץ של ערכים מיניים מתרבויות אחרות.
בהקשר זה תרבות מינית נתונה לשינויים רחבים אף יותר המושפעים מתהליכים גלובאליים. לקבוצה היכולת לאמץ מאפיינים של תרבות זרה, ולכפות ממאפייניה על תרבויות אחרות – קולוניאליזם. לדוגמה התרבות האמריקאית שמפיצה את התרבות המינית שלה דרך תוכניות הטלוויזיה והקולנוע, ובכך עושה גלובליזציה לתרבות המינית (גרהאם 1971).