נולדה בשכונת הדר בחיפה וגדלה בשכונת בית וגן בירושלים. חניכת מוסדות בית יעקב בעיר.
לאחר נישואיה בשנת 2000 החלה לפרסם תכנים בעיתונות החרדית. כתבה את הטור הפותח במוסף הנשים "פנינים" של העיתון בקהילה. במוסף הבית לשעבר של יתד נאמן, "בית נאמן", פרסמה בהמשכים את ספרה "חכמת נשים", שהפך לאחד מספריה הבולטים. עם הפיכתו של המוסף למגזין "קטיפה", התמנתה ליועצת ספרותית של המגזין, ופרסמה מדי שבוע את המדור הפותח "רגעים", במקביל לכתיבת סיפור בהמשכים "אנשים אחים אנחנו".
ב-2013 סיימה מסלול לימודי תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
במאי 2013 התמנתה לעורכת "תצפית", המגזין השבועי של עיתון הפלס. בכך הפכה לעורכת החרדית הראשונה בישראל העומדת בראש מגזין שאינו מגזין נשים.
בדצמבר 2014 ערכה את הספר "הנבחרים" בהוצאת יפה נוף, הכולל סיפורים קצרים של סופרות חרדיות.
בשנת 2017 החלה לפרסם את מדריך הכתיבה האינטרנטי "העשרת כותבים", דיוור שבועי שהפך לבלוג.
ב 2018 החלה לפרסם בהמשכים את הטרילוגיה 'באשר הוא שם' העוסקת בקשר בין-דורי. גיבור הסיפור נושא את פצעי העבר שהשאירו בו הוריו ניצולי השואה ומעביר אותם לילדיו. הטרילוגיה מדלגת לסירוגין מהעבר להווה.
היא מרבה לעסוק בנושאים בין-אישיים, זוגיות, הורות וקשרי רעות. ספרה "ורוח אחד לכל" עוסק במשולש ידידים שכל צלעותיו משפיעות זו על זו. "שבתי וקומי" עוסק באישה המסייעת לבן זוגה להשתקם נפשית. מלבד ספרות למבוגרים, פרסמה מספר רומנים לנוער, הבולטים שבהם "הזדמנות שנייה", ו"שביל בצד".
ספריה "הזדמנות שנייה" ו"שביל בצד" עובדו למחזות.
חיים אישיים.
צוובנר נשואה לרב יהודה ליב צוובנר, מצאצאי הרב אברהם שאג-צוובנר ובנו של הרב חיים אלעזר צוובנר, שהיה ראש ישיבת אור התלמוד בבני ברק. לזוג ששה ילדים והם מתגוררים בשכונת הר נוף בירושלים.
ספריה.
רומנים:
סיפורים קצרים:
טרילוגיה:
לנוער:
תחת שמות עט אחרים:
הערות שוליים.
__חייב_תוכן_עניינים__
גרנד קניון (פירושונים)
דאוד חוסני
דאוד חוסני (בערבית: داود حسني; שמו האמיתי: דוד חאדר חיים הלוי; 26 בפברואר 1870 - 10 בדצמבר 1937) היה מוזיקאי ומלחין יהודי-מצרי שנולד בשנת 1870 בקהיר למשפחה יהודית קראית. הוא הלחין את האופרה הראשונה בשפה הערבית.
קורות חיים.
אביו של דאוד, חידר חוסני, היה צורף יהודי קראי. בגיל עשר היה שוליה של כורך ספרים, בחנות ספרים בשם סוכר, כאשר לקוח אחד בשם שייח' מוחמד עבדו, עודד אותו ללמוד מוזיקה ושירה. אביו לא רצה שיהפוך להיות מוזיקאי, אך למרות זאת נסע לאל-מנצורה, שם למד אצל המלחין מוחמד סחברי. הוא למד קומפוזיציה ונגינה על עוד, ומשחזר לקהיר, שר את יצירותיו של השייח' מוחמד עבדל רחים (הידוע בשם אל-מסלוב). בגיל עשרים, הוא הלחין בסגנונות של
אדוואר, טקטוקה וקאסידה, כשהוא מחקה את סגנון השירה של מוחמד עות'מאן. בשנת 1932 הוא נבחר להקליט את יצירותיו של מוחמד עות'מאן.
חוסני היה גם למלחין של האופרה המצרית הראשונה, "שמשון ודלילה".
דאוד חוסני הלחין להרכבי מחזות זמר תיאטרליים רבים, ביניהם, לעוקשה, מונירה אל-מהדיה, נגיב אל ריחאני, עלי אל-קאסר ומוחמד באג'ט, דברים כגון, "מערוף אל-אסקפי", "סבח", "אל-ברנסיסה", "לייאלי אל מילה" ו"אל גנדורה". הוא היה גם למורה של אום כולתום ואמאל אל אטראש, אותה כינה אסמהאן.
חוסני היה פעיל גם בתוך הקהילה היהודית-קראית, ורבים מלחניו הותאמו לשירת הפיוטים של הקהילה. בשנת 1935 הוא הלחין שיר שחיבר ראש הקהילה הקראית החכם טוביה לוי בבוביץ, ושיר זה נהפך למעין המנון של הקהילה היהודית-קראית במצרים.
העבודה המקצועית האחרונה שנעשתה בידי חוסני הייתה תוכנית מוזיקלית לתחנת הרדיו הלאומית. הוא נפטר ב-1937.
אשתו הראשונה של חוסני, קמר ("ירח"), מתה בגיל צעיר. ייתכן כי את השיר "קמר אל ליילי" ("ירח של לילות רבים" במקאם ראסט) הלחין לזכרה.
הוא נישא בשנית ב-1920, ונולדו לו שני ילדים.
בנו שלום יצחק הלוי (אבו בדיע) עלה לישראל. בדצמבר 1977 השתתף בשיחות השלום בין ישראל למצרים שנערכו במלון מינה האוס במצרים.
מפעל הטרקטורים (צ'ליאבינסק)
מפעל הטרקטורים של העיר צ'ליאבינסק (ברוסית: Челябинский тракторный завод) הוא מפעל לייצור טרקטורים וציוד מכני כבד שנוסד בעיר צ'ליאבינסק בשנת 1933. בשנת 2011 המפעל שולב בתשלובת אורלוואגונזאבוד. נכון לשנת 2013 המפעל מעסיק כ-13 אלף עובדים.
היסטוריה.
החלטה על הקמת המפעל התקבלה בשנת 1929 והוא היה בין פרויקטי הדגל של החומש הראשון. התכנון בוצע על ידי חברה אמריקאית במקביל לתכנון מפעל הטרקטורים בוולגוגרד ומומחים מחוץ לברית המועצות השתתפו באופן פעיל בהקמת המפעל החדש. ב-15 ביוני 1933 החל לעבוד פס ייצור ראשי ומשערי המפעל יצאה הטרקטור הראשון בעל הספק של 72 כוח סוס. התכנון היה מבוסס על טרקטורים מתוצרת קטרפילר.
בשנת 1936 הטרקטורים של המפעל היו מובילי מסע של כ-2000 ק"מ בשטח יקוטיה כאשר הם פעלו טמפרטורות של 50 מעלות מתחת לאפס ובשטחי הרי פמיר בגובה עד ל-4000 מטר.
בשנת 1939 המפעל החל בייצור מובילי תותחים ובדצמבר 1940 משערי המפעל יצאה טנק ראשון מתוצרת המפעל.
עוד לפני תחילת מלחמת העולם השנייה המפעל התחיל לייצור טנק T-34 באופן סדרתי. בקרבת שטחי המפעל התמקמו מפעלים שפונו מלנינגרד ומחרקיב. תוך זמן קצר המפעל התארגן לייצור תוצרת צבאית בלבד. במהלך שנות המלחמה המפעל ייצר 18 אלף טנקים ותומ"תים, 48 אלף מנועי טנקים ותוצרת נוספת לצורכי הצבא האדום. בהתאם לכך שמו של המפעל שונה ל"מפעל קירובסקי בצ'ליאבינסק של המשרד לבניית טנקים", זה היה שם המפעל עד לשנת 1958.
לאחר סיום הקרבות המפעל חזר לייצור טרקטורים וציוד מכני הנדסי.
במהלך שנות ה-60 המפעל החל בייצור טרקטורים מדגם T-100. טרקטורים מסדרה זו נהפכו למותג ידוע של המפעל ובמהלך התקופה נבנו מעל 400 אלף טרקטורים מסדרה זו (בסך הכול היו 22 דגמים). בסוף שנות ה-60 נעשה שדרוג משמעותי של המפעל והוא התארגן לתחילת ייצור של סדרת טרקטורים חדשה - T-130. בשנת 1983 נבנה טרקטור מיוחד בעל הספק של 820 כוח סוס, הוא היה מיועד לביצוע עבודות בתנאים מיוחדים. בשנת 1984 מספר הטרקטורים שנבנו במפעל הגיע למיליון. בשנת 1986 המפעל הגיע לשיא הייצור השנתי - 31,500 טרקטורים בשנה.
לאחר התפרקות ברית המועצות היקף הייצור במפעל ירד. בשנת 1992 המפעל הופרט ובשנת 1998 המפעל הכריז על פשיטת רגל. עם הזמן הנהלת המפעל התארגנה והצליחה לחדש את הפעלתו ואף הרחיבה את הייצור, אך היא לא הגיעה לרמה של שנות ה-80.
בשנת 2011 המפעל שולב בתשלובת אורלוואגונזאבוד ומהווה עתה את הזרוע האזרחי לייצור טרקטורים וציוד מכני הנדסי של התשלובת.
גבול מימין
גבול משמאל
קאפ דה קרוס
קאפ דה קרוס (בקטלונית: kab də ˈkɾɛws) הוא חצי אי בצפון-מזרח ספרד, בתחומי קטלוניה וכ-25 ק"מ דרומית לגבול עם צרפת. העיר הקרובה לחצי האי היא פיגרס, עיר הולדתו של הצייר סלבדור דאלי. חלקו הגדול של קאפ דה קרוס הוכרז ב-1984 כפארק לאומי, ומאז מקדמות הרשויות חלקים שונים של הפארק באמצעות שיקום נופי ופיתוח תיירותי ייחודי.
שטח חצי האי הוא כ-190 קילומטרים רבועים והאקלים מתאפיין באוויר יבש המלווה ברוחות חזקות. האזור מוקף ברצועת מצוקי סלעים עליהם מתנגשים גלי הים התיכון. חופים אלו הונצחו במספר יצירות של דאלי ובהן יצירתו מ-1931 "התמדתו של הזיכרון". בצפון האזור גובל חצי האי בהרי הפירנאים. קדאקס היא העיירה המפורסמת ביותר באזור, ובה קבעו את מושבם סופרים וציירים רבים ובהם סלבדור דאלי שהתגורר כאן עד לפטירת אשתו. כיום משמש ביתו כמרכז מבקרים תיירותי. באזור קיים גם מנזר סנט פרה דה רודס (Sant Pere de Rodes) מהמאה ה-11.
ב-2010 בוצע אחד הפרויקטים השאפתניים בתחום שיקום נופי, כשרשויות ספרד הרסו כפר נופש של חברת קלאב מד והפכו אותם חזרה לרצועת טבע ייחודית.
ראט פאק
הראט פאק (באנגלית: Rat Pack; "חבורת העכברושים") הייתה קבוצת שחקנים שבתחילה היה האמפרי בוגארט הדמות המרכזית בה. באמצע שנות ה-60, לאחר מותו של בוגארט, התייחס השם לקבוצת שחקנים אחרת, שקראה לעצמה "הפסגה" או "הכנופיה", שכללה את פרנק סינטרה, דין מרטין, סמי דייוויס ג'וניור, פיטר לופורד וג'ואי בישופ, שהופיעו יחד בהרכבים שונים על הבמות ובהרכב מלא בסרטים "האחד עשר של דני אושן" ו"שלושה סרג'נטים". סינטרה, מרטין ודייוויס נחשבו למנהיגי הקבוצה.
פליפה קיטדאי
פליפה איג'י קיטדאי (בפורטוגזית: Felipe Eidji Kitadai; נולד ב-28 ביולי 1989), הוא ג'ודוקא יהודי-ברזילאי. הוא בעל מדליית ארד אולימפית (לונדון 2012).
ביוגרפיה.
קיטדאי נולד בסאו פאולו. הוריו ממוצא יפני.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגוודלחרה שבמקסיקו בשנת 2011 זכה קיטדאי במדליית זהב בתחרות הג'ודו במשקל עד 60 ק"ג. במשחקים הפאן-אמריקאיים ב-2015 זכה במדליית כסף.
בין השנים 2011 ל-2016 זכה שש פעמים באליפות הפאן-אמריקאית בג'ודו בתחרות למשקל 60 ק"ג.
מדליית ארד אולימפית.
ב-28 ביולי, חגג קיטדאי את יום הולדתו ה-23 באולימפיאדת לונדון (2012) בזכייה במדליית ארד בתחרות הג'ודו עד משקל של 60 ק"ג. יומיים לאחר מכן, המדליה החליקה מידיו ונשברה לו בזמן שהוא התקלח ולאחר מכן היא הוחלפה.
אטיטלאן
מוזיאון לילדים
בית הקונצרטים של וינה
השלום האמריקאי
פקס אמריקנה
אנסמבל אנטרקונטמפורן