וית'רספון מגלמת את אל וודס, צעירה בלונדינית עשירה ומפונקת הלומדת לתואר ראשון באופנה. אל היא נשיאת האחווה דלטא נו. אל מסיימת עם הציונים הגבוהים ביותר באחווה, והוכתרה למלכת נשף הסיום. לבה של אל נשבר כאשר וורנר, אהובה המגולם על ידי מת'יו דייוויס, מודיע לה כי הוא עוזב אותה ועובר ללמוד לימודי משפט באוניברסיטת הרווארד היוקרתית. אל נחושה בדעתה להוכיח את עצמה כראויה בעיני וורנר, לומדת במהלך הקיץ ומצליחה להתקבל אף היא ולהפתיע אותו. בעוד שהיא משוכנעת שמשהוכיחה לו כי היא חכמה וורנר יפול לזרועותיה, אל מגלה כי הוא לא מתייחס אליה ברצינות, ואף חזר לחברתו לשעבר- ויויאן, סטודנטית מבריקה בעלת מזג עוין שלועגת לאל, המגולמת על ידי סלמה בלייר, ואף הציע לה נישואין. בנוסף, אל מגלה את הקשיים הכרוכים בלימודים ואת אכזריותם של מרציה.
מעט בזכות עידוד מאמט, עוזר הוראה יפה תואר המגולם על ידי לוק וילסון, ובעיקר כדי להוכיח את עצמה, מחליטה אל להיענות לאתגרים. עד מהרה היא מוכיחה את חוכמתה בכיתה וזוכה לתשומת לב ממרציה. כאשר אחד מהם, פרופסור קלהאן (המגולם על ידי ויקטור גרבר), נזקק למתמחים במשרד עורכי הדין היוקרתי שלו - הוא בוחר באל, ויויאן, וורנר וסטודנטית נוספת, עליהם מפקח אמט - שותפו הזוטר.
על החברה להגן על ברוק, מדריכת אירובי מפורסמת אשר נראתה רוכנת מעל גופתו של בעלה העשיר מעט לאחר שנרצח ומגולמת על ידי אלי לרטר. כל המעורבים משוכנעים שברוק ביצעה את הרצח, מלבד אל, המעריצה את ברוק ואת תשדירי ההתעמלות שלה ומשוכנעת בחפותה. אל וברוק היו באותה האחווה והן חולקות עולם ערכים משותף. כאשר ברוק מסרבת לספר לקלהאן את האליבי שלה לרצח, הצוות המשפטי מודאג מאוד. אל חוזרת אל ברוק לבדה ושם ברוק חושפת בפניה את האליבי. אבל כאשר היא נשאלת על ידי קלהאן מהו, היא מסרבת לגלות לו. וורנר ושאר הצוות לוחצים על אל לגלות, אבל אל אומרת שהיא הבטיחה לשמור על הסוד, וכי היא לא רוצה לשבור את מילתה. ויויאן אומרת לאל כי היא מעריכה אותה על כך.
אל מגלה כי עד מפתח של התביעה, שהוצג כמאהבה כביכול של ברוק, הוא למעשה הומוסקסואל. קלאהן מתעלם מדבריה, אבל אמט מאמין לה, ומצליח לתמרנו להודות בכך מעל דוכן העדים. פרופ' קלהאן אומר לאל שהוא מתרשם ממנה ומזמן אותה למשרדו ומטריד אותה מינית. ויויאן עדה בהחבא למתרחש אך מפרשת הדברים שלא כהלכה ומטיחה באל כי היא שוכבת עם קלהאן כדי להתקדם.
אל הפגועה מספרת זאת לאמט, ומחליטה לעזוב את הלימודים. היא מספרת לחברתה פולט (מניקוריטית, שטיפלה בה במשך השנה, ונהיו חברות טובות) כי היא מרגישה שאיש לא לוקח אותה ברצינות, וגם לא ייקח. את הדיון קוטעת אחת המרצות של אל פרופ' סטרומוול (הולנד טיילור) שאומרת לה לא לתת לקלהאן להרוס את כל מה שבנתה כל השנה, ושהיא מאמינה בה. אמט הנסער מספר לברוק ולויויאן על מה שקרה. ויויאן מצטערת מאוד על מה שאמרה, וברוק ואמט מחליטים לעשות מעשה. ברוק מפטרת את פרופ' קלהאן ושוכרת את אל במקומה. אל מצליחה להוכיח בעזרת עובדות על עיצוב שיער כי בתה החורגת של ברוק היא הרוצחת האמיתית, לאחר שהיא מפריכה את עדותה כי שהתה במקלחת בעת הרצח, מעט לאחר שעברה טיפול לשיער. המשפט מבוטל לאלתר וברוק יוצאת לחופשי. וורנר מבקש מאל לחזור אליו, אך היא מסרבת, לאחר שהבינה כי לא היה צריך לדרוש ממנה להוכיח עצמה בעבורו.
הסרט מסתיים באפילוג מספר שנים לאחר מכן, כאשר אל נבחרת לתלמידה המצטיינת במחזורה ונושאת נאום בטקס קבלת התואר. הסרט חושף כי אל קיבלה הצעות תעסוקה ממשרדי עורכי דין מובילים, וורנר סיים את התואר בציונים נמוכים, ויויאן נפרדה ממנו ואמט, אשר הקים חברה משלו והפך לבן זוגה של אל, מתכנן להציע לה נישואין.
הצלחה קופתית וביקורתית.
הסרט זכה לביקורות מעורבות עם יציאתו ב-13 ביולי 2001 בארצות הברית, עם מגמה חיובית; כך, למשל, 67% מהביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes היו חיוביות, לרוב תוך ציון משחקה של וית'רספון לטובה.
רבים מהמבקרים השוו את הסרט לקומדיה האמריקאית משנת 1995 "קלולס", אשר גם כן עסקה בבחורה בלונדינית, קלילת דעת ועשירה המצליחה להפתיע את הסובבים אותה בתושייתה. מבקרי הסרטים הסכימו כי "לא רק בלונדינית" איננו משתווה ברמתו ל"קלולס", והדבר ניכר בביקורות החיוביות והשליליות כאחד. כך, לדוגמה, רוג'ר איברט כתב על הסרט כי "לא ניתן שלא לחבב אותו... הסרט איננו סרט אדיר (בייחוד לא בהשוואה לקלולס...) אבל וית'רספון היא כוכבת." מנגד, כתב קנת טורן, מבקר הסרטים של לוס אנג'לס טיימס: "ראיתי את קלולס וזה לא קלולס... הסרט יוצא לשני כיוונים שונים אך אף לא אחד מהם מציע סיפוק מיוחד." ביקורות נוספות לשלילה ציינו חוסר החלטיות בתסריט - האם מדובר בקומדיה קלילה או דבר מה רציני יותר - והומור לא מוצלח.
הסרט זכה לשתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, בהן בקטגוריית הסרט הקומי או המחזמר הטוב ביותר. הסרט לא קיבל הפרס, בו זכה לבסוף הסרט המצליח "מולן רוז'", אך וית'רספון זכתה על משחקה בסרט בפרס השחקנית הטובה ביותר בקומדיה או מחזמר.
עם עליית הסרט לאקרנים הוא התברג בראש רשימת שוברי הקופות לאותו סוף שבוע עם הכנסות של כ-20 מיליון דולר, כמיליון יותר מהמקום השני - "הפריצה", אשר עלה גם הוא באותו שבוע. הסרט הוקרן בארצות הברית במשך 24 שבועות, במהלכם גרף 96.5 מיליון דולר. מחוץ לארצות הברית הסרט גרף 45 מיליון נוספים, וסך הכול 141.7 מיליון דולר.
סרטי המשך.
הצלחת הסרט הביאה להפקת סרט המשך – "לא רק בלונדינית 2", גם הוא בכיכובה של וית'רספון. הסרט אף הניב ספין אוף בלי הכוכבת בשם "לא רק בלונדיניות" שיצא ישירות ל-DVD וקיבל ביקורות שליליות.
מחזמר.
הסרט עובד למחזמר וב-2007 עלה על במות ברודוויי והיה מועמד לפרס טוני. ב-2008 עמד המחזמר במוקד תוכנית מציאות של MTV בשם "Legally Blonde – The Musical: The Search for Elle Woods" (בתרגום חופשי לעברית "לא רק בלונדינית – המחזמר: החיפוש אחר אל וודס") שבמסגרתה התחרו שחקניות על התפקיד הראשי לעיני המצלמה.
לקראת סוף 2009 עלה המחזמר גם על במות וסט אנד בלונדון.
בשנת 2020 עלתה בישראל הפקה מקומית של המחזמר בתרגומו של דניאל אפרת. במחזמר מככבת אניה בוקשטיין בתפקיד אל וודס לצד חנה לסלאו בתפקיד פולט, עוז זהבי בתפקיד אמט, ששי קשת בתפקיד פרופסור קלאהן ורונה-לי שמעון/מיי פיינגולד (לסירוגין) בתפקיד ברוק.
קלאוון
אל-מאלכ אל-מנצור סייף א-דין קלאוון אל-אלפי א-צאלחי א-נג'מ אל-עלאא' (ערבית: الملك المنصور سيف الدين قلاوون الألفى الصالحى النجمى العلاءى; לערך 1222- 10 בנובמבר 1290) היה סולטאן ממלוכי מן השושלת הבחרית, שלט בשנים 1279–1290. הוא נלחם בצלבנים ובמונגולים והתחיל את חיסולה הסופי של ממלכת הצלבנים.
השנים הראשונות.
קלאוון נולד כטורקי קיפצ'אקי בערבה האסייתית התיכונה. בצעירותו, קרוב לשנת 1240, הוא נמכר תמורת אלף דינרים לאל-מליכ א-צאלח, בנו של הסולטאן האיובי אל-כאמל. למרות שבילה זמן רב בחצרם של שליטים רבים במצרים, הוא לא למד לדבר ערבית ברמה סבירה עד ימיו האחרונים.
קלאוון היה מהממלוכים הבכירים החל מתקופתו של אייבכ בשנות 1250 והיה ידידו של אקטאי. לאחר רצח אקטאי ברח יחד עם ביברס לסוריה. בעקבות הסכנה המונגולית השלים עם קוטוז, הסולטאן שהיה שותף לרציחתו של אקטאי והשתתף בקרב עין ג'אלות לצד הממלוכים. לאחר הקרב חזר למצרים, הביע תמיכה ברצח קוטוז ותמך במינוי של ביברס, תחתיו הפך לבכיר הממלוכים. לאחר מות בייברס השתתף ביחד עם בנו של ביברס, הסולטאן החדש בראקה חאן בקרבות בארמניה. לאחר חזרתם למצרים פרץ שם מרד, ובראקה נאלץ לוותר על כיסאו ב-18 באוגוסט 1279. הגנרלים הממלוכים הציעו את כס הסולטאן לקלאוון, אך הוא סירב, שכן לא היה לו רוב מיוחס בין הממלוכים והוא תמך במינוי אחיו של בראקה, סולמיש בן ה-7, לתפקיד הסולטאן. קלאוון מונה לעוצר וצבר כח רב במשך 3 חודשים, במהלכם הדיח את כל הממלוכים שיכלו להתנגד למינוי העתידי. ב-27 בנובמבר אותה שנה הוא הדיח את סולמיש, הילד שהוא מינה לסולטאן ששלט רק 100 ימים, וברוב מיוחס התמנה לסולטאן.
כסולטאן במצרים.
המאבק בין שתי מגמות הסולטנות, זו של ירושה וזו של קצינים שרוצים קצין חדש, נמשך במשך כל התקופה הממלוכית. קלאוון סבל בהתחלה ממריבות עם קצינים ממלוכים בכירים שטענו לשלטון, או נתחים ממנו.
במשך שנות שלטונו נמשך האיום המונגולי. ב-1280 פרץ מרד אמירי דמשק וצפת. נעשה ניסיון לקשור קשר נגדו על ידי שני בניו של ביברס אך הקשר התגלה ושני הסולטאנים הקודמים הוגלו לכרכ.
ב-1281 קלאוון התמודד עם פלישה מונגולית. בקרב חומה השני המונגולים כמעט הביסו את הממלוכים, אך ברגע האחרון קלאוון הצליח לשנות את מצב הקרב, אך לא ניצל את הניצחון. שנתיים אחר כך ב-1283 פלשו המונגולים שוב אך הצלבנים תמכו בו.