בעקבות ועידת סן רמו והתבוסה של המלוכה קצרת המועד של המלך פייסל בקרב מייסלון, הקים הגנרל הצרפתי אנרי גורו ממשל אזרחי בשטח. אזור המנדט חולק לשש מדינות. הגדרתן של אותן מדינות התבסס בחלקו על השיוך העדתי בשטח בסוריה. עם זאת, כמעט כל הכתות הסוריות היו עוינות כלפי המנדט הצרפתי וכלפי החלוקה שיצרה. האוכלוסייה הסונית בעיקר בחלב ובדמשק התנגדה נחרצות לחלוקת סוריה.
ב-28 ביוני 1922 הוקמה הפדרציה הסורית שכללה שלוש מהמדינות: מדינת דמשק, מדינת חלב ומדינת העלווים. מדינת ג'בל א-דרוז ולבנון הגדולה לא היו חלק מהפדרציה הזו. הסנג'ק האוטונומי אלכסנדרטה נוסף למדינת חלב בשנת 1923. הפדרציה אימצה דגל פדרלי חדש (ירוק-לבן-ירוק עם קנטון צרפתי), שהפך מאוחר יותר לדגל מדינת סוריה.
מדינת סוריה.
הקמת מדינת סוריה.
בינואר 1924 החליטה "המועצה הפדרלית הסורית" (נציגי הפדרציה הסורית של "מדינות" דמשק, חלב, והעלווים) על ביטולה ועל איחוד שלוש המדינות.
אולם ב-26 ביוני 1924 הודיעו הצרפתים הודיעו על גרסתם שלהם לאיחוד סוריה: איחוד מדינות דמשק וחלב, בתוספת חבל אלכסנדרטה (במעמד אוטונומי).
מדינות חלב ודמשק אוחדו למדינת סוריה, בתוקף ב-1 בינואר 1925.
המרד הסורי הגדול.
בשנת 1925 פרצה ההתנגדות הסורית לשלטון הקולוניאלי הצרפתי במרד בהיקף מלא, בראשות סולטאן פאשה אל אטרש.
המרד פרץ בג'בל דרוז אך התפשט במהירות למדינות סוריה אחרות והפך למרד כללי בסוריה. צרפת ניסתה לנקום בכך שהפרלמנט של מדינת חלב יכריז על התנתקות מהאיחוד עם מדינת דמשק, אך ההצבעה בוטלה על ידי פטריוטים סורים.
למרות הניסיונות הצרפתים לשמור על השליטה על ידי עידוד פילוגים עדתיים ובידוד אזורים עירוניים וכפריים, המרד התפשט מהכפרים ואיחד את הדרוזים, הסונים, השיעים, העלווים והנוצרים הסורים. לאחר שכוחות המורדים כבשו את דמשק, הגיב הצבא הצרפתי בטכניקות אכזריות של התקוממות נגדית שהגדירו את אלה שישמשו מאוחר יותר באלג'יריה ובהודו-סין. טכניקות אלה כללו הריסות בתים, ענישה קולקטיבית של עיירות, הוצאות להורג, העברות אוכלוסייה ושימוש בשריון כבד בשכונות עירוניות. המרד בסופו של דבר הובס בשנים 1926–1927 באמצעות הפצצות אוויריות צרפתיות על אזורים אזרחיים, כולל דמשק.
לאחר המרד.
בעוד שהמדינה נהנתה במידה מסוימת של אוטונומיה כמנדט, צרפת הפעילה סמכות משמעותית על הממשלה. אולם המרד הסורי הגדול הביא לכך שצרפת הקלה על אחיזתה בסוריה.
ב-26 ביולי 1927 הנציב העליון הצרפתי אנרי פונסו, ועוזרו הקולונל קטרו, הודיעו כי צרפת מוכנה לאיחוד מדינת סוריה עם מדינת הר הדרוזים ומדינת העלווים, ומסכימה לבחירות לשם הקמת אספה מכוננת, שתכין חוקה לסוריה.
בפברואר 1928 מינה הנציב העליון אנרי פונסו ממשלה בראשות תאג' א-דין אל-חוסני. ב-10 וב-24 באפריל 1928 נערכו בחירות לאספה המכוננת בסוריה בשני שלבים. הלאומיים היו רק כשליש מן הנבחרים, אולם הם היו האגף הדומיננטי בפרלמנט החדש. נוסחה חוקה, אך היא לא אושרה על ידי לשכת הצירים הצרפתית. ב-11 באוגוסט 1928 השעה הנציב פונסו את בית הנבחרים הסורי, כאשר אישר הבית את הצעת החוקה הסורית. בפברואר 1929 החליט פונסו להשעות את האספה המכוננת הסורית לזמן בלתי מוגבל. במאי 1930 הותירו הצרפתים את הממשלה בסוריה בידי ה"מתונים" בראשות תאג' א־דין אל־חוסני, והכריזו חד־צדדית על כינון חוקה בנוסח מתוקן.
ב-14 במאי 1930 הוכרזה מדינת סוריה כ"רפובליקה הסורית".
פעולה ישירה (ארגון טרור)
פעולה ישירה (בצרפתית: Action directe, בקיצור AD) היה ארגון טרור צרפתי שמאלני-רדיקלי אשר היה פעיל בצרפת בין השנים 1979–1987. חברי הארגון זיהו את עצמם כ"ליברטריאנים קומוניסטיים" וכחברים ב"מחתרת גרילה עירונית", ובמסגרת זו ביצעו התנקשויות ופיגועים בהם נפגעו עשרות בני אדם. כמו כן, זוהה הארגון פעמים רבות עם ארגונים כ"הבריגדות האדומות" האיטלקי, "סיעת הצבא האדום" (כנופיית באדר-מיינהוף) מגרמניה, צבא השחרור הלאומי האירי ומספר ארגונים נוספים המזוהים עם השמאל הרדיקלי ברחבי אירופה.
היסטוריה.
הארגון נוסד בשנת 1977 ממיזוג של שני ארגוני טרור שמאליים צרפתיים: GARI (מצרפתית: Groupes d'Action Révolutionnaire Internationalistes, "קבוצות הפעולה האינטרנציונליסטיות המהפכניות"), ו-NAPAP (מצרפתית: Noyaux Armés pour l'Autonomie Populaire, "קבוצות הליבה החמושות למען אוטונומיה עממית"). ב-1979 הכריז הארגון על כינון "מלחמת גרילה עירונית" והחל משנה זו, ביצעו סדרת פיגועים אלימים בשם "המלחמה באימפריאליזם" ו"ההגנה על הפרולטריון".
במהלך שנות פעילותם ביצעו פעילי הארגון למעלה מ-50 פיגועים שכוונו בעיקרם כלפי הממשל הצרפתי, סוכנויות נדל"ן וניהול נכסים, בניינים בבעלות הצבא הצרפתי, גופים בתעשייה הצבאית, וגופים המזוהים עם ישראל, וכן כלפי ארגונים סוציאליסטיים "מתונים" דוגמת איגוד הפועלים הצרפתי (CNPF), שאת בנייניו ריססו פעילי הארגון במכונת ירייה ב-1 במאי 1979. בפעולות הטרור שביצע הארגון נרצחו 12 בני אדם ונפצעו 26.
לצד פיגועים אלו, הארגון היה אחראי גם למספר רב של מעשי שוד אותם כינו "הפקעת נכסים למען הפרולטריון", ובהתנקשויות באנשי צבא ותעשייה. ב-25 בינואר 1985 רצחו פעילי הארגון ביריות את רנה אודראן, בכיר במשרד ההגנה הצרפתי, בפתח ביתו. הארגון הואשם גם בכך שנטל חלק ברציחתו של ז'ורז' בס, איש עסקים ששימש כמנהל בחברת רנו, שנרצח בפתח ביתו בשנת 1986, אך הארגון הכחיש קשר למעשה.
בדצמבר 1981 נעצר בפינלנד פעיל בארגון בשם לאהורי בנשלאל בחשד לזיוף "המחאות מטיילים", פעולה ממנה הרוויח הארגון הון רב. בנשלאל התאבד בתאו ב-1982, אך פעילי הארגון סירבו לקבל זאת בהאמינם שלשירותי הביטחון הפיניים הייתה יד בכך, והקימו תא טרור על שמו.
ב-1984 הוצא הארגון אל מחוץ לחוק על ידי ממשלת צרפת.
ב-1985 בא הארגון בברית עם כנופיית באדר-מיינהוף ("סיעת הצבא האדום") הגרמנית. במהלך תקופה זו נטלו שני הארגונים אחריות על פיגוע חבלני שבוצע בבסיס חיל האוויר האמריקני ריין-מיין שבגרמניה בו נרצחו 2 בני אדם.
ב-1986 פוצצו פעילי הארגון מטען חבלה בתחנת משטרה בפריז. בפעולה זו נרצח מפקח בכיר בתחנה ונפצעו 22 שוטרים נוספים.
ב-21 בפברואר 1987 נעצרו ארבעה פעילים מרכזיים בארגון, וביניהם המייסד והמנהיג ז'אן-מארק רוייאן, ונידונו למאסר עולם. ז'ואל אוברון, אחד מארבעת הבכירים, שוחרר בשנת 2004 עקב מחלת הסרטן ממנה נפטר שנתיים לאחר מכן. מעצר הבכירים הוביל בפועל לירידה משמעותית בפעולות הארגון עד להפסקת פעולותיו.
חלק מפעילי הארגון שעדיין נתונים במאסר רואים עצמם כאסירים פוליטיים ומבקשים להשתחרר בשחרור מוקדם, כאשר חלקם אף עודדו פתיחת קמפיינים ציבוריים הקוראים לממשלת צרפת לשחררם. ב-2007 הוקלו תנאי המאסר של רוייאן, מנהיג הארגון, והותר לו לצאת מתחומי הכלא לתקופות קצובות, אך שנה לאחר מכן הפך בית המשפט את ההחלטה על פיה לאחר שרוייאן הצהיר כי הוא "מאמין כי מאבק מזוין עודנו הכרחי בשלבים מסוימים של מהפכה" במהלך ראיון לעיתון הצרפתי ל'אקספרס.
בתרבות הפופולרית.
הארגון מוזכר מספר פעמים ביצירותיו של טום קלנסי: בספר "משחקים פטריוטיים" מזהה גיבור הספר מחנה אימונים ששימש את הארגון, וכתוצאה מכך, פושטים עליו לוחמי הכוחות המיוחדים הצרפתיים. בספר "קשת שש" (Rainbow Six) מבצעים פעילי הארגון פיגוע גדול בפארק השעשועים "וורלדפארק" (המבוסס על יורודיסני).
ג'ייקוב אוונס
כביש 654
כביש 654 הוא כביש אורך אזורי בבקעת הנדיב, שמתחיל בצומת עם כביש 653 ליד גבעת עדה, ומסתיים לאחר עיקול בכביש, שם מתחיל כביש 6533, ליד המושב אביאל. אורכו הוא 1.9 ק"מ, והוא אחד מהכבישים הארציים הקצרים ביותר בישראל. הכביש נועד בעיקר ליצירת גישה אל יישובי המועצה האזורית אלונה ואל פארק אלונה.
ראובן חזק
ראובן מרדכי חזק (נולד ב-29 בינואר 1938) הוא איש מערכת הביטחון לשעבר, שכיהן כסגן ראש השב"כ וכמנכ"ל עיריית ירושלים, ונודע בזכות חלקו בפרשת קו 300. כיום עוסק בפיסול.
ביוגרפיה.
נולד ביפו לצייר אברהם חזק ולפרידה לבית חילביץ, ילידי אסטוניה שעלו לארץ ב-1933. אחיו הבכור היה איש העסקים הישראלי-אמריקאי נחמיה חזק.
את לימודיו התיכוניים עשה בבית חינוך תיכון (לימים עירוני ד') והיה פעיל בתנועה המאוחדת. עם סיום לימודיו הצטרף לגרעין נח"ל ואת שירותו הצבאי ביצע בחטיבת הצנחנים.
את שירותו בשב"כ החל לאחר קריירה אקדמית קצרה. אחרי שירותו הצבאי למד סוציולוגיה וגאוגרפיה באוניברסיטה העברית, המשיך לתואר שני בגאוגרפיה עירונית, והיה למרצה זוטר. התגייס לשב"כ בשנת 1964, החל את שירותו ביחידה למניעת ריגול סובייטי והתקדם בסולם הדרגות הארגוני. ב–1979 פרש מהשירות, ובשנים 1980–1981 כיהן כמנכ"ל עיריית ירושלים. לאחר מכן שב לשב"כ, והתמנה לסגן ראש השירות וממלא מקומו. בתקופה זו השתתף בלכידת המחתרת היהודית.
בנובמבר 1985, פנה חזק, יחד עם חבריו לשירות פלג רדי ורפי מלכא, לראש השירות אברהם שלום בדרישה לחשוף את פרטי פרשת קו 300 או להתפטר מתפקידו. שלום סירב והשלושה הורחקו מהשירות. בפברואר 1986 פנה חזק עם פרטי הפרשה למשנׇה לפרקליט המדינה, דורית ביניש, ולאחר מכן ליועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר – מה שהוביל, לאחר אי-אילו השתלשלויות, לפתיחת חקירה פלילית של הפרשה.
לאחר פרישתם של השלושה מהשב"כ, הקימו יחד את חברת האבטחה "שפרן".
בשנת 1988 מונה חזק לראש מטה הבחירות של רשימתו של טדי קולק, "ירושלים אחת", ואף הוזכר כמי שעשוי להחליף את קולק כראש העירייה בעתיד. בשנת 1996 הושאל מחברת "שפרן" לחברת NDS שם עסק בתחום ההגנה האקטיבית, ולימים הפך לסגן נשיא החברה.