פטר מפסל בעץ, ברונזה ואבן. מתוך התבוננות בחיים הוא מצליח לבודד את המיוחד והנשגב ולגבשו בחומר תוך שימוש בטכניקה מיומנת, הקפדה על מידול חד ומדויק, הדגשת התכונות הבולטות ושימוש הנכון במרקם הטבעי של החומר.
הצד היהודי.
פטר פישמן הוא בנם היחיד של אהרון וציפורה פישמן. בתקופת מלחמת העולם השנייה רבים מבני משפחה נטבחו בבאבי יאר. פישמן נולד עשר שנים אחרי השואה. מתוך חשש לעתיד בנם מחד ובגלל התעמולה הסובייטית מאידך, הוריו החליטו להרחיקו כמה שיותר מיהדות. פישמן בעל נפש יהודית עמוקה, חיפש שנים רבות את המשמעות והאמונה, אך במגבלות ברית המועצות זה לא היה קל. עם תחילת הפרסטרויקה וחופש המידע התחיל עידן חדש. בתו של האומן חזרה בתשובה ומתגוררת היום בישראל. הפסל פטר פישמן רואה את עצמו כחוט המקשר בין יהודי דור המדבר של רוסיה לבין דור התחייה וחזרה לאמונה. את הביטוי האמוני ונפש משתוקקת ניתן לראות לאורך כל יצירותיו.
אדריכלות.
פטר פישמן עוסק בפיתוח ועיצוב פרויקטים ארכיטקטוניים בטווח שבין אמנות לבין הנדסת בניין. העיסוק בחלל ומרחב עשוי לכלול את הסביבה בכללה ברמת המקרו, ועד לעיצוב פרטים ברמת המיקרו.
קריית רשות השידור
קת'י מלקיודי
קת'י מלקיודי (באנגלית: Cathy Malchiodi) היא מטפלת באמנות וסופרת אמריקאית, מרצה בתחום הטיפול באמצעות אמנות והאמנות בבריאות. מלקיודי היא חוקרת בתחום הפסיכולוגיה, יועצת קלינית ובעלת ניסיון של מעל 25 שנה בהתערבות טיפולית בטראומה.
מלקיודי היא מייסדת ומרצה בכירה במכון לטיפול בטראומה "Trauma-Informed Practices Institute" בארצות הברית, בתחום התערבויות טיפוליות בנפגעי טראומה ובשילוב גישות של התפתחות עצבית, גישות סומאטיות, פסיכולוגיה חיובית ושילוב שיטות מגנות של טיפול באמנויות.
מלקיודי היא נשיאת ארגון "מטפלים באמנות ללא גבולות" וממייסדיו.
פרסומים.
מלקיודי פרסמה ספרים רבים בתחום הטיפול באמצעות אמנות והטיפול בטראומה. כמו כן פרסמה מעל חמישים פרקים בספרים שונים, מאמרים וסקירות.
מלקיודי כותבת בלוג בשם "האמנויות המרפאות" (The Healing Arts) באתר "פסיכולוגיה היום", אודות נושאים הקשורים לטיפול באמנות, הבעה ויצירה, טראומה, גוף ונפש, נוירולוגיה, אמנות, יצירתיות ובריאות. הבלוג נצפה על ידי יותר משני מיליון איש מאז 2008.
הוראה, מחקר ופיתוח.
מלקיודי העבירה מעל 350 הרצאות, סדנאות וקורסים לארגונים, סוכנויות, בתי חולים, אוניברסיטאות ומכללות וכנסים ברחבי ארצות הברית, קנדה, אסיה ואירופה. היא שימשה כפרופסור מן המניין במחלקה לטיפול באמנויות באוניברסיטת לסלי במשך 20 שנים, והייתה מרצה אורחת באוניברסיטאות רבות ברחבי ארצות הברית.
מלקיודי עוסקת בפיתוח תוכניות תמיכה לנפגעי טראומה, בהם ילדים ונשים שנחשפו לאלימות במשפחה, ניצול והזנחה פיזית, פגיעות מיניות, עדות לרצח ואלימות; תוכניות סיוע לנפגעי אסונות, בריונות ומחלות רפואיות.
העבודה האחרונה של מלקיודי עם אנשי משרד ההגנה האמריקאי וצבא ארצות הברית ובני משפחותיהם, מתמקדת בבניית חוסן אצל הסובלים מהפרעות דחק פוסט טראומטי ופגיעות מוח טראומטיות.
תפקידים התנדבותיים.
מלקיודי כיהנה כחברה במגוון מועצות מנהלים בארגונים ללא כוונת רווח. בין תפקידיה:
פרסים.
מלקיודי היא האדם הראשון שקיבל את כל שלושת אותות ההצטיינות הגבוהים ביותר של האגודה האמריקאית לטיפול באמנות: פרס שירות ייחודי, פרס מטפל, ופרס חבר כבוד. על התרומות הקליניות והאקדמיות שלה קיבלה מלקיודי אות כבוד ממרכז קנדי. היא קיבלה את פרס הנשיא מהאגודה לייעוץ הומניסטי; ובשנת 2011 קיבלה מהמכון הלאומי לטראומה ואובדן אצל ילדים את פרס ויליאם סטיל על תרומה בתחום הטראומה.
המשרד לסיוע לגרמנים אתניים
משרד סיוע לגרמנים אתניים
משרד הרווחה לגרמנים אתניים
משרד רווחה לגרמנים אתניים
משרד אתני מרכזי
שלמה ברום
שלמה ברום (נולד בשנת 1949) הוא תת-אלוף בצה"ל בדימוס וראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באג"ת. כיום הוא חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי.
שירות צבאי.
ברום גדל בפתח תקווה ולמד בתיכון ע"ש אחד העם. עם גיוסו לצה"ל שובץ בלהק המודיעין של חיל האוויר. בהמשך השלים קורס קצינים והמשיך במסלול קידום בלהק המודיעין. בין היתר שימש כראש מחלקת המחקר בלהק המודיעין וכנספח צה"ל בדרום אפריקה. בתפקידו האחרון בצה"ל שימש כראש החטיבה לתכנון אסטרטגי בדרגת תא"ל. ברום לקח חלק במשאים ומתנים ובתהליך השלום עם הפלסטינים, ירדן וסוריה.
בשנת 1998 השתחרר מצה"ל והצטרף כחוקר למרכז יפה למחקרים אסטרטגיים. בשנת 2000 שימש כסגן היועץ לביטחון לאומי. לאחר מכן שב לתחום המחקר האקדמי במכון למחקרי ביטחון לאומי. בשנים 2005–2006 שימש כחבר בוועדה שבראשה עמד דן מרידור, שהוקמה כדי לבחון את אסטרטגיית הביטחון ואת הדוקטרינה של מדינת ישראל.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
מרטינה גדק
מרטינה גדק (בגרמנית: Martina Gedeck; נולדה ב-14 בספטמבר 1961) היא שחקנית גרמניה, שזכתה לתשומת לב בינלאומית בשל תפקידיה בסרטים "חיים של אחרים", "כנופיית באדר מיינהוף" ו"המטבח של מרתה".
גדק זכתה בפרסים רבים, כולל פרסי הקולנוע הגרמני בשנת 1997 לתפקיד שחקנית משנה בסרט "החיים זה כל מה שתקבל", ובשנת 2002 פרס השחקנית הראשית בסרט "המטבח של מרתה".
ילדותה ונעוריה.
גדק נולדה ב 14 בספטמבר 1961 בעיר מינכן שבגרמניה וגדלה בלנדסהוט, כבכורה מבין שלוש אחיותיה. בשנת 1971 משפחתה עברה לברלין, ושם בגיל 11 הופיעה לראשונה כשחקנית בתוכנית טלוויזיה לילדים.
קריירת המשחק.
לאחר שסיימה את בית הספר התיכון בשנת 1981, נרשמה גדק ללימודים באוניברסיטה החופשית של ברלין, בחוג לספרות והיסטוריה גרמנית. בין השנים 1982 ועד 1986, השתתפה גדק בשיעורי משחק של האוניברסיטה לאמנויות בברלין. במהלך תקופה זו ערכה גדק את תפקיד הבכורה על בימת התיאטרון "אם טורם" שבפרנקפורט, וכמו כן הופיעה באופן קבוע בתיאטרון "דויטשס שאושפילהאוס" אשר בהמבורג, ובתיאטראות נוספים בערים כגון בזל וברלין.
בשנת 1994, משכה גדק את תשומת לב הציבור עם תפקידה בסרט הקומי "אולי... אולי לא", ובשנת 1995 זכתה לשבחים על תפקידה בדרמת הטלוויזיה "הולייסנגרטל". בשנת 1997 קיבלה גדק את פרס הקולנוע הגרמני לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה על הופעתה כמלצרית ביישנית ב"רוסיני של הלמוט דיטל".
לקראת סוף שנות התשעים הפכה גדק לאחת משחקניות האופי הגרמניות המוערכות ביותר בגרמניה, עם תפקידים בסרטים כגון "הנער היהודי לוי", ובדרמת הטלוויזיה "שנותיך הטובות ביותר" של הבמאי דומיניק הגרף.
בסרטים "כנופיית באדר מיינהוף" ו"המטבח של מרתה", פרצה גדק לתודעת הקהל הבינלאומי, וזכתה בפרסים רבים.
תמי בולדווין
תמי סוזן גרין בולדווין (באנגלית: Tammy Suzanne Green Baldwin; נולדה ב-11 בפברואר 1962) היא פוליטיקאית אמריקאית ממוצא יהודי, חברת המפלגה הדמוקרטית, המכהנת כסנאטורית מטעם מדינת ויסקונסין.
בולדווין כיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ויסקונסין בשנים 2012-1999 ובכך הייתה לאישה הראשונה שנבחרה מטעם מדינה זו. ב-6 בנובמבר 2012 נבחרה לסנאט של ארצות הברית, ובכך הייתה לסנאטורית הראשונה בארצות הברית שהיא לסבית מחוץ לארון.
ביוגרפיה.
בולדווין נולדה וגדלה במדיסון, ויסקונסין לפמלה (גרין) וג'וזף אדוארד בולדווין. הוטבלה כאפיסקופלית. סבהּ מצד אמה, הביוכימאי דייוויד א. גרין , היה מדען יהודי ובנם של מהגרים מרוסיה וגרמניה, וסבתה מצד אמה הייתה נוצרייה-אנגליקנית ילידת אנגליה.
בשנת 1984 קיבלה תואר ראשון מסמית' קולג' ובשנת 1989 קיבלה תואר במשפטים מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. היא התמחתה במשפטים בשנים 1989–1992. דודנית מדרגה שלישית של השחקן והקומיקאי אנדי סמברג.
בית הנבחרים של ויסקונסין.
בשנת 1992 התמודדה בולדווין לבית הנבחרים של ויסקונסין במחוז 78, וזכתה ברוב של 43% מקולות הבוחרים והייתה אחת מ-6 להט"בים גלויים שזכו בבחירות הכלליות של ארצות הברית. בשנת 1993 היא התבטאה שהיא מאוכזבת מתמיכתו של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון במדיניות אל תשאל, אל תספר שהייתה נהוגה בכוחות המזוינים של ארצות הברית כלפי להט"בים. בתחילת 1994 היא הציעה לאשר נישואים חד-מיניים בוויסקונסין. בהמשך אותה שנה היא נבחרת בשנית ברוב של 76% מקולות הבוחרים. בשנת 1995 היא הציעה לאשר שותפות ביתית בוויסקונסין. בשנת 1996 נבחרה בשלישית ברוב של 71% מקולות הבוחרים.
בולדווין התנגדה לעונש מוות בוויסקונסין.
בבית הנבחרים של ויסקונסין הייתה בולדווין חברה בוועדה למשפט פלילי ויושבת ראש ועדת החינוך.
בית הנבחרים של ארצות הברית.
לאחר פרישתו של סקוט קלוג הרפובליקני בשנת 1998, התמודדה בולדווין במחוז מספר 2 של מדינת ויסקונסין בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית מול מועמדת המפלגה הרפובליקנית, ג'וזפין מזר וניצחה אותה ברוב של 53% מקולות הבוחרים (116,377 קולות) ובכך הייתה לאישה הראשונה מטעם מדינת ויסקונסין שנבחרה לקונגרס וללהט"בית הראשונה הגלויה הלא מכהנת שנבחרה לקונגרס. היא החלה לכהן בבית הנבחרים ב-3 בינואר 1999. בשנת 2000 היא זכתה שוב לאחר ניצחון על ג'ון שארפלס ברוב של 51% מקולות הבוחרים (163,534 קולות), בפער של 8,902 קולות.
ב-10 באוקטובר 2002 הייתה בולדווין מבין 133 חברי הקונגרס שהתנגדו לפלישת ארצות הברית לעיראק. חודש לאחר מכן, ב-7 בנובמבר היא זכתה בפעם השלישית ברוב של 66% קולות (163,313 קולות) לאחר ניצחון על רון גריר, בשנת 2004 היא זכתה בפעם הרביעית ברוב של 63% מקולות הבוחרים (251,637 קולות), לאחר ניצחון על דייב מגנום.