אוניברסיטת מלטה (במלטית: L-Università ta' Malta ; באנגלית University of Malta) היא אוניברסיטה ציבורית השוכנת במלטה, וממומנת בעיקר על ידי המדינה.
היסטוריה.
שורשיה של האוניברסיטה בהוראת האפיפיור מ-12 בנובמבר 1592, אשר הקים את ה"קולגיום מליטנסה" (Collegium Melitense). המוסד הופעל על ידי הישועים, אשר היו מוסמכים להעניק תארים בפילוסופיה (Magister Philosophiae) ובתאולוגיה (Doctor Divinitatis). ב-19 באוקטובר 1676, לאחר מגפת הדבר שפקדה את האי ב-1675, הורה הגראנד מאסטר ניקולו קוטונר (Nicolò Cotoner), על תחילת לימודי אנטומיה וכירורגיה בבית החולים "סקרה אינפרמריה" (Sacra Infermeria) שבוולטה (כיום מרכז כנסים הים התיכון), וצעד זה נחשב כראשיתם של לימודי הרפואה במוסד.
הקמתה הרשמית של האוניברסיטה התרחשה באישור האפיפיור ב-22 בנובמבר 1769, לאחר גירוש הישועים ממלטה, ועם היווסדה של "האוניברסיטה הציבורית ללימודים כלליים" (Pubblica Università di Studi Generali). ב-1771 הוקם בית ספר לרפואה (Collegio Medico), ומספר מרצים מאירופה הוזמנו לאי על מנת לסייע בהקמתו של המוסד.
כאשר הצרפתים פלשו למלטה ב-1798, הם סגרו את האוניברסיטה, אך היא נפתחה מחדש עם הכיבוש הבריטי של האי בשנת 1800. הבריטים ערכו באוניברסיטה מספר שינויים כדי להתאימה למקובל במוסדות דומים בממלכה המאוחדת. לאחר מלחמת העולם השנייה האוניברסיטה הורחבה והקמפוס הנוכחי במסידה נחנך. ב-1988, עם קבלת "חוק החינוך", עוצבה דמותו הנוכחית של המוסד.
האוניברסיטה כיום.
באוניברסיטה 11 פקולטות:
עוד פועלים במוסד מספר מכונים ומרכזים.
הקמפוס המרכזי נמצא בעיר מסידה שממערב לבירה ולטה, ובאי גוזו שוכן קמפוס נוסף המקיים קורסי ערב והשתלמויות קצרות בתחומי האמנות והמסחר. עוד שוכנים בקמפוס גוזו "המכון למשפט ימי בינלאומי" (International Maritime Law Institute) ו"המרכז המעשי במלטה של המכון האוקיאני הבינלאומי" (International Ocean Institute - Malta Operational Centre). בנוסף פתחה האוניברסיטה קמפוס קטן ברומא שבאיטליה המציע לימודים במספר מצומצם של תחומים.
באוניברסיטת מלטה לומדים כ-10,000 תלמידים, מהם כ-750 זרים, ומדי שנה מוסמכים בה יותר מ-2,500 תלמידים. עוד פועל לצד האוניברסיטה קולג' ובו כ-3,000 תלמידים נוספים.
קשרים בינלאומיים.
אוניברסיטת מלטה חברה, בין היתר, ב"התאחדות האוניברסיטאות האירופיות" (European Universities Association), "איגוד אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי" (Association of Commonwealth Universities), "קבוצת קומפוסטלה" (Compostela Group of Universities), "התוכנית הבינלאומית לחילופי סטודנטים" (International Student Exchange Programs), "רשת אוטרכט" (Utrecht Network), ו"רשת סנטנדר" (Santander Network); חברה ברשת אוטרכט והיא חתומה על הסכם בולוניה.
אלפווין, מלכת מרסיה
אלפווין (באנגלית: Ælfwynn; 888–919 לערך) הייתה מלכת ממלכת מרסיה בשנת 918 והאחרונה במלכי מרסיה כממלכה נפרדת.
חייה.
אלפווין הייתה בתם של אתלרד השני מלך מרסיה ואתלפלדה (אשר מלכה במרסיה בשנת 918 לאחר מותו של בעלה).
הוריה של אלפווין נישאו בשנת 882 לערך (לפי מקורות אחרים הם נישאו בשנת 887) על פי אלפין הייתה בתם היחידה של אתלפלדה ושל אתלרד.
מועד היוולדה לא מתועד בכתובים, אולם ככל הנראה נולדה זמן קצר לאחר נישואי הוריה (ולא מאוחר משנת 888). ויליאם מציין כי לידתה הייתה לידה קשה, וכי אמה נמנעה מקיום יחסי מין לאחר הלידה.
העדות הקדומה ביותר לכהונתה של אלפווין היא צו משנת 904 המתעד חכירה של אדמה ומזכיר את שמה של אלפווין. שמה מוזכר בשני צווי חכירה מאוחרים יותר משנת 915 הנוגעים לאדמות באזור פארנבורו. ייתכן כי היא אותה אלפווין המוזכרת כעדה בצו חכירה משנת 903 הנוגע לחכירת אדמות בבקינגהאמשייר.
לאחר מותה של אימה, אתלפלדה, ב-12 ביוני 918 עלתה אלפווין לשלטון ושלטה בממלכתה לזמן קצר. בניגוד לאמה, אשר זכתה לתמיכה רבה בממלכה ועלתה לשלטון לאחר מות בעלה, אלפווין לא זכתה לתמיכה זו, ולכן לא הייתה התנגדות רבה להחלטתו של אדוארד, מלך אנגליה לתפוס את השלטון מידה ולשלוח אותה לממלכת וסקס בדצמבר 918. מסיבה זו נחשבת אלפווין לאחרונת מלכי מרסיה.
על פי "דברי הימים האנגלו סקסים" נשללו ממנה כל סמכויותיה במרסיה, והיא נלקחה לממלכת וסקס שלושה שבועות לפני חג המולד בשנת 918.
אין תיעוד המתעד את חייה של אלפווין לאחר נישולה מכיסאה. וככל הנראה לא נישאה ונכנסה למנזר.
סנגלאה
סנגלאה (Senglea) הידועה גם בשם ל-איסלה (L-Isla - "האי") היא עיר בצפון-מזרחה של מלטה, הנמנית עם שלוש הערים. העיר שוכנת על חצי אי קטן באורך של כקילומטר וברוחב של עד 300 מטרים, הבולט אל מימיו של הנמל הגדול בין "ערוץ המספנה" (Dockyard Creek) מצפון ל"ערוץ הצרפתי" (French Creek) מדרום. מבחינת שטחה, סנגלאה היא הקטנה בערי מלטה, והיא משתרעת על פני שטח של 0.2 קמ"ר בלבד. רחובותיה ערוכים בתבנית שתי וערב, המתבססת על ששה צירי אורך, המובילים מדרום-מזרח לצפון-מערב. בשנת 2005 מנתה אוכלוסיית העיר כ-3,000 תושבים.
שם העיר.
שמה של העיר מנציח את הגראנד מאסטר קלוד דה לה סנגלה (Claude de la Sengle), אך היא עדיין ידועה בשמה המקורי, "ל-איסלה" (L-Isla) - שיבוש השם האיטלקי ל'איזולה (l'Isola) - היינו "האי". בנוסף מכונה העיר בשם "צ'יטה אינוויקטה" (Città Invicta או Civitas Invicta), היינו "העיר הבלתי מנוצחת", בשל עמידתה במצור הגדול על מלטה בשנת 1565.
היסטוריה.
תחילתה של העיר בימי שלטונו של ל'איל-אדאם (Philippe Villiers de L'Isle-Adam), הגראנד מאסטר הראשון ששלט באי החל בהגעת ההוספיטלרים למלטה ב-1530. הוא נטע בחצי האי עצי זית רבים כדי להופכו לאזור נופש וציד לאבירים, אשר קבעו את מעוזם בעיר הסמוכה בירגו. בהמשך הוקמה בחצי האי וילת המגורים של הגראנד מאסטר, אשר נודעה בשם "קאזה מג'יסטראלה" (Casa Magistrale), והחל ב-1550 הוא בוצר על ידי דה לה סנגלה שהעניק לה את שמה. רחובות העיר נסללו בתבנית שתי וערב, ודגם זה אומץ לימים על ידי זא'ן דה לה ולט, אשר הקים את הבירה החדשה ולטה החל ב-1566. המבצר בכניסה אל העיר, הוקדש למלאך מיכאל, (כיום מבצר סנט מייקל), שכן בנייתו החלה ביום חגו של הקדוש, ב-8 במאי 1552. המבצר הושלם ב-1553. דה לה סנגלה עודד את אכלוסה של העיר בדרך של מכירת שטחים לבנייה במחירים סמליים.
בעת המצור הגדול ששמו העות'מאנים על מלטה בקיץ 1565, עמדה העיר בפני התקפות והפגזות ארטילריות כבדות, אך לא נכנעה. הניצחון הוכרז ב-8 בספטמבר, יום הולדת הבתולה, הקדושה המגנה של העיר, וסנגלה זכתה בכינוי "הבלתי מנוצחת". ב-1581 הייתה העיר לרובע כנסייתי והחל ב-1580 הוקמה בה כנסיית הרובע המוקדשת לגבירתנו של הניצחונות.
בעת ההתקוממות כנגד הצבא הצרפתי שפלש אל מלטה בשנת 1798, הפגיזו המורדים את הכוח הצרפתי בעיר, וכשבעים בתים נהרסו עקב כך. כאשר הבריטים כבשו את מלטה ב-1800, הם החרימו את המספנות שלאורך חופו הדרומי של חצי האי לצרכים צבאיים, ובעליהן נאלצו לנדוד לאורך חופי הנמל הגדול אל מחוץ לעיר, ולהתמקם לאורך המפרצון שנודע לימים כ"נמל החדש" (Newport) או "ערוץ מרסה".
במלחמת העולם השנייה נהרסו יותר מ-75% מבתי העיר בהפצצות האוויריות של מטוסי מדינות הציר, והבזיליקה חרבה. האבדות בנפש היו כבדות, ותושבי העיר פונו ממנה או נטשו אותה. לאחר המלחמה העיר שוקמה והבזיליקה הוקמה מחדש.
צסיס
צסיס (בלטבית: Cēsis, באסטונית: Võnnu, בגרמנית: Wenden) היא עיר בלטביה הממוקמת בחלק הצפוני של מרכז וידזמה. צסיס נמצאת על עמק הנהר גאויה, והיא בנויה על סדרה של רכסים מעל הנהר המשקיף אל היער הכחול.
טירת צסיס.
החלק הוותיק ביותר של צסיס היא המצודה על גבעת "רייקסטו", טירה מבוצרת מעץ שנבנתה על ידי שבט המכונה "ונדס".
הצלבנים הגרמנים הידועים כאחים של הליבונים החלו את הבנייה של טירת צסיס ליד הגבעה ב-1209. כאשר הטירה הורחבה, היא שימשה כמעון עבור יחידת המסדר הליבוני. בשנת 1577 החיילים הרסו את הטירה כדי למנוע ממנה ליפול לידיו של איוואן הרביעי. בשנת 1598 העיר שולבה באיחוד הפולני-ליטאי. בשנת 1620 צסיס נכבשה על ידי שוודיה. היא נבנתה מחדש לאחר מכן, אולם היא נהרסה שוב בשנת 1703 במהלך המלחמה הצפונית הגדולה על ידי הצבא הרוסי. כאשר ב-1777 הטירה הועברה לידי הרוזן סיברס, היה המקום בית המגורים החדש שלו. מאז 1949, מוזיאון ההיסטוריה של צסיס קיבל לידיו את הטירה. החצר הקדמית של הטירה מוקפת על ידי אסם. לצד האסם יש את מבשלת השיכר העתיקה ביותר בלטביה, "darītava Cēsu alus", אשר נבנתה בשנת 1878 במהלך השנים האחרונות של הרוזן סיברס, אך מקור התאריך לא ברור לחלוטין ויש המשייכים אותו לתקופה של המסדר הליבוני.
בהמשך משתרע פארק של הטירה, אשר נבנה בשנת 1812. הפארק כולל את "המאפיין הרומנטי של פעם", עם שבילים, צמחים אקזוטיים, ומי האגם המשקפים את הטירה.
העיר.
התכנון של העיר נעשה במחצית השנייה של המאה ה-13. השוק והכנסייה היו במרכז העיר, ומרכז הדיור העירוני היה הטירה עם שלושה מגדלים מבוצרים. העיר הייתה גם מוקפת חומת אבן דולומיט עם שמונה מגדלים וחמישה שערים. בניינים מימי הביניים בעיר כוללים את כנסיית יוחנן הקדוש (נבנתה 1281–1284) וחורבות הטירה. בנוסף, רשתות הכביש העתיק מקשרים את הבניינים ששרדו מימי הביניים, אם כי בניינים רבים נהרסו (האחרון נהרס בשנת 1748).
במחצית השנייה של המאה ה-19, התחברה העיר לכביש פסקוב (1868) ולקו הרכבת עם הבירה ריגה (1889) אשר האיצה את פיתוח העיר.