ב-15 במאי 2002 נערך במועדון איגוד יוצאי ליטא בישראל מפגש של תלמידי הגימנסיה, שבו השתתפו כ-50 תלמידים וכן כמה צאצאים וקרובים של המורים. את המפגש הנחתה רחל לוין לבית רוזנצויג, בוגרת הגימנסיה (ובת אחיו של המורה לעברית צבי רוזנצויג), ואת התוכנית האמנותית הכינו צאצאיו המוזיקאים של המורה למוזיקה שאול בלכרוביץ' - בנו מישה, בתו עליזה בלכרוביץ', ונכדו שחר בלכרוביץ'.
כיום משמש בניין הגימנסיה הריאלית העברית בקובנה את הגימנסיה למוזיקה המחוזית של מחוז קובנה ע"ש יוזס נאויאליס .
מתלמידי הגימנסיה.
בין תלמידי הגימנסיה (לפי סדר שנת הלידה):
קישורים חיצוניים.
על שנותיה הראשונות של הגימנסיה:
וראו עוד:
מארק אליהו
מארק אליהו (נולד ב-13 ביולי 1982) הוא נגן, מוזיקאי, מלחין, ומפיק מוזיקלי ישראלי. מנגן בעיקר על כלי קשת פרסי המכונה קמנצ'ה, ועל בגלמה טורקית. יצירותיו שואבות השראה מקשת רחבה של השפעות, בהן מוזיקה יהודית, מוזיקה פרסית קלאסית, מוזיקה אלקטרונית ומוזיקה טורקית. זוכה טקס פרסי הטלוויזיה בשנת 2021. אליהו הישראלי השישי המושמע ביותר בספוטיפיי עם כ-1.6 מיליון מאזינים חודשיים (נכון למאי 2022).
ראשית חייו.
נולד ב-1982 בדאגסטן אשר בהרי הקווקז ועלה לישראל עם הוריו בשנת 1989. אביו הוא פרץ אליהו, מעדת יהודי ההרים, נגן טאר, מוזיקולוג ומלחין בולט בתחום המוזיקה מן המזרח, זוכה פרס ראש הממשלה בשנת 2008.
מארק למד נגינה בכינור מגיל 4 אך בגיל 15 החליט לעזוב את לימודיו בבית הספר באריאל וללמוד לנגן בבגלמה ובפרט מוזיקה טורקית. לשם כך חי בביתו של המוזיקאי האירי רוס דאלי () כחצי שנה ביוון, שלימדו לנגן על סאז. לאחר ששמע תקליטור של הנגן אביל אלייב החליט להקדיש את זמנו ללימוד הקמנצ'ה ותורת המוזיקה הפרסית-אזרית, ונסע לבאקו, בירת אזרבייג'ן, שם התגורר כשנתיים והיה תלמידו של אדלט וזירוב (אזרית: Ədalət Vəzirov).
בשנת 1999 חזר למשפחתו בישראל, שעברה לגור בערד. בשנה זו השתתף במופע ובאלבום ברוח המזרח בניצוח אביו ועל-פי לחניו, לצד הזמר אלים גסימוב ובתו פרגנה (Alim və Fərqanə Qasımov).
שיתופי פעולה.
בשנת 2009 העלה עם אביו את הקונצרט "בין הרי קווקז להרי יהודה" בפסטיבל ישראל, בשיתוף הזמרת ביימקנום מירזויבה מאזרבייג'ן. בשנת 2010 החל להשתתף כאמן אורח בתזמורת ירושלים החדשה. בשנת 2011 שיתף פעולה עם הלהקה הברזילאית ז'וורו (Javaro) במסע הופעות בברזיל, וכן השתתף כסולן ומלחין בסדרת הקונצרטים "קזבלנקה" של התזמורת האנדלוסית הים-תיכונית.
בנוסף שיתף פעולה עם הזמרת ריטה ועיבד שירים פרסיים לאלבומה השמחות שלי (2011) והופיע איתה כסולן באו"ם וברחבי ארצות הברית. באותה שנה העלה עם אביו את המופעים "שירת היהודים ההרריים" במסגרת פסטיבל הפיוט בירושלים, "מעגלים" בפסטיבל העוד הבינלאומי, "המקאם היהודי" עם הפייטן הרב דוד מנחם בבית אבי-חי בירושלים, ואת מעגל החיים בפונטיקה הלאומית.
בשנת 2013 הלחין יצירות עבור להקת המחול "פורטל" והתזמורת האנדלוסית ירושלים ויצא עמן לסדרת הופעות. כמו כן, הופיע עם האנסמבל שלו (אנסמבל מארק אליהו), בין היתר ב"פסטיבל גיברלטר למוזיקה עולמית" (Gibraltar World Music Festival, 2013) וב"עיר המוזיקה" (Cité de la Musique) במרסיי. לצד הופעותיו, מלמד תאוריה על כלי נגינה בסגנון פרסי וכן להרכבים שלהם בבית הספר למוזיקה שורשית של מרכז דהאן, אוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2014 זכה בפרס מטעם אקו"ם לתמיכה בהפקת אלבומו מן השנה החולפת - חולות (ראו להלן). נימוקי השופטים: .
חיים אישיים.
נשוי לעליה ואב לשלושה, והם מתגוררים במושב אלוני אבא הסמוך לקריית טבעון.
פופורי
תעתוע
שלפוחית ביישנית
שלפוחית ביישנית היא פוביה בה האדם מתקשה או אינו מסוגל להשתין בנוכחות (האמיתית או המשוערת) של אחרים, למשל בשירותים ציבוריים. אנשים רבים חווים מדי פעם קושי בהשתנה ליד אחרים, אולם שלפוחית ביישנית היא דפוס עקבי וחריף המקשה על חיי האדם. ההפרעה מתחילה לרוב בגיל העשרה, ונפוצה יותר בקרב גברים מבקרב נשים. שלפוחית ביישנית מוגדרת ב-DSM כחלק מחרדה חברתית, אולם יש מחלוקת בין אנשי מקצוע אם הדבר נכון.
השפעת שלפוחית ביישנית על חיי היומיום.
אנשים עם שלפוחית ביישנית מארגנים פעמים רבות את חייהם בצורה שנועדה לאפשר להם להימנע משימוש בשירותים בסביבה של אנשים אחרים. הימנעות משתייה זמן רב לפני שהות במקום בו האדם צופה קושי להשתין, החזקת שתן, מיפוי שירותים ציבוריים והליכה למקומות בהם יש שירותים מבודדים יחסית בלבד – כל אלו הן דוגמאות לארגון החיים סביב שלפוחית ביישנית. הימנעות מהשתנה במקומות רבים והחזקת השתן במשך שעות בשל כך עלולה לגרום לזיהומים תכופים במערכת השתן וכשההפרעה נמשכת שנים, עלול מבנה שלפוחית השתן להשתנות באופן שיוביל לקושי בהתרוקנות.
במקרים מתונים עד חמורים, שלפוחית ביישנית יכולה להוביל להגבלה חמורה על החיים. חלק מהסובלים משלפוחית ביישנית נמנעים מנסיעות ארוכות, טיסות, טיולים. במקרים חמורים עלולים חיי החברה, הזוגיות והתעסוקה להיפגע כתוצאה מההפרעה. לדוגמה, האדם יפסול מקומות עבודה שהשירותים שלהם אינם מספקים די פרטיות לדעתו או יגביל עצמו למקומות עבודה הסמוכים לביתו או יעבוד בבית. בתחום החברתי, הסובל משלפוחית ביישנית עלול להימנע מפעילויות חברתיות שונות, ביקור בבתי אחרים והימנעות משינה עם בת זוג פוטנציאלית מחשש שלא יצליח להשתין כשהם נמצאים באותו בית. במקרים חריפים במיוחד הסובל מההפרעה לא יכול להשתין מחוץ לביתו, או אף בביתו כשיש אנשים אחרים בבית. חלק מהסובלים משלפוחית ביישנית ברמה זו נאלצים להשתמש בקתטר כדי שיוכלו להשתין.
טיפול בשלפוחית ביישנית.
הטיפול האפקטיבי ביותר בשלפוחית ביישנית הוא טיפול קוגניטיבי התנהגותי. טיפול זה מקנה ידע על ההפרעה, כיצד היא נוצרת, איך צורות החשיבה וההתנהגות מחזקות אותה ונעשית עבודה על מנת לשנות גורמים אלו. החלק ההתנהגותי של הטיפול כולל שני חלקים:
אדוארד אדריאן וילסון
אדוארד אדריאן וילסון (באנגלית: Edward Adrian Wilson ; 23 ביולי 1872 - 29 במרץ 1912) היה חוקר קוטב אנגלי נודע, רופא, חוקר טבע, צייר ואורניתולוג.
ילדות ונעורים.
וילסון נולד בצ'לטנהאם שבבריטניה, והיה הילד החמישי במשפחתו של הרופא ד"ר אדווארד תומאס וילסון ואשתו, מרי אגנס, שגידלה עופות בחווה סמוכה. הוא היה ילד מוכשר, רגיש ושובב, שפיתח מגיל צעיר אהבה לטבע ולציור. אחרי תקופת לימודים בפנימייה חזר להמשיך את לימודיו בצ'לטנהאם, שם עשה חלק גדול מילדותו ונעוריו. בגיל תשע הודיע להוריו על כוונתו להיות חוקר טבע. אביו עודד והדריך אותו לצייר את חיות הבר והצמחייה בשדות שסביב החווה. אחרי שעבר בהצטיינות את בחינות הכניסה לאוקספורד ולקיימברידג', החל את לימודיו בקולג' גונוויל וקאיוס בקיימברידג', שם למד מדעי הטבע. בתקופה זו פיתח אמונה נוצרית עמוקה ופרישות סגפנית, שבהן חי כל חייו. הוא למד רפואה בלונדון ועסק בעבודה מסיונרית בשכונות העוני בזמנו הפנוי. בפברואר 1898, זמן קצר לפני הסמכתו לדוקטור לרפואה, חלה וילסון בשחפת, כתוצאה מהידבקות בעבודתו המסיונרית. בתקופת החלמתו הממושכת בנורווגיה ובשווייץ פיתח את כשרונותיו האמנותיים. בשנת 1900 הוסמך כרופא ובשנה שאחריה התמנה לרופא זוטר בבית החולים הכללי בצ'לטנהאם. ב-16 ביולי 1901 נשא לאישה את אוריאנה סופר וכעבור שלושה שבועות יצא לאנטארקטיקה כחבר במשלחת דיסקברי של רוברט פלקון סקוט.
אנטארקטיקה.
משלחת דיסקברי.
וילסון השתתף בשתי משלחות בריטיות לאנטארקטיקה: "המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה" (משלחת דיסקברי) ומשלחת טרה נובה, שתיהן בפיקודו של סקוט. במשלחת הראשונה, מ-1901 עד 1904, פעל וילסון כרופא-מנתח זוטר, זואולוג וצייר המשלחת, שעמה יצא לדרך ב-6 באוגוסט 1901. המשלחת הגיעה לאנטארקטיקה בינואר 1902. ב-2 בנובמבר 1902 יצאו וילסון, סקוט ושקלטון למסע שהיה, אז, הנתיב הדרומי ביותר שאיזה שהוא חוקר הגיע אליו מאז ומעולם. למשלחת היו כלבים אך הם לא היו מנוסים בשימוש בהם והמזון שהובא בשביל הכלבים התקלקל. לאחר שרבים מן הכלבים מתו, פנו חברי המשלחת אחור ב-31 בדצמבר 1902, לאחר שהגיעו לקו הרוחב '82°17 דרום. הם הרחיקו כדי 480 ק"מ דרומה מכל נוסע שקדם להם והיו במרחק 768 ק"מ בלבד מן הקוטב. מצבו של שקלטון הלך והתדרדר במהירות, הוא גנח דם, לקה בהתקפי עילפון ולא יכול היה לעזור בגרירת המזחלת. סקוט ווילסון, שגם מצבם לא היה טוב, נאבקו להחזיר את המשלחת לבסיס. הצלחת חילוצם הייתה מוטלת בספק, אבל 93 ימים אחרי היציאה לדרך, לאחר שגמאו 1536 ק"מ הגיעו בפברואר 1903 אל ה"דיסקברי" ואל הביטחון. כעבור חודש נשלח שקלטון, שנפגע יותר מחבריו מצפדינה ומתשישות, הביתה לפני המועד, בספינת האספקה, "מורנינג". עם שובו של וילסון, הציע לו שקלטון להצטרף אל משלחת נמרוד שלו אל אנארטקטיקה בשנת 1907, אך וילסון, גם מתוך נאמנות לסקוט, דחה את בקשתו.
משלחת טרה נובה.