פרידלנדר נולד ביוטרושין בדוכסות הגדולה של פוזנן. למד בבית הספר הקתולי המקומי ואת חינוכו היהודי קיבל בחדר ומאביו שהיה ובקי בדקדוק עברי. אחרי כן למד בגימנסיה ובאותו זמן המשיך את לימודי היהדות שלו אצל הרבנים יעקב יוסף אטינגר ואלחנן רוזנשטיין.
ב-1856 הוא התחיל ללמוד שפות קלסיות ומתמטיקה באוניברסיטאות של ברלין והאלה. הוא קיבל את הדוקטורט ב-1862. במקביל ללימודיו באוניברסיטה המשיך ללמוד תלמוד. כשהוא התיישב בברלין הוא מונה להיות מנהל תלמוד תורה והתפטר ב-1865 כדי להיות מנהל בית הספר ללימודי יהדות בלונדון כמחליפו של ברנט אברהמס (Barnett Abrahams). שם הוא לימד תאולוגיה, פרשנות מקרא ותלמוד, היסטוריה יהודית, מתמטיקה וערבית.
הוא פרש מתפקיד זה ב-1907 ונפטר ב-1910. חתנו הוא משה גסטר (1856–1939) שהיה רב הקהילה הספרדית והפורטוגזית בלונדון ובלשן עברי.
חיבוריו.
פרידלנדר פרסם הרבה מאוד. הוא כתב כמה עשרות ערכים לאנציקלופדיה היהודית. כחבר באגודה לספרות עברית (Society of Hebrew Literature) הוא פרסם תחת חסותה:
הוא גם ערך 'תנ"ך יהודי משפחתי' ('Jewish Family Bible) (1881 באנגלית ועברית. חיבר ספר שימוש של הדת היהודית, עסק בלוח העברי ותרם מאמרים ל-Jewish Quarterly Review ל- Dictionary of National Biography ולפרסומים נוספים.
הירחון להיסטוריה ומדעי היהדות
הירחון להיסטוריה ולמדעי היהדות
הירחון להיסטוריה היהודית ולחכמת ישראל
מהדורת צילום
הגרי&quot;א הלוי הרצוג
הגרי&quot;א אונטרמן
פרנסיס ובר
פרנסיס פול ובר (בצרפתית: Francis Paul Veber; נולד ב-27 ביולי 1937) הוא מחזאי, במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק סרטים צרפתי, ממוצא ארמני ובעל שורשים יהודיים,
התפרסם בעיקר בכתיבת מחזות קומיים לתיאטרון ותסריטי סרטים שחלקם עובדו לאחר מכן, בהשתתפותו, לקומדיות קולנוע הוליוודיות.
חייו.
פרנסיס פול ובר נולד בניי-סיר-סן, במחוז או-דה סן כבנם של הסופר, העיתונאי והתסריטאי פייר-ז'יל ובר (שאביו היה יהודי), ושל סופרת ממוצא ארמני קתרין אגאג'ניאן, ילידת ארמביר ובעלת שם העט ז'ורז'ט פול. דוד אביו היה הסופר הצרפתי-יהודי טריסטן ברנאר. לגבי מוצאו העיר פעם ובר בראיון, "פעמיים רצח-עם, שני כותלי דמעות, כל מה שצריך כדי שתצא קומיקאי".
האב, פייר-ז'יל ובר היה עיתונאי ידוע לפני מלחמת העולם השנייה אולם בימי הכיבוש הנאצי בצרפת הסתתר בבית מחשש להיעצר. אחרי השחרור לא מצא יותר עבודה בעיתונות. האם פירנסה אז את המשפחה על ידי כתיבת רומנים סנטימנטליים.
מתוסכלים בקריירות שלהם בתחום הכתיבה, הוריו רצו שבנם ילמד מקצוע "בטוח" יותר.
תלמיד בינוני, הוא למד ארבע שנים רפואה, אחר כך עשה לימודי תואר ראשון במדעים מתוך מחשבה לעבוד כמהנדס בתעשיית הנפט. לבסוף הפסיק את לימודיו ובימי שירותו הצבאי הפך לכתב בבלד והשתתף העריכת היומנים של הכוחות הצרפתים באלג'יריה. בתום השירות הועסק למשך שלוש שנים כעיתונאי בתחנת הרדיו לוקסמבורג. בדיעבד העיד שלא היו לו כישורים למקצוע זה.
בשנת 1964 פרנסיס ובר התחתן. באותה תקופה ניסה ובר פריצה ראשונה לעולם הבידור על ידי כתיבת מערכונים לגי בדוס וב- 1968 באמצעות קומדיה מוזיקלית "Petit Patapon" שכתב יחד עם ז'אק מרטן שהיה אז שדרן כוכב של הערוץ RTL. הקומדיה נכשלה כישלון חרוץ
ובר פוטר מתפקידיו ב-RTL עקב צמצומי פרסונל אך המשיך להתפרנס מכתיבה - במיוחד של פרקי סדרות טלוויזיה כמו Agence Intérim (יחד עם רישאר קארון)
המחזה L'Enlèvement" (1968) שקיבל השראה ממקרה החטיפת אשתו של מרסל דאסו עובד על ידו לקולנוע עבור פייר מונדי והיה לבסיס הסרט "Appelez-moi Mathilde" (1968).
ובר הפך למומחה מספר אחד של "סרטי צמד החברים" (buddy movie) בקולנוע הצרפתי באמצעות שני גבורי הפטיש שלו, הנאיווים וה"לא יוצלחים" - פרנסואה פיניון, השלומיאלי, ופרנסואה פרן, השש להתקוטט. שנת 1972 פריצת הדרך בקריירה של פרנסיס ובר ככותב תסריטים וקומדיות, עם Il était une fois un flic בבימויו של ז'ורז' לוטנר.
ובר, שהשתקע מאוחר יותר בהוליווד עיבד שם את הקומדיות שלו בסרטים אמריקאיים.
פרנסיס ובר נשוי לפרנסואז ויש לו שני ילדים.
בנו, ז'אן ובר, הוא גם כן במאי קולנוע. אחייניתו, סופי אודואן-ממיקוניאן (Audouin Mamikonian) היא סופרת ילדים בצרפתית.
שחקן.
בסרטים "Le grand blond" (הבלונדיני עם הנעל השחורה),ב l'Emmerdeur ,Les Compères, Les Fugitifs
גשר התנאים
גשר התַּנָּאִים הוא גשר להולכי רגל השוכן ברחוב התנאים בחולון, מעל נתיבי איילון ומסילת הרכבת. אורכו כ-71 מטרים, רוחבו כ-21 מטרים וגובהו כ-6 מטרים.
היסטוריה.
הגשר נחנך ב-1999 בעקבות סלילת איילון דרום, אשר גרם לקטיעת רחוב התנאים לשני מקטעים, והוא משמש כנקודת החיבור היחידה בין שכונות ג'סי כהן וקריית מיכה. בניית הגשר הייתה תנאי לפתיחת איילון דרום, על פי הסכם בין חברת נתיבי אילון לעיריית חולון. אולם בסוף 1997, עם השלמת סלילת הכביש הגשר לא נבנה.
במאי 1998, ראשי ועדי השכונות באזור עתרו לבית המשפט המחוזי בתל אביב, בבקשה לתת צו ביניים המורה לא לפתוח לתנועה את נתיבי איילון דרום, עד להשלמת הגשר והתאמתו למעבר לנכים, לנשים עם עגלות ילדים, לילדים עם אופניים ולאוכלוסייה קשישה. על העתירה היו חתומים ראשי הוועדים של רמת הנשיא, רמת יוסף וניצנה בבת ים, וג'סי כהן, נאות רחל, הערבה, קריית מיכה ותל גיבורים בחולון, וכן תושבים נוספים. בעקבות העתירה, עם בנייתו של הגשר הותקנו בשני צדדיו מעליות המאפשרת נגישות לקשישים ובעלי מוגבלות (לראשונה בארץ). אך המעליות לא תחזקו והושבתו זמן קצר לאחר הקמתם.
עקב אי תחזוקה שוטפת סובל הגשר וסביבתו מהזנחה קשה, והם מסמלים יותר מכל את הבעיות הסביבתיות שנוצרו בשכונות הגובלות בכביש נתיבי איילון מאז סלילתו וקטיעת החיבור שהיה בעבר בין שכונות ג'סי כהן וקרית מיכה.
בשנת 2018 פורסם כי חברת נתיבי איילון תשפץ את המעליות שבגשר ותתקין עליו אמצעי בקרה מתקדמים, כחלק מהסכמה שגובשה עם עיריית חולון לפיה אחרי העבודות תועבר תחזוקת הגשר לאחריותה של עיריית חולון.
בתחילת שנת 2019 חברת נתיבי איילון פרסמה מכרז להתקנת מעליות חדשות בגשר. המעליות החדשות יחוברו למוקד אבטחה ותותקן מצלמת אבטחה בכל אחת מהן, למניעת מעשי השחתה. השקת המעליות החדשות מתוכננת לתחילת שנת 2020. כמו כן, במהלך הרבעון השני של 2019, עיריית חולון צפויה לשפץ את הגשר.
באוגוסט 2019, הודיעה חברת נתיבי איילון שאף חברה לא נגשה אל המכרז, ושהשיפוץ יבוצע ישירות על ידה.
תנועת דרור ישראל
הפרלמנט של דרום אפריקה
הפרלמנט של דרום אפריקה הוא הרשות המחוקקת של מדינה זו. על פי חוקתה הנוכחית יש בו שני בתים – האספה הלאומית בת 400 מושבים והמועצה הלאומית של הפרובינציות בת 90 מושבים. מקום מושבו הוא בעיר קייפטאון.
מאז הקמתו בשנת 1910 עבר מבנה הפרלמנט שינויים רבים כתוצאה מן ההיסטוריה הסוערת של דרום אפריקה. משנת 1994 ואילך, בעקבות ביטול משטר האפרטהייד, משתתפים בבחירות לפרלמנט כל תושבי המדינה.
הפרלמנט הנוכחי, שנבחר במאי 2014, הוא ה-14 מאז הפיכת דרום אפריקה לרפובליקה ב-1961, ה-26 מאז שהוקם לראשונה והחמישי מאז ביטול משטר האפרטהייד.
תולדות הפרלמנט.
1910 עד 1961.
עם הקמת האיחוד של דרום אפריקה הוקם גם הפרלמנט, אשר כלל שני בתים - הסנאט ובית האספה (House of Assembly):
הרכב הפרלמנט השתנה מעת לעת בעקבות תיקונים בחוקה:
בשנת 1960 החליטו הבוחרים הלבנים במדינה במשאל עם על ניתוק הקשר של דרום אפריקה לכתר הבריטי והפיכתה לרפובליקה.
1961 עד 1984.
עם הפיכת דרום אפריקה לרפובליקה לא חלו שינויים בהרכב הפרלמנט, אך כאלו התרחשו מאוחר יותר:
1984 עד 1994.
בשנת 1984 נתקבלה חוקה חדשה לדרום אפריקה. במסגרתה הוענקה מחדש זכות בחירה לצבעוניים ולהודים במדינה. לכל אחת מהקבוצות הוקם בית נבחרים משלה, שהביאו את הפרלמנט להרכב של שלושה בתים. שני הבתים החדשים פעלו לפי כללים נפרדים:
תחת השיטה החדשה המשיכו השחורים במדינה להיות לא מיוצגים ונטולי זכות בחירה. לשיטה זו לא הייתה לגיטימציה גם בקרב הצבעוניים וההודים, שרבים מהם החרימו את הבחירות.
במשאל עם שנערך בשנת 1992 אישרו הבוחרים (לבנים בלבד) ברוב של 68.73 אחוזים רפורמה אשר הובילה לסיום משטר האפרטהייד. בשנה שלאחר מכן ביצע הפרלמנט התלת-בתי את אחת מפעולותיו האחרונות וקיבל חוקת-ביניים, אשר נכנסה לתוקפה ב-27 באפריל 1994 - המועד בו נערכו הבחירות החופשיות הראשונות במדינה.
1994 ואילך.
חוקת הביניים העניקה לראשונה זכות בחירה לגברים ונשים בני כל הגזעים, מגיל 18 ואילך. מבנה הפרלמנט השתנה והוא כלל שוב שני בתים - סנאט ואספה לאומית. הסנאט נקבע כבעל 90 מושבים - עשרה לכל אחת מהפרובינציות. האספה הלאומית הייתה לבעלת 400 מושבים, שנבחרו בבחירות ארציות (כלומר ללא מחוזות בחירה נפרדים) ויחסיות על בסיס רשימות מועמדים מפלגתיות.
בשנת 1997 נתקבלה חוקה קבועה למדינה, ובמסגרתה השתנה שמו של הסנאט למועצה הלאומית של הפרובינציות.
המפלגה הלאומית הייתה למפלגת הרוב בפרלמנט משנת 1948, ומכוח חוקי האפרטהייד היא שמרה על מעמדה זה בכל הפרלמנטים שנבחרו עד ביטולו של משטר זה. מאז הבחירות החופשיות הראשונות ב-1994 מהווה הקונגרס הלאומי האפריקני את מפלגת הרוב בפרלמנט.
מקום מושב הפרלמנט.