העלילה מספרת על אמא המוכרת את ילדתה הקטנה על מנת להגשים חלום. בהצגה משחקים אלון אופנהיים, דניאלה וירצר, אייל שכטר, תמרה ניר, מעיין נטסל, בהט קלצ'י ואיתמר שרון. בכל הצגה נוכח על הבמה צייר, שמתחיל לצייר כשההצגה מתחילה ומסיים לצייר שההצגה מסתיימת. הצייר מציג את הציור בפני הקהל עם השתחוויות השחקנים.
אסופי
זילברשטיין כתב, ביים והלחין את המוזיקה. ההצגה עלתה בתיאטרון תמונע ב-2014.
לאחר התכתבות של חצי שנה בצ'אט אישה נפרדת מחייה ובאה לגבר. היא פוגשת שניים.
שחקנים: אלון אופנהיים, אפרת כהן, איתמר שרון.
אמה מתעוררת
מחזה שכתב זילברשטיין, נבחר כאחד משניים על ידי ועדת יורודרם לשנת 2020.
מחפשת
זילברשטיין כתב והלחין. ההצגה עלתה ב-2018 בתיאטרון תמונע.
פואמה אורבנית לבמה. פצע מהעבר גורם לגיבורת המחזה לצאת למסע בחיפוש אחר מקומה בחיים ועל הבמה.
משחק ושירה: פזית נוני, בימוי: שפרה מילשטיין.
פרפרים בזריחה
הצגה של אנסמבל זָגוֹפַּ במסגרת תיאטרון הסמטה. זילברשטיין כתב, ביים והלחין את המוזיקה.
ההצגה הופיעה לראשונה ביוני 2019, במסגרת Jaffa fest, הפסטיבל הבינלאומי של תיאטרון גשר.
ההצגה שאלה שאלות סביב החופש.
אם תתקרבי
בשיתוף עם האגודה לטיפוח חברה ותרבות - מורשת יהודי תימן. זילברשטיין כתב, ביים והלחין את המוזיקה. עלתה לראשונה בפסטיבל תימנה, 2015.
מפגש טעון בין אב לבתו בתחנת רכבת בווינה, על סף כניסת השבת, אחרי שנים שלא נפגשו.
בהצגה שיחקו: שמעון סיאני ופזית נוני.
דאנקן קארס
דאנקן קארס (באנגלית: Duncan Carse 28 ביולי 1913 – 2 במאי 2004) היה חוקר ארצות ושחקן בריטי, שנודע בסקר שערך בג'ורג'יה הדרומית ובגילום הסוכן המיוחד דיק בארטון ברדיו BBC.
ילדות ונעורים.
ורנר דאנקן קארס נולד ב-28 ביולי 1913, בנו של הצייר א. דאנקן קארס. הוא למד בבית הספר שרבורן ובלוזאן, שווייץ.
דאנקן קארס וסילביה הרטפילד נישאו ב-1938. נולדו להם שתי בנות. עוד בן נולד לקארס מאשתו השנייה. בדצמבר 1962 נישא דאנקן קארס לאשתו השלישית, ונשה קמפ. הם התגוררו בפיטלוורת, מערב סאסקס, ונישואים אלה נמשכו עד מותו של קארס ב-2 במאי 2004.
מסעות חקר וגילוי ארצות.
קארס הצטרף לצי הסוחר והפליג אל האוקיינוס הדרומי על סיפון האונייה "דיסקברי II" בשנת 1933. כשעגנה האונייה בפורט סטנלי שבאיי פוקלנד, התוודע קארס אל המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, שהייתה בדרכה לאנטארקטיקה על היאכטה "פנולה". קארס קיבל אישור לעבור אל המשלחת, שם שירת כימאי וכאלחוטאי רדיו ועזר לצייד מחסני צידה בחצי האי האנטארקטי. קארס חזר לאנגליה בשנת 1937, וב-1939 קיבל את מדליית הקוטב מכסף עם פס אחד כהכרה בתפקיד שמילא במשלחת לארץ גרהאם.
אחרי מלחמת העולם השנייה, היה קארס נחוש בדעתו לחזור לחקר הדרום הרחוק. לפי הצעת החברה הגאוגרפית המלכותית ומכון סקוט לחקר הקוטב, החליט להתמקד באי התת-אנטארקטי ג'ורג'יה הדרומית. עבודתו השקדנית במהלך העשורים הבאים הקנתה לו מקום של כבוד בהיסטוריה של ג'ורג'יה הדרומית. הוא ארגן והנהיג את סקר ג'ורג'יה הדרומית בשנים 1957-1951, שסקר ותיעד חלק גדול מפנים האי. הר קארס ונקודת קארס קרויים על שמו. תוצאת הסקר המקיף של האי היא מפה טופוגרפית קלאסית, בקנה מידה של 1.200000, של האי ג'ורג'יה הדרומית, שמעודכנת מדי פעם אך לא הוחלפה באחרת מאז פרסם אותה לראשונה המנהל הבריטי לסקרי חוץ בשנת 1958. דין וחשבון מלא על ארבע משלחות הסקר לג'ורג'יה הדרומית בראשות דאנקן קארס נכתב על ידי הגאולוג על הסקרים של 1952-1951 ו-1954-1953.
בשנת 1961 החליט קארס להיעשות לרובינזון קרוזו בן ימינו, וחי כפרוש בחלק מבודד של ג'ורג'יה הדרומית. קארס בנה לו בית בדוקלוז הד על חופו הדרומי של האי, בכוונה לשהות שם למשך כל החורף. ואולם, במאי, שלושה חודשים לאחר תחילת הניסוי, הרס נחשול פתאומי את המחנה שלו. הוא הצליח להציל די ציוד לשרוד בתנאי החורף עד שהצליח ליצור קשר עם ספינה כעבור 116 ימים.
פס שני למדליית הקוטב הוענק לקארס בשנת 1982 על עמידתו בראש עבודת ההמשך של הסקר - המיפוי, שהיה בעל ערך ייחודי בתקופת מלחמת פוקלנד.
רדיו.
אחרי שובו מאנטארקטיקה, החל קארס לעבוד ברדיו בשירות השידור הבריטי. הוא היה מגיש וקריין משנת 1939 עד 1942, אז התגייס לצי המלכותי לשירות במלחמת העולם השנייה. אחרי תום המלחמה, חזר לרדיו, ובשנת 1949 זכה בתפקידו המפורסם ביותר: הוא היה קולו של הסוכן המיוחד דיק ברטון במשך 265 מתוך 711 הפרקים של סדרת הרדיו הפופולרית הזאת ברשת BBC. הוא התמיד בתפקיד זה עד צאתו לג'ורג'יה הדרומית בראש צוות הסקר בשנת 1951.
קארס היה שדרן רדיו עד אמצע שנות ה-80', ושותף להפקת סרטי תעודה של ה-BBC על ג'ורג'יה הדרומית ואנטארקטיקה.
קולנוע וטלוויזיה.
קארס עסק בתחומים שונים במדיה, הן כקריין/מנחה/פרשן והן בתחומי הכתיבה, המוזיקה והמשחק במהלך קרוב ל-50 שנות הקריירה שלו. מרשימת הפילמוגרפיה של BFI מסתבר שקארס השתמש בשם חלופי לעבודת הסאונד - ג'. יורק סקרלט.
בין השנים 1981 ל-1983 הנחה קארס שלוש סדרות של התוכנית "נוסעים בזמן" בערוץ BBC2. הסדרות הציגו סרטי ארכיון מראשית המאה ה-20, בהם סרטים שתיעדו משלחות לאנטארקטיקה וניסיונות ראשונים להעפיל על האברסט.
תמונות דיוקן של קארס.
מספר רב של תמונות של קארס ממשלחות שהשתתף בהן בשנים 1934 עד 1937 מוצגות עכשיו בארכיון מכון סקוט לחקר הקוטב.
השירות הבולאי של איי פוקלנד הוציא בולי דואר להנציח את חייו של קארס.
תצלום דיוקן אחד של קארס מאת הווארד קוסטר נמצא בגלריית הדיוקנאות הלאומית (לונדון).
פסלי ברונזה של קארס מאת הפסל ג'ון אדגר מוצגים באוספים ציבוריים במוזיאון של ג'ורג'יה הדרומית.
ארווין למברט
ארווין הרמן למברט (בגרמנית: Erwin Hermann Lambert; 7 בדצמבר 1909 - 15 באוקטובר 1976) היה פושע מלחמה נאצי, סתת במקצועו. היה חבר במפלגה הנאצית ובאס אס בעל דרגת אונטרשארפיהרר. הוא פיקח על הקמת תאי הגזים שנבנו במסגרת תוכנית T4 - אותנסיה בהרטהיים, זוננשטיין, ברנבורג והאדמר, ובהמשך על תאי הגזים בסוביבור ובטרבלינקה במהלך מבצע ריינהרד. הוא התמחה בייצור תאי גזים גדולים על מנת שיוכלו להיהרג בהם יותר אנשים מאשר במסגרת תוכנית T4 (האותנסיה) הנאצית.
ביוגרפיה.
למברט נולד ב-7 בדצמבר 1909 בשילדאו, עיירה קטנה ליד מוהלנבקר לנד. אביו נהרג במלחמת העולם הראשונה; לאביו החורג הייתה חברת בנייה בעיירת הולדתו. לאחר סיום בית הספר היסודי למברט נהיה לשוליה, תחילה של מנעולן, ולאחר מכן של סתת. לאחר שסיים את תקופת החניכה החל ללמוד בבית הספר למקצועות ענף הבנייה בברלין באמצע שנות העשרים ועבר את המבחנים לקבלת תפקיד של רב-סתת. הוא הועסק תמיד כסתת, ולאחר שהיה לרב-סתת, כמנהל צוות במספר חברות בנייה בברלין.
בשנת 1933, לאחר עליית היטלר לשלטון, הוא הצטרף למפלגה הנאצית, ותפקידו הראשון בה היה "אחראי בלוק" (בגרמנית: "בלוקלייטר") בשילדאו. בשלב זה למברט עדיין לא היה חבר באחד מן הארגונים הצבאיים-למחצה של המפלגה.
בסוף שנת 1939, אנשי תוכנית T4 - אותנסיה ניסו לגייס את למברט לעזרתם, לאחר שהתקבלה עליו המלצה מהמשרד המקומי של חזית העבודה הגרמנית. הוא קיבל את הצעתם בינואר 1940. הוא נשכר על ידם לתפקיד מנהל צוות הבנייה המפקח על שאר הפועלים; בתפקידו זה היה עליו לנסוע רבות ברחבי גרמניה והוא זכה לכינוי על כך.
תפקידו העיקרי היה לנהל את הבנייה שבוצעה במרכזי ההמתה של תוכנית האותנסיה, בעיקר בניית תאי הגזים והמשרפות. בעדותו טען שהוא רק הקים מספר קירות חוצצים והתקין דלתות, טענה שלא זכתה לאמון רב. מאחר שמרכזי הרצח בברנדנבורג ובגרפנק הוקמו לפני שלמברט הצטרף לתוכנית האותנסיה, הוא שובץ בהרטהיים, זוננשטיין, ברנבורג והאדמר כ"מומחה התוכנית לבניית תאי גזים".
לאחר סיום תוכנית T4, למברט סופח לתוכנית לובלין, שהייתה חלק ממבצע ריינהרד, לצורך עבודות בנייה שבמסגרתן הוקמו תאי הגזים במחנות סוביבור וטרבלינקה. בלובלין, למברט הצטרף לשורות האס אס. בתקופה זו, עבודתו הופרעה לעיתים קרובות לצורך עבודות בנייה נוספות בגרמניה ובאוסטריה שבאו לשרת את אקציה 14f13. בעזרתם של מתנדבים אוקראינים ואסירים יהודים מורשעים, למברט הקים תאי גזים קשיחים בסוביבור ובטרבלינקה: "בעזרת הידע המקצועי שלו על מתקני גז, למברט יכל לסיים בזריזות את כל העבודה על ביתן הגז הגדול [בטרבלינקה]".
במהלך עדותו במשפט סוביבור בהאגן בגרמניה (בו הנאשם העיקרי היה קורט בולנדר), שנמשך מ-6 בספטמבר 1965 עד 20 בדצמבר 1966, אמר למברט:
בנוסף, למברט ניהל את הבנייה במחנות נוספים סמוכים כגון מחנה הריכוז פוניאטובה. לפי העדויות, למברט דבק בתפקידו כמומחה לענייני בנייה ולא התעניין בתנאים שסבבו את מקום עבודתו. לפי דבריו של הניצול יעקב ויירניק, למברט נמנע מלראות גופות והתייחס לצוות הבנאים היהודים שלו באופן מקצועי:
עם סיומו של מבצע ריינהרד, למברט נשלח לטריאסטה, שם סייע לרצח העם היהודי על ידי הקמת משרפות במחנה ריזיירה די סן סאבה.
לאחר המלחמה, למברט נעצר ב-28 במרץ 1962. במשפט טרבלינקה, שנערך בשנת 1965, הוא הועמד לדין בפעם הראשונה ונידון לארבע שנות מאסר בגין עידודו וסיועו לרצח המוני של לפחות 300,000 איש. מאחר שריצה את זמן המאסר בעת שהמתין למשפט, הוא הורשה לצאת לחופשי. במשפט סוביבור בשנת 1966 הוא זוכה. בשני המשפטים הכחיש למברט שהיה מעורב בפעולות הרצח וטען שחשד שנעשה שימוש במבנים שעזר להקים לצורך רצח.
ארווין למברט נפטר ב-15 באוקטובר 1976.
מיתוס הארץ השטוחה