לטענת אהרוני לאורך שנים התעלמה ההסברה הישראלית משיח הפליטות המשותף לכמחצית מתושביה – הפליטים היהודים ממדינות ערב וצאצאיהם. מפליא אותה שהמדינה לא עשתה שימוש בעניין זה על מנת לקדם את ענייני ישראל בעולם וזאת אף על פי שבעיית הפליטים במזרח התיכון משמשת כלי ניגוח עיקרי בידי מבקרי ישראל. לדעת אהרוני, הרצון של האליטה האשכנזית השלטת בישראל לשמר את ההגמוניה בידה, מנע את הפצת שיח הפליטות של היהודים ממדינות ערב:את העלאת נושא עקירתם וסבלם של יהודי ארצות ערב. עקב המשך הרדיפות האנטי-ציוניות על ידי המשטרים הערבים- הפצת הנרטיב על הטיהור האתני- העקירה היהודית ההמונית מארצות ערב, היא תגובה הולמת. עדה אהרוני מנסה לרתום לטובת השגת פיוס או "סולחה" בין העם היהודי בישראל ובין עמי ערב. פעילות זאת באה לידי ביטוי בפורומים שהקימה – כמו ה" שהיא הקימה בשנת 1999 והוא נושא מרכזי בכל יצירותיה.
עדה אהרוני פעילה במסגרת כמה ארגונים של יהודי מצרים שנמנתה עם מייסדיהם: "האיגוד נביא דניאל", "הקונגרס העולמי של יהודי מצרים" ו"האגודה למחקר ולהפצת מורשת יהדות מצרים" ממנה קיבלה את עיטור ה-MERIT בשנת 1997 בניו-יורק.
סרט – רימון הסולחה והכבוד.
סרט בהפקתה של עדה אהרוני. הסרט מאיר את הצורך להגיע לשלום בין הישראלים והפלסטינים. הסרט מבוסס על הסיפור האישי של עקירתם של יהודי מצרים. אהרוני מצטטת את אלי ויזל מנאום הזכייה שלו בפרס נובל:"מי הוא אויב?", "האויב הוא סיפור שאינך יודע!" אהרוני אומרת לחברים הפלסטינים שלה שהיא הצליחה לספר את סיפור העקירה שלה בעוד שמיליון יהודים מארצות ערב עדיין לא הצליחו. בסרט היא מספרת לשכנים הפלסטינים שלה את סיפורה התקווה שבסוף הם יהיו חברים ולא אויבים. זהו גם סיפורה של "יציאת מצרים השנייה" של יהודי מצרים בחצי השני של המאה ה-20.
יצירותיה.
ראיונות בכלי התקשורת.
עדה אהרוני העניקה ראיונות רבים בכלי התקשורת בישראל ובעולם על מחקריה וספריה ועל עושר הספרות והתרבות בישראל. הראיון האחרון התקיים בקול ישראל על "יציאת מצרים השנייה", על ידי ד"ר יצחק נוי בתוכנית: "תרבות עולמית".
קישורים חיצוניים.
מתוך כתב העת "אפיריון" גיליון 103
Joel Beinin – "The Dispersion of Egyptian Jewry: culture, politics and the formation of a modern Diaspora", California University Press, Berkeley and LA, 1998 ,
אורורה (מטוס ריגול)
אורורה (באנגלית: Aurora) הוא כביכול מטוס ריגול של ארצות הברית, שקיומו לא אושר מעולם.
אודות המטוס.
המטוס הוא בעל מאפיינים של חללית, כלומר, בעל יכולת להמריא באופן רגיל משדה תעופה ולהגיע לקצה האטמוספירה, כמעט עד לחלל. בנוסף, הוא יכול להגיע למהירות של מאך 7, והוא בעל מבנה חמקני.
לא הרבה ידוע על המטוס ולא בטוח שהוא אכן קיים. הטענות לקיומו הועלו בשנות ה-90 המוקדמות בכלי תקשורת, והתבססו בעיקר על מספר תצפיות, ועל מדידות סייסמוגראפיות, אשר מסוגלות לאתר בומים על-קוליים. תצפיות מתארות את המטוס כמטוס בעל תצורת כנפי דלתא, ושני הגאי כיוון.
מקור השם "אורורה" הוא מאזכור שהופיע באחד מספרי התקציב של הממשל האמריקני, בו מוזכר תקציב גבוה עבור פרויקט המכונה בשם זה. התקציב הועבר לחיל האוויר האמריקאי. עם זאת, הממשל האמריקאי וחיל האוויר טוענים בנחישות שהמטוס אינו קיים, וששם הקוד "אורורה" מתייחס לפרויקט הרכש של המפציץ החמקני האמריקאי B-2, שבאותו זמן עדיין היה תחת מעטה סודיות.
המאמינים בקיומו של ה"אורורה", מתבססים על האמונה שבשלהי שנות השמונים החל הממשל האמריקאי לחפש מחליף למטוס הריגול SR-71 (הידוע בתור "הציפור השחורה"). מטוס זה החל להתיישן, ואכן הוצא משימוש בסוף שנות ה-80, ללא מחליף ידוע. חשיבות מטוס ה-SR-71 הייתה בכושר השגת המודיעין החזותי שלו, ונראה היה שמערכת הביטחון האמריקאית לא הייתה מוותרת בקלות רבה על מטוס בעל יכולות כה חשובות, אלא אם הוצע להם מטוס טוב ממנו, שיועד להחליפו. מטוס שכזה, כמובן, היה נשמר תחת מעטה סודיות, בשל חשיבותו האסטרטגית העצומה, והממשל האמריקאי היה מכחיש את קיומו, כפי שנהג בעבר להכחיש את קיומם של המפציץ החמקני B-2 ומטוס הקרב החמקני F-117.
הטיעונים הסותרים את קיומו של המטוס מתבססים על היעדר ראיות. מרבית התצפיות יכולות להיות תצפיות של כלי טיס ניסיוניים אחרים של הצבא האמריקאי, כאלו שעצם קיומם אינו מוטל בספק. כמו כן, לאחר סוף שנות השמונים, קוצץ תקציב הביטחון של ארצות הברית במידה משמעותית בשל סיום המלחמה הקרה. קיצוץ זה הוביל לצורך במטוסים זולים יותר, הן מבחינת התחזוקה והן מבחינת המחיר עצמו. מטוס מתקדם כדוגמת ה"אורורה", לא עומד באף אחת משתי דרישות אלו. ידוע על פרויקטים שאפתניים רבים של חיל האוויר האמריקאי שלא הפכו למציאות בגלל בעיות של תקציב, ואם פרויקט כדוגמת "אורורה" אכן התקיים, הוא היה ככל הנראה נקלע לבעיה דומה, ומתבטל. סיבה נוספת שבגללה סביר שהמטוס אינו קיים היא משום שבעקבות התפתחות הטכנולוגיה של מל"טים, מזל"טים, ולווייני ריגול, הצורך במטוס ריגול אסטרטגי ירדה במידה ניכרת. כמו כן, לאחר פירוק ברית המועצות וסיום המלחמה הקרה, הצורך במטוס ריגול אסטרטגי ירד במידה משמעותית.
לפי תצפיות, המטוס מונע באמצעות מנוע פיצוץ פעימות- טכנולוגיית הנעה מתקדמת ביותר, שככל הידוע, לא נמצאת בשימוש כלל, מלבד במספר אבות טיפוס נסיוניים. לפי תצפיות, אשר אחת מהן תועדה על ידי סטיבן דאגלס בשנת 1992, ליד אמרילו, טקסס, המטוס מותיר מאחוריו פס התעבות ייחודי, שבו יש "טבעות", הממוקמות במרחקים שווים זו מזו. סטיבן דאגלס מתאר את הרעש שהמטוס משמיע כ"שאגה פועמת, מוזרה...בדומה לרעש של מנוע רקטי, אך עמוק יותר, עם פולסים במרווחי זמן קבועים".
ולדימיר סרגייביץ' סולוביוב
ארנסט יוהאן פון בירון
ארנסט יוהאן פון בירון (בגרמנית: Ernst Johann von Bühren ברוסית: Эрнст Иоганн Бирон; 3 בדצמבר 1690 - 28 בדצמבר 1772) היה מדינאי רוסי ממוצא גרמני מאזור קורלנד. היה מאהב של אנה, קיסרית רוסיה ועוצר של איוואן השישי, קיסר רוסיה.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
הוא נולד במשפחה גרמנית שהתגוררה בדוכסות קורלנד וסמיגליה. נשלח ללימודים באוניברסיטת קניגסברג, אך לא סיים אותה. בשנת 1718 ניסה לקבל משרה בחצרה של אשתו של הנסיך אלכסיי ומשנכשל הוא הגיע לחצרה של אנה, הדוכסית האלמנה של קורלנד, והתקרב מאוד אליה. בשנת 1730 בהגעת אנה לכס קיסרית רוסיה, היא לקחה את בירון למוסקבה ובמהלך טקס ההכתרה מינתה אותו לתפקיד מפתח בחצר. באותה שנה הוא קיבל תואר רוזן ובשנת 1737 נבחר על ידי אספת אצילי קורלנד (תחת לחץ רוסי כבד) לדוכס קורלנד. אוגוסט השלישי, מלך פולין שהיה תלוי באימפריה רוסית נאלץ להסכים עם המינוי. בתקופת שלטונה של אנה, קיסרית רוסיה, שלט בירון בדוכסות מסנקט פטרבורג אך תוך שמירת האינטרסים הרוסיים.
תפקידו במדיניות הרוסית בתקופת אנה.
בהיסטוריוגרפיה הרוסית והסובייטית המסורתית מתואר בירון כאיש שגרם נזק אדיר לרוסיה. לפי תיאור זה הוא היה אדם אלים, ללא השכלה ומושחת. הוא הוצג כיוזם של השתלטות הגרמנים על השלטון באימפריה ויוזם הוצאות להורג רבות. בתקופת אנה היה השלטון המעשי במדינה בידי שרים ממוצא גרמני ככריסטופור מיניך, אנדריי אוסטרמן וארנסט בירון. מיניך ואוסטרמן התקדמו עוד בתקופת פיוטר הגדול והיה מאבק בלתי פוסק בינם לבין בירון, אבל ההשפעה המכרעת על הקיסרית הייתה בידי בירון. בירון אכן לא העריך את הרוסים, אך בהתאם לעדויות אובייקטיביות לא רצה להרגיז אותם והתייחס בכבוד למנהגים הרוסים, ואף השקיע מאמצים בלימוד השפה הרוסית. לא מעט פקידים ממוצא רוסי קודמו על ידו. בתקופת שלטונה של אנה אכן היו רדיפות על רקע פוליטי, אך בירון לא היה מעוניין בהם וככל הנראה לא היה היוזם.
לאור כל האמור לעיל קשה מאוד להעריך באופן אובייקטיבי את הפעילות שלו בתקופה זו. גם רעיון למנות אותו לעוצר לאחר פטירתה היה רעיון שהיוזמים שלו היו אצילים רוסים ולא גרמנים.
תקופת העוצר.
עם פטירת אנה ובהתאם לצוואה שלה הוא התמנה לעוצר. בתקופה זו הוא ניסה להיות פופולרי בקרב החברה הרוסית והשקיע רבות בענייני המדינה. אומנם החל מהימים הראשונים התגלו חילוקי דעות בינו לבין ההורים של הקיסר הצעיר. תוך זמן קצר התברר שקיים קשר שמטרתו להחליף את בירון בהורי הקיסר בתור עוצר. בירון פנה לסנאט, מועצת השרים ונציגי הצבא. כולם תמכו בבירון. בינתיים, האויב הוותיק של בירון, כריסטופור מיניך החל לפעול בתמיכת אימו של הקיסר. ב-9 בנובמבר 1740 בירון ואשתו נעצרו. בירון הואשם בקבלת מתנות מהקיסרית, אי-שמירה על בריאותה, השתלטות על תפקיד עוצר, רצון לקבל את כס האימפריה וכו'. ב-18 באפריל 1741 בית המשפט החליט על הוצאתו להורג. בהתאם לצו של העוצרת החדשה, אנה לאופולדובנה, עונש זה הומר למעצר ממושך.
נפילתו מהשלטון וערוב ימיו.
עם תחילת שלטונה של יליזבטה, קיסרית רוסיה הוא שוחרר ממעצר והועבר לירוסלבל. הוא כתב לקיסרית מספר מכתבים בהם ציין שהואשם ללא סיבה ממשית. פיוטר השלישי החזיר אותו לסנקט פטרבורג תוך החזרת תארים ועיטורים אך לא החזיר לו את השליטה בדוכסות. יקטרינה הגדולה החזירה אותו לכס הדוכס. בירון התחייב לתת לצבא רוסי מעבר חופשי בשטחי הדוכסית, לא לחתום על בריתות עם אויבי רוסיה ולאפשר בניית כנסיות אורתודוקסיות בדוכסות. תנאים אלו גרמו להתמרמרות גדולה בקרב אצילי הדוכסות. כתוצאה מכך, הוא ויתר על כס הדוכס לטובת בנו.
תוך זמן קצר הוא נפטר והוטמן בילגבה.
ממלכת דנמרק