רבי דוד התכתב עם רבים מרבני דורו ביניהם, מהר"ץ חיות, היעב"ץ, בעל הפני יהושע, רבי שמואל לניאדו, רבי רפאל שלמה לניאדו, רבי יעקב שאול ועוד. בבואו להאג להשיא את ביתו, נפגש עם החיד"א.
ביתו היווה מקום לשלוחי ארץ ישראל הרבים.
נפטר בגיל מבוגר מאוד באמסטרדם.
בפולמוס שבת החתונה.
מעשה אירע בקהילת פיזה (בערך בשנת תצ"ה) אשר לכבוד עליה לתורה לחתן הביאו חזן מיוחד, בעת הקריאה העלו את החתן כחלק משבעה קרואים, החזן שתק ולא אמר דבר מפני שראה שהמרא דאתרא רבי אליעזר סופינו שתק, לאחר השבת שאל לרבי דוד (בן אברהם) מילדולה האם נהג כשורה, רדב"א ענה לו ששגו בדין, רבי דוד ביקש את עזרת גיסו רבי רפאל מלדולה ואף הוא כתב תשובה בנושא, כששמע רבי אליעזר סופינו על תשובתו חלק על דבריו בחריפות ופסק שהדין עם הציבור.
לאחר שתשובות רדב"א ורבי רפאל מילדולה נדפסו בשו"ת מים רבים, רבי אליעזר כתב קונטרס ובו תגובות לדבריהם ושלחו להדפסה באמשטרדם, כנראה מפני דלותו של המחבר לקח להדפסה זמן רב, והיא נגמרה רק לאחר שלוש שנים, בדרך פלא נודע למשפחת מילדולה על ההדפסה ובטרם הגיעו הקונט' לליוורנו הוחרמו הקונטרסים על ידי הבית דין על סמך פסקו של רבי אריה ליב לבנשטם, לאחר תקופה הקונטרסים נשרפו כליל.
רבי דוד בן רבי רפאל מלדולה אסף תשובות מרבני דורו אשר הסכימו עם פסק אביו ותכנן להדפיסם, לפני הדפסת דברי רבי דוד ושאר הרבנים, החליט רבי אליעזר לעלות לארץ, ולהתיישב בירושלים.
הלמאיוגרה
הלמאיוגרה (בהונגרית: Halmajugra) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
הכפר הוקם בשנת 1950 על ידי איחוד שני כפרים, ג'נג'שהלמאי (Gyöngyöshalmaj) והוושוגרה (Hevesugra)
האזור כולו היה מיושב כבר מהמאה ה-13 והיה מיושב לסירוגין עד ימינו.
יהודי ג'נג'שהלמאי.
יהודים חיו בג'נג'שהלמאי במאה ה-18 ובמאה ה-19. ובשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
יהודי הוושוגרה.
יהודים חיו בהוושוגרה במאה ה-18 ובמאה ה-19. ובשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
סלסט (זמרת)
סלסט אפיפני וייט (באנגלית: Celeste Epiphany Waite; נולדה ב-5 במאי 1994), הידועה בשם סלסט, היא זמרת ופזמונאית אמריקאית-בריטית.
ביוגרפיה ופעילות.
סלסט אפיפני וייט נולדה בקולבר סיטי שבקליפורניה ב-5 במאי 1994 לאם אנגלייה ולאב ג'מייקני. לאחר פרידת הוריה, עברה סלסט לממלכה המאוחדת. כשהייתה סלסט בת 16, אביה נפטר מסרטן הריאות בגיל 49.
סלסט החלה את דרכה בשנת 2014 במתן שירה למפיקים כגון אביצ'י, טיקס ו-Real Lies, תוך כדי שהיא גם פרסמה תוכן עצמי ב-SoundCloud. היא הוציאה את סינגל הבכורה שלה "Daydreaming" תחת חברת התקליטים של לילי אלן, Bank Holiday Records, באוקטובר 2016.
בשנת 2020 הוציאה את הסינגל "Stop This Flame". באותה שנה זכתה בפרס הכוכב העולה בפרסי המוזיקה הבריטית. אלבום הבכורה שלה, Not Your Muse, יצא בשנת 2021 והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי. באותה שנה, סלסט הייתה גם מועמדת לפרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר עם השיר "Hear My Voice" מתוך הסרט "משפט השבעה משיקגו".
תומאס קלפ
תומאס סאוויג קלפ (באנגלית: Thomas Savig Kleppe; 1 ביולי 1919 – 2 במרץ 2007) היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, שייצג את מחוז הקונגרס השני של מדינת דקוטה הצפונית בבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'רלד פורד. בנוסף ניהל את הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית בין השנים 1971–1975.
ביוגרפיה.
קלפ נולד ב-1 ביולי 1919 בקינטאייר (Kintyre) שבדקוטה הצפונית, בנם של לארס א. קלפ ואשתו האנה סאוויג קלפ. בשנת 1936 השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון ואלי סיטי השוכן בעיירה בעלת שם זהה בדקוטה הצפונית. את לימודיו הגבוהים השלים באוניברסיטת המדינה ואלי סיטי. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת קלפ בדרגת קצין-משנה (Warrant officer) מ-1942 עד 1946. בשנים 1950–1954 היה קלפ ראש עיריית ביסמרק, עיר הבירה של דקוטה הצפונית. הוא היה ראש העיר הצעיר ביותר בהיסטוריה של העיר. בין השנים 1946–1964 היה נשיא וגזבר חברת חותם הזהב (Gold Seal Company).
בבחירות 1964 היה קלפ מועמד המפלגה הרפובליקנית לייצוג דקוטה הצפונית בסנאט של ארצות הברית, אך הפסיד לסנאטור הדמוקרטי המכהן קוונטין בורדיק . בבחירות האמצע של 1966 נבחר לקונגרס ה-91 של ארצות הברית כנציג מחוז הקונגרס השני של דקוטה הצפונית בבית הנבחרים האמריקאי, ובבחירות 1968 נבחר מחדש לקונגרס ה-92. קלפ הצביע בעד חוק זכויות האזרח משנת 1968. בשנת 1970 פרש מבית הנבחרים והעמיד את עצמו פעם נוספת לסנאט של ארצות הברית, אך הפסיד בשנית לסנאטור בורדיק בפער ניכר.
אחרי שעזב את הקונגרס של ארצות הברית הצטרף לממשל הנשיא ריצ'רד ניקסון, ונבחר בידו לנהל את הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית, ובהמשך כיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית תחת הנשיא ג'רלד פורד. בעת שירותו במחלקת הפנים של ארצות הברית היה קלאפ העותר בתיק "Kleppe v. New Mexico", בו קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית כי לקונגרס ישנה "הסמכות להגן על חיות הבר על אדמות נחלת הכלל, חרף חוקי המדינה".
רעייתו הראשונה, פרידה ק. קלפ, נפטרה בשנת 1957. קלפ נישא לגלנדורה לואו גומף ב-18 בדצמבר 1958.לקלפ שני ילדים מנישואיו הראשונים ושתי בנות מנישואיו השניים. הוא התגורר בביסמרק שבמדינת הולדתו. ב-2 במרץ נפטר קלפ לאחר מאבק במחלת אלצהיימר בבת'סדה שבמרילנד. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
בירגרברויקלר
הבּירגֶרבְּרוֹיְקֶלֶר (בגרמנית: Bürgerbräukeller, נהגה בקירוב: בירגרברויקלר; מילולית: "מרתף מבשלת בירה של האזרחים") היה אולם בירה גדול בעיר מינכן שבגרמניה. הוא נפתח בשנת 1885. הוא היה אחד מאולמות הבירה הגדולים ביותר של חברת בירגרליכס בראוהאוס (Bürgerliches Brauhaus). לאחר שהתמזגה החברה עם חברת לוונברוי (Löwenbräu) בשנת 1921 הועבר האולם לבעלות חברה זו.
הבירגרברויקלר היה המקום בו ביצע אדולף היטלר את הפוטש בנובמבר 1923. בשנת 1939 הייתה זו זירת ההתנקשות בחייהם של היטלר ומנהיגים נאצים אחרים בידי גאורג אלזר. המרתף שרד הפצצות אוויריות במלחמת העולם השנייה.
הבירגרברויקלר נהרס בשנת 1979, ומתחם התרבות והאופרה גאשטייג נבנה באתר.
מיקום.
הבירגרברויקלר היה ממוקם במחוז היידהאוזן (Haidhausen) של מינכן, בצד המזרחי של נהר איזר (Isar). הכניסה הייתה מרחוב רוזנהיימר, עם גישה אחורית מרחוב קלר. מאז 1980, האתר עבר פיתוח מחדש ונבנה בו מרכז התרבות גאשטייג, מלון הילטון מינכן ומטה איגוד היוצרים הגרמני GEMA.
היסטוריה.
במאה ה-16 היו מבשלות בירה בבוואריה אוספות את חביות הבירה לקראת סוף עונת הבירה ומחזיקות אותן במרתפים שפותחו במיוחד לקראת הקיץ. עד המאה ה-18 גילו מבשלות הבירה שהן יכולות להרוויח יותר אם יפתחו את המרתפים בעלי הגינה בפני הציבור ויגישו את הבירה במקום. במאה ה-20, היו בירגרברויקלר גם מרתף וגם גן בירה, וכן אולם גדול לפעילויות מקורות.
האולם המלבני הגדול יכול היה להכיל עד 3,000 איש, אם כי פחות מכך בישיבה ליד שולחנות אוכל. עמודים משני צידי המסדרון תמכו בגלריות צרות ובגג. הקירות נושאי העומסים והעמודים הפנימיים עם עיטורים קלאסיים היו עשויים מלבנים מטויחות. התקרה הייתה מטויחת ודקורטיבית, מחולקת למפרצים עם שלוש שורות של נברשות, וקורות פלדה נסתרות התומכות במבנה גג העץ.
הקשרים נאציים.
בשנים 1920 עד 1923 היה הבירגרברויקלר אחד ממקומות ההתכנסות המרכזיים של המפלגה הנאצית. שם, ב-8 בנובמבר 1923, ביצע אדולף היטלר את הפוטש במרתף הבירה. לאחר שתפס את השלטון בשנת 1933, הנציח היטלר כל יום שנה ל-8 בנובמבר בפנייה ל"אלטה קמפפר" (Alte Kämpfer, ה"לוחמים הוותיקים") באולם הגדול של הבירגרברויקלר. למחרת נערך שחזור הצעדה ברחובות מינכן מבירגרברויקלר לקניגספלאץ. האירוע הגיע לשיאו בטקס בפלדהרנהלה לכבוד 16 'חללי הדם' של הפוטש במרתף הבירה.
ב-8 בנובמבר 1939, פצצת זמן שהוסתרה בתוך עמוד בבירגרברויקלר הייתה אמורה להתפוצץ במהלך נאום היטלר לזכר הפוטש של 1923. הפצצה התפוצצה, הרגה שמונה בני אדם ופצעה 57, אך היטלר, שקיצר את נאומו ועזב דקות ספורות קודם לכן, לא נפגע. מניח הפצצה, גאורג אלזר, נעצר, נכלא למשך חמש וחצי שנים, והוצא להורג זמן קצר לפני תום המלחמה.
הבניין ספג נזקים מבניים קשים מהפצצה של אלזר, ובשנים שלאחר מכן, 1940–1943, התקיימו אספות מרתף הבירה בלוונברויקלר (Löwenbräukeller) שבשטיגלמאיירפלאץ (Stiglmaierplatz), ובשנת 1944 בבניין כתר הקרקס.
במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר ניסיון ההתנקשות בהיטלר ב-8 בנובמבר 1939 החלו תיקונים בבירגרברויקלר מתוך כוונה לתקן את הבניין ולהשיבו למצבו המקורי. בשל המחסור בחומרים, העבודה מעולם לא הושלמה. במהלך ההפצצה האווירית של בעלות הברית על מינכן, פגעה פצצה באולם בו אירע הפיצוץ בשנת 1939, אך לא התפוצצה.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
כאשר כוחות אמריקאים נכנסו למינכן ב-30 באפריל 1945, מצאה דיוויזיית חיל הרגלים ה-42 'קשת בענן' את הבירגרברויקלר מלוכלך, חסר שימוש, ובו ערימות של רישומי המפלגה הנאצית.
הבירגרברויקלר שימש כמועדון הצלב האדום האמריקאי החל מסוף 1945 והפך למועדון לאנשי יחידות השירותים המיוחדים בספטמבר 1947. 1,700 אנשי יחידות אלה עשו שימוש במתקנים השונים של המועדון מדי יום. היה זה אחד מתשעת מועדוני השירות באזור הצבאי של מינכן.