על פי ארגון המטאורולוגיה העולמי ניתן לסווג תופעות מזג אוויר קיצוני לשתי קבוצות - מזג אוויר קיצוני כללי ומזג אוויר קיצוני מקומי. סופות רוח אירופאיות והתופעות המתלוות אליהן נוצרות על פני אזורים גאוגרפיים רחבים. התרחשויות אלו מסווגות כ"מזג אוויר קיצוני כללי". התפרצויות רוח וסופות טורנדו נחשבות לתופעות מזג אוויר מקומיות יותר ולכן יש להן השפעה גאוגרפית מוגבלת יותר. הסוגים הללו של תופעות מזג אוויר מסווגות "מזג אוויר קיצוני מקומי".
אוטו אדם
אוטו אדם (מקודם קוהן - הגרסה ההונגרית-אוסטרית לכהן, בהונגרית: Ádám Ottó; קלוז', 17 באוקטובר 1928 – בודפשט, 9 באפריל 2010) היה במאי תיאטרון ובמאי קולנוע יהודי-הונגרי, מנהל תיאטרון, מרצה, זוכה פרס האמן המצטיין, פרס האמן הדגול, "פרס מרי יאסאי" (הפרס הגבוה בהונגריה לאמנות הבמה) ופרס קושוט (פרס המקביל בהונגריה לפרס ישראל), פרופסור אמריטוס.
ביוגרפיה.
אוטו אדם נולד במשפחה יהודית שמרנית כבנם של דיולה קוהן ושל אירן יעקוּּבר בשם ז'יגמונד קוהן (כהן). בשנת 1944, הוא ומשפחתו גורשו למחנה הריכוז ברגן בלזן. אוטו הצליח לשרוד ולאחר שחזר להונגריה, למד פסיכולוגיה כסטודנט בפקולטה למדעי הרוח בקלוז'-נאפוקה. לאחר מכן עבר לאוניברסיטה ללימודי רפואה. כעבור שנתיים נסע לבודפשט והתקבל לאוניברסיטה לאמנויות התאטרון והקולנוע. הוא סיים ב-1952 עם תואר בבימוי. בסיום לימודיו קיבל חוזה מתיאטרון מדאץ' (על שם הסופר ומחזאי אימרה מדאץ'). בשנת 1953 הפך לבמאי הראשי של התיאטרון הלאומי של סגד. משנת 1956 כיהן שוב כבמאי תיאטרון מאדץ', לימים הבמאי הראשי שלו ומ-1972 עד 1989, עד לפרישתו, היה מנכ"ל התיאטרון. הוא לימד באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע מאז 1959. משנת 1964 היה סגן הרקטור. משנים 2000 היה פרופסור אמריטוס. ב-8 בנובמבר 2012 נחשף לוח זיכרון בביתו דאז ברחוב גאלאמב 4 ברובע 5 בבודפשט. הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי פרקשרט, שם נפרדו ממנו שחקנים ובמאים רבים. אשתו הייתה מאריה קלמאר. ילדיהם הם אגנש אדם (1952) וג'רג' אדם (1955), כלתו רחל אדם ונכדתו אסתר אדם.
יצירתו.
אוטו אדם ביטא את האידיאלים של ההומניזם הבורגני באמצעות ריאליזם לירי, פסיכולוגי. הוא ראה את הגילוי והטיפוח של מסורות דרמטיות הונגריות כמשימה החיונית שלו. הדרמות של הסופר ומחזאי (ורופא) לאסלו נמט מילאו תפקיד מרכזי ביצירתו.
הפקות התיאטרון שלו.
מספר הצגות הבכורה שלו הרשומות במאגר התיאטרון : 97
מרכז תאילנד
אזור מרכז תאילנד (בתאית: ภาคกลางของประเทศไทย), המכונה גם סיאם, הוא אחד מהאזורים הגאוגרפיים של מדינת תאילנד המשתרע לאורך המישור הרחב שבו עובר נהר הצ'או פראיה. רכס הרי פטצ'בון מפריד בין אזור זה לאזור צפון-מזרח תאילנד (איסאן). רכס הרי הטנאסרים מפריד בין אזור זה לבין מיאנמר שנמצאת מערבית לו. רכס הרי פי פאן נאם תוחם אזור זה מצפון.
בין המאה ה-14 למאה ה-18 היווה אזור מרכז תאילנד את לב ליבה של ממלכת אַיוּתַּאיָה (המכונה לעיתים רבות רק "סיאם"), והוא עד היום מהווה את האזור הדומיננטי ביותר של תאילנד, בו נמצאת הבירה בנגקוק, וזהו האזור המאוכלס ביותר במדינה.
אזור מרכז תאילנד מורכב מ-25 מחוזות, ואזור המטרופולין של בנגקוק.
פסגת אדינבורו
פסגת אדינבורו (באנגלית: Edinburgh Peak) היא ההר בגבוה ביותר באי גוף, בארכיפלג טריסטן דה קונה, המהווה חלק מהטריטוריה הבריטית של "סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה". שבדרום האוקיינוס האטלנטי.
גובהה של הפסגה 902 מטרים מעל פני הים.
הפסגה היא הנקודה הגבוהה ביותר של הרכס העובר דרך מרכזו של האי בכיוון צפון-מערב - דרום-מזרח.
בסמוך מדרום לפסגה מצוייה פסגת אקספדישן (Expedition Peak), הנמוכה במעט.
פסגת אדינבורו היא הר געש רדום שהתפרץ לאחרונה לפני כ -2,400 שנה.
נעימת הנושא של האחים סופר מריו
נעימת הנושא של האחים סופר מריו היא נעימת נושא מוזיקלית שהושמעה במקור בשלב הראשון של משחק הווידאו משנת 1985 "האחים סופר מריו". זו אחת משש נעימות נושא שהלחין עבור המשחק מעצב הסאונד של נינטנדו, קוג'י קונדו, שלדבריו זו הייתה נעימת הנושא שהייתה הכי קשה להלחנה עבורו.
לאורך השנים נעימת הנושא המשיכה לשמש במשחקים נוספים בסדרת משחקי הווידאו של מריו בקונסולות משחקי הווידאו השונות של נינטנדו. נעימת הנושא של האחים סופר מריו נחשבת לאחת ממנגינות משחקי הווידאו המפורסמות ביותר בכל הזמנים.
נעימת הנושא נוצרה עם מקצב קליפסו במפתח דו מז'ור.
שבתי ליפשיץ
הרב שבתי ליפשיץ (ה'תר"ה – כ' באדר ב' ה'תרפ"ט, 1929) היה ראש בית דין בקהילת אורשיווא ומחבר ספרים רבים, נודע בעיקר בעד ספרו "סגולות ישראל".
ביוגרפיה.
נולד ברוהאטין שבגליציה לרב יעקב יצחק (בנו של רבי שבתי ליפשיץ מרוהאטין), משם ברח כדי להימלט מפני פחד הצבא שהיה מרחף עליו, והגיע ליולניצה הקרובה לאורשיווא שבהרי הקרפטים. בשנת ה'תרכ"ה התמנה לכהן כדומ"ץ ביולניצה, תפקיד שמילא משך 42 שנים עד שנת ה'תרס"ז. אחר כך התמנה לכהן כראב"ד באורשיווא, תפקיד שמילא עד פטירתו.
נפטר בגיל 84
חיים אישיים.
נשא לאישה את הרבנית העניא מאליא, שעסקה בפרנסה כדי לאפשר לבעלה לעסוק בתורה. היא נפטרה בי"א בטבת, ה'תרפ"ה.
רונלד נוקס
רונלד ארבת'נוט נוקס (Ronald Arbuthnott Knox; 17 בפברואר 1888 – 24 באוגוסט 1957) היה כומר קתולי, תאולוג, סופר, ושדרן רדיו אנגלי. נוקס התחנך באיטון קולג', ואחר כך בבייליול קולג' באוניברסיטת אוקספורד, שם יצאו לו מוניטין כחוקר בתחום הלימודים הקלאסיים. הוא הוסמך ככומר של הכנסייה האנגלית ב־1912. הוא היה עמית בטריניטי קולג', אוקספורד ושימש שם ככומר, עד שהתפטר מתפקידים אלה לאחר שהמיר את דתו לקתוליות ב־1917. בשנת 1918 הוסמך נוקס ככומר קתולי, והמשיך בעבודתו המדעית והספרותית.
בין השנים 1926 ל־1939 שימש נוקס ככומר הקתולי של אוניברסיטת אוקספורד. שם השלים את "ביבליית נוקס", תרגום חדש לאנגלית של הוולגטה הלטינית, שהיה בשימוש בטקסים קתוליים במהלך שנות ה־60 וה־70. בשנת 1951 העניק האפיפיור פיוס השנים עשר לנוקס את התואר "protonotarius apostolicus," אשר זיכה את נוקס לקידומת הכבוד "מונסיניור".
נוקס פרסם בהרחבה בנושאים דתיים, פילוסופיים, וספרותיים. כמו כן חיבר כמה ספרי בלש שזכו להצלחה. בין היתר, הוא ידוע בשל "עשרת הדיברות" שלו לסיפורי בלשים, שביקשו לאפיין צורה של ספרות בלש שבה יוכל הקורא להשתתף בניסיון לפצח את התעלומה לפני שהבלש הבדיוני יחשוף אותה.
ראשית חייו וחינוכו.
רונלד נוקס נולד למשפחה אנגליקנית בקיבוורת', לסטרשייר, אנגליה. אביו היה הכומר אדמונד ארבת'נוט נוקס, שלימים הפך לבישוף של מנצ'סטר בכנסייה האנגליקנית, והיה צאצא של הוויקונט השמיני מארבת'נוט .
נוקס התחנך בבית הספר איטון האוס בלונדון ובבית הספר סאמר פילדס באוקספורד. לאחר מכן למד באיטון קולג', שם זכה במלגה הגבוהה ביותר בשנת 1900. בגיל 17, נשבע באופן פרטי שבועת התנזרות לכל החיים.
נוקס המשיך לבייליול קולג', אוקספורד, שם זכה במלגה הגבוהה ביותר בלימודים קלאסיים ב־1905. ב־1908 זכה במלגות קרייבן, הרטפורד ואירלנד, וכן בפרס גייספורד לחיבור שירה ביוונית עתיקה. הוא זכה בפרס הרקטור לחיבור שירה בלטינית בשנת 1910, ונבחר לעמית בטריניטי קולג', אוקספורד .
נוקס, שהתעניין באנגלו־קתוליות, הפך לחבר מפתח ב"חוג" האופנתי של מוריס צ'יילד. במהלך שנת השבתון שלו (1910) קיבל נוקס משרה של מורה פרטי לשפות הקלאסיות להרולד מקמילן, אחיו של חבר מאיטון, ולימים ראש ממשלת בריטניה. לימים, אמו של מקמילן, נלי, פיטרה את נוקס לאחר שגילתה שהוא אנגלו־קתולי.
בכנסייה האנגליקנית.
נוקס הוסמך ככומר אנגליקני ב־1912 ומונה לכומר של טריניטי קולג'. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת במודיעין הצבאי של הצבא הבריטי. בשנת 1915 הזמין סיריל אלינגטון, מנהל בית הספר שרוזברי, את נוקס להצטרף לצוות המורים. את כהונתו של נוקס בשרוזברי זכרו שנים ארוכות כמסורה ומבדרת כאחד.
המרת דת וכהונה ככומר קתולי.
ב־1917 המיר נוקס את דתו לקתוליות והתפטר מתפקיד הכומר האנגליקני, מה שגרם לאביו לנשל אותו מצוואתו. בשנת 1918 הוסמך נוקס ככומר קתולי, ובשנת 1919 הצטרף לסגל מכללת אדמונד הקדוש בוור, הרטפורדשייר, ונשאר שם עד 1926. נוקס תיאר את המסע הרוחני שלו בחיבור "A Spiritual Aeneid", שפורסם על ידי Longmans ב־1918. נוקס הצהיר כי המרת הדת שלו הושפעה בחלקה מג"ק צ'סטרטון, שהיה אנגלו־קתולי באותה תקופה, אך עדיין לא קתולי. ב־1922, צ'סטרטון המיר את דתו לקתוליות ואמר שנוקס השפיע על החלטתו.
נוקס כתב ושידר על נצרות ונושאים אחרים. בשנת 1929 ניסח נוקס כללים לסיפורי בלשים בצורת עשרה דיברות. הוא היה אחד ממייסדי מועדון הבילוש וחיבר כמה יצירות ספרות בלשיות, כולל חמישה רומנים וסיפור קצר ובהם דמות בשם מיילס בְּרֶדוֹן, המועסק כחוקר פרטי בחברת ביטוח בשם Indescribable ("בל תתואר").
בשנת 1936, בהנחיית הממונים עליו בכנסייה, החל נוקס לתרגם מחדש את הביבליה מלטינית לאנגלית תוך שימוש במקורות עבריים ויווניים. כאשר מת צ'סטרטון ב־1936, נשא נוקס הספד במעמד מיסת הרקוויאם שלו בקתדרלת וסטמינסטר.