ניסוח המגילה הוטל על ועידה מיוחדת אשר הורכבה מראשי כל המדינות החברות אז, נציגים מכל הפרלמנטים באיחוד (כולל הפרלמנט האירופי) ונציג אחד מן הנציבות. הוועידה סיימה לנסח את המגילה תוך כשנה והיא אושרה לאחר מכן על-ידי המועצה האירופית בביאריץ בצרפת באוקטובר 2000. היא הוכרזה באופן סופי ב-7 בדצמבר 2000. יתרה מזו, המגילה לזכויות יסוד עבור האיחוד האירופי אושרה על-ידי שלושת המוסדות הפוליטיים של האיחוד האירופי: הפרלמנט, מועצת השרים והנציבות. הם "הצהירו באופן חגיגי" על מחויבותם למגילה.
בנוסף לזכויות האדם הקלאסיות המעוגנות גם בהצהרת האוניברסלית של זכויות האדם מ־1948 ובאמנה האירופית בדבר זכויות אדם וחירויות יסוד, ניתן למצוא גם זכויות בתחום הביו-אתיקה (לדוגמה: האיסור על שיבוט גנטי של בני אדם), זכויות סוציאליות של עובדים והזכות לממשל תקין. אף על האישור וההצהרה של מוסדות האיחוד, קיבלה המגילה מעמד משפטי רשמי באופן סופי רק עם אימוץ אמנת ליסבון ב-2008 (על אף העובדה כי החלק העוסק בזכויות האזרח האירופי היה קיים עוד לפני כן). לפני כן, אינדיבידואלים לא יכלו להסתמך על מגילה זו בתביעות נגד מוסדות האיחוד בבית הדין לצדק. עם אימוץ אמנת ליסבון, בה הוטמעה מגילת זכויות היסוד לתוך אמנת האיחוד האירופי, מצב זה השתנה ונקבע כי יהיה לה אותו מעמד משפטי כמו זה שיש לאמנות המכוננות. אמנת ליסבון, אשר נבנתה על חורבות אמנת החוקה האירופית, קבעה בנוסף שעל האיחוד האירופי להצטרף לאמנה האירופית לזכויות אדם. הצטרפות זו, עשויה להביא לשינוי משמעותי במשטר זכויות האדם של האיחוד האירופי. נוסף על כך, היא תאפשר לאינדיבידואלים בפעם הראשונה לתקוף חוקים והחלטות של האיחוד האירופי בבית משפט שאינו בית הדין לצדק של האיחוד האירופי, אלא בבית הדין האירופי לזכויות אדם אשר נמצא בשטרסבורג, צרפת. היא עלולה גם ליצור מצב בו בית הדין לזכויות אדם "יהפוך" החלטה של בית הדין לצדק, או יפסוק בניגוד להחלטה כזו, מה שעלול לערער את ההיררכיה המשפטית והסדר שהיה קיים עד כה באיחוד האירופי.
הכרת בית הדין האירופי בכך שקיימת מגילה בלתי כתובה של זכויות יסוד, המהווה חלק ממשפט האיחוד האירופי, נבעה במידה רבה מהאתגר שהציב בפניו בית המשפט החוקתי הגרמני בראשית שנות ה-70: עמדת העותרים במקרה מסוים הייתה כי שיטת ההפקדות לקבל רישיון ייצוא של הקהילה סתרה את הזכות לחופש העיסוק, חופש כלכלי ועיקרון המידתיות אשר מעוגנים בחוקה הגרמנית. בית המשפט החוקתי של גרמניה גם ציין בזמנו את העובדה כי פרלמנט האיחוד האירופי לא נבחר בצורה דמוקרטית ואין לו מגילה של זכויות אדם. לכן, לא ניתן לדעת האם זכויות האדם שבית הדין האירופי דן בהן עומדות בסטנדרטים של חוקת גרמניה.
המקור למגילה זו נמצא במורשות החוקתיות של המדינות החברות ובאמנה האירופית לזכויות אדם, אשר המדינות היו חתומות עליה, ולא האיחוד עצמו. חייב להתקיים דיאלוג מסוים בין בית הדין של האיחוד האירופי לבין בית הדין האירופי לזכויות אדם שיאפשר את הפעילות ההרמונית של שתי המערכות המשפטיות שהם אמונים עליהן. האיחוד למעשה מבטיח חופש תנועה של אנשים, סחורות, שירותים והון בין כל מדינות האיחוד, והוא הנהיג מדיניות משותפת בתחום החקלאות, דייג, תחבורה סחר חוץ, תחרות ופיתוח אזורי. האיחוד יצר מטבע משותף אשר אומץ עד כה ב-19 ממדינות האיחוד ואף פיתח תפקיד בתחום מדיניות החוץ המקנה לו את היכולת לייצג את מדינות האיחוד בארגון הסחר העולמי, במפגשי ה-G7 ובמידה מסוימת גם באו"ם. בתחומים רבים נוספים, הוא בעל סמכויות להוביל יוזמות מדיניות וחקיקה, לפעמים במקביל למדינות החברות, כמו תחומים חברתיים ומדיניות רווחה, זכויות עובדים, זכויות נשים, חינוך והשכלה, איכות הסביבה, מחקר ופיתוח טכנולוגי וכדומה. ההמשכיות המתמדת של תהליך האינטגרציה האירופית ניכרת כיום באמנות המכוננות ששואפות לאיחוד הדוק ביותר בין עמי אירופה.
זכויות היסוד של האיחוד האירופי ומשפט האיחוד האירופי.
האמנות המכוננות מנוסחות באופן שמזכיר חוקה: הן קובעות את מטרות האיחוד, מקימות את מוסדותיו וקובעות את סמכויותיהם, קובעות את הנורמות הבסיסיות שלפיהן יתנהל האיחוד ומעניקות את הסמכות לחוקק חקיקת משנה פרטנית יותר לצורך יישום נורמות כלליות אלה והשגת מטרות האיחוד. בנוסף, הן מעניקות זכויות שונות לאזרחי האיחוד ובין היתר זכויות אזרח בסיסיות. באמנת האיחוד נכתב על היותו של האיחוד מושתת על ערכי הדמוקרטיה, כבוד האדם, חירות, שוויון, שלטון החוק והכרה בזכויות אדם, כולל זכויות מיעוטים. יתר על כן, היא מחייבת את האיחוד לכבד את זכויות היסוד המובטחות על ידי האמנה האירופית להגנת חירויות יסוד וזכויות אדם ובהתאם למסורות החוקתיות המשותפות של המדינות החברות, כעקרונות היסוד של משפט האיחוד האירופי. מאז כינון אמנת ליסבון, גם מגילת זכויות היסוד של האזרח האירופי מהוות עקרונות מרכזיים במשפט האיחוד. הקהילה מהווה משטר משפטי חדש של המשפט הבינלאומי: למענו המדינות הגבילו את זכויותיהן הריבוניות בתחומים מוגבלים ונושאי הזכויות בו הם לא רק המדינות החברות, אלא גם אזרחיהן. באופן בלתי תלוי בחקיקת המדינות, משפט הקהילה מטיל לא רק חובות על פרטים, אלא הוא גם מיועד להעניק להם זכויות אשר הופכות לחלק מהמורשת המשפטית שלהם.
חל איסור על כל מדינה חברה לשכתב את תקנות האיחוד האירופי לתוך חוקיה הלאומיים מפני שזה מהווה טשטוש של האופי הקהילתי של תקנות אלה. התקנות לא רק מחייבות ומזכות את המדינות החברות ואת מוסדות האיחוד: הן מעניקות זכויות לפרטים כמו אזרחי האיחוד ומטילות עליהם חובות. הפרטים יכולים להסתמך עליהן בפני ערכאות של המדינה ושל האיחוד.
תוכן המגילה- סוגי זכויות היסוד.
זכויות האזרח.
בנוסף, כל אדם זכאי לפיצוי מהאיחוד האירופי על כל נזק שנגרם על ידי מוסדותיו או על ידי עובדיו במילוי תפקידם, בהתאם לעקרונות הכלליים המשותפים לחוקי המדינות החברות באיחוד. כל אדם רשאי לכתוב למוסדות האיחוד באחת משפות האמנות ועליו לקבל תשובה באותה שפה.
לקריאה נוספת.
רייך, א. (2004). משפט האיחוד האירופי: מוסדות ועקרונות. אוניברסיטת בר-אילן, הפקולטה למשפטים. נדלה מתוך: סיבל, ר., רונן, י. ואדלר, ה. (2016). משפט בינלאומי (מהדורה שלישית). נבו הוצאה לאור.
הטעות הכי יפה
הטעות הכי יפה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי איתי לוי. השיר יצא לאור ב-21 במאי 2021, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים רות הפקות.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב והולחן על ידי רון ביטון ודולי ופן (שגם הפיקו את השיר). השיר הוא בסגנון הפופ אשר משלב בתוכו את סגנון הים-תיכונית, המדבר על זוגיות שהתפרקה, כי הגבר עשה כמה טעויות בדרך, אך כעת, לאחר הפרידה, הוא רוצה אותה ומנסה לחזור אליה. הבחורה החליטה להפרד לחלוטין, והוא, שעדיין אוהב אותה מגדיר אותה כטעות הכי יפה בחייו.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי וצבר מעל ל-4 מיליון צפיות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, בוים על ידי דורון סרי והועלה לערוץ היוטיוב של לוי ב-24 במאי 2021, בסמוך לצאת הסינגל. בקליפ משתתפים לוי והדוגמנית דיאן שוורץ.
נכון ליוני 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-10 מיליון.
משבר הכיסא הריק
משבר הכיסא הריק הוא כינוי למחלוקת בין מנהיגי המדינות החברות בקהילה האירופית לגבי האופן בו יש להמשיך לקדם את תהליך האינטגרציה האירופית. מחלוקת זו הביאה להקפאת פעילות הקהילה והשפיע עליה למספר שנים לאחר פתרונו. המשבר החל ב-1965 על רקע הצעת הנציבות האירופית להאיץ את תהליכי האיחוד הכלכלי בין החברות לצד הרחבת סמכויות מוסדות הקהילה ורצון לצירוף מדינות חדשות לקהילה, בראשן בריטניה. המחלוקת הונעה על ידי נשיא צרפת, שארל דה-גול, והתנגדותו לחלק מהרפורמות שרצתה הנציבות להחיל. דה גול משך את נציגיו ממועצת השרים וכך גרם להקפאת פעילות הקהילה. הקיפאון נפתר בשנת 1966 בפשרת לוקסמבורג, לפיה החלטות הקהילה יתקבלו על פי רוב אך בנושאים בעלי חשיבות לאומית לאחת החברות תחתור הקהילה להסכמה פה אחד. עם זאת, למשבר היו מספר השלכות ארוכות טווח- הגדלת חוסר האמון בין דה-גול למנהיגי שאר המדינות החברות, האטת התרחבות הקהילה ופגיעה ביוקרתם של מוסדות הקהילה. הקיפאון בתהליך האינטגרציה הופשר רק בשנת 1969, לאחר החלפת המנהיגים הפוליטיים בצרפת ובגרמניה במנהיגים שהיו תומכים נלהבים יותר של קידום התהליך. מנהיגי המדינות החברות קיימו ועידה בין-ממשלתית בעיר האג, בה הגיעו להסכמות לגבי התמודדות עם המכשולים שעמדו במרכז המשבר והמשך התקדמות לקראת שיתוף פעולה כלכלי ופוליטי.
רקע היסטורי.
הקמת הקהילה האירופית.