לבקשת הרבנות הראשית לישראל, נרתם הרב בורשטיין לפרויקט "תנועת בני נח" של ונדל ג'ונס, במסגרתו הנחה קבוצות של גויים שהחלו לקיים את שבע מצוות בני נח. בעזרת רבנים נוספים הוא הכין עבורם ספרי הלכה וסייע בהתארגנותם.
בנוסף לשיעוריו בישיבת מרכז הרב, הרב בורשטיין לימד ומלמד בישיבות "אור עציון", "עטרת כהנים", "קרני שומרון" וישיבת "בית אל", וכן במכללות הרצוג, מכון לב ועוד. הרב בורשטיין הוא בעל טור קבוע בעלון השבת גילוי דעת. חבר ההנהגה הרבנית של "חותם".
משפחתו.
הרב בורשטיין מתגורר בירושלים, בשנת תשמ"א (1981) נשא את הרבנית טובה, מחנכת באולפנת "צביה" בירושלים. לזוג שמונה ילדים. אביה של רעייתו היה הרב בנימין הרלינג. גיסיו הם הרב אליקים לבנון ויואב שורק. אחותו זיווה נשואה לרב אברהם שילר, רב היישוב עלי. בנו, הרב אברהם היה ר"מ בישיבת ירושלים לצעירים. חתן נוסף, הרב יוחאי פרלמן, הוא חצר"מ בישיבת בית אל.
מכון פוע"ה.
בעקבות בקשתו של הרב מרדכי אליהו הקים הרב בורשטין בשנת ה'תש"ן את מכון פוע"ה. המכון מסייע, הן בצד הרפואי והן בצד ההלכתי, בכל תחומי הגינקולוגיה בכלל והפוריות בפרט. במסגרת המכון פועלים כחמישה עשר רבנים יועצים-פוסקים המשיבים על שאלות באופן יומיומי ומכוונים את הפונים לרופאים מתאימים. הליווי וההכוונה ניתנים ללא תשלום.
במסגרת עבודתו במכון יצאו בעריכתו (עם הרב גבריאל גולדמן) שלושה כרכי "ספר פוע"ה" וארבעת כרכי "שו"ת פוע"ה". על שני הכרכים הראשונים של ספר פוע"ה זכו המחברים והעורכים בפרס משרד הבריאות.
פרויקטים שונים.
מצוות התלויות בארץ.
הרב בורשטין עוסק בהנחלת לימוד המצוות התלויות בארץ. במסגרת זו הוא הוציא תדריך לימודי בשם: "שמיטה - תדריך לימודי" (ארבע מהדורות). הספר כולל ביבליוגרפיה נרחבת בנושא השמיטה, גבולות הארץ, ביעור מעשרות, יובל ומצוות הקהל. הספר גם כולל פרק העוסק באמצעי עזר בהוראת נושא השמיטה: חוברות לימוד ועבודה, תערוכות, סיפורים, משחקים, קלטות, תוכנות מחשב, שקפים ושקופיות ועוד. בחלקו השני של הספר מובאים פסקי הלכה למעשה בהלכות שביעית. ההלכות מתייחסות גם להשלכות של "היתר מכירה".
היה שותף גם להקמתה של "האגודה להכרת הפירות במקורות ישראל", אגודה של בוטנאים, ארכאולוגים, גנטיקאים, אגרונומים, רבנים ועוד, שהקימה, בשיתוף הקרן הקיימת לישראל, בנק גנים לשבעת המינים באתר ה"סטף".
הריאליה במקדש.
הרב בורשטין ערך מחקר בנושא הקטורת שהוקטרה בבית המקדש. לצורך כך אסף צמחים שזוהו כסממני הקטורת. על מחקר זה זכה בפרסים של המחלקה לתרבות תורנית במשרד החינוך וקרן הזיכרון לתרבות יהודית.
מחקר נוסף שלו עוסק בצבע התכלת אשר היה בשימוש במקדש, ובו הצטווה עם ישראל לצבוע את ציציות הבגדים. לאחר מחקר של שנים פרסם את הספר "התכלת" (3 מהדורות). הספר עוסק בפרטי המצווה, תיאורי הצבע ומקורו (החילזון) לאורך הדורות, עד לחפירות הארכאולוגיות האחרונות, כולל תהליכי ההתחקות, החיפוש והזיוף של התכלת. הספר מלווה תמונות צבע שצולמו מעל ומתחת לפני המים.
הרב בורשטין חקר גם את הצביעה בעזרת תולעת השני, השימוש בתולעת השמיר לחיתוך אבנים, ומסורות בעניין שירת הלווים במהלך הדורות. הוא עסק גם בניסיונות להתחקות אחר מקום הימצאם של כלי המקדש בארץ ומחוצה לה, ובשיטות השונות לגבי אבני החושן.
במסגרת פרויקט זה הוכנו שלוש ערכות הוראה הבנויות על מצגות: א. מסע החיפושים אחר הקטורת במקדש; ב. חשיפת סוד התכלת; ג. לאן נעלמו כלי המקדש.
לצורך פעילות זו הקים הרב בורשטין עמותה בשם "מכון שלמה" לחקר המקדש.
פרה אדומה.
כן עוסק בדרכים לאיתור פרה אדומה. ולצורך כך עומד בקשר מתמיד עם ארגון מגדלי פרות אדומות (מטעמים קולינריים) בשוודיה, ועוסק במציאת פתרונות לגידולן באקלים החם של ישראל, השונה מאקלים גידולן. לצורך כך נסע בראשית שנות ה-נ' לחוות בקר מיוחדת במושב בת שלמה יחד עם הרב מרדכי אליהו והרב ישראל אריאל, שם הדריכם הרב אליהו בצדדים ההלכתיים של הנושא.
בשנת תשע"ט נסע שוב לחווה ברמת הגולן עם החוקר הרב עזריה אריאל לבדיקת פרות אדומות שיובאו לשם. אך הן לא נמצאו כשרות לשימוש הנדרש. והוא החל לבדוק את אפשרות ליבוא עוברים מוקפאים של הפרות האדומות לארץ כדי שיעברו הליך דומה להליך הפריה חוץ גופית בבני אדם. תוך עבודה לפי ההוראות שהנחה הרב מרדכי אליהו בעבר.
ארבעת המינים - הלכה למעשה.
הרב בורשטין עסק במחקר ובהוראה של הצדדים הבוטניים וההלכתיים של ארבעת המינים. בסמוך לחג הסוכות הוא מקדיש זמן להוראה אישית בתחום זה, על מנת ללמד את השילוב המיוחד של הלכה ומציאות.
קטלאו
קטלאו (בפורטוגזית: Catalão) היא עיר ורשות מקומית בדרום מדינת גויאס שבברזיל. היא ממוקמת באזור הידוע כיצרן גדול של דגנים, בקר וזרחה. נמצאים בעיר גם מפעלים של תאגיד ג'ון דיר וכן מפעל מיצובישי.
ההתיישבות בעיר החלה בסביבות שנת 1728, עם בנייתם של מספר צריפים אשר נועדו לתמוך בקבוצות שחדרו לאזור. בשנת 1859 הפכה קטלאו לעיר מוסמכת מבחינה חוקית.
סיפורו של ה"קוֹנגָדָס" (בפורטוגזית: Congadas), הפסטיבל הפופולרי של קטלאו, החל בשנת 1820, כאשר עבדים חופשיים-למחצה הגיעו לעיר על מנת לעבוד במטעי הקפה. העבדים הביאו עמם את המנהגים שלהם, ביניהם גם פולחן כלפי מריה אשר כלל תערובת של טקסים אפריקניים וקתוליים. כיום, הפסטיבל כולל ריקודים שהושפעו רבות מהתרבות של קונגו ומוזמביק.
האסכולה האנגלית
האסכולה האנגלית היא אסכולה בלימודי היחב"ל המוכרת גם כאסכולת הריאליזם הליברלי. חוקרי האסכולה טוענים שקיימת 'חברה של מדינות' ברמה הבינלאומית, למרות המצב האנרכי של המערכת הבינלאומית והיעדר ריבון במערכת זו.
האסכולה האנגלית היא קונסטרוקטיביסטית ביסודה ומדגישה את הטבע הלא-דטרמיניסטי של האנרכיה במערכת הבינלאומית. למרות זאת, היא שואבת רעיונות מהתאוריות הפונקציונליסטיות והריאליסטיות ביחב"ל.
עיקרי התאוריה.
החברה הבינלאומית.
לפי האסכולה, יחסים בינלאומיים מייצגים חברה של מדינות. חברה בינלאומית זו מזוהה על ידי הרעיונות והפעולות של המוסדות הרגולטוריים של המערכת: מלחמה, המעצמות, דיפלומטיה, מאזן כוחות והדין הבינלאומי תוך דגש על ההכרה ההדדית בריבונות של המדינות.
ישנן דעות חלוקות בתוך האסכולה לגבי התפתחותם של רעיונות אלו. חלק מהחוקרים (דוגמת מרטין וויט) טוענים כי מקורות רעיונות אלו במדינות הנוצריות של אירופה של ימי הביניים. אחרים טוענים שרעיונות אלו התפתחו במקביל במדינות רבות מתוך רצון לקדם את האינטרסים הפנימיים שלהן.
מרבית החוקרים של האסכולה משלבים את שתי התפיסות יחדיו וטוענים שהחברה המודרנית של המדינות הן תוצר משולב של תרבות אחת (התרבות הנוצרית ששואבת ממקורות רומאים ויוונים) ושל האמנה הלוקיאנית שבין המדינות בעולם.
ננג'ינג
המנון ונואטו
אנו, אנו, אנו (ביסלמה: Yumi, Yumi, Yumi) הוא ההמנון הלאומי של ונואטו. ההמנון נכתב והולחן על ידי פרנסואה וינסן אסאב ואומץ רשמית בשנת 1980.
קתדרלת סה
קתדרלת סה (בצרפתית: "Cathédrale Notre-Dame de Sées") היא קתדרלה קתולית בסה שבנורמנדי, צרפת. הקתדרלה בנויה בסגנון גותי.
הקתדרלה נבנתה במאות ה-13 וה-14 בסגנון גותי קורן (Rayonnant) באתר בו שכנו 3 כנסיות קדומות יותר. החזית המערבית בולטת בזכות צריחים מחודדים בגובה 70 מטר, אך גם עקב מבואת תמיכה שנמצאת לפני השערים. הספינה הראשית נבנתה בסוף המאה ה-13. בית המקהלה נבנה אחריה ומאפיין את סגנון ה-Rayonnant בבנייתו הקלה ומלאת האור. רבים מחלונות הוויטראז' הם לבנים כדי לאפשר לאור רב יותר לחדור לקתדרלה ולהאיר את המבנה. מאפיין ייחודי לקתדרלה סה הוא עיטור קומת הקשתות: הקשתות בקומת הארקדה מעוטרות בגמלונים משולשים. בבית המקהלה נמצאים 4 תגליפים יפים, המתארים סצנות מחיי מרים, אם ישו. המזבח מעוטר גם הוא בתגליף, המתאר את לקיחת שרידי הקודש של זרב'ואה ופרוטואה. בקתדרלה עוגב שיצר קלוד פאריסו.
עירור אלקטרונים
סרט סנף
סרט לבן (סרט)
סרט לבן (בגרמנית: Das weiße Band – Eine deutsche Kindergeschichte; "הסרט הלבן – סיפור ילדים גרמני") הוא סרט קולנוע משנת 2009, אשר נכתב (עם ז'אן-קלוד קרייר) ובוים על ידי הבמאי האוסטרי מיכאל הנקה. הסרט עוסק בשרשרת אירועים שהתרחשו במשך שנה בכפר קטן בצפון גרמניה ערב מלחמת העולם הראשונה ומתמקד בקורותיהן של שלוש משפחות מרכזיות בכפר, ילדיהן והחינוך הנוקשה שילדים אלו מקבלים. לפי הנקה, הסרט הוא על אודות "מקורותיו של כל סוג של טרור, בין אם טבעו הוא פוליטי או דתי".
הסרט, שצולם בצבע ולאחר מכן נערך והוצג בשחור-לבן, הוקרן לראשונה במאי 2009 בפסטיבל קאן ה-66 וזכה בפרס דקל הזהב. הסרט זכה לתגובות נלהבות ותשבחות רבות ממבקרי קולנוע רבים ובהמשך זכה בפרסים משמעותיים נוספים כגון פרס האקדמיה האירופית לסרט, לבמאי ולתסריטאי הטובים ביותר ובפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר. הסרט הועמד לשני פרסי אוסקר, בקטגוריות הסרט הזר (כנציגהּ של גרמניה) והצילום (כריסטיאן ברגר).
עלילה.
האירועים המתוארים בסרט מסופרים מתוך נקודת מבטו של מורה הכפר (כריסטיאן פרידל), המשמש כמספר בסרט, שנים רבות לאחר התרחשותם. העלילה מתרחשת בכפר פרוטסטנטי דמיוני בשם "אייכוולד" שבצפון גרמניה, בין יולי 1913 ל-10 באוגוסט 1914. העלילה נסובה סביב שלושה אישים בולטים בכפר: הכומר (בורגט קלובנר), הרופא (ריינר בוק) והברון (אולריך טוקור) המקומיים, אשר להם שליטה על הנשים, הילדים והאיכרים הפשוטים של הכפר.