מקור הכנסייה הפרסביטריאנית הוא בעיקר בסקוטלנד לפני חוקי האיחוד של 1707. רוב הפרסביטריאנים באנגליה יכולים למצוא את שורשי משפחתם בסקוטלנד. אף שהפרסביטריאנים דבקים בתאולוגיה של קלווין וממשיכי דרכו, ניתן למצוא מגוון של השקפות דתיות בפרסביטריאניזם בן ימינו.
שורשי ארגון ההנהגה הפרסביטריאנית המודרנית ברפורמציה הסקוטית במאה ה-16. קהילות מקומיות מונהגות על ידי אספות המורכבות מנציגי הקהילה, גישה מועצתית הנמצאת אף ברמות אחרות של קבלת החלטות - הפרסביטר (בית הדין של זקני העדה), הסינוד, והאספה הכללית. באופן תאורטי לא קיימים בישופים בפרסביטריאניזם, אולם, בחלק מן הקהילות במזרח אירופה, ובקהילות אקומניות, פועלים בישופים. משרת זקן העדה אף היא מאפיין ייחודי לפרסביטריאניזם: אלה אנשים מתוך הקהילה, חסרי הסמכה דתית פורמלית, המשתתפים בניהול הדתי של קהילתם ובתהליך קבלת ההחלטות בכל הרמות.
במאה ה-20 רבות מן הכנסיות הפרסביטריאניות השתתפו באופן חשוב בתנועה האקומנית, שמטרתה להביא להבנה ולשיתוף פעולה בין הזרמים הדתיים והדתות השונות בעולם, כולל במועצה העולמית של הכנסיות. קהילות פרסביטריאניות רבות מצאו דרכים לשיתוף פעולה עם זרמים רפורמיסטיים אחרים בנצרות. חלק מן הכנסיות הפרסביטריאניות אף אוחדו עם כנסיות מזרמים אחרים, בהן כנסיות לותרניות ואנגליקניות.
מאפיינים.
פרסביטריאנים מבדילים עצמם מעדות אחרות על ידי דוקטרינה, ארגון מוסדי (או "סדר הכנסייה") ופולחן; לעיתים קרובות משתמשים ב"ספר הסדר" כדי להסדיר פרקטיקה ומנהגים משותפים. מקורות הכנסיות הפרסביטריאניות הם בקלוויניזם. ענפים רבים של פרסביטריאניזם הם שרידים לפיצולים קודמים מקבוצות גדולות יותר. חלק מהפיצולים נבעו ממחלוקת דוקטרינלית, ואילו חלקם נגרמו על ידי מחלוקת בנוגע למידה שיש לדרוש מאלה שהוסמכו לכהונת הכנסייה להסכים עם וידוי האמונה של ווסטמינסטר , המשמש היסטורית כמסמך וידוי חשוב - שני רק לתנ"ך, ומכוון את הייחודיות בתקינה ובתרגום של התנ"ך בכנסיות פרסביטריאניות.
פרסביטריאנים שמים חשיבות רבה על חינוך ולמידה לכל החיים, אך תוך ידיעה ששום פעולה אנושית אינה יכולה להשפיע על הישועה.
לימוד מתמשך של כתבי הקודש, כתבים תאולוגיים והבנה ופרשנות של תורת הכנסייה מגולמים בכמה אמירות אמונה וקטכיזמות שאומצו רשמית על ידי ענפי הכנסייה השונים, המכונים לעיתים קרובות "סטנדרטים כפופים".
בשנת 2006, אישרה הכנסייה הפרסביטריאנית קבלת הומוסקסואלים ולסביות לשורותיה.
הכנסייה הפרסביטריאנית בארצות הברית היא הגדולה מבין העדות העולם ומונה שני מיליון חברים. ביוני 2014, הצביעה אספת החברים של הכנסייה בארצות הברית בעד משיכת השקעות מהחברות קטרפילר, מוטורולה ו-HP בשל מעורבותן בכיבוש הישראלי.
דוקטרינה.
פרביטריאניזם הוא מבחינה היסטורית מסורת של "וידוי" (Confessionalism) . כנסיות הווידוי מבטאות את אמונתן בצורה של "וידויי אמונה", שיש לו מעמד סמכותי. עם זאת, זו הן מבוססת על נקודה עדינה יותר: בכנסיות הווידוי, תאולוגיה איננה עניין אינדיבידואלי בלבד. בעוד שאנשים מעודדים להבין את כתבי הקודש ועשויים לערער על ההבנה המוסדית הנוכחית, התאולוגיה מבוצעת על ידי הקהילה כולה. ההבנה הקהילתית הזו של תאולוגיה באה לידי ביטוי בווידויים.
עם זאת, יש קשת רחבה של גישות לווידוי. אופן המנוי, או המידה שבה התקנים הרשמיים קובעים את תורת הכנסייה בפועל, מתגלה כעניין מעשי. כלומר, ההחלטות שניתנו בהסמכה ובבתי המשפט של הכנסייה קובעות במידה רבה את כוונתה של הכנסייה, המייצגת את השלם, על ידי עמידה בתקן הדוקטרינלי.
כמה מסורות פרסביטריאניות מאמצות רק את וידוי האמונה של ווסטמינסטר כסטנדרט הדוקטרינלי עליו זקוקים מורי הכנסייה להשתמש, בניגוד לקטכיזמות הגדולות והקצרות יותר, המאושרות לשימוש בהוראה. עדות פרביטריאניות רבות, במיוחד באמריקה הצפונית, אימצו את כל התקנים של ווסטמינסטר כסטנדרט הדוקטרינה שלהן הכפוף לתנ"ך. מסמכים אלה הם קלוויניסטיים בהתמצאותם הדוקטרינרית. הכנסייה הפרסביטריאנית בקנדה שומרת על וידוי האמונה של ווסטמינסטר בצורתו המקורית, אך טוענת שיש להבין את התקופה ההיסטורית בה נכתב כאשר הוא נקרא.
וידוי האמונה של ווסטמינסטר הוא "התקן העיקרי של כנסיית סקוטלנד" אך "תוך התחשבות ראויה בחופש הדעה בנקודות שאינן נכנסות לגופם של האמונה". ניסוח זה מייצג שנים רבות של מאבק על המידה שבה הווידוי משקף את דבר האלוהים ואת מאבק המצפון של אלה שהאמינו שהוא לא עשה זאת במלואו (למשל ויליאם רוברטסון סמית'). לכנסיות פרסביטריאניות, כמו הכנסייה החופשית של סקוטלנד, אין "סעיף מצפון" כזה. הכנסייה הפרסביטריאנית בארצות הברית אימצה את ספר הווידויים, המשקף הכללת וידויים רפורמים אחרים בנוסף לתקני ווסטמינסטר. מסמכים אחרים אלה כוללים הצהרות אמונה קדומות (אמנת נינה, אמונת השליחים), וידויים רפורמים מהמאה ה-16 (הווידוי הסקוטי, הקתכיזם של היידלברג, הווידוי ההלוויטי השני).
גלי (באנגלית: Glee; מקהלה) היא סדרת טלוויזיה דרמה קומית-מוזיקלית אמריקאית, שנוצרה על ידי ראיין מרפי, בראד פלצ'וק ואיאן ברנן, ושודרה החל מה-19 במאי 2009 עד ל-20 במרץ 2015 ברשת Fox האמריקאית, במשך 6 עונות ו-121 פרקים. הסדרה שודרה בישראל ב-Yes החל מינואר 2010.
רקע.
הסדרה עוקבת אחר מקהלת תיכון מקינלי, "כיוונים חדשים", במהלך הכנותיה לתחרות הלהקות המחוזית, ואחר התמודדות חבריה עם סוגיות של מערכות יחסים, אכזבות לצד ניצחונות וקשרים חברתיים. בדמויות הסדרה ניתן למצוא ייצוגים לדמות המעודדת, שחקן הפוטבול, נער המצוקה, דמויות ממוצא אסייאתי ומוצא אפרו-אמריקאי, דמות נכה ודמויות להט"ביות.
עם פתיחת שנת הלימודים בתיכון על שם "ויליאם מקינלי" שבאוהיו, מבקש ויליאם שוסטר, המורה לספרדית, להקים מקהלת תיכון (Glee club) שתיקרא "כיוונים חדשים". לאודישנים מתייצבים חמישה נבחנים בלבד, מה שמבטיח את קבלתם בפועל למקהלה. הבא לחבור למקהלה הוא פין הדסון קוורטרבק נבחרת הפוטבול, אשר בכישרונו הטבעי הבחין שוסטר וצירף את פין בזכות הפללתו בשימוש בסמים. למקהלה מצטרפות בהמשך גם מספר בנות מנבחרת המעודדות הבית ספרית, שבראשה ניצבת המורה סו סילבסטר.
בנוסף חוברים מספר שחקני נבחרת הפוטבול הבית-ספרית שמצטרפים בעידודו של שו, אשר עזר להם ללמוד ריקוד שהביא להם את הניצחון הבודד שלהם בעונת המשחקים. כמו כן שחקני הפוטבול ניצבים לאורך העלילות בפרשות דרכים בין שתי אהבותיהם - מועדון glee או מועדון הפוטבול. סילבסטר מאמנת המעודדות מנסה להפסיק את פעילות המקהלה, הגוזלת חלק מתקציב קבוצת המעודדות. בסוף שנת הלימודים ולאחר שהצליחה במטרתה, היא משנה את דעתה ומשכנעת את מנהל בית הספר לאפשר את המשך פעילות המקהלה. עם התפתחות העלילה נוצרים קשרי חברות ורומנטיקה שאי אפשר להתעלם ממנה בין חברי הלהקה, שלא היו מתאפשרים מחוצה לה.
פרקי הסדרה כוללים עיבודים לשירים מוכרים המבוצעים ומבוימים בידי הלהקה, כחלק מהמטלה השבועית שניתנה לה מהמורה המנחה אותה. בפרקים שונים של הסדרה התארחו בתפקידי משנה האמנים ששיריהם בוצעו באותו פרק. glee זכתה להצלחה גדולה באמריקה ובמדינות אחרות בעולם, כולל ישראל. הסדרה, שהולידה גם סרט קולנוע (יצא ב-16 באוגוסט 2011), נחשבת לאחת התוכניות המצליחות ביותר של הרשת. בתום עונתה הראשונה היא הייתה מועמדת לפרסים רבים וגרפה בין היתר מספר פרסי אמי ואת פרס גלובוס הזהב בקטגוריית "סדרת הקומדיה או הסדרה המוזיקלית הטובה ביותר".
תקציר העלילה.
עונה 1.
פרקים 1–22 (22 פרקים). שידורה החל ב-19 במאי 2009 והסתיים ב-8 ביוני 2010.
אחד מקווי העלילה בעונה זו עוסק בכניסתה להיריון של דמות המעודדת הראשית קווין פבריי, בזמן שיצאה עם שחקן הפוטבול פין הדסון. לאחר מכן מתברר שהאבא האמיתי של העובר הוא נוח פאקרמן, חברו הטוב ביותר של פין. בסוף ההיריון קווין ונוח מחליטים למסור את התינוק לאימוץ אצל אמא של רייצ'ל ברי ש-15 שנים קודם לכן מסרה את רייצ'ל לאימוץ. קו עלילה שני נסוב סביב המאבק בין המורה וויל שוסטר למאמנת המעודדות סו סילבסטר, ועוד קו עלילה מתרחש בין וויל שוסטר לאשתו טרי שנכנסת להיריון מזויף, ובינו לבין אמה. שאר קווי העלילה עוסקים בעיקר בקשריהם הרומנטיים של דמויות שונות בסדרה או בהתמודדותן עם השוני שלהם בבית הספר.
מתוך כוונה למשוך את קהל היעד לצפייה בסדרה, שודר פרק הבכורה של הסדרה מיד עם תום העונה של תוכנית הריאליטי והשירה "אמריקן איידול". שני פרקי מחווה הופיעו בעונה זו. האחד נקרא "The Power of Madonna", והוקדש כולו לעיבודים לשיריה של מדונה. הפרק אף זכה לביקורות אוהדות בשל התייחסותו להעצמת נשים. השני בפרקי המחווה הוקדש לעיבודים לשיריהם של ליידי גאגא ולהקת קיס וזאת תחת הכותרת של מופע להקה תיאטרלי.
בפרק הראשון של העונה אנחנו נחשפים לשיר שאחר כך יהפך ל"המנון" של הסדרה, "don't stop believin'" אשר בוצע על ידי 6 חברים הלהקה המקורים (ועם קולות ראשיים של פין ורייצ'ל).
עונה 2.
פרקים 22–44 (22 פרקים). החלה ב-21 בספטמבר 2010 והסתיימה ב-24 במאי 2011.
עונה זו כללה חמישה פרקי מחווה - האחד לזמרת בריטני ספירס שהשתתפה אף בתפקיד אורח, בפרק השני למופע הקולנוע של רוקי, השלישי לג'סטין ביבר, הרביעי לליידי גאגא והחמישי לפליטווד מק.
העלילה בעונה זו התמקדה בניסיון של הלהקה להגיע לתחרות הארצית. בעונה מצטרפות כמה דמויות חדשות. ביניהן; סאם אוונס- תלמיד חדש בבית ספר שנמצא בנבחרת הפוטבול, המאמנת ביסט- המאמנת החדשה של נבחרת הפוטבול, ובליין אנדרסון- הקול הראשי של מקהלת ה"זמירים", מקהלה שמתחרה מול "כיוונים חדשים" בתחרויות.