מגפת הקורונה הובילה לביטול התערוכה בשנת 2020, שהייתה אמורה להיות הפעם ה־90 בה מתקיימת התערוכה. תערוכת ז'נבה 2020 התקיימה דרך הרשת, שם היצרניות הציגו את המכוניות החדשות או המחודשות שלהם. גם בשנת 2021 לא התקיימה התערוכה, מארגני התערוכה התלבטו עם לערוך אותה גם בשנת 2022, עקב יצרניות שלא הבטיחו לדוכנים ב-2022, לאחר מכן הודיעו מארגני התערוכה כי היא תחזור ב-2022. בעקבות ביטול התערוכה ב-2020 הודיעה קרן "סלון אינטרנשיונל דה ל'אוטמוביל", שניהלה את התערוכה, על סגירתה והעברת כלל הפעילות שלהם לחברה שמפעילה את מרכז הכנסים.
באוקטובר 2021 הודיעו מארגני התערוכה כי גם בשנת 2022 היא לא תתקיים עקב נגיף הקורונה.
דעיכת מסלול לווייני
דעיכת מסלול לווייני (או דעיכת מקפת או דעיכת אורביט) היא נפילה הדרגתית של לוויין לכיוון כדור הארץ. הדעיכה נגרמת בעיקר בגלל כוח הגרר של האטמוספירה. כלומר, התנגשות הלוויין עם מולקולות באטמוספירה מאטה את מהירותו.
ככל שלוויין גבוה יותר, האטמוספירה דלילה יותר ולכן כוח הגרר על הלווין נמוך יותר, עד שהופך לזניח. לוויינים במסלול לווייני נמוך (Low Earth Orbit) מקיפים את כדור הארץ בגובה שבין 200 ל-2,000 קילומטר מעליו. לוויין שמשייט בגבהים אלו חייב מדי פעם לתקן את מסלולו (כיוונו ומהירותו), אחרת ישוב בהדרגה לכדור הארץ.
הירידה נעשית במסלול ספירלי, ועשויה לארוך בין ימים לאלפי שנים, לפי גובה המסלול. כשלוויין מגיע למרחק 180 קילומטר מכדור הארץ נותר רק זמן קצר עד כניסתו הבלתי נמנעת לאטמוספירה של כדור הארץ. רוב הלוויינים והעצמים האחרים מתכלים בחום שנוצר בעת החדירה לאטמוספירה.
הלוויין הוותיק ביותר שעדיין לא שב לכדור הארץ הוא ונגארד 1 ששוגר ב-1958 והפסיק לפעול ב-1964. צורתו כדורית וגודלו כגודל פומלה והוא שט סביב כדור הארץ במסלול אליפטי מאורך, עם פריגיאה של 655.6 קילומטר ואפוגיאה של 3,841.7 קילומטר. הוא צפוי להמשיך לחוג לפחות עד שנת 2250.
לוויינים גאוסינכרוניים, כגון לווייני תקשורת, משייטים גבוה יותר במרחק של 36,000 קילומטר. במרחק כזה הגרר של האטמוספירה הוא זניח. מסלולם של לוויינים אלה משתנה עקב השפעות אחרות, אך הם אינם שבים לכדור הארץ.
מסלולים נמוכים.
אזור ה-LEO בין 200 ל-2,000 קילומטר מעל כדור הארץ, הוא אזור הומה ובו נמצאים רוב הלוויינים, תחנות החלל, הטלסקופים והמעבורות. תחנת החלל הבינלאומית נמצאת בגובה של כ-400 קילומטר, טלסקופ החלל האבל בגובה כ-550 קילומטר, ובנוסף להם אלפי לוויינים שחלקם הגדול כבר אינם פעילים ומהווים פסולת חלל שמסכנת לוויינים אחרים. הלוויינים שיצאו משימוש מתקרבים בהדרגה לכדור הארץ במסלול ספירלי, כשהם מאבדים אנרגיה בגלל הגרר האסטמוספירי. מסלול אליפטי מתכווץ במהלך הדרך והופך מעגלי ככל שהוא מתקרב לכדור הארץ. עד גובה של 400 קילומטר זמן הדעיכה הוא בין ימים לשנים, ומעל לגובה זה זמן הדעיכה עולה בחדות.
אורך חיים של לוויין שאינו מתקן את מסלולו, לפי גובה המסלול שבו הוא חג:
הגורמים המשפיעים על הדעיכה.
הגורם העיקרי המשפיע על דעיכת אורביט הוא החיכוך עם מולקולות הגז שבאטמוספירה. אף שהאטמוספירה דלילה מאוד בגבהים אלה, וצפיפותה יורדת בצורה מעריכית יחסית לגובה, הלוויינים חגים במהירות גבוהה והשפעת הגרר היא ניכרת. ככל שהלוויין יורד נמוך יותר כך האטמוספירה סמיכה יותר, החיכוך גדול יותר, ותהליך הדעיכה מאיץ. השפעת הגרר האטמוספירי היא חזקה במיוחד עד גובה של 1,000 קילומטר.
התפרצויות סולאריות של השמש מגבירות את הגרר האטמוספירי. המועד והעוצמה של ההתפרצויות אינם ניתנים לניבוי מדויק, אך הן מתרחשות בצורה מחזורית בקירוב, וכל מחזור סולארי נמשך כ-11 שנה. הגרר האטמוספירי עולה בחדות בזמן המקסימום של ההתפרצות, וההשערה היא ששטף הקרינה החזקה מחמם את האטמוספירה, השכבות הדלילות יותר באזור LEO עולות מעלה, והשכבות הנמוכות והסמיכות יותר תופסות את מקומן. לפי מודלים שונים, ההבדל בצפיפות האטמוספירה בין מינימום ומקסימום פעילות של השמש הוא בשלושה סדרי גודל. באמצע מרץ 1989 היה מקסימום חזק של מחזור סולארי, ובעקבותיו היה צורך למקם מחדש מעל אלף לוויינים ששינו את מסלולם. הלוויין שחג במרחק של כ-500 קילומטר ומיועד לחקור את ההשפעה של פרצי השמש, "צנח מהמסלול כאילו נתקל בקיר לבנים", כפי שתיארו זאת החוקרים.
גם צורת הלוויין משפיעה על הגרר, ככל שפני השטח של הלוויין גדולים יחסית למסה שלו, הגרר גדול יותר.
תקנות לצמצום פסולת החלל.
הרשויות הבינלאומיות הסכימו על תקנות לצמצום פסולת החלל. לוויינים בגובה LEO חייבים לחזור לכדור הארץ בתוך 25 שנה.
כדי להבטיח זמן חזרה של פחות מ-25 שנה, מפותחים אמצעים פאסיביים ואקטיביים. האמצעים הפאסיביים מגדילים את שטח פני הלוויין ובכך מגדילים את הגרר, וכוללים בעיקר מפרשים בצורות שונות שנפרשים לאחר שהלוויין סיים את תפקידו.
מסלולים גבוהים.
במסלולים גבוהים יותר האטמוספירה קלושה וכוח הגרר אינו משמעותי. אזור GEO שבו נמצאים הלוויינים הגאוסינכרוניים, הוא הרבה פחות צפוף מ-LEO, אך הוא גם צר יותר, הצפיפות בו עתידה לעלות, וגם בו פסולת חלל ולוויינים שיצאו משימוש מהווים סכנה. האנרגיה הדרושה כדי להוריד לוויין מ-GEO חזרה לארץ היא גדולה משום ש-v∆ - ההפרש בין המהירות ההתחלתית למהירות הסופית - הוא גבוה, ופירוש הדבר שנחוצה כמות גדולה של דלק, ולא ריאלי לחייב לוויינים לשאת אותה. לכן לוויינים ב-GEO שסיימו את תפקידם אמורים לשמור כמות מספיקה של דלק כדי לעלות למסלול שגבוה ב-300 קילומטר מעל אזור GEO, שמכונה "אורביט בית הקברות" . שם הם לא יפריעו בעתיד הנראה לעין, אם כי ייתכן שבעתיד הרחוק יהיה צורך לפנות גם אותם ולהורידם לכדור הארץ.
יחסי האיחוד האירופי–תוניסיה
יחסי האיחוד האירופי–תוניסיה (בערבית: علاقات تونس والاتحاد الأوروبي; באנגלית: Tunisia–European Union relations) הם יחסי החוץ הדיפלומטיים, הכלכליים, התרבותיים וההיסטוריים שבין רפובליקת תוניסיה לאיחוד האירופי.
היסטוריה.
בשנת 1976 כעשור לאחר שעזבה צרפת את תוניסיה וזאת זכתה בעצמאות, הקהילה הכלכלית האירופית התחילה באופן רשמי לקיים יחסים דיפלומטיים עם המדינה.
הסכם כלכלי ראשון בין תוניסיה לאיחוד נחתם בשנת 1995, כחלק מהתקרבות תוניסיה אל המערב תחת שלטון זין אל-עאבדין בן עלי. כחלק מההסכם נוסד איגוד מקצועי בשיתוף ממשלות תוניסיה והאיחוד, וב-14 ביולי 1998 מתקיים המפגש הראשון של הנהלת האיגוד בעיר בריסל, בלגיה, בירת האיחוד. בראש האיגוד עמד בן מוסטפא, דאז שר החוץ של תוניסיה.
בשנת 2011, לאחר שעברה תוניסיה את המהפכה, ראש הממשלה הזמני של המדינה קיים פגישה עם בכירים באיחוד לגבי המשך היחסים. מאז פרוץ המהפכה וכינון דמוקרטיה יציבה בתוניסיה, הסיוע של האיחוד האירופי למדינה הפריקאית גדל באופן דרמטי.
ב-3 במרץ 2014 חתמו האיחוד האירופי ותוניסיה על הסכם שיתוף פעולה בנוגע למשבר ההגירה באירופה, כאשר מהגרים מאפריקה שמדרום לסהרה ולוב הגיעו באופן לא חוקי לתוניסיה ולמדינות האיחוד. ההסכמים נועדו לפשט את תהליך קבלת אשרות השהייה במדינות ולמנוע גירוש מהגרים לא הכרחי.
ב-13 באוקטובר 2015 החל משא ומתן בין תוניסיה לאיחוד לגבי כניסת תוניסיה לאזור הסחר החופשי האירופאי.
ב-29 בספטמבר 2016 פרסם האיחוד האירופי פרויקט 'תקשורת משותפת' המחזק את תמיכת האיחוד בתוניסיה. מעט בהמשך השנה חותמות תוניסיה והאיחוד על הסכם נוסף לטובת כלכלת תוניסיה.
מסחר.
האיחוד האירופי הוא שותף המסחר הגדול ביותר של תוניסיה, אף מעבר לכל מדינה ערבית אחרת. יותר מ-75% מהיצוא של תוניסיה מיועד לאיחוד האירופי ויותר ממחצית הייבוא של תוניסיה מגיע מהאיחוד האירופי. בשנת 2017 הסתכם שווי הסחר בין שתי המדינות בכ-20.5 מיליארד אירו. בין תוניסיה לאיחוד האירופי מספר קשרים כלכליים הכובלים אותם זו לזה, בהם הסכם הסחר משנת 2009 והתוכנית התוניסאית התשיעית.
מימון וסיוע.
תוניסיה היא המדינה שמקבלת הכי הרבה סיוע כלכלי, חברתי, פוליטי ודיפלומטי מהאיחוד האירופי במסגרת מדיניות השכנות האירופית; האיחוד האירופי "מספק תמיכה לתוניסיה בתחומי החינוך, הכשרה ומחקר; תרבות ותקשורת; הגירה ומבקשי מקלט; משפטים, פוליטיקה וביטחון; סביבה, שינויי אקלים ואנרגיה".
בנוסף למימון הסיוע למהגרים, תוניסיה נהנית מכמה פרויקטים אחרים במימון האיחוד האירופי, כגון "European Instrument for Democracy and Human Rights", "Instrument contributing to Stability and Peace" ו-"Development Cooperation Instrument". תוניסיה היא מדינה חברה בתוכנית "Horizon Europe" של האיחוד.
מירב ההשקעות החיצוניות של האיחוד בתוניסיה מבחינה כספית בלבד מתורגמות למפעלי תעשייה, לרוב טקסטיל והלבשה.
ידידיה מונסונייגו (1906)
רבי ידידיה מונסונייגו (ה'תרס"ו, 1906 – ה'תשנ"ד, 1994), היה פוסק הלכה, דיין והרב הראשי למרוקו, מחבר הספרים "פאת י"ם" ו"פרחי שושנים".
ביוגרפיה.
רבי ידידיה נולד בי"ב בניסן ה'תרס"ו (אפריל 1906) בעיר פאס שבמרוקו. אביו רבי אהרן מונסונייגו היה מחכמי העיר ונצר לשושלת ארוכה של חכמים מקהילת המגורשים בפאס. הוא למד אצל חכמי פאס: רבי שלמה אבן דנאן ורבי מאיר ישראל, אשר היה רבו המובהק. בעודו צעיר למד את מלאכות השחיטה והמילה ועסק בהן.
בשנות השלושים לחייו מונה לדיין בעיר וזאן. לאחר כהונה של כארבע שנים בוזאן הוא עבר לכהן כדיין בעיר פאס. בין השנים ה'תש"ז (1947) ל-ה'תשט"ו (1955) השתתף כדיין בכינוסי מועצת הרבנים במרוקו, שמטרתם הייתה להתקין תקנות הנוגעות לחיים הדתיים של החברה והיחיד.