מקס הורן האמין שעבודת כפייה יהודית היא הדרך לעתיד, אך תוכניותיו נעצרו על ידי המרידות בגטאות ורשה וביאליסטוק, האחרון במקום אליו נועדו לעבור מפעלי הטקסטיל והחימוש של בעקבות ההתקוממויות, ועם התפנית בחזית המזרחית, החליט האס אס לחסל את עובדי הכפייה היהודים שנותרו בפולין כדי למנוע תסיסה נוספת. ב-3 בנובמבר 1943, כוח העבודה של Ostindustrie חוסל בשלמותו במהלך אקציית ארנטפסט, בה נורו כ-43,000 קורבנות מרחבי מחוז לובלין בתעלות שהוסוו כתעלות נגד טנקים. לאחר מכן, הורן התלונן בדיווח לגלובוצניק על תוצאות האקציה וטען שזו הפכה את Ostindustrie ל"חסרת ערך לחלוטין באמצעות הסגה ["sic"] של כוח העבודה היהודי". החברה הוכרזה בלתי פעילה רשמית במרץ 1944.
פיראיה
אהרן וייס
הרב אהרן וייס (א' בשבט ה'תרי"א, ינואר 1851 – ה'תרצ"ג, 1932/1933) היה רב הונגרי, אב בית הדין של העיר מונקץ' (כיום מוקצ'בו באוקראינה).
ביוגרפיה.
נולד בראש חודש שבט ה'תרי"א (1851) במונקץ' שבהונגריה (כיום מוקצ'בו באוקראינה) לרב שמואל צבי ולצירל. בהיותו הן 3, נתייתם מאימו. בילדותו למד אצל אביו ואצל אחיו הרב יוסף מאיר וייס. לאחר מכן, הלך לז'ידאצ'וב ללמוד אצל הרב יצחק אייזיק אייכנשטיין. כמו כן, למד אצל הרב חיים הלברשטאם, והרב יהושע רוקח. בגיל 17 נישא לבתו של הרב שלמה זלמן שניאורסון, האדמו"ר השני מקאפוסט. נסמך לרבנות על ידי הרב יקותיאל יהודה טייטלבוים, מחבר הספר ייטב לב, הרב חיים צבי מנהיימר, רבן של מספר קהילות בהונגריה ועל ידי הרב שלמה גאנצפריד, מחבר הספר קיצור שולחן ערוך.
בשנת ה'תרמ"ט מונה לרבה של בנדיקוביץ' שם שימש גם באדמו"רות. בשנת ה'תרע"ד עבר לרסוויגף (פרבר של מונקץ') והחל לכהן כאב בית הדין בה. בשנת ה'תרע"ג מונה לראב"ד של מונקץ', עד לפטירתו.
משפחתו.
לרב וייס היו שתי נשים, בתו של הרב שלמה זלמן שניאורסון, האדמו"ר השני מקאפוסט, ובתו של הרב יהושע השיל פריד, ראש ישיבה ואדמו"ר. אחיו של הרב אהרן וייס היה הרב יוסף מאיר וייס, מחבר הספר "אמרי יוסף" ומייסד חסידות ספינקה.
נעמה רוזן גרימברג
נעמה רוזן גרימברג (נולדה ב-1982 בערך) היא קצינת צה"ל בדרגת תת-אלוף שמשרתת כמזכירה צבאית לנשיא המדינה. קודם לכן שירתה בתפקידים שונים באגף המודיעין, בהם קמ"ן פיקוד המרכז.
ביוגרפיה.
נעמה גרימברג גדלה בחיפה וסיימה את בית הספר הריאלי העברי בעיר. אביה , ששירת במילואים כקצין חימוש, נהרג ברצועת עזה בעת שהייתה בת שמונה.
היא התגייסה לצה"ל בשנת 2000 ושירתה באגף המודיעין, בין השאר ביחידה 8200, ביחידה 9900, וכקצינת מודיעין של אוגדה בפיקוד הצפון. בשנים 2015–2018 כיהנה כראש ענף ג'יהאד עולמי בחטיבת המחקר. בתפקידה הבא שימשה קצינת המודיעין של בית הספר לפיקוד, שליטה ומטה מבצעי בדרגת אלוף-משנה. באוגוסט 2020 מונתה לקמ"ן פיקוד המרכז.
ב-31 ביולי 2022 מונתה למזכירה צבאית לנשיא המדינה, האישה הראשונה בתפקיד זה.
בעלת תארים בהיסטוריה של המזרח התיכון. נשואה לקצין באגף המודיעין, ואם לשני ילדים.
הוויתור על הכס של אדוארד השמיני
בשנת 1936 נוצר משבר חוקתי באימפריה הבריטית כאשר המלך אדוארד השמיני הציע נישואים לוואליס סימפסון, אשת חברה אמריקאית, שהתגרשה מבעלה הראשון, והייתה בעיצומו של הליך גירושים מבעלה השני.
ממשלת הממלכה המאוחדת וממשלות הדומיניונים של חבר העמים הבריטי התנגדו לנישואים אלה. הועלו התנגדויות דתיות, משפטיות, פוליטיות ומוסריות. בתור מלך בריטניה עמד אדוארד בראש הכנסייה האנגליקנית, אשר באותו הזמן לא אפשרה לגרושים וגרושות להינשא מחדש אם בני זוגם לשעבר עדיין היו בחיים. בנוסף, סימפסון נתפסה כלא ראויה לשמש כמלכה רעיה הן מבחינה פוליטית והן מבחינה חברתית בשל נישואיה הקודמים, ונחשדה כי יחסיה עם אדוארד מונעים מרדיפה אחר כסף או מעמד ולא מאהבה. למרות ההתנגדויות, הצהיר אדוארד כי הוא אוהב את סימפסון ומתכוון להתחתן איתה ברגע שהגירושים השניים שלה יושלמו.
בסופו של דבר נאלץ אדוארד, בעקבות ההתנגדויות מקיר לקיר לקשר שלו עם סימפסון, לוותר על הכס בדצמבר 1936. לכס המלוכה עלה במקומו אחיו אלברט, שהוכתר למלך ג'ורג' השישי. אדוארד קיבל את התואר דוכס מווינדזור ונקבע כי הפנייה אליו תיעשה בתואר "הוד מעלתו" (HRH) השמור לצאצאיו של יורש העצר הבריטי. שנה לאחר הוויתור על המלוכה הוא התחתן עם סימפסון והשניים נותרו נשואים עד מותו 35 שנים מאוחר יותר.
היכרות.
את ההיכרות בין אדוארד ו-וואליס סימפסון יזמה מי שהייתה אז זוגתו של אדוארד ליידי פרנס, ב-10 בינואר 1931. אדוארד נשא אז בתואר נסיך ויילס, וסימפסון האמריקאית הייתה נשואה לאיש העסקים הבריטי ארנסט אולדריך סימפסון, בעלה השני, לאחר שנישואיה הראשונים לטייס הצי האמריקני ווין ספנסר הסתיימו בגירושים ב-1927. הסברה הרווחת היא כי וואליס סימפסון ואדוארד החלו ברומן ב-1934, בזמן שליידי פורנס שהתה בביקור בארצות הברית, אף כי אדוארד טען בתוקף בפני אביו, המלך ג'ורג' החמישי, שלא קיים קשר אינטימי עם סימפסון והיא לא הייתה פילגש שלו. מערכת היחסים בין אדוארד וסימפסון דרדרה עוד יותר את מערכת היחסים הרעועה שלו עם הוריו. המלך ג'ורג' והמלכה מרי פגשו את סימפסון בארמון בקינגהאם ב-1935, אך בהמשך סירבו לפגוש אותה שוב. משטרת לונדון ניהלה מעקבים אחרי אדוארד וסימפסון וחקרה את עברה של סימפסון, וממצאיה העלו בין היתר "רדיפה אחר רכילויות זדוניות" ו"מאהב סודי" של סימפסון. הרעיון שגרושה אמריקאית עם עבר מפוקפק תצליח ללכוד את ליבו של יורש העצר יצרה חרדה בקרב הממשל והממסד.
אדוארד השמיני ירש את אביו ב-20 בינואר 1936, וסימפסון החלה להיות מוזמנת לאחר מכן להשתתף באירועים רשמיים כאורחת של המלך. למרות ששמה מופיע באופן קבוע ברשימות האורחים של בית המלוכה, שמו של בעלה נעדר מהן באופן מחשיד. בקיץ באותה שנה ויתר המלך על חופשת הקיץ המסורתית באחוזת בלמורל לטובת חופשה עם סימפסון ביוגוסלביה, שזכתה לסיקור נרחב בעיתונות האמריקאית וההאירופית, אך לא בעיתונות הבריטית, שכפתה על עצמה צנזורה עצמית.
באוקטובר נפוצו שמועות שאדוארד מתכוון להתחתן עם סימפסון ברגע שתתגרש. בסוף אותו חודש הגישה סימפסון בקשה לגירושין ובעיתונות האמריקאית פורסם כי נישואיה למלך הולכים וקרבים. מזכירו הפרטי של המלך, אלק הארדינג, כתב לו ב-13 בנובמבר והזהיר כי העיתונות הבריטית לא תמשיך לשתוק בנושא הידידות של המלך וסימפסון: "אם לשפוט על פי מכתבים שהתקבלו מנתינים בריטיים החיים במדינות שבהן העיתונות דיווחה על כך, התוצאה תהיה הרת אסון." ככל הנראה שרים בריטים בכירים ידעו על המכתב של הארדינג וייתכן כי אף סייעו בניסוח המכתב.
ביום שני שלאחר מכן (16 בנובמבר) הוזמן ראש הממשלה סטנלי בולדווין לארמון בקינגהאם, ואדוארד עדכן אותו על כוונתו להתחתן עם סימפסון. בולדווין השיב כי נישואים כאלה לא יהיו מקובלים על העם, וקבע: "מכיוון שהמלכה הופכת למלכת המדינה, קולו של הציבור צריך להילקח בחשבון בבחירת מלכה". להשקפתו של בולדווין היה שותף גם הנציב העליון של אוסטרליה בלונדון, סטנלי ברוס, שכיהן קודם לכן כראש ממשלת אוסטרליה. ברוס כתב לבולדווין והביע אימה מהרעיון של נישואים בין המלך לסימפסון.
העיתונות הבריטית המשיכה לשמור על שתיקה בנושא עד שאלפרד בלאנט, הבישוף של ברדפורד, נשא נאום לקהילתו ב-1 בדצמבר, ובו רמז על כך שהמלך זקוק ל"סימן משמיים", והעיתונות ראתה בכך התייחסות פומבית ראשונה למשבר מצד דמות בכירה, שתפסה את הכותרות הראשונות בעיתונים שהתפרסמו למחרת. כאשר נשאל על כך מאוחר יותר, טען הבישוף כי בזמן שכתב את הנאום כלל לא היה מודע לקיומה של סימפסון. בעצת אנשי הצוות של אדוארד, סימפסון עזבה את בריטניה לדרום צרפת יומיים לאחר מכן בניסיון להימלט מתשומת לב של העיתונות. גם היא וגם המלך היו מעורערים מהצורך להיפרד, ובזמן שעזבה אמר לה המלך, "לעולם לא אוותר עלייך."
הקולות שכנגד.
האופוזיציה לנישואיו של המלך נבעה מסיבות שונות. אדוארד שאף לעדכן את מוסד המלוכה ולהפוך אותו לנגיש יותר לציבור. שאיפה זו אומנם זכתה להערכה בציבור, אך לא התקבלה באהדה בקרב הממסד הבריטי. רבים מהאצולה הבריטית ובני המעמדות הגבוהים ראו בכך זלזול במסורות ובטקסים ונטישה של נורמות חברתיות מוסכמות ומקובלות.
נימוקים חברתיים ומוסריים.
מבחינתם של שרי הממשלה ומשפחת המלוכה הרקע של וואליס סימפסון וההתנהלות שלה לא היו ראויים למלכה פוטנציאלית. גורמים שונים דאגו להפיץ עליה שמועות זדוניות, וכך למשל גונבה השמועה לאימו של המלך, המלכה מרי, שלסימפסון יש שליטה מינית כלשהי על אדוארד, לאחר שעזרה לו להתגבר על חוסר תפקוד מיני באמצעות שיטות שלמדה בבית בושת סיני. שמועה זו פורסמה חלקית על ידי אלן דון, מזכירו של הארכיבישוף מקנטרברי, שכתב כי הוא חשד שלמלך "יש מיניות חריגה, מה שעשוי להסביר את האחיזה שיש לגברת ס. עליו". אפילו הביוגרף הרשמי של אדוארד השמיני, פיליפ זיגלר, ציין כי: "הייתה חייבת להיות מערכת יחסים סדומזוכיסטית כלשהי... [אדוארד] התענג על הבוז והבריונות מצידה."
בלשי משטרה שעקבו אחר סימפסון דיווחו כי בעודה במערכת יחסים עם אדוארד היא הייתה בקשר גם עם מכונאי רכב ואיש מכירות נשוי בשם גאי טראנדל. ייתכן מאוד כי הדיווח הועבר לבכירים בממסד, כולל בני משפחת המלוכה. ג'וזף קנדי, השגריר האמריקאי, תיאר אותה כ"זנזונת", ואשתו, רוז, סירבה לסעוד איתה.