לאחר הקמת מדינת ישראל השיטה יהודים רומנים שעלו לישראל. תחילה השיטה האונייה מספר קטן של עולים במסגרת הפלגותיה הרגילות. בהמשך בוצעו הפלגות מיוחדות לעולים. כדי להתאים את האונייה להובלת עולים הוכנסו בה שינויים, שהעיקרי בהם היה הוספת 360 מיטות והגדלת יכולתה להשיט כמעט 800 נוסעים. גם הרחבה זו לא הספיקה, כאשר העלייה מרומניה גדלה, לכן הציבו מזרנים על הסיפונים והיו הפלגות בהן האונייה הובילה כאלפיים נוסעים. בראשית 1952 הופסקו ההפלגות של טרנסילבניה לישראל, עם עצירת העלייה מרומניה.
החל מ-19 ביולי 1945 האונייה עברה לניהול חברה בשם סוברומטרנספורט, בבעלות משותפת של ברית המועצות ורומניה. ניהול זה נפסק בשנת 1956, כאשר האונייה הועברה לחברה רומנית חדשה, נאוורום והיא הפליגה בשירותה עד 1975. בין השנים 1957–1975 האונייה הובילה נוסעים בים התיכון וזכתה לכינוי "ברבור הים התיכון".
שיפוצים ופירוק.
בשנים 1955–1957 טרנסילבניה עברה שיפוצים במבדוק של פולה, אז ביוגוסלביה. שיפוצים נוספים נערכו בשנים 1962–1963 במבדוק של קופנהגן. ב-1975 האונייה נזקקה לשיפוצים יסודיים, לכן הובאה לקונסטנצה, שם עגנה בהמתנה לגיוס ההון הדרוש לשיפוצים.
המכון לימאות של קונסטנצה ביקש את האונייה, כדי שתשמש לאכסון והכנת קציני הים והנגדים של הצי הצבאי והמסחרי של רומניה. המשרדי הלאומי לתיירות ביקש אותה, כדי להפוך אותה לבית מלון צף בנמל טומיס. החברה הדנית, שבנתה את האונייה, ביקשה אותה, כדי להציבה לבמוזיאון הספנות של קופנהגן והיו מוכנים לשלם את תמורתה או לספק אונייה אחרת במקומה.
הזמן חלף והכספים לא גויסו ולאחר ארבע שנים, ב-1979, הועברה האונייה, בעזרת שתי גוררות, במעלה הדנובה לגאלאץ, כדי לבצע שם את התיקונים הדרושים. האוניה עגנה בגאלאץ וגם שם לא נמצא הכסף הדרוש לשיפוצים. כעבור חודשיים הועברה האונייה לעגינה בקילומטר 150 (מרחק 150 קילומטר משפך הדנובה), שם עגנה עוד חודשיים וחצי. בתקופה זו, בעקבות קיץ יבש במיוחד, ורדו פני המים בדנובה, לכן היו צריכים להזיז את האונייה לעגינה במקום בו המים עמוקים יותר, אך לא נמצאו הגוררות הדרושות. האונייה נטתה על צידה ולבסוף התהפכה, אך ללא אבדות בנפש, כי לא היה איש על סיפונה.
לאחר שנערכו חקירות שונות, ועדה ממשלתית החליטה על חיתוך גוף האונייה, משום שלא נמצאה כבר דרך לתיקונה. גם החלטה זו בוצעה באיחור גדול מאוד – 29 שנים לאחר קבלת ההחלטה, בשנת 2008, החלה חברה לעסוק בחילוץ ופירוק האונייה, מלאכה שנמשכה שנתיים ושלושה חודשים.
ורה רובין
ורה פלורס קופר רוּבּין (באנגלית: Vera Florence Cooper Rubin; 23 ביולי 1928 - 25 בדצמבר 2016) הייתה אסטרונומית אמריקאית יהודייה. נודעה במחקריה על תנועת גז וכוכבים בגלקסיות, מחקרים שהייתה להם תרומה משמעותית בגילוי מרכיבים בלתי ידועים של היקום ובמיוחד החומר האפל.
קורות חייה.
רובין נולדה בפילדלפיה ב-23 ביולי 1928, למשפחה יהודית. אביה פיליפ קופר, יליד וילנה, היה מהנדס חשמל. אמה רוזה אפלבאום, ילידת בסרביה, עבדה בחברת הטלפון בל. בגיל צעיר עברה עם משפחתה לוושינגטון. כבר בילדותה התעניינה באסטרונומיה. אביה עודד אותה בכך, לקח אותה למפגשי אסטרונומים חובבים ועזר לה לבנות את הטלסקופ הראשון שלה, כשהייתה בת 14.
בגיל 20 נישאה לרוברט רובין, כימאי פיזיקלי, שאותו הכירה במהלך לימודיהם באוניברסיטת קורנל. לזוג בת ושלושה בנים, וארבעתם הם בעלי תואר דוקטור למדעים.
ב-25 בדצמבר 2016 נפטרה רובין.
השכלה ומסלול מדעי.
ורה קיבלה תואר ראשון בקולג' ואסאר בשנת 1948.
היא רצתה ללמוד אסטרונומיה באוניברסיטת פרינסטון, אולם נשים לא יכלו ללמוד במסלול זה עד לשנת 1975. על כן למדה לתואר שני במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת קורנל, את התואר השלימה ב-1951. בין מוריה היו ריצ'רד פיינמן והנס בתה.
את הדוקטורט קיבלה בשנת 1954 מאוניברסיטת ג'ורג'טאון, המנחה שלה בדוקטורט היה ג'ורג' גאמוב. עם תום לימודיה הועסקה כעוזרת מחקר באוניברסיטת ג'ורג'טאון. ב-1962 קודמה שם לדרגת פרופסור חבר. החל מ-1965 קיבלה גם מינוי כאסטרונומית במכון קרנגי למדע בוושינגטון. שם היא הגיעה למעמד של חוקר בכיר (Senior Fellow). בשנת 1965 גם זכתה להיות האישה הראשונה שהורשתה להשתמש בטלסקופים של מצפה הכוכבים פאלומר.
רובין הייתה שותפה בכתיבת למעלה מ-110 מאמרים מדעיים.
המאבק המגדרי.
רובין גילתה כבר בשלב מוקדם בחייה את האפליה המגדרית במערכת המדעית. היא ניסתה להתקבל ללימודי התואר השני באסטרונומיה באוניברסיטת פרינסטון אלא שהם לא קיבלו נשים באותן השנים. ניסיון מוקדם זה הביא אותה למאמץ מתמשך להשגת שוויון לנשים במדעי הטבע. במיוחד בתחום שלה, האסטרונומיה. היא נאבקה לשיתוף יותר נשים במחקר האקדמי, לצירוף יותר נשים לאקדמיה הלאומית למדעים ולוועדות שיפוט אקדמיות.
פעילותה המדעית.
רובין נודעה במחקריה על דינמיקת גז וכוכבים בגלקסיות, מחקרים שהייתה להם תרומה משמעותית בגילוי מרכיבים בלתי ידועים של היקום ובמיוחד החומר אפל.
עוד במהלך לימודיה לתואר השני הייתה מהראשונים לגילוי הסטיות מקבוע האבל של הגלקסיות. היא העלתה השערה, שהייתה שנויה במחלוקת בזמנה, שהגלקסיות מסתובבות סביב גורם לא ידוע, זאת בנוסף לתנועתן "החוצה" על פי תאוריית המפץ הגדול.
הדוקטורט שלה היה מהעבודות הראשונות על קיום צבירי גלקסיות, תאוריה שהפכה למקובלת רק שני עשורים מאוחר יותר. מחקריה הראשונים, לאחר סיום הלימודים, עסקו בעקומות סיבובי גלקסיות . היא גלתה את אי ההתאמה בתנועה הזוויתית של הגלקסיות בין הערכים המחושבים לפי התאוריה לבין הערכים הנצפים. המהירות הזוויתית של הסיבוב, כפי שנצפתה על ידה, הייתה צריכה להביא ל"העפה" החוצה של חלקי הגלקסיה החיצוניים. רובין ראתה בכך הוכחה נסיונית לקיום החומר האפל.
תפקידים ואותות הוקרה.
על שמה נקראים:
אורה מאירסון
אורה מאירסון (נולדה ב-1956) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
מאירסון נולדה בכפר סבא. היא בוגרת בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי.
בשנת 1984 שיחקה במחזה "קליגולה", קופרודוקציה של תיאטרון החאן והמרכז התיאטרוני בנווה צדק. בשנת 1986 שיחקה במחזה פרי עטו של הנריק איבסן, "איולף הקטן". בשנת 1989 שיחקה בתיאטרון החאן במחזה "האביב מתעורר". היא קיבלה פרס-מלגה מטעם עיריית תל אביב-יפו - פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה (1991). ב-1992 לוהקה למחזה "מחול המוות".
בשנת 1993 שיחקה בתיאטרון הבימה במחזה "הילד חולם", בבימויו של חנוך לוין. בשנת 1992 שיחקה במחזה "בשפל", פרי עטו של מקסים גורקי, אותו עיבדה עזה צבי וביימה אופירה הניג. בשנת 1994 גילמה את "ברטה, משרתת במחזה "הדה גאבלר". בשנת 1995 השתתפה במחזה "השושנה המקועקעת", שהוצג בתיאטרון הבימה. בשנת 2000 שיחקה במחזה "סאלינג'ר", בתיאטרון תמונע. בשנת 2003 שיחקה במחזה "החשפנית", פרי עטה של ענת ברזילי. בשנת 2005 שיחקה בסרט הקולנוע "מלנומה אהובתי".
בשנת 2006 לקחה חלק במחזה "דולי סיטי", המחזה הוא עיבוד בימתי לספרה של אורלי קסטל-בלום, "דולי סיטי". בין השנים 2007–2008 שיחקה במחזה, "החתונות של אבא", אותו כתב וביים יוסי יזרעאלי, עבור תיאטרון תמונע. בשנת 2008 שיחקה במחזה "כמו שתרצו אותי", של תיאטרון הספרייה. בשנת 2010 שיחקה במחזה "המתנדב", באולם אלי ליאון. בשנת 2012 שיחקה בתיאטרון הסינמה במחזה, "כל יום חמישי", אותו כתב אלירן כספי, על תפקידה במחזה הייתה מועמדת לפרס שחקנית השנה "בקיפוד הזהב".
היא שיחקה במחזות: "יובל", "שעת סיפור", "תהילה", "פעמונים בירושלים", "הדיבוק", "עידו ועינם", "הכלה המתה", "עלילות יחזקאל פיירמן", "רוזנטה חוזר משדה הקרב", "על במה אחת", "באר הבז", "היורדים אל הים", "נולדנו אשמים", "ליאונס ולנה", "לילה במאי", "ינתי פרזי", "רופא בעל כרחו", "האשה הגדולה מן החלומות", "רציחות קטנות", "פצפונת ואנטון", "מסע ארוך אל תוך הלילה", "רוקדים בלונאסה" ו"הבחורים בדלת ממול".
כמו כן, היא שיחקה במחזות "דבורה בארון", של תיאטרון הקאמרי, "הכל אודות חווה", של תיאטרון באר שבע ו"הצמא והרעב" של תיאטרון חיפה. היא שיחקה במחזה "הרצל", בעיבודה של רנה ירושלמי על פי יומניו וכתביו של הרצל והספר "הרצל" מאת ע. איילון. בעשור השני של המאה ה-21 הצטרפה לתיאטרון באר שבע ושיחקה במחזות "בין חברים", "רק אתמול נולדה", "בית ברנרדה אלבה", "גרין מייל", "הלוויה חורפית". ב-2017 החלה לשחק במחזה "אהבה וכסף" מאת דניס קלי בתיאטרון תמונע.
הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית שחקנית בתפקיד משנה, על תפקידה במחזה "רק אתמול נולדה".
מאירסון נשואה ומתגוררת ברמת גן.
עבאס
עבאס (عباس) הוא שם פרטי בערבית ממנו נגזר גם שם משפחה
"'עבאס"' היא שכונה בהדר הכרמל שבחיפה.
עבדאללה אלנסור
עבדאללה אל נסור
עבדאללה אל-נסור
פורמנטרה
פורמנטרה (בקטלאנית ובספרדית: Formentera; הגייה קטלאנית: , הגייה ספרדית: ) הוא אי ספרדי באיי האורן הממוקם דרומית לאי איביזה בים התיכון. האי הוא חלק מהאיים הבלאריים המהווים קהילה אוטונומית בספרד. שטחו הוא 83.24 קילומטר מרובע והנקודה הגבוהה ביותר נמצאת בגובה 119 מטר מעל פני הים. אוכלוסיית האי מונה כ-12,000 איש וצפיפותו היא 129.23 לקמ"ר. באי נמצאת העיירה פורמנטה וכמה כפרים מסביבה.
לחופים הלבנים של פורמנטרה אי אפשר להגיע במטוס, אלא אך ורק בסירה מאיביזה, מה שתורם לתחושת השלווה והבידוד מהעולם העוטפת את התייר המבקר במקום.