ב-6 בינואר 2021 השתתף אוונס בהסתערות על הקפיטול. פוסטים שפרסם ברשתות החברתיות מתארים אותו נוסע אל וושינגטון הבירה, באוטובוס עמוס בתומכי הנשיא דונלד טראמפ. אוונס תיעד עצמו בין הפורעים שהסתערו על משכן הקפיטול. במהלך חלק מסרטון שפרסם ולאחר מכן מחק, ניתן היה לשמוע את אוונס צועק "אנחנו בפנים! אנחנו בפנים! דריק אוונס נמצא בקפיטול!". סוכנות הידיעות AP ציינה כי באותו סרטון בו תיעד עצמו אוונס פולש אל הקפיטול, הוא גם יכול היה להישמע קורא את שמו של הנשיא טראמפ שוב ושוב. לאחר מכן הכחיש אוונס מעורבות בכל ונדליזם שהתרחש במהלך ההסתערות, וטען כי הוא נכח בין המתפרעים כחבר עצמאי בתקשורת "לשם תיעוד היסטוריה".
את מעשיו גינו יו"ר בית הנבחרים של וירג'יניה המערבית רוג'ר הנשו, מנהיג המיעוט בית דאג סקאף, נציג המדינה בסנאט של ארצות הברית, ג'ו מנצ'ין, ומושל וירג'יניה המערבית ג'ים ג'אסטיס. ב-8 בינואר 2021 מייקן שרווין, תובע פדרלי במחוז קולומביה, הודיע כי אוונס מואשם בהסגת גבול בלתי חוקית לקפיטול. בהמשך אותו היום נעצר בידי סוכנים פדרליים של הבולשת הפדרלית. מעצרו אילץ אותו להתפטר מתפקידו.
Bad Boys
Bad Boys הוא סינגל, שהוקלט על ידי הזמרת השוודית זארה לארסון. השיר יצא לאור ב-13 באוקטובר 2013, על ידי חברות התקליטים אפיק, TEN, כסינגל ראשון מתוך האלבום "1".
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ המלא שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של לארסון ב-29 באוקטובר 2013.
Mœbius
Moebius
בואינג 737-524
סאם אודקה
סמואל נגודה אודקה ( (1929 – 4 באוגוסט 2015) היה דיפלומט אוגנדי, פוליטיקאי וחבר במפלגה הפוליטית של הקונגרס העממי באוגנדה. הוא כיהן כשר החוץ של אוגנדה בין השנים 1964 ל-1971 בתקופת כהונתו הראשונה של הנשיא מילטון אובוטה. מאוחר יותר הוא הפך לשר התכנון והפיתוח הכלכלי (1980–1985) במהלך כהונתו השנייה של אובטה.
ביוגרפיה.
אודקה נולד בשנת 1929. אודקה, שהיה ממחוז בוסיה שבמזרח אוגנדה, התחתן עם מרגרט נמוואנג'ה קוומה אודקה, חברה בקבוצה האתנית בגנדה.
אודקה עזב קריירה באסו, חברת הנפט, כדי להיכנס לפוליטיקה. אודקה כיהן כשר החוץ של אוגנדה בין השנים 1964 ל-1971 בתקופת כהונתו הראשונה של הנשיא מילטון אובוטה. ייצג בעבר את אוגנדה במשא ומתן בשנת 1963 באדיס אבבה שהקים את ארגון אחדות אפריקה (OAU), המכונה כיום האיחוד האפריקאי.
חבר הקונגרס העממי של אוגנדה (UPC) של אובוטה, אודקה, שנראה כפוליטיקאי ליברלי יותר מאובוטה, היה גם משא ומתן למשטרו של אובוטה. סאם אודקה זכה לסייע לנשיא הראשון של אוגנדה, אדוארד מוטסה, שנאלץ להיות בתפקידו בגלל אובוטה בשנת 1966.
הנשיא אובוטה וקונגרס העם באוגנדה (UPC) הודיעו על כוונתם "לנוע לשמאל" בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. ההודעה, שפורסמה באמנת Common Man, הפחידה אינטרסים עסקיים באוגנדה, שחששו ממדיניות כלכלית נטיית סוציאליסטים. על שר החוץ אודקה הוטל על ידי ממשלת אובוטה להוביל את יחסי הציבור לתמיכה במעבר לשמאל.
עם זאת, המעבר שמאלה יושם במלואו. הנשיא מילטון אובוטה הופל על ידי אידי אמין בהפיכת אוגנדה בשנת 1971 ב-25 בינואר 1971, וסיים את משטר אובוטה הראשון ואת מדיניות "העבר לשמאל". סאם אודקה ברח לגלות בעקבות ההפיכה.
מילטון אובוטה שב לשלטון בשנת 1980 לאחר הבחירות הכלליות בשנת 1980, והחל את ממשלת אובוטה השנייה. סאם אודקה הפך לשר התכנון והפיתוח הכלכלי של אוגנדה בתקופת כהונתו השנייה של אובוטה (1980–1985).
סאם אודקה נפטר מאי-ספיקת כליות בבית החולים הבינלאומי בקמפלה ב-4 באוגוסט 2015, בגיל 83. הוא הותיר אחריו את אשתו, מרגרט נמוואנג'ה קבומה אודקה, ארבע בנות וחמישה נכדים. הלווייתו של אודקה נערכה בקתדרלת כל הקדושים בקמפלה. הוא נקבר במחוז בוסיה ב-8 באוגוסט 2015.
האנה ריגן
האנה ריגן (בשוודית: Hannah Ryggen; 21 במרץ 1894, מאלמה – 2 בפברואר 1970) הייתה ציירת ואמנית סיבים נורווגית ילידת שוודיה. היא למדה בעצמה לארוג ויצרה על נול עומד שבנה בעלה הצייר הנורווגיה הנס ריגן. הם חיו במשק אוטרקי על גדות פיורד טרונדהיים, בנורווגיה. האנה טוותה וצבעה את החוטים שלה בצבעים שהפיקה מהצמחייה המקומית. הייתה פציפיסטית, פמיניסטית וקומוניסטית.
תולדות חייה.
האנה יוזפינה מריה ריגן נולדה במאלמה לקרנה גל יונסון (Karna Gall Jonsson) וגוסטב יונסון (Gustav Jonsson) שהיו ממעמד הפועלים, אמה קרנה הייתה נחושה בדעתה ששלושת ילדיה ירוויחו בעצמם את לחמם. האנה ואחותה הצעירה אגדה (Agda) נעשו מורות עוד בהיותן תלמידות, ואחיהן אריק גוסטב ויליאם יונסון היה מועסק בבנק. האנה לא אהבה את ההוראה והעדיפה לעסוק בציור, בעידוד בן הדוד שלה אמיל נילסון החליטה ללכת בעקבות נטיותיה האמנותיות. בקיץ 1916 היא נרשמה לקורס של ששה שבועות אצל מדריך הציור הקודם שלה ראושטדט (Rausstedt), מאוחר יותר באותה שנה היא התחילה ללמוד ציור חופשי ותיאוריות של פרספקטיבה עם פרדריק קרבס (Fredrik Krebs) בשיעורי ערב, בקולג' הטכני בלונד (Lund) [לימים הפקולטה להנדסה באוניברסיטת לונד]. בו בזמן המשיכה לעבוד במשרה מלאה כמורה. האנה נסעה ברכבת 6 ערבים בשבוע בין מאלמה ללונד. את חופשות הקיץ הארוכות שלה בילתה בציור כל מיני דברים שנקרו בדרכה. היא התארסה עם תלמיד אחר של קרבס וכשהוא ביטל את האירוסין החליטה לנסוע משם,
בהמלצת המורה קרבס נסעה בשנת 1922 ללמוד ציור בדרזדן בגרמניה, שם היא פגשה את הצייר הנורווגי הנס ריגן (1894–1956). האנה התפתחה לציירת מוכשרת, אך חשה שמשהו לא מתאים לה, לכן עזבה את הציור והתחילה לארוג, ב-1 בפברואר 1923 הנס ריגן הגיב על החלטתה זו במכתב ומציין 'שכאשה מתאים לה יותר לארוג וכי ציור מתאים יותר לגברים'. המעבר שלה לאריגה קשור לאהבתה לעבודת כפיים ולתחושתה שבאריגה תטיב לבטא את עצמה. אריגה קשורה לאמנות עממית ולמלאכת כפיים והביעה עבורה גם מימד פוליטי שאתו הזדהתה ושהיה נוכח בכל יצירותיה. הוא הפך לדרך הביטוי האישי שלה ואפשר לה ליצור במידות גדולות ולהימלט כך מההשוואות הפטרונליות בין אמנים לאמניות.
היא נישאה להנס ועברה לגור עמו במשק האוטארקי שלו בשוודיה באורלנד (Ørland) שבחצי האי פוזן (Fosen) שבפיורד טרונדהיים, הם חיו ללא חשמל וללא מים זורמים. האנה פיתחה את אמנותה כאורגת, טוותה בעצמה את החוטים, צבעה אותם עם צמחים מקומיים וקיבעה את הצבעים בעזרת שתן, אורחיה היו מוזמנים להשאיר 'תרומה'.
היא הייתה פציפיסטית, בעלת מנוי על עיתונים פמיניסטיים סקנדינבים ועיתונים שמלאניים, הייתה פעילה במפלגה הקומוניסטית הנורווגית ובתנועת העבודה הבינלאומית. היא עקבה אחר עליית הפשיזם באירופה וביצירותיה יצרה החזייה של תגובותיה לאירועים הפוליטיים. ב-1935 למשל הביעה בשטיח הקיר 'אתיופיה' את סלידתה מפלישת בנדיטו מוסוליני למדינה האפריקנית ועל רצח העם שקרה שם. בצד השמאלי העליון היא ארגה את פניו של מוסוליני כשאיש שחום דוחף חנית דרך ראשו, מחשש להעלבת האיטלקים, הוצגה היצירה ב-1937, בביתן הנורווגי בתערוכה העולמית בפריז כשהקצה השמאלי מקופל.
בשטיחיה היא תארה את חייה במשק, דמויות בני משפחתה וחיות המשק שלהם מופיעות בחלק מהשטיחים. אף על פי שחיו רחוק מהעיר היא הייתה מחוברת לכל מה שקורה בעולם והביעה דעות פוליטיות נחרצות נגד אי שיוון חברתי, פאשיזם, נאציזם, כנגד הכיבוש האיטלקי בחבש ובנגד מאסרו של בעלה במחנה ריכוז נאצי בנורווגיה הכבושה.
בזמן הכיבוש הנאצי בנורווגיה, המשיכה האנה הפמיניסטית, הקומוניסטית והפאציפיסטית ליצור יצירות בהן בטאה את דעותיה על המתרחש באופן יצירה לא חשוד, היא שילבה את דעותיה על העוולות בנופים דמויי חלומות, ותלתה את שטיחיה הארוגים מחוץ לחלונות ביתה. באורלנדט הגרמנים הקימו נמל גדול, שדה תעופה ומערכת כבישים רחבה, את הבניה עשו שבויי מלחמה רוסים וסרבים שהוחזקו בתנאי רעב וקור. האנה והנס כמו הרבה תושבים נורווגיים עזרו לשבויים במזון. במאי 1944 הנס ריגן נאסר על ידי הגרמנים בחשד למעורבות בתנועת ההתנגדות. בנובמבר הוא כתב להאנה מכתב מכלא גריני [Grini] שבו הוא שולל את מעורבותו בבהתנגדות לגרמנים, אבל הוא ידע שהנאצים יקראו את המכתב. בשטיח הקיר '6 באוקטובר 1942 ' נראה בבירור בצד השמאלי היטלר מעל שחקן נורווגי שנרצח ל ידי הנאצים ובאמצע עומד צרציל ושומר על עמו, הדימוי בקטע השמאלי מאזכר את הפיאטה. המעצר של האנס פגע בבריאותו לתמיד, לאחר מלחמה נותח כמה פעמים והחלים זמן ארוך.
אריגת שטיחים עם דימויים טפטין הייתה במשך כמה מאות שנים חלק חשוב של האמנות העממית הנורווגית. ובניגוד לארצות אחרות נשמרו בה מספר גדול של עבודות מעולות, כולו השטיח המפורסם Baldishholteppet שנארג בין 1050 ל-1190, לקראת 1500 חלק מהשטיחים הראו השפעה פלמית, אבל רוב השטיחים הנורווגיים מאז אינם ארוגים בדימוי תלת ממדי אלא בדו ממדי כשדימויי הרקע נארגים בחלק העליון של השטיח. לקראת סוף המאה ה-19 נורווגיה נאבקה להפוך למדינה עצמאית, ספורים מסורתיים, מיתוסים וסמלים עממיים היו חלק חשוב מההתפתחות הזהות הלאומית הנראית לעין.
עד 1930 הדעה בנורווגיה הייתה שאריגת שטיח זו מלאכה וכי רק הצייר שמציר את הדוגמה הוא אמן, הדעה הזו טופחה עוד יותר על ידי ההצייר גרהרד מונטה ביום ההולדת ה75 של האורגת פרידה הנסן (Frida Hansen) הופיע ראיון אתה שבו היא מחתה נמרצות כנגד דעה זו, כמה חודשים אחרי זה הצטרפה האנה ריגן לוויכוח וטענה שהאורגת היא אמנית בדיוק כמו הצייר.
היא הייתה אמנית הסיבים הראשונה שהשתתפה בתערוכת הסתיו 1964 ובאותה השנה הייתה האמנית הנורווגית הראשונה שהשתתפה בביאנלת ונציה.
תערוכות לאחר מותה.