מבחינה מחקרית, על אף שקיימים הבדלים סטטיסטיים ברמות פשיעה בין אוכלוסיות שונות, החוקרים חלוקים בדעותיהם ביחס למקור אותם פערים, כלומר, האם מקורן באותן אוכלוסיות או שמא בגורמים אחרים כגון יחס חברתי מפלה ואכיפה בררנית. כך למשל, במקרה של אפיון גזעי, במחקר מקיף של האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, נמצא שהסיכוי של אפרו-אמריקאים להישאל האם הם נושאים נשק או סמים, להתבקש לעזוב את הרכב או לעבור חיפוש בגופם או ברכב גבוה פי שלושה עד חמישה מאשר של אמריקאים לבנים.
סוגים מסוימים של אפיון גזעי התקיימו בעבר (למשל כליאת היפנים בארצות הברית), אבל הטקטיקה זכתה לחשיפה תקשורתית רבה רק לאחר פיגוע התאומים בשל השימוש הרב שנעשה בה על ידי רשויות התעופה כלפי אזרחים מקומיים במספר מדינות בעולם המערבי על מנת לזהות טרוריסטים פוטנציאליים ולמנוע מהם לעלות למטוסים.
אפיון גזעי בישראל.
ישנן עדויות מחקריות לכך שישראל משתמשת באפיון גזעי במערכות האבטחה השונות שלה, וזאת על רקע איומי הטרור אתם היא מתמודדת. שיטת אבטחה זו מבוססת על  זיהוי המפגע במקום זיהוי הנשק, ומתמקדת בישראל בבעלי זהות אתנית ערבית. דוגמה לכך היא מערכת האבטחה של נמל התעופה בן-גוריון, אשר משתמשת בשיטת אפיון גזעי על מנת למנוע אירועי טרור במטוסים. רשויות המדינה הפעילו שיטה זו בעקבות מספר אירועי טרור, אשר התרחשו הן על גבי מטוס והן בשדה תעופה. אותם אירועים הם חטיפת מטוס סבנה אשר בוצעה על ידי ארגון הטרור ספטמבר השחור והטבח בנמל התעופה של לוד שבוצע על ידי ארגון הצבא האדום היפני. במהלך הכניסה של הנוסעים לאזור ההמתנה לטיסה, הם מסווגים לקטגוריות סיכון על בסיס אתני. בהתאם לבסיס זה, צוות האבטחה של נמל התעופה מאשרר את הסיווג באמצעות טכניקות המיועדות לאשרר מוצא, מברר מידע הנוגע לכבודה של הנוסעים, ובמקרים  מסוימים עובדי המערכת בודקים את הנוסעים באזור נפרד הכולל סריקות אלקטרוניות של כבודה וכן תשאול נוסף.
שיטה זו ספגה ביקורות באשר להפרת זכויות אזרח, והועלו רעיונות שונים על מנת להימנע מהשיטה על ידי פתרונות טכנולוגיים כגון סריקת טביעת אצבע ושיפור כולל של מערכי אבטחה. מחקר שנערך בשדה התעופה הבינלאומי בן-גוריון באוגוסט 2008 מצא כי כמחצית מהמזוודות של אזרחים ישראלים ממוצא ערבי נבחרו להקרנה נוספת שכללה פתיחת מזוודותיהם בפומבי, ואילו רק כ -10% ממזוודות אזרחי ישראל ממוצא יהודי נבחרו, מה שמעיד על שימוש באפיון גזעי בביטחון שדה התעופה. האזרחים הערבים שהמזוודות שלהם נפתחו, דיווחו על חוסר שביעות רצון ותסכול גדול מתהליך האבטחה. זה ערער את אמונם ברשות שדה התעופה. קבוצות מיעוטים מתלוננות כי המדינה וסוכנויות הביטחון שלה רואות בהן "הקהילה החשודה". המחקר מצא כי כוונה לבטל את השימוש בטכניקות פוגעניות בביטחון בשדה התעופה נגד אזרחים ערבים (כגון פתיחת מזוודותיהם בפומבי וחיפושים גופניים ופולשניים) נמצא כיעיל מאוד בשיפור הרגשות של חברי הקבוצה. כלומר, תפיסות לגבי טיפול לא הוגן אינן בלתי נמנעות בקרב מיעוטים, שכן הם תלויים בעיקר לא במאפייני הרקע של הקבוצה, אלא במאפייני הטיפול הישיר שקיבלו מהאבטחה.
מוסקוביץ'
ארון וינטר
ארון מוחמד וינטר (בהולנדית: Aron Mohamed Winter; נולד ב-1 במרץ 1967 בפרמריבו שבסורינאם) הוא כדורגלן עבר הולנדי אשר שיחק בעמדת הקשר. נולד לאב מוסלמי ולאם יהודייה.
קריירה.
כאשר היה וינטר בן 19 הצטרף לקבוצת אייאקס אמסטרדם, ואת הופעת הבכורה שלו קיים ב-6 באפריל 1986 בניצחון על אוטרכט. עם אייאקס זכה פעמיים בגביע ההולנדי (1987 ו-1988) באליפות הולנד (1990), בגביע אירופה למחזיקות גביע (1987) ובגביע אופ"א (1992), בטרם עבר בשנת 1992 לאיטליה לקבוצת לאציו.
לאחר ארבע שנים שבהן לא הצליח לזכות בתואר עם לאציו, עבר וינטר בשנת 1996 לקבוצת אינטר מילאנו, שם שיחק לצידם של רוברטו באג'ו, ג'וזפה ברגומי וג'יאנלוקה פאליוקה. יחד עם שחקנים אלו זכתה הקבוצה בשנת 1998 בגביע אופ"א עם ניצחון 3-0 על לאציו במשחק הגמר, לאחר שהפסידה בגמר אותו המפעל בשנה הקודמת בדו-קרב בעיטות עונשין לשאלקה 04, כאשר וינטר מחמיץ את בעיטת העונשין האחרונה.
לאחר פרישתו שימש כעוזר מאמן אייאקס ומאמן קבוצת המילואים של המועדון, ובעונת שימש כמאמן טורונטו מליגת ה-MLS.
נבחרת הולנד.
וינטר היה חבר סגל נבחרת הולנד אשר זכתה בטורניר יורו 1988. כבש שער נגד נבחרת ברזיל בשלב רבע-גמר מונדיאל 1994, ושותף גם ביורו 1996 ומונדיאל 1998
וינטר שיחק במדי נבחרתו ב-84 משחקים בהם כבש שישה שערים.
מליסנד, מלכת ירושלים
Brand New Eyes
brand new eyes ("עיניים חדשות לגמרי") הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הרוק האמריקנית פאראמור, שראה אור ב-29 בספטמבר 2009 בחברת Fueled by Ramen.
האלבום הופק בידי רוב קוואלו והוקלט ב-Hidden Hills בקליפורניה בין ינואר ומרץ 2009. האלבום כיכב בראשי המצעדים במדינות רבות בכל העולם, והפך לאלבום המצליח ביותר של הלהקה עד כה. האלבום זכה בתואר תקליט זהב בארצות הברית בינואר 2010.
רקע, כתיבה והפקה.
בתחילת 2008, לאחר שיצא לאור האלבום הקודם (Riot!) פרסמו חברי הלהקה פוסט בבלוג הרשמי שם ציינו שהם סובלים מ"בעיות פנימיות", מה שהוביל, בשילוב עם שבוע שלם של ביטול הופעות, לתהיות באשר לעתיד הלהקה בין המעריצים. מעט לאחר מכן, נפתרה הבעיה וחברי הלהקה הצהירו שהבעיה הייתה קשורה בכך שאף פעם אין להם זמן לדבר על דברים. מאוחר יותר ספרה היילי בראיון על הספקות שליוו אותה עם כתיבת החומר לאלבום ועל פחדיה שלא לפגוש את ציפיות המעריצים.
הלהקה ככלל התייחסה לכתיבת האלבום כטיפול קבוצתי, שעזר להם להתגבר על ההבדלים בין החברים. כשהמילים היו מונחות על השולחן היה להם קל יותר לערוך שיחות ולפתור על המאבקים הפנימיים שעברו על כל אחד מהם, באמצעות שיחה על הדברים שהביאו אותם להקים להקה ולעסוק במוזיקה מלכתחילה.
פאראמור עברו שישה שבועות באולפני Emac שבעיר הולדתם, פרנקלין (טנסי), שם הם עבדו על הפקה מוקדמת של האלבום, לראשונה בלי הנחיית מפיק מקצועי. ביקור שערך המפיק רוב קוואלו עזר לשכנע את הלהקה באיכות החומר, שעלתה לדבריו על זו של אלבומיהם הקודמים. למרות שהתכנון המקורי היה להקליט את האלבום בנאשוויל, הוא הוקלט עם קוואלו בקליפורניה, בסוף מרץ 2009. ההפקה נסתיימה במאי אותה שנה, ומיד לאחר סיומה יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות עם נו דאוט.
קידום ושחרור.
הסינגל הראשון מהאלבום, "Ignorance", יצא להורדה דיגיטלית ב-7 ביולי, באותו יום בו האלבום יצא להזמנה מוקדמת באתר הלהקה הרשמי. "Brick by Boring Brick", הסינגל השני ראה אור בנובמבר 2009. עטיפת האלבום, תמונה של פרפר שהפרידו ממנו את כנפיו, קשורה לשורה "The angles were all wrong / Now she's ripping wings off of butterflies" משיר זה. אחריהם ראה אור "The Only Exception" (ב-19 באפריל 2010) ו"Careful" צפוי להשתחרר ב-5 ביולי 2010.
האלבום הופץ בשתי גרסאות: גרסת CD סטנדרטית, וכן גרסת deluxe, חבילת תוכן מיוחדת שראתה אור במהדורה מוגבלת בכל העולם. בגרסה המורחבת הופיעו גרסאות אקוסטיות ל-Where The Lines Overlap ול-Ignorance, בדיסק המקורי ובתקליט ויניל, ביטאון באורך 40 עמודים שכתבה היילי, פוסטר אקסקלוסיבי, סיפרון שהכיל את מילות השירים, תמונות של חברי הלהקה וכן דיסק DVD באורך 30 דקות שהציג קטעים מאחורי הקלעים. האלבום היה מהראשונים שנכנסו ל-iTunes LP.
Brand New Eyes נכנס למצעד Billboard 200 לאחר שמכר 175,000 עותקים בשבוע הראשון.
ביקורות.
רב הביקורות המקצועיות ל-Brand New Eyes היו חיוביות. ב-Metacritic, שם משוקללות ביקורות מקצועיות שונות, האלבום מדורג 73 מתוך 100, מה שמצביע לפי האתר על "תגובות חיוביות ברובן". ג'וליה קוני מאתר AbsolutePunk.net דרגה את האלבום 82/100, והללה את ביצועיה של הסולנית היילי וויליאמס "יש משהו בוויליאמס הזו שהופך אלבום כמו Brand New Eyes ליותר מעוד חריץ ברגל המיטה של סצנת הפופ-רוק הזנותית. רק חשבו על מה שיהיה כשהלהקה תגיע לאמצע גיל 20." אנדרו ליהיי מאתר Allmusic נתן גם הוא ביקורות חיובית, וכתב ש"Brand New Eyes מציג את פאראמור כלהקה חזקה יותר, צנומה יותר ובסך הכל עקבית יותר."
איון לוסי ממגזין בילבורד כתב גם הוא ביקורת מעודדת ואמר: "למרות שבאלבום החדש אין את התמימות והנאיביות שהפכה את האלבומים הקודמים לכה חביבים, הבגרות החדשה הזו מספיקה לסט משכנע של שירים." קאת'י ריי ממגזין Big Cheese העניקה לאלבום ציון של 5/5 וכתבה ש"Brand New Eyes הוא נקודת ציון ענקית בדרכה של להקה צעירה, אינטליגנטית וכנה, שראויה להרבה יותר הכרה במיינסטרים."
ב-Alternative Press העניקו לאלבום ציון של 4.5/5 והכותב, סקוט הייזל, הילל את השיפור מהאלבום הקודם; "Riot! היה מלא מעל הקצה באופן מגוחך, עם החלק השני שנשכח בתוך שנייה. eyes מדהים את המאזין מההתחלה לסוף, עם השיר הקופצני "Looking Up" והרצועה העוצמתית "All I Wanted" שניצנצו כמו יהלומים משאר האלבום (המבריק גם הוא)." שרה בי, כתבת ה-BBC, סיכמה את הביקורת שלה ב"אם לא אהבתם את פאראמור לפניו, האלבום כנראה לא ישפיע על דעתכם. הם עושים את סוג המוזיקה העוצמתי-מסחרי, מעין אימו-פופ, שאוהבי המוזיקה כל כך אוהבים לשנוא. בכל אופן, בתור אלבום מהסוג הזה Brand New Eyes טוב "מאוד". חצוף וחסר נימוס, אבל מקסים."