אמריקאים-אפריקאים פיתחו שירת מזמורים מספיריטואלים שהושרו בתקופת העבדות. במהלך ההתעוררות הגדולה השנייה בארצות הברית, הובילה תופעה זו להופעת סגנון פופולרי חדש. פאני קרוסבי, איירה ד. סאנקי ואחרים יצרו מוזיקת עדות למסעות צלב אוונגליסטיים. שירים אלה מוגדרים במקרים רבים "שירי בשורה" (גוספל) בניגוד לשירי קודש, משום שהם כוללים בדרך כלל פזמון חוזר (או מקהלה) וקצבם על פי רוב (אם כי לא תמיד) מהיר יותר מזה של שירי הקודש. כדוגמאות להבדל, חסד מופלא הוא שיר קודש (ללא פזמון חוזר), אבל "מה אדיר הנך" הוא שיר בשורה. במשך המאה ה-19 פשטה סוגת שיר הבשורה במהירות בפרוטסטנטיות וכן, במידה פחותה אך עדיין מובהקת, בקתוליות. שיר הבשורה, הגוספל, אינו ידוע בעבודת הקודש "כמות שהיא" בכנסיות האורתודוקסיות, (הנסמכות אך ורק על מזמורים מסורתיים (סוג של שיר קודש).
לצד מוזיקת קודש קלאסית יותר משל מלחינים ממונטוורדי עד מוצרט, המשיכה הכנסייה הקתולית לייצר מספר רב של שירי קודש פופולריים כגון "הובילה נא, אור רחום", "לילה שקט", "ברית אלוהית" ו"אמונת אבותינו".
כיום עושות כנסיות רבות שימוש במוזיקה מודרנית לעבודת הקודש, הכוללת מגוון סגנונות בהשפעת מוזיקה פופולרית. ראשיתו של הסגנון הזה בשלהי שנות ה-60' של המאה ה-20 והוא צבר פופולריות רבה בשנות ה-70'. צורה מובהקת לעצמה מהווה סגנון הגוספל השחור המודרני, המהיר והססגוני.
מוזיקה כנסייתית בישראל.
במשך שנים לא הייתה מקובלת השמעת מוזיקה כנסייתית מסוג מסוים בישראל בשל עמדת ההלכה נגד מוזיקה שנכתבה "לשם עבודה זרה" ובעיקר לפאר ולרומם את שמו של ישו. המקום היחיד שאפשר היה לשמוע בו את מתאוס פסיון של באך, למשל, היה פסטיבל אבו גוש, שאביו-מולידו, זיגי שטדרמן, היה צריך להיאבק על זכותו זו. כיום יש בישראל כנסיות רבות המקיימות קונצרטים ופסטיבלי מוזיקה בין כותליהן, הן של מוזיקה כנסייתית מובהקת והן של מוזיקה אחרת. ביניהן:
השושלת העלווית
השושלת העלווית (בערבית: العلويون; "אל-עלוויון") (1631-כיום) היא שושלת המלוכה השולטת במרוקו כיום. מלך מרוקו הנוכחי מוחמד השישי הוא השליט מספר 22 של השושלת העלווית. השם "עלווים" מגיע ממולאי עלי א-שריף (1589–1659) שנחשב למייסד השושלת. המשפחה העלווית מייחסת את מוצאה למשפחת הנביא מוחמד דרך עלי בן אבי טאלב ופאטמה בת מוחמד.
מוצא.
על פי המסורת של המשפחה, העלווים הגיעו למרוקו בסוף המאה ה-13 כאשר העלווי אל-חסן א-דאחיל הגיע מהחג'אז לעיר תאפילאלת בדרום מרוקו בהזמנת תושביה, כדי להיות האימאם של העיר. תושבי תאפילאלת קיוו שכצאצא של מוחמד, הנוכחות שלו תביא ברכה על העיר ותעזור לשפר את יבולי התמר. צאצאיו של א-דאחיל החלו להרחיב את כוחם בדרום מרוקו במיוחד לאחר מותו של השליט אחמד אל-מנסור (1578–1603) שהשתייך לשושלת הסעדית. מולאי עלי א-שריף החל להרחיב את השליטה העלווית מסביב לעיר תאפילאלת. בנו, מולאי א-רשיד (1664–1672), כבר הצליח בשנת 1669, להביס את הסולטאן הסעדי האחרון ולכבוש את מרקש. א-רשיד המשיך עם מסע כיבושיו ועוד בימי שלטונו גם צפון מרוקו נפלה תחת השליטה העלווית, ולראשונה היה ניתן לאחד ולהעניק יציבות למדינה.
היסטוריה.
אסמאעיל אבן שריף (1672–1727) היה הראשון לארגן את מוסדות השלטון העלווים, ותוך מלחמה בשבטים מקומיים הוא הקים מדינה מאוחדת. העלווים בתקופה זו נתקלו בקשיים ביחסיהם עם השבטים הברברים והשבטים הבדואים-ערבים במרוקו, ולכן אסמאעיל הקים צבא המבוסס על חיילים-עבדים שחורים שקיבל את השם "המשמר השחור". האחדות של מרוקו לא שרדה אחרי מותו של אסמאעיל ושבטים מקומיים הצליחו לצבור כוח צבאי ופוליטי על חשבון העלווים.
רק עם מוחמד השלישי (1757–1790) הממלכה העלווית הצליחה לאכוף מחדש את שלטונה על מרוקו. הניסיון לשלוט על מרוקו בריכוזיות נזנח והתאפשר לשבטים מקומיים לנהל חיים אוטונומיים. תחת עבד א-רחמאן (1822–1859) נפלה מרוקו לראשונה תחת השפעה של המעצמות האירופיות. בעקבות התמיכה של מרוקו בתנועת העצמאות האלג'ירית שהונהגה על ידי עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי, צרפת שלחה כוחות צבא להילחם בה וב-1844 מרוקו הובסה בקרב בקרבת הגבול עם אלג'יריה וזנחה את תמיכתה בעבד אל-קאדר.
החל משלטונם של מוחמד הרביעי (1859–1873) וחסן הראשון (1873–1894) העלווים ניסו לטפח קשרי מסחר עם אירופה וארצות הברית, והם העבירו את הצבא והממשל תהליכי מודרניזציה כדי לשפר את השליטה על שבטי הברברים והבדואים. עם המלחמה נגד ספרד (1859–1860) אירופה החלה להתערב באופן ישיר בענייני מרוקו, ועל אף שהובטח למרוקו עצמאות בוועידת מדריד (1880) ההשפעה הצרפתית והספרדית על המדינה דווקא התחזקה. גרמניה ניסתה מצדה לצבור השפעה על מרוקו כדי להחליש את השפעתה של צרפת, וכך פרצו המשבר המרוקאי הראשון (1905–1906) והמשבר המרוקאי השני (1911). בעקבות משברים אלה העלווים נאלצו להכיר בחסות הצרפתית על ארצם בהסכם פס שנחתם ב-3 בדצמבר 1912, בו מרוקו נהפכה באופן רשמי למדינת חסות של צרפת. באותו הזמן אזור הריף שבצפון מרוקו ניתן לחסות ספרד.
בתקופה שבה מרוקו הייתה מדינת חסות (1912–1956) הייתה השקעה כלכלית ניכרת בתשתיות של המדינה על מנת לקשר את הערים הגדולות שעל חוף האוקיינוס האטלנטי לאזורי פנים-הארץ, ובכך להפוך את מרוקו לאזור כלכלי אחד. עם זאת משטר החסות האירופאי נאלץ להתמודד עם התנגדות מצד שבטים ברברים, וכאשר היה ניסיון להכפיף את השבטים לתחום השיפוט של בתי משפט צרפתיים בשנת 1930 התנועה למען עצמאות מרוקו החלה. בשנת 1944, מפלגת איסתיקלאל ("עצמאות") הוקמה בתמיכת הסולטאן מוחמד החמישי (1927–1961). צרפת נאלצה להעניק עצמאות למרוקו ב-2 במרץ 1956, והותירה אחריה מורשת של פיתוח כלכלי באזורים וערים מסוימים, ולעומת זאת הרס ובידוד באזורים שמהם יצאה ההתנגדות הברברית נגד צרפת וספרד בין 1912 ל-1933.
המלך הנוכחי של מרוקו הוא מוחמד השישי, שהומלך ב-23 ביולי 1999 להיות המלך ה-22 בתולדות השושלת.
תג מאיר
"תג מאיר: אור במקום טרור" הוא ארגון ישראלי שהוקם בדצמבר 2011. מטרות הארגון, כעולה מפרסומיו, הן "להשמיע קול של סובלנות, כבוד הדדי ומאור פנים כלפי שכנים, זרים וגרים בתוכנו ולמען נזכור כי גרים היינו בארץ מצרים", וכן להתנגד "לתהליכים, פרסומים ודעות גזעניות הבאות בשם היהדות ובכסותה, המסיתות לגזענות מכתימות ומרעילות את החברה הישראלית, לכדי חברה בלתי אנושית וגזענית". הארגון יוצא בפרט נגד פעולות "תג מחיר" שמבצעים יהודים נגד ערבים.
יו"ר הפורום הוא ד"ר גדי גבריהו. עשרות ארגונים הביעו תמיכה עם מטרותיו ופעולותיו וחלקם אף לוקחים חלק בפעילויות אלה מעת לעת.
פעילות הארגון.
הארגון הוקם בחג החנוכה, תשע"ב (תחילת דצמבר 2011), והחל בעצרות במקומות שבהם אירעו פעולות "תג מחיר".
מפעולות הארגון:
מספר ארגונים הביעו הזדהות והשתתפו בפעילויות שקיים הארגון.
פעילות הארגון נעשית בתמיכת קרן מוריה, הפדרציה של ניו-יורק, קרן איימס והקרן החדשה לישראל.
בפעולות הארגון השתתפו, בין השאר, הרב בני לאו, פרופ' רחל אליאור, ח"כ רובי ריבלין, אברהם בורג, עמרם מצנע וזוהיר בהלול.
ביוני 2013 העניקה האגודה לזכויות האזרח בישראל לארגון את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג ז"ל.
במרץ 2019 הפגין הארגון לצד ארגונים נוספים מול מעון ראש הממשלה כנגד החיבור בין עוצמה יהודית למפלגת הבית היהודי.
סופר ג'וניור
Super Junior (בקוריאנית: 슈퍼주니어 בעברית: סופר ג'וניור) או בקיצור SuJu היא להקת בנים דרום קוריאנית שנוצרה על ידי החברה SM Entertainment בשנת 2005 הלהקה מונה 13 חברים, כאשר 2 נוספים פעילים כחלק מ-Super Junior M בלבד.
Super Junior הוציאו 6 אלבומים מלאים הכוללים שירים שחברי הלהקה הלחינו וכתבו בעצמם. מועדון המעריצים שלהם נקרא E.L.F (EverLasting Friends) והוא מונה כ-400,000 מעריצות ומעריצים קוריאניות (לא כולל מעריצות מחוץ לדרום קוריאה).
תת להקות.
Super Junior-K.R.Y.
הוקמה בנובמבר 2006 ומונה 3 חברים, קיו-היון יי-סונג וריו-ווק.
החברה גילתה שלשלושת החברים יש קהילת מעריצים נפרדת משאר חברי הלהקה וגם כישרון שירה דומה.
עקב כך הקימה החברה את תת-הלהקה ששרה שירי באלאדות שפנו לקהל יותר מבוגר.
K.R.Y שרו בעיקר שירי נושא של דרמות וסרטים.
Super Junior-T.
Super Junior-Trot, המונים 6 חברים, ליטוּק, היצ'ול, קאנגין, שינדונג, סונגמין ואונהיוק, הוציאו לאור סינגל אחד בשנת 2007 שכלל את הלהיט "Rokkugo" שלאחר מכן בשנת 2008 יצא בגרסה היפנית, מאז הלהקה נמצאת בהפסקה.
Super Junior-H.
Super Junior-Happy היא התת-להקה הרביעית והאחרונה שהוקמה בשנת 2008. הלהקה מונה 6 חברים, ליטוּק, יה סונג, קאנגין, שינדונג, סונגמין ואונהיוק. משנת 2008 כל Super Junior היו חברים לפחות בתת-להקה אחת חוץ מקיבום, כל חברי הלהקה שהיו בSuper Junior-T עברו לSuper Junior-Happy חוץ מהיצ'ול שהוחלף בייה סונג.
ביוני 2008 הוציאו Super Junior-Happy מיני אלבום ראשון שכלל בין השאר את הלהיטים Cooking? Cooking! וPajama Party. הלהקה זכתה להמון פופולריות בקרב המעריצים ואף הופיעו ביפן.
Donghae &amp; Eunhyuk.
Donghae &amp; Eunhyuk תת-דואט שהוקם בשנת 2011. הדואט מורכב מחברי הלהקה Eunhyuk ו-Donghae שמתמקדים בז'אנר הדיסקו והרטרו דבר שבלט ביותר כשאר חשפו את סינגל הבכורה שלהם כדואט שנקרא "Oppa, Oppa" השיר זכה להצלחה מסחררת והפך למיני המנון מסיבתי.
בשנת 2013 הוציאו את סינגל IWD) I wanna dance) ביפן.
בדצמבר 2013 הוציאו סינגל בקוריאנית בשם Still You שצולם ברחובות לונדון, שם שהו סופר ג'וניור להופעה אחת.