CZ 75 P-07 DUTY גרסה פולימרית שהוצגה בשנת 2009, האקדח מצויד במנגנון הדק משופר ובאפשרות להחליף את מנגנון השמטת הפטיש בניצרה.
עופר אשד
עופר אשד (24 בנובמבר 1942– 23 ביוני 2007) היה כדורסלן ישראלי ששיחק שנים רבות עבור הפועל חולון, בנוסף למספר שנים בהפועל תל אביב ובבית"ר תל אביב, וכן שיחק עבור נבחרת ישראל. אשד התנשא לגובה של 196 סנטימטרים ושיחק בעמדת הפורוורד. אשד נמצא במקום השלישי במספר הנקודות שקלע בליגת העל בכדורסל בכל הזמנים, אחרי מיקי ברקוביץ' ודורון ג'מצ'י.
קריירה מקצוענית.
הפועל חולון.
נולד בחולון לבתיה ולדוב, אשד שיחק כדורסל בצעירותו בקבוצת הכדורסל של בית הספר על שם ביאליק בחולון ומאוחר יותר בתיכון חדש בתל אביב. באותם זמנים היה חבר "התנועה המאוחדת". בגיל 14 וחצי, עשה את צעדיו הראשונים בקבוצת הכדורסל הבוגרת של הפועל חולון ושבר את שיא הכדורסלן הצעיר ביותר בליגת העל, שיא שלא נשבר עד היום. בגיל 15 שנים וחמישה ימים קלע אשד את סל הבכורה שלו במדי הפועל חולון בליגה הבכירה, ובכך היה לצעיר קולעי הסלים בכל הזמנים בליגה הראשונה בכדורסל הישראלי. במשחק זה, בו קלע אשד 3 נקודות, ניצחה חולון את הפועל אשדות-יעקב, 63 : 36. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת הופיע בשבעה מ-22 משחקי הקבוצה. לעומת זאת, בעונתו השנייה, עונת 1958/59, הופיע בכל 22 משחקי הקבוצה, קלע 10 נקודות והוריד 4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונת 1958/59, אשד העמיד ממוצע של 15.3, ובגיל 18 בלבד, בעונת 1959/60, הפך לכוכב הבלתי מעורער של הקבוצה, והיה למלך הסלים של העונה בקבוצה עם 17.5 נקודות בממוצע למשחק. בתואר מלך הסלים העונתי של הקבוצה החזיק אשד משך 14 עונות עד לעזיבתו את הקבוצה בתום עונת 1972/73. ימיו בחולון היו ימי הזוהר של הקבוצה, לאחר שחולון עמדה מול קבוצות הפאר מתל אביב בכבוד רב ונאבקה עמן על תוארי האליפות והגביע. בצבא שירת בנח"ל בתפקיד חובש, ונכלל בנבחרת צה"ל בכדורסל. בשנת 1992 הוענק לו התואר יקיר העיר חולון.
לאחר הפרישה.
בשנת 1998 הוענק לאשד תואר יקיר העיר חולון.
הדר נמיר
הדר נמיר (נולדה ב-21 באפריל 1960) היא מחלוצות המאבק לשוויון זכויות ללהט"ב בישראל. פעילה בקהילה הגאה וחברה בארגוניה מראשית שנות ה-80. אחת הלסביות הראשונות בישראל שנחשפו בתקשורת הכתובה והאלקטרונית, תחילה בשם בדוי ולאחר מכן בשמה האמיתי וללא הסתרה.
ביוגרפיה.
הדר נמיר נולדה בתל אביב. למדה בתיכון עירוני ט', ושירתה בצבא כמדריכת חובשים. למדה פיזיותרפיה באוניברסיטת בן-גוריון. עבדה בארגוני זכויות אדם ובארגוני נשים, ביניהם מרכז הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית ובזכות - המרכז לזכויות אדם של אנשים עם מוגבלויות. משנת 1996 ועד 2010 עבדה באגודה לזכויות האזרח בישראל כרכזת פניות ציבור בסניף תל אביב, ובשנים 2010-2008 כרכזת פניות הציבור הארצית של האגודה. כיום היא עובדת במוקד לאזרחים ותיקים של המשרד לשוויון חברתי, בתפקיד רכזת תחום עושק אזרחים ותיקים.
פעילות בקהילה הגאה.
בתחילת שנות ה-20 לחייה הצטרפה הדר נמיר לאגודה לשמירת זכויות הפרט (כיום - אגודת ההומואים, הלסביות, הביסקסואלים והטרנסג'נדרס). משנת 1982 הייתה פעילה בקו הלבן של האגודה - קו שנועד לתת תמיכה וסיוע להומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרס באופן אנונימי ודיסקרטי. התנדבותה בקו, במשך כ-20 שנה, כללה מתן סיוע אישי לפונים, ניהול אדמיניסטרטיבי, הנחיית קורסי הכשרה למתנדבי הקו ואימון מדריכים. פעלה גם בקו המידע הירושלמי ובקו המידע של קל"ף (קהילה לסבית פמיניסטית). בשנים 1992-1982 ריכזה את שירות ההרצאות של האגודה לשמירת זכויות הפרט (כיום חוש"ן - חינוך ושינוי), שנועד לשנות את התפיסה הציבורית בנושא נטייה מינית, והשתתפה במאות הרצאות.
בשנים 1986-1984 הייתה שותפה בפעילות להתארגנות לסבית, ששימשה לאחר מכן כבסיס להקמת ארגון קל"ף.
ב-1988, יחד עם מרק טננבאום וג'ויס סאלא, הקימה את "עוצמה" - הזרוע הפוליטית של האגודה לשמירת זכויות הפרט, ושימשה בה כדוברת. במסגרת פעילותה זו הייתה נמיר אחת הלסביות הראשונות שהעזו ונחשפו בתקשורת הכתובה והאלקטרונית, תחילה בשם בדוי ("עדי בודנברוק") ולאחר מכן בשמה האמיתי וללא הסתרה. "עוצמה" פעלה בכנסת ובתקשורת לשוויון זכויות להומואים ולסביות, ושינתה את פני החברה ההומו-לסבית ואת יחס החברה הסטרייטית אליה. שינוי זה התבטא בעיקר במהפך תקשורתי, הן מבחינת היקף ההתייחסות להומואים וללסביות בתקשורת, והן מבחינת סגנון ההתייחסות. "עוצמה" כוננה את "שבוע הגאווה" הראשון בישראל ב-1989 ואת הבאים אחריו, ואת אירוע הגאווה הראשון בחוצות, שהתקיים בתל אביב ב-1993. בשנת 1990 יזמה "עוצמה" תיקון לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, כך שיאסור גם על אפליה מטעמי נטייה מינית. בעקבות פעילות לובי בכנסת, עבר התיקון לחוק בדצמבר 1991.
בשנים 1991-1987 הייתה הדר נמיר נציגת האגודה לשמירת זכויות הפרט בהנהלת ה-World Congress of Gay and Lesbian Jewish Organizations, והעבירה הרצאות וסדנאות בכנסים בינלאומיים. החל מ-1988 עסקה בפעילות לגיוס כספים, שבשיאה השגת התרומה לקניית בית האגודה ברח' נחמני בתל אביב, וגיוס 25,000 דולר בארצות הברית לשיפוצו. בשנים 1990-1994 נמנתה על צוות הכותבים של "נתיב נוסף", כתב עת שפרסמה האגודה לשמירת זכויות הפרט.
ב-1992 יסדה את הקבוצות הראשונות של צעירים וצעירות הומואים ולסביות (בהמשך התפתח מקבוצות אלה ארגון הנוער הגאה "איגי"). באותה שנה גייסה את חברת הכנסת יעל דיין לפעילות למען הקהילה הגאה. כתוצאה מכך הקימה דיין בתוך הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת את ועדת המשנה למניעת אפליה בשל נטייה מינית, ומאז נשארה תומכת פעילה ונאמנה של הקהילה הגאה. ב-1993 הייתה הדר נמיר ממארגנות הכנס הראשון בכנסת שעסק בזכויות ההומואים והלסביות, בחסותה של יעל דיין. אירוע זה היה לאבן דרך בתהליך ההכרה בזכויות הקהילה הגאה בישראל, וזכור במיוחד בשל יציאתו הפומבית מהארון של פרופ' עוזי אבן. באותה שנה הייתה נמיר שותפה בפעילות לשינוי פקודות מטכ"ל, כך שלא יפלו לרעה חיילים וחיילות בשל נטייתם המינית.
במקביל לפעילותה באגודה לשמירת זכויות הפרט הייתה הדר נמיר פעילה מרכזית ובולטת בארגון הלסבי-פמיניסטי "קל"ף". שנים רבות הייתה חברה בוועד קל"ף ובוועדת הביקורת, ותקופה מסוימת שימשה כדוברת הארגון.
ב-1998 הנהיגה הדר נמיר, יחד עם אנשים ונשים נוספים, את ההפגנה הספונטנית באירועי הויגסטוק, שזכתה מאוחר יותר לכינוי "הסטונוול הישראלי". ההפגנה החלה לאחר שהמשטרה ביקשה לסיים את האירוע בטענה של הפרעה לשכנים, והתפתחה למפגן כוח של הקהילה הגאה, שכלל צעדה ברחובות העיר וחסימת כבישים.
בשנים 1999 - 2000 מילאה את תפקיד יו"ר אגודת הלהט"ב.
פולחן מטען
פולחן מִטְעָן (באנגלית: cargo cult) הוא סוג של פולחן דתי העשוי להופיע בחברות שבטיות פרימיטיביות לאחר מגע עם תרבות לא-ילידית ומתקדמת יותר מבחינה טכנולוגית. הפולחן מתמקד בהשגת העושר של החברה המתקדמת דרך מחשבה משאלתית וטקסים דתיים, תוך אמונה שהעושר מכוון אליהם מהאלים ומהאבות הקדמונים שלהם.
כִתות מטען זוהו לראשונה בארצות מיקרונזיה ומלנזיה ובדרום מערב האוקיינוס השקט לאחר מגע עם תרבות מתקדמת יותר מבחינה טכנולוגית דרך קולוניאליזציה, ניצול, מאמצים מיסיונריים ומלחמות.
המאמינים, המנהיגים והנביאים של פולחני המטען טוענים שהסחורות המיוצרות (המטען) של העמים הלא-ילידיים נוצרו באמצעים רוחניים ויועדו להם מהאלים ומאבותיהם הקדמונים, אולם באופן בלתי הוגן קיבלו הזרים חזקה על מטען זה, בין אם בטעות או בכוונת מכוון.
נוכח זאת, פולחני המטען מתמקדים במאמץ להתגבר על השפעתם של הזרים המושכים את המטען אליהם, על ידי עריכת טקסים המחקים את ההתנהגויות שנצפו אצל מחזיקי העושר הרצוי והנחה שאליהם ואבותיהם יזהו אותם לבסוף וישלחו את המטען אליהם במקום אל הזרים. מכאן, מאפיין מרכזי של פולחני מטען הוא אמונה כי בשלב כלשהו בעתיד יישלחו סחורות ומטענים רבי ערך למאמינים בפולחן על ידי גורמים רוחניים כלשהם.
סקירה כללית.
מגעה הראשון של חברה מבודדת עם העולם החיצון יכול לגרום הלם תרבות לבני אותה חברה: פעמים רבות הילידים יניחו שהזרים הם ישויות רוחניות כלשהן המחזיקות ביכולות אלוהיות. ייתכן שיהיו ניסיונות להתאים את המפגש לאמונות קיימות. שיתוף בעושרם של המנהיגים היה לרוב חלק במסורות הילידיות במיקרונזיה. אולם, עם הזמן, יתברר כי הזרים הם בני תמותה, כוחם מגיע מציודם (מטענם), וכי הם אינם חולקים אותו עם הילידים. הסתמכות על מסורות תרבותיות עלול להעיד כי הטקסים הדתיים אינם ממולאים כראוי וכי יצירתם של טקסים חדשים עשויה לספק את ציפיות הילידים.
פולחני מטען נוטים להופיע בין אנשים החומדים חפצים אלה אך אינם יכולים להשיגם בקלות דרך מסחר. בהינתן בידודם היחסי, למאמינים יהיה ידע מועט בתהליכי ייצור מודרניים ופקפוק בהסברים מערביים.
דוגמאות של פעולות פולחני מטען הן בניית מנחתים, שדות תעופה, משרדים וחדרי אוכל מזויפים, פטישיזציה וניסיון לבנות מוצרים מערביים כמו רדיו, ועריכת מצעדים כמו צבאיים תוך החזקת מקלות במקום רובים, לבישה של סמלים בסגנון צבאי וציור סמלים לאומיים על גופם במטרה להיראות כמו חיילים, תוך שהם מתייחסים לפעילותם של אנשי צבא מערביים כמו לטקסים שיש לבצע כדי לקבל מטען.
בשנת 2007 הופק סרט על התופעה בשם "God Is American".
דת ג'ון פרום באי טאנה.