הספר מטפל באחת הבעיות הסבוכות בהן נתקלה מדיניות החוץ של ישראל משנותיה הראשונות, במסגרת מאבקה להכרה בינלאומית: עמדתו של העולם הנוצרי. על אף העובדה שעולם זה לא היה הומוגני בגישתו לציונות ולישראל לאחר מלחמת העולם השנייה ונע בין העוינות הבסיסית ואי ההכרה הקטגורית של הכנסייה הקתולית, דרך האמביוולנטיות הכללית הפרוטסטנטית לתמיכה האוונגליסטית, האפקט המצטבר של שלילת לגיטימציה הקשה על יחסי החוץ של המדינה הצעירה. זאת גם כיוון שהדת הראשית במדינות שהיו המטרות המרכזית של הניסיונות הישראליים להבטחת הכרה, הייתה הנצרות.
על אף העובדות המוכרות של דיפרנציאציה במשקל הפוליטי הפנימי של הכנסיות במדינות השונות במערכת הבינלאומית של אותה תקופה ושל חוסר קשר הכרחי ישיר ומהותי בין עמדות הכנסיות השונות ובין המדיניות כלפי ישראל של אותן מדינות; ההערכה המקובלת בירושלים מ-1949 ואילך (בעקבות הכישלון הישראלי באו"ם בשאלת ירושלים) הייתה לראות בנצרות גורם עוין בינלאומי שיכולת הפגיעה העקיפה שלו בישראל לא הייתה בלתי מבוטלת. מקורותיה של עוינות זו היו בעיקרם תאולוגיים אך גם פוליטיים. כך בין היתר הייתה הקמתה של מדינת ישראל כרוכה בדלדול משמעותי של קהילות נוצרים פלסטינים בתחומיה שרבים מחבריהן נטשו או גורשו מארצם ב-1948 ולא הורשו לחזור אליה, וביצירת גבול בעייתי שחצץ בין הקהילות הנוצריות הקימות במזרח התיכון ובין 'הארץ הקדושה'. כל אלה היו לצנינים בעיקר בעיני הכנסייה הקתולית ויצרו תמיכה פוליטית טבעית שלה בעמדות ערביות. העימות בו מצאה עצמה ישראל בתחום זה, מקומי ולא רק בינלאומי. חלק, קטן אמנם, מהאוכלוסייה הלא יהודית במדינת ישראל מראשיתה היה בן הדת הנוצרית, והמדינה הייתה השליטה על מספר רב של אתרים קדושים להם ולעולם הנוצרי כולו. בנוסף לכך הייתה ישראל חיבת להתמודד עם תופעת הפעילות החינוכית-מיסיונרית מסורתית של קבוצות נוצריות בארץ. תוצאת עימות במעגל פנימי זה חיזקה מצידה עוינות כנסייתית כלפיה.
הספר מהווה טיפול ראשוני בפרספקטיבה הישראלית של היחסים בין המדינה הצעירה והעולם הנוצרי. הספר מציג ניתוח מפורט ועל פי תקופות, של תהליכי קביעת המדיניות הישראלית בנושא, השיקולים המרכזיים בתהליך זה יחד עם האישים והארגונים שטיפלו בו. כמו כן, הספר מציג את הטכניקות באמצעותן ניסתה ישראל לצמצם את הנזק של עוינות העולם הנוצרי ולחזק מגמות חיוביות מבחינתה, ושל מיקומו היחסי של השיקול "הנוצרי" בהתגבשות מערכת מדיניות החוץ הישראלית באותה תקופה לאור השינויים שחלו בה. הוא מגלה בין היתר את העוינות הישראלית הבסיסית לעולם הנוצרי מחד ואת זהירותם המוצלחת של האבות המייסדים שלה לא לחצות "קווים אדומים" במדיניותם המעשית כלפיו.
מחקריו העכשוויים.
נכון ל-2012, ביאלר שוקד על כתיבת ספר העוסק במאמץ הישראלי לגייס הון יהודי לארץ בעשרים השנה הראשונות לקיומה של המדינה.
ספריו.
גרסתו העברית התפרסמה כצלב במגן דוד (יד בן צבי והמכון למורשת בן-גוריון 2006)
טומאת נידה
מי רגליים
יהודה בויאר
הרב יהודה בויאר (ר' יידל; נולד בשנת תרצ"ד, 1934) הוא פוסק ומחבר ספרי הלכה, מתלמידי החזון איש. ממורי ההוראה של חוג חזון איש.
קורותיו.
נולד בתל אביב, בנו של אברהם בויאר. למד בישיבת היישוב החדש ובישיבת פוניבז'. התקרב לחזון איש ונעשה תלמידו. החזון איש הציע אותו כשידוך לבת אחיו של מקורבו הרב משה חיים אקון, ואף השתתף באירוסיו. לאחר נישואיו למד בחברותא שנים רבות עם הרב גדליה נדל.
חיבר ספרי הלכה, בהם קיצור הלכות נדה וקיצור הלכות תרומות ומעשרות, קיצור הלכות שביעית וקיצור הלכות חלה. (על פי המסורת בחוג חזון איש הרב יהודה בויאר כתב רק את "מקורי הדינים" שבסוף הספר, ואת כל הספר וההלכות למעשה כתב רבו הרב חיים גריינימן) ספריו תורגמו למספר שפות ובהן ספרדית. ספריו מבוססים על פסיקת החזון איש, ובנידונים שאינם ברורים בשיטת רבו הוא מסתמך בדרך כלל על פרשנותו של הרב חיים גריינימן, שהרב בויאר משתייך לחוגו.
הרב בויאר מתגורר בשיכון חזון איש בבני ברק. מוסר שיעורים בישיבת בית שמעיה בבני ברק. שיעוריו יוצאים לאור על ידי תלמידיו.
אחיו הוא הרב ירחמיאל בויאר, ראש עיריית בני ברק לשעבר. בנו הרב משה בויאר הוא ראש כולל בהיכל התלמוד בתל אביב ומחבר ספרי "ביאורי עניינים", אף הוא בקהילת הרב גריינמן. חתנו הוא הרב חיים קליין, מראשי ישיבת קריית מלאכי.
ג'יימס טיבריוס קירק
ג'יימס טיבריוס קירק (באנגלית: James Tiberius Kirk) הוא דמות בדיונית המגולמת על ידי השחקנים ויליאם שאטנר ב וסרטי מסע בין כוכבים, כריס פיין שגילם את הדמות בסרט הקולנוע "סטארטרק" ושני המשכיו ופול וסלי שעתיד לגלם את הדמות בעונתה השנייה של הסדרה "". קירק שימש כקפטן השלישי של ספינת החלל "USS Enterprise NCC-1701".
הדמות זכתה לשבחים על הפגנת תכונת המנהיגות שבה, אך ספגה ביקורת בגין יחסה כלפי נשים.
תיאור הדמות.
ג'יימס טיבריוס (או: ג'יימס ט' או ג'ים) קירק נולד ב-22 במרץ 2233 (תאריך כוכבי 1277.1) ביישוב ריברסייד שבאיווה. הוא גודל שם על ידי הוריו - וינונה וג'ורג' קירק.
בגיל 13 התגוררה משפחת קירק ב"טארסוס IV" במהלך משבר התבואה הגדול שהוביל את המושל קודוס להחליט על חיסול של מחצית מתושבי ההתיישבות. בטבח נרצחו 4,000 בני אדם, ביניהם כמה מבני משפחתו של קירק. קירק היה אחד מתשעת העדים היחידים לטבח.
קירק החל את הקריירה שלו באקדמיה של צי הכוכבים בתור צוער בשנת 2250. בהמשך אותה השנה קירק סיים בהצטיינות ובדרגת קצין את ההכשרה באקדמיה של צי הכוכבים. בשנת 2251 קירק נשלח להשתלמות בספינת החלל "USS Republic, NCC-1371". לאחר מכן, הוא הועלה לדרגת סגן משנה, חזר לאקדמיה ומונה כמדריך. בשנת 2254 הוא הועלה לדרגת סגן ושירת בהמשך במשך 3 שנים על סיפונה של ספינת החלל "USS Farragut, NCC-1647". בעת שירותו על ספינת חלל זו, שרד פיגוע התאבדות שבו נהרגו רוב אנשי הצוות של הספינה. לאחר תשע שנות שירות למופת, הוא הועלה לדרגת סרן בשנת 2263.
בשנת 2263 קיבל על עצמו את הפיקוד על ה-""USS Enterprise" NCC-1701", לאחר שפייק עבר לפקד על אקדמיית צי הכוכבים, ובכך הפך לקפטן הצעיר ביותר בתולדות צי הכוכבים. קירק פיקד על האנטרפרייז במהלך .
בשנת 2269 קירק הועלה לדרגת אדמירל ולתפקיד כראש המבצעים של צי הכוכבים.
בשנת 2293 קירק נעלם כאשר האנטרפריז . עם זאת, הוא היה למעשה היה עדיין בחיים ביקום מקביל, שכן הוא חולץ על ידי קפטן ז'אן לוק פיקארד.
בשנת 2371 קירק הקריב עצמו במהלך קרב מול ד"ר סוראן במערכת "Veridian III" כדי למנוע מסוראן להוציא לפועל את מזימותיו. קירק נקבר על ידי קפטן ז'אן לוק פיקארד בכדור הארץ.
חיים אישיים ומשפחתו.
קירק היה אב לילד בשם דייוויד מנישואיו לקרול מרקוס. דייוויד נרצח על ידי קלינגונים בשנת 2285.
ג'יימס ט' קירק
ג'יימס טי קירק
חלוקת נטל המס בישראל
אח&quot;י חיפה (סער 2)
אח"י חיפה הייתה ספינת טילים דגם סער 2 סומנה במספר צי ס-322. הספינה הראשונה שנשאה את מערכת טילי גבריאל ואיתה נעשו השלמות פיתוח המערכת וקליטתה לתפעול מבצעי. הספינה הייתה כלי השיט השני שנשא את השם אח"י חיפה. הראשונה הייתה המשחתת המצרית אבראהים אל-אוול שנלקחה שלל וסומנה במספר צי ק-38.
הספינה לקחה חלק בפעילות בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים. בתחילת שנת 1975 הועברה בהפלגה סביב אפריקה לים סוף. לאחר חתימת הסכם השלום עם מצרים, הוחזרה בדצמבר 1979 לים התיכון, הפעם דרך תעלת סואץ, והותקנה בסונאר נגרר עומק משתנה, דבר ששיפר משמעותית את יכולתה כחלק מספינות הסער ללחימה נגד צוללות. בשנת 1998 הוצאה הספינה משירות. התוכנית להשקיע אותה כאתר צלילה לא התקבלה והיא טובעה בלב מפרץ אילת.
היסטוריה.
הספינה נבנתה במספנות קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי בשרבור, כחמישית מתוך שש בסדרה הראשונה של ספינות הסער. הושקה בשנת 1968 ויצאה לדרכה לארץ באוקטובר 1968. בהפלגתה במפרץ ביסקאיה נתקלה בגלים גבוהים ונכנסה למספר שעות מנוחה בנמל לוריאן בצרפת. המשיכה בדרכה עם כניסה לתדלוק בנמלי גיברלטר ואוגוסטה שבסיציליה.
כחודש לאחר הגעתה לחיפה הועברה לנמל הקישון ברציף מספנות ישראל להתקנת מערכת נשק גבריאל על ידי אנשי מפעל מבת של התעשייה האווירית.
ב-18 בפברואר 1969 נהרג על הספינה טוראי , שנמחץ למוות במהלך אימון ראשון בתותח 40 מ"מ בעת שהספינה הייתה ברציף מספנות ישראל.
צוות הספינה הוכיח את יכולתו לקלוט ולהפעיל את מערכת הטילים על אף היותה מסובכת יחסית.
בתהליך הקליטה ירתה הספינה כ-12 טילים להוכחת מערכת הנשק. ב-7 באפריל 1969 ירתה והטביעה את המשחתת לשעבר אח"י חיפה (ק-38) ממנה קיבלה את שמה.
הפלגת ניסוי אמל"ח וטיבוע ספינת הדיג אורית.
ב-13 במאי 1970 אח"י חיפה בפיקוד יעקב אלון, ביצעה הפלגת ניסוי אמל"ח עם רפא"ל באזור חיפה, האזינה לתקשורת הת"ג של אח"י סער, שסיירה מצפון לאל עריש, כולל דיווחי הגילוי של סטי"ל מצרי. אח"י חיפה גילתה אף היא את מכ"ם הסטי"ל המצרי וזאת במרחק מעל 160 מייל. הספינות החליפו מידע ביניהן והמסקנה הייתה שהאויב נמצא מזרחית לפורט סעיד ובטווח מעל 60 מייל מאח"י סער, הרבה מעבר לטווח המקסימלי של טיל הסטיקס שהוא 25 מייל.
בסמוך לשעה 2230 שמעה אח"י חיפה את הדיווח בת"ג של אח"י סער שיורים עליה טילים ומייד הפליגה דרומה במהירות גבוהה. השתרר שקט ברשת הקשר עד לדיווח הנוסף של אח"י סער שהטיל נפל לים. אנשי רפא"ל הורדו לחוף בעתלית ואח"י חיפה, שהייתה הספינה בכוננות מיידית, המשיכה בהפלגה דרומה עד שהמפקדה נתנה לה הוראה לחזור לנמל.