היינריך דה אהנה
היינריך דה-אהנה (בגרמנית: Heinrich de Ahna; 22 ביוני 1832, וינה – 1 בנובמבר 1892, ברלין) היה כנר ומורה למוזיקה אוסטרי, חבר ברביעיית יואכים.
ביוגרפיה.
היינריך דה אהנה, נולד ככל הנראה בווינה בשנת 1832 (מקורות אחרים מזכירים את שנת 1834 או 1835 כשנת לידה). הוא קיבל שיעורי כינור כשהיה בן שבע. בגיל עשר הוא הפך לתלמידו של יוסף מייסדר. בהמשך קיבל שיעורים ממילדנר (1812–1865) בפראג. הופעתו הציבורית הראשונה כסולן התקיימה בשנת 1846 בבית האופרה של וינה. הוא יצא לסיורי קונצרטים עם אביו דרך גרמניה ואנגליה. בשנת 1849 העניק לו הדוכס מקובורג-גותה את התואר "וירטואוז קאמרי". בשנת 1851 דה-אהנה התגייס לצבא האוסטרי והפך עד מהרה לקצין ושירת שם עד לפרישתו. לאחר סיבובי הופעות, התיישב בברלין בשנת 1862.
בין השנים 1863 עד 1869 היה מרצה בקונסרבטוריון שטרן.
הוא התמנה למנצח של האופרה בברלין ופרופסור בקונסרבטוריון. בין תלמידיו היה סול מרקוסון (1869-1940).
לאחר סיורי אמנות מוצלחים דרך הולנד וגרמניה, דה אהנה הפך לחבר בתזמורת המלכותית בברלין. בשנת 1862, לאחר פרישתו של מנהל הקונצרטים בתזמורת: הוברט ריז בשנת 1869, הפך דה אהנה לממלא מקומו. בנוסף, היה פרופסור לכינור בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין שהקים יוזף יואכים. ובימי היעדרותו של יואכים, דה אהנה היה ממלא מקומו.
דה אהנה נחשב לאחד הכנרים הטובים ביותר בזמנו. נגינתו זכתה "לשבחים על הטון הפורח, הנשמתי, הטכניקה המושלמת, שאינה נכשלת, האינטונציה הברורה והקונספט האמנותי, האצילי והמסוגנן".
דה אהנה נפטר בברלין בשנת 1892 בגיל 60 ונקבר בבית העלמין המקומי בסנט הדוויג ברחוב ליזנשטראסה. הקבר לא השתמר.
אמר עליו אדוארד בילבי, שלמד כינור אצל דה אהנה: 1921,
"שמעתי את דה אהנה מנגן את הקונצ'רטו של בטהובן עם קדנזות משלו. הוא היה שחקן אומנותי ברור ומלא, עם טכניקה ללא דופי וסגנון מענג. הוא נתן לקונצ'רטו טעם שמעולם לא שמעתי שכפול. זה היה מושלם, ובכל זאת קצת שונה - קצת יותר נחמד מהרגיל, אפילו הטוב ביותר. לא היה שום חיקוי של אף אחד, שום קצה של יואכים, ובכל זאת זה היה בסדר גמור אני צריך לומר. הקדנזות שלו היו משובחות כמו ששמעתי, למעט זו של קרייסלר. זה היה בערך בשנת 1890, והוא נפטר זמן קצר לאחר מכן. הוא היה איש גדול והיה בעל מראה מוזר, בגלל מה שנראה כמו חיוך סרדוני ושערות המסתובבות על פניו, משחזרות אפקט מוזר, אבל הומוריסטי למדי, לא דוחה. ברביעייה הטון שלו התחרה בזה של יואכים."
חיים אישיים.
אחייניתו פאולין דה אהנה, הייתה אשתו של ריכרד שטראוס. אחותו אלינור דה אהנה () הייתה זמרת מצו-סופרן עם, בין היתר, הברלינר הופופר. היינריך דה אהנה נולד למשפחתם של כריסטיאן אדוארד אוגוסט דה אהנה וג'סטין קרבס.
דה אהנה ורביעיית יואכים.
דה אהנה היה חבר ברביעיית יואכים משנת הקמתה (1869) ועד לפטירתו (1992) יחד עם רוברט האוסמן, יוזף יואכים ועימנואל וירט. הוא היה בתפקיד הכינור השני ולאחר פטירתו הוא הוחלף על ידי קארל האליר.
הקדשת יצירות לדה אהנה.
לדה אהנה הוקדשו יצירות. להלן כמה מהן:
שתיקת בחירות
ישראל צליוק
ישראל נחום צליוק (12 בדצמבר 1912 – 11 בספטמבר 1984) היה עורך דין, כנר, יו״ר התזמורת הסימפונית חיפה ומייסד ומנכ"ל רשת "כלי זמר".
קורות חיים.
שנים ראשונות.
ישראל (סויה) צליוק נולד באודסה שבאוקראינה לנחום ורבקה (לבית דינוביץ). לאביו הייתה חנות לממכר בדים מיובאים בעיקר מאיטליה. החנות הייתה בפסאג' אודסה ודירתם הייתה מעל לחנות. השם צליוק (צאליק) מקורו בשם בצלאל, האומן הראשון בתנ"ך. ישראל התגלה כמחונן למוזיקה עם שמיעה אבסולוטית ובעודו ילד התקבל לכיתת הכינור בבית הספר למוזיקה על שם סטולרסקי , בו למדו גדולי הכנרים כגון דוד אויסטראך, נתן מילשטיין, ליאוניד כוגן והפסנתרן אמיל גיללס.
בית צליוק באודסה היה מרכז ציוני ומקום התכנסות לאנשי רוח יהודים וציונים כגון יוסף קלאוזנר ומנחם אוסישקין, שלימים מונה לאפוטרופוס של ישראל הנער, כשעלה ארצה בשנת 1925 עם אימו לאחר מות אביו נחום בטרם עת.
אחיו הגדול אברהם צליוק עלה ארצה לפניו באניית המעפילים רוסלאן והיה לרופא אף אוזן גרון ומדען בחיפה. אחיו השני, דוד, עורך עיתון טרוצקיסטי, ואחותו מינה, כימאית, נשארו ברוסיה. דוד הוצא להורג על ידי סטלין.
ישראל נסע לפריז להשתלם בלימודי המוזיקה ועם שובו הכיר את אהודה (הבת של הבנקאי שלמה זלמן נתנזון ושל דינה פרידמן נתנזון, בתו של שמעון פרידמן, בעלי יקב פרידמן) שגם היא שבה ארצה מפריז לאחר שהשלימה שם את לימודי הפסנתר, הם הכירו כשחברו בחזרה לקראת רסיטל.
ככנר.
הבית שישראל ואהודה הקימו במעלה הכרמל היה בית של מוזיקה, אמנויות וחברה, בו נערכו מפגשים רבים של אמנים, נגנים, סופרים וציירים. התקיימו בו קונצרטים לעידוד כישרונות צעירים מקרן התרבות אמריקה-ישראל.
ישראל צליוק היה מורה לכינור בחיפה. הופיע בהרכבים קאמריים כנגן עם רביעיית בור בתל אביב וברסיטלים עם אשתו אהודה. בהרכב הקאמרי שהקים בחיפה, הפסנתרן היה שופט בית המשפט העליון משה לנדוי, לפני שעבר מחיפה לירושלים.
בין הבאים הקבועים לבית צליוק היו הפסנתרן מינדרו כץ, המנצח סרג'יו קומיסיונה והצייר מאנה כץ, שעו"ד צליוק טיפל בענייניו ועזר להפוך את ביתו הפרטי למוזיאון מאנה כץ. גם הצייר השווייצרי הוברט מונטריה היה דייר קבוע בבית צליוק כששהה בישראל. צליוק נהג לומר: "אני הכנר הטוב ביותר בין עורכי הדין ועורך הדין הטוב ביותר בין הכנרים."
קריירה עסקית.
בעודו ממשיך ללמד כינור, למד צליוק משפטים ופתח משרד עורכי דין, צליוק, וולפסון, שאנן ושות'.
שנים רבות היה צליוק היועץ המשפטי של התעשיין אפרים אילין. צליוק זיכה את מפעל הרכב של אילין בפיצוי הולם מחברת רנו הצרפתית אשר הפרה את חוזה הרכש איתו בכניעה לחרם הערבי על ישראל. צליוק ניהל בטוקיו את המשא ומתן עם חברת הינו מוטורס היפנית לייבוא מכוניות קונטסה לישראל. הוא תיווך עם התעשיין האמריקני אדגר קייזר ומפעל המכוניות שלו קייזר מוטורס לבין מפעלי תעשיית הרכב של אילין את הבאתן ארצה של מכוניות קייזר-פרייזר, הנרי ג'יי וג'יפ שנועד לשימושו של צה"ל. עקב עבודתם המשותפת, הזמין אדגר קייזר את עו"ד צליוק לעבור לקליפורניה להיות יועצו האישי, אולם צליוק בחר להישאר בארץ.
בין החברות הגדולות והחשובות שהיו לקוחותיו היו קבוצת בוני ערים וחברת אשדוד בע"מ מיסודו של עובד בן עמי שעסקה בפיתוח ובניית אשדוד וחברת הספנות בורכרד בע"מ. לקוח חשוב נוסף היה מלון ציון בחיפה.
כיזם מוזיקלי.
ב-1950 הוקמה התזמורת הסימפונית חיפה. התזמורת נתקלה בקשיים מיום הווסדה ועמדה בסכנת סגירה. ב-1957 מונה צליוק ליו״ר התזמורת. במרץ, כשרון, והשקעה בלתי נדלית הקים תזמורת חדשה משגשגת ופעילה, ייסד תוכנית מנויים, הנהיג קונצרטים קבועים בערים שונות, הזמין נגנים בעלי שם עולמי, והבריא את מצבה הכלכלי. ב-1959 מינה צליוק את המנצח סרג'ו קומיסיונה למנצחה ומנהלה המוזיקלי של התזמורת. הוא הביא סולנים גדולי שם מחוץ לישראל, בהם יהודי מנוחין ועברי גיטליס, להופיע בהתנדבות עם תזמורת חיפה וארח אותם בביתו.
בשנת 1967 ייסד את רשת "כלי זמר" למכירת כלי נגינה מתוצרת ימאהה היפנית. שתי חנויות הרשת הראשונות היו בחיפה ובתל אביב. החזון היה שהחנויות תהוונה גם מרכז פעילות להוראת מוזיקה לילדים בקבוצות כשהם מוקפים בכלי הנגינה. בשנת 1972 מכר את הרשת ליואל ברנד.
משפחתו.
לישראל ואהודה צליוק נולדו שלשה ילדים, המנצח יובל צליוק, רות ועידית.
יחסי אוסטרליה–קרואטיה
יחסי אוסטרליה–קרואטיה הם היחסים בין אוסטרליה לקרואטיה.
היסטוריה.
אוסטרליה וקרואטיה כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים לראשונה כאשר קרואטיה הכריזה על עצמאותה מיוגוסלביה בשנת 1992. אוסטרליה פתחה קונסוליה בזאגרב באותה שנה, ושתי המדינות נותרו בתנאים ידידותיים מאז אותה תקופה. בשנת 1999 שודרגה הקונסוליה האוסטרלית לשגרירות. אחת ממטרות יחסי החוץ בין אוסטרליה לקרואטיה היא לקדם שיתוף פעולה וסחר חופשי בין שתי המדינות.
הגירה.
קרואטים נדדו לראשונה לאוסטרליה בשנות ה-50 של המאה ה-19, כשקרואטיה הייתה חלק מהאימפריה האוסטרית. הם היו ידועים באותה תקופה כאוסטרים או איטלקים, ואחרי מלחמת העולם הראשונה, הם היו ידועים כיוגוסלבים. מהגרים קרואטים הגיעו עם רקע מגוון, וכללו אינטלקטואלים, קומוניסטים, פשיסטים, פליטים ואנטי-קומוניסטים. הם זכו להכרה רשמית כקרואטים בשנת 1992 לאחר התפרקות יוגוסלביה במהלך מלחמות יוגוסלביה.
קרואטים באוסטרליה שולבו בהצלחה במיינסטרים של החברה האוסטרלית בזכות תרבות ומנהגים משותפים. עם זאת, בכמה מקרים, קרואטים התמודדו גם עם אפליה וצרות מול הרשויות האוסטרליות, בייחוד בשנות ה-60 וה-70.
יחסים כלכליים.
הסחר של אוסטרליה עם קרואטיה בשנת 2018 עמד על 41.1 מיליון דולר אוסטרלי, עלייה של 3.9% לעומת 2017. יצוא הסחורות האוסטרלי לקרואטיה הסתכם ב-2.8 מיליון דולר אוסטרלי בשנת 2018, הייצוא העיקרי היה פירות ואגוזים, כמו גם מכונות וחלקים מיוחדים.
מאז הצטרפות קרואטיה לאיחוד האירופי בשנת 2013, היחסים הכלכליים בין קרואטיה לאוסטרליה גברו. הסכם הסחר החופשי בין האיחוד האירופי לאוסטרליה, שנחתם בשנת 2019, התקבל בצורה חיובית בקרואטיה.
המכללה הממלכתית לכלכלה ומדעי הרוח של שירוואן
המכללה הממלכתית לכלכלה ומדעי הרוח של שירוואן (שם קודם: המכללה הפדגוגית עלי ביירמלי) היא מוסד לחינוך מיוחד באזרבייג'ן, הכפופה למשרד החינוך של אזרבייג'ן.
היסטוריה.