מכבי עלתה לליגה השנייה של אורוגוואי בכדורסל ב-1972 ולליגה הראשונה ב-1973, כשזכתה בשלושה טורנירים פדרליים (הטורניר החשוב ביותר של אורוגוואי עד 2000). הקבוצה פרשה מכדורסל באורוגוואי ב-1997, אך אז חזרה ב-2004 לליגה השלישית. לאחר שעלתה ליגה פעמיים בתוך שלוש שנים, שיחקה מכבי בשנים 2007–08 בליגת העל האורוגוואית, וסיימה במקום השני.
מכבי זכתה באליפות הראשונה שלה בעונת 2011–12.
Hebraica Macabi
הוגו פרויס
הוגו פרויס (בגרמנית: Hugo Preuß; 28 באוקטובר 1860 – 9 באוקטובר 1925) היה עורך דין ופוליטיקאי ליברלי יהודי גרמני. הוא היה המחבר של טיוטת נוסח החוקה שהתקבלה לאחר שינויים באספה הלאומית של ויימאר ונכנסה לתוקף באוגוסט 1919. את החוקה ביסס פרויס על שלושה עקרונות: כל סמכות פוליטית צריכה להיות שייכת לעם; המדינה צריכה להיות מאורגנת על בסיס פדרלי; הרייך צריך להקים מדינה המבוססת על חוק במסגרת הקהילה הבינלאומית.
תחילת דרכו.
הוגו פרויס נולד בברלין ב-28 באוקטובר 1860 כבן יחיד של לוין פרויס (1820 או 1821–1862), יהודי גרמני בעל עסק להדפס אבן, ואשתו מינה (לבית ישראל, 1826–1899). אביו של הוגו נפטר ב-1862, וב-1863 נישאה אמו לאחיו של בעלה, לאופולד פרויס (1827–1905), סוחר תבואה אמיד. בשנת 1878 החל פרויס ללמוד באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת היידלברג, בהן למד משפטים וממשל עם קורסים נוספים בהיסטוריה ובפילוסופיה. ב-1886 הוא הפסיק לעבוד כמזכיר משפטי ובמקום זאת החל לעבוד בהוראה אקדמית. בשנת 1889, לאחר פרסום עבודת הגמר שלו: "עיירה, מדינה ורייך כרשויות אזוריות" הוסמך לעבוד כמרצה באוניברסיטה בברלין. אף על פי שאיכות כתביו זכתה להערכה על ידי האקדמיה, יהדותו ודעותיו הליברליות מנעו ממנו להפוך לפרופסור קבוע באוניברסיטת ברלין השמרנית.
ב-1895 התמנה פרויס לחבר בפרלמנט העירוני בשרלוטנבורג. רק ב-1906 הפך פרויס לפרופסור מן המניין, במכללה המסחרית של ברלין, שנוסדה באותו זמן. שם לימד עד 1918, אז גם הפך לרקטור. פרויס התמקד בעיקר במשפט חוקתי ובניהול עירוני אוטונומי וב-1906 הוציא לאור את הכרך הראשון של ספרו ""התפתחות המערכת העירונית הגרמנית"." בין השנים 1910–1918 שימש כחבר מועצת העיר של כבוד מטעם ה-FVP. בתפקיד זה הוא תרם לקידומו של הפרויקט שלימים יהפוך לחוק ברלין רבתי. בשנת 1912, הוא התמודד ללא הצלחה על מושב ברייכסטאג. בחיבור מפורסם הנקרא "הפוליטיקה של הגרמנים" משנת 1915 טען פרויס בתוקף להפיכת המדינה ממדינה סמכותנית למדינת העם.
קריירה פוליטית וניסוח חוקת ויימאר.
במאמר שפורסם ב-14 בנובמבר 1918, ימים ספורים בלבד לאחר ההכרזה על התפטרותו הכפויה של הקיסר וילהלם השני במהלךהמהפכה הגרמנית של 1918–1919, קרא פרויס, למעמד הביניים "לקבל את העובדות" ולשתף פעולה ביצירת רפובליקה. למחרת, ראש הממשלה המהפכנית החדשה, פרידריך אברט מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה מינה את פרויס לתפקיד שר הפנים. באותה תקופה, המועצה המהפכנית של צירי העם התקיימה יחד עם הביורוקרטיה הקיסרית הישנה. למרות שהמועצה שימשה כקבינט וקיבלה את ההחלטות החשובות, היא נעדרה מנגנון מנהלי ולכן עשתה שימוש במנגנונים הקיימים. לפי החוקה האימפריאלית הישנה, מזכירי המדינה היו ראשי המשרדים השונים, לא שרים אמיתיים אלא עובדי מדינה בכירים שעבדו תחת הקנצלר. לפיכך ניתן לתאר את תפקידו של פרויס כראש משרד הפנים. לאחר שהפך לשר הפנים הטילה עליו מועצת צירי העם להכין טיוטה לחוקה רפובליקנית חדשה. בנוסף, פרויס היה שותף בייסוד של המפלגה הדמוקרטית הגרמנית בה גם היה חבר באותו זמן.
ב-13 בפברואר 1919, נשאר פרויס בתפקיד שר הפנים בממשלה הנבחרת הראשונה של הרפובליקה תחת הקנצלר פיליפ שיידמן. פרויס התנגד נחרצות לאיסור שהטילה ברית ההסכמה המשולשת של שילובה של אוסטריה הגרמנית בגרמניה כסתירה לעקרון ההגדרה העצמית הלאומית שניסח וודרו ווילסון. הממשלה התפטרה ב-20 ביוני 1919 כמחאה נגד חוזה ורסאי ולאחריה הוקמה ממשלתו של גוסטב באואר, בה פרויס נכנס לתפקיד הממונה על סוגיות חוקתיות. ב-14 באוגוסט באותה שנה נכנסה לתוקף חוקת ויימאר.
באופן טבעי הנוסח הסופי של החוקה היה שונה מהטיוטה המקורית שלה במובנים שונים. חלק מרעיונותיו של פרויס שבאו לידי ביטוי בטיוטה שחיבר לא התקבלו, במיוחד בנוגע לחלוקה הפנימית החדשה של הרייך שהגה - אליו הממשלות השמרניות של המדינות התנגדו. הוא גם לא הצליח ליישם את הרעיון שלו בדבר הגדרה מאוד צרה של זכויות יסוד, המוגבלת לחירויות הקלאסיות, שאותן רצה לקודד בשלושה סעיפים בלבד של החוקה. יתרה מזאת, ניסיונו לשנות את אופיו של הבונדסראט התברר כבלתי אפשרי. עם זאת, חלקים מסוימים של חוקת ויימאר שנחשבו בעייתיים במיוחד במבט לאחור, עוצבו מאוד על ידי רעיונותיו כדוגמת תפקידי הפרלמנט הממשלה והקנצלר ברפובליקה. בפרט, כוחו הגדול של הקנצלר, שקיבל את הסמכות לפזר את הרייכסטאג ללא מגבלות של ממש, בנוסף לסמכויות משמעותיות בעת חירום לפי סעיף 48 לחוקה. כוח זה של הקנצלר לא נראה בעיני פרויס כסתירה לרעיון של מדינה דמוקרטית, הוא סבר שזהו אמצעי זהירות הכרחי להתמודדות עם הסכנה שבעריצות הרוב ודרך יעילה לפתירת סכסוכים בין הממשלה והפרלמנט. פרויס היה פסימי לגבי יכולתן של המפלגות הפוליטיות לפעול בהצלחה במסגרת החדשה: לא היה להן ניסיון בלקיחת אחריות או בסוג הפשרה הנדרשת לקיומו של ממשל יציב, תחת האימפריה הממשלות פעלו ברובן באופן עצמאי מהמפלגות ומהרוב ברייכסטאג.
אחרית ימיו.
בין השנים 1919–1925 היה פרויס חבר תחילה באספה המכוננת של המדינה הפרוסית (1919/20), המקבילה לאספה הלאומית של המדינה החופשית פרוסיה, ולאחר מכן בלנדטאג של פרוסיה. פרויס פרסם יצירות רבות בנושאים משפטיים וחוקתיים וכן חיבורים פרו-רפובליקניים. הוא גם היה פעיל ברייכסבאנר שחור-אדום-זהב. הוגו פרויס מת בברלין ב-9 באוקטובר 1925. הוא נקבר בבית הקברות "Urnenfriedhof," ודינג, ברלין. בשנת 1952 הפך הקבר לקבר כבוד של מה שהיא כיום מדינת ברלין.
העובדה שפרויס, מחברה העיקרי של חוקת ויימאר היה יהודי הייתה אחת הסיבות לכך שרפובליקת ויימאר כונתה על ידי מתנגדיה בימין "יודנרפובליק" (הרפובליקה היהודית).
חיים אישיים.
בשנת 1989 נשא פרויס את אֶלְזֵה ליברמן, בתו של קרל ליברמן, קרובת משפחתו של מקס ליברמן. להוגו ולאלזה נולדו ארבעה בנים, אחד מהם מת בצעירותו. האחרים היו ארנסט (1891), קורט (1893) וז'אן (הנס, 1901).
זכויות להט&quot;ב בסיישל
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בסיישל מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים. הפעילות ההומוסקסואלית חוקית מאז 2016 בשטחי המדינה, ואפליה בתעסוקה ודברי שנאה על רקע נטייה מינית אסורה, מה שהופך את סיישל לאחת המדינות הבודדות באפריקה שיש להן הגנות מזוג זה עבור חברי קהילת הלהט"ב בשטחן. עם זאת, חברי הקהילה עלולים להתמודד עם סטיגמה בקרב האוכלוסייה הרחבה יותר, וזוגות חד מיניים ומשקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן ההכרות המשפטיות הזמינות לבני זוג הטרוסקסואלים.
מעמד בחוק.
עד יוני 2016, סעיף 151 מהתקופה הקולוניאלית לחוק העונשין של איי סיישל אסר על קיום יחסים הומוסקסואלים בין גברים מאותו המין עם עונש של עד 14 שנות מאסר. עם זאת, פעולות הומוסקסואליות של נשים לא היו כלולות על ידי סעיף 151 או כל חוק פלילי אחר של איי סיישל.
באוקטובר 2011, ממשלת סיישל הצהירה כי תבטל את ההפללה של פעילות הומוסקסואלית באומרה: "די בקרוב, כפי שהממשלה והחברה האזרחית רוצות". ביום 29 בפברואר 2016 הגישה הממשלה הצעת חוק בנושא. האספה הלאומית הייתה אמורה לשקול את הצעד תוך מספר חודשים. התובע הכללי רוני גובינדן שלל משאל עם בנושא. הצעת החוק אושרה ב-18 במאי 2016, בהצבעת פה אחד 14-0. ההצעה נחתמה על ידי הנשיא ג'יימס מישל ב-1 ביוני, ונכנסה לתוקף ב-7 ביוני 2016.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות.
סיישל אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור או שותפות).
ביוני 2015 שני גברים, אזרח בריטי ואזרח סיישלי, נישאו בנציבות העליונה הבריטית על ידי לינדזי סקול, הנציבה העליונה של איי סיישל.
הגנה מפני אפליה.
חוק התעסוקה 1995 אוסר על אפליה בעבודה על רקע נטייה מינית. איסור זה נוסף לתוכנו בשנת 2006 בעוד סעיף 2 לחוק קובע כדלקמן:
"הטרדה" פירושה כל מעשה, דיבור או מחווה בלתי ידידותית של אדם אחד כלפי אדם אחר, המבוססים על הנטייה המינית של האדם האחר אשר ישפיעו לרעה על כבודו של האדם האחר או יגרמו לאותו אדם להרגיש מאוים, מושפל או נָבוֹך".
סעיף 46א. (1) "בעוד קיבל מעסיק החלטה נגד עובד מטעמי נטייתו המינית של העובד... רשאי העובד להגיש תלונה לראש ההנהלה תוך ציון כל הפרטים הרלוונטיים".
טרבור סטיינס
טרבור סטיינס (באנגלית: Trevor Stines; נולד ב-15 ביולי 1994) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ודוגמן אמריקאי. הוא התפרסם כששיחק בסדרת הטלוויזיה ריברדייל.
ביוגרפיה.
סטיינס נולד באולימפיה, וושינגטון.
קריירה.
בשנת 2016 שיחק בסרט האימה "טרור באמטוויל". לאחר מכן שיחק בכמה סרטים קצרים ובתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה בהן הגולדברגים ומשפחת פוסטר.