צילומי הסרט החלו ב-8 בספטמבר 2008 במינסוטה. הסצנות בקולג' שבו מלמד לארי צולמו בקולג' הקהילתי נורמנדייל בבלומינגטון. סצנות אחדות צולמו בסנט אולף קולג', בזכות התאמתו לאדריכלות התקופה. סצנות בית הכנסת צולמו בבית הכנסת "בני אמת" בסנט לואיס פארק. סצנות צולמו גם במשרד עורכי הדין משבשר וספנס במיניאפוליס, שהעומד בראשו, רונלד משבשר, הוזכר בסרט כעורך הדין שנשכר על ידי לארי להגן על אחיו, ארתור. הצילומים הסתיימו כעבור 44 ימים, ב-6 בנובמבר, מוקדם מכפי שתוכנן ותוך עמידה בלוח הזמנים.
פסקול.
פסקול הסרט חובר על ידי קרטר בורוול, שהלחין את כל סרטיהם של האחים כהן מלבד "אחי, איפה אתה?". הפסקול כולל שירים אחדים מהאלבום Surrealistic Pillow של להקת הרוק "ג'פרסון איירפליין": "Somebody to Love", "Today", "Comin' Back to Me" ו-"3/5 of a Mile in 10 Seconds". כן נכללים בפסקול השיר "Machine Gun" מאלבומו של ג'ימי הנדריקס "להקה של צוענים" וקטעי שירה ביידיש, בהם שיר של מארק ורשבסקי בביצועו של סידור בלרסקי.
השיר "Somebody to Love" משתלב גם בעלילת הסרט: בתום טקס הבר-מצווה הולך דני לקבל את ברכתו של רבי מרשק, והרבי מצטט באוזניו שורה מהשיר.
פרשנות.
שם הסרט.
שמו המקורי של הסרט, A Serious Man, נלקח מעדות של לארי גופניק על עצמו: I've tried to be a serious man. מפיצי הסרט בישראל בחרו שלא לתרגם את שם הסרט לעברית ("אדם רציני"), אלא לתת לו שם חדש - "יהודי טוב". שם זה אכן משקף את תוכן הסרט, משום שלארי גופניק, גיבור הסרט, הוא יהודי טוב (אם כי לא אורתודוקסי): לילדיו קוראים דניאל ושרה ולאשתו ג'ודית (יהודית), הוא שולח את בנו ללימודי עברית, בנו חוגג בר מצווה בעלייה לתורה, אשתו אינה מסתפקת בגירושים אזרחיים אלא דורשת גט, והוא מחפש עצה אצל שלושה רבנים. על מעשיו של שכנו הגוי הגס הוא מביט בתיעוב מסוים.
בכרזת הסרט בישראל מודגשת מרכזיותה של היהדות בסרט גם בבחירת הגופן שבו נכתב שם הסרט, גופן המזכיר בעיצובו כתב סת"ם (אלמנט עיצובי זה אינו מופיע בכרזה באנגלית, שעליה מתבססת הכרזה בעברית).
שפת הסרט.
שפתו של הסיפור הקצר, המקדים את העלילה העיקרית של הסרט, היא יידיש. גיבורי העלילה המרכזית של הסרט מדברים אנגלית, אך שפתם מתובלת במילים עבריות. דני לומד עברית, והמורה כותב בעברית על הלוח תרגיל בהטיית הפועל "הלך", תוך שהוא מקריא את שהוא כותב. ג'ודית מודיעה ללארי על רצונה ב"גט" ממנו. המילה "הושיעני" חרותה בשיניו של הפציינט באותיות עבריות. אלוהים מוזכר פעמים אחדות בכינוי "השם".
אלמנטים אוטוביוגרפיים.
זהו סרטם הראשון של האחים כהן שגיבוריו הם יהודים. הוא מתרחש בפרוור של מיניאפוליס, עיר ילדותם של האחים כהן. שנת התרחשותו, 1967, היא השנה שבה ג'ואל כהן, המבוגר מבין שני האחים, חגג בר מצווה, בדומה לדני שבסרט.
הדיבוק.
הסיפור הקצר שבתחילת הסרט, על הדיבוק, חובר אף הוא על ידי האחים כהן, לאחר שלא מצאו סיפור עממי מתאים. לדבריהם אין לסיפור הקצר זיקה עלילתית לסרט שבהמשכו, וכל מטרתו היא לקבוע את האווירה המתאימה. לפי פרשנותו של מבקר הקולנוע רוג'ר איברט קיימת זיקה עלילתית: בני הזוג שבסיפור הקצר הם אבות אבותיו של לארי גופניק, שבהכניסם דיבוק לביתם המיטו קללה על משפחתם. ציור דיוקנו של האורח החשוד כדיבוק, רבי גרושקוב, נראה לרגע על הקיר במשרדו של רבי מרשק.
חיפוש משמעות.
הסיפור הקצר שבפתח הסרט מבוסס כולו על אמונה מיסטית בדיבוק - "אלוהים קילל אותנו", אומרת האישה על ביקורו של הדיבוק בביתם. הקללה, כך נראה, רובצת גם על לארי גופניק ומשפחתו, גיבורי העלילה העיקרית, המתרחשת בשנת 1967. בעלילה זו המיסטיקה אינה גלויה, אך ניתן לראותה מסתתרת מאחורי האירועים שבסרט. משמעותם של האירועים המתרחשים בחייו מטרידה את לארי, ומבקר הקולנוע יאיר רוה רואה גם בזיהוי משמעותו של הסרט אתגר לצופה:
על פי דעות אחרות, לסרט מסר אקזיסטנציאליסטי, השוזר את ההקדמה וגוף הסרט ברצף אירועים ברוטלי אליו מושלך גיבור הסרט המנסה לשווא לפענח ולצקת בו משמעות. הוא מתחיל כאיש המדעים המדויקים, אך בדומה לנושא שאותו הוא מלמד - תורת הקוונטים - הוא עצמו מאבד את היכולת לפענח "מה באמת מצבו של החתול" ואט אט עובר לשים מבטחו בסמכויות דתיות, שגם הן מתגלות כולן כמשענת קנה רצוץ.
הסרט ערוך באופן שמדגיש את שלושת הביקורים אצל הרבנים השונים - והאכזבה ההולכת וגוברת - כאבני הבניין והפרקים שמהם מורכב הסרט. הרב הראשון, הצעיר, מדבר בסגנון אמריקאי מלוקק, אך אומר לו שהכול תלוי באופן בו הוא מסתכל על הדברים ועליו להסתכל על האל בצורה שונה. הרב השני, המבוגר יותר, מספר לו סיפור מיסטי סתום שהמסקנה ממנו היא שהכול בעצם חסר משמעות ומעשי האל סתומים. הרב השלישי, גדול הרבנים המוצג כשיא שאליו לא מצליח לארי להגיע - נפגש לבסוף רק עם בנו, חתן בר המצווה. בפגישתם מצטט הרב את המילים הראשונות בשיר "מישהו לאהוב" של להקת Jefferson's airplane, מונה את שמות חברי הלהקה, מחזיר לדני את הטרנזיסטור שהוחרם בשיעור העברית, ואומר לו להיות ילד טוב. הרב השלישי בעצם ממחיש את משפט הפתיחה של הסרט "קבל את הדברים כפשוטם": כאשר האמת היא שקר והשמחה שבך מתה, כדאי שתמצא מישהו לאהוב (אהבה לאדם או לאל). אולם לארי נשאר עם עצמו ועם הצורך להתמודד עם ערכיו המוסריים מול עולם נשבר.
לארי חולם שלושה חלומות, ובשלושתם הוא מאפשר לעצמו ליפול ולוותר על ערכיו, ולהתמודד עם השלכות העלולים להתרחש. החלום של הסקס עם השכנה, ויתר לעצמו על נאמנות, או אל תעשה לחברך מה ששנוא עליך, תוך כדי הוא מבין שאשתו אכן בגדה בו, לכן הוא מתעורר בבהלה. החלום על העזרה לאחיו, כאשר הוא שולח אותו בסירה, לחצות את הגבול לקנדה, ונותן לו את המעטפה, עם כסף השוחד, נגמר בירי על אחיו. גם מחלום זה הוא מתעורר בבהלה. ויכול להיות שההשלכות של, מה יקרה אם, שמתרחשים בחלום, הן המסר שהוא מקבל, על הפעולות הרצויות שלו מהאל. כמו דרכי הנביאים, שחווים התגלויות בחלום.
בדומה לסרטים קודמים של האחים כהן, גם בסרט זה מסר ברור בדבר חשיבות הבית והמשפחה, והקשר בין בני הבית. דני, הבן הצעיר, מתלונן שוב ושוב על "חוסר קליטה" (של הטלוויזיה), ואכן מפגין חוסר עניין מוחלט בגורלו של אביו, שמצדו אינו מודע כלל לשלל בעיותיו המטרידות של בנו.
כמו גם בסרטים אחרים של האחים (למשל "אחי, איפה אתה?"), הגיבור נאלץ לעזוב את ביתו ולהיאבק כדי לחזור אליו.
ייתכן שזהו המסר העיקרי של האחים אחרי ככלות הכול - לא לאבד את הצלם המוסרי גם בחיים אכזריים חסרי משמעות - שוב רמיזה לקירקגור והוגים אקזיסטנציאליסטים אחרים, הקוראים לשמור על חירות מוסרית בעולם ללא פשר. אחרי הכל, במהלך הסרט לארי נשאר נאמן לאחיו, לאשתו ולקודים המוסריים שלו. הוא כמעט מפסיד את אשתו לסיי, סמל מוקצן לצביעות המוחצנת האמריקאית, שמאחורי המילים היפות גוזל בפועל את אשתו, זורק אותו מביתו ואף כותב נגדו מכתבי נאצה, אך סביר שמותו של סיי הוא מסר של האחים לעליונות המוסרית של לארי, שיוצא בלי פגע מתאונה באותה השעה בדיוק.
אך העלילה אינה נגמרת ב"הפי אנד". לקראת סוף הסרט לארי מוותר לראשונה על ערכיו, נשבר ונכנע לאיומי הסטודנט הקוריאני הסוחט אותו בתחילת הסרט. תוך שבריר שנייה, רופאו של לארי מטלפן אליו, וקורא לו לסור לפגישה עמו. ניתן לראות זאת כבשורה מרה, הניתן ללארי כגמול הגורל או כגמול מאלוהים, עבור לקיחת השוחד.
פיזיקה.
לארי גופניק הוא פרופסור לפיזיקה, ועיסוקו זה בא לידי ביטוי בסצנות אחדות בסרט. בשיחתו עם קלייב, הסטודנט שנכשל, לארי מסביר את הזיקה ההדוקה שבין פיזיקה למתמטיקה:
גישתו זו של לארי מודגמת בשתי סצנות שבהן הוא ניצב ליד הלוח, באחת הוא מסיים את הניסוח המתמטי של הפרדוקס של "החתול של שרדינגר", ובאחרת הוא מסיים את הניסוח המתמטי של עקרון האי-ודאות.
שני רעיונות פיזיקליים אלה, במשמעותם הפופולרית, נקשרים לעלילת הסרט. בחלק ניכר מעלילת הסרט לארי מתחבט באי-ודאות שהוא שרוי בה, וחותר בלא הצלחה להפכה לוודאות.
סוף הסרט.
בדומה לסרטים נוספים של האחים כהן, כגון "ארץ קשוחה", גם סרט זה מותיר את הצופה עם שאלות פתוחות: מה רצה הרופא לומר ללארי בדחיפות לאחר שראה את צילום החזה שלו? מה עלה בגורלו של לארי בעקבות זאת? האם הצליח המורה לעברית למלט את תלמידיו למרתף קודם שהסופה הגיעה אליהם? בדומה לחתול של שרדינגר, שלארי מספר עליו לתלמידיו, גם לארי ודני נמצאים בסוף הסרט במצב של ספק חיים ספק מתים.
Abraxas.
בשלב מסוים בסרט לארי חוזר וצועק שהוא אינו רוצה Abraxas (שם תקליט של להקת סנטנה), אינו מעוניין ב-Abraxas ומעולם לא ביקש Abraxas. השם Abraxas או Abrasax משמש בתאולוגיה הגנוסטית לציון כוח עליון. הגנוסיס מדבר על חלוקת העולם לכוחות אבסולוטיים של טוב ורע, ובכך מעניק משמעות עמוקה לצעקתו של לארי.
ככל הנראה בכוונה, הכניסו האחים את התקליט Abraxas לסרט המתרחש ב-1967 (לפי לוח השנה המופיע בסרט) אף על פי שהתקליט יצא 3 שנים לאחר מכן.
ביקורת ופרסים.
אורי קליין, מבקר הקולנוע של "הארץ", הסתייג מהסרט, ואמר:
מבקר הקולנוע יאיר רוה התרשם לטובה מהסרט, וציין:
אליה ליבוביץ הביע התלהבות רבה מהסרט, בציינו:
השחקן מייקל סטולברג היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסרט קומי או מוזיקלי. הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר: עבור הסרט הטוב ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר.
האנה רייטש