בשנת 2001 חתם אלן על חוזה חדש בקבוצה תמורת 100 מיליון דולר לשש שנים, אולם פציעות חוזרות בברכיו מנעו ממנו לשוב לשחק בשנים הבאות בצורה סדירה, והובילו לפרישתו ממשחק בשנת 2005. בשנת 2007, לאחר שלא שיחק במשך שלוש שנים, ניסה יוסטון לשוב למגרשים וחתם בניו יורק ניקס על חוזה לעונה אחת תמורת 1.26 מיליון דולר, אולם הוא לא שב לשחק בפועל ופרש שנית.
עדי שטיין
עדי שטיין (נולדה ב-8 באוקטובר 1986) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת בחוליית הקישור.
ביוגרפיה.
שטיין החלה את דרכה בקבוצת הילדים של מ.כ נווה יוסף חיפה, ובגיל 15 עברה לקבוצת הנשים של מכבי חיפה. הצטיינותה בשורות מכבי חיפה סללה את דרכה לנבחרת הנערות, עימה העפילה לדרג א' של אליפות אירופה.
לשטיין 12 הופעות במדי נבחרת הנערות, בהן כבשה שער אחד. עם סיום שירותה הצבאי בשנת 2006 התקבלה ללימודי קולג' באוניברסיטת "ווסט-טקסס", שם במקביל ללימודי מנהל עסקים שיחקה בקבוצת הנשים של הקולג', ששיחקה בליגת המכללות האמריקאית.
עם חזרתה לישראל בשנת 2009 שיחקה במשך 4 עונות בקבוצת אס"א ת"א, עימה זכתה במספר רב של תארים בזירה המקומית ועימה שיחקה במסגרת בינלאומית. לשטיין 11 הופעות בנבחרת ישראל בכדורגל נשים. כיום, עוסקת שטיין כמאמנת בקבוצות הילדים והנערים בהפועל הרצליה.
בשפל
בשפל (ברוסית: На дне) הוא מחזה בארבע מערכות, פרי עטו של מקסים גורקי. זהו המחזה הידוע ביותר של גורקי.
תהליך הכתיבה.
גורקי כתב את "בשפל" כאשר גלה בעיירה ארזאמאס, אחרי שהואשם בפעילות חתרנית כנגד השלטון. שמו המקורי של המחזה היה "בשפל החיים". גורקי תיאר בצורה נטורליסטית דמויות המצויות בשפל החברה. המחזה מהווה מחאה נוקבת כנגד התהוותו של המעמד קשה היום. הוא מתאר את האמת הקשה והשקר הפושה במחזה מראשיתו ועד סופו, כאשר רוב הדמויות בוחרות שלא לראות את מציאות חייהן הקשה.
דמויות המחזה "בשפל" מבוססות על תושבי המעון לעניים חסרי בית בניז'ני נובגורוד. המעון נבנה בידי ניקולאי אלכסנדרוביץ' בוגרוב (1911-1837), סוחר תבואה פילנתרופ ואדוק האמונה הישנה, לזכרו של אביו. א.פ. בוגרוב. כששחקני התיאטרון האמנותי של מוסקבה ערכו חזרות למחזה בסיבוב ההופעות הראשונה בשנת 1902, מקסים גורקי סיפק להם תצלומים של המעון, אותם צילם הצלם הידוע מקסים דמיטרייב, על-מנת לסייע ביצירת הריאליזם של המשחק והתלבושות.
הפקת הבכורה.
המחזה "בשפל" הועלה לראשונה בידי התיאטרון האמנותי של מוסקבה ב-18 בדצמבר 1902. בהצגה כיכבו גדולי שחקני התיאטרון הרוסי של אותה עת: קונסטנטין סטניסלבסקי (שגם ביים), אולגה קניפר-צ'כובה, קאצ'אלוב, מוסקבין.
כשהמחזה הוצג לראשונה נמתחה עליו ביקורת בשל הפסימיזם והמסר המוסרי העמום שלו. הצגת המעמד הנמוך נתפשה כרואת שחורות וחסרת תקווה יתר על המידה. נטען שגורקי התעניין יותר ביצירת דמויות שייחקקו בזיכרון מאשר בהתפתחות העלילה. אולם, במובן זה המחזה נחשב ליצירת מופת.
ההפקה נחלה הצלחה גדולה והייתה אבן דרך בריאליזם הסוציאליסטי הרוסי.
בשפל בתיאטרון המקצועי הישראלי.
1. תיאטרון אהל, הצגת בכורה – 2 בפברואר 1933
2. תיאטרון אהל, הצגת בכורה – 1948 (חידוש)
3. קופרודוקציה של תיאטראות הקאמרי וחיפה, הצגת בכורה – 24 בנובמבר 1970,
4. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה – 23 במאי 1992
5. תיאטרון גשר, הצגת בכורה – 28 בדצמבר 1994
אבן גילוח
אבן גילוח היא חומר אנטיספטי שמטרתו עצירת דימומים מחתכים בעור שנגרמו עקב גילוח.
לאבן הגילוח צורת ריבוע או עיפרון, והיא לרוב עשויה חומר כימי המונע דימום - לרוב, תרכובות אלום כגון אלומיניום גופרתי (סולפט אלומיניום) או אלום אשלגני וכן דו תחמוצת הטיטניום.
השימוש באבני גילוח היה נפוץ במאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה ה-20, ואבן הגילוח הייתה חלק בלתי נפרד מערכות הגילוח. עם התפתחות סכיני הגילוח נוספו לסכינים הגנות מפני חתכים, המקלים על הגילוח ומונעים חתכים, והשימוש באבני הגילוח פחת.
המטבח המולקולרי
ספריפיקציה
ספריפיקציה (באנגלית: Spherification) או יצירת כדורים היא שיטה להכנת כדורים קטנים ממיצים, הדומים לקוויאר במרקמם ובצורתם. השיטה משמשת ב.
היסטוריה.
השיטה התגלתה במחקר שבוצע על ידי חברת המזון יוניליבר בשנות ה-50 של המאה ה-20. השף פראן אדריאה ממסעדת אל בולי החל להשתמש בטכניקה זו במטבח המולקולרי.
שיטות.
ישנן שתי שיטות ספריפיקציה עיקריות, שהשימוש בהם נקבע לפי ההרכב הכימי של הנוזל שממנו רוצים ליצור את הכדוריות:
אבוצו
הקצפה
הקצפה היא שיטת הכנת מזון המשמשת לכל אורך ההיסטוריה של הבישול, הן ליצירת מנות עיקריות, אך בעיקר ליצירת קינוחים. בטכניקת הכנת מזון זו, מחדירים אוויר לתוך נוזל, ומשמרים את בועות האוויר במאכל, באמצעות קירורו, הקפאתו או אפייתו.
טכניקה זו משמשת ליצירת קצפת, מוס, תפיחה (סופלה), גלידה ומרנג.
בשנים האחרונות טכניקה זו משמשת במטבח המולקולרי ליצירת קצף אוורירי בטעמים שונים במטרה לאפשר לסועד לחוש בטעם תוך שהוא מרגיש בפיו מרקם שהוא לא רגיל אליו. בשיטה זו יוצרים קצף תוך שימוש במרכיבי מזון המכילים טעם כגון מיצי פירות והקפצתם עם חומר מקציף או חומר מייצב כגון אגר או לציטין.
ויקינג אגלינג
ויקינג אגלינג (בשוודית: Viking Eggeling; 21 באוקטובר 1880 - 19 במאי 1925) היה אמן ויוצר קולנוע שוודי שפעל בתחומי האמנות הקונסטרוקטיביסטית והדאדאיסטית וכן בסוגת אמנות האבסטרקטית. אגלינג היה מראשוני האמנות האבסטרקטית בתחום הקולנוע, וידוע סרטו משנת 1924: "הסימפוניה האלכסונית" (Diagonal-Symphoni).
קורות חיים.
אגלינג נולד בלונד שבדרום שוודיה, ב-21 באוקטובר 1880. בהיותו בן 16 התייתם, ועבר לגרמניה שם החל ללמוד אמנות.
בין השנים 1901–1907 למד אגלינג היסטוריה של האמנות במילאנו שבאיטליה, ובאותה עת פרנס את עצמו כספרן.
בין השנים 1911–1915 התגורר בפריז, בה פגש והושפע מהאמנים אמדאו מודיליאני, האנס ארפ וליאופולד סורבז'.
בשנים אלה הושפעו יצירותיו מהקוביזם אולם בשנים שלאחר מכן החל ליצור יצירות אבסטרקטיות.
בשנת 1918 עבר לציריך והחל ליצור בסגנון הדאדא, וכן השתתף בתערוכות הקבוצה. אגלינג הפך לחברם של מרסל ינקו, ריכרד הולסנבק וסופי טאובר. כמו כן אגלינג פגש את האמן האנס ריכטר והשניים יצרו יחדיו מספר שנים.
ב-1919 הצטרף לקבוצת דס נאו לבן בבזל שיצרה בסגנון הקונסטרוקטיביסטי. באותה שנה אגלינג ייסד את קבוצת "האמנים הרדיקלים" (Artistes Radicaux) במטרה ליזום יצירות אמנות פוליטיות. בשלהי אותה שנה עזבו אגלינג וריכטר את שווייץ ועברו לברלין.
בברלין פגש אגלינג את האמנים ראול האוסמן והאנה הוך והצטרף ל"קבוצת נובמבר" - קבוצת אמנים פוליטיים.
לאחר מכן עבר לקליין קולזיג עם ריכטר והמשיך ליצור "גלילי תמונות" - גלילים של צורות גאומטריות שאורכם הגיע ל-15 מטרים, שהצפייה בהם הייתה כצפייה במגילה.
בשנת 1920 יצר אגלינג את סרטו הראשון - "Horizontal-Vertikal-Messe".
בשנת 1923 הפסיק אגלינג לעבוד עם ריכטר והחל לעבוד על סרטו השני - "הסימפוניה האלכסונית", כשהוא משתף פעולה עם ארנה ניימייר. הסרט הושלם בשנת 1924 והוקרן לראשונה לציבור במאי 1925 בברלין. אגלינג נפטר 16 ימים לאחר ההקרנה.
כפר דן
כפר דן היה יישוב יהודי עתיק שהתקיים בתקופת המשנה והתלמוד, ונזכר במקורות חז"ל.
היישוב מזוהה כיום בחורבות הכפר הערבי "דנא" שברמות יששכר, בסמוך לנחל דנה.
מנגד, ייתכן כי שם היישוב הנזכר במקורות השתמר בשם היישוב "כפר דאן" שממערב לג'נין (ולחלופין, שהיו שני "כפר דן").
היסטוריה.
מלבד אזכורו היחיד בתלמוד, המקום נזכר בחיבורו של אשתורי הפרחי כפתור ופרח, אשר הזכיר כי במקום מצוין קברו של דן בן יעקב (אבי שבט דן הישראלי).
במקום נמצאה כמות גדולה של פריטים ארכיטקטוניים מהתקופה הרומית והתקופה הביזנטית בארץ ישראל.
באתר נמצאו גם משקופים עם צורת קונכייה ואריה (אשר נמצאים כיום בעין חרוד) ואופייניים לבתי כנסת עתיקים מתקופת המשנה והתלמוד בארץ.
ריכוז אבני גזית במרכז האתר מרמז על קיום מבנה ציבור, כנראה בית כנסת, במקום.
ככל הנראה, חדרה הנצרות ליישוב כמו ליישובים יהודים אחרים במרחב הזה, ועל כך מעידים משקופים עם תבליטי צלב ומנורת שבעת הקנים שנמצאו במקום.
בתקופה הצלבנית הוקם בקרבת היישוב מבצר צלבני בשם "בלוואר".
לאחר הכיבוש הערבי של ארץ ישראל, הוקם מדרום למקום (סמוך לנחל דנה) קבר שייח' שנקרא "קבר דנא" (שכנראה ממנו נבע הזיהוי של אשתורי הפרחי כ"קבר דן"), לצד קברים ערביים אחרים שחלקם נבנו ככל הנראה מאבנים שהובאו מהמבצר הצלבני הסמוך בלוואר.
מי השקייה
תנט'ים
אבנירו מספרים
אבן-שוק
אבן שוק
אבן ג'וק
אבן יארו
נחל דנה
נַחַל דַּנָּה הוא נחל איתן קטן הזורם אל נחל חמוד שליד נחל תבור, באזור רמת כוכב ורמות יששכר.
מימיו משמשים כמי השקיה ומתנקזים למאגרי מים בסביבה, במעלה הנחל נובעים המעיינות עין דניאל ועין דנה שמזינים אותו במשך כל השנה. לאורך הנחל מצויים שרידי בוסתנים של רימון, תאנה ושקד. בקרבת הנחל אפשר להבחין בשרידי כפר דן, ישוב יהודי עתיק שהתקיים בתקופת בית שני ובתקופה הרומית בארץ ישראל.
שלום קרמר
שלום קרֶמֶר (ט"ו בסיוון תרע"ב, 31 במאי 1912 – ב' בתשרי תשל"ט, 3 באוקטובר 1978) היה מסאי, עורך ומבקר ספרות ישראלי.
ביוגרפיה.