ביוני 1976, במקביל למינויו לפרופסור באוניברסיטה העברית מונה מילסון גם יועץ לענייני ערבים במפקדת אזור יהודה ושומרון ותאום הפעולות בשטחים. הוא כיהן בתפקיד זה עד ספטמבר 1978. בתקופת כהונתו זו, בנובמבר 1977 התקיים ביקורו ההיסטורי של אנואר סאדאת נשיא מצרים, בישראל וממשלת מנחם בגין מינתה את מילסון לשלישו של סאדאת לתקופת הביקור. מנובמבר 1981 עד ספטמבר 1982 כיהן כראש המנהל האזרחי של אזור יהודה ושומרון, בדרגת תא"ל. בספטמבר 1982 הגיש מילסון את התפטרותו מהתפקיד בנימוק שאינו יכול עוד לייצג את מדינת ישראל כלפי הציבור הפלסטיני לאור טבח סברה ושתילה ואי-נכונות הממשלה להקים ועדה לחקירת הטבח.
סגנו של מילסון, הן בתפקידו הראשון כיועץ לענייני ערבים והן בתפקיד השני כראש המנהל האזרחי היה יגאל כרמון, אז עדיין קצין מודיעין. השניים פעלו בתקופת כהונתם וכרמון המשיך לאחר מכן גם כששימש ראש המנהל האזרחי בפועל, לחיזוקן של "אגודות הכפרים" בראשות מוסטפא דודין, כחלופה פלסטינית שואפת שלום, לאש"ף בראשות יאסר ערפאת. עם כניסתו של שלמה איליה לתפקיד ראש המנהל האזרחי השתנתה המדיניות הישראלית, נאסר על אגודות הכפרים לעסוק בפעילות מדינית והן דעכו ונעלמו.
פרופ' מנחם מילסון מכהן כיום כיועץ האקדמי של המכון לחקר תקשורת המזרח התיכון (ממרי) ועורך החל מ-2004 מילון ערבי - עברי מקוון, שבסיסו הראשוני היה מילון איילון-שנער, המילון הוותיק (1947) של דוד איילון ופסח שנער. מכהן החל מ-2009 כיו"ר הוועדה של משרד החינוך, האחראית על תוכנית לימודי השפה הערבית בחטיבות הביניים ובבתי הספר התיכוניים בישראל.
הנכס
"הנכס" הוא רומן גרפי מאת רותו מודן, שיצא תחת הוצאת עם עובד בשנת 2013 וכולל 222 עמודים. הספר זכה בשלל פרסים וביניהם גם פרס אייזנר, שנחשב לפרס הטוב ביותר של הקומיקס (בדומה לטקס פרסי האוסקר של הקולנוע). הספר הצליח מאוד ותורגם לשפות רבות, ביניהן אנגלית, פולנית, צרפתית ועוד.
עלילת הספר.
הספר מתאר ביקור בן שבוע בפולין של סבתא ונכדתה, הנוסעות לאתר נכס שהיה שייך למשפחה לפני מלחמת העולם השנייה. הטיול, שבמשך שנים נמנעה הסבתא לקיים בגלל זכרונותיה מהשואה, לבסוף יצא לפועל כדי להחזיר את רכושם האבוד של המשפחה. אך לטיול מגיע במקרה גם "קרוב רחוק" של אביה המנוח של הנכדה, ששומע על התוכניות להחזיר את הרכוש ומפתח מזימה כדי לקחת אותו לעצמו. מלבד זאת, בזמן שהנכדה שוטטה ברחובות ורשה היא פגשה במקרה צייר קומיקס שעובד כמדריך סיורים בעקבות השואה, וביניהם מתפתח קשר רומנטי. הקשר הרומנטי הזה מתנגש עם סיפור רומנטי נוסף, אלא הפעם מכיוון הסבתא - מתברר כי סיבת הטיול הייתה כדי שתוכל למצוא את אהובה מלפני המלחמה, שהמשיך לחיות בפולין ללא ידיעה שאהובתו עוד חיה.
פרסים וביקורות.
הספר יצא לאור בשנת 2013 בשתי מהדורות בו זמנית: באנגלית תחת השם "The Property" בהוצאת "Drawn and Quarterly" ובעברית בהוצאת עם עובד. לאחר זמן לא רב הוא זכה בפרס ספר הקומיקס הזר הטוב ביותר בפסטיבל לוקה שבאיטליה, פסטיבל שבין היתר מדרג ומעניק פרסים לספרי קומיקס מרחבי העולם. בשנת 2013 נבחר על ידי אתר אמזון לאחד מעשרת ספרי הקומיקס הטובים של השנה ובשנת 2014 זכה הספר בפרס חבר השופטים בפסטיבל אנגולם ה-41 לקומיקס בצרפת. שיא התהילה של הספר הגיע באותה שנה כאשר זכה בפרס אייזנר, הפרס היוקרתי ביותר שספר קומיקס יכול לקבל, בקטגוריית "Best Graphic Album—New". מלבד פרסים רבים, גם מבקרי ספרות וקומיקס רבים היללו את הספר. עופרה עופר אורן כתבה באתר סופרת סופרים כי "מי שרגיל לסיפורים מסופרים, לא מצוירים, עשוי לחשוב שציורים של מקומות, הבעות פנים, תנוחות גוף, נופים, הופכים אותם לקונקרטיים ומוחשיים מדי, וכי מראה העיניים עלול לשלול מהקורא את היכולת לראות הכול בעיניי רוחו. לא כך בספר הזה. הציורים שבו משאירים מידה לא מעטה של חופש. הם שטוחים, לכאורה כמעט סכמתיים, ועם זאת גם ספציפיים מאוד. לא רק שאינם שוללים את האפשרות לדמיין, אלא אפילו מעוררים אותה – לא כמו בקולנוע, למשל, ששם פניו של השחקן ומראה גופו המסוים משתלטים לגמרי על הדמות וכובשים אותה." רייצ'ל קוק כתבה באתר אובזרוור על הספר "אני יודעת שאנחנו רק ביולי אבל אני בטוחה שבסופו של דבר זה יהיה הרומן הגרפי של השנה".
שלמה זבדי
שלמה זבדי (1917 – 15 בינואר 2005) היה קריקטוריסט ומעצב גרפי ישראלי יליד גרמניה.
ביוגרפיה.
שלמה (הלמוט) זבדי נולד בגרמניה בשנת 1917. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל. בשנת 1939 סיים את לימודיו ב"בצלאל החדש" בירושלים (גרפיקה שימושית ותעמולתית).
יצירותיו הופיעו בעיתונות היומית, בעיתונים "על המשמר", "דבר", "אֹמר", "הצפה", "פנים אל פנים", "עקרב", "מעריב", "ידיעות אחרונות", "הבוקר" "חרות", "תפריט, הירחון לכל".
בשנת 1967 נהרג בנו הבכור בקרב תל פאחר.
בין השנים 1955–1988 עבד כמאייר בענף הדרכה של צה"ל. בין השאר היה עורך שותף של העיתון "תפריט", שיצא בשנות ה-50 בהוצאת שק"ם. אחר כך עבד כמעצב גרפי במוזיאון ארץ ישראל.
זבדי התאלמן מאשתו מרים, ונפטר כעבור כשבע שנים, ב-2005. הותיר בן ובת ונכדים.
קרב איפר הראשון
קרב איפר הראשון (באנגלית: First Battle of Ypres) המוכר גם בתור קרב פלנדריה הראשון (בצרפתית: 1re Bataille des Flandres, בגרמנית: Erste Flandernschlacht) היה קרב שנערך בסביבת העיירה איפר, צפון מערב בלגיה, במהלך מלחמת העולם הראשונה.
קרב איפר התנהל סביב 'מבלט איפר' אותו החזיקו צבאות מדינות ההסכמה סביב העיירה איפר, מוקד זה היה בעל חשיבות רבה שכן הוא היה המעוז האחרון לפני ערי הנמל החשובות בצפון צרפת בהם דנקרק. הקרב נחשב לנקודת מפנה חשובה במלחמה בחזית המערבית, הוא הביא לסיום את המירוץ אל הים שאפיין את חודשי המלחמה הראשונים, ובמידה רבה הביא לסיום את הקרבות הדינאמיים. סיום הקרבות סביב איפר בנובמבר 1914 הביא את שני הצדדים להתחפר בעמדות הגנה וחפירות לאורך קו העימות הן כהכנה לחורף והן משום הקושי של שני הצדדים לבצע פריצה משמעותית.
למרות ניצחון מדינות ההסכמה בבלימת הצבא הגרמני, הקרב מסמן גם במידה רבה את סופו של הצבא הבריטי 'הישן' והמיומן. האבדות הרבות שספגו כלל הצדדים ובהם כ-56,000 חיילים בריטים, הביאו לכך שחיל המשלוח הבריטי ירד למחצית מכוחו מאז תחילת המלחמה, מה שהביא לתהליך גיוס חובה בבריטניה כדי למלא את השורות.
רקע.
ב-4 באוגוסט 1914 החלה הפלישה של הצבא הגרמני לתוך צרפת ובלגיה, אותה ניסו לבלום צבאות בלגיה וצרפת בסיוע חיל המשלוח הבריטי שנשלח על ידי הצבא הבריטי. כחודש לאחר מכן, ניצבו הכוחות הגרמנים מצפון לעיר פריז וכוחות מדינות ההסכמה הצליחו במהלך הקרב על המארן לבלום את ההתקדמות הגרמנית ולמנוע את נפילת העיר.
עם ניצחון מדינות ההסכמה בקרב על המארן ב-12 בספטמבר 1914, החל שלב בלחימה בו כל אחד מהצדדים ניסה לפרוץ את קווי האויב בעזרת איגוף מכיוון צפון. שלב זה, המוכר בתור 'המירוץ אל הים' משום התגלגלות הלחימה בסדרת קרבות לכיוון צפון וחופי בלגיה וצרפת לאורך תעלת למאנש, נמשך מספר שבועות עד לאוקטובר, כאשר הכוחות הגרמנים כבשו את איפר ואיימו על ערי הנמל הצפוניות. בתגובה לכך, כוחות מדינות ההסכמה ניהלו התקפת נגד אשר שחררה את איפר ויצרה מבלט ('מבלט איפר') עליו הגנו כוחות חיל המשלוח הבריטי, כאשר מצפון ודרום להם הוצבו כוחות צרפת ובלגיה.
משום החשיבות הרבה של איפר בתור המעוז האחרון המגן על ערי הנמל הצפוניות, הגרמנים פתחו במתקפה רחבה בגזרה בניסיון אחרון לבצע תמרון שיביא לניצחון מהיר. מדינות ההסכמה קיוו אף הם להביס את הכוחות הגרמנים באיפר וכך לאגף את הקו הגרמני מצפון, לשחרר את בלגיה ולסיים את המלחמה עד לסוף שנת 1914. מרכיב חשוב שתרם לאופטימיות של מדינות ההסכמה הייתה העיר אנטוורפן, אשר נותרה בידי כוחות בלגים בסיוע כוחות הצי המלכותי הבריטי, אך זו נפלה ב-10 באוקטובר אחרי מצור בן 11 ימים. בגזרה שמדרום לאיפר ניסו הבריטים באמצע אוקטובר להתקדם מזרחה לאזור שמצפון לליל, דבר שהוביל בשבועות הבאים לקרב מסין.
צבאות ופיקודם.
מדינות ההסכמה.
חיל המשלוח הבריטי:
בחודשי המלחמה הראשונים היה חיל המשלוח הבריטי יחידה בסדר גודל של ארמייה, אשר הורכבה ממספר קורפוסים ודיוויזיות מרחבי יחידות הצבא הבריטי. במהלך הקרב הורכבו הכוחות הבריטים משישה קורפוסים, בנוסף ליחידות גיס התעופה המלכותי (בפיקודו של דייוויד הנדרסון) ודיוויזיית הצי המלכותי (בפיקודו של פאריס). הקורפוסים כללו את:
הארמייה הצרפתית השמינית:
הכוחות הצרפתיים בארמייה השמינית כללו אף הם שישה קורפוסים, אך לרוב עם מספר רב יותר של דיוויזיות בכל קורפוס, סך הכל 17 דיוויזיות:
האימפריה הגרמנית.
הארמייה הרביעית
הארמייה בפיקודו של הדוכס אלברכט מווירטמברג מחמישה קורפוסים של דיוויזיות מילואים, עם סך הכל 13 דיוויזיות:
הארמייה השישית
הארמייה בפיקודו של הנסיך רופרכט מבוואריה הורכבה מחמישה קורפוסים, עם סך הכל 10 דיוויזיות:
מהלך הקרב.
התנגשויות ראשונות.
בין 6–14 באוקטובר נכנסו לאיפר כוחות פרשים גרמנים, אשר פעלו במרץ לחפות על התקדמות הארמייה הרביעית מעיני בעלות הברית, אולם עד מהרה נאלצו לנטוש את העיר. ב-18 באוקטובר קיבלה הדיוויזיה הבריטית ה-7 פקודה להתקדם לעבר מהן, אולם למחרת בבוקר התברר לה שכוח גרמני גדול מאוד מתקדם לעברה, ולכן היא פנתה אחורה ותפסה עמדות על גבעה המשקיפה על איפר ממזרח.
קרב לנגמארק (21–24 באוקטובר).