במאי 1948 פורקה חזית המולדת היהודית ובמקומה הוקמה הוועדה למיעוט היהודי שליד הוועד המרכזי של חזית המולדת. נאסרה הפצת עיתונים ציוניים, ובעקבות האיסור פרשה התנועה הציונית מהקונסיסטוריה. עם הקמת מדינת ישראל החל גל עלייה גדול מבולגריה. את המבצע ארגן שייקה דן והוא הסתייע בראשי ופעילי התנועה הציונית בבולגריה. ביולי 1948, ניסו ראשי הקונסיסטוריה, אשר כאמור הייתה בשליטת הקומוניסטים היהודים, להשתלט על מנגנון העלייה לישראל תוך קבלת הסכמה מהשלטונות. במקביל, ננקטו פעולות להרחקת פעילי התנועה הציונית מהמנגנונים השונים. ראשי הקונסיסטוריה החלו מערימים קשיים ביורוקרטיים על מבקשי האשרות מהקהילות השונות. בשלהי יולי נערך כינוס דחוף של הקונסיסטוריה בשיתוף המפלגות הציוניות ובו טענו ראשיה כי ישנם כשלים בתהליך ההגירה ולכן הוחלט להעביר את ניהולו לידי הקונסיסטוריה. למרות ההחלטה, קשריו האישיים של שייקה דן עם שלטונות בולגריה וראשי מנגנוני הביטחון של המדינה הובילו לכך שהוא ריכז בפועל את העלייה מבולגריה, וזכה גם לשיתוף פעולה מסוים מצד הקונסיסטוריה. חיים קשלס שמונה רשמית על ידי משרד החוץ לקצין העלייה מבולגריה לא זכה לשיתוף פעולה מהגורמים השונים ותפקידו נותר כמעט ריק מתוכן. מפעל העלייה המשיך תוך מאבק בין הקונסיסטוריה לבין ראשי התנועה הציונית, תוך שראשי הקונסיסטוריה ניסו ללא הצלחה להטיל מגבלות שונות על היקף וגילאי היוצאים מבולגריה. ראשי חזית המולדת הבולגרית לא שעו לבקשות ההגבלה של הקונסיסטוריה והגיעו לסיכומים ישירות מול שייקה דן. בשלהי 1948 צומצמו עוד תפקידיה של הקונסיסטוריה והוגבלו לתחומי התרבות החינוך והדת. בראשות הקונסיסטוריה עמד הכלכלן פרופסור ז'אק נתן אשר כיהן בהמשך גם כסגן נשיא מועצת המדינה לענייני אמנות, תרבות ומדע.
ב-28 במאי 1949, עם תום השלב המרכזי של גל העלייה לישראל ערכה הקונסיסטוריה מפקד אוכלוסין בקרב קהילות יהודי בולגריה ובו נמנו 9,695 יהודים, למעלה ממחציתם התגוררו בסופיה. ביוני 1949 נערכה ועידת הקונסיסטוריה הרביעית ובה הוחלט על פרישה מהקונגרס היהודי העולמי, על סגירת בתי הספר של הקהילות היהודיות בערים השונות בשל חוסר בתלמידים ומסירת המבנים לידי הממשלה. ב-20 באפריל 1952 התכנסה הוועידה החמישית של הקונסיסטוריה ובה השתתפו נציגים מ-13 קהילות בלבד. יצחק פרנסז ציין כי בבולגריה מתגוררים 7,676 יהודים. בהחלטה המסכמת של הקונסיסטוריה נקבע כי יהודי בולגריה ימשיכו להשתתף בבניין הסוציאליזם בבולגריה תוך הבעת שנאה לאימפריאליזם של בריטניה וארצות הברית.
בראשית שנות ה-50, תקופת כהונתו של וולקו צ'רבנקוב כראש הממשלה נרדפו מתנגדי משטר, ארגונים ויחידים שהפגינו סממנים דתיים או לאומיים חוץ בולגריים, וכן חברי המפלגה הקומוניסטית של בולגריה שהיוו אופוזיציה פנימית לצ'רבנקוב. העניין הוביל לתסכול עמוק בקרב חברי "חזית המולדת היהודית" וראשי הקונסיסטוריה. רבים מבני הקהילה היהודית שנשאו תפקידים רשמיים התפטרו או הודחו מתפקידם. בשלהי 1956, במהלך המרד ההונגרי נאם וולקו צ'רבנקוב בפני הפוליטביורו והעיר מספר הערות אנטישמיות לעניין אחריותם של היהודים חברי המפלגה הקומוניסטית של הונגריה לפרוץ המאורעות. הנהגת הקומוניסטים היהודים העבירה מכתב לפוליטביורו ובו מחתה על האנטישמיות הפוליטית ודרשה לנקוט אמצעים כדי למנוע פגיעה ביהודים על רקע לאומיותם. בתגובה למכתב הודיע הפוליטביורו, כי יש ליישם ארגון מחדש בניהולן של קהילות יהודי בולגריה ובמסגרתו נדרש לפרק את הקונסיסטוריה המרכזית. עוד נקבע, כי כל תפקידי הקונסיסטוריה יועברו לאחריות השלטון המרכזי וועדי הקהילות יטפלו פרטנית רק בתחומי דת ותרבות. ראשי הקונסיסטוריה ניסו להשהות ככל הניתן את יישום ההחלטה וב-1957, פנה יצחק פרנסז יושב ראש הקונסיסטוריה לפוליטביורו בבקשה לעיין מחדש בהחלטה. בקשתו נדחתה, וב-1959 פורקה הקונסיסטוריה ועימה בוטלה רשמית האוטונומיה בניהול קהילות יהודי בולגריה.
עבדים
התנועה לחופש ממכוניות
התנועה לחופש ממכוניות היא תנועה עולמית הכוללת יחידים, ארגונים, מתכנני ערים ופעילי חברה וסביבה, הטוענים שהמכוניות גורמות להפרעה בערים ובמקומות היישוב. המטרה של התנועה היא לייצר סביבה נטולת מכוניות, או לפחות להקטין מאוד את נוכחותן. את מקום הכבישים, ומגרשי החנייה, כך נטען, יש להמיר בשטחים לתועלת הציבור. יש לבנות בנייני מגורים קומפקטיים בהם רוב היעדים נגישים רגלית, ברכיבה באופניים או לתחבורה ציבורית.
הקשר היסטורי.
עד תחילת המאה ה-20 הערים היו בנויות רחובות צרים, דחוסים, עתירי פעילות אנושית, צואת סוסים וזבובים. בתחילת המאה ה-20 הוחל תהליך התאמה של מקומות יישוב רבים למכוניות: הכבישים הורחבו ונוספו מקומות החנייה. צפיפות האוכלוסייה בערים פחתה באופן ניכר, ואזורים נרחבים יוחדו למכוניות. תהליך זה גרם להתפרשות הערים על פני מרחבים גדולים. המכונית הפכה לאביזר מבוקש לצורך התניידות, תוך דחיקת האלטרנטיבות: סוסים וכרכרות, הליכה ברגל ואופניים.
תכנון עירוני.
תכנון עירוני חופשי ממכוניות לוקח בחשבון חלופות תחבורתיות, קרבה של בתי הספר, חקלאות עירונית, דיור מצופף ונגישות, כך שחיי היומיום לא מצריכים תחבורה למרחקים ארוכים.
שכונות חדשות מתוכננות כך שבתי המגורים ומקומות העבודה מעורבים אלה באלה, והמרחב הציבורי ביניהם מזמין צעידה רגלית. דוגמה לכך היא הרובע ה-21 בווינה, רובע פלורידסדורף (Floridsdorf).
באזור חופשי ממכוניות תנועת הרכבים אסורה או מוגבלת בהיקפה.
במדינות רבות הגיעו הרשויות למסקנה שאין אפשרות לתכנן מרחבים לפי תחזיות של כמויות הרכבים במרחב הציבורי, כיוון שתכנון כזה פוגע אנושות באיכות החיים של האנשים החיים בעיר.
שבילי אופניים אף הם אמצעי בתכנון של המרחבים העירוניים החופשיים ממכוניות. העיר הראשונה בה נבנו שבילי אופניים הייתה אמסטרדם בשנות ה-60. כיום ערים רבות בעולם הולכות בדרכה. בתל אביב קיים פרויקט תל-אופן, המאפשר לשכור אופניים עירוניות לתקופה קצרה להתניידות בעיר.
עיר בעלת איכות חיים תקינה.
איכות חיים תקינה בשכונות המגורים מצריכה, בנוסף לצמצום הרכב, גם תמיכה בסגנון חיים בר קיימא:
התארגנויות ואירועים.
לצד הפרקטיקה המקצועית מקדמים גופים אזרחיים שונים את הרעיון, בהתארגנויות ובאירועי מחאה.
מטרת הימים החופשיים ממכוניות היא סילוק המכוניות מהרחוב או השכונה למשך יום שלם או חלק מהיום, כדי לאפשר לדיירי המקום ולעובדים בו לחוות את האזור המוכר להם כשהוא פחות עמוס בתנועת כלי רכב.
בישראל: בכל יום כיפור מתרחש במרבית היישובים היהודים יום חופשי ממכוניות בפועל, אותו מנצלים תושבים רבים להליכה ברגל ורכיבה על אופניים. החוויה אינה משיגה את המטרה הנ"ל כיוון שגם בתי העסק סגורים ביום זה. ביוני 2011 נערך בעיר ראשון לציון "שישי חופשי ממכוניות בראשון לציון", בו לקחו חלק 25 בתי ספר ו-12,000 תלמידים.
שבוע תעבורה אירופאי (European Mobility Week) הוא אירוע שנתי של מאבק למען תנועה עירונית בת-קיימא, המאורגן על ידי הנציבות האירופית ומטרתו עידוד הרשויות המוניציפליות במדינות אירופה לבחור בחלופות למכוניות. האירוע מתקיים בכל שנה בין 16 בספטמבר ל-22 בספטמבר ושיאו - תחרות בשם בעיר בלי המכונית שלי! In Town Without My Car. בשנת 2010 נרשמו לאירוע 2,268 ערים ובהן כ-227 מיליון אזרחים. 7,506 אמצעים ננקטו, בעיקר כדי לאפשר רכיבה באופניים והליכה, הרגעת תנועת הרכבים, הגברת הנגישות התחבורתית והעלאת המודעות להתנהגות תחבורתית בת-קיימא.
המאבק מעניק לערים המשתתפות הזדמנות להדגיש את חשיבות התנועה העירונית בת-הקיימא ואפשרות ייחודית לבחון את המדיניות התחבורתית שלהן ולהציגה לתושבים.
בשנים האחרונות האירועים מתקיימים גם מחוץ לאירופה, ביפן, בברזיל, בטייואן, בקולומביה ובאקוודור.
הנציבות האירופית מדגישה את חשיבות האירוע ואת העובדה שיש לו "תפקיד ביצירת תרבות חדשה של ניידות עירונית".
יתרונות וחסרונות.
היתרונות העיקריים של החופש ממכוניות:
החסרון העיקרי:
רודולף בורכארט
רודולף בורכארט (בגרמנית: Rudolf Borchardt; ) היה סופר, משורר והוגה דעות גרמני.
חייו.
בורכארט נולד בקניגסברג למשפחה פרוטסטנטית ממוצא יהודי. למד בבון ובגטינגן והשתלם בבלשנות קלאסית, בהיסטוריה, בארכאולוגיה, בספרות ובפילוסופיה. הוא העריץ את המשורר הוגו פון הופמנסתאל, שבו ראה את גדול משוררי גרמניה בראשית המאה ה-20; בורכארט יסד עם הופמנסתאל ועם רודולף אלכסנדר שרדר תנועה רוחנית, שאותה כינו בתחילה "המהפכה השמרנית", בעקבות תומאס מאן, שנקט בביטוי זה לתיאור דרכו של ניטשה. כיעד הציבו להם השלושה את גיבוש אחדותה הרוחנית של האומה הגרמנית. השלושה גרסו, שתנאי מוקדם לגיבוש מהות רוחנית אינדיבידואלית, שמופת לה ראה הופמנסתאל בצרפת, הוא שתמצא תחילה את ביטויה היצירה ספרותית. הופמנסתאל התנגד לנהייה הרומנטית של המאה ה-19 בגרמניה אחרי אגדות עם נושנות ופעל, עם בורכארט, להגברת הפתיחות למורשת האירופאית, בניגוד לסתגרנות גרמנית לאומנית, כממשיכי דרכם של גתה וניטשה. במורשת הספרות האירופאית הגדולה כלל בורכארט את גדולי השירה הרומית והיוונית העתיקה, שירת הטרובאדור והמינזינגר, דאנטה, שקספיר, גתה, הלדרלין, ועד להופמנסתאל ולו עצמו במאה ה-20. לצד כתיבתו המקורית הרבה בתרגום יצירות מופת ממורשת זו, בהן הקומדיה האלוהית של דאנטה אליגיירי.