מחנה הריכוז בנייצה
הגנה (מחשב)
מפת דה-פייר
מפת דה פייר (בצרפתית: De-Pierre), או, בשמה המלא: מתווה אמיתי ומקיף של עיר הקודש הנודעת בעולם ירושלים, היא מפה עתיקה של העיר ירושלים שצוירה על ידי הצליין האוסטרי דה פייר, בווינה, בשנת 1728.
המפה מצויה כיום באוסף המפות ע"ש ערן לאור שבספרייה הלאומית בירושלים.
תיאור המפה.
המפה מתארת בצורה מפורטת את העיר העתיקה של ירושלים תוך דיוק בתיאור חומת העיר העתיקה שנבנתה על ידי הסולטאן סולימאן המפואר, מבני הר הבית ומגדל דוד, אולם תוך ציור חופשי של המבנים המקיפים את העיר העתיקה ומיקום רחובות העיר העתיקה.
המבט על העיר העתיקה הוא מבט מכיוון הר הזיתים לעבר העיר (היינו מכיוון מזרח למערב). בתחתית המפה מופיעים נהר הירדן ובצידה השמאלי מופיע אזור ים המלח.
על המפה מתוארים אירועים היסטוריים ואירועים המוזכרים בתנ"ך, כך ניתן לראות את העץ עליו תלוי אבשלום, וכן שנים משנים עשר המרגלים כשהם אוחזים אשכול ענבים, דוד כשהוא נלחם בגוליית, אברהם ושלושת המלאכים, וכוכב בית לחם.
המפה הוקדשה לקיסרית אליזבטה - כריסטינה, אשתו של קארל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
גודלה של המפה 84.3 ס"מ על 53.4 ס"מ.
מפת דה פייר
סטניסלב ז'ולקייבסקי
סטניסלב ז'ולקייבסקי (בפולנית: Stanisław Żółkiewski, 1547–1620) היה מצביא פולני, אציל ומגנאט ממשפחת האצולה לוביץ', שהצטיין במלחמות הממלכה ("רפובליקה") הפולנית-ליטאית בשלהי המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17. הוא כיהן בתפקידים בכירים של הממלכה, כמו מושל העיר לבוב (אחרי 1590), וויבוד של הווייבודות קייב, קנצלר של הכתר - אחרי שנת 1618. החל משנת 1588 התמנה להטמאן ומשנת 1613 - להיטמאן גדול של הכתר. במהלך הקריירה הצבאית שלו ניצח קרבות חשובים נגד השוודים, נגד הרוסים, נגד האימפריה העות'מאנית ונגד הטטרים.
המפורסם שבניצחונותיו היה קרב קלושינו נגד הכוחות המשולבים של רוסיה ושוודיה. בעקבות הניצחון הטילו הפולנים מצור על מוסקבה וכבשו אותה. ז'ולקייבסקי נהרג בקרב צצורה (או צוצורה) נגד העות'מאנים, אחרי שסירב לסגת. אחרי שכבר זכה לתהילה, מותו כגיבור רק העצים את שמו בפי הבריות. הוא נחשב לאחד מגדולי המצביאים בהיסטוריה של המדינה הפולנית-ליטאית.
היינריך בונטינג
כריסטובאל דה מורלס
כריסטובל דה מורלס
כריסטובל דה מוראלס
גץ עלי
גץ היידאר עלי (בגרמנית: Götz Haydar Aly; נולד בהיידלברג ב-3 במאי 1947) הוא היסטוריון גרמני ומומחה לתולדות המשטר הנאצי.
ביוגרפיה.
גץ עלי הוא צאצא רחוק לחייל עות'מאני בשם עלי (נפטר ב-9 בדצמבר 1716), אשר נפל בשבי במהלך המצור על בודה ב-1686, נטבל לנצרות בשם פרידריך כריסטיאן עלי והוענק כמשרת אישי לסופיה שרלוטה מהנובר, אשתו של פרידריך הראשון, מלך פרוסיה. אביו של עלי היה חבר במפלגה הנאצית, ובעת מלחמת העולם השנייה עסק בארגון פינוי הילדים מהערים המופצצות בדרום-מערב גרמניה לחבל הסודטים.
גץ עמד בבחינות הסיום של בית-הספר התיכון ב-1967. בשנתיים הבאות השתלם כעיתונאי במינכן, ואז עבר ללמוד היסטוריה ומדע המדינה באוניברסיטה החופשית של ברלין. הוא סיים את התואר ב-1971. עלי היה פעיל שמאל קיצוני וחבר בארגון "סעד אדום" (Rote Hilfe), שתמך בכנופיית באדר-מיינהוף. בסמסטר הקיץ של שנתו האחרונה ארגן התפרעות באולם הרצאות ונעצר על ידי המשטרה. הוא חויב בקנס של 750 מרק בגין התקרית והורשע בהפרעה לסדר הציבורי ובגרימת נזק לרכוש.
בין 1973 ל-1976 ניהל עלי מועדון לילדים ונוער בשפנדאו, אך פוטר לאחר שמעסיקיו גילו כי הסתיר מהם את הרשעתו. הוא תבע את ההנהלה בבית-הדין לעבודה ופיטוריו בוטלו לאחר משפט שנמשך כשנה, אך לבסוף בחר לעזוב בכל זאת. ב-1978 ניתן לו תואר דוקטור במדעי החברה; עבודת הדוקטורט שלו עסקה בניסיון שצבר כמנהל המועדון. הוא פנה לקריירה בעיתונות: בין 1981 ל-1983 ושוב בין 1991 ל-1993 שימש כעורך המדור הפוליטי בעיתון "די טאגסצייטונג".
ב-1994 קיבל תואר של "מרצה בכיר" (Privatdozent; מקביל בערך לפרופסור זוטר) באוניברסיטה החופשית של ברלין, ובשנים הבאות שימש כפרופסור אורח באוניברסיטאות וינה וזלצבורג. בין 1997 ל-2001 היה העורך הראשי של ה"ברלינר צייטונג". בשנים בהן לא הועסק כעורך כתב טורים ב"די צייט", ב"דר שפיגל" ובעיתונים אחרים. מ-2004 ועד 2006 היה פרופסור אורח במכון פריץ באואר לחקר השואה שבפרנקפורט. באוגוסט 2006 מינה אותו נשיא גרמניה הורסט קלר לחבר ההנהלה של המוזיאון היהודי בברלין, תפקיד בו הוא עדיין מכהן. ב-2011 הוחלט שלא להעניק לו דרגת פרופסור חבר באוניברסיטת ברלין. החל מ-2012 הוא פרופסור אורח במכון להיסטוריה של אוניברסיטת וינה.
עלי זכה במספר פרסים על תרומתו המחקרית. ב-2002 הוענק לו הפרס ע"ש היינריך מאן של האקדמיה לאומנויות בברלין, ב-2003 קיבל את פרס מריון סמואל, ב-2004 עוטר בדרגה הנמוכה ביותר של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה וב-2012 ניתן לו הפרס ע"ש לודוויג ברנה.
עבודתו כהיסטוריון.
עלי הוא אחד ממייצגיה המובילים של האסכולה הפונקציונליסטית בחקר השואה. ב-1991 יצא ספרו "הוגי ההשמדה" (Vordenker der Vernichtung), בו קישר בין הרצח ההמוני של היהודים לבין התוכניות הגרמניות לקולוניזציה של מזרח אירופה ולארגון של הכלכלה באזור באופן שישרת זאת. בספרו "פתרון סופי" (Endlösung) מ-1995 מיקם את ההשמדה על רקע מדיניות היישוב-מחדש של בני המיעוטים הגרמניים ממרכז ומזרח אירופה (פולקסדויטשן) בשטחי הכיבוש בפולין. ב-2005 יצא ספרו הידוע ביותר, שעורר סערה בדעת הקהל והצית דיון ציבורי נרחב, "מדינת העם של היטלר" (Hitlers Volkstaat). בכרך זה הציג את מדיניות הרווחה הנאצית ואת האופן בו רכשה המפלגה תמיכה עממית ניכרת באמצעות חלוקה של רכוש יהודי מוחרם לכלל הציבור. הוא התנגד לתפישה לפיה שלט המשטר באזרחים באמצעות הטלת אימה וכינון מדינת משטרה. ב-2009, בעת דיון על תפקיד העולם השלישי במלחמת העולם השנייה, עורר שערורייה כשטען כי "מהטמה גנדי היה אחד מגדולי ידידיה של גרמניה הנאצית" בשל התנגדותם המשותפת לבריטניה וכי חיילים מהיחידות הקולוניאליות בצבאות צרפת ובריטניה ביצעו פשעים בהיקף גדול: "בכל כפר בדרום-מערב גרמניה אפשר לשמוע סיפורים על אונס בידי שחורים, ממש כמו על הרוסים במזרח." עלי הוא גם אחד המומחים המובילים לחקר תוכנית האותנסיה.
סמל קהילת מדריד
Ultima Ratio
המוצא האחרון (מלטינית: ultimus - "האחרון" ו- ratio - "סיבה", "שיקול") משמעו המוצא האחרון בסכסוך בין שתי ישויות, לאחר שכל האפשרויות האחרות נוצלו.
בהקשר של יחסים בינלאומיים משמש כטיעון למלחמה, במיוחד "מלחמה הוגנת" לאחר שכל שאר האפשרויות נוצלו.
מקור המונח.
המונח מגיע ממלחמת שלושים השנים. הצרפתים הטביעו על התותחים שלהם את המושג (ultima ratio regum - "המפלט האחרון של המלכים").
נחל בזק עילי
סמל לה ריוחה
סמל לה ריוחה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית לה ריוחה שבספרד.
הסמל מעוצב כמגן מחולק בניצב. צד ימין (של הצופה) הוא שדה אדום ובו טירת זהב בעלת שלושה צריחים מעל גשר זהב בעל שלוש קשתות שלבניו מסומנים בשחור, נטוי מעל נהר כסף ובו ארבעה גלים כחולים. עיצוב זה נלקח מהסמל ההיסטורי של העיר לוגרוניו והוא מסמל את הגשר העתיק שלה מהמאה ה-11, שנטוי מעל נהר אברו.
בצד שמאל, שדה זהב ובו צלב יעקב הקדוש אדום, שמשני צידיו צדפות לבנות מוקפות באדום, מעל הר ירוק. הצלב מסמל את יעקב הקדוש (בספרדית סנטיאגו) שהוא הקדוש המגן של ספרד. על פי המסורת הנוצרית בספרד, עצמותיו צפו על צדפה עד הגיען לחופי ספרד, שם נקברו בעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה. הצליינים העולים לקברו, עוברים בדרך סנטיאגו שעוברת בכל שטחה של לה ריוחה, ממזרח למערב. ההר מסמל את ניצחון הנוצרים על המוסלמים בקרב ליד הר קלאביחו (Clavijo) בשנת 844, במהלך הרקונקיסטה.
סביב שני החלקים, גבול כחול ובו שלושה פרחי חבצלת זהובים, בשתי הפינות העליונות ולמטה באמצע, מוטיב שנלקח גם הוא מסמל לוגרוניו.
מעל המגן מותקן כתר ממלכת ספרד.
הסמל עוצב ב-1957 במטרה לשמש כסמל פרובניציית לוגרוניו, ונקבע לבסוף בחוק כסמל לה ריוחה ב-1985.
לימאוואדי יונייטד
לימאוואדי ינייטד (Limavady United Football Club) הוא מועדון כדורגל צפון אירי, המשחק בעיר לימאוואדי שבמחוז לונדונדרי. המועדון נוסד בשנת 1884, ומשחק בליגה הצפון אירית השלישית.
היסטוריה.
המועדון נוסד בשנת 1884. בעונתו הראשונה ובעונתו השנייה הגיע לגמר הגביע האירי והפסיד לקבוצת ליסבורן דיסטילרי. בשנת 1921 נוסד הגביע הצפון אירי. בעונת הגיע לרבע גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת קולריין. בעונות , , , הגיע לשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצות PSNI, לינפילד, ליסבורן דיסטלרי וקליפטונויל בהתאמה.
בעונת , העונה הראשונה של גביע הליגה הצפון אירית, הגיע לשלב רבע גמר והפסיד לקבוצת קרוסאדרס. בעונת 1989/1990 הגיע לשמינית גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת גלנבון. בעונות , הגיע לשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצות קרוסאדרס ודונדלה בהתאמה. בעונת הגיע לשמינית גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת גלנטורן. בעונת הגיע לרבע גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת אומה טאון. המועדון שיחק בליגות הנמוכות בצפון אירלנד עד סוף עונת 1996/1997.