מטרתו של הספר היא לפתוח פתח לכניסה לעולם האמונה - הפרטי והלאומי, מחד. ולסכם ולגבש את הדברים עבור אלו שכבר נמצאים בעומק "עולמה של תורה" - מאידך. הרב קרוב כותב בהקדמה לספר, שהחליט לכתוב את הספר בעקבות מחסור בספרי אמונה המיועדים לבני נוער שנכתבו ברוחם של המהר"ל והרב קוק. הוא מתייחד בבירור נושאי היסוד על פי דברי המהר"ל והרב קוק באופן המונגש גם לאלו שאינם רגילים לעסוק בדבריהם העמוקים.
הספר מבוסס על שיעורים רבים שהעביר בישיבת ההסדר קרני שומרון ובמקומות נוספים, וכתוב בשפה פשוטה ומתאימה לבני נוער. הוא עוסק בשאלות רבות שנשאלות בדורנו, הן בענייני האמונה ועבודת ה' הפרטית של כל אדם לעצמו, והן בהסתכלות הלאומית הכללית בחזרת עם ישראל לשלוט בארצו לאחר אלפיים שנות גלות. הוא יצא לאור בהוצאת קורן בעזרת מייסדה ר' אליהו קורן, שהוא סביו של הרב קרוב. הספר קיבל את הסכמותיהם של ראש ישיבת כפר הרואה, הרב משה צבי נריה ושל ראש ישיבת מרכז הרב, שבה למד הרב קרוב, הרב אברהם שפירא, ונמכר ביותר מ-160 אלך עותקים.
מבנה הספר.
הספר מחולק למספר נושאים, ובתוכם יש תתי נושאים.
סמואל דל קמפו
סמואל דל קמפו (בספרדית: Samuel del Campo; 23 במאי 1882–1960) היה דיפלומט בשירות החוץ של רפובליקת צ'ילה, חסיד אומות העולם, שעזר ליהודי רומניה בהכנת מסמכים שונים במלחמת העולם השנייה.
קורות החיים.
סמואל דל קמפו היה דיפלומט בשירות החוץ של רפובליקת צ'ילה. בין השנים 1941 ל -1943 שימש כשר האוצר בנציגות צ'ילה בבוקרשט שברומניה, וסייע ליהודי רומניה בהנפקת מסמכים שונים - בעיקר ליהודי פולין בצ'רנוביץ.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
במהלך אוקטובר 1941 הוקם גטו בעיר צ'רנוביץ והחלו גירושים לטרנסניסטריה. בהיעדר נציגות פולנית רשמית ברומניה, הועבר ייצוג האינטרסים של אזרחי פולין ברומניה לצ'ילה, ודל קמפו החל להנפיק דרכונים צ'יליאנים ליהודים בעלי אזרחות פולנית, כולל לבני משפחת קיסלר מצ'רנוביץ ומשפחת רוזנטל מבוקרשט. לאחר שהגירושים מצ'רנוביץ לטרנסניסטריה התחדשו ביוני 1942, דל קמפו המשיך להתערב עם השלטונות הרומניים לטובת "היהודים בהגנת צ'ילה". בהתבסס על פרוטוקולים מוקלטים מדיונים במועצת השרים של רומניה, יד ושם הצליח להעריך כי כ -1,200 יהודים קיבלו דרכונים צ'יליאניים המספקים להם הגנה מפני הגירושים. באביב 1943 נותקו היחסים הדיפלומטיים בין צ'ילה לרומניה ושווייץ החלה לייצג את האינטרסים של צ'ילה. המסמכים שהוציא דל קמפו לא התאימו בבירור למדיניות ממשלת צ'ילה; כששליחי שווייץ ביקשו ממשרד החוץ של צ'ילה להבהיר את מדיניות המשרד בנוגע להענקת דרכונים צ'יליאניים, נאמר להם כי "הם מעדיפים שלא להעניק דרכונים חדשים ללא אישור משרד החוץ של צ'ילה. "
לאחר המלחמה.
דל קמפו מונה לקונסול הכללי בציריך, אך המינוי מעולם לא נכנס לתוקף, ודל קמפו מעולם לא חזר לכהן במשרד החוץ של צ'ילה. הוא נפטר בפריז בשנות ה-60.
הכרה והנצחה.
ב־23 בנובמבר 2016 הוכר סמואל דל קמפו כחסיד אומות העולם ושמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם, יד ושם ירושלים.
יחסי הרשות הפלסטינית–סוריה
יחסי הרשות הפלסטינית–סוריה מתייחסים ליחסים הרשמיים בין הרשות הפלסטינית לבין הרפובליקה הערבית הסורית. לרשות הפלסטינית יש שגרירות בדמשק, אך לסוריה אין נציגות רשמית אצל הראשונה.
היסטוריה.
הרשות הפלסטינית וסוריה חולקות קשר היסטורי חזק, שכן שטחן של שתיהן היו בעבר בידי הפיניקים, ובהמשך היו נתונים לכיבושים ומלחמות שונות, שהשתרעה מהממלכה האחמנית, האימפריה הרומית, הערבים, הצלבנים והאימפריה העות'מאנית. עם זאת, במאה ה-20, סוריה וארץ ישראל חולקו בין צרפת לבין האימפריה הבריטית, וזה נשאר עד סוף מלחמת העולם השנייה.
יחסים מודרניים.
סוריה הכריזה על תמיכתה המלאה בפלסטינים אחרי שהחלה מלחמת העצמאות ושלחה את כוחותיה להילחם בצה"ל שהוקם לא מזמן, אך נכשלה והפסידה במלחמה. מאז, עם זרם הפליטים הפלסטינים לסוריה, היחסים בין הפלסטינים וסוריה הפכו מורכבים מאוד, בעוד שהם אחים בעיקר, חולקים גם הבדלים משמעותיים.
סוריה הצטרפה גם למלחמת ששת הימים בתקווה להשמיד את ישראל ולהקים מדינה פלסטינית, שהסתיימה בכישלון מוחלט. מלחמה כושלת זו שינתה בצורה דרסטית את החברה הסורית והפלסטינית באופן קיצוני. עבור הסורים הכישלון פגע במוניטין שלהם, ובעקבות כך יצר חוסר אמון נוסף למרות שמירה על יחסים טובים.
חאפז אל-אסד היה ידוע בעוינותו כלפי יאסר ערפאת ופייסל חוסייני, בניסיונות לחלק את ההנהגה הפלסטינית.
מלחמת האזרחים בסוריה.
מלחמת האזרחים בסוריה יצרה פילוגים בקרב הפלסטינים סביב בסוריה.
למרות רמה זו של עוינות פלסטינית כלפי אש"ף, שנגרמה על ידי ממשלת חאפז אסד בעבר, בשאר אל-אסד בכל זאת עדיין זכה לתמיכה עממית בקרב הפלסטינים בשל נאומי הרטוריקה הפרו-פלסטינים שלו.
חלק מהפלסטינים האשימו את אסד בכך שהוא מאפשר עינויים ורצח פלסטינים, ולאחרונה, הריסת מחנות פליטים פלסטיניים בסוריה, בעיקר במחנה הפליטים אל-ירמוכ. אסד הואשם עוד בכך שהתיר אונס ועינויים של פלסטינים.
פלסטינים בסוריה.
היו בסוריה למעלה מ-500,000 פלסטינים, בעיקר פליטים, לפני פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה.
גלקסיית כלבי ציד הננסית I
קרן פורום העתיד גרמניה-ישראל
קרן פורום העתיד גרמניה ישראל (באנגלית: German-Israeli Future Forum Foundation, בגרמנית: Stiftung Deutsch-Israelisches Zukunftsforum "DIZF") היא חברה לתועלת הציבור שנוסדה בשנת 2007 על ידי הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ומדינת ישראל ומקום מושבה הוא ברלין. מטרתה העיקרית היא קידום שיתופי פעולה גרמניים-ישראליים, הן באמצעות מימון פרויקטים חיצוניים והן באמצעות פיתוח תוכניות עצמאי. מטרה זו מבוצעת בטווח הארוך בייחוד באמצעות התוכניות האלה: מימון פרויקטים, רשת העתיד גרמניה-ישראל, תוכנית מענקי מחקר על-שם סילקה טמפל ופרס שמעון פרס.
היסטוריה.
את רעיון הקמת הקרן הגו נשיא רפובליקת גרמניה ונשיא מדינת ישראל לרגל יובל ארבעים שנות יחסים דיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ומדינת ישראל. קרן פורום העתיד גרמניה-ישראל נוסדה רשמית בדצמבר 2007 והחלה בפעילותה בפברואר 2009. הקרן שמה לעצמה למטרה לקשר בין בני אדם צעירים מישראל ומגרמניה ולתמוך בהם בעבודה המשותפת למען עתיד משותף על בסיס ערכי הדמוקרטיה, החופש והסובלנות. בראש ובראשונה אלה הם אנשי מקצוע והנהגה בגילאי 18 עד 45 שהקרן מעוניינת לרתום לעיצוב יחסי גרמניה-ישראל.
המנכ״ל בעת הקמת הקרן היה השגריר בדימוס ד״ר אלברט שפיגל. משנת 2009 ועד 2016 היה ד״ר אנדראס אברהרדט מנכ״ל הקרן. באפריל 2016 נכנסה לתפקיד ד״ר תמרה אור, ומאז היא מנהלת את פעילות הקרן. גם עבודת הקרן השתנתה במרוצת השנים. תחילה עמדו במוקד הפעילות קידום פרויקטים גרמניים-ישראליים ומימון קורסי שפה, ואילו כיום פעילות הקרן מגוונת יותר, בדגש על ביצועיות.
חבר הנאמנים.
חבר הנאמנים הוא הגוף העליון של קרן פורום העתיד גרמניה-ישראל. תפקידיו הם ייעוץ, תמיכה ופיקוח על המנכ״ל. 12 חבריו הם אישים מתחומי המדע, התקשורת, התרבות, הכלכלה והפוליטיקה; מחצית מהם מתמנים בידי ממשלת גרמניה ומחצית בידי ממשלת ישראל. כל אחת מהממשלות מיוצגת על ידי חבר אחד בחבר הנאמנים.
החל משנת 2015 יושב ראש חבר הנאמנים הוא ההיסטוריון ד״ר ד״ר הרמן סימון, סגן היושב ראש הוא איש העסקים יאיר המבורגר. חברים נוספים נוכחיים הם: אֶלקֶה בידנבנדר, פרופ׳ דוריס דרי, ד״ר יעל הדס, יאנה הנזל, שגריר ישראל בגרמניה ג׳רמי יששכרוף, ד״ר אסתר לופטין, סגנית השר מישל מינטפרינג, פרופ׳ ד״ר אירית שגיא, נילי שלו וד״ר תומאס שפאר.
חברים לשעבר בחבר הנאמנים:
פעילויות.
לצד אירועים, שיחות מקוונות, השתתפות בדיונים מקצועיים, פעילות ציבורית וכיו״ב, פועלת הקרן בעיקר בתחומי מימון הפרויקטים, רשת העתיד גרמניה-ישראל, תוכנית מענקי המחקר על-שם סילקה טמפל והענקת פרס שמעון פרס.
מימון פרויקטים.
הקרן מקדמת פרויקטים לשיתוף פעולה גרמני-ישראלי מכווני-עתיד בשלושה תחומי פעילות:
כל הפרויקטים שהקרן מממנת מתייחסים מבחינה נושאית לפחות לאחד מטרות האו״ם לפיתוח בר קיימא. הפרויקטים יוצאים לפועל בישראל ובגרמניה באופן שווה פחות או יותר. מאז הקמת הקרן קודמו יותר מ-200 פרויקטים בילטרליים כאלה.
רשת העתיד גרמניה-ישראל.
בשנת 2018 נפתחה התוכנית ״רשת העתיד גרמניה-ישראל״. הרשת מאפשרת לאקטיביסטים, פעילים ומנהיגים צעירים למצוא במאמץ מופחת, באמצעות Matchmakers (חברי רשת מתווכים), שותפים לפרויקטים גרמניים-ישראליים לא-מסחריים. על פי נתוני הקרן כמעט מחצית מן ה-Matchmakers פעילים בתחום החברה האזרחית, כשליש עוסקים בתחומי הכלכלה והמדע, כרבע מעורבים בתחומים טכנולוגיה ואמנות ותרבות (ריבוי תשובות היה אפשרי). את הפלטפורמה המקוונת של רשת העתיד מספק הסטארט-אפ הישראלי Clique.
תוכנית מענקי מחקר על-שם סילקה טמפל.
החל משנת 2019 מקיימת קרן פורום העתיד גרמניה-ישראל את תוכנית מענקי המחקר לזכרה של העיתונאית ד״ר סילקה טמפל, שישבה בחבר הנאמנים של הקרן. במסגרת התוכנית מוענקות מלגות מחקר למדענים ולעיתונאים צעירים מגרמניה ומישראל. התוכנית עומדת תחת חסותו של שר החוץ לשעבר של גרמניה זיגמר גבריאל ובתמיכה של שרת החוץ לשעבר של ישראל ציפי לבני.