אלן ברוק נישא בשנת 1914, לאחר שש שנות אירוסין, לג'יין ריצ'רדסון (Richardson), אף היא ממחוז פרמנה. שישה ימים לאחר הנישואין, בעוד הזוג בירח דבש, נקרא אלן לשירות פעיל עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה. לזוג נולדו בת ובן. בשנת 1925, בעת שירותו בקימברלי, נהרגה אשתו של אלן ברוק בתאונת דרכים, בעת שאלן נהג במכוניתם. בשנת 1929, ברוק נישא בשנית, זו הפעם לבניטה ליס (Lees), אלמנה ובת למשפחת אצולה בריטית, וגם ממנה נולדו לו שני ילדים: בת, קתלין (Kathleen), ובן.
שני בניו המשיכו בדרכו ושירתו בצבא הבריטי. האחד שוחרר כנכה בעקבות פציעה. השני שירת כ-20 שנה (1972-1952), בין היתר בגרמניה ובמלאיה. ביתו קתלין נהרגה ב-1961 בתאונת רכיבה.
מותו.
ב-17 ביוני 1963, ברוק לקה בליבו ומת בשקט במיטתו כאשר אשתו לצידו. באותו היום הוא אמור היה להיות נוכח במסדר גארתר (Garter Service) בכנסיית ג'ורג' (George's Chapel) שבווינדזור. תשעה ימים לאחר מכן נערכה הלווייתו בווינדזור והוא נקבל בבית הקברות שליד כנסיית סנט מארי, קרוב לביתו בהארטלי וינטני, שם בנו, היורש האחרון לשושלת האצולה, עדיין חי.
ספר קודש
סופט מאשין
סופט מאשין (אנגלית: Soft Machine,"מכונה רכה") הייתה להקת רוק בריטית מהעיר קנטרברי, אשר נקראה על שם ספרו של ויליאם ס. בורוז. הלהקה היא אחת מהלהקות החשובות ביותר בסצנת הקנטרברי, ומחלוצות הרוק המתקדם.
ההתחלה, פסיכדליה ופיוז'ן ג'אז.
הלהקה הוקמה בשנת 1966 על ידי רוברט וויאט (תופים, שירה), קווין איירס (גיטרה בס, גיטרה, קולות), דייוויד אלן (גיטרה), מייק רטלדג' (קלידים) ובהופעות הראשונות גם הגיטריסט האמריקאי לארי נוולין.
באוקטובר 1967, לאחר שהיה ארעית קצרה בצרפת, נמנעה מאלן האוסטרלי כניסה מחודשת לאנגליה, והלהקה נאלצה להמשיך כשלישייה. אלן חזר לפריז וייסד את להקת גונג. הלהקה זכתה להיות להקת החימום של סיבוב ההופעות של ג'ימי הנדריקס בצפון אמריקה בשנת 1968. אלבומה הראשון של הלהקה, "The Soft Machine", שהיה בסגנון רוק פסיכדלי הוקלט בסיום החלק הראשון של סיבוב ההופעות בניו יורק. כשחזרו לאנגליה הצטרף ללהקה אנדי סאמרס, מי שעתיד להיות הגיטריסט של להקת הפוליס. לאחר שבועיים של חזרות, נסעה הרביעייה המחודשת בחזרה לארצות הברית להמשך סיבוב ההופעות, והופיעו כמה הופעות סולו לפני שחזרו להופיע עם הנדריקס. בינתיים פוטר סאמרס בעקבות התעקשותו של איירס על כך. לאחר סיבוב ההופעות עזב איירס את הלהקה, וויאט נשאר בארצות הברית כדי להקליט דמואים לאלבום סולו, והלהקה לא התאחדה שוב עד ינואר 1969.
בינואר 1969, צרפה הלהקה את יו הופר כבסיסט והקליטה את אלבומה השני, "Volume Two". באמצע אותה השנה הקליטה הלהקה (ללא קרדיט) באלבום הבכורה של קריירת הסולו של סיד בארט, "The Madcap Laughs". לקראת סוף שנת 1969 הפכה השלישייה לשביעייה, עם צירופם של ארבעה נשפנים, אך רק הסקסופוניסט אליוט דין נשאר כעבור כמה חודשים. הרביעייה הנותרת (וויאט, הופר, רטלדג' ודין) הקליטה את האלבומים "Third" ו-"Fourth", עם נגנים אורחים רבים, בעיקר נגני ג'אז. "Fourth", היה האלבום הראשון של הלהקה שהיה אינסטרומנטלי לחלוטין, והאחרון שבו השתתף וויאט.
תקופת פוסט - וויאט.
לאחר חילוקי דעות פנימיים לגבי כיווניה המוזיקליים של הלהקה, עזב וויאט את הלהקה בשנת 1971, וייסד את להקת "Matching Mole" (משחק מילים על השם סופט מאשין בצרפתית). הוא הוחלף על ידי מתופף הג'אז האוסטרלי פיל הווארד, אבל חילוקי דעות מוזיקליים הובילו את הווארד לעזוב בשנת 71' לאחר הקלטה של מחצית מהאלבום "Fifth" (שיצא ב-1972), ומספר חודשים אחר כך, הובילו גם לעזיבתו של דין. הם הוחלפו על ידי ג'ון מרשל (תופים), ולהקלטות האלבום "Six" (ב-1973) קארל ג'נקינס (אורגן), שניהם חברים לשעבר בלהקת Nucleus, שהפכו את הצליל של הלהקה לסגנון הנוטה עוד יותר לפיוזן ג'אז.
בשנת 1973, לאחר הוצאת האלבום "Six", עזב הופר את הלהקה והוחלף על ידי רוי באבינגטון, גם הוא חבר להקת Nucleus לשעבר, ואשר תרם כבר לאלבומים "Fourth" ו-"Fifth" תפקיד של קונטרבס. הרביעייה החדשה (באבינגטון, ג'קינס, מרשל ורטלדג') הקליטו את האלבום "Seven" (ב-1973). לאחר הוצאת האלבום החליפה הלהקה חברת תקליטים, ועברה מקולומביה רקורדס ל-הארבסט רקורדס. לקראת האלבום "Bundles" (ב-1975) הצטרף ללהקה הגיטריסט אלן הולדסוורת'. ובאלבום Softs, אלבום האולפן הרשמי האחרון של הלהקה, הוחלף הולדזוורת' בג'ון הת'רידג'. בשלב מוקדם של ההקלטות עזב גם רטלדג', חבר ההרכב המקורי האחרון שנותר. מספר הקלטות בשנת 1977 (בעיקר מהופעות) יצאו כאלבומה האחרון של הלהקה כלהקה פעילה "Alive and Well". השם סופט מאשין שימש גם להקלטת האלבום "Land of Cockayne", (אף על פי שממשתתפי האלבום הזה רק הולדזוורת' היה חלק מההרכב, וריי וורליי שניגן תקופה קצרה עם הלהקה) ולסבב הופעות קצר בהשתתפות מספר חברי הרכב לשעבר.
כפר הנוער חופים
משפחת אלעזר
משפחת אלעזר היא משפחה יהודית-ספרדית.
ספרד.
משפחת אלעזר הייתה מבין "פורעי המס" (גובי המיסים) בעיר סרגוסה שבחבל אראגון. לפי ספרו של חיים ביינרט הם נזכרים בכתובים החל מאמצע המאה הי"ג. כמשפחות רבות של גובי מיסים, גם הם חתרו להשפעה וסמכות בקרב בני קהילתם. ישנה סברה כי מקור המשפחה הוא ברבי אלעזר שהגיע לספרד לאחר חורבן בית שני. בהיותה בספרד עסקה המשפחה בתחומי קודש וחול, חלק מבני המשפחה עסקו בכספים וחלקם אף הגיע לשרת בחצרם של מלכי אראגון וקסטיליה, אחד המפורסמים בהם היה דון יהודה אלעזר חצרן ומנהיג הקהילה היהודית של קטלוניה.
לאחר גירוש ספרד.
עם גירוש ספרד היגר הענף הראשי של משפחת אלעזר מזרחה, בתחילה עבר חלקם לדרום איטליה. אך ב -1510 גורשו היהודים מאזורים אלו. הם פנו לסלוניקי. בשנת 1534 משפחת אלעזר נרשמה כמי שהקימה את בית הכנסת אוטרנטו בעיר. במשך כמעט ארבע מאות שנים הייתה קשורה המשפחה בחיי העיר סלוניקי, למרות העובדה שהיו ענפים של המשפחה אשר התיישבו ברחבי הבלקנים. בעיקר בארצות כמו יוגוסלביה ובולגריה.
בשנת 1755 היגר האנוס יצחק אלעזר מחצי האי האיברי לניופורט שברוד איילנד, ארצות הברית, שם שבה משפחתו ליהדות ועזרה לבנות שם את הקהילה היהודית. במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית עברו לצ'ארלסטון שבדרום קרוליינה.
הענף היוגוסלבי.
דוד אלעזר, נולד בשנת 1790 בקיוסטנדיל שבבולגריה. בסביבות 1820, נשלח דוד על ידי הממשלה העות'מאנית לסרייבו לעבוד בתפקיד וסל, הוא השאיר את אשתו עם כמה ילדים ונתן לה גט על תנאי, אשר אמר כי אם הוא לא חוזר תוך זמן מסוים, היא נחשבת גרושה ויכולה להתחתן שוב ללא תשלום מזונות. הוא בא לסרייבו שם הפך לחבר בקהילה היהודית, שם נישא לבחורה צעירה, בת 17, ונולדו להם ארבעה בנים.
האגדה אומרת כי הבן מנישואיו הראשונים של דוד בבולגריה, הלך בעקבות אביו אל סרייבו על מנת לחפשו ולהתחקות אחריו. הוא ביקר בבית האב. אך האב לא היה שם באותו הרגע. אשתו פתחה את הדלת, וכשהיא ראתה את האיש הצעיר העייף מן המסע הארוך (בלי לדעת במי מדובר), היא הזמינה אותו, הציעה לו לרחוץ את רגליו והכינה לו ארוחת ערב. היא אמרה, כי בעלה יחזור מאוחר מדי. הבן היה מאוד נרגש מחסדיה של אשת האב, עד כי עזב את סרייבו כחבר טוב, על אף שמטרתו הייתה בהתחלה שונה. דוד אלעזר הוא אבי סבו של הרמטכ"ל לשעבר דוד אלעזר.
הענף הסלוניקאי.
לאחר שהות של כ-350 שנה בסלוניקי, עלה ר' יצחק אלעזר עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1878 והשתקע בעיר העתיקה בירושלים. בנו, חכם יהודה אלעזר הנהיג את קהילת יהודי מונסטיר בירושלים. חכם יהודה נשא לאשה (שנייה, לאחר מות אשתו הראשונה) את נעמה (נעמצ'י) לבית אבולעפיה מגליפולי שבטורקיה. שתי בנותיו של ר' יצחק עבדו כתופרות והיו מהראשונות שהשתמשו במכונות תפירה בעיר.
ככל שידוע, נספו כל בני המשפחה שנותרו בסלוניקי בשואה עם שאר יהודי העיר, לבד משני בני משפחה שאימם נישאה ליהודי מאיטליה, וניצלו בזכות אזרחותו. האחרון מבני המשפחה בארץ שפגש בהם היה אברהם (אלברט) אלעזר, בנו של חכם יהודה, שביקר את משפחתו בשנות העשרים של המאה העשרים.
הענף מהרפובליקה הדומיניקנית.
בתקופת הגירוש, לא עזבו כל בני המשפחה, וחלקם הפכו לאנוסים. לפחות חלק מאלו היגרו לפורטוגל (כדוגמת אותו יצחק אלעזר המוזכר לעיל). לאחרונה נודע כי חלק מאלו היגרו מאוחר יותר לאי היספניולה, בו שוכנים היום האיטי והרפובליקה הדומיניקנית. היום נמצאים חלק מבני המשפחה בתהליך חזרה ליהדות, ואחד מהם אף קיבל הסמכה מהרבנות בארץ כשוחט. יהונתן אלעזר-ד'מוטה, המתגורר בסנטו דומינגו ברפובליקה הדומיניקנית ומשמש שם ראש ישיבת "נדחי ישראל". בנוסף לכך פיתח אלעזר-דמוטה ענף מוזיקלי הנקרא בפיו "Sephardic Jazz".
בונגו (בעל חיים)
בּוֹנְגוֹ (שם מדעי: Tragelaphus eurycerus) הוא מין בסוג קודו במשפחת הפריים.
מאפיינים.
הבונגו הוא מגדולי אנטילופות היער האפריקניות, האוכל עשב והפעיל בעיקר בשעות הלילה. הבונגו מתאפיין בפרווה חומה אדמדמה בולטת, שעליה סימנים שחורים ולבנים ופסים לבנים-צהובים, ובקרניים ארוכות וסליליות. הבונגו הוא מין הקודו היחיד שלשני המינים יש קרניים. לאוכלוסיות בונגו יש מעמדות חברתיים מורכבים.