לעטלף מאנאדו גוף כבד וגוצי, כתפיים רחבות וראש שועלי גדול, חרוטי ומוארך. הלוע ארוך ומחודד, העיניים גדולות והאוזניים עגולות ורחבות. הזנב דק, קירח וארוך וכנף הזנב קצרה ודקה. כפות הרגליים רחבות עם טפרים גדולים ומעוקלים. עטלף מאנאדו ידוע בכך שיש לו זוג חותכות בלבד בלסת העליונה. הניבים העליונים עבים וחזקים, והתחתונים פונים החוצה.
אורך הראש והגוף של עטלף מאנאדו עד 138 מ״מ, אורך הזרוע 95–104 מ״מ ואורך הזנב 25 מ״מ; משקלו 140–194 גרם. עטלף פירות מאנאדו דומה מאוד לעטלף פירות סולאווסי החופף איתו באי, אך כהה ממנו ובעל מורפולוגיה שונה.
הפרווה של עטלף מאנאדו צפופה, ארוכה וגסה. צבעה הכללי משתנה בין חום אפרורי כהה, חום שוקולד, חלודה או שחרחר בצד העליון, לבין בז׳, אפרפר או חום בהיר בצד התחתון. לזכרים יש רעמה זהובה או כהה על הכתפיים, ושיער ארוך בגרון. הזרועות, השוקיים, פנים האוזניים והפנים בצבע ורוד או בורדו. קצות האוזניים, הלוע, הכנפיים, הזנב וכפות הרגליים בצבע שחור או אפור כהה.
תפוצה וביולוגיה.
עטלף מאנאדו אנדמי לאינדונזיה, בה הוא מצוי בעיקר באי סולאווסי וכן באיים בוטון, למבה ומאנאדו. הוא נעדר מחצי האי הדרום-מערבי של סולאווסי. בית הגידול מורכב מיער גשם טרופי שפלתי, בתה ויער עננים עד רום 1,060 מטר מעל פני הים, אך הוא נוכח גם ביערות משניים עם הפרעה אנושית ובאזורים מעובדים למחצה.
אין מידע רב על אורח החיים של המין. עטלפי מאנאדו פעילים בלילה וישנים ביום במערות במושבות קטנות. הם ניזונים מצוף ואבקנים וכנראה מאתרים את מזונם באמצעות איכון-הד שנדיר אצל עטלפי הפירות. נקבות שנתפסו ביוני ויולי היו בהיריון עם גור יחיד.
מצב.
עטלף מאנאדו מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), בשל ההערכה לפיה האוכלוסייה שלו צפויה לחוות ירידה משמעותית בשיעור של 30% עד 2034. האיומים העיקריים שגורמים לירידה במספרים הם רמות ציד גבוהות, ואובדן בית גידול מתמשך עקב בירוא יערות. המין נוכח בכ-7 אזורים מוגנים ברחבי סולאווסי ובוטון.
עטלף מגאירה
עטלף מגאירה (שם מדעי: "Megaerops") הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות ובו 4 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה. הסוג הוקם בשנת 1865 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס, והוא קרוי על שם מגאירה - אחת מהאריניות במיתולוגיה היוונית.
תיאור.
לעטלף מגאירה יש ראש גדול ורחב, פנים קצרות וגוף קטן. העיניים גדולות ובולטות והאוזניים רחבות עם קצה מעוגל ונטולות סימונים בשוליים. הלוע רחב וקצר ופונה מעט כלפי מעלה. הנחיריים צינוריים במקצת, ובמרכזם יש חריץ אנכי עמוק שנמשך עד לשפה. יש לו 28 שיניים, כאשר שיני הלעיסה קצרות ורחבות. יש לו שתי טוחנות תחתונות, 4 טוחנות תחתונות ו-2 טוחנות עליונות. אורך הראש והגוף של עטלף מגאירה 45–90 מ״מ, אורך הזרוע 46–63 מ״מ ואורך האוזן 8–19 מ״מ; משקלם 16–34 גרם. הזנב קטום או נעדר לחלוטין וקרום התעופה האחורי אינו מפותח.
הפרווה של עטלף מגאירה קצרה וצמרירית עם שוקיים שעירים. צבעה הכללי בהיר בדרך כלל, ונע בין צהבהב לבז׳, חאקי, אפרפר, חום אפרורי חיוור או חום בהיר. העורף והבטן נוטים לאפור כסף, הכתפיים כתמתמות והראש כהה לעיתים קרובות. הזרועות, השוקיים, החוטם והאוזניים בצבע ורדרד או כתמתם. הכנפיים שחרחרות-סגלגלות.
תפוצה וביולוגיה.
עטלפי מגאירה מצויים בדרום-מזרח אסיה; טווח התפוצה שלהם כולל את מזרח הודו (אזור שבע האחיות), בהוטן, מדינות הודו-סין (בורמה, תאילנד, לאוס, קמבודיה ווייטנאם), מלזיה, האי מינדנאו בפיליפינים, והאיים האינדונזים סומטרה, בורנאו, ג'אווה, באלי ולומבוק.
בית הגידול של הסוג כולל יער גשם טרופי, יער עננים, יער במבוק ויער סובטרופי יבש בשפלות וברכסים הרריים עד רום 3,000 מטר מעל פני הים.
המינים בסוג חיים בבדידות או בקבוצות קטנות, ולנים במשך היום בחללי עצים או בעלווה סבוכה. הם יוצאים לפעילות בשעות הערב, ותרים במשך הלילה אחר מזונם העיקרי - מיני פיקוס. עונת הרבייה נמשכת מינואר עד יוני. הנקבה ממליטה בכל פעם גור יחיד. מעבר לכך, אין מידע נוסף על האקולוגיה של הסוג. עטלפי מגאירה מאוימים מצד בירוא יערות וציד. שני מינים מוגדרים כללא חשש (LC) ושני מינים מוגדרים כפגיע (VU).
מינים.
בסוג זה 4 מינים:
עטלף ננסי לוזוני
עטלף ננסי לוזוני (שם מדעי: "Otopteropus cartilagonodus") הוא סוג של עטלף קטנטן כהה במשפחת עטלפי הפירות שאנדמי לאי לוזון בפיליפינים ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1969 על ידי הזואולוג הגרמני דיטק קוק. הוא חופף בטווח התפוצה עם קרובו - עטלף ננסי פישר שקרוב אליו חיצונית וגנטית.
תיאור.
לעטלף הננסי הלוזוני גוף כדורי קומפקטי כנפיים קצרות וראש קטן, רחב וחרוטי. הלוע קצר במיוחד עם נחיריים גדולים ובולטים דמויי צינור. בין הנחיריים יש חריץ עמוק ומסביבם זיפים קצרים. האוזניים קצרות יחסית עם שתי בליטות נפוחות בקצוות שמאפשרים לזהות את המין בקלות. העיניים גדולות ובולטות במיוחד עם אישונים רחבים. לעטלף הלוזוני 26 שיניים, כאשר הניבים גדולים, החותכות קטנטנות ורוב המלתעות והטוחנות גדולות ורחבות.
עטלף ננסי לוזוני הוא סוג עטלף קטן יחסית: אורך ראשו וגופו 70–76 מ״מ, אורך הזרוע 43–50 מ״מ ואורך הזנב עד 6 מ״מ; משקלו עד 17 גרם. באופן ייחודי, הדו-צורתיות הזוויגית בא לידי ביטוי במורפולוגיה של הגולגולת: לזכר גולגולת גדולה ורחבה בעוד שאצל הנקבה היא צרה יותר אך מוארכת. הזנב עשוי להיעדר לעיתים קרובות, וקרום התעופה האחורי קצר ודק.
לעטלף הלוזוני פרווה ארוכה וצפופה שמשתרעת גם על הגפיים התחתונות, המרפקים, הברכיים וחלק מהכנפיים. צבעה הכללי חום מארוני כהה, חום בורגונדי או חום-שחרחר כשהגחון נוטה להיות אפרפר יותר ושזור בשיער כסוף. האוזניים שחומות והבליטות הנפוחות שעליהן בולטות במיוחד בשל צבען הלבן. לזכרים יש בעונת הרבייה המוני בלוטות מעגליות בחלק העליון של הבטן. הכנפיים שחומות, אדמדמות או שחורות עם דפוס מרושת, והשוקיים, הזרועות והאף בצבע בורדו.
תפוצה וביולוגיה.
העטלף הננסי הלוזוני אנדמי לאי לוזון בפיליפינים; הוא נפוץ בכל חלקי האי: אברה, אלביי, אורורה, בטאן, קגיאן, סור קאמרינס, קלינגה, איזבלה, לגונה, נואבה ויסקיה, קווזון וקווירינו. נראה שהוא נעדר מכל האיים הסמוכים ללוזון. בית הגידול של המין מורכב מיער גשם טרופי יער טחב ויער עננים עד רום 2,250 מטר מעל פני הים והוא שכיח יותר באזורים גבוהים. הנטייה לחיות על מדרונות הרים, הובילה לבידוד גנטי שיצר שלוש אוכלוסיות מובחנות: אחת בהרי הקורדילרה המרכזיים, אחת בהרי סיירה מדרה ואחת בהר זמבאלס.
העטלף הלוזוני חי בבדידות ופעיל בשעות הלילה; את שעות היום הוא מבלה בשינה כשהוא תלוי בעלווה הצפופה. התזונה שלו מורכבת בעיקר מפירות וצוף. לזכרים ולנקבות יש העדפות מזון שונות שקשורות לההבדלים המורפולוגיים בגולגולת. הנקבה ממליטה גור יחיד או תאומים לאחר היריון ארוך יחסית. הגורם לכך, הוא דיאפאוזה של העובר מיד לאחר הרבייה, שנועדה ככל הנראה לתאם את ההמלטה עם עונת הגשמים השופעת במזון.
מצב.
העטלף הננסי הלוזוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור התפוצה הרחבה שלו באי לוזון, במיוחד באזורים גבוהים שבהם האיומים מינימליים. האוכלוסייה שלו גדולה ככל הנראה ואף על פי שהמגמה בירידה, היא אינה מתקרבת לרמה המצדיקה סיווג בקטגוריית שימור מאוימת יותר. האיום העיקרי על המין הוא אובדן בית גידול מתמשך באמצעות בירוא יערות, שחמור במיוחד באזורי השפלה. הנטייה שלו לחיות באזורים גבוהים גורמת לכך שהוא מושפע פחות מעטלפים פיליפינים אחרים. העטלף הלוזוני נוכח בכמה אזורים מוגנים באי.
עטלף ננסי מינדנאו
עטלף ננסי מינדנאו (שם מדעי: "Alionycteris paucidentata") הוא סוג של עטלף קטן וכהה במשפחת עטלפי הפירות שאנדמי לאי מינדנאו בפיליפינים ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1969 על ידי הזואולוג הגרמני דיטק קוק.
תיאור.
עטלף ננסי מינדנאו מתאפיין בגוף קומפקטי וכדורי, ראש קטן, מעוגל וחרוטי ולוע קצר במיוחד. אוזניו קטנות ועגולות, עיניו בינוניות ונחיריו בולטים וצינוריים באורך של 4 מ״מ. שיניו קטנות ומספרם עומד על 26. עטלף ננסי המינדנאו הוא סוג קטן במיוחד: אורך ראשו וגופו 64–70 מ״מ, אורך הזרוע 46–53 מ״מ ואורך האוזן 11–12 מ״מ; משקלו עד 18 גרם. הוא חסר זנב ובעל קרומי תעופה עבים. הוא דומה באנטומיה ובמרופולוגיה שלו לעטלף ננסי פישר, אך קטן וכהה ממנו.
לעטלף מינדנאו פרווה ארוכה ושעירה, כולל בחלק הראשון של האמה, בכפות הרגליים ובאצבעות. צבעה הכללי כהה למדי ונע בין חום ערמוני לחום-שוקולד כהה או שחור מבריק עם כתמים בהירים על הכתף. הראש כהה יותר משאר הגוף. האוזניים שחורות וחסרות שיער עם שוליים בהירים מעט. הכנפיים שחורות והזרועות והשוקיים בצבע בורדו.
תפוצה וביולוגיה.
כפי שמרמז שמו, עטלף ננסי מינדנאו מצוי אך ורק באי מינדנאו בפיליפינים; בתוך האי, הוא מוגבל לאזור הצפוני, בתחומי נפת בוקידנון וכנראה גם בלאנאו דל-סור. בית הגידול שלו מורכב מיער עננים ויער טחב ברום 2,250-1,500 מטר מעל פני הים, כשהוא שכיח יותר באזורים הגבוהים. התפוצה של המין נמצאת ברובה על מורדות ההרים המרכזיים בצפון האי: הר קלטונגן, הר קיטנגלאד והר ראגנג. בשל מיעוט הסקרים באזור, ייתכן שהוא מצוי על מורדות הרים נוספים במרכז מינדנאו.