הספר תורגם לראשונה לעברית מגרמנית על ידי ישראל חיים טביוב בשנת 1898, ויצא שוב לאור בעברית בשנת 1949 בתרגום י"ל ברוך בהוצאת מסדה ובשנת 2009 בהוצאת ידיעות ספרים. מהדורת הספר בהוצאת ידיעות ספרים בעברית כוללת פתח דבר מאת יורם קניוק וקטעים מתוך מסה של ברדיצ'בסקי על הספר.
הספר כולל נספחים שונים שמימון צירף, ובהם ביאור הגישה שלו למורה נבוכים, דברי הסבר על ההיסטוריה של היהודים, וכן ביאורים על הפילוסופיה שלו.
תוכן.
חייו של מימון נעים בין הקומי לטרגי, מנישואיו לבתה של אישה בהיותו נער בן אחת-עשרה, דרך הנדודים בחוסר כול ועד התקבלותו בברלין אצל משה מנדלסון וקאנט. הסיפור משלב זיכרונות אישיים עם חיבורים קצרים על תנאים חברתיים, חינוך, מיסטיקה ודת אצל יהודי פולין וליטא. מימון ידע עברית וכתב בה, אך הספר נכתב ויצא לאור לראשונה בגרמנית.
מימון מבקר בספר את בני דורו היהודים והנוצרים. הוא מתאר בספר את האצילים הפולנים, את עלילות הדם נגד היהודים, את מבנה החדר וחיי המלמד ואת מוסד השידוכין. מימון מספר על חייו עם אשתו כאשר נישאו בהיותם ילדים צעירים. הוא מספר על דרכי תשובה וסיגופים של חסידי אשכנז. מימון מתאר את ביקורו אצל המגיד ממזריטש ומקדיש פרק לתיאור ולשבחים על משה מנדלסון. הוא מבאר על פי דרכו את דרכי הקבלה ואת סודותיה ואת הפילוסופיה של הרמב"ם.
מימון מדבר בספרו על זרע הפורענות ושורשי האנטישמיות שבאה אז לידי ביטוי בשנאת היהדות והיהודים. הוא מתאר את חירות הדת ושנאת הדת במקביל ובמידה שווה בפולין של אותם ימים. מצד אחד, ניתן ליהודים חופש פולחן מלא, כולל בתי דין והלכה מחייבת כשלעצמה, אך בד בבד "השם ´יהודי´ תועבה הוא". הוא מספר כי היה צורך ביהודים בפולין לשם "סיפוק צורכי עצמה כלכלית, חברתית" ולכן היהודים במדינה קבלו את הזכויות הדתיות שלהם. במקביל התפתחה שנאה שהביאה לרדיפות היהודים ולעלילות דם.
גם אביו מתואר כמי שנפל קורבן לעלילת דם ורק בנס הצליח לצאת ממנה. גם מסיפור החובש היהודי, שהנסיך ר. הנוצרי רם המעלה קרא לו אליו עם כליו, ומבלי לדעת דבר וחצי דבר ברפואה, ביצע בו ניתוח וגרם לפציעתו באורח קשה. הסיפור בו הוא הטיל את מימיו ברוב שכרות בכנסייה, וכשהוכיחו אותו הכמרים על העבירה, גזר על היהודים לשלם קנס "קורבן כיפורים".
מימון מבקר בחריפות את הפולנים. הוא מתאר אותם כמי שרובם "מתהדרים בתואר שמחולל במעשים, שולטים בנכסים שאינם יודעים לנהל וחיים בבערות ובפריצות". לאורך כל הספר הוא מתאר אותם כנבערים וכעצלנים, "ומאחר שהיהודים, עם כל החסרונות שבהם הנם כמעט האנשים המוכשרים היחידים שבארץ זו, ראתה האומה הפולנית הכרח לה, לשם סיפוק צורכי עצמה, לתת להם כל מיני חירויות עד כמה שיתאפשר, אלא שמצד אחר הביאה בערותה ועצלותה הרוחנית בהכרח לידי שנאת-דם ורדיפות".
מימון לא חוסך שבטו גם מהמוסד הרבני בפולין. הוא אומר עליהם שהם גאוותנים, תאווי מדנים ובעלי מידות רעות אחרות. כבר בתחילת הספר הוא אומר כי היהודים בפולין נחלקו לשלוש קבוצות: "עמי-ארץ עובדים, תלמידי חכמים שתורתם אומנותם ובני אדם המקדישים עצמם לתורה ואינם עוסקים בשום משלח יד ופרנסתם מוטלת על מעמד העובדים". הוא מדגיש כי הגרעין של היהודים הפולנים הוא טוב ביסודו: ישנם מעשי צדקה, עשייה לטובת העני, בתי חולים ובתי קברות בהם מטפלים זקני הקהילה, ישנו כיבוד הורים וקדושת הנישואין וכן מנהגים מכובדים בתקופת הרווקות.
מימון מציג בספר את הזרמים הבולטים של היהדות בתקופתו:
מימון כותב בלעג ובסאטירה כלפי מסורות בהן נתקל בהיותו בישיבה. הוא מספר שניסה סגולה של "רואה ואינו נראה", אחר סגופים ותעניות והכנות רבות, הכה איש אחד על הלחי, אבל הסגולה לא הצליחה, וחברו השיבו כפליים. הוא מלגלג על ספר רזיאל המלאך, בו כתוב כי האיש המחזיק את הספר הזה בביתו, מובטח שלא תשלוט בביתו אש והנה לא עברו מספר ימים, ותצא אש ותאכל את ביתו, וגם את ספרו של המלאך רזיאל. על תקופת לימודו בישיבה, כתב מימון בצורה ביקורתית במיוחד: "קולמוסי נשמט מידי, כשאני מעלה על זכרוני כי אני ורבים כמוני אנוסים היינו לבלות את מבחר שנותינו, את השנים בהן מגיעים כוחות האדם לידי עצם חזקתם, בלימוד זה הממית את הרוח, ולהיות ערים לילות תמימים, כדי להכניס משמעות במקום שאין בו כל משמעות, לגלות בחריפות סתירות במקום שלא נמצאו שום סתירות ולישב בחידוד השכל סתירות בולטות, לרדוף בשלשלת ארוכה של דקדוקים אחרי צללים ולבנות מגדלים באוויר".
קרי פישר
ריקארדו איזקסון דוס סנטוס לאיטה
פיגוע סמטת המוות
רעידת האדמה בסומטרה (2009)
רעידת האדמה בסומטרה, אינדונזיה, התרחשה ב-30 בספטמבר 2009, באי סומטרה, שהוא האי הגדול ביותר באינדונזיה ומהגדולים בעולם. מוקד הרעש היה בחוף האי, כ-45 ק"מ מהעיר פדאנג. הרעידה התרחשה בשעה 17:16 (שעון מקומי) בדרגה 7.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט, וגרמה למפולות של בוץ, סלעים, עצים ובניינים ולהרס רב. לפחות 1,300 אנשים נספו ברעש האדמה, וכ-3,000 נוספים הוכרזו כנעדרים. יותר מ-2,400 פצועים אושפזו בבתי החולים. לפחות 20,000 בתים נפגעו ברעש, לאורך קו החוף שאורכו כ-100 קילומטרים.
תסמונת פראדר ווילי
דגל קורסיקה
דגל קורסיקה אומץ עם הקמת הרפובליקה הקורסיקנית בשנת 1755 על ידי המייסד פסקוואלה פאולי. הדגל מבוסס על דגלים עממיים שהיו נפוצים באי. הוא מציג ראש מורי (סמל האי) בצבע שחור עם בנדנה לבנה סביב מצחו. הבנדנה מעל עיניו של הראש מסמלת את החירות שהשיגה הרפובליקה הקורסיקנית. בקורסיקה נקרא הדגל a bandiera testa mora, כלומר "הדגל עם הראש המורי". לאחר סיפוח השטח לצרפת בשנת 1769 נאסר השימוש בדגל באופן מעשי, אולם פטריוטים קורסיקנים המשיכו להניפו. אולם במשך השלטון הצרפתי הונף הדגל כפעולת מחאה כשהבנדנה מכסה את העיניים, כדי להדגיש את העצמאות שנלקחה מתושבי האי. במשך תקופת השלטון הקצרה של הרפובליקה האנגלו-קורסיקנית הונף הדגל ללא כיסוי העיניים בתוספת סמל הממלכה המאוחדת. עד שנות השמונים של המאה העשרים לא היה הדגל בשימוש, ומאז הוא משמש כדגל מחוז קורסיקה בצרפת.
פיצוץ מטוס פאן אם מעל לוקרבי
אנהדוניה
אנהדוניה (בלועזית: Anhedonia; מיוונית: αν (אנ) - ללא, ηδονή (הדונה) - הנאה; על פי האקדמיה ללשון העברית: אִי-נֶהֱנוּת) היא היעדר יכולת לחוות הנאה מגירויים שבאופן נורמלי יהיו מתגמלים. למשל: אירועי חיים הנחשבים למהנים, כגון אכילה, פעילות גופנית, ואינטראקציות חברתיות או מיניות.
הדוניזם היא התורה שלפיה ההנאה או האושר (של החושים, או לפי חסידי אפיקורוס - של הנפש כולה) צריכה להיות השאיפה המרכזית בחיים.
אנהדוניה מזוהה כאחד מתסמיני המפתח של דיכאון ב-DSM וב-ICD. אנהדוניה קיימת גם בסכיזופרניה, שבה היא אחת מארבעת התסמינים השליליים העיקריים להפרעה (שלושת הנוספים הם אפקט קהה, אלוגיה ואבוליציה), וכן גם בהפרעה סכיזואפקטיבית, בהפרעת אישיות סכיזואידית ובהפרעות נפשיות נוספות.
המושג אנהדוניה הונהג לראשונה בפסיכולוגיה המערבית על ידי תאודול ריבו בספרו "הפסיכולוגיה של הרגשות" בשנת 1896.
הגורמים לאנהדוניה.
חוקרים משערים כי אנהדוניה יכולה לנבוע מההתמוטטות במערכת החיזוק של המוח, שיוצרת מעורבות עם הנוירוטרנסמיטר דופאמין. מחקרים על ידי Paul Keedwell, MD, אוניברסיטת קולומביה, מצאי כי מוחם של משתתפים שהיו בדיכאון קליני נאלצו לעבוד קשה יותר כדי לחוות את תהליך ההתנסות במערכת החיזוק.
למרות שהמחקרים הקודמים האמינו שדופמין מעורב בעיקר בחוויה הסובייקטיבית של הנאה, ב-20 השנים האחרונות התרחש שינוי בתפיסה הרעיונית, וכיום הדעה המקובלת היא שדופמין משפיע בעיקר על היבטים שונים של ציפייה במערכת החיזוק, למידה ומוטיבציה.
אנהדוניה היא גם תופעת לוואי נפוצה יחסית של נוירולפטיות antidopaminergic או תרופות אנטי-פסיכוטיות, כמו גם תופעת לוואי של גמילה מחומרים מעוררים כמו phenethylamines, או אמפטמינים.
מאפייני אנהדוניה.
ניתן להבחין בסוגים רבים של דיכאון פתולוגי. לפעמים זה רק חוסר שמחה פסיבית, קדרות, נכאים ותוגה, רפיון, דכדוך, חוסר עניין ולהט וחוסר השתחררות. פרופ' ריבו (Ribot) הציע את השם אנהדוניה כדי לייעד לבסס וליישב את המצב הזה. "המצב של anhedonia, אם יורשה לי לטבוע מילה חדשה כדי להתאים ולהשוות את המצב הזה עם analgesia (חוסר רגישות לכאב, אַל-כְּאֵב; השקטת כאב)", הוא כותב, "נחקרה מעט מאוד, אבל היא קיימת."
אנהדוניה יכולה להיות מאופיינת בהפרעות נפשיות שכוללת הפרעות במצב רוח, הפרעה סכיזואפקטיבית, הפרעת אישיות גבולית, הפרעת אישיות סכיזואידית וסכיזופרניה. לדוגמה, קריטריון 7 DSM-IV להפרעת אישיות גבולית:"רגשות כרוניים של ריקנות." תוצאות מצביעות על כך שהריקנות קשורה במידה זניחה לשעמום, שקשור בקירוב הדוק לרגש של חוסר תקווה, מבודד פתולוגית, ומבודד, והוא מניב חזק של דיכאון ומחשבות אובדניות (אך לא חרדה או ניסיונות התאבדות). ממצאים עולים בקנה אחד עם הבדיקה החדשה של DSM-IV לגבי קריטריון 7 להפרעת אישיות גבולית. בנוסף, ממצאים מצביעים על כך שריקנות פתולוגית נמוכה משפיעה משמעותית וחיובית במצוקה פסיכיאטרית. אנשים שסכיזופרניה תקפה לגביהם לעיתים קרובות מתארים את עצמם בתחושה רגשית של ריק.
הפרעות מצב רוח נצפות באופן תדיר ובדרך כלל בהפרעות פסיכיאטריות רבות. שינויים במצבי רוח מטרידים עלולים להתרחש כתוצאה מאירועי חיים מלחיצים והם אינם נדירים בתקופות של מחלה גופנית. בעוד אנהדוניה יכול להיות תכונה של שינויים במצב רוח כזה, קיומו של האחד לא בהכרח מעיד על קיומו של השני.
קראמן (נפה)
יוסף גטניו