במיסיסיפי העליון יש כמה אגמים טבעיים ומלאכותיים, כאשר הנקודה הרחבה ביותר שלו היא , ליד במינסוטה, שרוחבו מעל 18 קילומטרים. אגם אונלסקה (Lake Onalaska), שנוצר על ידי תא שיט וסכר מס' 7, ליד בוויסקונסין, רוחב יותר מ-6.4 קילומטרים. , אגם טבעי שנוצר מאחורי הדלתה של הנהר של ויסקונסין כשהוא נשפך למיסיסיפי העליון, ברוחב של יותר מ-3.2 קילומטרים.
כשהמיסיסיפי העליון מגיע לסיינט פול במינסוטה, מתחת לתא השיט ולסכר מס' 1, הוא ירד יותר ממחצית גובהו המקורי והוא נמצא בגובה 209 מטרים מעל פני הים. מסיינט פול לסנט לואיס במיזורי, גובה הנהר יורד הרבה יותר לאט והוא נשלט ומנוהל כסדרה של אגמים שנוצרו על ידי 26 תאי שיט וסכרים.
אל נהר המיסיסיפי העליון מצטרף הנהר ב במטרופולין מיניאפוליס-סנט פול; הנהר ליד בוויסקונסין; הנהר ליד במינסוטה; הנהר בו במינסוטה; הנהרות , ו בלה קרוס בוויסקונסין; הנהר ב בוויסקונסין; הנהר ב; הנהר ליד באיווה; הנהר מדרום ל באיווה; והנהר ב באיווה. יובלים עיקריים אחרים של המיסיסיפי העליון כוללים את נהר ה במינסוטה, הנהר בוויסקונסין, הנהר והנהר באיווה, והנהר אילינוי באילינוי.
המיסיסיפי העליון הוא ברובו זרם פזרות עם הרבה שרטונים ואיים. ממפגשו עם נהר סנט קרואה במורד הזרם ועד ל באיווה, הנהר זורם באפיק בודד, כשמשני צדדיו משתרעים צוקי סלע גבוהים. גובהם של הצוקים הללו יורד מדרום לדובוק, אם כי הם עדיין משמעותיים דרך באילינוי. טופוגרפיה זו היא בניגוד ברור למיסיסיפי התחתון, שהוא נהר המתפתל באזור רחב ושטוח, הזורם רק לעיתים רחוקות לצד צוק (כמו ב במיסיסיפי).
המיסיסיפי התיכון.
נהר המיסיסיפי ידוע בתור המיסיסיפי התיכון מהמפגש של נהר המיסיסיפי העליון עם נהר המיזורי בסנט לואיס במיזורי, לאורך 310 קילומטרים עד למפגשו עם נהר אוהיו בקהיר באילינוי.
המיסיסיפי התיכון זורם חופשי יחסית. מסנט לואיס ועד למפגש עם הנהר אוהיו, יורד המיסיסיפי התיכון 67 מטרים לאורך 290 קילומטרים, קצב ממוצע של 23 סנטימטרים לכל קילומטר. במפגש עם הנהר אוהיו, המיסיסיפי התיכון נמצא בגובה 96 מטרים מעל פני הים. מלבד הנהרות מיזורי ו במיזורי והנהר באילינוי, לא נשפכים יובלים מרכזיים לנהר המיסיסיפי התיכון.
המיסיסיפי התחתון.
נהר המיסיסיפי נקרא נהר המיסיסיפי התחתון ממפגשו עם הנהר אוהיו ועד לשפך במפרץ מקסיקו, מרחק של כ-1,600 קילומטרים. במפגש של אוהיו והמיסיסיפי התיכון, הספיקה הממוצעת במדידה ממושכת של הנהר אוהיו בקהיר באילינוי היא 7,970 מטר מעוקב לשנייה, בעוד שהספיקה הממוצעת במדידה ממושכת של המיסיסיפי בתבס (Thebes) באילינוי (ממש במעלה הנהר מקהיר) היא 5,900 מטר מעוקב לשנייה. לפיכך, לפי נפח, הענף העיקרי של מערכת נהר המיסיסיפי בקהיר יכול להיחשב כנהר האוהיו (ונהר אלגיני במעלה הזרם), ולא המיסיסיפי התיכון.
בנוסף לנהר אוהיו, היובלים העיקריים של נהר המיסיסיפי התחתון הם הנהר , הזורם ב במזרח-מרכז ארקנסו; הנהר ארקנסו, הנשפך למיסיסיפי ב; הנהר במיסיסיפי; והנהר , הפוגש את המיסיסיפי ב במיסיסיפי.
הטיית מים מכוונת ב בלואיזיאנה מאפשרת לנהר בלואיזיאנה להוות הסתעפות מרכזית של הנהר המיסיסיפי, כאשר 30% מהזרם המשולב של הנהרות המיסיסיפי והנהר האדום זורמים למפרץ מקסיקו בנתיב זה, במקום להמשיך במורד הערוץ הנוכחי של המיסיסיפי על פני באטון רוז' וניו אורלינס במסלול ארוך יותר למפרץ. למרות שהנהר האדום נחשב בטעות כיובל נוסף של המיסיסיפי, מימיו זורמים בנפרד אל מפרץ מקסיקו דרך הנהר אטצ'אפלאיה.
שינויים במסלול.
לאורך זמן גאולוגי, חווה נהר המיסיסיפי שינויים גדולים וקטנים רבים במסלולו העיקרי, כמו גם תוספות, ביטולים ושינויים אחרים בין יובליו הרבים, ונהר המיסיסיפי התחתון השתמש בנתיבים שונים כערוץ הראשי שלו למפרץ מקסיקו לאורך אזור הדלתה.
באמצעות תהליך טבעי המכונה נתק או החלפת דלתה, העביר נהר המיסיסיפי התחתון את מסלולו הסופי אל פתחו של מפרץ מקסיקו כל אלף שנים בערך. זה קורה מכיוון שמרבצי הסחף והמשקעים מתחילים לסתום את הערוץ, מעלים את מפלס הנהר וגורמים לו למצוא בסופו של דבר מסלול תלול וישיר יותר למפרץ מקסיקו. הערוצים הנטושים מצטמצמים בנפחם ויוצרים מה שמכונה . תהליך זה גרם, במהלך 5,000 השנים האחרונות, לקו החוף של דרום לואיזיאנה להתקדם לכיוון המפרץ מ-24 עד 80 קילומטרים. הדלתה הפעילה כיום נקראת דלתת רגלי הציפורים, על שם צורתה, או דלתת הבאליז, על שם בלואיזיאנה, היישוב הצרפתי הראשון בשפך המיסיסיפי.
מסלולים פרהיסטוריים.
הצורה הנוכחית של אגן נהר המיסיסיפי עוצבה ברובה על ידי של עידן הקרח האחרון. ההיקף הדרומי ביותר של הקרחון העצום הזה השתרע גם לתוך ארצות הברית ואגן המיסיסיפי של ימינו. כאשר יריעת הקרח החלה לסגת, הושקעו מאות מטרים של משקעים עשירים, שיצרו את הנוף השטוח והפורה של עמק המיסיסיפי. במהלך ההפשרה, מצאו נהרות קרחונים ענקיים נתיבי ניקוז לתוך פרשת המים של מיסיסיפי, ויצרו מאפיינים כמו עמקי הנהרות , ו. כאשר מעטה הקרח נסוג לחלוטין, רבים מהנהרות ה"זמניים" הללו מצאו נתיבים למפרץ הדסון או לאוקיינוס הארקטי, והותירו את אגן המיסיסיפי עם מאפיינים רבים "גדולים מדי" עבור הנהרות הקיימים שנחצבו באותה תקופה.
במהלך , כ-300,000 עד 132,000 שנים לפני זמננו, חסמו יריעות קרח את המיסיסיפי ליד רוק איילנד (Rock Island) באילינוי, והפנו אותו לערוץ הנוכחי שלו רחוק יותר מערבה לגבול המערבי הנוכחי של אילינוי. תעלת הנפין (Hennepin Canal) עוקבת בערך אחר הערוץ העתיק של המיסיסיפי במורד הזרם מרוק איילנד עד באילינוי. מדרומית להנפין ועד ל באילינוי, חופף נהר אילינוי הנוכחי לערוץ העתיק בו השתמש נהר המיסיסיפי לפני שלב האילינוי.
לוח זמנים של שינויי המסלולים:
שינויי מסלול היסטוריים.
במרץ 1876, המיסיסיפי שינה לפתע את מסלולו ליד היישוב בטנסי, והותיר חלק קטן ממחוז טיפטון של טנסי, מחובר לארקנסו ומופרד משאר טנסי על ידי ערוץ הנהר החדש. מכיוון שאירוע זה היה נתק, ולא השפעת סחיפה והשקעה מצטברים, קו המדינה עדיין עוקב אחר הערוץ הישן.
העיירה באילינוי ניצבה פעם על חצי אי במפגש הנהרות מיסיסיפי ו. היא נוסדה כקהילה קולוניאלית צרפתית, והפכה מאוחר יותר לבירת הטריטוריה של אילינוי והייתה בירת המדינה הראשונה של אילינוי עד 1819. החל מ-1844, הצפות עוקבות גרמו לנהר המיסיסיפי לחדור לאט מזרחה. שיטפון גדול בשנת 1881 גרם לו להשתלט על 16 הקילומטרים התחתונים של נהר קסקסקיה, תוך יצירת ערוץ מיסיסיפי חדש וניתוק העיר משאר המדינה. שיטפונות מאוחרים יותר הרסו את רוב העיר שנותרה, כולל בית המושל המקורי. כיום, האי הנותר בשטח של 9,300 דונם וקהילה של 14 תושבים הם מובלעת של אילינוי ונגישים רק מהצד של מיזורי.
אגן הניקוז.
אגן הניקוז של נהר המיסיסיפי הוא הרביעי בגודלו בעולם. האגן משתרע על יותר מ-3,220,000 קילומטרים רבועים, כולל כל או חלקים של 32 מדינות בארצות הברית ושתי פרובינציות קנדיות. כ-72 מיליון תושבים (רבע מאוכלוסיית ארצות הברית) חיים באגן המיסיסיפי. המים מאגן הניקוז נשפכים למפרץ מקסיקו, חלק מהאוקיינוס האטלנטי. אגן הניקוז של נהר המיסיסיפי מכסה כמעט 40% משטחן של 48 המדינות הרציפות של ארצות הברית. הנקודה הגבוהה ביותר בתוך קו פרשת המים היא גם הנקודה הגבוהה ביותר של הרי הרוקי, הר אלברט בגובה 4,400 מטרים מעל גובה פני הים.
בארצות הברית, נהר המיסיסיפי מנקז את רוב השטח שבין קו הפסגות של הרי הרוקי לקו הפסגות של הרי האפלצ'ים, למעט אזורים שונים המתנקזים למפרץ הדסון באמצעות ; לאוקיינוס האטלנטי דרך הימות הגדולות והנהר סנט לורנס; ולמפרץ מקסיקו באמצעות הנהר ריו גראנדה, והנהרות , ו, ונחלים קטנים יותר לאורך המפרץ.
נהר המיסיסיפי נשפך לתוך מפרץ מקסיקו כ-160 קילומטרים במורד הזרם מניו אורלינס. מדידות אורכו של המיסיסיפי מאגם איטאסקה ועד למפרץ מקסיקו משתנות במקצת, אך הנתון של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הוא 2,340 מיילים (3,770 ק"מ). הזמן שלוקח למים לזרום מאגם איטאסקה למפרץ הוא כשלושה חודשים.
השיפוע הממוצע של כל הנהר הוא 0.012%, ירידה של 450 מטרים על פני 3,766 קילומטרים.
האזור הסייסמי של ניו מדריד.
, לאורך נהר המיסיסיפי ליד במיזורי, בין ממפיס לסנט לואיס, קשור לבקע כושל שנוצר במקביל למפרץ מקסיקו. אזור זה עדיין פעיל למדי מבחינה סייסמית. לארבע רעידות אדמה גדולות ב-1811 וב-1812, המוערכות בכ-8 בסולם ריכטר, היו השפעות מקומיות אדירות באזור שהיה מיושב בדלילות אז, והורגשו במקומות רבים אחרים במערב התיכון ובמזרח ארצות הברית. רעידות אדמה אלו יצרו את בטנסי מהנוף שהשתנה ליד הנהר.
גבולות המדינות.
נהר המיסיסיפי עובר דרך 10 ממדינות ארצות הברית או לאורכן, ממינסוטה ועד לואיזיאנה, ומשמש להגדרת חלקים מגבולות המדינות הללו, עם ויסקונסין, אילינוי, קנטקי, טנסי ומיסיסיפי לאורך הגדה המזרחית של הנהר, ואיווה, מיזורי, וארקנסו לאורך הגדה המערבית שלו. חלקים מהותיים של מינסוטה וגם של לואיזיאנה נמצאים משני צדי הנהר, אם כי המיסיסיפי מגדיר חלק מהגבול של כל אחת ממדינות אלו.
בכל המקרים הללו, שימש אמצע אפיק הנחל בזמן קביעת הגבולות כקו להגדרת הגבולות בין מדינות סמוכות. באזורים שונים הנהר זז מאז, אך גבולות המדינה לא השתנו, עדיין על פי הערוץ הקודם של נהר המיסיסיפי עם קביעתם, מה שמותיר כמה אזורים מבודדים קטנים של מדינה אחת מעבר לערוץ הנהר החדש וצמודים למדינה השכנה. כמו כן, עקב נפתולים בנהר, חלק קטן ממערב קנטקי צמוד לטנסי, אך מבודד משאר המדינה.
גשרים מעל הנהר.