מחסומים פנימיים: מחסומים קבועים בתחומי יהודה ושומרון המאוישים לעיתים בכוחות ישראלים. נועדו בעיקר לאפשר שליטה ביטחונית בשטח ולהגן על התנחלויות וכבישים. מספר מחסומים אלו הולך וקטן, ובשיא פעילותם, בדרך-כלל החיילים בדקו את כל העוברים במחסום.
מחסומי קו-ירוק, רשמית נקראים מעבר: מחסומים המהווים את נקודת הביקורת האחרונה שבין יהודה ושומרון למדינת ישראל. תפקודם דומה לזה של מעבר גבול - מסופי סחורות, מעבר עובדים ומבקרים, וכן מניעת כניסת חשודים בטרור וגורמים עוינים. יש מהם המוצבים על הקו הירוק, ויש המהווים שערים בגדר ההפרדה. ישנם גם מחסומים מסוג זה הממוקמים בעומק השטח ומשמשים גם כמחסומים פנימיים. מחסומים אלה גם הם קבועים ומאוישים.
מחסומים ניידים: מחסומים ניידים מוקמים עקב התראות ביטחוניות קצרות ונקודתיות, או לצורך סריקות אחר מחבלים העומדים לבצע או כבר ביצעו פיגוע ומנסים להימלט. גוף פלסטיני בשם "המכון למחקר יישומי בירושלים (ARIJ)" מנה 121 מחסומים ניידים שצה"ל הקים ביהודה ושומרון ובמזרח ירושלים בתקופה שבין אוקטובר 2006 עד אפריל 2007. רוב המחסומים מסוג זה ממוקמים בחלק הצפוני של יהודה ושומרון, בעיקר באזורי שכם, טובאס וג'נין.
מחסומים ארעיים או סגורים: מתחלקים לשני סוגים:
מחסומים פנימיים בחברון: מחסומים המוצבים באזורים מסוימים על מנת להגן על המתנחלים תושבי חברון מן האוכלוסייה המקומית הערבית. מחסומים אלה מאוישים בקביעות ומתבצעת בהם בדיקות של העוברים.
חסימות פיזיות: חסימות לא מאוישות אלה באות בצורת קוביות בטון, תלוליות עפר או תעלות המונעות מעבר בכלי-רכב אל יישובים פלסטיניים ומהם, ומאלצות נוסעים לעבור דרך מחסומים מאוישים. החסימות בולטות במיוחד לאורך כביש 443 באזור רמאללה וכביש 60 באזור חברון.
כבישים אסורים: ישנם כמה קטעי כבישים ביהודה ושומרון, האסורים או נתונים לתנועה מוגבלת של פלסטינים ולמעבר חופשי לישראלים. לדוגמה, כביש 443 באזור רמאללה, הקטע המרכזי של כביש 60 בין רמאללה לבית לחם, חלק מכביש 1 מירושלים ליריחו וכביש 90 באזור ים המלח, כמו גם כבישי גישה רבים להתנחלויות.
החיילים ואופן הבדיקה במחסום.
הבדיקות שעורכים החיילים על החולפים במחסומים עשויות להיות שונות מאוד זו מזו, החל מחוסר בדיקה כלל או בדיקה סלקטיבית של תעודות זהות ואישורי מעבר, וכלה בבדיקה פיזית מלאה של כל האזרחים ומטלטליהם. לעיתים בודקים החיילים גם כלי רכב ישראלים בחיפוש אחר הברחת סחורות אסורה ושוהים בלתי-חוקיים.
ישנם סוגים שונים של אישורי מעבר לפלסטינים הנבדלים בדרגת חופש התנועה שהם מספקים. קיימים היתרים המאפשרים לבעליהם הקלות במעבר במחסומים, דוגמאות לכך הם תושבים הזקוקים לטיפול רפואי קבוע, או אנשי-ציבור פלסטיניים בכירים.
במהלך האינתיפאדה השנייה, ניצלו ארגוני הטרור את העובדה שבדיקתן של נשים וילדים במחסומים השונים לא הייתה דקדקנית כמו אצל גברים, והיו מקרים בהם השתמשו בהן על מנת להעביר אמצעי לחימה וחומרי חבלה. קלות הבדיקות נבעה הן מנהלי בדיקה שונים לנשים ולילדים והן מחשדנות פחותה ויחס סלחני יותר של חיילים כלפיהם. לדוגמה: מתוך כבוד לגוף האשה, מיישמות יחידות המעברים נוהלי חיפוש יסודי אצל נשים על ידי חיילות בלבד. אולם בהיעדר חיילת, לא מתבצעת בדיקה יסודית כלל. כך למשל, בתחילת 2004, התפוצצה מחבלת מתאבדת והרגה 4 ישראלים באזור התעשייה בארז לאחר שטענה כי ברגלה פלטינה ולכן הועברה באולם ללא בדיקה בגלאי המתכת. במספר מקרים ניצלו מחבלים הקלות הומניטריות שניתנו עבור חולים ואף התחזו לחולים.
חיילים במחסומים חשופים להתקפות רבות מצד מחבלים ומתפרעים, הן מאלו שבמקור היו מכוונות לאוכלוסיית ישראל, והן מאלו שמכוונות אליהם ישירות. במהלך אירועי האינתיפאדה השנייה נהרגו מספר חיילים על רקע זה. בשנים 2004 ו-2005 גם אירעו מספר מקרים בהם הגיעו למחסומים "ילדי נפץ" שניסו לעבור את המחסומים ולפגוע בחיילי המחסום עם חגורות נפץ. באחד ממקרים אלו, ב-24 במרץ 2004 עצרו חיילי צה"ל נער בן 15, חוסאם עבדו, שנלכד לעיני המצלמות במחסום.
מעבר כלי רכב רפואיים במחסומים.
בתחילת האינתיפאדה השנייה הורשו אמבולנסים של הסהר האדום הפלסטיני לעבור דרך המחסומים ללא כל בדיקה. מצב זה איפשר לארגוני טרור לעשות באמבולנסים שימוש, על מנת להעביר חומרי נפץ ופעילי טרור דרך המחסומים. מאז מרץ 2002, אז נמצאו חומרי נפץ באמבולנס בוטלה הרשאת המעבר האוטומטית לאמבולנסים אלה, ומאז צה"ל מקיים הליכי בדיקה ובקרה גם על תנועתם. במהלך החיפושים באמבולנסים נלכדו חומרי חבלה ופעילים בארגוני טרור, אך בד בבד מתעכב הטיפול הרפואי בחולים המובלים באמבולנסים, ובמספר מקרים נטען כי חולים מתו בגלל העיכוב במחסומים.
על מנת לחצות חלק מהמחסומים בין הערים הפלסטיניות ביהודה ושומרון, נדרש היתר מיוחד גם במקרי חירום רפואיים. לפי נתוני משרד הבריאות הפלסטיני, 68 נשים פלסטיניות ילדו במחסומים צה"ליים בשנים 2000–2006, 5 מתוכן מתו ול-35 מתוכן נגרמה הפלה.
יחידות המעברים.
כיום, רוב המחסומים מאוישים על ידי חיל המשטרה הצבאית או משמר הגבול, ומיעוטם על ידי חברות אבטחה פרטיות. בסביבת המחסומים מוצבים לרוב כוחות של יחידות קרביות המאבטחות את המחסום.
מערך המעברים, אשר הוקם בשנת 2004 מתוך חיל המשטרה הצבאית, הוא היחידה המרכזית לאבטחת המחסומים. הוא אמון בין היתר על תפעול מעברי התפר באזור יהודה ושומרון ובעוטף ירושלים. הנקראים "מאבחנים ביטחוניים", עוברים השתלמויות שונות למניעת אי-הבנות מיותרות. יחידות המשנה הן:
גדוד ארז בעל ניסיון רב והצלחות רבות בסיכול פעולות טרור במחסומים. היום הגדוד פרוס באזור "עוטף ירושלים".
תלונות על פעולת המחסומים.
פלסטינים רבים, בעיקר תושבי יהודה ושומרון, טוענים שהמחסומים מפרים את חופש התנועה שלהם וכן זכויות אדם נוספות. תלונות של פלסטינים הן נפוצות: "המחסומים הם נקודת תורפה בתחום שמירת זכויות האדם", אמר הפרקליט הצבאי הראשי, האלוף ד"ר מנחם פינקלשטיין לפני ועדת חוקה, חוק ומשפט. "אכן היו תלונות רבות, רבות מדי, על התעללות והשפלה של פלסטינים בידי חיילים במחסומים".
מספר ארגוני שמאל וארגוני זכויות אדם מביעים התנגדות אקטיבית למדיניות צה"ל במחסומים. הבולט בהם הוא ארגון מחסום Watch, המנהל מעקב אחר התנהגות החיילים והשוטרים במחסומים, תוך ניסיון לאתר הפרות זכויות אדם של הפלסטינים.
ישנם חיילים הטוענים שתלונות רבות מקורן בהאשמות שווא ובהגזמות מסולפות של פלסטינים ועורכי-דינם בעידוד מצד ארגונים המתנגדים למחסומים, ושעניין זה מקשה אפילו יותר את מלאכתם הקשה ממילא. חיילים אחרים מסרו עדויות שתומכות בגרסה לפיה מתבצעות הפרות זכויות אדם במחסומים.
במטרה למנוע חריגות מהנהלים בטיפול באוכלוסייה הפלסטינית במחסומים, פורס צה"ל בחלק מהמחסומים גם קצינים הומניטריים שמטרתם להקל על האוכלוסייה האזרחית ולספק פתרונות לבעיות מיוחדות שנוצרות וכך להפחית במספר התקריות.
תושבי התנחלויות ביהודה ושומרון מחו על פקקים ועיכובים במחסום חיזמא, מחסום המנהרות ומחסומים נוספים וטענו כי "הם גורמים לעיכוב רב באופן שמאריך את זמן הנסיעה פי שניים מזמן נסיעה הרגיל".
המחסומים החדשים שמוצבים היום, מקבלים ביקורות חיוביות מהעובדים הפלסטינים, ורבים אף השוו אותם לשדה תעופה מתקדם.
מחסומים בולטים.
להלן מספר מחסומים צה"ליים בולטים ביהודה ושומרון:
מחסומים נוספים שהוזכרו בתקשורת:
טומי דורסי
טומי דורסי (19 בנובמבר 1905 – 26 בנובמבר 1956), היה נגן טרומבון, חצוצרן, מלחין ומוביל הרכב בתקופת הביג בנד. הוא היה אחיו הצעיר של ג'ימי דורסי. סגנונו הלירי בנגינת הטרומבון הפך לאחד מסימני ההכר של להקתו ושל תקופת הסווינג. להיטו, I'll Never Smile Again, היה ללהיט הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100, בשנת 1940.
שנותיו הראשונות.
תומאס פרנסיס דורסי, הבן, היה יליד שנאנדואה, פנסילבניה, השני מתוך ארבעת ילדיהם של תומאס פרנסיס דורסי, האב ותרזה דורסי. אחיו ואחותו הצעירים אדוארד ומרי נפטרו בגיל צעיר.
בגיל 15, המליץ ג'ימי על טומי כמחליף לרוס מורגן בלהקה האזורית "הצופרים מסקרנטון", (The Scaranton Sirens). טומי וג'ימי עבדו יחדיו במספר להקות, ביניהן אלו של רודי וואלי, וינסנט לופז ובעיקר פול וייטמן, לפני שהקימו את להקת האחים דורסי המקורית בשנת 1934. גלן מילר היה חבר בלהקת האחים דורסי בשנים 1934 ו-1935 והלחין כמה מלהיטי הלהקה באותה התקופה, כגון "Annie's Cousin Fanny" ו "Dese Dem Dose". אולם מרירות מתמשכת בין האחים דורסי, הביאה לפרישתו של טומי דורסי ולהקמת להקה משלו בשנת 1935, בדיוק כאשר לתזמורת היה להיט עם השיר "Every Little Moment".
להקתו של טומי דורסי.
להקתו הראשונה של טומי דורסי הורכבה משרידי להקתו של ג'ו היימס, וסגנונו החלק והלירי בנגינת הטרומבון - אם בבלדות ואם בסגנון סווינג ללא גבולות - הפכו לאחד מסימני ההכר של להקתו ושל תקופת הסווינג כולה. הלהקה החדשה הצליחה כמעט מהרגע בו חתמה חברת ההקלטות RCA Victor עם הקטע, "On Treasure Island", שהיה לאחד מארבעת הלהיטים של הלהקה באותה השנה. התחלה זו הובילה ל-137 להיטים במצעד הבילבורד, בסך הכול היו לדורסי 17 סינגלים שהגיעו למקום הראשון. הסינגל "I'll Never Smile Again" שהה במקום הראשון במשך 12 שבועות ברשימת רבי המכר של מגזין הבילבורד בשנת 1940. הסינגל "In the Blue of Evening" שהה בראש מצעד המכירות של הבילבורד במשך שלושה שבועות בשנת 1943.