ההפלגה לטרויה, הוא המעשה ממנו רצה פילוקטטס להימנע יותר מכל אך זו הפעולה החשובה ביותר שעשה. במילים אחרות, הכוונה של פילוקטטס, אם לפנות אל טרויה או לא אינה חשובה אלא העובדה שהוא לבסוף פנה אל טרויה. זו היא תפיסה יוונית עמוקה ששופטת את האדם, לא לפי כוונותיו, אלא לפי מעשיו, וזו הסיבה בשלה פילוקטטס נענש בעוון עבירתו. אומנם הוא לא התכוון לדרוך על מקום קדוש אך ברגע שהוא ביצע את המעשה - הוא נענש.
הערך ההירואי.
הערך הירואי הוא חשוב ביותר ולכן פילוקטטס בהלם שנאופטולמוס לא הכיר את שמו. פילוקטטס מציג עצמו גיבור כהרקלס, למרות שהגיבור היו מזדהים רק בעת הקרב. הטענה של פילוקטטס כי הוא גיבור מעט בעייתית ובאופן פרדוקסלי הוא דן למעשה על העתיד שלו. הקשר בין פילוקטטס להרקלס הוא עמוק. בשעה שהרקלס היה לבוש בכותנת מורעלת ולא הצליח להוריד אותה, הוא בנה לעצמו מדורה וביקש מבנו שיצית אותו באש. הבן סירב ולכן הוא ביקש מפילוקטטס. בתמורה הוא יעניק לו את הקשת שלו.
הבחירה בהרקלס אינה מקרית מאחר שברגע שהוא הפך לאל, הפך הרקלס להיות בציר המאונך. לכן פילוקטטס שמח להיות בקשר עמו. לעומתו אודיסאוס מתואר כתחמן שמבקש מנאופלוטומוס לשקר לפילוקטטס. פילוקטטס מסמן את תום עידן ההירואיות מאחר שהוא מבדיל עצמו מאודיסאוס ואומר שגיבורים הם אנשים כמו אודיסאוס, לו לעומת זאת אין רצון להיות גיבור.
באיליאדה אנו רואים את הקוד ההירואי שולט, למשל אודיסאוס אומר כי הוא שונא שקרנים. בניגוד זאת באודיסיה משתנה ערך זה לערך ההישרדות והחמקמקיות. לפיכך דמותו של אודיסאוס בעלת שני פנים. מצד אחד הוא יכול להתגלות כאציל ומנגד כמנוול. הניגודיות הזו אפשרה לגלם אותו בשני תפקידים. המיתוס ההומרי חותר כנגד ערך ההרואיות, למשל הקשת של פילוקטטס היא זו שהרסה את טרויה, נשק שאינו הירואי. בנוסף, אכילס ופאריס מתו באופן לא הירואי.
הדילמה של נאופטולמוס.
הדילמה של נאופטולמוס הופכת לשאלה המרכזית של המחזה, האם נאופטולמוס יפעל בדרכו של אודיסאוס? נאופטולמוס עדיין לא הושחת נפשית בידי המלחמה (בניגוד לאודיסאוס), וגם לא פיזית (כמו פילוקטטס), ולכן יש לו פוטנציאל לבחור בבחירה המוסרית. הרגע שבו הוא נמנע מהבחירה הזאת הוא רגע משמעותי במחזה, סיום פוטנציאלי. בדרך כלל, כשהמקהלה יוצאת המחזה נגמר. ב"פילוקטטס", המקהלה אומרת שוב ושוב שהיא יוצאת, והקהל נכנס למעין חוסר ודאות לגבי עיתוי הסיום של המחזה.
מה שמעיק על נאופטולמוס הוא מערכת היחסים בינו לבין פילוקטטס שמתוארת כמערכת יחסים בין אב לבן. פילוקטטס מתייחס אל נאופטולמוס כמו אל בן. לפילוקטטס אין ילדים ונאופטולמוס אין אב. יש כאן פער של המחויבות הרגשיות בתוך המשפחה. לבסוף נאופטומלוס מתייחס אל פילוקטטס כאב, מחזיר את הנשק ומחליט להחזיר אותו הביתה.
הופעתו של אודיסאוס.
מפגש נוראי מבחינת פילוקטטס כי אודיסאוס טוען שיש בידו את התמיכה של האלים במעשיו. סוף המחזה מוכיח שהוא אכן צדק, אך פילוקטטס טוען שלא ייתכן שהאלים, שאחראים על הצדק תומכים באודיסאוס. כשפילוקטטס מנסה להתאבד, לא מאפשרים לו, זהו למעשה ביטוי לרצונם האלים. יש בכך משמעות נוראית לגבי הקיום האנושי, אין לנו אפילו את האפשרות לבחור להתאבד והאלים תומכים באי צדק.
החלטת נאופטולמוס היא למעשה יציאה כנגד החלטת האלים. המחיר כמובן יהיה נוראי. מבחינת פילוקטטס, זה הדבר שהוא הכי רצה אבל מצד שני הוא מוותר על ריפוי לפצעיו וגבורה אותה היה יכול להשיג רק בטרויה.
חוסר אונים של האדם.
האדם הוא קטן בעולם, הוא חלש כנגד האלים ונורא מכל, האלים הם לא דווקא יצורים מוסריים וטובים. להפך, האלים בחרו להותיר את פילוקטטס במשך שנים על אי, חצי מת וסובל רק בשביל להחזיר אותו לטרויה. העונש שנפל עליו, גם הוא לא היה מבחירה שלו. ואף החזרה לטרויה נכפתה עליו מגורם למעלה. סוף טוב? אודיסאוס מציג כי אין סוף טוב לפרט שכן הוא מתחיל בקטסטרופה של פילוקטטס ומסתיים בהבראה שלו והפלת טרויה אבל במישור האישי הוא בדיוק הפוך, הוא יעדיף להתאבד מלחזור לטרויה, לריקבון האנושי.
חוסר האונים של האדם נרמזת גם בסיפורו של הרקלס, סמל מובהק לסבל האנושי ולאדם כקרבן של האלים. מקרה נדיר של אדם שהפך לאל. מרגע שהוא הופך לאל, הוא מאמץ את ההתנהגות המרושעת של האלים שאטומים לגמרי לסבל האנושי.
פוני (פירושונים)
סטאק
הווארי בומדיין
הווארי בומדיין (בערבית: هواري بومدين, בכתיב צרפתי: Houari Boumédiène, בתעתיק לטיני חלופי מערבית -Houari Bu Madyan או Hawārī Bū-Madyan, בשמו בלידה - محمد إبراهيم بوخروبة מוחמד אברהים בוחרובה, 23 באוגוסט 1927 אל חסאייניה, ליד גלמה - 27 בדצמבר 1978 אלג'יר) היה איש צבא ופוליטיקאי אלג'יראי, מנהיגה של אלג'יריה בשנים 1978-1965. בומדיין כיהן החל מ-19 ביוני 1965, עד מותו, כיושב ראש מועצת המהפכה, והחל מ-10 בדצמבר 1976 גם כנשיא אלג'יריה.
בימי מלחמת אלג'יריה היה ראש המטה הכללי של צבא השחרור הלאומי של אלג'יריה בשנים 1962-1959. אחרי עצמאות אלג'יריה כיהן בתפקידים בכירים, היה שר ההגנה של אלג'יריה וסגן ראש הממשלה תחת הנהגתו של אחמד בן בלה בין מאי 1963 ליוני 1965. גם אחרי שעלה לשלטון הסתפק בדרגה הצבאית שהייתה לו, קולונל. החזיק לאורך השנים גם את תיק הביטחון בממשלתו.
ביוגרפיה.
בומדיין נולד באל חסאייניה, 15 קילומטר מערבית מגלמה, באלג'יריה תחת שלטון צרפתי. היה צאצא למשפחת איכרים בוחרובה ששמה בא מהמילה "חרוב". אביו היה אריס ממוצא ערבי, במקור מקבייה הקטנה, ואמו הייתה ברברית. ההורים גידלו בקושי את שבעת ילדיהם, ארבע בנות ושלושה בנים. בומדיין למד תאולוגיה אסלאמית בקונסטנטין ובקהיר. הצטרף בהמשך לחזית הלאומית לשחרור אלג'יריה (FLN) ומשנת 1957 היה מפקד החזית במחוז אוראן. במהלך מלחמת אלג'יריה הגיע כמפקד גרילה למעמד משפיע בקרב לוחמי החזית. בשנת 1960 הפך לראש המטה הכללי של החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה שמושבו היה במרוקו ובתוניסיה. בניגוד לאחרים שרצו לראות את באלג'יריה שלטון דמוקרטי, בומדיין ראה את אלג'יריה כדקטטורה צבאית. באוגוסט 1962 תואר בומדיין על ידי האקונומיסט:
ביוני 1962, יום לפני משאל העם על היפרדות מצרפת, הודח בומדיין מתפקיד הרמטכ"ל על ידי הממשלה הזמנית בראשות בן חדה בטענה שהוא פעל נגד הממשלה הזמנית. בומדיין הצטרף לבן בלה בטלמסן, אולם למרות פרסומים מוקדמים הוא לא שב בתחילת אוגוסט 1962 לאלג'יר עם בן בלה. בעקבות ההסכם בן בלה לבן חדה על מינוי בן בלה למנהיג הלשכה המדינית למשך חודש לצורך קיום בחירות, שב בומדיין לאלג'יר ב-14 באוגוסט 1962. בכח צבאו של בומדיין, שמנה כ-45,000 חיילים נאמנים, שאלפים מהם נכנסו ב-9 בספטמבר 1962 לבירה אלג'יר בניגוד להסכם לפירוז העיר, גבר בן בלה על בן חדה ותומכיו, הוציא את מתנגדיו מרשימת המתמודדים בבחירות והבטיח את ניצחונו הוא בבחירות. תלותו של בן בלה בבומדיין הביאה להשפעה רבה של בומדיין על המדיניות של בן בלה, שכללה השתייכות אל המדינות הבלתי-מזדהות, רפורמה קרקעית והלאמות. בומדיין מונה לשר ההגנה בממשלתו של בן בלה שהוצגה בסוף ספטמבר 1962. ממשלתו של בן בלה נשענה על שניים: מוחמד חיידר ראש הלשכה המדינית ובומדיין מפקד הצבא. במהרה התפטר חיידר ובן בלה נהיה תלוי יותר ויותר בבומדיין. ב-1 באוקטובר 1963, כאשר בקאביליה התבצרו מורדים במשטר בן בלה, מונה רמטכ"ל אחר לצבא אלג'יריה ובומדיין נותר שר ההגנה בלבד. בומדיין שנחשב לנאצריסט ביקש להזעיק סיוע מצרי לחיסול המרידה, בעוד בן בלה רצה להתפשר עם המורדים, שדרשו את הדחתו של בומדיין. אולם המתיחות בין בומדיין לבן בלה לא התפתחה ובאפריל 1964 הכחיש בומדיין קיומו של קרע ביניהם.
מנהיג אלג'יריה.
ב-19 ביוני 1965, בתמיכת הצבא, הדיח בומדיין בהפיכה צבאית לא אלימה את הנשיא הראשון של אלג'יריה, אחמד בן בלה. ריכז בהמשך בידיו את התפקידים של ראש המדינה והממשלה. מבחינה פוליטית דגל בסוציאליזם בהשראה אסלאמית ושאף לתעש את המדינה בעזרת המשאבים שעמדו לרשותה הודות לאוצרות הנפט שלה.
לקראת סוף 1967 התפתח משבר בין בומדיין לאישים בשלטונו שביקרו את מדיניותו שהתרכזה במדיניות חוץ קיצונית נגד ישראל והזניחה את ענייני הפנים. ב-10 בדצבמר 1967 דווח על טיהור בהנהגה באלג'יר.
הישגיו הכלכליים שוו לו מעמד מוערך בקרב ארצות ערב ואפריקה. אחרי שינויים בחוקה בשנת 1977 נבחר לנשיא באופן רשמי, אך לקה במקרוגלובולינמיה ולדנסטרום, מחלה לימפומטית ממארת. דבר מחלתו נשמר בסוד עד שבאוקטובר 1978 הוא נעלם, והתברר שהוא עבר טיפולים במוסקבה. הטיפולים בברית המועצות לא הועילו וב-14 בנובמבר הוא שב לארצו. הוא אושפז בבית חולים באלג'יר ולאחר מספר ימים שקע בתרדמת. הוא נשאר בחיים רק הודות לחיבורו למכשירים רפואיים, מהם סירבה רעייתו לנתקו. הוא נפטר ב-27 בדצמבר 1978.
במקומו כיהן כנשיא זמני רבאח ביטאט (עד ל-9 בפברואר 1979) ויורשו בשלטון היה שאד'לי בן ג'דיד, נשיא אלג'יריה בשנים 1979–1992.
אליפות אירופה בשחייה 1931
אליפות אירופה השלישית בשחייה נערכה בפריז שבצרפת מ-23 עד 30 באוגוסט 1931.
איש חשוב מאד
נתן במברגר
הרב נתן במברגר (כ"א בשבט תר"ב, 1 בפברואר 1824 - כ"ח בניסן תרע"ט, 27 באפריל 1919) היה רבה הראשי של וירצבורג וגליל בוואריה.
תולדות חייו.
במברגר נולד בווירצבורג בכ"א בשבט תר"ב לרבי יצחק דב במברגר.
בשנת תר"ל נשא לאשה את חנה בת יוסף פרלשטיין מקופנהגן להם נולדו 12 ילדים.