בעונת הרבייה, לתת-המין "M. a. leucopsis" ראש לבן יותר מאשר שאר תת-המינים. זאת, בעוד חלקים נרחבים מגרונו ומכיפתו לבנים אף הם. גבו שחור החל מאמצע הכיפה ועד השת, והגוף אפרפר יותר אצל הנקבה. הסוככות הגדולות והאמצעיות לבנות, והן יוצרות כתם לבן גדול על הכנפיים. כתם החזה השחור בצורת מגן, והוא לא מחובר לגב השחור, ושאר הגחון לבן. לאחר לעונת הרבייה, כתם החזה הופך קטן יותר. דומה לו בצורתו בעת עונת הרבייה הוא תת-המין "baicalensis", מלבד ששכמותיו אפורות, וכתם החזה ארוך יותר. בעונת הרבייה, לתת-המין personata ראש שחור מאוד עם כמה כתמים לבנים על המצח, הגבות, ומתחת למקור. טבעת העין שלו לבנה, כתם החזה מחובר לראש השחור, גבו שחור, ושכמותיו וכנפיו אפורות. דומה לו הוא תת-המין "alboides", לו שכמות שחורות. לתת-המינים "ocularis" ו-"lugens" גבת עין שחורה, ושכמותיהם אפורות, למעט זכר "lugens" לו שכמות שחורות וסוככות יד לבנות. לשני תת-המינים חזה מוכתם בשחור, אבל ל-"lugens" יש סנטר לבן, ואילו אצל "ocularis" הסנטר שחור. תת-המין "yarrellii" שחרחר יותר מזה הטיפוסי, וכתם החזה שלו מחובר אל הגב השחור.
הנחליאלי הלבן דומה מאוד למינים נחליאלי זנבתן ("Motacilla cinerea") ונחליאלי צהוב ("Motacilla flava"), איתם הוא חולק את בתי הגידול ברוב תפוצתו. עם זאת, הוא נבדל מהם בצבע כסותו, שאינו מכיל צהוב.
הקריאה האופיינית, המושמעת במנוחה ובתעופה, מורכבת משתי הברות, הנשמעת כ-"צי וויט" או "טי-פיט". היא מופיע גם כקריאה תלת-הברתית הנשמעת דומה ל-"צי-צ-ליט". שיר הנחליאלי הזכר פשוט יחסית וכולל רצף הברות חדגוניות, הפסקה, עוד רצף הברות, עוד הפסקה וכן הלאה. כאשר הוא מאוים, הנחליאלי עלול להשמיע קריאת אזהרה, שהיא סדרה מהירה של הברות.
מאפיינים התנהגותיים.
התנהגות.
הנחליאלי הלבן חברותי מאוד, ונכנס לערים לעיתים תכופות. תוחלת החיים המקסימלית שלו עומדת על 12 שנים ושלושה חודשים. ניתן למצוא אותו בלהקות על כרי דשא, על אנטנות ועל גגות בתים, בייחוד במהלך עונת הנדידה. אף על פי כן, בסיום החורף, עם תום עונת הנדידה, מתפצלות חלק מלהקות הנחליאלי הלבן. בקבוצות כאלה כל אחד מהפרטים עובר לשכון בטריטוריה משלו, בת כמה דונמים, עם בן או בת זוג, שם תרים שניהם אחר מזונם. הטריטוריה משמשת לאיתור מזון גרידא: לקראת השקיעה יתכנסו פרטי הנחליאלי מהטריטוריות השונות לשינה במקום לינה משותף, שם הם שוהים בצפיפות יחסית, מסרקים את נוצותיהם ומחפשים מזון. דוחל והנחליאלי הן שתי הציפורים היחידות השוכנות בטריטוריה מסוימת במהלך החורף עם בן זוג בישראל. הנחליאלי הלבן עשוי לשוב לטריטוריה שאליה פלש, למשך שנים מספר לכל היותר. הוא נוטה להגן על הטריטוריה שלו בקנאות מול פרטים אחרים, באמצעות נענוע גופו, השמעת קול מאיים ולעיתים אף בתקיפה. עם זאת, לא כל להקות הנחליאלי הלבן מתפצלות בתום עונת הנדידה, וחלקן אף נשארות מאוחדות כדי לחפש מזון במשכנות האדם. כאשר נחליאלי זכר פולש לטריטוריה, יתקוף אותו הזכר השוהה בטריטוריה, וכאשר פולשת נקבה, תתקוף אותה הנקבה בת הזוג. התנהגות טריטוריאלית זו לעיתים גורמת לנחליאלים לתקוף את השתקפותם בשלוליות ועל גבי חפצי מתכת.
הנחליאלי מניע את זנבו תדיר ומזיז את ראשו מעלה ומטה תוך כדי הליכה. לעיתים הוא מתפרץ בריצה ורודף אחרי חרקים, עוצר בפתאומיות, ואז מניע את זנבו בתנועות ארוכות ומהירות. מעופו גלי מאוד, ובכל גל משמיע הנחליאלי קריאה טיפוסית, בת הברה אחת. במעופו הגלי הוא מחליף בין טפיחות כנף קצרות ומהירות בטיפוס מעלה ואז קיפול הכנפיים בצלילה.
אוכלוסייה מטובעת נחקרה באוניברסיטת תל אביב מאז חורף 1966 ועד 1971. תצפיות על האוכלוסייה המטובעת הראו כי ציפורי האוכלוסייה חוזרות בכל שנה לטריטוריות בהן הן חיו בשנות שפע. מתוך 27 הפרטים שהיו בעלי טריטוריה עד לנדידתם האביב, 11 חזרו לאותה הטריטוריה בסתיו הבא. ציפורים המגיעות בסתיו מנסות להקים טריטוריות, ולדחוק זו את זו מאתרים מתאימים. לאחר כמה שינויים ראשוניים של בעלות טריטוריאלית, המנצח בסופו של דבר עשוי לשמור על הטריטוריה שלו לשארית העונה. לפיכך, דפוס הטריטוריות נשאר יציב יחסית לאחר אמצע נובמבר. הגבולות בין השטחים הסמוכים היו מוגדרים בבירור. ניתן היה לראות לחימה ומצגי איום לאורך אותם גבולות לאורך תקופות ארוכות. ציפורים נלחמות באוויר, ושתי הציפורים מנסות לאחוז זו בזו עם המקורים והרגליים. תצוגת האיום מורכבת מהטיית ראש, המתרחשת, בדרך כלל, כאשר ציפורים צועדות בהליכה מתוחה במקביל זו לזו, משני צידי הגבול. מעת לעת הם יקטעו את מצג האיום בקפיצה לגובה של כחצי מטר. ההגנה הטריטוריאלית מלווה ב"קריאה טריטוריאלית", ציוץ גס חסרת הברות המושמעת לעיתים קרובות בתגובה להופעתם של ציפורים זרות.
טריטוריות קטנות יותר נמצאו בגן החיות המחקרי של אוניברסיטת תל אביב וסביב רפתות במשקים. שטחים קטנים במיוחד, בקוטר של פחות מ-10 מטרים, נמצאו במזבלה שבה היה אוכל בשפע. לא ניתן היה לשתי ציפורים להקים טריטוריות בכלוב של 3X4 מטרים, אם כי בכלובים כאלה הוחזקו בכ-20 הזדמנויות. אם הוכנסו לכלובים אלה שתי ציפורים או יותר, נוצרה היררכיה, אחת מהן שולטת בשאר. במקביל, הזכר הדומיננטי הראה "הצגת איום גבול" לציפורי בר מחוץ לכלוב. בכלובים גדולים (7X11 מ') הצליחו יותר מנחליאלי אחד מקבוצה להקים טריטוריה; במקרה אחד נוצרו עד ארבע טריטוריות. תצפיות בשבי מצביעות על כך שיש גודל מינימלי לשטחים.
לפי מחקר שנערך באנגליה בין 1973 ל-1974, שביקש לבחון את התנהגותו של הנחליאלי הלבן בעונת החורף ואת דרכיו להשגת מזון, נמצא כי רבות מהטריטוריה היו בעלות קוטר של למעלה מ-100 מ'. המחקר, שנערך ביישוב פורט מידוו , הנמצא בסמוך לאוניברסיטת אוקספורד. עוד נמצא במחקר כי בתקופת הסתיו הנחליאלי נוהג להתמקם בקרב נחלים; ובחפשו אוכל הוא לא יתרחק למעלה מ-50 מטר מהנחל או מכל מקור מים אחר. הנחליאלים התפרשו בטריטוריות בגודל של שלושה קילומטרים רבועים לכל היותר, ולגבול בין הטריטוריה של כל אחד מהפרטים ניתן היה לשים לב בבירור. כל פרט החזיק בטריטוריה, שאורכה היה כ-125 מטרים לאורך גדת הנהר. טריטוריות של זוגות היו, בדרך כלל, בגודל הטריטוריות של פרט בודד, וגודל הטריטוריות לא השתנה כאשר אחד הפרטים השיג בן או בת זוג. במהלך חודשי הסתיו, נהגו הפרטים להישאר בטריטוריות שלהם במהלך כל היום, כך שניתן היה לעקוב אחריהם למשך זמן רב בלי שהם יאבדו לצופה. עם זאת, לעיתים נדירות עזבו הפרטים את הטריטוריות כדי לתור אחרי אוכל במזבלות. בממוצע, הפרטים נשארו כ-90% משעות הערנות שלהם בתחומי הטריטוריות. בקצוות הטריטוריה שלהם, אם הם מצאו פרטים מתחרים, הם נהגו לאיים עליהם באמצעות מחווה גופנית, ואז נפרדו - כל ציפור לדרכה.
בהמשך המחקר, נמצא כי אחרי תחילת החורף החלו פרטי הנחליאלי המצוי להתמקם בסביבותיהם של שלוליות חורף. תחילה, נוהגים הפרטים להתכנס בתחום מצומצם, תוך שמירת מרחק של מטרים בודדים אחד מהשני. עם זאת, ככל שיורדים גשמים מרובים יותר וכמות האוכל שהם צורכים גדלה, כך יתרחב המרחק שהם שומרים אחד מהשני, לכעשרה עד שלושים מטרים. עם התייבשות השלוליות שבה, והם מתחילים להיאבק זה מול זה על טריטוריה.
תזונה.
הנחליאלי הלבן הוא אינסקטיבור במובן הרחב, וניזון ממגוון של חסרי חוליות קטנים. בין סוגי תזונתו הנפוצה של הנחליאלי נמנים חרקים, לרבות זבובים וחיפושיות. הנחליאלי משתמש בשלוש שיטות לשם איתור מזונו: הראשונה היא באמצעות דידוי על פני הקרקע, שם הוא מלקט מזון מזדמן, לרבות חרקים. השנייה מעוף על פני המים או האדמה ותפיסת חרקים הנמצאים בתוכו באמצעות המקור שלו. כיוון שמזונו העיקרי קטן, לנחליאלי מתאפשר לתפוס אותו מהמים ולאוכלו בבליעה אחת. השלישית היא מציאת חרקים במטמנות. בחודשים אוקטובר ונובמבר נצפו במטמנות שבישראל להקות נחליאלי רבות התרות אחר חרקים מזדמנים במטמנות אשפה. בעונת החורף, לעומת זאת, הנחליאלי מתקשה באיתור אוכל, עקב ריבוי הגשמים, ולכן עוברים פרטי הנחליאלי לאכול כל מזון אחר שישביע אותם, דוגמת זרעים ופירורי לחם. בשל הקושי בהשגת מזון, בעונה זו אף נצפו פרטים של הציפור רבים על פירורים שנמצאו על הקרקע. יתר על כן, רק עם בוא האביב שב הנחליאלי לתפוס חרקים בדרך שבה הוא נוהג לעשות. על פי המחקר שנערך באוניברסיטת אוקספורד ב-1974, נצפו פרטי הנחליאלי מלקטים חתיכות אוכל קטנות על גדת הנהר או בשטח הבוצי בסמיכות אליו. במקומות שבהם ירד הגובה של גדת הנהר במידה ניכרת, לא התאפשר לפרטי הנחליאלי שנצפו לבצע פעולות אלה. עוד נמצא במחקר כי הפרטים הטריטוריאליים נהגו לפסוע על גדת הנחל בצידה האחד, ומשסיימו עברו לגדה השנייה של הנחל.
רבייה.
עונת הקינון של הנחליאלי הלבן מתחילה מסוף מרץ ונגמרת בראשית יולי, אם כי התאריכים משתנים בהתאם לקו הרוחב. לעיתים, באזורים בעלי מזג אוויר נוח, הנחליאלי ישלים שניים או אף שלושה מחזורי קינון. זאת, בניגוד לאזורים צפוניים יותר, שבהם ייערך לרוב מחזור קינון אחד בעונה. מקומות דגירתו של הנחליאלי מגוונים הם: הוא יכול לקנן על פני הקרקע או בתיבות קינון, אם כי מקום הדגירה הנפוץ הוא בנקיקים. הזכר פותח את עונת הקינון על ידי בחירת טריטוריה וסימונה על ידי שירה ממקומות גבוהים וחשופים כגון גגות וענפים, ואז מוצא נקבה. מספר זכרים יכולים להילחם על אותה הנקבה, שבוחרת את הזכר. לאחר מספר ימים של חיים משותפים הם מזדווגים ומקימים את קינם.