האגיפטולוג הצרפתי אמיל גסטון שסינה (Émile Gaston Chassinat; 1868–1948) העתיק במשך 40 שנה את כל הכתובות והסצנות המופיעות על כותלי המקדש. את תוצאות מחקריו פרסם בשנת 1932 ב-14 כרכים שכללו 8 כרכים של טקסטים בכתב חרטומים, שני כרכים של סקיצות וארבעה כרכים של צילומים. בשנת 1961 פורסם התרגום האמין הראשון על ידי קונסטנט דה ויט (Constant de Wit).
שני האגיפטולוגים סילבי קוביל (Silvie Cauville) ודידייה דבושל (Didier Devauchelle) פרסמו בין השנים 1984–1990 מהדורה מתוקנת של שני הכרכים הראשונים של שסינה, ובנוסף פרסמו 15 כרכים של חומר שכלל טקסטים ותמונות שלא פורסם לפני כן.
בשנת 1986 ייסד פרופסור דיטר קורט (Dieter Kurth) מאוניברסיטת המבורג את "פרויקט אדפו" (Edfu-Project). מטרת הפרויקט היא לתרגם תרגום מלא את כל הכתובות של המקדש, תוך השוואה ופתרון בעיות לשוניות על ידי ניצול הידע שנצבר בתרגומים קודמים והשוואת נוסחים של טקסטים דומים שכבר תורגמו. הפרסומים של הפרויקט כוללים את כל המקבילות של תרגום בטקסטים אחרים במקדש, ספרות רלוונטית, מדדים אנליטיים וניתוח סיסטמטי של עיטורי המקדש. כל זאת כדי לספק מידע אמין וזמין לחוקרים גם מתחומי מחקר קרובים.
נכון לנובמבר 2013 הפרויקט פרסם את הפרסומים הבאים: בשנת 1998 פרסום מעודכן של כרך 8 של שסינה העוסק בכתובות הפילון. בשנת 2004 כרך 7 העוסק בצד החיצוני של הקיר החיצוני של מתחם המקדש הכולל גם כתובות שלא פורסמו לפני כן. כרכים 5 ו-6 העוסקים בצד הפנימי של קיר החצר והעמודים זמינים בתרגום ראשוני.
טירת גריפסהולם
טירת גריפסהולם (בשוודית: Gripsholms slott) היא טירה במרייפרד בחבל סדרמנלנד שבשוודיה. הטירה ממוקמת ליד אגם מלארן בדרום מרכז שוודיה, תחת תחום השיפוט של סטרנגנס, כ-60 ק"מ מערבית לסטוקהולם.
היסטוריה.
מצודה נבנתה במקום בשנת 1380 על ידי בו ג'ונסון גריפ, והייתה שייכת למשפחתו, עד שהוחרמה על ידי גוסטב ואסה, מלך שוודיה בשנת 1526. המלך הרס את המבנה ובנה טירה מבוצרת עם מגדלי שמירה וחומה לצורכי הגנה. מהמצודה המקורית נשאר רק חזית של קיר.
מאז גוסטב ואסה, גריפסהולם הייתה שייכת לארמון המלוכה השוודי, והם השתמשו בו לצורכי מגורים עד לשנת 1713. בין השנים 1563 ל-1567, המלך אריק ה-14 כלא את אחיו ג'ון ואת רעייתו, קתרין ג'גילון, בטירה. זוהי גם אחת הטירות שהמלך אריק נכלא בהם כאשר אחיו ג'ון השתלט על המלוכה. בנו של ג'ון, סיגיסמונד, שמאוחר יותר נהפך למלך פולין ושוודיה, נולד בטירה בשנת 1566.
שנים מאוחרות.
הטירה שימשה שוב ככלא בין השנים 1713 ל-1773, לפני שהיא שופצה על ידי גוסטב השלישי, מלך שוודיה ורעייתו סופיה מגדלנה. בנוסף נבנה תיאטרון באחד המגדלים. גוסטב הרביעי אדולף ומשפחתו נכלאו גם כן בטירה בשנת 1809, לאחר שהועבר מהמלוכה. הוא נאלץ לחתום על כתב הוויתור שם.
בין השנים 1889–1894, הטירה עברה שחזור מסיבי ומעורר מחלוקת על ידי האדריכל פרדריק ליליקויסט, במהלכה הוסרו פריטים רבים מהמאה ה-17 וה-18. השינוי הגדול ביותר היה הוספה של קומה שלישית, הריסת אגף מתוכננת לא יצאה לפועל לבסוף.
הטירה משמשת כיום כמוזיאון הפתוח לציבור, ובו תמונות ועבודות אמנות. חלק מהטירה משמש משכנה של הגלריה הלאומית לדיוקנאות (Statens porträttsamlingar), אחד האוספים הישנים ביותר של דיוקנאות בעולם.
טרידנט (גומי לעיסה)
מסטיק טרידנט הוא מותג גומי לעיסה ללא סוכר, הפופולרי בארצות הברית, באנגליה, באוסטרליה, ביוון, בלבנון, בספרד, במקסיקו, בפרו, בברזיל ועוד.
רקע.
המותג "טרידנט" היה המותג הלאומי הראשון של מסטיק ללא סוכר בארצות הברית. התפתח על ידי חברת "American Chicle", בתגובה לתגליות רפואיות המקשרות סוכר לעששת.
נוסחת טרידנט המקורית הכילה שלושה אנזימים אשר חשבו כי ירככו את אבנית השיניים, אך הם היו מסוכרים. השם "טרידנט" נובע משלושת האנזימים האמורים לקדם את בריאות השיניים.
כאשר ממתיקים מלאכותיים הפכו נפוצים בשנות ה-60 המוקדמות, הפורמולה שונתה לשימוש בסכרין במקום סוכר, וטרידנט ללא סוכר הוצגה בשנת 1964.
מסטיק הטרידנט ארוז בצורה מלבנית ייחודית וממותק עם קסיליטול (פורסם במקור בשם "Dentec" על ידי החברה). כמו כן הוא ממותק בסורביטול, במניטול, באספרטם, בסוכרלוז ובאשלגן. השימוש בקסיליטול היה נתון למחלוקת, כיוון שהוא רעיל ביותר לכלבים.
המסטיק מגיע באריזות של 9 אשר בהשוואה לסוגים אחרים של מסטיק, הוא קטן. לדוגמה, למסטיק אורביט יש 14 חתיכות בחבילה, ולמסטיק "five" יש 15 חתיכות לחפיסה.
כוס נייר
כוס נייר היא כלי קיבול לשתייה העשוי מנייר. על פי רוב כוס נייר מיועדת לשימוש חד פעמי למנת שתייה עבור אדם אחד.
לרוב, החלק הפנימי של כוס הנייר מכוסה בחומר המונע מהנוזל המאוחסן בה להיספג בנייר או לדלוף. חומר זה יכול להיות שעווה, סוגים של פולימר (כגון, פוליפרופילן או PET) ואף עמילן. חלקה החיצוני של הכוס עשוי מסוגי נייר שונים. כוסות נייר נבדלות זו מזו בעיקר בעובי הנייר ומשקלו, כאשר הממוצע נע סביב 180–200 גרם למ"ר.
שימושים.
כוסות הנייר יכולות לשמש עבור שתייה חמה או קרה. כוסות עבור שתייה חמה עשויות מחומרים עמידים בחום.
השימוש בכוסות חד פעמיות נפוץ בדוכנים של מאכלי רחוב, מסעדות של מזון מהיר ובטייק אוויי. כמו כן, פעמים רבות מונחות כוסות נייר ליד בר מים ציבורי במקומות כמו משרדים, חדרי קבלה ומטבחונים משותפים.
ישנן כוסות נייר חד פעמיות ממותגות, שמודפס עליהן לוגו או מסר שיווקי כלשהו. ניתן למצוא כוסות חד פעמיות ממותגות במשרדי חברות ועסקים השמים דגש משמעותי על קו המיתוג של החברה.
תקן שימוש למזון.
הנייר, החומר ממנו עשוי הדיפון הפנימי ותהליך הייצור חייבים לעמוד בתקנים הרלוונטיים (אירופאי או אמריקאי). היצמדות לתקנים אלה חשובה במיוחד כאשר מדובר בכוסות חד פעמיות עם הדפס או מיתוג, שכן מרבית חומרי הגלם בעולם הדפוס רעילים ואסורים לשימוש בתעשיית המזון.
אביזרי עזר.
ניתן לצרף לכוס הנייר פריטים שונים המיועדים להקל על השימוש בה או לייעלו. אופי הפריטים תלוי בסוג השתייה ובאופן צריכתה. למשל, לכוסות נייר המיועדות לשתייה חמה מצורף לעיתים קרטון המיועד להקיף את שטח הפנים החיצוני של הכוס ולבודד את החום מידו של האדם האוחז בכוס. לעיתים מצורף לכוס הנייר מכסה המיועד למנוע מהנוזל להישפך משפת הכוס בזמן תנועה. החורים הנמצאים על המכסה מאפשרים לאדם לשתות את הנוזל ישירות דרכו או באמצעות קשית שתייה.
עבור משקאות המצריכים ערבוב נהוג לצרף לכוס גם מבחש.
השפעה סביבתית.
על פי נתון מ-2017, מיליארדי כוסות נייר מוטמנות ולא מועברות למחזור בגלל ציפוי העשוי מפולימור שלא כלכלי למחזר אותו. ממחקר מ-2010 שבדק את ההשפעה הסביבתית של כוסות חד פעמיות עולה כי כוסות חד פעמיות המצופות פולימר (מסוג PET) דורשות יותר משאבים בייצורן ומשחררות יותר פליטות מזיקות מאשר כוסות שעשויות מקרטון בלבד. אומדן הפליטות בייצור 100,000 כוסות המצופות בפולימר היה כ-4,080 ק"ג פחמן דו-חמצני, ואילו אומדן הפליטות בייצור כוסות קרטון היה נמוך בכ-80%.
קיימות הערכות כי הזמן הנדרש להתכלותה של כוס נייר הוא כ-30 שנה.
טריידנט
שלל דברים ליער הסוגים
שלל דברים ליער הסוגים (בסינית מסורתית: 類林雜說; בסינית מפושטת: 类林杂说; בפין-יין: lèilín záshuō, לֵיילִין דְזָאשְׁווֹ) היא אנציקלופדיה בת חמש עשרה מגילות מתקופת שושלת ג'ין הג'ורצ'נית, היצירה נערכה על ידי וָאנְג פֶּנְגְשׁוֹאוּ וקיבלה תפוצה, בעיקר על בסיס חשיבות היסטורית.
חשיבות.
חייו של וָאנְג פֶּנְגְשׁוֹאוּ אינם מתועדים כמעט, אך הסיבות בגינן כתב את הספר מצוינות במפורש: "כדי שיטעם הקורא את הדברים לאשורם, ויוכל בכך לקבוע תקנות. כדי שיתבונן בהתקוממויות ויוכל להישמר".
"שלל דברים ליער הסוגים" נבנתה כהרחבה וסידור מחדש של האנציקלופדיה "יער הסוגים" מאת לִי גֶ'נְג, מימי שושלת טאנג. "יער הסוגים" עצמו אבד, אך במאה ה19 ובשנת 1909 נמצאו שני שרידים שלו, וביחד עם "שלל הדברים ליער הסוגים" הוא שוחזר כמעט במלואו. בתור המקור המלא ביותר, היה חלקו של "שלל הדברים ליער הסוגים"משמעותי מאוד בשחזור.
רקע.
תחילתן של האנציקלופדיות הסיניות בתקופת שלוש הממלכות, עם כתיבת הספר "מקראת הקיסר", מאז המשיכו האנציקלופדיות להתפתח עד שהגיעו לתור הזהב שלהן בתקופת שושלת סונג. בתקופת שושלת ג'ין, כפי הנראה בשל שינויים בשיטת הבחינות הקיסריות, הצטמצם מספרן בצורה דרסטית, והדיווחים מוסרים ירידה מכ-11,300 (או 13,000) מגילות של 307 אנציקלופדיות מ24 אסכולות בתקופת סונג לכ70 מגילות מארבע אסכולות בתקופת ג'ין. בנוסף להתמעטות חלו גם שינויים במבנה האנציקלופדיות בתקופת ג'ין: בהשפעת התחזקות האופרה נוספו לאנציקלופדיות קטעי שירה, ובמקביל הושם דגש על הפן המעשי בהן. זוהי התקופה בה נכתב "שלל דברים ליער הסוגים".
סוכיים
סוכיים או אפיריוניים (שם מדעי Ptilonorhynchidae) היא משפחת ציפורי שיר בינוניים, הקרובים לעדניים ולעורביים. הסוכיים חיים ביערות גשם באוסטרליה וגינאה החדשה ובונים שם קיני ראווה מיוחדים הנקראים סוכות, לחיזור אחר הנקבות שלהם.
ישנם 2 סוגי סוכות:
הסוכיים אינם מקננים בסוכה ואינם משתמשים בה לצרכים אחרים לבד מהחיזור ומשיכת הנקבות. בנוסף, הם מעטרים את הסוכה בעלים, חפצים נוצצים וכו' כדי לבלוט לנקבה. כל מין של סוכי בונה ומקשט אחרת את הסוכה.
מיון הסוכיים.
במשפחה יש 8 סוגים ו20 מינים: הגדול שבהם הוא סוכי ענק ("Chlamydera nuchalis") ששוקל עד 230 גרם ואורכו עד 40 ס"מ. הקטן שבהם הוא סוכי זהוב ("Prionodura newtoniana") ששוקל עד 70 גרם ואורכו עד 22 ס"מ.
סן אגוסטין