בית הכנסת נבנה במאה ה-9, עם זאת ייתכן ששימש כבית כנסת עוד במאה ה-5. על פי המסורת, בסיס בית הכנסת נבנה על ידי יואב בן צרויה קרוב ל-950 לפנה"ס, לאחר שצבאו של דוד המלך כבש את העיר. רבים מאמינים שבית כנסת זה הוא בית הכנסת הראשון שנבנה בעולם ולכן הוא מכונה גם בית הכנסת העתיק.
בית הכנסת נבנה במאה ה-9 וניכרת בו השפעת האדריכלות האסלאמית. במאה ה-13 נפגע כתוצאה מהכיבוש המונגולי של חלב, וב-1327 הפך למסגד. ב-1400, בעת כיבושו של טימור לנג, חרב הבניין ונבנה שנית ב-1418.
הנוסע האיטלקי פייטרו דלה ואלה, שעבר בחלב בקיץ 1626 וביקר במקום, כתב: "בית הכנסת ידוע ביופיו ובעתיקותו, נכנסים אליו מבעד לדלת חסרת הדר הנמוכה בהרבה מהרחוב, שיורדים אליה במספר רב של מדרגות". דלה ואלה הוסיף שהיהודים בבית הכנסת היו "מעורבבים", נשים וגברים יחד, אך היו מחולקים לפי המוצא. "כל הצד הימני של בית הכנסת לעומת הכניסה היה צפוף ביהודים ממוצא מקומי, ואילו צד שמאל היה צפוף באירופאים, שאף שהם גרים ונישאים כאן, הרי מוצאם במערב, וכולם ספרדים ומדברים ספרדית כשפתם הטבעית".
בית הכנסת נשרף בדצמבר 1947 במהומות שאירעו נגד יהודי חלב וניזוק באופן קשה. ב-1992, שופץ בית הכנסת באופן חלקי במימון יהודי חלב שעברו לניו יורק. למרות שהבניין קיים, לא השתמשו בבית הכנסת כבר שנים רבות.
אדריכלות ועיצוב.
עד המאה ה-16, כלל המבנה אגף מערבי וחצר ששימשה לתפילה בימי הקיץ. במאה ה-16, עם הגעת הספרדים לחלב, נבנה אגף מזרחי, ששימש הן לתפילה והן כבית מדרש. בקירות האולם המערבי נמצאו שלוש קשתות שכונו "היכלות". שלושה היכלות נוספים נקבעו בקיר הדרומי של החצר.
היכל שביעי נבנה בקיר הדרומי של האגף המזרחי וסימן את הכיוון לירושלים. היכל זה כונה "היכל אליהו" או "מערת אליהו", ובו נשמרו כתבי הקודש וכתר ארם צובא. בצמוד למערת אליהו שכנה מערת הצדיקים, בה נקברו חכמי חלב ורבני קהילת ארם צובא.
בית הכנסת המרכזי בחאלב
בית הכנסת הגדול (חאלב)
בית הכנסת של חאלב
משחק פלטפורמה
משחק פלטפורמה הוא סוג של משחק וידאו אשר המרכיב המאפיין אותו הוא שהדמות הנשלטת בידי השחקן צריכה לעבור את שלבי המשחק תוך כדי קפיצה בין פלטפורמות (משטחים) מקובעות ומעל למכשולים שונים. על אף שמשחקים אלו כוללים אויבים ולחימה בהם, הצלחת השחקן תלויה יותר בתזמון וזריזות ופחות ברפלקסים ושליטה במערכת הקרב, כאשר השחקן חייב להימנע מלגרום לדמות בה הוא משחק ליפול מהפלטפורמה או לפספס קפיצה שהייתה הכרחית כדי להתקדם.
משחקי הפלטפורמה יצאו לראשונה לשווקים בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20. מאפיין בולט בקרב אותם משחקי הפלטפורמה הראשונים היה שכולם שוחקו מפרספקטיבת משחק גוף שלישי בהם השחקן משקיף לעולם המשחק ממבט צד. במהלך אמצע שנות ה-90 התפתח הז'אנר כאשר משחקי הפלטפורמה התלת ממדיים שווקו לראשונה והפכו לפופולריים במיוחד. בנוסף לכך, לאורך השנים הז'אנר התפתח רבות כאשר משחקים רבים שנחשבים למשחקי פלטפורמה החלו לשלב אלמנטים ז'אנרים אחרים, כגון אלמנטים מז'אנר משחקי היריות בסדרת משחקי הפלטפורמה-יריות קונטרה ואלמנטים מז'אנר משחקי ההרפתקאות במשחק פלאשבק, או אלמנטים מז'אנר משחקי ה-RPG במשחק .
בעוד שהז'אנר לרוב מזוהה עם קונסולת משחקים לאורך השנים משחקי פלטפורמה בולטים רבים שווקו רק כמשחקי ארקייד, או רק לקונסולות משחקים ניידות ולמחשבים הביתיים.
בשלב מסוים במהלך סוף המאה ה-20 משחקי הפלטפורמה היו ז'אנר משחקי הווידאו הפופולרי ביותר בעולם, כאשר בשיא הפופולריות של הז'אנר בין רבע לשליש מכל המשחקים שיצאו לקונסולת המשחקים היו משחקים מז'אנר זה. לא היה שום ז'אנר אחר לפי כן או אחרי כן שהצליח לזכות באותה מידת ההצלחה. מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 הז'אנר הפך להרבה פחות דומיננטי, זאת על אף שמאז ועד היום עדיין מיוצרים עדיין בכל שנה מספר רב של משחקי פלטפורמה חדשים. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 משחקי הפלטפורמה זכו להתעניינות מחודשת כאשר משחקי פלטפורמה שונים שיצאו למכשירי הסמארטפון ואשר בהם דמות השחקן צריכה לרוץ דרך עולם אינסופי מבלי להיהרג הפכו פופולריים במיוחד.
היסטוריה.
תנועה במסך אחד (Single screen movement).
משחקי הפלטפורמה יצאו לראשונה לשווקים בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20. בשל המגבלות הטכניות של אותה התקופה משחקי הפלטפורמה הראשונים שיצאו לשווקים הוגבלו לשטח משחק קבוע, בו השחקן צופה בדרך כלל מן הצד.
משחק הארקייד Space Panic אשר פותח על ידי חברת Universal Entertainment Corporation ויצא לראשונה לשווקים בשנת 1980 נחשב על ידי רבים בתור משחק הפלטפורמה הראשון, אם כי הבחנה זו שנויה במחלוקת — בעוד שלשחקן הייתה האפשרות לפול, לא הייתה לשחקן את היכולת לקפוץ, להתנדנד או לנתר, ובשל כך, הוא אינו עונה להגדרה העכשווית של הסוגה. עם זאת, אין מחלוקת כי למשחק זה הייתה השפעה רבה על הז'אנר - המשחק היה מרוכז בטיפוס על סולמות בין קומות שונות, אלמנט שהפך נפוץ במשחקי פלטפורמה מוקדמים רבים שבאו אחריו. משחק בולט נוסף בסוגת משחקי הפלטפורמה שיצא לשווקים באותה השנה היה המשחק Crazy Climber של חברת Nihon Bussan אשר בו השחקן היה צריך לטפס במעלה ובמורד מבנים שונים.
דונקי קונג, משחק ארקייד אשר יוצר על ידי נינטנדו ביולי של שנת 1981, היה המשחק הראשון שאפשר לשחקן לקפוץ מעבר למכשולים ולפערים בשלבים השונים.
GTFS (ראשי תיבות General Transit Feed Specification, בתרגום: מאפיין הזנה תחבורתי כללי) הוא פורמט נפוץ עבור העברת מידע ממוחשב הנוגע לתחבורה ציבורית וכל המידע הגאוגרפי המתלווה - לוחות זמנים, מסלול וכו'. פורמט זה, המתבסס על אסופת קובצי טקסט המרכזים את כל המידע, נהגה על ידי ביביאנה מקהיו, מנהלת טכנולוגיות מידע ברשות תחבורה בפורטלנד, פותח במשותף על ידי רשות זו וחברת גוגל. תחילה נקרא Google Transit Feed Sepecification, אך בשל מחאה ועם שחרור טכנולוגיה זו שונה שמו.
ארתור גריפית'
ארתור גריפית' (באירית: Art Ó Gríobhtha; 31 במרץ 1872 – 12 באוגוסט 1922) היה פוליטיקאי וסופר אירי. ממקימי מפלגת שין פיין באירלנד, ניהל את המשא-ומתן (יחד עם מייקל קולינס) עם ממשלת בריטניה שבסופו נחתמה האמנה האנגלו-אירית.
בצעירותו.
גריפית' נולד בדבלין וחונך על ידי הממסד הקתולי. עבד פרק זמן כדפס, והצטרף במהרה לליגה הגאלית - אגודה שהתעסקה בקידום והפצת השפה האירית. בין השנים 1897-8 ביקר בדרום אפריקה, ולאחר מותו של צ'ארלס סטיוארט פרנל מיתן את עמדותיו. בהיותו בדרום אפריקה תמך בבורים במאבקם כנגד הבריטים, והיה ממעריציו הגדולים של פול קרוגר.
בשובו לאירלנד, בשנת 1899, יסד עיתון דו-שבועי בשם "United Irishman", וב-1901 נישא לארוסתו (במשך עשור ומחצה) מוד שיאהן, ונולדו להם בן ובת.
במהלך שנת 1900 הוא ייסד את "החברה הגאלית", שקיבצה תחתיה מספר רב של קבוצות בדלניות-לאומניות, וב-1903 ניהל קמפיין כנגד בואו של המלך אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת ואשתו אלכסנדרה, נסיכת דנמרק לאירלנד.
בשנת 1906, לאחר סגירת עיתונו עקב תביעה משפטית, ייסד עיתון אחר תחת השם "שין פיין" (באירית: אנו עצמנו), שם שמאוחר יותר הפך לשמה של המפלגה שהקים שנה מאוחר יותר.
הקמת שין פיין.
היסטוריונים רבים מתארכים את הקמת ה"שין פיין" ל-28 בנובמבר 1905, מפני שאז הציג גריפית' לראשונה את מצע השין פיין. במאמרו, הצהיר גריפית כי חוק האיחוד של 1800 הוא בלתי חוקי, וכי חוקת 1782 היא עדיין בתוקף.
מרידת חג הפסחא שאירעה בשנת 1916, כונתה בתקשורת הבריטית והאירית באותה תקופה "מהפכת שין פיין", למרות שבפועל למפלגה הייתה השפעה קטנה במהלך המרד. לאחר דיכוי המרד, כשמנהיגי המהפכה ששוחררו (או ברחו) מהכלא הם הצטרפו ברובם לשין פיין. מכיוון, אולם, כשנוצר קרע בין מנהיגי המרד לבין שין פיין בנושא האמנה האנגלו-אירית לחלוקת אירלנד, כאשר רובה תזכה לשלטון עצמי אך צפון אירלנד תישאר כטריטוריה בריטית, נוצר סכסוך בקרב המפלגה. בעוד שחברי המפלגה הוותיקים תמכו בגריפית ובחזונו למדינה האירית העתידית שתהיה תחת שלטון המונרכיה האנגלית, הרי שמנהיגי המרד, ובראשם איימון דה ואלירה, רצו מדינה עצמאית לחלוטין ללא קשר לאנגליה. סכסוך זה כמעט והוביל לפילוג במפלגה בכינוסה באוקטובר 1917.
כפשרה, הסכימו הצדדים כי עליהם לשאוף להקמת רפובליקה, ואזי להעביר את ההכרעה, האם להישאר תחת הכתר הבריטי או להפוך למדינה עצמאית לחלוטין, להכרעת העם. באותו כינוס, פרש גריפית מהנהגת המפלגה לטובת דה ואלירה.
מאוחר יותר, עם הקמת הרפובליקה על ידי דה ואלירה, שימש כראש המפלגה, ובהיעדרו של דה ואלירה מילא את מקומו כנשיא.
ניהול המשא ומתן עם אנגליה ומותו.
באוקטובר 1921 הוביל את משלחת המשא ומתן האירית להסדרת הסכם שלום עם אנגליה (לאחר שדה ואלירה סירב לעמוד בראשה, בטענה שמקבילו הבריטי, ג'ורג' החמישי, אף הוא איננו משתתף בדיונים). הדיונים הממושכים הובילו בסופו של דבר, ב-6 בדצמבר באותה שנה, להסכמה משותפת להקמת דומיניון אירי, תחת שלטון הכתר הבריטי.
לאחר שובו לאירלנד ואישור ההסכם ברוב דחוק, התאשפז גריפית בבית חולים בדבלין, עקב חולשה ועייפות. הרופאים אבחנו אצלו דימום מוחי תת-עכבישי ודרשו ממנו מנוחה מלאה למשך פרק זמן ארוך, אך גריפית' סירב לכך והמשיך לעבוד להקמת הממשלה העצמאית. ב-12 באוגוסט, בעומדו לעזוב את בית החולים, עצר לרגע לקשור את שרוכי נעליו, נפל ואיבד את הכרתו. הכרתו שבה אליו, אך לאחר זמן קצר הוא נפטר. סיבת המוות הרשמית שדווחה הייתה דום לב.
אנטישמיות.