הסטיה הייתה בתם הבכורה של הטיטאנים קרונוס וריאה, ואחותם של זאוס, הרה, האדס, פוסידון ודמטר. עם היוולדה, אביה בלע אותה שלמה אל תוך בטנו, כמו את שאר ילדיו הבאים (למעט זאוס, אותו ריאה החביאה מקרונוס), בשל חששו מהנבואה שאחד מילדיו ידיח אותו ויתפוס את מקומו כבכיר האלים. על אף תוכניתו של קרונוס, הנבואה הוגשמה בסופו של דבר על ידי זאוס, שהכריח את אביו להקיא את אחיו ואחיותיו. הסטיה הייתה האחרונה שיצאה מבטן אביה.
הסטיה הייתה אחת משלוש האלות הבתולות, יחד עם אתנה וארטמיס. היא שמרה בקנאות על בתוליה, וסירבה לחיזוריהם הן של פוסידון והן של אפולו. מסופר שפעם אחת היא כמעט ונאנסה על ידי פריאפוס, אל פריון נחות, אך היא ניצלה בזכות נעירה של חמור.
הסטיה לא תופסת מקום רב באגדות מיתולוגיות, לא הייתה לה כיתת פולחן מרכזית, וייצוגה האמנותי – הן מימי יוון ורומא והן מתקופת הרנסאנס – גם הוא מועט ביותר. יחד עם זאת, היא הייתה אחת האלות החשובות ביותר, ופולחנה הפשוט היה נפוץ בכל בית. האחים ברחבי כדור הארץ נחשבו למזבחה, ובתחילת הארוחה ובסיומה היו מגישים לה קורבן, בבקשה שהיא תגן על המשפחה ועל הבית. כשתינוק היה נולד למשפחה, היו מקיפים מספר הקפות סביב האח הביתית. כמו כן, בכל עיר הייתה אח ציבורית המקודשת לה ובה בערה אש תמיד. כשהיו מקימים מושבה חדשה, המתיישבים היו נושאים גחלים מהאח מהעיר ממנה הם יצאו, ומהגחלים האלה היו מדליקים אש באח של העיר החדשה.
המקבילה הרומית להסטיה היא וסטה.
אזכורים בתרבות פופולרית.
הסטיה מופיעה בסדרת הספרים של פרסי ג'קסון והאולימפיים; בספר החמישי של הסדרה הנקרא "תקוות האלימפוס", היא מקבלת מפרסי את הכד של פנדורה ושם מתחבאת התקווה. פרסי אומר לה שמקומה של התקווה בבית ליד האח, ולכן הוא מפקיד בידה של הסטיה את הכד.
האסטרואיד 46 Hestia שהתגלה ב-16 באוגוסט 1857 על ידי רוברט פוגסון נקרא על שמה.
אלים כתוניים
במיתולוגיה היוונית, האלים הכתוניים היו קשורים לאדמה או לעולם שמתחת לאדמה, לתהליכים האדמתיים שהם הענקת חיים, פריון, מוות וגם לתהליכים בטבע כחילופי עונות השנה, פריחה וקמילה. מקור השם מהמילה כתון, שפירושה "אדמה" ביוונית עתיקה.
האלים הכתוניים עתיקים מאוד ומקדימים במסורות את האלים האולימפיים. הם קשורים לצד המסתורי של העולם, פולחנם מלווה בטקסים מסתוריים, פעולות התמזגות עם האל וכשפים מעוררי יראה. הפולחנים והטקסים היו מבוצעים לרוב בתוך מערות ונקיקים אשר מהווים נקודות כניסה לאדמה. במקומות אלו גם היו מתייחדים עם האל.&lt;BR&gt;
הפולחנים הכתוניים היו נפוצים באזורים חקלאיים, בהם הייתה השפעתם הכרחית. בזמנים פרה-היסטוריים היה נהוג בפולחן שהדמות המרכזית היא אלה, "אמא אדמה" (גאיה), והיא הייתה בוראת ויוצרת ובכך שלטה גם בחיים ומוות. לעיתים, היה מופיע בן זוג שמטרתו הייתה הפרייתה, לאחר מכן היה מת ונולד מחדש כוולד. הפולחן גילם את מחזור החיים והמוות.
פולחן זה נדחק על ידי דתות חדשות שהגיעו לאזור יוון והאמינו כי האלוהות הראשית היא לא אישה אלא גבר. מאוחר יותר גובשה המסורת בדבר משפחה אלוהית - האלים האולימפיים.
מחלוקת אקדמית.
ישנה מחלוקת באקדמיה בדבר נכונתה של החלוקה בין "כתוני" ל"אולימפי" ביוון העתיקה ובדבר שימושיותה במחקר היום. אקדמאים רבים טוענים שהחלוקה בין אלים כתוניים ואולימפיים אינה ניתנת לאימות מבחינה ארכאולוגית, גם אם המושגים שמשו את היוונים. חוקרים אחרים טוענים שהמושגים לא שימשו באופן שמוציא זה את זה (כלומר, אלים רבים נחשבו כתונים ואולימפיים בעת ובעונה אחת). חוקרים מסוימים אף צינו שדיון בדבר החלוקה בין פולחנים כתוניים ופולחנים אולימפיים חוטאת בקטלוג האחד כנורמאלי והשני כסוטה, בעוד לא כך היה הדבר ביוון העתיקה.
סקוט סקוליון, חוקר התומך בהפרדה, טוען שמונחים אלו נכונים ומועילים כל עוד אינם משמשים באופן דיכוטומי, אלא על מנת לשפוך אור על מאפיינים שונים של הפולחן הדתי ביוון העתיקה שהתקיימו לעיתים זה לצד זה.
אלים אולימפיים
במיתולוגיה היוונית, האלים האולימפיים הם שנים-עשר האלים הראשיים השולטים בעולם. הם נקראים כך משום שמשכנם על הר האולימפוס, הגבוה שבהרי יוון. האולימפיים שונים מהאלים הכתוניים (אלי הארץ) באופיים, בדרך פולחנם, וביחסו של האדם אליהם.
לא כל האלים האולימפיים הם יווניים במוצאם, ולא לכולם שמות יווניים מקוריים. לחלק מן האלים נשתמר הפולחן הקדם-יווני, ואת חלקם עבדו בצורות אחרות. בתקופה מאוחרת יותר, הרומאים הושפעו מתרבות יוון והעתיקו מן המיתולוגיה היוונית את האלים האולימפיים, תוך הכנסת שינויים מעטים בשמות האלים ובדרכי פולחנם.
באמנות אפשר לזהות את דמויות האלים השונים על-פי סמלים מקובלים שהיו ידועים לכל – לבוש, בעל חיים או חפץ שנחשבו לסמליהם האישיים. האלים הופיעו לעיני בני האדם בגלגולי צורה ובצורות שונות.
חיי האלים.
בהר אולימפוס, האלים אוהבים, רבים ומשלימים, ממש כמו בני אדם. דרך חייהם של האלים מתוארת במיתוסים ודומה מאוד לזו של האצולה בקרב הלוחמים. הם שומרים על חיי נצח בעזרת מזון האלים - האמברוסיה ומשקה האלים - הנקטר.
חברת האלים מאורגנת כמו מדינה שבה לכל אל יש תחום לו הוא אחראי. כמה מהאלים הפחותים יותר ברמתם (למשל הרמס או ארטמיס) כפופים לאלים גבוהים מהם (למשל פוסידון או הרה), לפעמים מכיוון שהם ילדיהם, אך כל האלים (או לפחות רובם המוחלט) נמצאים תחת זאוס שהוא "אבי האלים והאנשים", וזאת מכמה סיבות:
לכל כפר או עיר היו מספר אלים ראשיים.
פולחן האלים האולימפיים.
היוונים התייחסו אל האלים האולימפיים כאל אצילים שאפשר לנהל עימם משא ומתן: בני האדם כיבדו את האל, קיימו את פולחנו והקריבו לו קורבנות, וציפו לתמורה מן האל. כשביקשו דבר מה מהאל, הזכירו לו שהקריבו לו קרבנות והגישו לו מתנות.
לאלים האולימפיים העלו קורבנות בהירים בצבעם, ואלה נשחטו כשצווארם מופנה לשמים. העלאת קורבן לאל אולימפי נחשבה ליום חג לאומי, כסעודה משותפת לאל ולמקריב גם יחד. חלק מהחלקים האכילים של הקורבן היה אוכל המקריב, ואילו את שאר החלקים (המשובחים ביותר והלא אכילים) היו שורפים באש לכבוד האל.
על בני האדם היה לבחור את הבהמות המשובחות ביותר כקורבן. לפי המסופר במיתולוגיה, כאשר חס מינוס מלך כרתים על הפר הלבן המשובח ששלח לו האל פוסידון בשביל הקורבן, והקריב לו פר רגיל במקומו, זעם פוסידון. כעונש, פוסידון גרם לכך שאשתו של מינוס פסיפאה תוליד מהפר הלבן שמינוס סירב להקריב שילוב של ילד-פר - המינוטאור.
האלים האולימפיים נולדו לאחר הטיטאנים, שהיו השולטים הראשונים. קרונוס היה בנם של גאיה - אלת האדמה, ואוראנוס - אל השמים. קרונוס נישא לאחותו, הטיטאנית רֵיָה.
לפי הנבואה, בנו של קרונוס צפוי היה להדיח את אביו מכס המלכות. לכן נהג קרונוס לבלוע את ילדיו לאחר שנולדו. בהיוולדו של זאוס, בנם השישי של קרונוס וריה, סיכלה ריה את תוכניתו של בעלה, והגישה לו אבן עטופה בבד במקום בנה. קרונוס נפל בפח ובלע את האבן, בהאמינו שהיא בנו. בהתבגרו, החליט זאוס לנקום באביו ונסך חרדל ומי ורדים בנקטר שלו. קרונוס שתה מהנקטר והקיא את כל בניו שאכל. לאחר מכן פרצה מלחמה בין הטיטאנים ובין האלים האולימפיים בה ניצחו האלים האולימפיים וקצצו את קרונוס לאלפי חתיכות בחרמש שלו עצמו. לפי גרסה אחת, הטיטאנים ברחו לאיטליה ולאטלנטיס (תקופה זו נקראה תור הזהב). לפי גרסה אחרת הטיטאנים והקיקלופים נשלחו לכלא בשאול, עליו שמרו קרברוס וזנב נחש שהיה שייך להאדס. ולפי גרסה שלישית הטיטאנים וכל המפלצות שסייעו להם נשלחו לטרטרוס- החלק האפל ביותר בשאול.
רשימת אלי האולימפוס.
להלן שנים עשר אלי האולימפוס (בסוגריים מופיע שמו הרומי של כל אל):
על רשימת שנים עשר האלים נמנים לעיתים גם אלים אחרים ברשימת האלים האולימפיים. לדוגמה:
אידס
Microsoft Windows
Windows (בתרגום חופשי לעברית: חלונות) היא מערכת הפעלה שיצאה לשוק לראשונה בשנת 1985 על ידי חברת מיקרוסופט ופועלת כיום על מחשבים אישיים ושרתים בעלי מעבד ממשפחת x86 או ARM, או שרתים מבוססי איטניום (בגרסאות השרת של המערכת). מערכת ההפעלה Windows התבססה, במקור, על מערכת ההפעלה DOS של אותה חברה. במהלך השנים הפכה המערכת לפופולרית.
אף שעבודה בממשק משתמש גרפי מזוהה בעיני רוב הציבור עם מערכת ההפעלה Windows, שורשיו של רעיון זה נעוצים הרחק ממנה. הרעיון של עבודה בממשק משתמש גרפי, תוך שימוש בעכבר ובחלונות, פותח ב"זירוקס פארק", מרכז המחקר של חברת זירוקס. זירוקס לא הצליחה להפוך רעיון זה להצלחה מסחרית, ומימוש מסחרי נרחב שלו הופיע לראשונה במחשבי "מקינטוש" של חברת "אפל". רק לאחר מכן הופיעה מערכת ההפעלה Windows, שהתבססה על הרעיונות של קודמיה.
היסטוריה.
מערכת ההפעלה Windows יצאה בגרסאות רבות, שהתפתחו במהלך השנים. הגרסאות כוללות גרסאות למשתמש ביתי, משתמש עסקי ולסביבת שרת.
MS-DOS ומערכות שהתבססו על ליבת MS-DOS.
לפני עידן החלונות, מערכות ההפעלה מתוצרת מיקרוסופט נקראו MS-DOS, והן אפשרו ממשק שורת פקודה, שבו הפעלת התוכנות השונות בוצעה על ידי הקשת פקודה טקסטואלית. אחד החסרונות של מערכת הפעלה זו הוא חוסר היכולת להפעיל יותר מתוכנה אחת בו זמנית בממשק המשתמש. כל הגרסאות הראשונות של Windows, עד לגרסת Windows ME, הופעלו מתוך DOS והיוו למעשה ממשק משתמש גרפי בלבד (למעט משפחת הגרסאות שהתבססו על הגרעין של Windows NT).