ב-1997 גילם את ולנטין בהצגה הלילה השנים עשר מאת שייקספיר בבימוי מיכאל גורביץ'; גילם את החייל השזוף בהצגה "רצח"; וגילם את זאבי בהצגה "אדון וולף" שכתב הלל מיטלפונקט (ע"פ וולפונה מאת בן ג'ונסון) וביים אילן רונן. ב-1998 גילם את אנוצ'קין בהצגה "שידוכים" מאת ניקולאי גוגול שביים מיכאל גורביץ', והשתתף בהצגה "פטרה" שכתב יהונתן גפן וביים אלדד זיו. ב-1999 השתתף בהצגה "אויב העם" שכתב הנריק איבסן וביים עמרי ניצן.
ב-2001 השתתף בהצגה "קברט לוין" שכתב חנוך לוין וביים ישראל גוריון; והשתתף בהצגה "לכל השדים והרוחות" שכתב וביים מייקל אלפרדס ע"פ סיפור מאת יצחק בשביס-זינגר. ב-2002 השתתף במחזה "רווקים ורווקות" של חנוך לוין בתיאטרון הקאמרי בבימויו של אלדד זיו. ב-2003 השתתף בהצגה "כובע הקש האיטלקי" מאת אז'ן לביש ומארק מישל שביים מיטקו בוזקוב. ב-2005 החל לגלם את הורציו לצד אסף פריינטא בהצגה "המלט" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן, הצגה שעלתה כ-1000 פעמים. ב-2007 גילם את רוברט בהצגה "הכתובה" שכתב אפריים קישון וביים משה נאור; גילם את הרב יואל כהן רב היישוב היהודי בחברון בהצגה "חברון" (הפקה משותפת לתיאטרון הקאמרי ולתיאטרון הבימה) שכתב תמיר גרינברג וביים עודד קוטלר;; והשתתף בהצגה "זה הים הגדול" שכתב יוסף בר-יוסף וביימה דדי ברון. ב-2008 החל להשתתף בהצגה "אשכבה" שכתב וביים חנוך לוין. ב-2010 החל להשתתף בהצגה "משרתם של שני אדונים" מאת קרלו גולדוני שביים מוני מושונוב.
ב-2012 גילם את הצורף במחזה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר שביים משה קפטן. על משחקו בהצגה זו היה מועמד לפרס שחקן משנה בפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2012. באותה שנה השתתף בהצגה "פופר" מאת חנוך לוין שביים מוני מושונוב. ב-2013 השתתף בהצגה "הם יורים גם בסוסים" שביימה דדי ברון, והחל לשחק במחזמר "קזבלן" שביים צדי צרפתי. ב-2015 שיחק בהצגה "גורודיש" שכתב וביים הלל מיטלפונקט, ובהצגה "נשוי במנוסה" מאת ריי קוני שביים אלון אופיר. על תפקידו כסטנלי בהצגה "נשוי במנוסה" קיבל את פרס התיאטרון הקאמרי לשחקן משנה על שם השחקן יהודה פוקס ז"ל לשנת 2015. ב-2016 החל לשחק ב"מלון רנדוו" מאת ז'ורז' פדו ובבימוי אודי בן-משה. מ-2017 משחק במחזה "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש" מאת א' ב' יהושע שביים איציק ויינגרטן. מ-2018 מגלם את רודריגו במחזה "אותלו" מאת שייקספיר בבימויו של עירד רובינשטיין. מ-2019 משחק בקומדיה "אניהו" על פי אתגר קרת שביימה שירילי דשא ובקומדיה "לא לריב" שכתב גור קורן וביים גלעד קמחי. מ-2021 משחק במחזה "כימים אחדים" על פי מאיר שלו שהמחיז וביים חנן שניר וכן בהצגה "אהבה ומגפה" בבימויו של עירד רובינשטיין העוסקת במספר סיפורי אהבה לא סטנדרטיים המתרחשים בסמיכות זמנים באותו מלון קורונה.
פסיכולוגי
אנדרו סטנדלי
אנדרו סטנדלי (אנגלית: Andrew Standley) היה ראש משלחת האיחוד האירופי למדינת ישראל בשנים 2009–2013.
סטנדלי נולד בבריטניה ולמד תחילה בצרפת, אחר כך למד תולדות האמנות באוניברסיטת קיימברידג' ובהמשך סיים תואר מוסמך ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. הוא עבד בעבור ממשלת בריטניה באזור דרום האוקיינוס השקט ובעבור האומות המאוחדות בז'נבה ובבנגלדש.
בשנת 1986 החל לעבוד בנציבות האירופית. תחילה שירת באסיה ובאמריקה הלטינית ואחר כך גם במטה הראשי של האיחוד האירופי בבריסל. טרם הגעתו לישראל היה אחראי לתיאום וניתוח בתוך המנהלה הכללית של הנציבות לקשרי חוץ.
משלחת האיחוד האירופי למדינת ישראל (אנגלית: Delegation of the European Union to the State of Israel) היא נציגות דיפלומטית של האיחוד האירופי בישראל. שמה הקודם היה "משלחת הנציבות האירופית למדינת ישראל", והוא השתנה עם כניסת אמנת ליסבון לתוקף ב-1 בדצמבר 2009, במסגרתה אף הוכפפה המשלחת לנציגה העליונה קתרין אשטון.
סטנדלי הגיש את כתב האמנתו לנשיא פרס ב-9 בדצמבר 2009 וסיים את תפקידו בשנת 2013. מחליפו בתפקיד היה לארס פאבורג-אנדרסן. סטנדלי משמש מאז כשגריר האיחוד האירופי למקסיקו.
מצעד הדאנס הבריטי
מצעד הדאנס הבריטי (באנגלית: UK Dance Chart), הוא מצעד פזמוני דאנס שבועי בריטי אשר מופק על ידי חברת המצעדים הרשמית. במצעד משוקללים נתוני המכירות בממלכה המאוחדת (על גבי תקליטורים פיזיים ושל קובצי מוזיקה דיגיטליים).
המצעד, אשר אינו מושמע נכון להיום ברדיו או בטלוויזיה, מתפרסם מדי שבוע הן באתר האינטרנט של BBC Radio 1 והן באתר האינטרנט של חברת המצעדים הרשמית.
המצעד מפרסם את 40 הסינגלים ו-40 האלבומים הנמכרים ביותר באותו השבוע בסוגת הדאנס בממלכה המאוחדת.
המצעד החל להתבסס גם על הורדות דיגיטליות החל מיוני 2009. לפני כן המצעד התבסס רק על מכירות של תקליטורים ותקליטים. בניגוד למצעד הדאנס האמריקני המרכזי Hot Dance Club Songs של בילבורד אשר בו משוקללים נתונים אודות ההשמעות של הסינגלים במועדונים, מצעד הדאנס הבריטי משקלל את נתוני המכירות.
האגף לפעולות מיוחדות
Special Activities Division (בראשי תיבות: SAD; בעברית: האגף לפעולות מיוחדות) הוא אגף בסוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית האמון על המבצעים המיוחדים.
היסטוריה.
ראשיתו של האגף בשנת 1942 עבר איסוף המודיעין מצבא ארצות הברית לידי סוכנות ה-OSS (המשרד לשירותים אסטרטגיים), אשר עיבדה את המידע והציגה אותו בפני ממשל המדינה. בעקבות מלחמת העולם השנייה החליט נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט להקים משרד מיוחד לאיסוף מודיעין ממדינות האויב. בראש המשרד עמד גנרל ויליאם ג'יי. דונובן, ולזכותו נזקפו הצלחות רבות בתחום הריגול, כגון גיוס מדענים העוסקים בפיתוח האטום. בין היתר הפעיל הארגון סוכני שטח, אשר הצניח ברחבי אירופה. הסוכנים, אשר פעלו במסגרת מבצע ג'דבורו, על שום העיר ג'דבורו שבסקוטלנד שבסמוך לה הוכשרו הסוכנים, שימשו כקציני קישור למחתרות כמו המחתרת הצרפתית וגייסו סוכנים ומרגלים. כמו כן פעלו כיחידות קומנדו וביצעו פשיטות על מטרות צבאיות של גרמניה הנאצית.
כאשר נוסדה ה-CIA בשנת 1947 על ידי הנשיא הארי טרומן הוקם בה האגף כממשיך דרכם של אנשי ג'דבורו. אנשי האגף פעלו במבצעים שונים של סוכנות הביון המרכזית כאגף צבאי למחצה. אנשי האגף הם ברובם בוגרי הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, סיירת חיל הנחתים, טייסת המסוקים וטייסים של יחידת העילית הרגימנט האווירי למבצעים מיוחדים ה-160 של חיל האוויר האמריקני, הקומנדו הימי של הצי האמריקני וכוח דלתא. אנשי האגף עוברים הכשרה נרחבת בתחומים כגון: לוחמה בטרור, חבלה, קומנדו ולוחמה זעירה.
האגף מחולק ל-2 תתי מסגרות המכונות "קבוצות":
הפעולות בהם היו מעורבים אנשי האגף הן בין היתר:
קרב פיונגיאנג
קרב פיונגיאנג (ביפנית: 平壌作戦) היה הקרב היבשתי השני במלחמת סין–יפן הראשונה, שנערך ב-15 בספטמבר 1894 בפיונגיאנג, קוריאה, בין כוחות האימפריה היפנית לכוחות שושלת צ'ינג של סין.
רקע.
לאחר אובדן העיר אסאן בקרב סונגהוואן, התבצר שארית חיל המצב הסיני בעיר פיונגיאנג, שהייתה מבוצרת היטב, וממוקמת על גבעה. הסינים אף נהנו מיתרון מספרי. לקראת סוף אוגוסט פיצל לוטננט-גנרל נוזו מיצ'יצורה, מפקד הדיוויזיה החמישית היפנית, את כוחותיו לארבעה טורים: אחד נשלח בדרך הים לעיר החוף וונסון, משם יצא לפיונגיאנג ב-1 בספטמבר; ושאר הטורים צעדו מסיאול בדרך היבשה לכיוון העיר.
במקביל התרחשה מערכה ימית באזור, בין הצי הקיסרי היפני לצי בייאנג. ספינות הצי היפני ערכו סיור באזור ווי-האי-ווי ופורט ארתור ב-10 באוגוסט. במהלך הסיור התפתחו חילופי אש בין כלי השיט היפנים למבצרים הסינים, אך האירוע הסתיים ללא נזק של ממש. עם זאת, לאירוע זה נודעה חשיבות שכן באירוע ביססו היפנים את עליונתם הימית, ולמעשה מנעו מצי בייאנג להשתתף בלחימה לשארית המלחמה.
ככל שסגרו הטורים היפנים על העיר פיונגיאנג, כך התרבו התקריות עם כוחות סיניים שהיו פזורים באזור. יכולתם של היפנים לאגף פעם אחר פעם את העמדות היפנים התאפשרו הודות לחלוקת הכוח לארבעה טורים, והסינים נאלצו לסגת מהביצורים לתוך העיר עצמה.
הקרב.
בתחילת ספטמבר כיתרו הכוחות היפנים את העיר פיונגיאנג. הכוחות הסינים, תחת גנרל יה צ'יצ'או מנו 15,000 חיילים, שהתבצרו בתוך העיר. מולם עמדו 10,000 חיילים יפנים, תחת פיקודו של מיצ'יצורה, שכיתרו את העיר מארבעת עבריה. בעיר עצמה, שעמדה בראש גבעה אסטרטגית, הקימו הסינים מערכת ביצורים גדולה, שבהקמתה סייעו, תחת איומים, פועלים קוראנים. עם זאת, על אף עבודות הביצור המרובות, הזניחו הסינים את ביצור עורף העיר, וכפי שהתרחש בעימותים הקודמים, ידעו היפנים לנצל הזנחה זו.
היפנים פתחו בפעולת הסחה ב-13 בספטמבר, בה נעה חטיבה מול העיר, במטרה לגרום לסינים לחשוב שמשם תפתח המתקפה. קבוצת חיילים יפנים אפילו העזה לחצות את נהר טאדונג, הזורם מול העיר, ותחת אש ארטילרית כבדה הצליחו לשוב לצד היפני עם מספר כלי שיט סינים קטנים שעגנו בגדה הנגדית, פעולה שרמזה לסינים על כוונת היפנים לנסות לחצות את הנהר. הארטילריה היפנית פתחה באש על ביצורי העיר, יותר במטרה לגרום למגינים לחשוף את מספר תותחיהם מאשר במטרה להסב נזק. את יום 14 בספטמבר העבירו הקצינים היפנים במעקב אחר תנועת הסינים, ואף לא השיבו לאש שנורתה עליהם מהעיר.
המתקפה האמיתית החלה בשעה 04:30, 15 בספטמבר. חטיבת ההסחה התפצלה לארבעה חלקים שהחלו להתקרב לעבר העיר, תחת אש כבדה. הארטילריה היפנית השיבה אש, ועלתה על האש הסינית ברמת הדיוק. במהלך הקרב הארטילרי ערכו הסינים שלוש התקפות פרשים, שנהדפו כולן, באובדן של כ-600 חיילים.