קונראד יאקוב טמינק (1778 - 1858) מימן את פרנסואה לה וייאן (1753-1824) בליקוט דוגמאות ציפורים מאפריקה וזה הוביל ל-"Le Vaillant's six-volume Histoire naturelle des oiseaux d'Afrique". לואי ז'אן פייר ויאיו (1748–1831) חקר במשך 10 שנים את עופות דרום אמריקה וכתב את "the Histoire naturelle des oiseaux de l'Amerique septentrionale". ויאיו סלל את הדרך בשימוש תולדות החיים והרגלי מחיה במיון העופות.
אורניתולוגיה וצפרות בישראל.
ארץ ישראל היא ציון דרך מרכזי בנדידתם של עופות רבים מאסיה ואירופה לאפריקה ובחזרה. בשל כך חולפים מעליה מינים רבים של עופות, וחלקם אף חורפים או מקייצים, ואף מקננים בה. בשל כך ישראל היא אתר צפרות חשוב ביותר. אתרי צפרות ידועים במיוחד הם אגמון חולה ושמורת החולה, בהן עוצרים לנוח ולאכול מינים רבים של עופות, ובשנים האחרונות גם אלפי עגורים שזוכים למזון מהאדם.
בשל תנועת המטוסים הרבה מעל ישראל, הן מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי והן כלי טיס אזרחיים, מתבצע מחקר וניטור של תעופת הציפורים בשמי הארץ, בין השאר על מנת להקטין ככל האפשר ואף למנוע התנגשות בין עוף לכלי טיס - דבר שיכול להוביל לנזק כבד ואף להתרסקותו.
פלינולוגיה
פלינולוגיה (Palynology) היא המדע העוסק בחקר אבקת הפרחים, הנבגים וגרגירי האבקה המאובנים. שרידים אלה מעידים על הצמחייה הקדומה, ועל כן התחום משמש בפלאונטולוגיה ובארכאולוגיה לשחזור הסביבה בעבר.
שימוש בפלינולוגיה נעשה גם לצורך זיהוי פלילי.
דופן התא של גרגרי אבקת פרחים (הנקראים פולן) מורכבת מן החומר האורגני העמיד ביותר בטבע, ספורופולנין, ולכן היא בעלת יכולת השתמרות גבוהה מאוד: הגרגרים עשויים להשתמר כמאובנים במשך מאות ואף אלפי שנים. תנאי שימור טובים במיוחד לגרגרי אבקה שוררים במקומות שתהליכי החמצון בהם אינם קיימים או אטיים מאוד, כגון במשקעים סדימנטים שמצטברים בקרקעית ימים, אגמים וביצות, כמו גם בסביבה מדברית.
פלינולוגיה מסייעת לחקור התיישבות באזורים מסוימים, לדוגמה: בדיקות פלינולוגיות שנערכו על צמחים מאובנים בגרינלנד מוכיחות כי חל שינוי בהרכב הצמחייה מעצים לשיחים, עובדה שהגדילה את תלותם ביבוא עץ ופגעה בפוריות האדמה. מחקרים פלינולוגיים נוספים טוענים כי הייתה עלייה בקיומן של שריפות ביבשת אוסטרליה לפני כ-120,000 שנים, דבר שלדעת חוקרים מסוימים קשור בפעילות אנושית.
רדיוביולוגיה
רדיוביולוגיה (Radiobiology) היא המדע העוסק בחקר ההשפעות הביולוגיות של קרינה מייננת ובלתי מייננת בכל הספקטרום האלקטרומגנטי, ובכלל זאת: קרינה רדיואקטיבית, קרני רנטגן, קרינת על-סגול, אור נראה, גלי מיקרו וגלי רדיו.
השפעות של קרינה על יצורים חיים נחקרות בתחומים שונים כגון: כימיה של קרינה, ביולוגיה מולקולרית וביולוגיה של התא, גנטיקה מולקולרית, תגובת רקמות לקרינה ועוד.
אנטומולוגיה
אֶנְטוֹמוֹלוֹגְיָה (באנגלית: Entomology) היא המדע העוסק בחקר מחלקת החרקים ויש המגדירים אותה כחקר של כל פרוקי הרגליים.
אפיון.
פרוקי הרגליים.
פרוקי הרגליים (Arthropoda) מתאפיינים בסימטריה דו-צדדית, חלוקה לפרקים, שלד חיצוני המכיל כיטין, גפיים פרוקות, לב גבי, כבל עצבים גחוני, שרירים משורטטים והתנשלות.
החרקים.
החרקים מאופיינים בחלוקת גופם לשלוש חטיבות: ראש, חזה ובטן. בראש נמצא המוח וגפי הפה, בחזה נמצאות הכנפיים ושלושת זוגות הרגליים ובבטן נמצאת מערכת הרבייה והחלק הסופי של מערכת העיכול. כמו כן בבטן נמצאים גם פתחי הנשימה.
הצלחתם של החרקים נובעת מקצב הריבוי המהיר שלהם, כושר תעופה, גודל, שלד חיצוני, עמידות ליובש, נשימה בטרכאות ויכולת הגלגול.
תולדות הדיסציפלינה.
אחד החלוצים בתחום חקר החרקים היה ז'אן-אנרי פאבר. פאבר נולד בדרום צרפת בשנת 1823, ועבד כמורה. פאבר עסק בחקר החרקים, ופיתח תאוריות רבות ומעניינות, תוך ביצוע ניסויים רבים. את הגילויים והתאוריות המבוססות ערך פאבר בעשרת כרכי סדרת ספריו "זכרונות אנטומולוגיים", שהראשון שבהם יצא בשנת 1879.
ניסוי הצרעה והצרצר.
בין ניסוייו הרבים, ניתן למנות את "ניסוי הצרעה והצרצר":
בניסוי זה חקר פאבר את השאלה "איך הצרעה מגיבה לשינויים בהרגלים הטבעיים שלה?". בניסויו עקב פאבר אחר צרעה שמשכה צרצר על ידי מחושיו, אל הקן שלה. פאבר גזר את מחושי הצרצר והושיט לצרעה את רגלו של הצרצר, אך הצרעה התעופפה לדרכה. בצורה זו הוכיח פאבר שלצרעה הספציפית הזאת אין גמישות מחשבתית - ואולי אפשר לומר שחרקים מסוימים או אפילו רובם פועלים מתוך אינסטינקטים, המכינים אותם לעשיית פעולות מסוימות בטווח מוגבל.
אנטומולוגיה בישראל.
בישראל מרבית העיסוק באנטמולוגיה מאוגד תחת החברה האנטומולוגית בישראל שמוציאה בכל שנה את העיתון Israel Journal of Entomology.
מחקר אנטומולוגי מתבצע בעיקר במחלקה האנטומולוגית של אוניברסיטת תל אביב אשר מתחזקת את האוסף הלאומי של פרוקי-רגל והיחידה לאנטומולוגיה בפקולטה לחקלאות ברחובות של האוניברסיטה העברית.
במסגרת המעבדות לבריאות הציבור, במעבדות המרכזיות של משרד הבריאות בירושלים מצויה המעבדה לאנטומולוגיה רפואית, אשר עוסקת בבדיקות חרקים מעבירי מחלות לאדם, יעילות תכשירי הדברה לשימוש אדם וחרקים במזון.
אפידמיולוגיה
אֶפִּידֵמִיוֹלוֹגְיָה (באנגלית: Epidemiology) היא ענף ברפואה ובביולוגיה העוסק בחקר המחלות ברמת האוכלוסייה.
מקור השם ביוונית: אפידמיה פירושו "מגפה" ולוגיה פירושו "ידע". המילה אפידמיה מורכבת מאפי ("בתוך") ודמוס ("עם").
הענף חוקר את תפוצתן של מחלות, דרכי הפצתן, והסיכון היחסי שלהן ומנסה לפתח שיטות למניעתן - כל זאת בקרב האוכלוסייה ולא ברמה המולקולרית, התאית או הפיזיולוגית (הענף החוקר את פעולתן של מחלות ברמות אלו נקרא פתולוגיה).
בראשית דרכה האפידמיולוגיה עסקה רבות במחלות מידבקות ובפיקוח על גורמים המעודדים מחלות אלו, כגון תברואה והיגיינה ירודות, חוסר מוּדעוּת באוכלוסייה, הימנעות מחיסונים ועוד. להלן כמה נושאים לדוגמה בהם עוסקת האפידמיולוגיה:
בריולוגיה
מוסקולוגיה
קריוביולוגיה
קריוביולוגיה היא המדע העוסק בחקר הקפאת תאים, רקמות, איברים ויצורים שלמים תוך כדי שמירת חיוניותם. מקור המילה קריוביולוגיה מיוונית, בה "קריו" הוא קור, "ביוס" משמעו חיים ולוגיה (λογία) פירושו תורה.
רדיואקולוגיה
רדיואקולוגיה (Radioecology) הוא מדע, העוסק בחקר השפעת הקרינה הרדיואקטיבית על יחסי הגומלין בין היצורים לבין סביבתם.
טוקסיקולוגיה
טוקסיקולוגיה היא המדע העוסק ברעלים, בהיווצרותם ובהשפעתם. הטוקסיקולוגיה היא מדע בין־תחומי בעל קשר הדוק לביולוגיה, לביוכימיה ולרפואה.
טוקסיקולוגיה של מזון.
גורמים רעילים במזון ממקור טבעי.
טוקסיקולוגיה מוגדרת כתחום העוסק בלימוד ההשפעה השלילית של כימיקלים על יצורים חיים. במהלך ההתפתחות האנושית למד האדם אילו מזונות יכולים לספק את צרכיו מבלי לגרום למחלות או למוות. במתכונתה המודרנית שואבת הטוקסיקולוגיה מידע רב מהתחום הכימי והביולוגי תוך ניסיון להבין את האפקט הרעיל של חומרים ספציפיים על אורגניזמים ספציפיים ואת המנגנונים הכימיים הפעילים בהם.
אחד העקרונות הבסיסיים בטוקסיקולוגיה הוא שמינון קובע את הרעילות. כפי שקבע פאראצלסוס (Paracelsus) עוד במאה ה-16, "כל החומרים הם רעילים; אין חומרים שאינם רעילים. רק המינון עושה את הרעל" (לטינית: sola dosis facit venenum). מכאן, שכל חומר הוא רעיל במינון מספיק גבוה. מכאן נקבע ששתי המטרות העיקריות של הטוקסיקולוגיה הן:
מינון ותגובה.
מאחר שאפשר לקבוע לכל חומר רמה רעילה ורמה בלתי רעילה, עצמת התגובה הביולוגית היא יחסית למינון שאליה נחשף האורגניזם. למעשה, אין נקודה אחת מסוימת בה כל האורגניזמים של הקבוצה יפתחו סימני הרעלה לפתע פתאום. במקום זאת, קיים תחום של מינונים שלהם יגיבו יחידים בקבוצה הנבדקת, בצורה דומה. הרמה בה אין תגובה הניתנת לצפייה באוכלוסייה כולה נקראת NOEL – No-observed-effective-level. בצורה סטטיסטית ניתן לקבוע את אחוז המגיבים לכל רמת מינון באוכלוסייה נבדקת ועל פיה לקבוע את ממוצע המינון המשפיע על האחוז הגבוה ביותר של יחידים באותה האוכלוסייה. יחידים המגיבים לרמות נמוכות יותר, נקראים "בעלי רגישות יתר" (היפרסנסיטיבים), וכאלה המגיבים לרמות גבוהות בלבד של מינון הם ה"היפוסנסיטיבים".
על פי מספר מקרי המוות הנגרמים בכל אוכלוסייה נבדקת, לגבי כל רמות המינון, ניתן לקבוע את מה שמכונה LD50 – רמת המינון הגורמת לתמותה למחצית האוכלוסייה. לחומרים שונים יש ערך LD50 שונה. לדוגמה: לקפאין ערך LD50 של mg/kg 200 משקל גוף, לעומת רעל הבוטולינום, אחד החומרים הרעילים ביותר המוכרים לאדם, שלו ערך LD50 של ng/kg 100 משקל גוף. חומרים בעלי LD50 של 1 mg או פחות, נחשבים לרעילים באופן קיצוני. כאלה בעלי LD50 בתחום 1 – 50 mg/kg, רעילים ביותר. כאלה בעלי LD50 בתחום 50 – 500 mg/kg, רעילים באופן בינוני, ואילו אלה עם ערכי LD50 גבוהים יותר, לא יחשבו כרעילים כלל, כיוון שנדרשות כמויות גדולות ביותר ובלתי סבירות על מנת שיהיו רעילים. לדוגמה, לחומר עם ערך LD50 של 2 mg/kg, תידרש צריכה של ככוס שלמה על מנת שתהיה רעילה לאדם מבוגר. לעומת זאת, לחומר רעיל מאוד בעל ערך LD50 של 1 mg/kg, יספיקו מספר טיפות לגרום להרעלה בבן אדם.
בטיחות.