ב-13 במאי 2015, סהראווי הכריז על נאמנותו של ארגון אל-מוראביטון לארגון המדינה האסלאמית ולאבו בכר אל-בגדאדי, והודיע שהארגון החדש ייקרא "המדינה האסלאמית בסהרה הגדול". יומיים לאחר מכן, מוכתר בלמוכתר וחלק מאל-מוראביטון התנערו מהנאמנות למדינה האסלאמית והודיעו שההכרזה לא נעשתה על דעתה של מועצת השורא של הארגון. בעקבות כך, התרחש פיצול בארגון בין נאמני בלמוכתר לנאמני סהראווי, והאחרון עזב את הארגון עם נאמניו שמספרם הוארך בכמה עשרות עד מאה לכל היותר. על פי עיתון אלג'יראי, זמן קצר לאחר מכן פרצו קרבות בין נאמני סהראווי לנאמני בלמוכתר צפונית לגאו במהלך מפגש פיוס עם מנהיגי הפלגים, וסהראווי נפצע במהלכו ואחדים מאנשיו נהרגו. נאמני בלמוכתר הצטרפו לאחר מכן לארגון ג'מעת נוסרת אל-אסלאם ואל-מוסלמין (JNIM) שנאמן לאל-קאעדה, ולמרות העוינות ההתחלתית, שני הארגונים החליטו לשמור על קשרים טובים ולסייע זה לזה בעת הצורך, בברית שכונתה מאוחר יותר "החריגה הסאהלית".
כדי למנוע חיכוך עם אל-קאעידה, סהראווי החל להתבסס עם ארגונו החדש באזור ליפטאקו במשולש הגבולות של ניז׳ר-מאלי-בורקינה פאסו, ופעל לצבור אהדה בקרב האוכלוסייה המקומית מהקבוצות האתניות טוארג, פולאני, סונגהאי, ז'רמה, כשהוא מנווט את דרכו בתוך הסכסוך האתני הוותיק בין נוודי הטוארג לרועי הפולאני. בשנת 2016, סהראווי אף התחתן עם אישה פולאנית מהכפר בוראטאם בגבול מאלי-ניז'ר, כדי לכרות בריתות עם האוכלוסייה הפולאנית. אף על פי שבארגונו טוארגים רבים והוא עצמו בעל זיקה טוארגית, ביוני 2017, אל-סהראווי האשים מיליציות של שבטי אימגאד והאידקסאהק בסיוע לצרפת וניז'ר לאחר שהללו השתתפו בפעולות נגד ארגונו, והורה על מספר מעשי טבח נגדם. ב-2016, המדינה האסלאמית הודיעה שהיא קיבלה את שבועת האמונים של אל-סהראווי, ופרסמה סרטון שבו הוא נשבע אמונים לאל-בגדאדי לצד כ-25 לוחמים. עד תחיל 2017, ההערכה הייתה שארגונו של סהראווי מונה כ-300 לוחמים לכל היותר שמחולקים לחטיבה פולאנית וחטיבה טוארגית, והוא נחשב לשחקן משני בהתקוממות הג'יהאדיסטית בסאהל. הארגון קיבל דחיפה נוספת לאחר הצטרפות קבוצה של פורשי אנצאר א-דין שלא היו מרוצים מהמיזוג עם אל-קאעידה והפך לדומיננטי במערב ניז'ר ובדרום-מזרח מאלי.
המארב בטונגו-טונגו שהתרחש במערב ניז׳ר באמצע 2017 ובמהלכו נהרגו 4 חיילים אמריקנים, הפך באחת את דאעש בסהרה ואת עדנאן סהראווי עצמו לסנסציה אזורית ובינלאומית לאחר פרסום תיעוד חלקי מהמארב, והוביל לעליה במעמדו בסאהל ביחס לאל-קאעידה המבוסס והוותיק. מאידך, הוא הוביל גם לתשומת לב לא רצויה מצד הכוחות האמריקנים והצרפתים במבצע ברקן והוגדר כיעד מספר אחת שלהם; ב-22 בפברואר 2018, סהראווי הצליח להימלט בעור שיניו עם קבוצה של לוחמים מפשיטה של הצבא הצרפתי ומיליציות טוארג פרו-ממשלתיות על אחד מבסיסי הארגון ביער בדרום מאנקה. הארגון ספג הפסדים רבים במהלך 2018 כתוצאה מהפעילות המשולבת כנגדו, ומפקד מבצע ברקן סבר שסהראווי נמלט למאוריטניה. אף על פי כן, דאעש בסהרה נהנה מזרם מגויסים הולך וגדל שהפך אותו מהר מאוד לשווה כוח לאל-קאעידה. ב-4 באוקטובר 2019, ארצות הברית הציעה תגמול בסך 5 מיליון דולר לכל מי שיביא מידע על מקום הימצאו. בכך, הוא הפך לג'יהאדיסט המבוקש ביותר במערב אפריקה. בסוף 2019, המדינה האסלאמית הכירה סופית בסניף הסהרה ובמנהיגה סהראווי, ומיזגה את הסניף תחת מחוז מערב אפריקה של הארגון. הפעולות של הסניף נותרו אוטונומיות לחלוטין, וסהראווי נשאר האמיר של הקבוצה. סהראווי אף זכה למחווה נדירה מאבו בכר אל-בגדאדי, כאשר בסרטון האחרון שלו, אבו בכר ציין שהוא קיבל את שבועת האמונים של אל-סהראווי ושיבח את ארגונו על הפעולות שביצע נגד הצבא הצרפתי.
בין 2019 ל-2021, ארגונו של אל-סהראווי ביצע מספר התקפות קטלניות ביותר על בסיסי צבא ושיירות צבאיות בניז'ר, מאלי, בורקינה פאסו ואפילו בדרום אלג׳יריה, ובעקבות גלי עריקות של לוחמי אל-קאעידה ומאבק על אזורי שליטה, היריבות בין דאעש לאל-קאעידה ברחבי הסאהל הפכה לגלויה והידרדרה למלחמה כוללת. דיווחים מ-2020 שטענו שסהראווי נהרג או הוחלף התבררו כשגויים. בראיון נדיר שנערך עם אל-סהראווי בעיתון הרשמי של המדינה האסלאמית בשנת 2020, הוא סיפק פרטים על ההיסטוריה של ההתקוממות הג'יהאדיסטית בסהרה ובסאהל, וכן על היריבות עם אל-קאעידה ועל היחס אליהם כאל כופרים לאחר שהסכימו לשאת ולתת עם ממשלת מאלי. על פי הערכה שמרנית, ארגונו של אל-סהראווי מונה כיום בן 500 ל-1,000 לוחמים, אך ייתכן מאוד שהמספר המדויק גבוה בהרבה.
באוגוסט 2021 נהרג אל-סהראווי על ידי הכוחות המזוינים של צרפת בחיסול ממוקד באזור הגבול בין מאלי לניז'ר. כחודש וחצי לאחר מותו, פורסם בעיתון הרשמי של הארגון חלק שני מהראיון שנערך עימו בעבר, תוך הכרה רשמית במותו. בראיון, אל-סהראווי המשיך את הקו התקיף נגד אל-קאעידה, והוסיף פרטים נוספים על המאבק בין הארגונים. זהות מחליפו איננה ידועה.
זיזף לבן-כתף
זיזף לבן-כתף (שם מדעי: "Ametrida centurio") הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הזיזפיים, שחי באמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1841 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי.
האטימולוגיה של השם המדעי היא כדלהלן: שם הסוג (אמטרידה) משמעותו "קוצר" או "משחתת"; שם המין (סנטוריו) משמעותו בלטינית "בן מאה", ומתייחס למראה המבוגר שלו. מבחינה פילוגנטית, הזיזף לבן הכתף קרוב בעיקר לסוגים זיזף המצחייה וזיזף קמוט-פנים בעלי הפנים החריגות וכן לזיזף העצים.
תיאור ואנטומיה.
הזיזף לבן הכתף מתאפיין בגולגולת עגולה ומוזרה במיוחד: היא בעלת לסתות גדולות ורחבות, דחוסה וחסרת חוטם. כתוצאה מכך, פניו נראות כחתוכות באמצען ודומות לפני השימפנזה. המוח קטן בצורה יוצאת דופן. הלוע קצר ועירום והפה רחב. האוזניים שלו גדולות ועגולות, עם צפירים קטנים בצורת קוץ. העיניים גדולות וצהובות, והארובות שלהן גדולות ונפוחות במיוחד (בפרט אצל הזכר).
בשל העדר חרטום, העיטור האפי של הזיזף ממוקם בין העיניים ונראה כשקוע בתוך הפנים. העיטור מורכב מגידול בשרני בצורת חץ מעוצב שמוקף בשני קמטים עם יבלות, ובבסיסו דיסקית רחבה המקיפה את הנחיריים. שפתיו של הזיזף מכוסות רפידות קטנות, וסביב הלוע וצידי העיניים יש יבלות בולטות עם שיער. השיניים של הזיזף מפותחות וגדולות במיוחד.
הזיזף לבן הכתף הוא עטלף קטן למדי: אורך הראש והגוף 40–55 מ"מ, אורך הזרוע 26–34 מ"מ ואורך האוזן 16–17 מ"מ. משקלו עד 12 גרם. המין חסר זנב, ובעל כנף-זנב רחב ושעיר. הנקבות גדולות יותר מן הזכרים.
הפרווה של הזיזף קצרה וסבוכה. צבעה הכללי נע בין בז' לחום בהיר, חום ערמוני, אפרורי או צהבהב, והיא נוטה להיות חיוורת יותר באזור הפנים והגחון. הזכר כהים ואפרוריים יותר מן הנקבה. סימן ההיכר של המין שהעניק לו את שמו, הוא צמד הכתמים הגדולים על הכתפיים שצבעם לבן בוהק; מלבדם, יש לעיתים עוד שני זוגות כתמים לבנים קטנים יותר: זוג אחד בצדדי הצוואר וזוג אחד בצדדי החזה. העיטור האפי ופנים האוזניים בצבע כתמתם, צהוב או ורוד. הלוע ורוד עם יבלות אדומות. הכנפיים שחורות והזרועות והרגליים בצבע בורדו.
תפוצה וביולוגיה.
הזיזף לבן הכתף מצוי באמריקה הדרומית; טווח התפוצה שלו משתרע על אזור גויאנה (סורינאם, גיאנה וגיאנה הצרפתית), צפון ומרכז ברזיל, וונצואלה, כמחצית מקולומביה ודרום פנמה – אך הוא נפוץ בדלילות ונחשב לנדיר יחסית. הוא מצוי גם באיים טרינידד וטובגו והאי בונייר מהאנטילים ההולנדים. בית הגידול של הזיזף מורכב מיער גשם טרופי לח בסמיכות למקורות מים כמו נהרות, נחלים וביצות, והוא מופיע גם בקרחות יער ביער משני וברכסים הרריים גבוהים עד רום 2,400 מטר מעל פני הים.
בשל נדירותו, הזיזף לבן הכתף נלכד לעיתים רחוקות ברשתות ערפל שנפרסות על ידי חוקרי טבע ומעט מאוד ידוע על המין. הוא פעיל לילה וניזון בעיקר מפירות וצוף ואולי גם מחרקים. הוא תר אחר מזונו בחופה הגבוהה ובקרקעית. הזיזפית ממליטה צאצא יחיד לאחר היריון של מספר חודשים.
מצב שימור.
הזיזף לבן הכתף מסווג במצב השימור ללא חשש (LC) בשל טווח תפוצה רחב, אוכלוסייה יציבה ככל הנראה והעדר איומים משמעותיים. עם זאת, אובדן בית גידול בשל כריתת יערות מהווה איום לזיזף כיתר שוכני יער האמזונס.
זיזף מקונל
זיזף מקונל (שם מדעי: "Mesophylla macconnelli") הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הזיזפיים, שמצוי באמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא התגלה בתחילת המאה ה-20, ומעמדו הטקסונומי נחשב לחידה במשך שנים רבות. המין חי ביערות גשם וניזון מפירות. הוא חי בתוך עלים מקופלים בצורת אוהל שאותם הוא בונה מחיתוך חלקי של עלים גדולים. מצבו של המין נחשב ליציב והוא מצוי באזורים מוגנים רבים.
טקסונומיה.
זיזף מקונל שייך למשפחת הזיזפיים בתת-סדרת דמויי נשפון. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1901 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס מדגימה שנאספה בהרי קאנוקו בגיאנה הבריטית, וקרוי על שמו של הנוסע והאספן הבריטי פרידריק מקונל שסיפק תמיכה למשלחת שגילתה את המין. יש לו ככל הנראה שני תת-מינים: "M.m.macconnelli" חי ביבשת ו-"M.m.mmflavescens" חי באי טרינידד. זיזף מקונל נחשב כצורת ביניים בין הזיזף הלבן הייחודי לבין הסוגים ערפדון צהוב-אוזן וערפדון קטן, ומעמדו הטקסונומי נחשב לחידה במשך שנים רבות.