באסלאם, המונח "mukhannathun" (נשים) משמש לתיאור אנשים בעלי וריאציות מגדריות, בדרך כלל טרנסג'נדרים שעוברים ממין זכר לנקבה. לא מונח זה ולא מקבילו "סריס" מופיעים בקוראן, אם כי המונח כן מופיע באוסף המסורות המוסלמיות, חדית', על רקע אמירותיו של מוחמד, המחזיקות במעמד משני לטקסט המרכזי.
בעוד שאיראן מפלילה פעילות הומוסקסואלית בהסכמה, הוגי דעות שיעים איראנים בהם האייתוללה רוחאללה ח'ומייני אפשרו לטרנסג'נדרים לשנות מחדש את מינם כדי שיוכלו להיכנס למערכות יחסים הטרוסקסואליות. עמדה זו אושרה על ידי המנהיג העליון ח'אמנאי, ונתמכת גם על ידי אנשי דת איראנים רבים אחרים בעוד המדינה תשלם חלק מהעלות עבור העברת הניתוח.
מאז אמצע שנות ה-80, הממשלה האיראנית אישרה את הנוהג של ניתוח להתאמה מגדרית (תחת אישור רפואי) ואת השינוי של המסמכים המשפטיים הרלוונטיים כדי לשקף את מינו החוקי החדש שהוגדר עבור האדם. בשנת 1983, העביר ח'ומייני פתווה המתירה פעולות לשינוי מגדר כתרופה ל-"טרנסג'נדרים מאובחנים", המאפשרת להפוך את הבסיס של נוהג זו לחוקי. צו דתי זה הוצא לראשונה עבור מרים חאטון מולקרה, שהפכה מאז למנהיגת ארגון הטרנסג'נדרים האיראני, החברה האיראנית לתמיכה אנשים עם הפרעת זהות מגדרית (ISIGID). איש הדת האסלאמי בדרג הבינוני באיראן, הוג'אטולסלאם קרימיניה, הוא תומך ידוע נוסף לזכויות טרנסג'נדרים בעודו קרא בפומבי "לכבד יותר את זכויותיהם של טרנסג'נדרים איראנים". עם זאת, טרנסג'נדריות עודה מוגדרת כנושא טאבו בחברה האיראנית, ואין חוקים להגנה על טרנסג'נדרים על רקע זהות מגדרית.
לאורך השנים הופעל לחץ חברתי על הומוסקסואלים ולסביות באיראן לעבור ניתוח להתאמה מגדרית כדי להימנע מרדיפה משפטית וחברתית בשל נטייתם המינית. סרטו התיעודי של יוצר הסרטים האיראני-אמריקאי תנאז אשגיאן משנת 2008, תהיה כמו אחרים הדגיש זאת. הסרט התיעודי בחן סוגיות של מגדר ונטייה מינית תוך מעקב אחר סיפוריהם האישיים של חלק מהמטופלים במרפאה לשינוי מגדרי בטהראן. הסרט זכה לביקורות משבחות והוצג בפסטיבל הסרטים סאנדנס ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ברלין בעודו זכה בשלושה פרסים שונים.
חופש הביטוי וצנזורה.
בשנת 2002, ספר שכותרתו מחזה עדים מאת סיירוס שאמיסה נאסר מהמדפים (אף יל פי שאושר תחילה) כיוון שאמר כי "סופרים פרסיים בולטים מסוימים הם הומוסקסואלים או ביסקסואלים".
בשנת 2004, מוזיאון טהראן לאמנות עכשווית השאיל אוסף של יצירות אמנות שהשתייכו בעבר למוחמד רזא שאה פהלווי, שהיו כלואים מאז מהפכת 1979 במוזיאון טייט בריטניה. היצירות כללו יצירות אמנות הומוארוטיות מפורשות מאת הצייר פרנסיס בייקון (1909-1992) בעוד הממשלה באיראן הצהירה כי עם שובן, יוצגו גם באיראן.
בשנת 2005, העיתון האיראני "Shargh" מטעם הפלג הפוליטי של הרפורמים האיראנים נסגר על ידי הממשלה לאחר שראיין סופר איראני המתגורר בקנדה. אף על פי שהראיון לא הזכיר את נטייתו המינית של הסופר (שגיא ר'מן), הוא אכן ציטט אותה כמי שקבע כי "הגבולות המיניים חייבים להיות גמישים... הבלתי מוסרי נכפה על ידי התרבות על הגוף". העיתון השמרני "Kayhan" תקף את העיתון באומרו כי "שארג ראיין את ההומוסקסואל הזה בעודו מודע לזהותו המינית החולה, לדעותיה המנוגדות ולאישיות הפורנו שלו". כדי להימנע מסגירה לצמיתות, העיתון פרסם התנצלות פומבית שבה נאמר הוא לא היה מודע ל-"תכונות האישיות" של הסופר והבטיח "להימנע מאנשים ומתנועות כאלו".
דעת ממשלת איראן.
התקשורת הממלכתית של איראן הפגינה אפליה גלויה כלפי הומוסקסואלים בהזדמנויות רבות לאורך השנים. "Mashregh News", אתר חדשות "קרוב לארגוני הביטחון והמודיעין" תיאר הומוסקסואלים בכתבה כ-"אנשים שהפכו מוטרדים נפשית בנטיות אנושיות טבעיות, איבדו את שיווי המשקל שלהם וזקוקים לטיפולים פסיכולוגיים".
בשנת 2007, נשיא איראן לשעבר, מחמוד אחמדינז'אד, נאום באוניברסיטת קולומביה והצהיר כי "באיראן אין לנו הומוסקסואלים", אם כי דובר הקשור לאחמדינז'אד הצהיר מאוחר יותר כי "הערותיו לא הובנו כהלכה". בפגישה בנובמבר אותה שנה עם מקבילו הבריטי, חבר הפרלמנט האיראני מוחסן יחיאווי הודה שהממשלה באיראן מאמינה בעונש מוות להומוסקסואליות.
בשנת 2013, מזכיר המועצה העליונה של איראן לזכויות אדם, מוחמד-ג'וואד לאריג'אני, כינה בראיון בטלוויזיה הממלכתית הומוסקסואליות כ-"מחלה" תוך שהוא הכחיש את הרדיפה של הומוסקסואלים באיראן וקבע כי "קידום הומוסקסואליות הוא בלתי חוקי ויש לנו חוקים חזקים נגד זה... אנו רואים בהומוסקסואליות מחלה שצריך לרפא. אנחנו גם לא רואים שזה מקובל להכות או להתעלל בהומוסקסואלים... הומוסקסואליות נחשבת לנורמה במערב והם כופים עלינו לקבל אותה. אנחנו מתנגדים לזה בתוקף".
השופט העליון של איראן, סאדק לאריג'אני, הכחיש את הוצאתם להורג של הומוסקסואלים באיראן בכנס בטהרן ב-2014 וקבע "זה שהם אומרים שאנחנו מוציאים להורג הומוסקסואלים זה לא יותר משקר... אנחנו לא מספקים לאנשים האלה הזדמנות, אבל מה שהם אומרים שאנחנו תולים אותם זה שקר שהם המציאו עבור הרפובליקה האסלאמית".
ביוני 2019, במסיבת עיתונאים שהתקיימה בטהראן בין שר החוץ מוחמד ג'וואד זריף לשר החוץ הייקו מאס, העיתונאי הגרמני הידוע כהומוסקסואל גלוי פול רונצהיימר מהצהובון בילד שאל את זריף "מדוע הומוסקסואלים מוצאים להורג באיראן בגלל נטיותיהם המיניות?", זריף ענה בתגובה כי "הוצאה להורג של הומוסקסואלים מתרחשת כי לחברה שלי יש עקרונות. ואנחנו חיים על פי העקרונות האלה. אלה עקרונות מוסריים הנוגעים להתנהגות של אנשים באופן כללי, וזה אומר שמכבדים את החוק ומצייתים לחוק".
תנועות להט"ב באיראן.
בשנת 1972, סביז שפאאי המלומד נשא הרצאה פומבית על הומוסקסואליות באוניברסיטת שיראז בעיר שיראז באיראן ובשנת 1976 הצהיר כי יחקור נטייה מינית ומגדר באוניברסיטת סירקיוז. בשנות ה-90, הצטרף לקבוצת זכויות האדם הראשונה לתושבי להט"ב איראנים, "HOMAN", והמשיך בעבודתו עד שמת ממחלת הסרטן בשנת 2000. בשנת 2007, הטלוויזיה הקנדית CBC הפיקה סרט תיעודי שראיין אנשי להט"ב איראנים שסיפרו על מאבקיהם.
בשנת 2001, ארגון זכויות להט"ב איראני מקוון, "Rainbow" הוקם על ידי ארשאם פארסי, פעיל הומוסקסואל איראני ידוע, ואחריו ארגון חשאי בשם "הארגון הפרסי להומואים ולסביות". החל משנת 2008, שונה שמו של ארגון זה "מסילת הרכבת האיראנית לפליטים קווירים" (IRQR). בעוד שמייסד קבוצה זו ברח מאיראן והמשיך בעבודתו בקנדה, קיימת תנועה מחתרתית לזכויות להט"ב באיראן עצמה.
עלי מאפי, קומיקאי הומוסקסואל גלוי יליד איראן החל את הקריירה שלו בשנת 2016. בכל התוכניות שלו, מאפי ידוע כמי שמזכיר את מעמדו כאזרח איראני ואת המחויבות שלו להיות גאה במי שהוא ללא קשר. מתגורר כיום בסן פרנסיסקו, קליפורניה.
במהלך ההפגנות נגד תוצאות הבחירות באיראן ביולי 2009, דווח כי איראנים הומוסקסואלים מוצהרים הצטרפו להמוני המפגינים בממלכה המאוחדת והתקבלו בברכה עם עמדות חיוביות.
בשנת 2010, קבוצה של פעילי להט"ב בתוך איראן הכריזה על היווסדותו של יום הגאווה האיראני. היום מצוין ביום שישי הרביעי של חודש יולי מדי שנה בסתר.
החל משנת 2012, הארגון "OutRight Action International" מציע משאבים מקוונים לאנשי להט"ב איראנים בפרסית.
קרן "JoopeA" ארגנה את מחאתם של פעילי להט"ב איראנים במהלך מצעד הגאווה באמסטרדם כסירת המייצגת את המדינה בשנים 2017–2018. סירת המפגינים זכתה בפרס "Best of Pride" של מהדורת ציון המצעד בשנת 2018.
קייטלין בלקווד
קייטלין בלקווד (באנגלית: Caitlin Blackwood; נולדה ב-23 ביוני 2000) היא שחקנית ילידת צפון אירלנד, הידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד איימי פונד בילדותה בסדרה "דוקטור הו" של BBC One.
ביוגרפיה.
בלקווד נולדה בעיר אנטרים שבצפון אירלנד בשנת 2000. כשהייתה בת שש עברה עם משפחתה לאינוורנס שבסקוטלנד, וממשיכה לחיות שם.
בשנת 2015 שיחקה בלקווד בתפקיד אלכסיס בפרק "Preparing the Weapon" בסדרת הטלוויזיה "Cops and Monsters". ב-2018 הופיעה בסרט קצר בשם "Sundown" בבימויו של ריאן הנדריק.
בשנים 2010 ו-2011 גילמה בלקווד את אמיליה פונד בפרקים אחדים בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". הפרקים הם "השעה האחת עשרה", "המפץ הגדול", "בוא נהרוג את היטלר", ו"תסביך אלוהים". היא השתתפה גם בתפקיד קמע בפרק "המלאכים כובשים את מנהטן". בלקווד היא בת דודה של השחקנית קארן גילאן, שגילמה את איימי פונד הבוגרת, עם זאת השתיים נפגשו לראשונה רק אחרי שבלקווד לוהקה לתפקיד. היא קיבלה את התפקיד בגלל הדמיון שלה לבת דודתה. ב-2020 שיחקה בתפקיד איימי פונד בסרט קצר מסדרת "דוקטור הו" בשם "The Raggedy Doctor by Amelia Pond".
ב-2020 הופיעה בלקווד בקומדיה הרומנטית "Lost at Christmas", שבה השתתפו גם סילבסטר מקוי ופרייזר היינס, שחקנים לשעבר בסדרה "דוקטור הו".
קייטלין בלאקווד
פרארי דייטונה SP3
פרארי דייטונה SP3 (באיטלקית: Ferrari Daytona SP3) היא מכונית-על במרכב רודסטר, בעלת שתי מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי פרארי בייצור מוגבל (599 יחידות) משנת 2022 עד שנת 2024. היא נחשפה ב-20 בנובמבר 2021. היא השלישית בסדרת SP של פרארי אחרי פרארי מונזה SP1/2. כיומיים לאחר חשיפת הדייטונה כל 599 היחידות נמכרו, מחירה עומד על 2 מיליון אירו.
עיצוב.