עם מותו של קאנוט ב-1035 התחלקה ממלכתו בין שלושה, הרולד "קל הרגליים", בנו הבלתי-חוקי של קאנוט שנטל את אנגליה; הארדיקאנוט, בנם של קאנוט ואמה מנורמנדיה שנטל את כתר דנמרק והמורד מגנוס הראשון שנטל את כתר נורווגיה. באותה שנה דיכא גודווין את ניסיונו של אלפרד, בנה הצעיר של אמה מנורמנדיה, לתפוס את הכתר האנגלי. עם מותו של הרולד הראשון היה גודווין בין תומכיו של אחיו-למחצה, הארדיקאנוט. עם מותו של הארדיקאנוט ב-1042 תמך גודווין בזכותו של אדוארד המודה לכתר וב-1045 השיא לו את בתו, אדית.
גודווין ריכז את ההתנגדות לשליטה הנורמנית ההולכת וגוברת באנגליה. ב-1051 סירב גודווין להוראת מלכו להעניש את אזרחי דובר שקידמו באלימות את גיסו של המלך, רוזן בולון-סור-מר, בעת ביקורו באנגליה. המלך אדוארד ראה בסירוב קריאת תיגר על שלטונו והגלה בספטמבר אותה שנה את גודווין ובניו מהממלכה לאירלנד. שנה לאחר מכן חזרו גודווין ובניו לאנגליה בראש צבא וצי שגייסו כנגד "הנורמנים".
גודווין מת במפתיע ב-15 באפריל (יום ראשון של הפסחא) 1053 בעת סעודה בווינצ'סטר. התעמולה הנורמנית טוותה סביב המוות המפתיע סיפורים שנועדו להלעיג את מותו של גודווין, שכביכול נחנק ממזון בשעת הסעודה, בעת שהצהיר שהוא חף מפשע ואינו מעורב במותו של אלפרד.
ב-1066, לאחר מותו של גודווין, הובילו שניים מבניו, הרולד (לימים מלך אנגליה) וטוסטיג, רוזן נורת'מבריה את שני הצדדים הניצים ונלחמו זה בזה משני צידי המתרס בקרב גשר סטמפורד, בו נהרג טוסטיג. בקרב הייסטינגס, פחות מחודש לאחר מכן, נלחמו זה לצד זה ומצאו את מותם שלושה מבניו, הרולד, גירת' ולאופוויין.
הר פאקטו
הר פַּאֶקְטוּ (מקוריאנית: 백두산, לעיתים מתועתק כ"באקדו"; בסינית: 长白山, צַ'אנְגְּבַּאיְשַׁאן) הוא הר געש פעיל על גבול סין–קוריאה הצפונית. הוא מתנשא לגובה של 2,744 מטרים מעל פני הים והוא הגבוה בהרי הרכסים צ'אנגבאי ובבאקדודאגן. הוא גם הגבוה מכל הרי חצי האי הקוריאני וצפון מזרח סין.
בקלדרה שלו אגם לוע הנקרא "אגם גן עדן".
שמורת הטבע "צ'אנגבאי שאן" שבסין הוכרזה על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית ב-1979, ואילו שמורת הר פאקטו הצפון-קוריאנית הוכרה בתור שכזו על ידי הארגון ב-1989.
אחת מהתפרצויות ההר געש שאירעה לפני כאלף שנה, מכונה "התפרצות המילניום" מפני שהיא מבין האלימות ביותר בהיסטוריה המתועדת. עבר מאז זמן רב, אך כשמדענים צפון קוריאנים זיהו בשנים 2002–2005 רעידות אדמה קטנות מתחת להר, הם היו מודאגים עד כדי כך שהמדינה המסוגרת פנתה למדינות המערב בבקשה לעזרה.
התוצאה הייתה שיתוף פעולה נדיר בין קוריאה הצפונית למדינות שעוינות אותה בדרך כלל. פקידי ממשל בפיונגיאנג החלו לתכנן את שיתוף הפעולה ב–2011, ואחרי שנתיים הגיעו למדינה מומחים להרי געש מארצות הברית ומבריטניה. ביחד עם מדענים מקומיים, חקרו המומחים את ההר ואת דרכי יציאת המאגמה שלו והגיעו לתובנות חדשות על הענק הישן, שבעברו כיסה את כל חצי האי הקוריאני בכמויות אפר עצומות.
להר פאקטו מיוחסת קדושה מאז העת העתיקה. צפון קוריאה הוסיפה להר שכבת "קדושה" חילונית, ההר נערץ מפני שממנו יצאו כוחות הגרילה בשירותו של קים איל-סונג – האב המייסד של קוריאה הצפונית המודרנית – לקרבות נגד היפנים במלחמת העולם השנייה. זהו גם המקום שבו לכאורה נולד בנו, קים ג'ונג איל, אביו של מנהיג המדינה הנוכחי קים ג'ונג און.
הצפון קוריאנים עולים לרגל אל ההר באזור סאמג'יון, ויש לו חשיבות רבה בחיי היומיום במדינה. הוא מרבה להופיע בציורים ובאמצעי תעמולה של השלטון, ושיר שנכתב עליו בשם "הבה נלך להר פאקטו" נחשב פופולרי בקרב ילדים.
מוצב תל קבעה
מוצב תל קבעה היה מוצב של צה"ל ברצועת הביטחון. המוצב שכן ליד מוצבי צד"ל תל קבעה ו-627 שהגנו על הכפרים רב א-תלתין ומרכבה .
היסטוריה.
בתחילת שנות ה-90 מוצב תל קבעה היה משטח מלבני באורך פחות מ-100 מטר ורוחב 50 מטר, מוקף בגדר תלתלית עם שטח מוגבה ומסתור לטנק. במרחק של פחות מקילומטר מגדר המערכת, המשטח היה לא מאויש ושימש רק למארבי טנקים ולפעמים בליווי של כוחות חיל רגלים.
מטרת המוצב הייתה להרחיק איומים מהגדר המגינה על מנרה ומרגליות בעיקר ולמנוע הנחת מטענים על מעברים הכרחיים. מתל קבעה היה ציר שהוביל לבינת ג'בייל, ברעשית ואראג'מין אך מיעטו להשתמש בו בשל האיומים.
למוצב הצה"לי לא נכנסו כוחות צד"ל בהנחיה מפורשת, בעקבות החשש ממטעני הצד (בגלל נקודות נסתרות מתצפיות בדרך אליו). לעיתים עברו שבועות עד שכוחות צה"ל נכנסו למשטח. הכוחות חיכו לאישור של היחידה לסילוק פצצות של צה"ל.
מאמצע שנות ה-90 הפך מוצב תל-קבעה למוצב צה"לי לכל דבר. כוח מגדוד רכס רמים ישב בו באופן קבוע, והמוצב היה מטווח לעיתים קרובות.
ב-16 בנובמבר 1998 התפוצץ מטען צד במוצב תל-קבעה בלבנון ושלושה מחיילי צה"ל של פלחי"ק גולני נהרגו. בעקבות האירוע הוקמה ועדת חקירה בראשות ישראל זיו שלא הסיקה מסקנות אישיות אולם הוציאה תחת ידה דוח מקיף אודות אופן שהיית צה"ל ברצועת הביטחון.
ב-24 במאי 2000, בעקבות התמוטטות צד"ל ונסיגת צה"ל מרצועת הביטחון ננטש המוצב ופוצץ.
צ'ירו פרארה
צ'ירו פרארה (באיטלקית: Ciro Ferrara; נולד ב-11 בפברואר 1967 בנאפולי) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן כדורגל.
פרארה שיחק במשך כל הקריירה בשני מועדונים בלבד, נאפולי ויובנטוס, שאותה אף הוביל כמאמן, ונחשב לאחד הבלמים האיטלקים הטובים בדורו. הוא שיחק בנבחרת איטליה שסיימה במקום השלישי במונדיאל 1990.
קריירת משחק.
פרארה, יליד העיר נאפולי, החל את קריירת המשחק במחלקת הנוער של קבוצת נאפולי מעיר ילדותו. כשהיה בן 14 לקה במחלת אוסגוד-שלטר ונאלץ אף להשתמש בכסא גלגלים תקופה מסוימת. הוא עלה לקבוצה הבוגרת בעונת , וערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ב-5 במאי 1985, שני מחזורים לסיום העונה, במשחק מול יובנטוס שהסתיים בשוויון 0-0.
בעונת כבר היה פרארה לשחקן הרכב קבוע. באותה עונה זכו פרארה ונאפולי בדאבל באיטליה. בגמר הקופה איטליה גברה נאפולי על אטאלנטה 4-0 בסיכום שני המשחקים, ובשניהם פתח פרארה בהרכב. שנתיים אחר כך, בעונת , זכתה נאפולי בגביע אופ"א. היא פגשה בגמר הכפול את שטוטגרט וגברה עליה 2-1 במפגש הראשון שהתקיים בנאפולי. בגומלין הסתיים המשחק בשוויון 3-3 שזיכה את נאפולו בגביע, ובמשחק זה כבש פרארה את שערה השני של קבוצתו, מבישול של דייגו מראדונה. היה זה השער היחיד של פרארה במדי הקבוצה במסגרת אירופית. עונה אחר כך זכה פרארה בפעם השנייה באליפות איטליה עם נאפולי. עם תחילת עונת זכתה נאפולי גם בתואר הסופר קאפ האיטלקי, לאחר שהביסה את יובנטוס 5-1, עם פרארה בהרכב. בסיום אותה עונה עזב מראדונה את נאפולי, וסרט הקפטן עבר לפרארה.
לקראת עונת עזב פרארה לראשונה את נאפולי, ועבר ליובנטוס יחד עם מאמנו בעונה האחרונה בנאפולי, מרצ'לו ליפי. כבר באותה עונה זכתה הקבוצה בדאבל באיטליה והעפילה לגמר גביע אופ"א, ועונה אחר כך זכתה בליגת האלופות, כשפרארה פותח במשחק הגמר מול אייאקס אמסטרדם ואף כובש את הפנדל הראשון לזכות קבוצתו בדו-קרב הפנדלים. במהלך עונת המשיכה יובנטוס את הזכייה בליגת האלופות, כשזכתה בתואר הסופר קאפ האירופי לאחר שהביסה 6-1 את פריז סן-ז'רמן ובתואר הגביע הביניבשתי לאחר ניצחון 1-0 על ריבר פלייט. בשני המשחקים פתח פרארה בהרכב הקבוצה.
פרארה היה לעוגן בחוליית ההגנה של יובנטוס במשך כעשור, ונחשב לאחד משחקני ההגנה האיטלקים הטובים בדורו. בתקופתו נחשבה הגנת יובנטוס לאחת הטובות ביבשת, ובנוסף לזכייה בליגת האלופות ב-1996, גם העפילה לגמר ליגת האלופות 1997, 1998 ו-2003. פרארה פתח בהרכב בשניים ממשחקי הגמר.
ב-11 העונות של פרארה ביובנטוס זכתה הקבוצה פעם אחת בליגת האלופות, וכן בשש אליפויות (האחרונה שבהן נלקחה מהקבוצה בעקבות פרשת הטיית המשחקים בסרייה א' 2006), ארבעה תארים אירופים ובינלאומיים וחמישה תארים נוספים באיטליה, והייתה מהדומיננטיות בכדורגל האירופי.
בעונה האחרונה שלו בקבוצה, עונת , שותף פרארה בחמישה משחקים בלבד, ארבעה מתוכם בליגה. משחק הפרישה שלו בליגה היה ב-15 במאי 2005, מול פארמה. היה זה משחק הליגה ה-500 שלו בקריירה, ובסיום העונה פרש מכדורגל בגיל 38.
בזכות 500 הופעות הליגה שלו, פרארה ממוקם במקום ה-13 במספר ההופעות בסרייה א' בכל הזמנים. הוא אחד משלושת השחקנים היחידים בהיסטוריה שצברו 200 הופעות לפחות במדי שתי קבוצות שונות בסרייה א', יחד עם ג'אנקרלו דה סיסטי (פיורנטינה ורומא) ולוצ'יאנו קסטליני (טורינו ונאפולי).
נבחרת איטליה.
בשנת 2005, זמן קצר לאחר פרישתו מכדורגל, התמנה פרארה לעוזרו של מאמנו לשעבר בנאפולי וביובנטוס, מרצ'לו ליפי, בנבחרת איטליה. הוא היה חלק מהצוות המקצועי של הנבחרת שזכתה במונדיאל 2006. לאחר הטורניר, הצטרף פרארה לחברו לשעבר לקבוצה ג'אנלוקה פסוטו בקבוצת הנוער של יובנטוס, וקיבל תפקיד ניהולי באקדמיה לכדורגל של המועדון. ביוני 2008, עם שובו של ליפי לתפקיד המאמן בנבחרת איטליה, חזר פרארה לתפקיד עוזר מאמן הנבחרת.
ב-18 במאי 2009 מונה פרארה לתפקיד המאמן הזמני של יובנטוס, במקומו של קלאודיו ראניירי שפוטר, לקראת שני מחזורי הסיום של העונה. פרארה הוביל את יובנטוס לניצחונות 3-0 על סיינה ו-2-0 על לאציו בשני המחזורים הנותרים, שהבטיחו לקבוצה את המקום השני בטבלה, וב-5 ביוני הוא הוכרז כמאמן הקבוע של הקבוצה.