Sandvik Nanoflex היא סוג חדש של פלדה בעלת חוזק גבוה במיוחד, יכולת עיצוב צורתיות וגימור פני השטח גבוהים שפותחה על ידי חברת Sandvik Nanoflex Technology. הודות לביצועיה הטובים, סוג זה של פלדה מתאימה לשימושים הדורשים משקל קל וקשיחות המאפשרת כושר עיצוב טוב. עבור יישומים מסוימים, רכיבים העשויים מפלדה זו יכולים להיות אפילו עוד יותר דקים וקלים מאשר אלו העשויים מאלומיניום או טיטניום, הודות לחוזק והאלסטיות הטובות במיוחד. עמידות טובה לבלאי וקורוזיה תורמת להוזלת התחזוקה של המבנים העשויים מפלדה זו בכך שהיא מאריכה את זמן החיים של המבנים. ניתן להשיג תכונות אלו על ידי עיבוד הפלדה בטכניקות שונות (על ידי שימוש בטכנולוגיות של חברת Sandvik Nanoflex Technology).
סוג נוסף של פלדה - MMFX2. נעשו בה שינויים ברמת הננו על ידי חברת MMFX Steel Corp. בהשוואה לפלדה הרגילה, לפלדה זו יש תבנית שונה לחלוטין - מבנה פסיס למינטיבי (laminated lath structure) הדומה יותר ל"דיקט" (). הודות לתבנית ייחודית זו, לפלדת MMFX2 יש חוזק מפליא במיוחד (עד פי שלושה מהפלדה הרגילה), משיכות, קשיחות ועמידות לקורוזיה טובים. עקב עלויות גבוהות, חיזוקים מפלדת אל-חלד במבני בטון מוגבלים רק לאזורים בהם יש סיכון גבוה לשלמות המבנה. השימוש בפלדת MMFX2 יכולה להיות אלטרנטיבה טובה מכיוון שיש לה עמידות לקורוזיה בדומה לפלדת אל-חלד, עם עלויות זולות בהרבה (לפי חברת MMFX Steel Corp).
ציפויים.
ציפויים המשלבים בתוכם ננוחלקיקים וננו-שכבות מפותחים למטרות שונות. ציפוי הוא אחד מן היישומים העיקריים של ננוטכנולוגיה בבניה, כך למשל, משתמשים בדו תחמוצת טיטניום (TiO2 - Titanium Dioxide) לציפוי זכוכית למטרות חיטוי עצמי ומניעת עכירות לאורך הזמן. דו תחמוצת טיטניום תישבר ותפורר זיהום אורגני באמצעות תגובה קטליטית חזקה. יתרה מכך, דו תחמוצת טיטניום היא הידרופילית, תכונה מאפשרת למים להתפזר באופן שווה על פני הזכוכית ולשטוף את כל הלכלוך שנוצר.
פותחו ציפוים נוספים למטרות בנייה כגון ציפוי אנטי-גרפיטי (anti-graffiti), בקרה תרמית (טמפרטורה), מניעת השתקפות.
ננו-חיישנים.
בעתיד הלא רחוק, ניתן יהיה להתקין ננו-חיישנים שיהיו מסוגלים לנטר אחר חוזק המבנה ולהתריע במידה ותהיה פגיעה בשלמותו. זמן החיים של המבנים המנוטרים יוכלו לגדול פי חמישה מהמבנים של היום, הודות לתחזוקה מונעת קפדנית יותר וטיפול בתקלות מתקדם יותר שיתאפשר הודות לננו-חיישנים. כמו כן, מבנים כאלו יוכלו לסגל את עצמם לטובת השוהים בהם, באמצעות וויסות הטמפרטורה לפי עונות השנה, תוך חיסכון באנרגיה הדרושה לכך.
חיישני מערכות ננו ומיקרו אלקטרומכניות (NMEMS - Nano and Microelectrical Mechanical Systems) כבר פותחו בעבר ונמצאים בשימוש בענף הבניה לצורך ניטור או/ו בקרה של תנאי הסביבה וביצועי המבנים/חומרים. יתרון של החיישנים אלו הוא גודלם המיזערי. חיישנים אלו יכולים להיות מותקנים בתוך המבנה בזמן תהליך הקמת הבניין.
התקן חכם, זול, מבוסס על פיאזו קרמיקה (pizoceramic-based) ורב שימושי כזה כבר נמצא בשימוש למטרות ניטור אחר תכונות הבטון בשלב מוקדם כגון עמידה ללחות, טמפרטורה וחוזק בשלב הראשוני
שימוש נוסף בהתקנים חכמים אלו הוא בניטור תקינות המבנה לאחר הקמתו. מערכת סגורה יכולה לנטר אחר לחצים פנימיים, סדקים וכוחות פיזיקליים אחרים הפועלים על המבנה לכל אורך זמן החיים שלו. כך, חיישנים אלו מסוגלים לתת התראה מוקדמות על תקינות המבנה לפני שהכשל קורה ומחמיר במבנה.
אתגרים וכיוונים עתידיים.
בזמן שמוצרי בנייה מבוססי ננוטכנולוגיה מציעים יתרונות רבים לתהליכי תכנון ועיצוב הבניה, ייצור של מוצרים אלו מצריך השקעה רבה. בנוסף, ישנה אי ודאות אודות התכונות הטוקסיקולוגיות של הננוחלקיקים היכולות לסכן את בריאות הפועלים, שכן חשיפה לחלקיקים אלו יכולים להיגרם נזקים כבדים. בנוסף טכנולוגיה זו מהווה אתגר סביבתי. מכיוון שלענף הבניה יש השפעה רבה על צמיחה כלכלית והוא צורך כמות גדולה של משאבים והשקעה רבה, השפעתו על הסביבה היא משמעותית ביותר. לכן נוצר צורך דחוף והכרחי להסדיר ולמסד את הנושאים הנוגעים בענף הבניה והשפעתו על הסביבה. כך נוצר המצב שננוטכנולוגיה מתפקדת למעשה כחרב פיפיות עבור ענף הבניה. נדרשים עוד מחקרים ומאמצים בעריכת ניסויים רבים נוספים כדי להגיע לכך שפרויקטי בנייה יהיו חכמים, כך שהמבנים יהיו נתונים לתחזוקה חכמה, דבר שיחסוך הרבה אנרגיה, משאבים וימנע נזקים לאיכות הסביבה. יש הכרח בשימוש בננוטכנולוגיה ירוקה וידידותית לסביבה כדי למנוע נזקים בעתיד.
איחש פישר
אליעזר שטינברג
צ'ייחנוביץ
טשעכנאווצי
ציחנוביץ
צ'יחנוביץ
טשעכאנאווצי
ציחאנוביץ
צ'חאנוביץ
טשעכאנאוויץ
סלסטה (עיר)
סֵלֶסְטַה (בצרפתית Sélestat, באלזסית: Schlettstàdt, בגרמנית: Schlettstadt, שלטשטאדט) היא עיירה במזרח גראנד אסט שבצפון-מזרח צרפת, בעלת אוכלוסייה של 19,181 איש, נכון לשנת 2011. העיירה ממוקמת למרגלות הרי הווז' על גדת נהר האיל.
גאוגרפיה.
סלסטה ממוקמת על גדת נהר איל, במרכז אלזס, על הגבול בין מחוז ריין עליון למחוז ריין תחתון.
סלסטה נמצאת במישורי אלזס מערבית לנהר ריין, 4 ק"מ מזרחית לגבעות הראשונות של רכס הרי הווז'. סלסטה סמוכה לכביש A35 החוצה את אלזס מצפון לדרום ונמצאת בערך במחצית הדרך בין הערים הגדולות של אלזס (57 ק"מ צפונית ממילוז, 47 ק"מ דרומית משטרסבורג), וכן במחצית הדרך בין הערים קולמר (22 ק"מ דרומית ממנה) ואוברנה (27 ק"מ צפונית ממנה).
היסטוריה.
בחפירות ארכאולוגיות באזור סלסטה נמצאו שרידים להתיישבות מהמאה הראשונה לספירה. סלסטה הוזכרה לראשונה בשנת 727 לספירה אך ככל הנראה הייתה קיימת קודם לכן. מקורה כנראה בכפר דייגים שישב על צומת דרכים. על פי הערכות כבר בראשית המאה התשיעית לספירה היוותה סלסטה מרכז מסחרי ופונדק דרכים ליוצאים משטרסבורג דרומה.
לקראת סוף המאה ה-11 החליט השליט המקומי להפוך את סלסטה למרכז דתי בנדיקטיני ובנה את כנסיית סנט-פואה (Église Sainte-Foy de Sélestat) במרכזה של סלסטה. הכנסייה נחנכה בשנת 1087. בשנת 1220 החלו בבנייתה של כנסייה גוטית בעיר, כנסיית סנט-ג'ורג' (Église Saint-Georges de Sélestat), אשר נחנכה בשנת 1424.
סלסטה הייתה חלק מברית דקאפול שנוצרה בשנת 1354 על ידי קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הברית איגדה עשר ערים קיסריות חפשיות באלזס בתקופת שלטונה של האימפריה הרומית הקדושה, ערים אלו נשלטו על ידי הקיסר ולא על ידי אצילים מקומיים.
בסוף ימי הביניים מנתה אוכלוסיית סלסטה כ-5,000-6,000 נפשות והיא הייתה מהגדולות בערי אלזס אחרי שטרסבורג (18,000 נפשות) ויחד עם קולמר ואגנו שגדלן היה דומה לזה של סלסטה. בסוף ימי הביניים היו שני בתי ספר בעיירה, האחד בגרמנית והשני בלטינית וכן בית חולים. באותם ימים החקלאות, הכרמים והדייג היו ענפיה המרכזיים של העיר.
בשנת 1500 עשר הערים הצטרפו למעגל נחלות (Circulus imperii) ריין עילי (Oberrheinischer Reichskreis). סלסטה נפגעה מאוד במהלך מלחמת שלושים השנים, שבסיומה ניתנה הרשות ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת, לכבוש את העיר בהתאם לשלום וסטפליה ב-1648. סלסטה יחד עם שאר ערי ברית דקאפול שרדה ולחמה בכיבוש של צרפת עד הסכמי ניימכן ב-1679 שסיפחה את אלזס כולה לצרפת, מה ששם קץ לברית דקאפול.
לאחר המהפכה הצרפתית גברו המתחים בעיר בין הממשל הישן לאזרחים. בשנת 1790 הוחלף הממשל הישן ב"קומונה" (שלטון אזרחי נבחר).
בתחילת המאה ה-19 הגיעה אוכלוסיית העיר לכ- 10,000 נפשות ומאז כמעט ולא חל גידול בעיר עד אמצע המאה ה-20. ב-23 באוקטובר 1870 נכבשה סלסטה על יד הגרמנים במלחמת צרפת–פרוסיה. בהסכמם פרנקפורט שנחתם בין צרפת לקיסרות הגרמנית ב-10 במאי 1871 הועברה אלזס כולה לקיסרות הגרמנית. בשנת 1874 נחת הסכם בין הרשויות הגרמניות לבין העירייה של סלסטה לפיו נשברו חומות העיירה על מנת שתוכל להתרחב, ורחובות חדשים נבנו מחוץ לחומות.
בשנת 1919 נחתם חוזה ורסאי לפיו כל השטחים שנכבשו על ידי הקיסרות הגרמנית הוחזרו לצרפת (סעיף 51). בשנת 1940 נכבשה אלזס שוב על ידי גרמניה הנאצית וסופחה לרייך השלישי. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה סופחה אלזס שוב לצרפת. במחצית השנייה של המאה ה-20 גדלה סלסטה במהירות וכמות התושבים שבה הוכפלה אלא שמאז המאה ה-21 כמות התושבים בה עומדת ללא שינוי על כ-20,000 נפשות.
יהדות סלסטה.
יהדות סלסטה היא חלק מיהדות אלזס, קהילה אשכנזית עתיקה מאוד. משערים שראשוני המתיישבים היהודים הגיעו לאזור במאה ה-5 לספירה. ניתן למצוא עדויות ראשונות לקיומה של קהילה יהודית באלזס החל מ-המאה ה-10, נמצאו אזכורים לנוכחות יהודים ברישומים של כפרים ועיירות מתקופה זו וכן כתובות בעלי אופי יהודי החקוקות על בתים, אבני מצבות ועוד. מצבם של יהודי סלסטה בימי הביניים היה דומה למצבם של שאר יהודי אירופה. היהודים נודו ממרכזי ההשפעה והחברה וזכויותיהם החברתיות צומצמו. נמנעה מיהודים הזכות להצטרף לגילדות המקצועיות, וכתוצאה מכך לא יכלו לעסוק ברוב המקצועות החופשיים. נוסף על כך, נאסר על יהודים לרכוש נכסים וקרקעות. בנוסף, נאסר עליהם להעסיק שכירים נוצריים וגם העיסוק בחקלאות נאסר עליהם.
הנוכחות היהודית בסלסטה מתועדת החל מהמאה ה-12. בראשית המאה ה-14 חי בעיר רבי שמואל משליצטאט, גדול רבני אלזס באותה תקופה ומחבר 'מרדכי קטן'. באמצע המאה ה-14, בעקבות התפרצות מגפת המוות השחור באזור החלו לרדוף את היהודים.