כתוצאה מניהול שלא התאים למדיניות הכלכלית הליברלית שהנהיגה הממשלה אשר הפכה את השוק הישראלי לפתוח ותחרותי, כולל הכנסת עובדים בלתי-מאוגדים לעבודה במפעלים מתחרים והורדת מגבלות ייבוא, שהגנו על מפעלי כור, ירדו המכירות של מפעלי כור. הנהלת החברה החליטה להימנע עד כמה שניתן מפיטורי עובדים והעדיפה לשחוק את רווחיותה. בשנת 1988 נקלע התאגיד לפשיטת רגל. באותה עת הועסקו במפעלי כור כ-32,000 עובדים. בני גאון נקרא להציל את התאגיד (לו קרא "מטוס המשייט בשמים ללא טייס") וביצע בו תוכנית הבראה שכללה תהליכים קשים של פיטורי עובדים (כ-30% מכלל העובדים), שינויים מבניים ומכירת חלק מהמפעלים והחברות שהצילו אותו מהתמוטטות. גאון מצא קונצרן עם חובות בסך 1.4 מיליארד דולר, בעיקר לבנק לאומי ובנק הפועלים, הון עצמי שלילי והפסדים של מעל ל-400 מיליון דולר. גאון הפך את הקונצרן שנית לתאגיד המצליח ביותר בכלכלה הישראלית, עם ערך שוק של 2 מיליארד דולר ומכירות שנתיות בערך של כ-4 מיליארד דולר. ב-1991 הפכה כור לחברה ציבורית והונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בהנהגת גאון החלה כור בסדרה של יוזמות משותפות עם ירדן ושותפות נוספות במדינות ערב כעומאן וקטר והפכה לספקית הבלעדית של בטון ופלדה לרשות הפלסטינית.
בשליטת קלארידג'.
במרץ 1995 נרכשה השליטה בכור על ידי קבוצת שמרוק בהנהלת סטנלי גולד. בשנת 1997 מכרה קבוצת שמרוק את מניותיה לקרן ההשקעות "קלארידג'" הקנדית בראשות צ'ארלס ברונפמן, ברווח של 100 מיליון דולר. כעבור פחות משנה הוחלף המנכ"ל בני גאון ביונתן קולבר, אשר גם החזיק ב-15% ממניות קלארידג' בישראל ושימש כנציגו של ברונפמן בארץ. קולבר יישם בכור תוכנית אסטרטגית שעיקרה הייתה הפיכת החברה לחברת החזקות ממונפת וממוקדת, שתתרכז בתחומי התקשורת, האלקטרוניקה והאגרוכימיה, ומכירת הפעילויות בכל שאר התחומים. זאת לפי מודל ברקשייר האת'וויי שבה מטה מצומצם, והחברות המחזקות פעולות באופן עצמי ללא ניהול מרכזי. במסגרת התוכנית מוזגו, "מכתשים מפעלים כימיים" ו"אגן יצרני כימיקלים" לחברה אחת מכתשים אגן תעשיות. מוזגה "תדיראן תקשורת" עם ECI Telecom ורוב הפעילויות האחרות של קבוצת תדיראן נמכרו. בנוסף בין השנים 1997–2001 נמכרו בין השאר: "מרכבים", "כור מתכת", "פניציה", "שמן", "תוצרת מזון ישראלית", "כור תקשורת ישראטל", "כור סחר", "סולתם מערכות", "כור נכסים" והחזקות בחברת הכבלים "גוונים". עם זאת בתקופה זו השקיעה כור בחברות הזנק והון סיכון.
בשליטת איי די בי של נוחי דנקנר.
בשנת 2006 נרכשה השליטה בכור על ידי קבוצת אי.די.בי. בראשות נוחי דנקנר.
עד 2007, היו לכור החזקות משמעותיות בתחום התעשייה הטכנולוגית-מתקדמת - חברת סאיטקס וחברת ציוד התקשורת ECI Telecom, וטלרד אבל היא מכרה אותן, בנוסף להחזקות קטנות ועקיפות בהייטק בקרנות הון סיכון. במקביל, רכשה כור החזקות בחברות פיננסיות בחו"ל - ובעיקר הרכישה של אחוזים אחדים (משתנים) בענקית הבנקאות השווייצרית קרדיט סוויס. בשבוע המסחר שהסתיים ב-11 באוגוסט 2011 ירדו שערי מניותיה של החברה ב-40%, כתוצאה מהשקעתה בקרדיט סוויס.
כור החזיקה בשליטתה את קונצרן התעשייה הכימית מכתשים אגן, הכולל את מפעל אגן באשדוד ומפעל מכתשים שברמת-חובב. המפעל עוסק בייצור גנרי של חומרי הדברה לחקלאות ונסחרה בבורסה בתל אביב. כור מכרה את השליטה בחברה בשנת 2011 לחברת כמצ'יינה הסינית. על פי ההסכם בין החברות, כל מניות כור היו צפויות לעבור לכמצ'יינה בתוך מספר שנים.
תובענה ייצוגית נגד כור.
במהלך מכירת "מכתשים אגן תעשיות", שבעלת השליטה בה היא "כור", לחברת "כמצ'יינה", ביקשה "כור" לקבל פרמיית שליטה. דב כהנא, בעל מניות בחברת "מכתשים אגן", סבר שפרמיית השליטה לכור מקפחת את בעלי המניות האחרים, והגיש תובענה ייצוגית באמצעות עו"ד יצחק אבירם. ביוני 2011 התפשרו הצדדים, והוסכם ש"כור" תשלם לבעלי המניות האחרים סכום של 45 מיליון דולר. זהו סכום הפשרה הגבוה ביותר שהושג בתובענה ייצוגית בישראל.
כיום.
בשנת 2014, מיזגה דיסקונט השקעות את כור לחברה-בת שהקימה במיוחד לשם כך, ובכך רכשה למעשה את מניות הציבור בחברה. בעקבות המהלך, הפכה כור לחברה פרטית בבעלות מלאה של דיסקונט השקעות. נכון לסוף 2015 ההחזקה העיקרית של החברה הייתה אחזקתה (40%) בחברת אדמה פתרונות לחקלאות, ביולי 2016, התאגיד כמצ'יינה, שבבעלות הממשלה הסינית, רכש מדיסקונט השקעות את מניותיה בחברה תמורת 230 מיליון דולר, והשלים את רכישת השליטה בחברה אחרי שרכש 60% ממניותיה ב-2011.
בית&quot;ר נס-טוברוק
שווארץ
נייג'ל דה יונג
נייג'ל דה יונג (בהולנדית: Nigel de Jong; נולד ב-30 בנובמבר 1984 באמסטרדם, צפון הולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר ההגנתי, לזכותו של דה יונג 81 הופעות בנבחרת הולנד.
קרירה.
קריירת מועדונים.
ב-19 באוקטובר 2002 דה יונג ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אייאקס אמסטרדם. הוא החל להרשים במהירות, והפך לאהוב בקרב אוהדי הקבוצה. בתור שחקן ימני רב-צדדי, הוא שיחק לעיתים בחוליית הקישור ולעיתים בהגנה. עם זאת, מאוחר יותר בקריירה שלו באייאקס הוא מיעט לפתוח בהרכב ולא קיבל דקות משחק רבות.
בינואר 2006, הוא חתם בקבוצה הגרמנית המבורג המשחקת בבונדסליגה. זמן קצר לאחר הגעתו הוא הבקיע את שער הניצחון של קבוצתו במשחק מול באיירן מינכן באליאנץ ארנה, שהיה ההפסד הראשון של מינכן באצטדיונה החדש. שער זה היה אחד משני שערים שכבש ב-66 הופעות במשך שלוש שנים בהמבורג.
ב-21 בינואר 2009 דה יונג עבר למנצ'סטר סיטי תמורת שכר שלא פורסם. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה במשחק מול ניוקאסל יונייטד ב-28 בינואר 2009. ב-31 באוגוסט 2012 חתם דה יונג במילאן לשלוש שנים. ב-31 בינואר 2016 חתם דה יונג בלוס אנג'לס גלאקסי לעונה אחת. ב-31 באוגוסט 2016 חתם דה יונג בגלאטסראיי לשנתיים. ב-5 בינואר 2018 חתם במיינץ 05 מהבונדסליגה. ב-10 ביולי 2018 חתם באל-אהלי הקטרית.
נבחרת.
ב-31 במרץ 2004 דה יונג ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית של הולנד במהלך משחק ידידות נגד . הוא לא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר יורו 2004, והחמיץ את מונדיאל 2006 בשל פציעה בברך.
הוא נכלל בסגל הנבחרת של המאמן מרקו ואן באסטן לטורניר יורו 2008. הוא שיחק בכל 90 הדקות בניצחון של הולנד 0–3 על , במהלכו הוא קיבל כרטיס צהוב. הוא שיחק בכל 90 הדקות גם בניצחון 1–4 על צרפת. במהלך טורניר זה הוא פיתח שותפות יחד עם אורלנדו אנגלאר בעמדות הקישור ההגנתי במערך 4-2-3-1 החדש של ואן באסטן. הגנת הנבחרת ספגה שער אחד בלבד בשלב הבתים.
במהלך גמר מונדיאל 2010 הוא בעט בחזהו של צ'אבי אלונסו הספרדי. למרות זאת, השופט האנגלי הווארד וב הוציא כרטיס צהוב בלבד.
קשר הגנתי
וושי
ווּשִׂי (בסינית מפושטת: 无锡; בסינית מסורתית: 無錫; בפין-יין: Wúxī) היא נציבות עירונית בדרום מחוז גְ'יָאנְגְסוּ שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. הנציבות גובלת בסוג'ואו ממזרח, ב ממערב, בטאיג'ואו מצפון ובמחוז ג'ג'יאנג מדרום. וושי מרוחקת כ-153 ק"מ דרום-מזרחית לבירת המחוז נאנג'ינג וכ-117 ק"מ צפון-מערבית לעיר שאנגחאי. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה 7,462,135 תושבים בשטח כולל של 4,618 קמ"ר, מתוכם 4,396,835 בשטח האורבני.
מוערך כי ווּשִׂי הוקמה לפני כ-3000 שנה. בעיר נמצא נמל התעופה וושי ממנו יצאות טיסות לערים סיניות רבות. בנוסף על כך, העיר ידועה כמרכז תעשייתי בקנה מידה לאומי. לפי רשומות ההיסטוריון, אנשי שושלת ג'וֹאוּ ייסדו את ההתיישבות הסינית הראשונה בסביבה במאה ה-11 לפנה"ס.
מיני אירופה
מיני אירופה הוא פארק מיניאטורות בבריסל שבבלגיה, לרגלי אתר האטומיום. בפארק מוצגים דגמים בקנה מידה של 1:25 של אתרים מפורסמים ברחבי אירופה ובהם בניינים, גשרים, הר געש ועוד.
הפארק ידוע בשל האיכות הגבוהה של דגמיו, שעלותם מגיעה אף למאות אלפי אירו. האתר נבנה באמצעות השקעה ראשונית של 10 מיליון אירו ונפתח לקהל הרחב בשנת 1989, בטקס חנוכה על ידי פיליפ, מלך הבלגים שהיה אז נסיך בלגיה. שטח התצוגה של הפארק הוא 24 דונם, והוא מכיל כ-350 דגמים. הפארק מושך אליו כ-300,000 מבקרים מדי שנה, ונחשב לאחת האטרקציות התיירותיות המרכזיות של בריסל.
האתרים המוצגים בפארק נבחרו בשל תכונותיהם האדריכליות או בשל סמליותם בהקשר האירופי. הדגמים מיוצרים ברובם באמצעות תבניות סיליקון ועשויים שרף אפוקסי או פוליאסטר. שלושה מהמוצגים עשויים אבן, ובהם מגדל פיזה העשוי משיש. רבים מהדגמים בפארק מומנו על ידי מדינות או מחוזות באירופה.
הפארק קיבל את תמיכת האיחוד האירופי. הוא כולל דגמים מכול מדינות איחוד אירופה, ואינו כולל דגמים של אתרים הנמצאים במדינות שאינן חברות באיחוד האירופי (למעט בריטניה, שפרשה מהאיחוד בשנת 2016). בסיום מסלול הביקור בפארק, מוצגת תערוכת "הרוח של אירופה", המעבירה סקירה קצרה אודות ההיסטוריה, התרבות, המוסדות והיבטים נוספים של האיחוד האירופי.
גלריה.
רשימה חלקית של המיצגים, המלווה בתמונות:
קונצרן כור
טאטא
כדורגל באיטליה
כדורגל הוא ענף הספורט הפופולרי ביותר באיטליה. נבחרת איטליה זכתה ארבע פעמים בגביע העולם, ושנייה (לצד ) רק ל במספר הזכיות. המועדונים האיטלקים הם המצליחים בתולדות הכדורגל האירופי, עם עשרות זכיות בטורנירים השונים של אופ"א.
התפתחות.