לוי-לירון נולדה בתל אביב למשפחת עולים מתימן שהגיעו לארץ ישראל בשנת 1924. לפני העלייה, במהלך המסע הרגלי לעיר הנמל עדן נפטרו סבה וסבתה, שתי אחיותיה וכן אח אחד שמת בלידה. מעדן שטו בספינה למצרים ומשם הגיעו לארץ ישראל. המשפחה השתקעה בתל אביב, ועברה מספר בתים. לוי-לירון נולדה בבית ברחוב נחמיה בשכונת כרם התימנים. היא קיבלה את שמה בהשראת המסע של משפחתה אל ארץ ישראל. גדלה בבית דתי ולמדה בבית ספר לבנות של תנועת המזרחי ברחוב הכרמל בנחלת בנימין.
קריירה מוזיקלית.
לוי-לירון החלה את דרכה המוזיקלית בגיל 24, כשלמדה לנגן בפסנתר יחד עם בתה הצעירה מאירה אצל עליזה שטיינברג (אשתו של המשורר יעקב שטיינברג ואחותו של חיים ארלוזורוב). המשפחה עברה לגבעתיים ושם החלה ללמד ריתמיקה בגני הילדים ובתי הספר בעיר. בנוסף העבירה שיעורי ריתמיקה בהתנדבות לילדי שכונת הארגזים בדרום תל אביב. מאוחר יותר בחייה, בהשראת חוויותיה אלה, תכתוב לימים את הספר "שכונת הארגזים".
בשנת 1957 סיימה את לימודיה ב בתל אביב, ואחר כך השתלמה בריתמיקה בשווייץ. החל מתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 השקיעה את עבודתה היצירתית כמלחינה ועורכת מוזיקלית בתחום שירי הילדים והשתתפה בפרויקטים ומופעים שונים. בשנת 1963 יצא האלבום הראשון שבהפקתו נטלה חלק, כעורכת המוזיקלית וקריינית קטעי קישור, "היום הראשון בגן", תקליט שירי הילדים של הזמרת חנה אהרוני. אחר כך ערכה והפיקה את תקליטי שירי הילדים "שירי מעגל ומשחק" ו"שירי ימי הולדת" של הזמרת מרים פרופס (עיבוד וניצוח יוסף הדר). וב-1966 ערכה את האלבום "יומו של ילד" של חדוה עמרני. כמו כן הלחינה מוזיקה להצגות ילדים רבות בהן: "דני דין הרואה ואינו נראה" (1971), "פרח לב זהב" (1972), "מקס ומוריץ" (1976).
בסוף שנות ה-60 הרחיבה את תחומי יצירתה והייתה מראשוני המלחינים בישראל, ששבו למקורותיהם המוזיקליים של יהדות ארצות האסלאם. היא הלחינה את שיריהם של משוררי ספרד הגדולים, דוגמת: יהודה הלוי, שלמה אבן גבירול, שמואל הנגיד, אברהם אבן עזרא ומשה אבן עזרא, ובשנת 1971 הוציאה את האלבום "אם אשכחך ירושלים", שבו בין היתר הלחינה ושרה את שיריו של שלום שבזי, ואותו הקדישה "לאוהבי ירושלים והנופלים על שחרורה". בראיון עיתונאי שנתנה הסבירה את מניעיה:.
בשנת 1982 הפיקה שני מופעים שיצאו גם בתקליטים, ערב שירי ספרד, וערב משירי חיים גורי, שלירון הלחינה כ-30 משיריו.
ב-22 ביוני 1986 נערך מופע מחווה לכבודה במועדון "צוותא" בהשתתפות: עופרה חזה, יזהר כהן, רוחמה רז, ליאור ייני[ שלוה ברטי, עוזי מילר, איתן מסורי, בני נדלר וגיתית שובל. במופע נשא דברי ברכה חבר הכנסת ומזכ"ל ההסתדרות ישראל קיסר.
בשנת 1992 השתתפה במופע לציון 500 שנים לגירוש ספרד.
קריירה כאמנית פלסטית.
במקביל לעשייתה המוזיקלית והחינוכית החלה לעסוק גם בתחומי האמנות הפלסטית. בשנת 1972 סיימה לימודי ציור ופיסול במכון אבני, לאחר מכן למדה חינוך ואמנות באוניברסיטת תל אביב. ב-1984 נסעה להשתלם בוושינגטון, ארצות הברית, אצל האמן פיליפ רטנר. עבודותיה הוויזואליות הוצגו לאורך השנים בתערוכות רבות בארץ והעולם, ביניהם בית האמנים תל אביב, במוזיאון בית האמנים תל אביב, המכון לאמנויות תל-חי, במוזיאון רמת גן ועוד.
חיים אישיים.
כשהייתה נערה התחתנה עם מרדכי לוי שהיה יהלומן, הייתה לאמא עוד לפני שמלאו לה שש עשרה, ועזבה את בית הוריה. נולדו לה שלושה ילדים, מאירה, ארנון ויובל, והיא נפרדה מבן זוגה מרדכי.
בשנת 1964 הייתה אחראית על אירועי התרבות במלון בקיבוץ שפיים. בקיבוץ הכירה את חיים לירון, חבר שפיים ואמן בעצמו, והם נישאו מאז כרבה בקיבוץ. בקיבוץ המשיכה בהוראת ריתמיקה ואף הוציאה מספר תקליטים עם ילדי הקיבוץ. כמו כן ניהלה אולפנה למוזיקה בחוף השרון ובמשך כעשור הייתה אחראית על התרבות בקיבוץ. משנת 2000 ואילך גם כתבה ופרסמה ארבעה ספרי פרוזה, ביוגרפים ובדיוניים. ארכיון יצירותיה נמצא בספרייה הלאומית בירושלים. נפטרה ב-30 באוקטובר 2010 ונטמנה בבית העלמין בקיבוץ שפיים.
דיסקוגרפיה.
דיסקוגרפיה כמבצעת, מלחינה, מפיקה ועורכת מוזיקלית:
ניסאן סאקורה
ניסאן סאקורה (באנגלית: Nissan Sakura; ביפנית: 日産・サクラ) היא מכונית קיי במרכב האצ'בק, בעלת ארבעה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי ניסאן משנת 2022. היא נחשפה במפעל מיצובישי ב-20 במאי 2022. היא מיוצרת בשיתוף פעולה של ניסאן ומיצובישי תחת NMKV, והיא מכונית אחות למיצובישי eK קרוס EV, שהוצגה יחד איתה במפעל מיצובישי ב-20 במאי 2022.
סקירה כללית.
היא נקראת על שם הפרח הלאומי של יפן ה"סאקורה". היא בעלת מרכב האצ'בק גבוה מהרגיל, וכוללת את העיצוב המעודכן של דגמי ניסאן ומיצובישי. היא כוללת מנוע חשמלי קדמי המספק 64 כ"ס ומומנט מרבי של 19.88 קג"מ. המהירות המרבית עומדת על 130 קמ"ש. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 20 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 180 ק"מ.
קיסוסית רפואית
קיסוסית רפואית (שם מדעי: Smilax officinalis) היא מין של צמח מטפס שתחום תפוצתו באמריקה המרכזית וצפון-מערב אמריקה הדרומית, והשייך לסוג קיסוסית ("Smilax") או סרספרילה במשפחת הקיסוסיתיים (Smilacaceae).
הטיפוס של מין זה נאסף על ידי אלכסנדר פון הומבולדט ואמה בונפלאן על הריו מגדלנה בקולומביה. המין הוגדר לראשונה על ידי הבוטנאי הגרמני .
תיאור.
קיסוסית רפואית היא צמח מטפס רב שנתי שאורך גבעוליו המשתרגים מגיע לאורך רבים (עד 50 מטרים) והם קוצניים, בעלי חתך ריבועי, נטולי פלומה עם זוג קנוקנות בפטוטרת.
העלים מסורגים, תמימים, חסרי פלומה על עוקץ הגבעולים הם תחילה דקים במידה בינונית ולאחר מכן דמויי עור. הטרף התמים סגלגל עד סגלגל-אזמלי, עם בסיס בצורת לב עד צורת חץ ובדרך כלל קצה מחודד. עוקצי העלים עם נדן העלים פחוסים ובטרף עוברים 5 עד 7 עורקים ראשיים שווים בערך דמויי כף יד. העורקים הצדדיים יוצרים רשת דקיקה באמצעות הסתעפויות מרובות שהחורים בה בצורת טרפז.
התפרחות הם מסוג סוכך עם כיסוי עלים קשקשים. הפרחים החד מיניים והלבנבנים הם בעלי עוקצים ארוכים עם עטיף פשוט. עלי העטיף ניצבים בשני מעגלים מעט שונים. הפרחים הזכריים מעט גדולים יותר, בפרחים הנקביים יש אבקנים עקרים.
הפרי הוא ענבה בגוון אדום עד כתום, בשרנית וחלקה.
שימושים.
שורשי קיסוסית רפואית שימשו באופן מסורתי ברפואה עממית אזורית.
קיסוסית רפואית הובאה גם לג'מייקה מאמריקה הדרומית ויחד עם שורשי החוטמית משמשים כחומר הבסיס ההומאופתי "סרספרילה של ג'מייקה" (Jamaica sarsaparilla).
פינחס ברבי יעקב הכהן
רבי פינחס ברבי יעקב הכהן (נולד ב-מאה ה-8, כפרא) היה פייטן ארץ-ישראלי. רב סעדיה גאון בספר האגרון מזכיר אותו כאחד המשוררים הקדמונים, לצד יוסי בן יוסי, יניי ורבי אלעזר בירבי קליר. נחשב כחותמה של התקופה הקלאסית בתולדות הפיוט.
מכמה מפיוטיו ניתן להוכיח את זיקתו לארץ ישראל, שכן מתועדים בהם מנהגים המזוהים עם נוסח ארץ ישראל הקדום. כפי שמשתמע מהאקרוסטיכון של אחד מפיוטיו, הוא בא מכפרא שליד טבריה. יש חוקרים שהציעו לזהות אותו עם רבי פינחס ראש הישיבה, מבעלי המסורה. רבי פינחס, משורר פורה, כתב את יצירותיו בסביבות המחצית השנייה של המאה ה-8. בפיוטי קידוש הירחים שלו הוא מזכיר את צום הרעש לזכר "רעש שביעית" (או "רעש שביעי") שהתרחש בשנת 748 או באחת השנים הסמוכות, ומכאן שפעל אחריו.
יצירותיו.
רוב יצירותיו נמצאו בגניזת קהיר. המהדורה הביקורתית לפיוטיו של שולמית אליצור, שיצאה ב-2004, כוללת יותר מ-140 פיוטים מסגנונות רבים ומגוונים.
הוא כתב פיוטים בסוגים רבים ומגוונים, הכוללים כמעט את כל הוסגים שרווחו בארץ ישראל בתקופה הקלאסית. בין השאר ניתן למצוא אצלו מגוון קרובות מכל הסוגים (קדושתאות, שבעתות וקרובות י"ח), יוצרות, פיוטים לברכת המזון, סדר עבודה, תקיעתות ופיוטי קידוש ירחים. הגיוון הסגנוני, כמו גם העמדת הקרובה במרכז, דומה רק לזו של רבי אלעזר בירבי קליר.
בולטים בפיוטיו הם פיוטי קידוש הירחים לכל חודשי השנה, אשר לדעת שולמית אליצור, מהווים נוסח מפוייט של ברכת 'אשר בעגולה גידל דורשים' שמופיעה במסכת סופרים, סדרת פיוטים על 24 משמרות הכהונה ושני פיוטי קדושתא מונומנטליים לשמיני עצרת. סגנונו של רבי פינחס ממקם אותו בחוגו של רבי אלעזר הקליר, אך לשונו בדרך כלל פשוטה יותר.
מיטיה מורץ
מיטיה מורץ (בסלובנית: Mitja Mörec; נולד ב-21 בפברואר 1983) הוא כדורגלן עבר סלובני ששיחק בעמדת הבלם וכיום מאמן את פלורידסדורף.
קריירת מועדונים.
מורץ התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של נ.ק. מורה במדיה שיחק שנתיים. בשנת הצטרף לשטורם גראץ מליגת העל האוסטרית. תחילה שיחק בקבוצת המילואים של המועדון וב-4 באפריל 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 3-1 לאוסטריה וינה.
בקיץ מורץ חתם במכבי הרצליה מליגת העל במדיה רשם 29 משחקי ליגה. בסיום העונה ירדה הרצליה ללאומית ומורץ שוחרר מהמועדון.
בקיץ הצטרף לצסק"א סופיה מליגת העל הבולגרית, ובינואר חצה את הכביש וחתם בסלביה סופיה.
בהמשך הקריירה שיחק בפאנטוליקוס, לינגבי, דן האג, מורה 05, קייסר, רוואן באקו, הואן אנך גיה לי ובאד ראדקרסבורג.
בקיץ מונה למאמן קבוצת הנערים פאבוריטן וכעבור שנה חזר מפרישה לשחק עונה אחת עבור המועדון. בין היתר שימש כעוזר מאמן בויינרברג ופלורידסדורף, אותה הוא מאמן כיום.
קריירה בינלאומית.
ב-6 ביוני 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובניה בהפסד 2-0 ל. לזכותו, עוד 13 הופעות בנבחרת, אותם רשם עד פברואר .
בז'ה (מחוז, תוניסיה)