במערב ובישראל מתקשים להבין את האיום החדש ועד כמה הוא מסוכן. יעלון מדגיש כי "לא הסכסוך הישראלי פלסטיני הוא הבעיה כי אם הנחשול האסלאמי קנאי ההולך ומתעצם מאז 1979."
הגורמים הקיצוניים מזהים את ישראל כנקודת תורפה בעולם המערבי, כמו שחיות ביער מזהות חיה חלשה, כך הם מזהים את ישראל. יעלון מאמין שהם טועים, אך מסביר כיצד הגיעו למסקנה הזו. האיסלאמים רואים שסלקו את הכוחות הרב לאומיים מביירות ב-1983 באמצעות פיגועים. דחקו אותנו מלבנון באמצעות לוחמת גרילה. הוציאו אותנו מרצועת עזה משום שלא עמדנו בהתשה מתמשכת של טרור ופיגועים. יחד עם זאת הם מסתכלים על הצלחתם מול הסובייטים באפגניסטן, ומול האמריקנים בעיראק. כך הגיעו לכדי מסקנה כי אם רק ימשיכו ללחוץ עלינו נשבר. ותמוטט המדינה היהודית שאין בה עוד רוח להילחם.
בסיכום הפרק הראשון רשם: "לכן אני מייחס חשיבות כה גדולה לשאלת הנרטיב - לאבחון הנכון של הבעיה, ולסיפורו של הסיפור הנכון...האשליה הזו (שניתן להשיג 'שלום עכשיו' באמצעות נסיגות נוספות) מונעת מאיתנו לראות בבירור את האתגר שאותו מציבים בפנינו אחמדיניג'אד, נסראללה, אוסאמה בן-לאדן, ד"ר איימן אל-זוואהירי וראשי החמאס...היא גורמת לכך שאיננו מגייסים את כל כוחותינו על מנת לנהל כהלכה את המערכה הנדרשת להגנה על קיומנו."
ישראל והמערב מול איראן.
כוונת האיראנים היא להגיע להגמוניה אזורית. הם מעריכים שאם תהיה ברשותם פצצה גרעינית הם יוכלו להשיג עליונות מול מצרים וסעודיה ויוכלו להפוך את אזור המפרץ לשטח חסות שלהם. הם מניחים שפצצה גרעינית תגן על מדיניות יצוא המהפכה המתגרה ומאתגרת אינטרסים מערביים ובעיקר אמריקניים ותמנע את תקיפתם.
איראן גרעינית היא איום קיומי כלפי ישראל, ואין להפחית בחשיבותו. העימות של המערב וישראל עם איראן הוא בלתי נמנע, אם אלו חפצות חיים. נכון לעכשיו נראה כי לא יוצר איחוד כוחות על ידי המעצמות (בעיקר בגלל רוסיה וסין), ולא ניתן יהיה לכן למנוע גרעין איראני באמצעות דיפלומטיה, לכן נראה שהאופציה הצבאית תהיה הכרחית.
את העימות הצפוי עם איראן צריך לראות במסגרת של פרדיגמה מחשבתית חדשה: בעיית היסוד של המזרח התיכון איננה הסכסוך הישראלי פלסטיני, אלא המלחמה בין תרבויות שמתרחשת בו: התרבות הג'יהאדית המקדשת מוות ותרבות המערב, המקדשת את החיים.
ישראל מושכת אש בתוך מלחמת התרבויות האלו. העוינות הבסיסית כלפי ישראל מקורה בכך שהיא נתפסת כעמדה קדמית של המערב במזרח האיסלמי, ולא בגלל העימות עם הפלסטינים. על פי תפיסתם של הכוחות האיסלאמיים הקיצוניים, מצבם במערכה לא רע. ישראל נסוגה מפניהם בלבנון וגם ברצועת עזה.
זהו ההקשר שלפיו צריך לראות את עימותים באזור. מתחייב ממנו שהנוסחה של "שטחים תמורת שלום" אינה רלוונטית. עלינו לגבור על איום האסלאם הג'יהאדי, לנצח במלחמת התרבויות.
על המערב להתעורר בטרם יקרו אירועים קשים. עליו לעבור ממגננה למתקפה. התקווה שהסדר מזויף עם אבו מאזן ישכך מתחים במזרח התיכון היא תקוות שווא. עלינו להביס את המשטרים והכוחות המובילים את המתקפה הג'יהאדית על המערב.
לא די בעצירת תוכנית הגרעין האיראנית, יש להביס את המשטר. אחרת לא תושג יציבות בעיראק וגם לא בלבנון וברשות הפלסטינית.
עטיפת הספר.
עטיפת הספר מציגה את יעלון כחייל מן השורה: הוא מופיע בה לבוש מדי עבודה, כשעל גבו תיק ובו מצנח, אותו מקפל הצנחן לאחר שהגיע בשלום לקרקע. האות "צ" שבמילה "קצרה" שבשם הספר מודגשת במשולש, המזכיר חותמת דואר צבאי. תמונתו של יעלון מוצגת על רקע קיבוצו, גרופית שבערבה.
בראש הספר מופיע שם המחבר "משה (בוגי) יעלון". בכך הצטרף יעלון לשורה של קציני צבא ופוליטיקאים ישראלים המדגישים את שם החיבה שלהם (כגון אברהם (בייגה) שוחט).
ביקורות.
אליקים העצני, חבר מועצת יש"ע:
ראובן פדהצור, ב"הארץ ספרים":
סקסטוס לוקיליוס באסוס
סקסטוס לוקיליוס באסוס (בלטינית: Sextus Lucilius Bassus) היה מפקד צבא רומאי, נציב יהודה, ומפקד הלגיון העשירי פרטנסיס בשנים 71–73. הוא כבש את הרודיון ומכוור, ונפטר בזמן שירותו בפרובינקיה.
תולדות חייו.
בשנת 69 נמנה עם תומכיו של גלבה, אך לאחר מכן עבר אל מחנהו של ויטליוס מתוך רצונו לקידום אישי מהיר יותר. הוא עלה מדרגת מפקד על גונדת פרשים לזו של מפקד הציים של רוונה ומיסנום. לוקיליוס לא נשאר זמן רב בין תומכי ויטליוס, ועד שנת 69 הוא הפך לתומכו של אספסינוס. טקיטוס ייחס עריקה זו לאכזבתו של באסוס מוויטליוס. לדברי טקיטוס שאף באסוס למשרת מפקד המשמר הפרטוריאני, וכאשר לא זכה בה, הוא הסיק את המסקנות. הוא הסית בהצלחה את חיילי הצי ברוונה לעבור לצידו של אספסינוס, אך היסוס מצידו להופיע בגלוי בראש מרידה, או בשל חוסר פופולריות, עלו לו במשרתו. חיילי הצי עצרו אותו, אולם הוא שוחרר בהתערבות של הרומוס, עבדו המשוחרר של אספסינוס.
הוא נזכר שוב כמפקד יחידת פרשים בתחילת שנת 70. במחצית הראשונה של שנת 71 הוא חזר לתפקידו הקודם כמפקד הציים של מיסנום ורוונה. ארבע תעודות שחרור של חיילי הצי בהן נזכר שמו הן מפברואר 71 ואפריל 71. חלקן מזכירות אותו כמפקד הצי של רוונה ואחרות מעידות על היותו מפקיד הצי של מיסנום. יש להניח כי קודם לבואו ליהודה הוכלל באסוס בין הפריטורים.
הוא הגיע ליהודה בין חודש יוני לחודש אוקטובר של שנת 71, ומונה לנציב יהודה ומפקד הלגיון העשירי פרטנסיס. יוסף בן מתתיהו מספר על פעולותיו בביעור קיני המרידה האחרונים של המרד הגדול. הוא כבש את הרודיון ואת מכוור והשמיד כ-3,000 קנאים ביער בשם ירדס. לוקיליוס באסוס מת ביהודה בזמן כהונתו כנציב. כמחליפו נשלח פלביוס סילבה.
תיעוד ארכאולוגי.
קוהורטה של הלגיון העשירי פרטנסיס ישבה באבו גוש הממוקמת באמצע הדרך בין ירושלים ואמאוס ניקופוליס, ושמשה כתחנת דרכים חשובה. חשיבותה של אבו גוש נקבעה לא רק בגלל מיקומה המועדף אלא גם בשל שפע המעיינות בסביבתה. כתובת הקדשה של אחת מהקוהרטות של הלגיון העשירי פרטנסיס וסקסטוס יוליוס באסוס מוכיחה כי הלגיון העשירי פרטנסיס ישב באבו גוש לכל המאוחר משנת 73.
חוות מזור
בי.אף.סי. - חוות ריבוי קופים בע"מ, המכונה חוות מזור, היא חברה מסחרית ישראלית שהרביעה קופים מסוג מקוק סרטנים למטרת ניסויים. הפעילות התקיימה במושב מזור במרכז ישראל. ארגונים המתנגדים לניסויים בבעלי חיים התנגדו לקיומה מאז הקמתה בשנת 1991. החברה הפסיקה את פעילותה זו בראשית שנת 2015 בעקבות הלחץ הציבורי ותקנה של השר להגנת הסביבה, גלעד ארדן, האוסרת יצוא קופים מישראל למטרות מחקר. הקופים הנותרים, כ-1,250 במספר, נפדו על ידי שמורת הקופים, חברה לתועלת הציבור שהוקמה לשם הצלתם ומציאת פתרון קבע עבורם.
רקע.
מקוק סרטנים כחיית מודל.
מקוקי סרטנים חברותיים, נוחים לאילוף ומסתגלים בקלות לסביבה אנושית. מערכת החיסון שלהם דומה מאוד לזו של האדם ומשמשת לפיתוח חיסונים למחוללי מחלות קטלניות כגון סרטן השד
, שחפת,
שפעת,
אבולה,
דבר ואיידס.
בנוסף הם משמשים לחקר תפקוד מערכת העצבים המרכזית ולפיתוח טיפולים יעילים נגד מחלת פרקינסון, מחלת אלצהיימר והפרעות תפקודיות כמו הפרעת דחק פוסט-טראומטית ותסמונת טורט. ניסויים במקוקים משמשים חלופה לניסויים בפרימטים מפותחים ונדירים יותר כדוגמת קופי אדם. מעריכים כי עשרות אלפי פרימטים, רובם מקוקים, משמשים מדי שנה לניסויים. החוק הישראלי מתיר קיום ניסויים בקופים, לרבות קופי אדם, בכפוף להגבלות נוקשות. בפועל משמשים בכל שנה בממוצע כ-32 קופים לניסויים בישראל, שיעור הנמוך פי ארבעה בהשוואה לממוצע במדינות מערב אירופה ולא נעשים ניסויים פולשניים בקופי אדם (למעט באנשים)
תפוצה טבעית ופולשנית.
מרחב התפוצה של מקוק סרטנים משתרע על שטחים נרחבים בדרום-מזרח אסיה והוא השלישי בגודלו מבין הפרימטים, אחרי אלה של האדם ומקוק רזוס. ציד מקוקי סרטנים בווייטנאם, קמבודיה ודרום סין לצורכי יצוא היווה בעבר איום על יציבות אוכלוסייתם, אולם כיום הם מוגנים תחת הנספח השני לאמנת וושינגטון, המבטיח יצוא מבוקר של מקוקי סרטנים שנולדו בחוות רבייה ייעודיות.
מקוקי סרטנים הובאו על ידי האדם למאוריציוס, פלאו, הונג קונג וחלקים מאינדונזיה, שם הם התרבו במהרה בהיעדר הטורפים הגדולים המגבילים את תפוצתם בסביבת מחייתם הטבעית. הנזק הכבד שהם מחוללים למגוון הביולוגי המקומי הביא להימנותם ברשימת "מאה המינים הפולשים האיומים ביותר". בין האמצעים הננקטים לצמצום אוכלוסייתם - ציד, הסגר ואמצעי מניעה חיסוניים.
אוכלוסיית מקוקי הסרטנים שהתנחלה במאוריציוס ידועה כנקייה מנגיף הרפס B (herpesvirus simiae) המסוגל להדביק בני אדם ולחולל בהם פגיעה קשה במערכת העצבים המרכזית. ללא אבחון מהיר וטיפול מתאים מגיע שיעור התמותה מהדבקה כעין זו לכדי 80%. לאור זאת, במחקרים המשלבים תקשורת שוטפת של המאמן עם הקוף, כגון ניסויי למידה, קיימת העדפה לשימוש במקוקי סרטנים שמקורם במאוריציוס. זאת מלבד הצורך לצמצם את אוכלוסיית מקוקי הסרטנים במאוריציוס.
בשנת 2002 יובאו לאירופה 235 מקוקי סרטנים מחוות מזור ו-190 ממאוריציוס. זאת לעומת כשמונת אלפי מקוקי סרטנים המיוצאים בכל שנה על ידי החברה הווייטנאמית Nafovanny, ואלפים נוספים על ידי חוות רבייה אחרות בדרום-מזרח אסיה.
המאבק לסגירת החווה.