הארמון החלה לפעול בשנת 1995 לאחר שהתגלתה על מטוס על ידי דייוויד הסלהוף. אז היה לה תפקיד ראשי בסדרה-"Baywatch Nights" ובסדרה "C-16: FBI", קצרת הימים. היא הופיעה גם בסרט "Lawn Dogs" משנת 1998. בסוף שנות התשעים, הארמון קיבלה את תפקיד הפריצה שלה כשלוהקה לסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר", כשגילמה את עוזרת לתובע המחוזי אבי קארמייקל בין השנים 1998–2001. במהלך תקופה זו, היא גם דיבבה את דמותה של ברברה גורדון בסרט האנימציה "".
הארמון עזבה את הסדרה "חוק וסדר" כדי להתרכז בקריירה הקולנועית שלה ואמרה שהיא מעדיפה לעבוד בקולנוע על פני טלוויזיה. לאחר שהופיעה בסרט "העצה הטובה" שיצא ישירות לווידאו משנת 2001, היה לה תפקיד משנה "סוכן סמוי קודי בנקס" בשנת 2003 לצד פרנקי מוניז. בשנת 2006 שיחקה הארמון יחד עם קובה גודינג ג'וניור וג'יימס וודס בדרמת המתח הפוליטית ישירה לדי.וי.די, "סוף משחק".
בשנת 2006 שיחקה הארמון בפיילוט של ABC של "סודות עיר קטנה". הסדרה לא הופקה לבסוף. היא גם כיכבה בסדרה טלוויזיה כושלת נוספת ב-NBC, "Inconceivable", שבוטלה לאחר שני פרקים. בשנה שלאחר מכן היא כיכבה בפיילוט אחר של ABC, "Women's Murder Club", ששודרה במשך שלוש עשרה פרקים.
הארמון הייתה אחת מחמש שחקניות שהצטלמו בעירום בדיסקרטיות למגזין "אלור" במאי 2008 לצד גבריאל יוניון, זואי מקללן, ג'יל סקוט ואנה אורטיז.
בין השנים 2010–2016 שיחקה יחד עם סשה אלכסנדר בסדרת דרמות הפשע "Rizzoli &amp; Isles", כששיחקה את בלשית המשטרה ג'יין ריזולי בבוסטון, מסצ'וסטס. הסדרה הוקרנה לראשונה ב-12 ביולי 2010. היא ביימה את הפרק ה-100 של הסדרה.
הארמון הופיעה בקליפ "This Ole Boy" של הזמר קרייג מורגן, שיצא בינואר 2012.
ביולי 2012, במהלך קידום לעונה חדשה של "Rizzoli and Isles", הארמון חשפה בתוכנית של קונאן או'בריאן שהיא אוהדת ומעוניינת מאוד לשחק בגרסת סרט של "הענקית הירוקה" מבית מארוול קומיקס.
הארמון זכתה בשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי בסדרת דרמה של "Rizzoli and Isles" בטקס פרס גרייס לשנת 2012.
חיים אישיים.
ב-13 במרץ 2000, הארמון התארסה לשחקן ה-NFL לשעבר ג'ייסון סיהורן. היא הופיעה כאורחת בתוכנית הלילה עם ג'יי לנו, כשלנו קרא לסיהורן כאורח מפתיע. סיהורן ניגש אליה מיד, כרע על ברך אחת והציע. הם נישאו ב-9 ביוני 2001. יש להם שלוש בנות: פינלי, ילידת 14 באוקטובר 2003; אייברי, יליד 22 ביוני 2005; ואמרי, ילידת 18 בדצמבר 2008. בנובמבר 2014 הודיעו הארמון וסוהורן על פרידתם לאחר 13 שנות נישואים. בני הזוג התגרשו בשנת 2016.
הארמון היא רפובליקנית. היא וסוהורן תמכו בנשיא ג'ורג' ווקר בוש ונשאו נאום בוועידה הרפובליקנית בשנת 2004. היא תמכה בג'ון מקיין לנשיא בשנת 2008.
אנג'י הארמון מתרגלת טאקוונדו ואיגרוף.
ב-25 בדצמבר 2019, הארמון התארסה לשחקן גרג ווהן.
היא הצביעה לג'ו ביידן בבחירות לנשיאות ב-2020.
טיסהטניה
טיסהטניה (בהונגרית: Tiszatenyő) הוא כפר במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק בנפת טרקסנטמיקלוש.
מיקום.
טיסהטניה ממוקם ממזרח לנהר הטיסה, בסביבה הקרובה של טרקסנטמיקלוש.
גישה.
מכיוון סולנוק ניתן לגשת אל הכפר בכמה דרכים: בכביש ירידה מהכביש הראשי 4 בטרקסנטמיקלוש בפניה מכביש 4629, או מכביש 442 מול מרכז מרטפי וכן ברכבת קו רכבות הונגריה (MÁV) מספר 120.
היסטוריה.
עקבות של תרבויות קרש (Körös) ושל הטוון (Hatvan) נמצאו בסביבת היישוב, ובכך הוכח שהאזור היה מיושב עוד מימי קדם. היישוב (שהיה באותה תקופה למעשה רק אחוזה עם בתי משרתים) ומנזר מוזכרים לראשונה במקורות כתובים רק במאה ה-15. מאוחר יותר התפתח באזור יישוב של משקי בית מפוזרים.
אחרים מאמינים כי יישוב העתיק אינו זהה לזה של ימינו, וגם לא יכול להיחשב כקודמו, מכיוון שהיישוב כיום הוא קיים כך רק במאה ה-20, למעשה רק בשנת 1950 הפך עצמאי. באותה תקופה שם היישוב התחלף מפוסטהטניה לטיסהטניה.
האזור הכפרי הזה הפך לבלתי מאוכלס פעמיים: תחילה בתקופת הכיבוש הטורקי (מ-1526 עד 1676), ושנית במלחמת העצמאות של רקוצי. משנת 1703 נבזז היישוב מספר פעמים על ידי הסרבים. רק בשנת 1720 החל האכלוס מחדש באזור. האזור היה במשך זמן רב בבעלות משפחת אלמאשי ואחר כך בבעלות משפחת לדרר.
ביישוב של היום (שרחובותיו, בתיו וחלקותיו מעוצבים באופן רגולרי), בתי מגורים הם ללא מרפסת, עם בניין עזר חוץ קטן וחצר קטנה. אלה המאפיינים של הבתים שנבנו בעבר.
אגודת האקלוט
אגודת האקלוט (באנגלית: Hakluyt Society) היא הוצאה לאור בריטית, מוסד ללא כוונת רווח, המתמחה בהפקת מהדורות מדעיות של כתבי נוסעים ותיאורי תגליות גאוגרפיות ממקורות ראשוניים. מלבד עיסוקהּ בהוצאה לאור האגודה מקיימת ימי עיון בנושאי ההיסטוריה של המחקר הגאוגרפי, מפרסמת מאמרים בכתב העת המקוון שלה ודואגת למענקי מחקר.
תולדות האגודה ומפעליה.
האגודה נוסדה ב-1846 בלונדון והיא נקראת על שמו של ריצ'רד האקלוט (1552–1616), אספן ועורך של תיאורי מסעות היסטוריים מעבר לים ותעודות המתייחסות אליהם.
האגודה התגבשה בהנהגתו של הגאולוג רודריק מורצ'יסון מתוך ביקורת על החברה הגאוגרפית המלכותית שהסתמכה – לדעת מקימי האגודה – על חומרים בני הזמן לפתרון שאלות גאוגרפיות והתעלמה מתרומת מקורות היסטוריים. תחילה הוצע לקרוא לה "אגודת קולומבוס", אבל בחנוכתה הוסכם על שמו של ריצ'רד האקלוט (1552–1616), מי שעסק בתיעוד מסעות אך לא היה בעצמו מגלה ארצות, ובכך זוהה עם מטרות האגודה.
בראשיתה של האגודה הוחלט על הפקת ספרי מסעות וחיבורים גאוגרפיים שקדמו לוויליאם דמפייר, כלומר לסוף המאה ה-17, ובעיקר מעידן התגליות, אך מאז 1908, בתום כהונתו של מורצ'יסון כנשיא החברה, הוחל בפרסום מקורות מהמאות הבאות. עד 2020 ראו אור בהפקת האגודה למעלה מ-200 פרסומים ב-350 כרכים, רובם תרגומים משפות זרות וכולם באנגלית.
בשנתיים הראשונות להיווסדה קלטה האגודה 220 חברים. מספר חבריה גדל כשהצטרפו אליה מנויים מוסדיים ואלה מנו ב-1911 כמחצית ממספר חברי האגודה. תפוצת התדפיסים הראשונים הייתה מצומצמת, שכן הם נועדו רק לחברי האגודה תמורת דמי מנוי שנתיים.
בין הכְּתבים שראו אור בהפקת האגודה נמנים אלה של המגלים קוסמס אינדיקופלאוסטס, ג'ובאני מפיין קרפיני, ויליאם מרוברוק, רשיד א-דין המדאני, פרנצ'סקו בלדוצ'י פרגולטי , אבן בטוטה, ג'ובאני דה מריניולי, מא הואן , ג'ון קבוט, כריסטופר קולומבוס, אפונסו דה אלבוקרקי, ואסקו דה גאמה, ליאו אפריקנוס, אינקה גרסילאסו דה לה וגה, פרנציסקו אלברש , הרנאן קורטס, פרנסיס דרייק, אולאוס מגנוס, יאן הויגן ואן לינשוטן , ינס מונק , בנטו דה גויס, אלברו דה מנדניה, הנרי הדסון, ויליאם באפין, וולטר ראלי, פדרו סרמיינטו דה גמבואה, פרנסואה פיראר דה לאוואל , פייטרו דלה ואלה, זיגמונד פון הרברשטיין , סמיון דז'ניוב , ברתלמי קארה , ג'ורג' ונקובר, ג'יימס קוק, ז'אן-פרנסואה לה פרוז, לואי אנטואן דה בוגנוויל, פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן, לודוויג לייכהרדט, ארתור יפסן ואחרים.
ב-2006 נוסד כתב העת של החברה ("Journal of the Hakluyt Society") במתכונת מקוונת זמינה לכול. ידיעות שוטפות מופיעות בדף הפייסבוק של האגודה.
לאגודת האקלוט הבריטית יש אגודת ידידים בארצות הברית שנוסדה ב-1996 בחסות אוניברסיטת בראון. מטרותיה דומות לאלה של אגודת האֵם, אך היא מתרכזת בנושאים הנוגעים לאמריקות.
קתרין פלון
קתרין פלון (בצרפתית: Catherine Flon) (?-1803≈), הייתה חייטת האיטית, פטריוטית וגיבורה לאומית. היא נחשבת לאחד מסמלי המהפכה האיטית ועצמאותה. היא נודעת לרוב על היותה תופרת דגל האיטי הראשון בשנת 1803. מאז היא מקבלת מקום חשוב בזיכרון המהפכה ההאיטית עד היום.
חייה.
קתרין פלון נולדה בתאריך לא ידוע בארצ'יי בסנט דומינג. הוריה סחרו בטקסטיל מצרפת. בבגרותה, היא נהייתה לתופרת עם בית מלאכה משלה, והיו לה כמה חניכות. היא הייתה בת הטיפוחים של ז'אן ז'אק דסאלין, קיסר האיטי.
יצירת הדגל.
על פי המסורת ההאיטית, פלון תפרה את הדגל הראשון של המדינה ב־18 במאי 1803, ביום האחרון של קונגרס ארקאהיי. שם, מנהיג המהפכה, ז'אן ז'אק דסאלין הסנדק של פלון, גזר טריקולור צרפתי עם סכינו שלו, במטפורה להדגים את רצונו להתנתק מצרפת. הוא נתן את החלקים לפלון, שתפרה אותם בחזרה, תוך שהיא מחסירה את הרצועה הלבנה המרכזית. בהיותו דגל האיטי, צבעי הדגל החדש קיבלו משמעות חדשה: הפסים הכחולים והאדומים ייצגו איחוד בין אזרחי האיטי השחורים והמולאטים.
היסטוריונים שחקרו נושא זה ציינו מגבלות מסוימות בגרסה הזו של יצירת הדגל. למשל, מקורות ראשוניים מהמהפכה הוכיחו כי המורדים השתמשו בדגלים כחולים-אדומים לפני ועידת ארקאהיי. כמו כן, ההאיטים הראשונים שהשתמשו בדגל הצבע הדו-צבעי פירשו וכיוונו לכך שהוא ייצג הרחבה של ערכי המהפכה הצרפתית, ולא דחייה שלהם; מהפכנים מוקדמים נלחמו לשמר את חוק האמנציפציה משנת 1794 במקום להשיג עצמאות.
בתרבות.
קתרין פלון נחשבת לאחת משלוש הגיבורות הסמליות ביותר של העצמאות האיטית, לצד ססיליה פטימן ודדי בזיל. מקום הולדתה של ארקאהיי מכונה היום "עיירת דגלים" והתאריך שבו נאמר שהכינה את הדגל הראשון, 18 במאי, הפך לחג לאומי. מלבד ששימשה כסמל המהפכה, פלון הפכה גם לדמות הערצה בקרב נשות האיטי. אירועים חברתיים ותנועות אקטיביסטיות בהנהגת נשים נקראו על שם הגיבורה המהפכנית. בפסטיבלים ובחגים לאומיים נשים צעירות מתלבשות בסגנון לבושה של פלון ומהפכניות אחרות, ומפנות את תשומת לבן לתפקידן של הנשים במהפכה ובתולדות האיטי כולה.
תמונתה הוצגה בשטר האיטי בן 10 גורדים שהונפק בשנת 2000.
יחסי מלטה-סרביה
יחסי סרביה–מלטה