העיר ניזוקה לא מעט בעת פלישות הכוחות הצרפתים של נפוליאון הראשון, הראשונה ב-1807. בהמשך חרבות מתוך המצודה ואף מארמון הבישופים שימשו כחומר בנייה לבתי התושבים ואף לבניין העירייה שהוקם ב-1835.
ב-16 באוגוסט 1858 נחנך הקו הטלגרפי בין אברנטש לבין קשטלו ברנקו וב-14 בדצמבר 1860 הותקנה בעיר תאורה ציבורית. בשנת 1936 אספקת מים שוטפת לבתי העיר בעזרת הסכר על האולטז'ו נתנה תנופה נוספת להתפתחות היישוב. אולם ב-6 בנובמבר 1954 היא הייתה קרבן לאסון טבע - סופת טורנדו שפגעה בתשתיותיה.
בשנת 1959 העיר הפכה לבירת המחוז קשטלו ברנקו.
עם בני העיר הזאת נמנים שורה של אישים - ביניהם אמטו לוזיטנו, הרופא ממוצא יהודי שהיה אחד ממגלי מחזור הדם, ואפונסו דה פאיבה, שהשתתף במסעות לגילוי דרכי ים להודו ואתיופיה בשנים (1487–1490).
היהודים בקשטלו ברנקו.
נוכחותם של יהודים בקשטלו ברנקו מוזכרת בתעודה שהוציא בשנת 1214 פדרו אלביטו, המגיסטר הגדול של מסדר הטמפלרים כשהטיל מיסים כבדים על הסוחרים בעיר.
היהודים חיו בשכונתם שנקראה Judiaria ז'ודיאריה שהתרכזה בעיר העתיקה.
קהילה מאורגנת - "קומונה ז'ודאה" התקיימה בין השנים 1381–1496.
משנת 1384–1385 נשארה תעודה שבו מנהיג מקומי בשם לופו ואשקש מונה כאחראי על תשלומי המיסים המוטלים על החוזים ועל ההכנסות של יהודי היישוב. בשנת 1393 תפקיד זה עבר לידי מפקד מצודת אובידוש.
השנים 1496–1497 ציינו את סוף נוכחות היהודים בתור דת וקבוצה אתנית מוכרת בפורטוגל. בעקבות ההתנצרות הכפויה על ידי המלך מנואל הראשון, מלך פורטוגל נוצרו אוכלוסיות של אנוסים הקרויות "נוצרים חדשים" שנותרו כל הזמן חשודים בעיני הכנסייה בחוסר נאמנות לדת הנוצרית. אכן חלק מהם ניסו לשמור על המסורת היהודית בהסתר. רבים מה"נוצרים החדשים" שילמו ביוקר על זהותם המיוחדת, בגלל חשדות מבוססים או שקריים ששמרו על היהדות. הם נחקרו תכופות במרתפי האינקוויזיציה והועלו על המוקד. בקשטלו ברנקו ובסביבה נולדו אישים לא מעטים שמוצאם היה יהודי. שלושה מהם היו מפורסמים - "אמטוס לוזיטנוס", אליהו מונטאלטו צרפת, ואנטוניו נונש ריבירו סאנשש. כמו במספר מקומות אחרים בפורטוגל, בשנות ה-1920 כמה ממשפחות האנוסים מקשטלו ברנקו חידשו את מגעיהם עם היהודים וחלקם חזרו ליהדות. במוזיאון בקשטלו ברנקו נמצאה אבן עם כתובת בעברית מתוך בית הכנסת של העיר בלמונטה משנת 1297. כתובת זו עמדה לעבור למוזיאון היהודי בבלמונטה.
גאוגרפיה.
העיר קשטלו ברנקו נמצאת כ-50 ק"מ מרחק מהגבול עם ספרד. היא חצויה על ידי הנהר אוקרזה.
העיר נבנתה תחילה על מפנה של הר אבל התפשטה במשך הזמן אל המישור שמסביב לגבעת הטירה colina do Castelo בקצה השני של העיר נמצא ההר סאו מרטיניו Monte de São Martinho
אקלים.
האקלים הוא ממוזג עם מעט לחות במהלך השנה. זאת הודות למיקומה באזור מעבר בין הים התיכון ובין האוקיינוס האטלנטי. הטמפרטורה הממוצעת היא 15,6 °C עם הערכים המזעריים בינואר (סביבות + 5 °C) והמרביים ביולי + 31 °C. הכמות הממוצעת של מי גשמים היא 827,3 mm.
כלכלה.
בעיר קשטלו ברנקו פועלת חברת "סנטאורו" המייצרת קולרים, מקררים ומקפיאים. כמו כן קיים בה מפעל של חברת "דנונה" המייצרת את מוצרי "דנונה" בשביל כל חצי האי האיברי.
במחוז קשטלו ברנקו מפורסם גם בגבינותיו הקרויות "קשטלו ברנקו".
מוסדות חינוך.
בעיר פועל מכון (בית ספר) פוליטכני ממלכתי הכולל פקולטות לחקלאות, לטכנולוגיה, למנהל, לגם פקולטה פדגוגית, לאמנות ובמדעי בריאות.
תקשורת.
עתונות.
בעיר מופיעים ש/לש עיתונים: "רקונקישטה", "גזטה דה אינטריור" ו "פובו דה ביירה".
רדיו.
פועלות בקשטלו ברנקו שלוש תחנות רדיו אזוריות: "רדיו ביירה אינטריור" (92 MHz), "רדיו ז'ובנטודה" (8 .101 MHz), ו"רדיו אורבאנה" 97.5 MHz
טלוויזיה.
קיימות שתי תחנות טלוויזיה אזוריות -אחת מהן "ביירה TV " המשדרות דרך אינטרנט חדשות מן העיר ומן האזור ביירה אינטריור.
תחבורה.
רכבת.
קשטלו ברנקו נמצאת בקילומטר 93 במסילת הברזל "ביירה באישה" המחברת את אנטרוקמנטו עם גוארדה דרך אברנטש, קשטלו ברנקו, פונדאו וקוביליאו. קווי הרכבות מנוהלים על ידי החברה הממלכתית CP (קומבויוש דה פורטוגל Comboios de Portugal) המספקת רכבות מאסף (אזוריות) אל אנטרוקמנטו וליסבון, כמו כן לקוביליאו ולגוארדה, ורכבות מהירות (בין-עירוניות) לליסבון
ולקוביליאו.
תרבות.
בקשטלו ברנקו ובאזור מסביב לה מפותחת מזה מאות בשנים אמנות עממית של יצור כלי מיטה צבעוניים רקומים בחוטי משי, הידועים כ"רקמות של קשטלו ברנקו" או קולשאש (colchas). מקושטים ביסודות מהטבע כמו עצים או ציפורים,
כלי מיטה אלו, בדומה לאלה מטולדו או גואדלופה היוו במשך מאות שנים את הנדוניה לכלות האזור, בלי הבדל מעמד - אצילי או מקרב פשוטי העם.
אחד הקישוטים האופייניים לרקמות אלה הוא בצורת "עץ החיים", או זוגות צפורים צמודות המייצגים את זוג הנשואים, או פרחי צפורן וורד המסמלים "גבר ו"אישה", שושנים המייצגים "מידות טובות", לבבות המייצגים "אהבה", גפן המייצג "ידידות" וכו'.
ספורט.
המוסד הספורטיבי החשוב ביותר בעיר הוא המועדון " או שפורט בנפיקה א קשטלו ברנקו" Sport Benfica e Castelo Branco, שנוסד בשנת 1924 ומנהל את משחקי הכדורגל שלו באצטדיון העירוני ואלה דו רומיירו
Estádio Municipal Vale do Romeiro הכו להכיל 15000 צופים. קיים גם מועדון "או דשפורטיבו דה קשטלו ברנקו" והאיגוד לפנאי ותרבות של באירו דו ואלונגו.
יעדי תיירות ומוסדות תרבות.
Museu Francisco Tavares Proença Júnior
הוא המוזיאון העיקרי של העיר. נוסד בשנת 1910 בבניין ארמון הבישופים של קשטלו ברנקו
Paço Episcopal, שנבנה במאה ה-16 (1596) כמעין ארמון חורף של הבישופים של גאורדה, ושרת מאוחר יותר את הבישופים של קשטלו ברנקו בין השנים 1771–1881. בשנת 1807 הארמון שימש למגורים לגנרל הצרפתי ז'ינו בעת הפלישה של צבא נפוליאון למדינה. הרבה מהאוצרות שנמצאו באותה שעה בבניין נשדדו על ידי הכובשים. כעת הארמון מאכסן ממצאים ארכאולוגיים פרה-היסטוריים ורומיים, גובלנים פלמים מהמאה ה-16 ודברי אמנות פרימיטיבית פורטוגזית.
כמו כן המוזיאון מארח אוסף של ה"קולשאש" - השמיכות הרקומות בהשראה מזרחית.
על יד המוזיאון ישנו בית ספר מקצועי שבו מלמדים את אותה מלאכת רקימה מסורתית המאפיינת את תרבות האזור.
ודמויות מיתולוגיות.
מסביב למצודה נמצא הרובע העתיק עם שערים בסגנון מנואליני.
הוויקונטים של אולירוש (Palácio dos Viscondes de Oleiros), בסגנון איטלקי, עם מרפסת אופיינית לאזור הבייראש. משמאלו נמצא בניין הפרפקטורה (הממשל האזרחי) בארמון לשעבר של הוויקונטים של פורטאלגרה מהמאה ה-16, בסגנון רנסאנס. משמאלו - בניין בית המשפט Palacio de Justicia.
בגן המרכזי ניצב הפסל של אמטוס לוזיטנוס, הרופא המפורסם ממוצא יהודי, מבני ה"נוצרים החדשים" בעיר, שגלה בגלל האינקוויזיציה לארצות אירופה רבות וחזר ליהדות בסלוניקי.
יחידות מנהליות Freguesias.
אזור ה"מועצה" קשטלו ברנקו כולל 19 יחידת מנהליות הקרויות "פרגזיאש".
מתוכן אחת היא עירונית ברובה – קשטלו ברנקו, שתיים הן חצי־עירוניות: אלקאינש וסבולאיש דה סימה וכל השאר הן כפריות.
ערים תאומות.
קשטלו ברנקו היא עיר תאומה של הערים:
סלע מגמטי
יו הופר
יו קולין הופר (באנגלית: Hugh Colin Hopper; 29 באפריל 1945 - 7 ביוני 2009) היה מוזיקאי, מלחין ובסיסט בריטי. הופר היה מהמוזיקאים הבולטים בסצנת הקנטרברי והיה חבר בלהקות "Wilde Flowers", סופט מאשין ובלהקות רבות אחרות.
קריירה.
התקופה המוקדמת.
הופר החל את הקריירה שלו בשנת 1963 כאשר ניגן עם דייוויד אלן ורוברט וויאט בהרכב שנקרא "The Daevid Allen Trio". בשנת 1964 ייסד ביחד עם אחיו, בריאן הופר, רוברט וויאט, קווין איירס וריצ'רד סינקלייר את להקת "The Wilde Flowers", ועל אף שהלהקה לא הוציאה אלבום מעולם, היא נחשבת למייסדת זרם הקנטרברי, ואשר ממנה נולדו להקות סופט מאשין וקראוון.
סופט מאשין (1968-1972).
בתחילה, תפקידו של הופר בלהקה היה מנהל הלהקה, למרות שהשתתף בהלחנת חלקים מהאלבום הראשון "The Soft Machine", ואף ניגן בבס בשיר אחד. בשנת 1969 הוא צורף כחבר ללהקה באלבומה השני, "Volume Two", והשתתף ביחד עם וויאט ומייק רטלדג' בהקלטות אלבום הסולו הראשון של סיד בארט, The Madcap Laughs. הופר המשיך כבסיסט וכמלחין בלהקה עד לשנת 1973, במהלך תקופתו בלהקה התפתחה הלהקה מסגנון של פופ פסיכדלי לסגנון של פיוז'ן ג'אז אינסטרומנטלי. בשנת 1972, מעט לפני עזיבתו את הלהקה, הקליט הופר את אלבום הסולו הראשון שלו אשר נקרא "1984" (על שם ספרו של ג'ורג' אורוול), אשר היה אלבום ללא שאיפות מסחריות בו הוא השתמש בטכניקות של לולאות מוזיקליות בסרט מגנטי.
1973 - 2009.
לאחר עזיבתו את סופט מאשין, ועד לסוף שנות השבעים עבד הופר עם אמנים רבים כסטומו ימשטה היפני, קרלה בליי, להקת גילגמש ועוד. בשנות השמונים לקח הופר הפסקה מנגינה ויצירה, אך חזר כעבור כשנתיים. באמצע שנות השמונים ניגן עם חבורה של מוזיקאים הולנדים בהרכב אשר נקרא "Hopper Goes Dutch", אך לאחר הצטרפותו של הגיטריסט הצרפתי פטריס מאייר שונה שמו של ההרכב ל-"the Hugh Hopper Franglo-Dutch Band". במקביל לכל זאת, לא זנח הופר את קריירת הסולו שלו, והמשיך להקליט אלבומים במהלך כל אותה התקופה.
מותו.
הופר אובחן כחולה במחלת הלוקמיה ביוני 2008, והחל לקבל טיפולי כימותרפיה. לאור מצבו הבריאותי, ביטל הופר את סבב ההופעות המתוכנן שלו.
הוא נישא לשותפתו לחיים, כריסטין, ב-5 ביוני 2009, וכעבור יומיים, ב-7 ביוני 2009 נפטר.
יוסף צ'חנובר