טוביה רוזנפלד
טוביה ששון רוזנפלד (נולד בי"ד באדר ה'תשל"ב 29 בפברואר 1972) הוא שחקן, במאי, תסריטאי, עורך טלוויזיה ובמה ומוזיקאי ישראלי. מזוהה במיוחד עם הדמות טוביה מהתוכנית אסי טוביה וחברים בערוץ מאיר לילדים.
ביוגרפיה ומשחק.
רוזנפלד נולד בלונדון ועלה לישראל בגיל שנתיים עם משפחתו. בילדותו למד בבתי הספר "נעם בנים" בירושלים ובתיכון למד בישיבת נווה שמואל באפרת. לאחר מכן למד בישיבת אור עציון, את השירות הצבאי בנח"ל עשה במסגרת ההסדר. מ-1995 מנגן באירועים פרטיים. שיחק בתיאטרון אספקלריא ומגיש בערוץ 7 תוכנית בשם "מתכוננים לגאולה".
רוזנפלד נשוי, אב לשישה ומתגורר בבית שמש.
שחקן בערוץ מאיר לילדים.
בשנת תשס"ז (2007) הוקם ערוץ מאיר לילדים כאלטרנטיבה דתית לתוכניות הילדים והנוער. הם חיפשו מגיש לפינה בשם "תנ"ך חי" ואיתרו את רוזנפלד שעד אז שידר ברדיו ועסק במוזיקה. מספר חודשים לאחר מכן הגיע אסי צובל לערוץ כעורך שיעורים תורניים וכעורך תוכניות הילדים. רוזנפלד וצובל החלו לשחק בתוכנית "אסי וטוביה". בהמשך שונה השם ל"אסי טוביה וחברים". טוביה הוא "המבוגר האחראי" המסייע לילד אסי להתמודד עם אתגרים.
עם השנים שיחק בעוד תוכניות בערוץ מאיר לילדים:
הצגות במה ומחזות זמר.
רוזנפלד השתתף בכמה הצגות ילדים בתפקיד ראשי. ב-2008 החל לשחק לצד אסי צובל בהצגה "מחר זה מחר" שכתב וביים אסי צובל ומבוססת על הסיפור "מעשה מביטחון" מאת רבי נחמן מברסלב. ב-2010 החל לשחק בהצגת היחיד "טוביה ומקסימוס עושה ניסימוס" שכתבה אפרת קליין וביים יענקל'ה קליין. בהצגה זו גילם שבע דמויות והפעיל בובה. ב-2014 החל לשחק לצד דן סודרי במחזמר "קשורים" שכתבה נחמי רייס העוסק בעולם הווירטואלי והשפעותיו. ב-2016 שיחק במחזמר "האוצר מתחת לגשר" שכתב ביים ועיבד איז'ו ליבוביץ'. ב-2017 שיחק במחזמר "טוביה וחבורת 366" לצדם של שחקנים נוספים מערוץ מאיר לילדים.
מוזיקה.
רוזנפלד הוציא סדרת אלבומים בשם "טוביה שר לילדים", המאגדים שירים מוכרים. בסדרה 8 אלבומים: "מזמור שיר", "שמח ורוקד", "עם ישראל חי", "אשא עיני", "אהבת ישראל", "לכה דודי", "הללויה", והאלבום הכפול "טוביה שר תנ"ך".
קישורים חיצוניים.
סולתם K6
סולתם K6 היא מרגמה כבדה בקליבר 120 מ"מ תוצרת חברת סולתם מערכות הישראלית. המרגמה היא גרסה מחודשת ומשוכללת של המרגמה M30.
פריסה צבאית.
K6 נכנסה לשירות בצבא ארצות הברית בשנת 1991 תחת השם "M120 Mortar System" (מערכת המרגמה M120). התפקיד של המרגמה היא לספק אש ארטילרית תלולת מסלול נגד האויב. המרגמה מותאמת לתחמושת של 120 מ"מ וגם של 81 מ"מ.
המרגמה מותאמת להרכבה על נגמ"שים וכלי רכב אחרים דוגמת. M1064 ו-M1129. בתצורה זו היא תסווג כמרגמה מתנייעת כמו כן, ניתנת לנשיאה אותה על ידי לוחמי חיל רגלים כאשר המרגמה מפורקת וכל חייל נושא חלק אחר.
בשנת 2007 צבא ארצות הברית הזמין 588 יחידות של הדגמים החדשים של המרגמה כדי להרכיבם על פלטפורמות ניידות.
אגד 215
היסטוריה של הצמחונות
להיסטוריה של הצמחונות יש שורשים עתיקים, והתיעוד הקדום ביותר של צמחונות כאידאולוגיה בקרב כמות משמעותית של בני-אדם נמצאת בהודו וביוון העתיקה. בשני המקרים, הרעיון הצמחוני קשור בגישה לא אלימה כלפי בעלי חיים (אשר שמה בהודו היה אהימסה), ובשני המקרים רוב התמיכה בגישה הייתה מכיוון אושיות דת ופילוסופיה.
בעקבות ההתנצרות של האימפריה הרומית בסוף העת העתיקה, הצמחונות כמעט ונעלמה לגמרי מאירופה. קבוצות בודדות של נזירים בימי הביניים אסרו על עצמן אכילת בשר בעלי חיים, מסיבות אסתטיות לרוב, אך לא ידוע על מסדר שאסר על אכילת מאכלי ים. מסיבה זו לא נהוג לראות בנזירים הימי בייניימים צמחונים, אלא פסקטריאניים. בתקופת הרנסאנס חזרה הצמחונות להיות נוכחת באירופה, ונעשתה ליותר ויותר נפוצה במאות ה-19 וה-20. כיום אחוז הצמחונים בעולם המערבי עומד על אחוזים בודדים, תלוי בהגדרה המדויקת במחקר הספציפי.
העת העתיקה.
ביהדות.
על פי בראשית ב' טז' אדם וחוה היו צמחונים שנאמר "מִכֹּל עֵץ-הַגָּן, אָכֹל תֹּאכֵל", תזונה זו נשארה עד ימי נח בה הותר לאכול בשר. בתקופות שונות היו הגבלות רבות על אכילת בשר. באחרית הימים, לפי ספר ישעיהו סה' כה', העולם יהיה צמחוני שנאמר "ואריה כבקר יאכל תבן"
מצרים העתיקה.
בפירוש האבן עזרא על המקרא בספר בראשית ובספר שמות הוא מזכיר את המצרים בין הצמחונים שהיו, לפיו, יותר מחצי עולם, ונמנעו מכל דבר מהחי.
יוון העתיקה.
בעת העתיקה הצמחונות נקראה "הימנעות מבריאות עם נשמה" (ἀποχὴ ἐμψύχων). כאידאולוגיה, הצמחונות ביוון העתיקה תמיד הייתה שייכת למספר קטן של אנשים, שרובם כללו אנשי דת מקבוצות מסוימות ומספר זרמים פילוסופיים. ההתייחסות הראשונה לצמחונות הייתה אצל הומרוס (האודיסאיה 9, 82-104), כשהוא ציין קבוצת אנשים בצפון אפריקה אשר נקראת "לוטופאגי" (אוכלי הלוטוס) אשר התקיימו כביכול רק על פרחי צמח הלוטוס. עדויות יווניות אחרות מדברות על קבוצות צמחוניות באתיופיה. למרות זאת, כל העדויות האלו קשורות במיתוסים ואגדות עם יווניות, ולכן לרוב לא נהוג להתייחס אליהן כמקורות אמינים לקהילות צמחוניות בעת העתיקה ביוון.
העדות האמינה הראשונה לצמחונות כאידאולוגיה ביוון העתיקה מתוארכת למאה השישית לפני הספירה. האורפיקים, קבוצה דתית ביוון העתיקה, ופיתגורס, פילוסוף ומנהיג דתי בדרום איטליה, נמנעו מאכילת בשר. לא כל תלמידיו של פיתגורס היו צמחונים לגמרי, אבל ניתן להגיד כי המקורבים לפיתגורס כן. בשביל הקהילה היוונית בכללותה, הימנעות מאכילת בשר הצביעה על השתייכות לתלמידיו של פיתגורס. גם תלמידיו של פיתגורס, וגם האורפיקים נמנעו מאכילת ביצים, ונמנעו מהקרבת קורבנות, מרכיב מרכזי בדת היוונית דאז. במאה החמישית לפני הספירה, הפילוסוף אמפדוקלס הכריז על עצמו כאוהד אדוק של הצמחונות בפרט, ושל זכויות בעלי חיים בכלל.
הצמחונים בעת העתיקה החזיקו בתפישה כי אכילת בשר יש בה לפגוע באסתטיקה ובפילוסופיה שלהם. רובם בנוסף לכך החזיקו גם בתפישות אתיות המנמקות את גישתם, ודחו באמצעותן גם את מנהג הקרבת הקורבנות, כאשר הם מדגישים את הדמיון בין בני אדם לחיות. הדעות הנגדיות גרסו שוני הקיים לשיטתם בין בעלי החיים השונים לבין בני האדם. הדיון על האם לחיות מגיעות זכויות, והאם ישנה חובה מוסרית כלפי בעלי חיים היה נפוץ בעת העתיקה, והטיעונים לשני הצדדים היו דומים במיוחד לאלו אשר עולים היום בשיח על זכויות בעלי חיים. התפישה הצמחונית לרוב הייתה קשורה לתפישות דתיות המחזיקות באמונות על גלגול נשמות. בעת העתיקה היוון הייתה נפוצה האמונה, בקרב צמחונים ולא צמחונים כאחד, כי בתור הזהב המין האנושי לא התנהג באלימות בכלל, ובכך גם לא נהג באלימות כלפי בעלי החיים. לפי האמונה הזאת, במצב אוטופי אין צורך בצייד, חקלאות, הרבעת בעלי חיים וכיוצא בזה, מאחר שהאדמה מספקת לכול היצורים החיים את כל צורכיהם.
באקדמיה של אפלטון, ראשי האקדמיה קסנוקרטס ופולמון קראו לצמחונות. חלק מתומכיו של אפלטון בתקופה הרומאית תמכו בצמחונות, כולל פלוטרכוס, אשר כתב את "על אכילת בשר".
הודו.
הינדואיזם.
כאשר הנזיר הבודהיסטי הסיני ביקר בהודו בתחילת המאה החמישית לספירה, הוא מצא ש"האנשים מתנזרים מלקיחת חיים...הם לא מרבים חזירים או בקר, ולא מוכרים שום מאכלים מחיות".
צמחונות הייתה, והיא עדיין, חובה אצל רוב הזרמים היוגים ואצל חלק מהזרמים ההינדואיסטים.
בודהיזם וג'ייניזם.
מקורות בודהיסטים וג'ייניסטים כאחד מראים כי הימנעות מאלימות כלפי בעלי חיים הייתה כלל בשתי הדתות כבר במאה השישית לפני הספירה. אצל הג'ייניזם, אולי אפילו לפני המאה השישית כבר היו חוקים נגד פגיעה בבעלי חיים. המנהיג הראשון של הג'ייניזם, אשר חי במאה השמינית או השביעית לפי הספירה, הטיף לאי-אלימות כלפי בעלי חיים באותה המידה כמו המנהיגים המאוחרים יותר מהמאה השישית לפני הספירה.
למרות ההימנעות מאלימות כלפי בעלי חיים, יש שטוענים שבעת העתיקה לא כל הבודהיסטים והג'ייניסטים היו צמחונים. ביחס לסוגיה הזאת יש שתי גישות. האחת אומרת שבודהה ועוקביו אכלו בשר שהוגש להם כמנחה, כאשר לא הייתה להם סיבה להניח כי החיה נשחטה במיוחד בשבילם, והשנייה טוענת כי בודהה ועוקביו נמנעו לחלוטין מאכילת בשר. השאלה האם אכילת בשר היא בסדר או לא, הייתה שאלה מכרעת בהתפתחות הבודהיזם בשלביו המוקדמים.
השליט הבודהיסטי אשוקה (304 לפנה"ס - 232 לפנה"ס) היה צמחוני, ותמך נחרצות בגישה לא אלימה כלפי בעלי חיים. הוא הוציא לפועל חוקים רבים בנוגע להגנה על מינים רבים של בעלי חיים, ביטל הקרבת קורבנות בעלי חיים בפניו, והטיף בפני האוכלוסייה להימנע מכל הרג שלא לצורך.
יפן.
בשנת 675 השימוש בבהמות והצריכה של מספר מינים של חיות בר (סוסים, בקר, כלבים, קופים, ציפורים) נאסר ביפן על ידי הקיסר טמו, בעקבות ההשפעות הבודהיסטיות על יפן.
תחילת התקופה המודרנית.
לפני הרנסאנס כמעט ולא היו גישות צמחוניות כלפי בעלי חיים מסיבות אתיות ופילוסופיות. בין האישים הראשונים שתמכו בצמחונות היו לאונרדו דה וינצ'י (1452–1519) ופייר גסנדי (1592–1655). במאה ה-17, התומך העיקרי בתאוריה "חסרת הבשר" או "הפיטגוראית" היה הסופר האנגלי תומאס טריון (1634–1703). בסוף המאה ה-18 באנגליה, הטענה כי בעלי החיים נוצרו לשימושו של האדם עדיין הייתה מקובלת, אך זמן לא רב לאחר מכן החלה להיעלם לגמרי.
במאה ה-18 באמריקה היו קבוצות נוצריות קטנות אשר תמכו בצמחונות. בנג'מין פרנקלין היה צמחוני שנים רבות מחייו, לאחר שעבר מהפך בגיל 16, ובשנת 1770 הוא הביא לאמריקה את הטופו.
המאה ה-19.