ספר זה הוא השני בטרילוגיית עלילותיו של התובע המשטרתי תאודור שצקי. הספר הראשון, "Uwikłanie" ("תסבוכת", לא תורגם לעברית), מתאר את חייו בוורשה, עם אשתו ובתו בת האחת-עשרה, עד לגירושיו בעקבות רומן שהיה לו עם עיתונאית. בעקבות חקירת רצח של זונה חשף שצקי פעילות של סחר בנשים בסנדומייז'. משהתברר לו שמשרת התובע בעיר פנויה ניצל את ההזדמנות להתרחק מגרושתו ועבר מוורשה לסנדומייז'. "הכוכב של התביעה המשטרתית בעיר הבירה הפך להיות זר מעורר חשד בעיר קרתנית", מתאר הספר את השינוי. בספר השלישי בסדרה, הנמצא בכתיבה, יעבור שצקי לאולשטין שבצפון פולין.
שצקי שולל בתקיפות את הטענות האנטישמיות המושמעות באוזניו, ובהן כאלה המייחסות את הרציחות לרצח פולחני בידי יהודים. הוא אף מורה לעצור חבורה של 14 בני נוער פשיסטים הקוראים קריאות גזעניות.
במהלך הסיפור נגלים גם קשריו החברתיים של שצקי. בסנדומייז' הוא מקיים קשרים מיניים שטחיים עם קלרה דיבּוּס, הצעירה ממנו ב-15 שנים, ולאחר שזרק אותה היא נוטעת בלבו ספק האם הרתה לו ("אתמול היה יום מאוד-מאוד לא מתאים לחוסר זהירות", היא אומרת לו) לאחר מכן מפתה אותו השופטת מריה טטרסקה ("שיקסע שנראתה כאילו רק הרגע עשתה בגרות"), ולקראת סוף הספר עושה זאת עמיתתו הנשואה, בשיה סובייראי.
אנטישמיות.
תוך כדי העלילה עולים לדיון האנטישמיות בפולין, ובפרט בסנדומייז'. התובעת בשיה סובייראי מתארת: " סנדומייז' היא המרכז של עלילת הדם, וההיסטוריה של היחסים בין פולנים ויהודים היא דו-קיום חביב והטחת אשמות ופוגרומים שטופי דם לסירוגין." היא מוסיפה: " סנדומייז' היא הבירה העולמית של רצח פולחני. פה הטענות על חטיפת ילדים וכתוצאה מהן הפוגרומים היו מחזוריים כמו עונות השנה. כאן הם נעשו בחסות הכנסייה, כמעט בצורה ממוסדת. כאן עד היום תלויה בקתדרלה תמונה שבה נראים יהודים רוצחים ילדים קתולים."
בעלילת הספר משתלב הציור מאת הצייר האיטלקי קרלו דה-פּרֶבוֹ, בן המאה ה-18, התלוי בקתדרלה של סנדומייז', שבמועד התרחשות העלילה היה מוסתר בכיסוי בד שעליו הונחה תמונת האפיפיור. הציור מתאר רצח פולחני בידי יהודים, ונוצר הרושם ששלוש הרציחות בסנדומייז' משקפות את הציור. הרושם מתחזק כאשר לרוחב הציור מופיעה הכתובת "עין תחת עין" בעברית.
אחד הנחקרים, יז'י שילר, פורשׂ באוזני שצקי את משנתו האנטישמית והאנטי-ישראלית: "פולני ויהודי שגרו בשכונות סמוכות לא יכלו לתקשר, כי הם דיברו בשפות שונות. השכונות היהודיות לא היו בדיוק מוזיאונים פתוחים מטופחים של תרבות מעניינת. היה לכלוך, עוני, זנות. בדרך כלל זה היה חור שחור במפת העיר. הם היו אנשים שמאוד רצו לחיות בפולין המתפתחת, אבל לא היו מוכנים לעבוד ולהילחם למענה."
גם אירועי העבר עולים לדיון, כפי שאומר רומן מישינסקי לשצקי, בהתייחסו לאירועים שלאחר מלחמת העולם השנייה: "היו פולנים שהיו מסוגלים לרצוח משפחות שלמות של יהודים, והיו גם אחרים, שהיו מוכנים לסכן את החיים שלהם כדי להמשיך להסתיר את היהודים, הפעם מפני הפרטיזנים האנטי-קומוניסטים".
קיומה של האנטישמיות זוכה גם לתגובות ציניות מהמתנגדים לה. כאשר מריה מישצ'יק, הבוסית של שצקי וסובייראי, שואלת "מה לגבי המוטיב של רצח פולחני?" עונה לה שצקי: "אנחנו כמובן אוספים את כל היהודים בסביבה". כאשר שצקי מציין שיש למצוא את הדם של הנרצחת מגיב וילצ'ור: "הוא בתוך המצות". כאשר עיתונאית טרדנית שואלת את שצקי האם הוא אנטישמי, הוא עונה: "אם את יהודייה, אז כן, אני אנטישמי".
גרעין של אמת.
הדמויות המתוארות בספר הן דמויות בדיוניות, וגם העלילה היא פרי דמיונו של המחבר. עם זאת, יש בספר גרעין של אמת. האתרים בסנדומייז' המתוארים בספר – הקתדרלה וציורו של דה-פּרֶבוֹ התלוי בה, בית הכנסת שהפך לארכיון העירוני, המנהרות שמתחת לעיר המשמשות כאתר תיירות – הם אכן חלק מהעיר. הטבח בידוובנה ופוגרום קיילצה, כמו גם הרציחות בשנת 1976 של כריסטינה וסטניסלאב לוקשקו ומייצ'ו קָליטה, עליהם משוחחים שצקי ואנדז'יי שוט, אביה של בשיה סובייראי, אכן התרחשו במציאות. סדרת הטלוויזיה "האב מטאוש" (), על כומר הפותר תעלומות בלשיות בסנדומייז', אכן שודרה בפולין. "איגוד הפולנים בגרמניה", שסמלו הוא רודלו , אכן קיים.
כאשר מילושבסקי נשאל בראיון על שילובם של פרטים עובדתיים בסיפורו, ענה שהוא מנסה לבנות תת-עלילה המבוססת על סיפורים אמתיים, משום שזה יוצר רקע טוב ותורם לאמינות של הסיפור.
פסיכואנליזה בין-אישית
פסיכואנליזה בין-אישית היא אחד הזרמים בגישת הטיפול הפסיכואנליטית, זרם המדגיש את תחום האינטראקציה הבין-אישית בין אנשים, ובכלל זה בין מטפל ומטופל. הגישה נוסדה בשנות ה-20 של המאה ה-20, על ידי הפסיכיאטר האמריקאי הארי סטאק סאליבן, שטען כי ניתוח פרטים ביחסים הבין-אישיים של המטופל עם אחרים יכול להביא לתובנות על קשיים רגשיים והפרעות נפשיות, כולל הגורמים להן ודרכי הטיפול המתאימות. בהמשך פותחה הגישה, וכיום משתמשים פסיכותרפיסטים רבים ברעיונות שונים שלה, כגון תיאור מפורט של החוויה הטיפולית, הדדיות התהליך הבין-אישי המתרחש בה, ומידת החשיפה העצמית של המטפל במהלך הטיפול.
היסטוריה.
סאליבן, כאחד מאנשי הזרם הנאו-פרוידיאני, התנגד לתאוריית הדחף של זיגמונד פרויד ותלמידיו. בעקבות עבודתו עם מטופלים סכיזופרנים בבית חולים פסיכיאטרי בוושינגטון, בשנות ה-20 של המאה ה-20, גילה כי באמצעות יצירת קשר ואמון איתם ויחסי העברה טיפוליים, הצליח להביא לשיפור במצבם.
סאליבן המשיך ופיתח את הגישה עד מותו ב-1949. חלק מעבודתו ביצע בשיתוף עם פרידה פרום-רייכמן (גרושתו של הפסיכואנליטיקאי אריך פרום).
תאוריה.
סאליבן טען כי יחסים שליליים של מטופליו עם הוריהם וסביבתם היוו גורם משמעותי במחלתם, ולכן טיפול בגורם זה באמצעות יצירת קשר העברה בין-אישי חיובי עם המטפל, הוא מרכזי גם בריפויים. על פי סאליבן, אישיות האדם נוצרת בעקבות התנסות במגוון מערכות יחסים עם אנשים בסביבתו, והתנהגותו היא תוצאה של דפוסים שהוא מסגל לעצמו לאורך התפתחותו במסגרת מאמציו להשיג ביטחון ואינטימיות בתוך הקשרים שהוא יוצר, או להתמודד עם חסרונם. לכן, לדבריו, גם הטיפול הפסיכואנליטי צריך להתמקד בקשר הבין-אישי, לנתח אותו וליצור שינוי. לשם כך צריך הקשר הטיפולי להיות הדדי יותר; על המטפל לשמור על ריחוק מסוים ואובייקטיביות, אך גם להיות שותף במערכת היחסים הנרקמת בינו לבין המטופל.
סאליבן פיתח מספר מושגים חדשים, כגון:
הגישה הבין-אישית השפיעה בין השאר על פיתוחן של שיטות פסיכותרפיה שאינן פרטניות, ומתמקדות ביחסים, כגון טיפול משפחתי וטיפול קבוצתי.
ביקורת.
הגישה ספגה גם ביקורת מצד חוקרים ומטפלים. בעיקר נטען כי המושגים שטבע סאליבן הם נאולוגיזם מסורבל, ולמעשה הם לא מחדשים כמעט דבר מעבר למושגים שכבר היו קיימים בתאוריות פסיכואנליטיות שונות. תרומתו של סאליבן מוכרת כיום בעיקר בכך שנקט בגישה אינטרדיסציפלינרית ושילב מגוון רעיונות מתחום הפסיכולוגיה החברתית והטיפול הקליני.
פסיכואנליזה בינאישית
פסיכואנליזה בין אישית
הגישה הבין-אישית
הגישה הבין אישית
הגישה הבינאישית
אהרן מטיטיוב
רבי אהרן מטיטיוב (מכונה בשם: רבי ארל'י מטיטיוב, נפטר: ט"ו בטבת ה'תק"ס, או ה' בטבת תקפ"ט) היה נכדו של הבעל שם טוב.
ביוגרפיה.
בנו של רבי צבי בן הבעל שם טוב. הוא היה נכדו המבוגר ביותר של הבעל שם טוב.
ישב בקונסטנטין-ישן וסבל מקשיי פרנסה. לפי המסורת החסידית, נבעה עניותו מאידאולוגיה ששללה קניינים גשמיים. הוא התפרסם בין החסידים כ"בעל מופת". לאחר מכן עבר להתגורר בטיטיוב. בסוף ימיו עבר לפאבלוץ'.
לרבי ישראל מרוז'ין מיוחסת האמרה כי ראש חבורת ההולכים בדרכי הבעל שם טוב הוא המגיד ממזריטש; יד ימין של החבורה הוא רבי אהרן מטיטיוב, יד שמאל הוא רבי ברוך ממז'יבוז', והלב הוא רבי לוי יצחק מברדיצ'ב. בספר בית אהרן (חלק הליקוטים) מובא בשמו שבפיוט "נחשב כצג באיתון" בתפילת מוסף של יום כיפור כלולות כל עבודות יום כיפור.
סטניסלב מנולב
סטניסלב מנולב (בבולגרית: Станислав Манолев; ) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בפירין בלגואבגרד בעמדת המגן.
קריירה.
מנולב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פירין 1912 ובשנת עלה לקבוצה הבוגרת. בינואר הוא עבר לליטקס לובץ'. ב-21 במאי 2008 הבקיע מנולב את שער הניצחון בגמר הגביע הבולגרי נגד צ'רנו מורה וארנה. ב-25 ביולי 2009 חתם בפ.ס.ו. איינדהובן ל-3 שנים, והעסקה יצאה לפועל בתחילת עונת . ב-6 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו במוקדמות הליגה האירופית נגד צ'רנו מורה וארנה, בדקה ה-44 של אותו משחק הורחק. ב-9 באוגוסט 2009 מנולב ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה. אחרי שרשם מאזן של 4 בישולים ב-3 משחקים, הבקי ב-12 בספטמבר 2009, את השער הראשון שלו בניצחון 0–3 בבית נגד רודה. בעונת האריך את חוזהו במועדון עד . בקיץ הביעו שטוטגרט ובנפיקה ליסבון. ב-31 בינואר 2013 הושאל לפולהאם האנגלית עד לסיום העונה. ב-9 בפברואר 2013, מנולב ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 0-0 נגד נוריץ' סיטי. ב-20 באפריל 2013 הורחק בדקה ה-85 בהפסד 0–1 נגד ארסנל לאחר עבירה חמורה על אוליבייה ז'ירו. לאחר שחזר לפ.ס.ו. הוא איבד את מקומו בהרכב לסנטיאגו אריאס וג'ושוע בארנט. בקיץ חתם מנולב בקובאן קרסנודאר. מנולב ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד דינמו מוסקבה. הוא הבקיע את השער הראשון שלו במועדון בניצחון 0–4 נגד קריליה סובייטוב סמרה. ב-18 ביוני 2014 עבר לדינמו מוסקבה בהעברה חופשית ובפברואר 2015 שב לקדנציה נוספת בקובאן קרסנודאר.