החימוש כלל מכונת ירייה בעלת קירור מים בקוטר "0.303 וכן מכונת ירייה בקוטר " 0.50 בצריח, שתיהן מתוצרת ויקרס.
הייצור החל בשנת 1936 והסתיים ב-1940. בסך הכול יוצרו כ- 1000 יחידות. ברבים מטנקים אלה הוכנסו שיפורים נוספים שהוגדרו במיספור של שלוש רמות שונות: MK VIC ,MK VIB ,MK VIA .
הדגם האחרון - Mk VIC כלל מספר פיתוחים כמו למשל הגדלת עוצמת המנוע על ידי התקנת שלושה קרבורטורים, וכן החלפת המקלע שבצריח בקוטר "0.50, במקלע כבד יותר מסוג "בזה" בקוטר 15 מ"מ
("0.59).
התפישה השגויה של ראיית הטנק כמחליפו המודרני של סוס הרכיבה ממלחמות עתיקות הייתה נחלתם של רוב מתכנני הטנקים הבריטים בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. התוצאה הייתה טנקים בעלי שריון קל,
תותח קטן קוטר אם בכלל. הטנקים האלה סבלו מבעיות טכניות רבות.
לאחר הקרב על צרפת בקיץ 1940, ייוצר דגם נוסף נגד מטוסים בו הותקנו בצריח במקביל ארבעה מקלעי בזה בקוטר 7.92 מ"מ. דגם זה נקרא AA MkI.
10 טנקים מסוג Mk-VIA נשלחו ב-1940 לאוסטרליה למטרות אימון.
בשנת 1941 היו לצבא הטורקי 13 טנקים מסוג Mk-IVb.
פעילות מבצעית.
כאשר ייוצר הטנק הראשון מדגם MK-VI ב-1936, ראו בו אנשי המטכ"ל הבריטי את הטנק הקל הטוב ביותר שעלה באיכותו על כל טנק קל אחר בעולם. כמו כן הם חשבו שהוא מתאים ביותר לתפקידי סיור ושיטור ברחבי האימפריה הבריטית והקולוניות השונות. הטנק שימש היטב לסיור ושיטור בהודו הבריטית ובשאר הקולוניות דאז.
כאשר החלה הממשלה הבריטית להתחמש ב-1937, זה היה הטנק היחידי שכל תוכניות הפיתוח שלו הסתיימו והיה מוכן לייצור מיידי. מספר שנים קודם לכן בשנת 1932 בוטלה תוכנית הצטיידות בטנק בינוני במשקל של 16 טון עקב בעיות תקציביות. כתוצאה מכך כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, רוב הטנקים של הצבא הבריטי היו מסוג ויקרס MK-VI. בסך הכל היו אז לצבא הבריטי 1,002 טנקי סימן 6, 79 טנקי שיוט סימן 1 וסימן 2, ו-67 טנקי חי"ר מטילדה סימן 1.
כאשר החל הקרב על צרפת במאי 1940, מרבית כוח הטנקים של חיל המשלוח הבריטי בצרפת היה מורכב מגרסאות שונות של הוויקרס סימן 6:
לפי אחד המקורות (בני ניכלסון) השתתפו במערכה על צרפת 189 טנקים מסוג ויקרס MK-6.
רוב הטנקים האלה אבדו לבריטים בשדות הקרב של צרפת. הם סבלו מנחיתות מלאה לעומת הטנקים הגרמניים מכל הבחינות: כוח אש, עובי שריון, עבירות, מהירות, טווח נסיעה ועוד. עקב נחיתות זאת מעטים נשלחו לצפון אפריקה.
מספר מסוים של טנקים אלה שמשו לאימוני שריון במצרים עד שנת 1942. חלק קטן השתתפו בקרבות המדבר המערבי וחלק בקרבות באביסיניה.
מלחמת העצמאות.
קיימות מספר גרסאות להערכת כמות הטנקים מסוג זה שהיו בצבא המצרי בתש"ח. גרסה אחת מדברת על גדוד עם כ- 20 טנקים וגרסה אחרת מדברת על כוח מצומצם יותר שכלל 2 - 3 פלוגות.
לפתע כאשר טור הטנקים היה די קרוב לגדרות הקיבוץ הוא סבב והחל בנסיגה. המצרים שהבחינו באותו שלב ביחידת הג'יפים של "חיות הנגב " שהגיעה מצפון מכיוון ג'וליס, נטו לחשוב שמדובר בכוח גדול. פלוגת הג'יפים בפיקודו של כרמי פתחה באש על המצרים מכל הכלים והרושם שנוצר היה רב, דבר שגרם בסופו של דבר להחלטה מיידית על נסיגת הכוחות המצריים.
תצוגה מוזיאלית.
כיום נותרו כזיכרון מוזיאלי בעולם כולו ארבעה טנקים בלבד: אחד במוזיאון הטנקים הבריטי בבווינגטון (Bovington), אחד במוזיאון הטנקים הרוסי (Kubinka), אחד במוזיאון הטנקים באוסטרליה ורביעי במוזיאון יד לשריון בלטרון.
מועדון הכדורגל גנט
גראן טורינו
גראן טורינו (באנגלית: Gran Torino) הוא סרט אמריקאי משנת 2008 בבימויו והפקתו של קלינט איסטווד. הסרט יצא לאקרנים בצפון ארצות הברית ב-12 בדצמבר 2008, והוקרן ברחבי העולם החל מ-9 בינואר 2009.
הסרט עוקב אחרי וולט קובלסקי, חייל ותיק שלחם במלחמת קוריאה והתאלמן לא מזמן. טאו, נער צעיר משבט ההמונג שגר בשכנות לוולט, מנסה לגנוב את מכונית הגראן טורינו שלו, כדי שיוכל להתקבל לכנופיה של בן-דודו. וולט תופס אותו בשעת מעשה ומכאן מתפתחת חברות בין וולט לבין טאו ומשפחתו.
תקציר.
וולט קובלסקי הוא גזען, פנסיונר של מפעל המכוניות פורד וחייל שלחם בקוריאה. הוא חי לבדו עם כלבת הלברדור שלו, דייזי, בשכונה שהייתה לפנים של מעמד הפועלים הלבן, אך כעת מאוכלסת במהגרים עניים מלאוס. הסרט נפתח בהלווייתה של אשתו של וולט שאותה מלווים בדרכה האחרונה גם בניו של וולט ומשפחותיהם. לאורך כל הסרט רואים את מערכת היחסים הכושלת שבין וולט לבין בניו ומשפחותיהם.
בבית הצמוד לזה של וולט חיה משפחה משבט ה"המונג" שבלאוס, שכוללת גם שני מתבגרים: סו ואחיה הצעיר, טאו. טאו, נער ביישן, מנסה לגנוב את מכוניתו האהובה של וולט, פורד "גראן טורינו" ספורט שנת 72', על מנת שיוכל להתקבל לכנופיה של בן דודו, שלוחץ עליו להצטרף לכנופיה. וולט עם רובה ה-M1 יוצא החוצה ומפריע לטאו באמצע ניסיון הגנבה.
בינתיים הכומר ג'נוביך מבקר את וולט בתדירות קבועה להזמינו לתפילה בטענה שהבטיח לאשתו המנוחה של וולט שהוא ישגיח עליו לאחר מותה. בהתחלה וולט סגור ומופנם אך לבסוף הוא נפתח ומגלה שהמראות מקוריאה עדיין מפריעים לו.
כנופיית ה"המונג" של בן-דוד של טאו, ממשיכה ללחוץ על טאו להצטרף אליהם, וכשהוא לא מסכים מתפתחת מריבה שגולשת לגינתו של וולט. וולט יוצא עם רובה ה-M1 שלו ומגרש את הכנופיה. לאחר מעשה זה כל השכונה באה להודות לוולט ומביאה לו מתנות, אולם כל שוולט רוצה הוא שקט. לאחר שהוא מציל את סו, אחותו של טאו, מהטרדה על ידי שלושה בחורים, הוא מתיידד עם סו ומוזמן ביום הולדתו למסיבה שתיערך בביתה. באותו יום הוא גם מוזמן למסיבה על ידי משפחתו, אך מגלה שכל מטרת המסיבה היא לשלוח אותו לבית אבות ולקחת את ביתו, מכוניתו וכספו. לכן וולט הולך למסיבה בביתה של סו, וכך מתחבר להווי של שבט ה"המונג". בינתיים וולט וטאו מתקרבים ווולט שולח את טאו לעשות עבורו כל מיני מטלות, ולבסוף אף מסדר לטאו עבודה קבועה. לאחר מכן וולט הולך לרופא ומגלה שאין לו עוד הרבה זמן לחיות.
זמן קצר לאחר מכן כנופיית ה"המונג" שודדת את טאו בדרכו לעבודה. בתגובה וולט מכה נמרצות את אחד מחברי הכנופיה ומאיים עליהם. כתשובה למעשהו של וולט הכנופיה פותחת באש אל עבר ביתו של טאו, וכן הם מרביצים לסו ואונסים אותה. טאו הולך לוולט כדי לתכנן איך לנקום בכנופיה, וולט מרגיע אותו ומסביר לו שסבלנות ותכנון הם הדברים הכי חשובים. בינתיים וולט קונה חליפה חדשה מסתפר והולך לווידוי אצל הכומר, וכשטאו מגיע אליו בשביל התכנון הסופי של הנקמה וולט נועל אותו במרתף, ובשלב הזה בסרט אנו מגלים שוולט תוך כדי המלחמה בקוריאה הורג לוחם קומוניסט צעיר, שביקש להסגיר עצמו כשבוי, וכי יש לו ייסורי מצפון עד היום בשל כך.
וולט הולך לבד למקום המגורים של הכנופיה. הוא עומד מחוץ לבית הכנופיה עם סיגריה בפה ומבקש מהם אש, וולט לבסוף מכניס את ידו אל תוך המעיל וחברי הכנופיה חושבים שהוא עומד להוציא נשק ולכן הם פותחים עליו באש, וכשוולט נופל לאדמה נפתחת ידו ובתוכה אנו מגלים מצית זיפו עם סמל של חיל הפרשים הראשון. לאחר כל המהלך הזה המשטרה מגיעה ועוצרת את כל חברי הכנופיה והם לא יכולים להציק יותר לטאו ולסו.
להלווייתו של וולט מגיעים גם בניו ומשפחותיהם וגם משפחות משבט ה"המונג", וביניהם טאו וסו. לאחר מכן השופט מקריא את הצוואה שבה תורם וולט את ביתו לכנסייה ואילו את מכוניתו, הגראן טורינו, הוא מוריש לטאו. בסצנה האחרונה טאו נוהג בגראן טורינו אל עבר השקיעה כשלצידו כלבתו של וולט, דייזי.
הפקה.
הסרט בוים על ידי קלינט איסטווד והתסריט נכתב על ידי ניק סקנק. הסרט הופק על ידי האחים וורנר בשיתוף עם קלינט איסטווד, וצולם במישיגן, ארצות הברית.
בסרט זה חוזר איסטווד לשחק לאחר הפסקה של ארבע שנים שבה התמקד בבימוי. איסטווד אמר אז כי זהו כנראה סרטו האחרון כשחקן, הכרזה שהופרכה כשב-2012 החל לצלם סרט בשם Trouble with the Curve.
ביקורות.
מרבית הביקורות לסרט היו חיוביות והחמיאו לקלינט איסטווד על כך שבגיל 78 הוא עדיין משכנע כפי שהיה בסרטו "הארי המזוהם". עם זאת, הושמעו גם ביקורות שליליות שתקפו את הסרט כצבוע, וטענו שהוא "פנטזיה המוסווית כביקורת חברתית".
קישורים חיצוניים.
רות נצר. גראן טורינו הקרבן הגואל. בתוך: נפש הקולנוע. רסלינג. 2014. עמ' 220- 225.
סנט ג'ון (מסעדה)
סנט ג'ון (באנגלית: St. John) היא מסעדה ברחוב סנט ג'ון בסמית'פילד, לונדון, אנגליה. המסעדה נפתחה ב-1994 בידי השף פרגוס הנדרסון, ביחד עם טרבור גוליבר וג'ון ספיטרי, והיא מתמחה בהכנת חלקי פנים של חיות.
היסטוריה.
משכן מסעדת סנט ג'ון הוא בבניין ג'ורג'יאני ששימש בעברו בית אצילים. במה שהיה גינתה נפתחה מעשנת בייקון שהיה חלק משוק הסמית'פילד המהולל של לונדון, שוק הבשר בין השנים 1133 ל-1855 באזור הסיטי של לונדון. המקום נעזב ב-1967, אז שימש למספר צרכים כמו: בית אריזה לקטניות, המחסן הגדול ביותר בבריטניה של בירה סינית מיובאת וב-1994 שימש למטרתו הנוכחית. חלקו העליון של בית האצילים, שכעת נמצאים בו משרדי סט ג'ון וכן הדירות, שימש בעבר גם כמטהו של העיתון "מרקסיזם היום".
רקע כללי על המסעדה והאוכל.
המסעדה היא פרי מיזם משותף בין טרבור גוליבר לשף פרגוס הנדרסון ולג'והן ספיטרי. הנדרסון וספיטרי הכירו כשספיטרי ניהל את חדר האוכל של "הבית הצרפתי" בסוהו, אותו פתח פרגוס ב-1992. באותו זמן טרבור גוליבר יסד את "תחנת האש" בווטרלו. הם ראו את המבנה המוזנח ויסדו את המסעדה באוקטובר 1994. ב-1995 תומאס בלייט תפס את מקומו של ספיטרי.