הקהילה היהודית המוקדמת ביותר בזדולבונוב הייתה במאה ה-15. ההיסטוריה של יהודי העיר שזורה במעשי טבח ורציחות שבוצעו על ידי שכניהם האוקראינים. רבים מיהודי העיר נטבחו בימי גזירות ת"ח ות"ט (1648–1649), בעת מרד אוקראינים בפולנים בהנהגתו של בוגדן חמלניצקי. בשנת 1768 נערכו פרעות ביהודים על ידי כנופיות של קוזאקים שנודעו בשם היידמקים. רציחות נוספות היו במלחמת האזרחים ברוסיה בשנים 1918–1920, כאשר לאומנים אוקראינים בהנהגתו של סמיון פטליורה ערכו פרעות ביהודי אוקראינה.
ב-1939, ערב מלחמת העולם השנייה, היו בזדולבונוב כ-1,500 יהודים.
בפרוץ המלחמה, בעת שהוורמאכט פלש לפולין, נכנס הצבא האדום למזרח פולין עד לנהר הבוג וזדולבונוב נמצאה בשלטון סובייטי. הסובייטים אסרו מסחר חופשי דבר שפגע קשות בפרנסתם של יהודי העיר. עם ראשית פלישת הנאצים לברית המועצות, ביוני 1941, נכבשה ווהלין על ידי הוורמאכט ויהודי זדולבונוב מצאו עצמם נתונים לשלטון האימים שהנאצים הנהיגו לגבי היהודים. בתחילה היו נתונים לרדיפות והשפלות ונחטפו לעבודות כפייה. במרץ 1942 נכלאו יהודי זדולבונוב בגטו.
בספטמבר 1941 הגיע לזדולבונוב המהנדס הגרמני הרמן גרבה, שניהל באוקראינה פעולות בנייה עבור חברה גרמנית. בעיר שכן משרדו הראשי של גרבה, וממנו ניהל את פעולות הבנייה של חברתו ברחבי ווהלין ואף במזרח אוקראינה. גרבה, שלימים יוכרז חסיד אומות העולם, גילה יחס אנושי לעובדיו היהודים תושבי זדולבונוב ורובנו. ככל שהתרבו הרדיפות, ההתעללויות והרציחות של היהודים הפך יחסו של גרבה לעובדיו היהודים וליתר יהודי ווהלין ליחס מגונן והוא החל בפעולות שתדלנות והצלה.
גרבה הצליח ליצור לעצמו מעמד רב השפעה אצל גאורג מרשל (Georg Marschall), מפקד המחוז הנאצי (Gebietskommissar) של זדולבונוב ובחוגי השלטון הנאצי בעיר רובנו ששימשה כבירה המנהלית של אוקראינה הכבושה. הוא הציג עצמו כמבצע עבודות חיוניות עבור הוורמאכט ובכך תורם לניצחון גרמניה במלחמה. את השפעתו ניצל להתערבות לטובת היהודים. הוא הצליח לבטל מס גולגולת וכופר מזון שהוטלו על יהודי זדולבונוב וגם להקטין קנסות רבים שהוטלו על היהודים.
השמדת יהודי ווהלין בירי לבורות החלה במאי 1942. בשלב הראשון חוסלו ונרצחו האנשים שהוגדרו על ידי הנאצים כבלתי מועילים. בשלב השני שהחל באמצע יולי חוסל הגטו של רובנו. בעת פינוי יהודי רובנו להשמדה (מה שכונה על יד הנאצים "אקציה") חש גרבה מזדולבונוב לרובנו, כשבידיו תעודה שהצליח להוציא מידי השלטונות המקנה לו את הזכות להוציא מגטו רובנו את פועליו היהודיים כחיוניים לצורכי הצבא. מפקד האס דה ברובנו ציווה על גרבה להוציא את עובדיו מן הגטו עד הבוקר. גרבה לא חיכה לבוקר והצעיד 150 יהודים ברגל בלילה לזדולבונוב, הרחוקה כ-3 מיל מרובנו, כשהוא צועד בראשם ואקדחו השלוף בידו.
בשלב השלישי של חיסול יהודי ווהלין, בחודשי אוגוסט - אוקטובר 1942, בוצע החיסול הרצוף והעיקרי של יהדות ווהלין בערים השונות במקביל וזדולבונוב בכללן. גרבה הצליח בשתדלנות כלפי השלטונות באמתלא של צורך חיוני ביהודי העיר לצורכי המאמץ המלחמתי להשהות את ההשמדה, עד אשר לא היה הדבר יותר ביכולתו, ויהודי זדולבונוב הוצאו להורג בירי לתוך בורות ב-13 באוקטובר 1942. זאת מתארת בעדותה מזכירתו הפולניה של גרבה:
כשהחל חיסול גטו זדולבונוב, צייד הרמן גרבה 25 מעובדיו בתעודות "אריות" והעביר אותם במכוניתו הפרטית, במספר דילוגים, תוך סכנת נפשות לו ולהם, לעיר פולטבה המרוחקת מאות קילומטרים מזרחה, בה הקים מכספו סניף לחברתו, שלא הייתה לו כל תכלית מעשית מלבד מלשמש מחסה לעובדיו היהודים, ועם התקדמות הצבא האדום מערבה הם שוחררו.
כל יהודי זדולבונוב הושמדו, למעט אותם 25 ניצולים שנותרו בחיים בתום המלחמה. בזאת בא הקץ על קהילה יהודית בת קרוב לחמש מאות שנה.
עאידה תומא-סלימאן
פרנסס פאוור קוב
פרנסס פאוור קוב (אנגלית: Frances Power Cobbe; 4 בדצמבר 1822 – 5 באפריל 1904) הייתה סופרת אירית המוכרת כיום כרפורמטורית חברתית, תאורטיקנית פמיניסטית ולוחמת חלוצה למען זכויות בעלי חיים.
חייה.
קוב נולדה בדבלין שבאירלנד ב-4 בדצמבר 1822 לצ'ארלס קוב ופרנסס קונווי קוב. פרנסס פאוור קוב הייתה הצעירה מבין חמשת ילדי המשפחה, והבת היחידה. כאשר הייתה קוב בת 25 נפטרה אמה, ופטירתה הותירה בה ספקות באשר לאמונתו האוונגליסטית של אביה. בעקבות סירובה ללכת לכנסייה עם משפחתה, איים עליה אביה כי ישלול את ירושתה ואף סילקה מן הבית לתקופה קצרה. במהלך חייה זנחה קוב את האמונה האוונגליסטית והפכה לאוניטרית.
במרוצת הזמן הפכה קוב לתומכת ופעילה במגוון רחב של נושאים הקשורים לנשים ולהתנגדות לניסויים בבעלי חיים. היא תמכה בשיפור מצבם של נערות עברייניות ושל עניים, בהשכלה גבוהה לנשים, ובסופרג'יזם. ב-1885 היא פרסמה באופן אנונימי את הכרך הראשון של ספרה "An Essay on Intuitive Morals, Being an Attempt to Popularise Ethical Science". היא לא הזדהתה כמחברת הספר עקב חששו של אביה מנידוי המשפחה. ב-1857 נפטר אביה של קוב, וכך הייתה חופשיה לפעול כרצונה ואף נסעה לתקופות ממושכות לאירופה ולמזרח. בעת נסיעתה לאיטליה פגשה קבוצת נשים ובהן מארי לויד, שהפכה לידידתה הקרובה לאורך שנים. החל משנות השישים של המאה ה-19 לערך הן חיו יחדיו עד פטירתה של לויד, 8 שנים לפני פטירתה של קוב ב-1904.
במהלך שנת 1875 ייסדה קוב את האגודה להגנת בעלי החיים הנתונים לניסויים (SPALV - Society for the Protection of Animals Liable to Vivisection). היה זה הארגון הראשון בעולם שניהל קמפיין נגד ניסויים בבעלי חיים. ב-1898 ייסדה קוב את האיגוד הבריטי לביטול הניסויים בבעלי חיים (BUAV - British Union for the Abolition of Vivisection).
קוב הייתה חברה בוועד המנהל של "האגודה הלאומית בלונדון למען זכות הצבעה לנשים" ומחברת מאמרי מערכת בעיתונים לונדוניים, כמו העיתון הלונדוני Echo, בנושאים שונים כמו סופרג'יזם, זכויות קניין לנשים, והתנגדות לביצוע ניסויים בבעלי חיים. מלבד מאמרי המערכת, קוב פרסמה מגוון רחב של מאמרים וספרים בנושאים בהם תמכה.
אגד מדבק
אגד מִדבק (אספלנית) או פלסטר הוא תחבושת המשמשת לחבישת פציעות מזעריות שאינן מצריכות חבישה מלאה.
הפלסטר מונע מלכלוך לחדור לפצע כך שתהליך הריפוי של חלק הגוף הפגוע פחות מפריע לאדם. לעיתים מוסף לפלסטר חומר מחטא. חלקם יכולים לזרז את תהליך הריפוי ולמזער צלקות.
הצד החיצוני של הפלסטר (זה שאינו מוצמד לגוף) מכוסה בבד ארוג, פלסטיק, או לטקס. הצד הפנימי מכוסה דבק לאורכו ובאמצעותו מודבקת חתיכת בד כך שהפלסטר לא נדבק לפצע עצמו; על הדבק מוצמד נייר אשר מורידים סמוך לשימוש וכך נשמרת יכולתו המרבית של חומר ההדבקה. כמה מהפלסטרים החדשים משתמשים במארג של חוטי כסף ובכך מנצלים את יכולות החיטוי הטבעיות של המתכת לזרז את תהליך הריפוי.
הפלסטרים יהיו לרוב בצבע העור או שקופים (מלבד אזור הבד המכסה את הפצע). גודלם וצורתם מגוונים, החל מעיגול בגודל כרית האצבע וכלה במלבן בגודל מרפק או ברך. פלסטרים נמכרים בחפיסות, חלקן של יחידות זהות ואחרות המכילות מגוון גדלים וצורות. קיימים גם פלסטרים לילדים, עם הדפסים צבעוניים, כדי להסיח את דעתם מהפציעה.
סרט דביק רפואי יכול לשמש לחבישת פציעות גדולות יותר באמצעות הצמדת התחבושת לאזור הפגוע.
פלסטר
פירמוט
אנבל מדינה גאריגס
אנבל איסבל מדינה גאריגס (ספרדית : Anabel Isabel Medina Garrigues; נולדה ב-31 ביולי 1982) היא שחקנית טניס מקצוענית מספרד. דורגה בשיאה במקום 16 בעולם וכיום (ינואר 2012) מדורגת במקום 24 בדירוג ה-WTA.
מדינה גאריגס זכתה עד היום ב-16 תוארי יחידות (10 WTA ו-6 ITF) וב-20 תוארי זוגות (17 WTA ו-3 ITF).
מדינה גאריגס שיחקה בנבחרת ספרד בין השנים 2003 ו-2011. מאזנה עומד על 14 ניצחונות (10 במשחקי יחידות ו-4 במשחקי זוגות) ו-13 הפסדים (12 במשחקי יחידות ו-1 במשחקי זוגות).
אן היאנג
שעון אסטרונומי
שעון אסטרונומי הוא שעון עם מחוגים ומנגנונים ייחודיים, המציג מידע אסטרונומי כגון מיקומם היחסי של השמש, הירח, גלגל המזלות, ולפעמים כוכבי לכת גדולים.
במובן מצומצם, שעונים המחשבים את זמני שקיעת וזריחת השמש (או זמנים קשורים כמו שחר ודמדומים), שכיחים כיום לקביעת זמני ההדלקה והכיבוי של תאורת רחוב ועבור נתיבי תחבורה עירוניים ובינעירוניים.
הניעה
מיאפלסידוס
מיאפלאסידוס (בכתיב לועזי: Miaplacidus) או β בשדרית (β Carinae) הוא הכוכב השני בבהירות נראיתו בקבוצת שדרית, אשר פורקה באסטרונומיה המודרנית מהקבוצה העתיקה הספינה ארגו, וכן אחד מהכוכבים הבהירים בשמיים. זהו הכוכב הבהיר הקרוב ביותר לקוטב השמימי הדרומי ומדרום לקו הרוחב 20°-, הוא כלל לא שוקע.
פירוש שמו הוא ככל הנראה צירוף דו־לשוני של המלה הערבית מיא (مياه - מים) והמילה הלטינית פלאסידוס (Placidus, שקטים), כלומר "מים רוגעים" – שם המתאים למיקומו בתחתית השדרית של הספינה ארגו. שם זה חייב להיות מודרני, שכן הכוכב לא היה מוכר לאירופים טרם המאה ה-16.
תכונות.
מיאפלאסידוס הוא ענק לבן, אשר גילו מוערך בכ-350 מיליון שנים ונמצא לקראת סיום המימן שבליבתו בתהליך היתוך גרעיני להליום. הכוכב יצא מהסדרה הראשית לקראת השלב של הפיכת ההליום לפחמן ולחמצן המלווה בהתנפחות והתקררות עד שיהפוך לענק אדום. מסתו כ-3 מסות שמש כך שהוא צפוי להפוך בסופו של דבר לננס לבן. רדיוסו פי 5.8 מרדיוס השמש ועוצמת הארתו פי 210 משל השמש. מהירות סיבובו סביב צירו גבוהה יחסית – כ-140 ק"מ לשנייה, והוא משלים סיבוב כזה במעט יותר בכ-50 שעות.
בטא בשדרית
בטא בקרינאה
בטא קאר
בטא קר
מיאפלאסידוס