העריכות בוויקיפדיה הספרדית מתחלקות לפי החלוקה הבאה: 39.2% מקורם מספרד, 10.7% מארגנטינה, 8.8% מצ'ילה, 8.4% מהולנד, 7% ממקסיקו, 5.1% מוונצואלה, 3.5% מפרו, 3.1% מארצות הברית, 2.7% מקולומביה, 1.3% מאורוגוואי ו-1.1% מגרמניה.
רמי לוי שיווק השיקמה
קטס
לי פרידלנדר
לי פרידלנדר (באנגלית: Lee Friedlander; נולד ב-14 ביולי 1934) הוא צלם ואמן אמריקני. בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20, עבד פרידלנדר בעיקר עם מצלמות 35 מ"מ וסרט צילום שחור-לבן, ופיתח שפה חזותית משפיעה של "נוף חברתי" אורבני, שזכתה לחיקויים רבים. רבות מתמונותיו כוללות חלקי-השתקפויות בחלונות ראווה, מבנים ממוסגרים בגדר, כרזות ושלטי רחוב, בניסיון לשקף את מראה החיים המודרניים.
חייו ועבודתו.
פרידלנדר נולד ב-1934 באברדין שבוושינגטון, בנם של מהגר יהודי-גרמני ומהגרת פינית לותרנית. למד צילום בקולג' ארט סנטר לעיצוב (Art Center College of Design) בפסדינה, קליפורניה. ב-1956 עבר לניו יורק, שם צילם מוזיקאי ג'אז לעטיפות אלבומים. עבודתו המוקדמת מושפעת מיוצרים כמו אז'ן אטז'ה, רוברט פרנק וווקר אוונס. ב-1960, הוענקה לו מלגת גוגנהיים כדי שיוכל להתמקד ביצירת אמנות מקורית (כמו גם בשנים 1962 ו-1977). כמה מתמונותיו המפורסמות יותר התפרסמו במגזין פלייבוי מספטמבר 1985, תמונות שחור-לבן של מדונה משנות השבעים המאוחרות. עבור הסט שצולם ב-1979 קיבלה הזמרת, שהייתה אז סטודנטית, שכר של 25$. ב-2009 נמכרה אחת מהתמונות ב-37,500$ במכירה פומבית בכריסטי'ס.
ב-1963 הציג המוזיאון הבינלאומי לצילום בבית ג'ורג' איסטמן את תערוכת היחיד הראשונה של פרידלנדר. לאחר מכן היה דמות משמעותית בתערוכת "New Documents" ("תיעודים חדשים") שאצר ג'ון זרקובסקי ב-1967 במוזיאון לאומנות מודרנית בניו יורק, יחד עם הצלמים דיאן ארבוס וגארי וינוגרנד. ב-1973 זכתה עבודתו להקרנה בפסטיבל Rencontres d'Arles הצרפתי. ב-1990 העניקה לו קרן מקארתור חברות בעמיתי מקארתור. ב-2003, הוא זכה במדליה ובחברות מטעם ה-Royal Photographic Society בזכות תרומה קבועה ומשמעותית לאומנות הצילום. ב-2005 הוצגה תערוכה שלמה של יצירתו במוזיאון לאומנות מודרנית, שכללה 400 תמונות, החל משנות החמישים עד לימינו. הוא זכה בפרס הסלבלד באותה שנה. התערוכה הוצגה מחדש ב-2008 במוזיאון לאומנות מודרנית בסן פרנסיסקו.
ג'וואד טבאטבאי
ג'וואד טבאטבאי (בפרסית: سید جواد طباطبایی, נולד בטבריז בשנת 1945) הוא פרופסור אמריטוס וסגן דיקן הפקולטה למשפטים ומדעי המדינה באוניברסיטת טהראן. לאחר שלמד תאולוגיה, משפטים ופילוסופיה, השלים גוואד דוקטורט בפילוסופיה פוליטית, באוניברסיטת פריז. הוא היה מרצה אורח במכון למחקר מתקדם בברלין, כמו גם במכון מויניהאן לעניינים גלובליים באוניברסיטת סירקיוז. ד"ר טבאטבאי פרסם תריסר ספרים על ההיסטוריה של רעיונות פוליטיים באירופה ובאיראן.
הערות שוליים.
בלאוואת
בלאוואת (בסורית: ܒܝܬ ܠܒܬ בֵּית לבּת; בערבית: بلاوات) הוא אתר ארכאולוגי במחוז נינוה בעיראק. באתר נמצאים שרידי העיר מהתקופה הנאו-אשורית אימגור-אנליל משמעות השם הוא "אנליל מסכים". האתר שוכן 25 ק"מ דרומית-מזרחית לעיר מוסול ו-4 ק"מ דרומית לעיר המודרנית בחדידה (Bakhdida). העיר נוסדה על ידי המלך האשורי אשורנצירפל השני במאה ה-9 לפנה"ס.
העיר אימגור-אנליל.
העיר אימגור-אנליל נוסדה על ידי המלך האשורי אשורנצירפל השני שמלך בין השנים 883–859 לפנה"ס. העיר שוכנת במעלה נחל דרה (Derrah), 10 ק"מ מהחידקל מקום בו שכנה העיר העתיקה כלח. העיר הוקמה בין העיר נינוה ובין האזור בו שכנה העיר ארפח'ה (Arrapha) מדרום-מזרח, לאורך הדרך האשורית המלכותית.
הקמת העיר נעשתה לאחר שאשורנצירפל השני העביר את עיר הבירה שלו מהעיר אשור לכלח. ואולי הקמת העיר היוותה שלב נוסף בתוכניותיו לארגון מחדש של האימפריה האשורית. לעיר הייתה חשיבות אסטרטגית, והיא שכנה במרחק של יום הליכה מנינוה. בנו שלמנאסר השלישי המשיך לבנות את העיר. העיר התקיימה במשך כמאתיים שנים והיא נהרסה ונבזזה יחד עם ערים אשוריות נוספות בעת הכיבוש על ידי המדיים והבבלים שהפילו את האימפריה האשורית בין השנים 609-614 לפנה"ס.
ארכאולוגיה.
האתר נחפר לראשונה בשנת 1878 על ידי הארכאולוג הורמוזד רסאם עבור המוזיאון הבריטי. רסאם בחר לחפור באתר לאחר ששנה לפני כן הופיעו בשוק בלונדון ובפריז פיסות של רצועות ברונזה מעוטרות. חפירה נוספת באתר התקיימה בשנת 1956 על ידי הארכאולוג הבריטי מקס מלוואן עבור בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בעיראק (British Institute for the Study of Iraq). בשנת 1989 האתר נסקר על ידי D. J. Tucker עבור המוזיאון הבריטי.
חומות העיר הקיפו שטח של 640 דונם. באתר נמצאו מקדשים מבני ארמון ועוד. אחד הממצאים החשובים ביותר היו מספר שערים שנקראו "שערי בלאוואת". באתר נמצאו שלושה זוגות שערים, שני זוגות על ידי רסאם, וזוג אחד על ידי מלוואן.
שערי בלאוואת.
שערי בלאוואת הם מהממצאים שהביאו לפרסומו של האתר. ראסם מצא זוג שערים מתקופתו של אשורנצירפל השני וזוג מתקופת בנו שלמנאסר השלישי. מלוואן מצא זוג שערים נוסף מתקופת אשורנצירפאל השני.
השערים של אשורנצירפאל השני שנמצאו על ידי רסאם היו בגובה של 4 מטר והם שוכנים במוזיאון הבריטי. ביחד עם השער נמצא תיבת עשויה מאבן גיר ובתוכה היו שני לוחות שיש עליהם היו כתובות של אשורצירפל השני. הכתובות תיארו את בניית המקדש ואת השערים שהוקדשו לאל ממו. זיהוי שמה של העיר מקורו בלוחות אלה. זוג השערים השני מתקופתו של אשורנצירפל השני שנמצא על ידי מלוואן מקורם גם היה במקדש לאל ממו. שערים אלה נמצאים במוזיאון בעיר מוסול למרות פיסות רבות של רצועות נבזזו במלחמת עיראק. זוג השערים השלישי מתקופת שלמנאסר השלישי גובהו המוערך היה כ-6.8 מטר. השערים היו עשויים מעץ ארז. העץ נרקב לחלוטין, ומה ששרד היו רצועות הברונזה המעוטרות הנמצאות גם הן במוזיאון הבריטי. רוחב רצועות הברונזה הוא 27 ס"מ. ממצא השערים פורסם בשנת 1905. שני קטעים קטנים מרצועות הברונזה נמצאים במוזיאון וולטרס לאמנות (Walters Art Museum) בבולטימור בארצות הברית.
כל שלושת זוגות השערים כללו רצועות ארוכות עשויות ברונזה שהוצמדו לשערים עשויים מעץ באמצעות מסמרים. הם בלטו מעל פני העץ. רצועות הברונזה כללו כתובות ותארו סצנות ממסעות המלחמה, סצנות של מסעות ציד של אריות ושוורים וכללו גם תיאורי נוף כגון עצים והרים. כל זוג שערים כלל 16 רצועות שמונה מכל צד של השער.
שערי שלמנאסר השלישי תארו סצנות ממסעות המלחמה שלו בין השנים 848-859 לפנה"ס. ערים שהוא תקף, חיילים בעת קרב, שבויים המובלים על ידי סוהרים, מעשי עונש והרג של אויבים ותשלומים שניתנו כמנחה לשלמנאסר השלישי על ידי הערים שנוצחו. בנוסף לתבליטים ולכיתובי ההסבר הקצרים שעליהם, על רצועות הברונזה שחיפו את החזיתות הצרות הפנימיות של שתי הדלתות, נחקקה כתובת מלאה המתארת את ימי מלכותו של שלמנאסר מראשיתם ועד שנתו העשירית (850 לפנה"ס).
דוגמה לסצנה המתוארת ברצועות הברונזה נמצאה בשערי שלמנאסר השלישי, המראה את המלך במלאת שנה אחת למלכותו מקבל מנחת הוקרה מהערים צור וצידון הפיניקים עם כובעים מחדדים חוצים את המפרץ מהאי ששם שכנה צור. הגבר והאישה המתוארים על גבי האי הם כנראה המלך והמלכה הפיניקיים. שלמנאסר השלישי מחזיק בידו חץ וקשת המסמלים את היותו הכובש. איש חצר לידו מחזיק שמשיה.
האתר בעקבות מלחמת עיראק.
בחודש נובמבר 2004 נסלל כביש על ידי הצבא האמריקאי שחיבר את האתר עם האתר הארכאולוגי של כלח ועם הכפר המודרני בחדידה. הסלילה נעשתה במסגרת "פרויקט כבישי היישוב נינוה" והוא מומן על ידי ממשלת ארצות הברית. עלות סלילת הכביש הייתה 1.12 מיליון דולר.
אימגור-אנליל
בית הקברות אולסדורף
בית הקברות אולסדורף (בגרמנית: Friedhof Ohlsdorf) הוא בית קברות בעיר המבורג שבגרמניה. בשטח של 3.9 קילומטרים רבועים הוא השני בגודלו בעולם כולו והגדול בעולם בין בתי הקברות המהווים פארקים.
תיאור כללי.
בית הקברות נוסד בשנת 1877 בשטח שהיה אז מחוץ לתחומיה של המבורג ועדיין משמש כיום כבית קברות פעיל. נקברו בו 1.4 מיליון אנשים ב-256 אלף אתרי קבורה.
בבית הקברות מצויים 12 בתי תפילה, 21 מבני מאוזוליאום ופסלים רבים וכן מוזיאון אודות ההיסטוריה של האתר, שנפתח ב-1996. בשטחו מצויים צמחייה עשירה, בריכות ובעלי חיים שונים. 230 גננים מטפלים בשטחיו.
בבית הקברות ארבע כניסות לכלי רכב ודרכים באורך כולל של 17 קילומטרים. נמצאות בו 25 תחנות אוטובוס שאותן משרתים שני קווים.
בית הקברות מהווה אתר תיירות, ובכל שנה מבקרים בו שני מיליון איש.
אתרים מיוחדים בבית הקברות.
חלקות קבורה מיוחדות בבית הקברות:
אנדרטאות:
מיצובישי G4M
מיצובישי G4M היה המפציץ העיקרי של חיל האוויר של הצי הקיסרי היפני במלחמת העולם השנייה.
המטוס היה מפציץ בינוני, דו מנועי מתוצרת מיצובישי. הכינוי הרשמי של בעלות הברית למטוס היה "בטי" (Betty) בעוד כינויו בפי היפנים היה "סיגר" (葉巻 - האמאקי), על שם צורתו הגלילית והמאורכת, או בגלל נטייתו להידלק ולהתפוצץ אפילו מפגיעות קלות יחסית.
ל-G4M היו ביצועים טובים, במיוחד בטווח הטיסה שלו שהושג בזכות מבנה קל ומינימום הגנה על צוותו ועל מכלי הדלק. תכונות אלו חשפו את חולשותיו בעימותים מול מטוסי קרב אמריקניים במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט.
תכנון ופיתוח.