ב-12 באוקטובר 1962 ערך הוועד מסיבת עיתונאים לרגל יציאתה של משלחת ישראל ל. הוועד קרא למשלחת ישראל להציע במושב המתכנס לפרז את האזור הישראלי-ערבי מנשק גרעיני תחת פיקוח האו"ם ובביצוע המעצמות. ליבנה הסביר שהוועד אינו חושב שהקריאה של ממשלת ישראל לפירוז המזרח התיכון היא מציאותית ולפיכך הכרזותיה של שרת החוץ, גולדה מאיר, אינן ריאליות בעוד שהצעות הוועד לפירוז האזור הן דווקא כן מציאותיות. במסיבת העיתונאים, התייחס אורבך לשיקולים של שימוש בנשק גרעיני ואמר: "גם אם תצליח מדינת ישראל לייצר נשק גרעיני, הרי אין להניח שהיא תשתמש בו". ליבנה אמר שיש להפסיק לאלתר את בניית הכור בדימונה ותוך כדי כך לנהל דיון על פירוז האזור. תשתית הכור עצמה נבנתה בשנים 1958-1960, בסודיות, אולם ליבנה ידע שאין לישראל עדיין כל המתקנים הדרושים ליצירת פצצה גרעינית.
בן-גוריון וגולדה מאיר ביקשו לסכל את פעילותו של הוועד. במסיבת העיתונאים באוקטובר 2012 נשאל אפרים אורבך, על תוכן מכתב שנשלח אליו על ידי ראש הממשלה בן-גוריון ואורבך סירב לענות. יום לפני מסיבת העיתונאים פרסם העיתון ״חרות״ ש"בן-גוריון הזהיר את הוועד למען פירוז אטומי מפני הסכנות הכרוכות בפעילותו". העיתון ידע לספר שבן-גוריון פנה במכתב אישי לאורבך והתריע בפניו על "הסכנות הכרוכות בפעילות הוועד".
בינואר 1964 תבע הוועד את העברת הפיתוח הגרעיני של ישראל מרשותו הבלעדית של משרד הביטחון למשרד ראש הממשלה, ופיקוח מדעי וטכנולוגי על הנעשה בכור בדימונה. הוועד גם ביקר את העלות הגדולה הנדרשת לשם השלמת היכולת הגרעינית של ישראל, כחצי מיליארד דולר, כשליש מהתקציב השנתי של מדינת ישראל.
ב-1967, לאחר מלחמת ששת הימים, צורפו משה דיין ומנחם בגין לממשלה, לוי אשכול נחלש, ומצבה האסטרטגי של המדינה השתנה – כל אלה הובילו שוב לשינוי מדיניות הממשלה בנושא הגרעין. בתקופה זו חדל הוועד מפעילותו. חוקר הגרעין הישראלי אבנר כהן כותב כי תקופת פעילותו של הוועד הייתה הדבר הקרוב ביותר לדיון דמוקרטי פומבי במדיניות הגרעין של ישראל מאז ומעולם. גורם נוסף היה שנפרדו דרכיהן הפוליטיות של שני האישים הבולטים והדוברים של הוועד - אליעזר לבנה וישעיהו ליבוביץ. לבנה היה לאחד מדוברי התנועה לארץ ישראל השלמה וליבוביץ תבע נסיגה מידית מכל השטחים הכבושים.
מוזיאון המחשבים האישיים
מוזיאון המחשבים האישיים הוא מוזיאון, המכיל למעלה מ-45 מחשבים אישיים פועלים מתקופות שונות בהיסטוריה ומעל ל-1,000 מחשבים שאינם פועלים. בין השאר, המחשבים הכלולים הם של אפל, אטארי, קומודור, מרתל, IBM, ועוד רבים. המוזיאון ממוקם בברנטפורד, אונטריו, קנדה.
המטרה של המוזיאון היא שימור טכנולוגיית המחשב הישנה, ולהציע פעילות חינוכית עם אותם מחשבים; הורים מביאים את ילדיהם לראות את המחשבים שהם השתמשו בהם פעם וגם כדי להבין את התפתחות הטכנולוגיה.
המוזיאון מציע מבחר תוכנות בספרייה שלו, כמו כן מבחר גדול של מגזינים של מחשבים. המוזיאון פתוח בפני סטודנטים על מנת ללמוד את המקור וההיסטוריה של המחשבים האישיים וכן את הטכנולוגיה העומדת מאחורי אותם מחשבים.
המוזיאון נפתח לראשונה לציבור בספטמבר 2005, על ידי סיד בולטון, שהוא היסטוריון משחקי מחשב. המוזיאון הופעל על ידי בולטון וקבוצה של מתנדבים, עד לסגירתו בשנת 2018 בעקבות פטירתו של בולטון.
סניפ
החזית המערבית (ברית המועצות)
החזית המערבית הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי בקרבות בלימה בשנת 1941 ובהשמדת הכוחות הגרמניים במהלך קרב מוסקבה.
למעט המפקד הראשון של החזית שהוצא להורג, כל יתר מפקדיה קודמו לדרגת מרשל ברית המועצות.
היסטוריה.
החזית הוקמה על פי החלטת הפיקוד העליון הסובייטי ב-22 ביוני 1941, על בסיס המפקדה והגייסות שהשתייכו לפיקוד הצבאי המערבי. בראש החזית הועמד דמיטרי פבלוב. החזית כללה 4 ארמיות ויחידות רבות נוספות. בסך הכול תחת פיקוד של מפקד החזית היו 45 דיוויזיות. נגד היחידות הסובייטיות לחמה קבוצת ארמיות מרכז, קבוצת ארמיות החזקה של ורמאכט. כבר בימים הראשונים של הלחימה החזית הובסה בקרב ביאליסטוק-מינסק ורוב הכוח כותר. בקרב זה החזית איבדה 420 אלף חיילים מסך של 625 אלף ורוב הציוד הקרבי. לאחר יום ראשון של הלחימה, איוואן קופטס שהיה מפקד חיל האוויר של החזית התאבד. יוסיף סטלין האשים את הפיקוד בתבוסה וב-30 ביוני דמיטרי פאבלוב הודח מתפקידו וב-4 ביולי נעצר. במהלך חודש יולי פאבלוב ומספר קציני מטה בכירים הוצאו להורג.
ב-2 ביולי 1941 סמיון טימושנקו הועמד בפיקוד החזית. החזית כללה 7 ארמיות חדשות. ב-19 ביולי למפקד החזית מונה אנדריי יריומנקו. במהלך אוגוסט-ספטמבר 1941 נערך קרב סמולנסק במהלכו החזית נסוגה מזרחה תוך אבדות קשות. במהלך הקרבות מיחידות באגף השמאלי של החזית הוקמו החזית המרכזית וחזית בריאנסק במטרה לשפר את שליטת המפקדים הסובייטים בכוחות הלוחמות.
לאחר התייצבות החזית, ב-12 בספטמבר למפקד החזית מונה איבן קונייב. בתחילת אוקטובר 1941 החזית כללה 6 ארמיות שנפרסו לאורך 340 ק"מ. ב-2 באוקטובר ורמאכט החל במתקפה כוללת ותוך זמן קצר 5 ארמיות של החזית המערבית היו מכותרות. ב-10 באוקטובר גאורגי ז'וקוב מונה למפקד החזית תוך קבלת תגבורות משמעותיות. הוא הצליח לייצב את החזית, אך גרמנים כבר היו בקרבת מוסקבה. ב-15 בנובמבר הגרמנים חידשו את המתקפה על מוסקבה אך נעצרו בפרבריה וב-6 בדצמבר 1941 החזית המערבית בתמיכת חזית קלינין והחזית הדרום-מערבית החל במתקפה כוללת שבמהלכה הצבא האדום הצליח להביא לנסיגה משמעותית של ורמאכט. ניצחון בקרב מוסקבה היה ניצחון משמעותי ראשון של הצבא האדום במלחמה.
בינואר 1942 החזית המערבית בתאום עם חזית קלינין וחזית בריאנסק המשיך בפעולות התקפיות אך ללא הצלחה של ממש. במהלך כול שנת 1942 נערכו קרבות עזים במרחב רז'ב-ויאזמה ללא הצלחות לאף צד. ב-26 באוגוסט 1942 למפקד החזית מונה איבן קונייב שהמשיך בניסיונות להתקדם מערבה אך ללא הצלחה.
ב-22 בפברואר 1943 יחידות החזית המערבית החלו במתקפה חדשה אך שוב ללא הצלחה. ב-28 בפברואר למפקד החזית מונה ואסילי סוקולובסקי שהיה במשך תקופה ארוכה ראש המטה של החזית. בתקופה זו החזית כללה 11 ארמיות סובייטיות. במרץ 1943 פיקוד ורמאכט החליט להסיג את כוחות במרחב הלחימה לאחר שנה של קרבות. לאחר הצלחת הצבא האדום בקרב קורסק כוחות החזית המערבית גם החלו במתקפה והצליחו להביא לנסיגה גרמנית. במהלך סתיו 1943 עיר סמולנסק חזרה לשליטה סובייטית.
לאחר שחרור סמולנסק כוחות החזית ניסו להמשיך במתקפה לכיוון ויטבסק. הלחימה נמשכה עד לאביב. באביב 1944 וועדה ממלכתית בראשות גאורגי מלנקוב פסקה שהחזית נכשלה ב-11 מערכות התקפיות באזור, וב-15 באפריל 1944 מונה למפקד החזית איוואן צ'רניאחובסקי. ב-24 באפריל 1944 הוקמה על בסיס החזית המערבית החזית הבלארוסית השלישית והחלו הכנות למבצע בגרטיון.
יוסף חיים שרם
חוף תל אביב
רצועת חוף תל אביב
רוטב קייג'ון
רוטב קייג'ון (באנגלית: Cajun sauce) משמש במטבח האמריקאי לתיבול מאכלי גריל וברביקיו כגון פרגיות, דגים ואף תפוחי אדמה. הרוטב בעל טעם פיקנטי, מכיל לרוב פפריקה, פלפל קאיין או פלפל שחור.
מקורו של התבלין במטבח הקייג'וני שבדרום לואיזיאנה. הקייג'ונים, שהם צאצאים של מתיישבים צרפתיים מקנדה, נהגו להשתמש ברכיבים מקומיים פשוטים כדי לשחזר את המטבח שהכירו ויצרו מטבח בעל טעם ייחודי משלהם. רוטב הקייג'ון התפתח בתחילה מתבלין הקייג'ון שהוא ערבוב של כמה רכיבים מקומיים ורכיבים שהגיעו ממושבות צרפתיות אחרות באזור כגון פלפל קאיין. הרכיבים העיקריים הם פלפל גרוס ופפריקה אך מכיל גם לרוב אבקת שום, אבקת בצל, אורגנו וטימין.
אייל רוזלס
אייל רוזלס (נולד ב-10 באוקטובר 1964) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה.
רוזלס הוא בוגר סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין. במהלך השנים השתתף רוזלס במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. בין השנים 1993–1994 שיחק בשתי עונות בקומדיית המצבים "סטרייט ולעניין" ששודרה בערוץ 1. בשנת 1999 שיחק בסרט הקולנוע "מבצע סבתא". בשנת 2000 שיחק בסרט הקולנוע "הבולשת חוקרת", שבוים על ידי מרק רוזנבאום ונכתב על ידי חיים מרין.
בשנת 2001 הוקרן סרטו של איתי לב "5 דקות בהליכה" בו השתתף רוזלס. בשנת 2003 שודרה ב-HOT3 הטלנובלה "משחק החיים", בה גילם את דמותו של אלפסי. באותה שנה הוא שיחק בסרט הטלוויזיה "הדמעות של אמסלם" וכן בסרט הטלוויזיה "על הקו". בין השנים 2002–2004 שיחק בסדרה "המשאית" ששודרה בערוץ 2. בשנת 2004 שיחק בטלנובלה "מיכאלה". באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "ללכת על המים", וכן בסרט הקולנוע "האסונות של נינה". בשנת 2005 עלה לאקרנים הסרט "אלנבי רומאנס", בו השתתף רוזלס. בשנת 2006 השתתף בסרט "בקרוב יקרה לך משהו טוב". באותה שנה הוא שיחק בסרט הקולנוע "אין לה אלוהים".
בשנת 2008 שיחק במחזה "קומדיה של טעויות", שהוצג בתיאטרון באר שבע. בשנת 2009 שיחק במחזה "השחף". באותה שנה שיחק בסדרה "אלכס בעד ונגד", ששודרה בערוץ הילדים, וכן בעונה השלישית של הטלנובלה "האלופה". במהלך השנים 2009–2010 גילם רוזלס את דמותו של "דוד אילוז" בסדרת הטלוויזיה "הבורר". בשנת 2010 שיחק בקומדיית המערכונים "לא לפני הילדים" ששודרה בערוץ 10. באותה שנה שיחק בסרטו של חיים בוזגלו "כבוד". בשנת 2011 שיחק בסדרת הדרמה המבוססת על הסרט "כבוד", "הכבוד של מרציאנו" ששודרה בערוץ 10.