יכולות: יכולים לשרוד זמן רב בלי מים, עוקצים אויבים בקצות הזנב כמו עקרבים, קוברים את עצמם להסוואה בחל המדבר, נושפים אש.
מלכה: מאז מות המלכה אואזים השבט מפוצל בין שלוש יריבות הנאבקות על כס המלוכה: האחיות להב, להט ושלהבת
בריתות: להב בברית עם כנפי השמיים וכנפי הבוץ; להט כרתה ברית עם כנפי הים; שלהבת זוכה לתמיכת רוב כנפי החול וכרתה ברית עם כנפי הקרח.
כנפי-שמיים.
תיאור: קשקשים אדומים-זהובים או כתומים; כנפיים ענקיות.
יכולות: עוצמה אדירה בקרב ובמעוף, יכולים לנשוף אש.
מלכה: המלכה אודם.
בריתות: בברית עם להב וכנפי הבוץ במלחמה הגדולה.
כנפי-ים.
תיאור: קשקשים כחולים או ירוקים או בצבע טורקיז: קרומים בין הטפרים; זימים בצוואר; פסים זוהרים בחושך על הזנב / החרטום / תחתית הבטן
יכולות: יכולים לנשום מתחת למים, לראות בחושך, ליצור גלים אדירים בנתז אחד של זנבם החזק; מצטיינים בשחייה.
מלכה: המלכה אלמוג.
בריתות: בברית עם להט במלחמה הגדולה.
כנפי-גשם.
תיאור: קשקשים המשנים צבע כל הזמן, בדרך כלל בצבעים עזים כשל ציפורי גן עדן; זנבות בעלי יכולת אחיזה.
יכולות: יכולים להסוות את קשקשיהם כדי להשתלב בסביבה, להשתמש בזנבות לתפיסה וטיפוס; אין נשק טבעי ידוע.
מלכה: המלכה רהב.
בריתות: לא מעורבים במלחמה הגדולה.
כנפי-קרח.
תיאור: קשקשים כסופים כמו הירח או בגוון תכלת בהיר כמו קרחון: טפרים עם רכסים למאחז בקרח; לשון כחולה מפוצלת; זנב הולך וצר עד לקצה דק כשוט.
יכולות: יכולים לעמוד בטמפרטורות שמתחת לאפס ובאור עז, בעלי נשיפת הקפאה קטלנית.
מלכה: המלכה קרחונית.
בריתות: בברית עם שלהבת ועם רוב כנפי החול במלחמה הגדולה.
כנפי-לילה.
תיאור: קשקשים שחורים-סגולים ופה ושם קשקשי כסף בצד התחתון של הכנפיים, כמו שמי לילה מלאים כוכבים; לשון שחורה מפוצלת.
יכולות: יכולים לנשוף אש, להיעלם בצללים כהים, לקרוא מחשבות, לחזות את העתיד.
מלכה: סוד שמור.
בריתות: מסתוריים וחזקים מדי, לא משתתפים במלחמה.
אנדור אדוריאן
אנדור אדוריאן (במקור לקנבכר-Lakenbacher), בשמו הספרותי Badaud (בהונגרית: Adorján Andor; סומבטהיי, 27 במאי 1883 – אובון בצפון צרפת, 7 בפברואר 1966) היה סופר, עיתונאי, מתרגם ספרותי, מבקר יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
לימודיו.
אנדור לקנבכר נולד במשפחה יהודית כבנם של פילפ לקנבכר, סוחר עורות, ושל מלווין זינגר (1858–1940), היו לו חמישה אחים נוספים. הוא סיים את בית הספר היסודי בעיר הולדתו. המשפחה עברה לבודפשט בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19. בין השנים 1900–1905 למד באוניברסיטה בבודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) משפטים ומדע המדינה) וביקר, בין השאר, בסמינר "תרגילי סגנון הונגרי" של לאסלו נג'שי. בפריז למד בסורבון, בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה וכן בבית הספר לעיתונאות של פריז. בשנת 1904, אימץ את השם אדוריאן. אחד מאחיו, אישטוואן גם כן החליף את שמו לאדוריאן. הוא השתמש גם ב"באדו" (Badaud) כשם ספרותי בדוי.
קריירה בהונגריה.
אדוריאן היה הכתב הראשון של פשטי נפלו בפריז ובבלקן, וב-1905 הפך לעובד מערכת של העיתון. ב-1908 חזר הביתה לבודפשט והביא עמו את כלתו לעתיד, גבריאל הנרייט קוקארדון (Gabrielle Henriette Cocardon) מפריז-מונפרנאס, שהבריח מהוריה. הם התחתנו ב-1 בספטמבר 1908 בבודפשט.
בין 1910 לבין 1919 עבד כחבר מערכת של עיתון האשט. בשנים 1912–1913 היה כתב מלחמה במלחמת הבלקן, ובמלחמת העולם הראשונה. עבד בבלקן ככתב מלחמה עבור כמה עיתונים הונגרים ואחרים. באותה תקופה הייתה לאשתו גבריאל חנות אופנה צרפתית בשדרת אנדראשי.
בנוסף לעבודתו כעיתונאי, הוא תרגם ספרות אנגלית, ספרות גרמנית ובעיקר ספרות צרפתית להונגרית, לרבות יצירותיהם של ארתור קונאן דויל, האחים גונקור , פול הרוויו (Paul Hervieu), ז'ול ורן, מוריס מטרלינק, מקס בוקהרדט, אלפרד קאפי, אנטול פראנס עבור הוצאת למפל ואתנאום הוצאה לאור. לפני מלחמת העולם הראשונה יצאו לאור גם אחדים מספריו, חלקם ללא ציון שנת ההוצאה. יצירתו ההיסטורית הפופולרית היא "המאה של הרוקוקו", והיצירה שעוסקת במהפכה הצרפתית ובנפוליאון בשם "המהפיכה והקיסרות" (Forradalom és császárság) וכן ספרו הדן בארבעה עשר הגנרלים של ההיסטוריה האירופית מחניבעל ועד ארתור גרגאי. בשם: חיילים גדולים". יצירתו ההיסטורית הספרותית היא הספר "גורלות ומסלולים" (Sorsok és pályák): דיוקנאות ספרותיים, בו עסק בחייהם וביצירותיהם של סופרים ומשוררים צרפתים מהמאה ה-18 והמאה ה-19. בשנים 1912–1913 הוא ניהל יומן מלחמה במהלך מלחמת הבלקן ומלחמת העולם הראשונה לאחר מכן, אותו פרסם ב-1913 וב-1917 בהתאמה. שתי החוברות שלו, שפורסמו ללא ציון שנת הוצאה,
שייכות לספרות הבידור: בעוד שהראשונה מכילה אנקדוטות מחיי התיאטרון והאופרה בבודפשט, השנייה היא על המשפחה המלכותית האוסטרית והפוליטיקאים.
קריירה בצרפת.
לאחר מלחמת העולם הראשונה חזרו אדוריאן ואשתו לצרפת, ב-1919 התיישבו דרך קבע בפריז, אך שמרו על דירתם בבודפשט לעוד כמה שנים. בפריז, אדוריאן הקים את סוכנות העיתונות "משרד עיתונות מזרח אירופה בע"מ" (East-Europe Távirati Iroda Rt), המשיך בעבודתו כעיתונאי והמשיך לעבוד בעיתוני אשט, Messageries Parisiennes, שנוסד על ידי Lucien Vogel ובשנות ה-30 ב-Vu et Lu שנוסד על ידי לוסיאן פוגל (Lucien Vogel). הוא היה עמיתו של לאסלו גארה במשרד המערכת של העיתון Vu et Lu. אדוריאן דיווח ללא הרף על אירועים הקשורים להונגריה בחו"ל בעיתונים ההונגרים. בין 1934 לבין 1939, הוא היה הכתב בפריז של השבועון "בוקר" (Reggel) שהופיע בבודפשט. בין השנים 1912 לבין 1934 פורסמו במגזין ניוגט בסך הכל אחד-עשר מכתביו. הוא כתב מאמרים גם בכתבי עת צרפתיים, גרמניים ושווייצריים.
כמתרגם, תרגם לצרפתית את הנערים מרחוב פאל, "השטן" ו"הברבור" מאת פרנץ מולנר, וכן את המחזה "טייפון" של מלכיאור לנדייל. הוא תרגם מספר יצירות של בלזק וז'ול ורן להונגרית: הצפון נגד הדרום (1910), רב חובל בן חמש-עשרה.
במהלך המשבר הכלכלי הגדול של 1929, אדוריאן ואשתו קנו את טירת Clos de l'Olive באובון, אשר נבנתה מחדש בין 1780 לבין 1784 על ידי ז'אן סימון גאלן, צורף המלכה. בשנת 1931, הוא מכר את האורנג'רי הישן של הטירה לצייר פליקס-פול ג'ובה-דובל , שהקים שם את הסטודיו שלו. בין השנים 1940 לבין 1944, כאשר אובון הייתה נתונה לכיבוש גרמני, אדוריאן, שנחשב ליהודי זר, מצא מקלט עם משפחתו ברובע Figeac Lascombes במחוז לוט, ליד התחנה. לאחר מלחמת העולם השנייה, הוא הפך למנהל של Éditions du Bateau Ivre, שפעלה בשנים 1946–1947. הוא פרסם, בין השאר, את הרומן מאת לאסלו גארה ורעייתו נטלי בשם St. Boniface et ses Juifs (סן בוניפס ויהודיה) את זיכרונותיה של אולגה לנדייל על מה שחוותה באושוויץ בשם "מזכרות דה לו-דלה" (Souvenirs de l’au-delà), ואת הכרך של אנדרה לאזאר באיומי Hongrois de la résistance.
בהקשר למלאת מאה שנים לסיום מלחמת העולם הראשונה, הבחינו כמה היסטוריונים והיסטוריונים ספרותיים בעבודתו של אדוריאן כעיתונאי בהונגריה, בעיקר בגלל הראיונות שלו ודיווחי המלחמה שלו.
החלדה
דוקטור צ'אן
הוחו ואן דן ואל באקה
הוחו מאוריס ואן דן ואל באקה (בהולנדית: Hugo Maurice van den Wall Bake; 18 במרץ 1913 - 22 בינואר 1981) היה לוטננט אדמירל הולנדי אשר שימש כמפקד הצי המלכותי ההולנדי, ולאחר מכן כיושב ראש מטה ההגנה המאוחד (מקביל לרמטכ"ל).
ביוגרפיה.
באקה נולד בארנהם ב-18 במרץ 1913, כבן למשפחת אצולה ותיקה בעלת רקע צבאי עשיר. אביו שרת כקצין תותחנים בכיר, ואחיו הגדול הוא הגנרל אלכסנדר ואסמר ואן דן ואל באקה. ב-1930 הוא החל ללמוד באקדמיית הצי המלכותי ההולנדי, וב-1933 התגייס לצי המלכותי ההולנדי. ב-1930 החל את הכשרתו במכון הימי המלכותי ההולנדי. ב-1933 הוא נשלח לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים ושירת שם עד סוף מלחמת העולם השנייה. בין 1953–1954 הוא שימש כמפקד הספינה Hr.Ms. de Ruyter, ולאחר מכן שימש כמפקד ה-Hr.Ms. Evertsen עד 1955. ב-1961 הוא מונה למפקד הסיירת הקלה Hr.Ms. De Zeven Provinciën, וב-1963 נשלח לשמש כנספח הצבאי ההולנדי בארצות הברית, ובמקביל שימש כנציג הולנד במפקדת נאט"ו. ב-1967 הוא מונה למפקד הצי ההולנדי. ב-1968 הוא מונה ליושב ראש מטה ההגנה המאוחד (מקביל לרמטכ"ל) וכיהן בתפקיד עד פרישתו ב-1972.
ליגת העל המקסיקנית בכדורסל
הליגה הלאומית המקצועית בכדורסל (בספרדית: Liga Nacional de Baloncesto Profesional, LNBP) היא ליגת כדורסל הגברים הבכירה במקסיקו. הליגה נוסדה בשנת 2000 עם 11 קבוצות. למרות ההיסטוריה הקצרה שלה, LNBP ביססה את עצמה כאחת מליגות הכדורסל החשובות ביותר באמריקה הלטינית.
שחקני כדורסל מפורסמים ששיחקו בליגה כוללים את ג'מאריו מון ודניס רודמן.
היסטוריה.
הקמה.
בינואר 2000, כמה קבוצות מ-CIMEBA (סבב הכדורסל המקסיקני), ליגת הכדורסל הלאומית במקסיקו באותה תקופה, פרשו מהליגה והחליטו להקים ליגה חדשה. ב-11 במרץ 2000 נוסדה הליגה בעיר דורנגו בהשתתפות 11 קבוצות. אלה היו הקבוצות המייסדות:
הנשיא הראשון של הליגה היה מודסטו רובלדו. המהדורה הראשונה של הליגה החלה ב-7 באוגוסט 2000 והסתיימה בדצמבר, כאשר העונה הסדירה הסתיימה ב-11 בנובמבר והפלייאוף החל ב-14 בנובמבר. המשחק הראשון נערך בטוראון בין אלגודונרוס דה טורון לדוראדוס דה צ'יוואווה באודיטוריו מוניסיפל: דוראדוס ניצחו 80–78. הליגה התקיימה במקביל בעונותיה הראשונות עם CIMEBA.
פורמט.
עונה סדירה.