היגוי מכני - ההיגוי המכני הוא הגרסה הפשוטה והפרימיטיבית של מערכות בקרת טיסה. הפונקציה היחידה של מערכת זאת היא להעביר את פקודת הטייס למשטחי ההיגוי. המערכת מורכבת ממערכת כבלים וגלגלות המקשרות בין ממשקי הניהוג למשטחי ההיגוי. מערכת זאת מותקנת לרוב במטוסים קלים עקב היותה פשוטה ואמינה, אך אינה מאפשרת ניהוג במהירויות גבוהות עקב הלחצים הגבוהים על משטחי ההיגוי המקבעים את המשטחים במקומם. בנוסף אי אפשר להתקין במערכת כזאת יכולות שיכוך או טייס אוטומטי עקב הצורה הישירה בה משטחי ההיגוי נשלטים.
היגוי הידרו־מכני - מערכות הידרו-־מכניות הן בעצם מערכות מכניות המוגברות בצורה הידראולית. ההגבר ההידראולי מאפשר ניהוג במהירויות גבוהות עקב הגברת כוחו של הטייס. מערכת זאת מאפשרת בנוסף הכנסת מעין "מחשבים מכניים" המסוגלים לחשב שינויים כגון הגבלת פקודה להגאים בהתחשב בנתונים כמו מהירות אוויר ומכלולי מערבל הגאים המתאמים את הניהוג של הגאים מרובים בצורה אוטומטית. המערכת מאפשרת בנוסף התקנת מערכות חשמליות המפקדות על המערכת ההידראולית בעזרת שסתומים או עלים מגנטיים.
בקרת טיסה חשמלית.
מערכת בקרת טיסה אנלוגית - מערכת בקרת טיסה אנלוגית מורכבת ממגברים המבצעים את החישובים הנדרשים בהתאם לנתוני הטיסה בצורה אנלוגית. המערכת מסוגלת לבצע פונקציות כגון שיכוך וטייס אוטומטי אך אינה מסוגלת לבצע פונקציות מתקדמות כגון ניווט עצמאי. מערכות בקרת טיסה אנלוגיות נוטות להיות מורכבות עקב העובדה שהן מותקנות לרוב עם מערכות הידראוליות ועובדות במקביל אליהן, ובשל העובדה שאין למערכת יכולת זיהוי תקלות באופן מדויק, תקלות במערכות אלו לרוב מופיעות בזמן טיסה כתופעות טיסה, כגון מכות פתאומיות בהגאים.
מערכת בקרת טיסה דיגיטלית - מערכת בקרת טיסה דיגיטלית מעבדת את נתוני הטיסה ופקודת הטייס בצורה דיגיטלית בעזרת מחשב בקרת טיסה מרכזי המבצע בעצמו את כל הפונקציות המתקדמות כגון שיכוך וטייס אוטומטי ופולט פקודות למפעילים השולטים במשטחי ההיגוי. עקב ההתקדמות הגדולה בכל הטכנולוגיות הדיגיטליות יוצרו מערכות בקרת טיסה חשמליות לגמרי אשר לא משתמשות בשום רכיב הידראולי למעט מפעילים כדי לנהג את המטוס, מערכת המכונה טוס־על־חוט. בכך המערכת תרמה להקטנת משקל המטוס, שלא נדרש יותר למוטות, כבלים ו"מחשבים מכניים". מהירות התגובה, החישוב והאמינות של המערכת אפשרה יצירת מטוס בעל יציבות סטטית שלילית (כגון ה־F-16) שתמיד היה על סף איבוד השליטה. המערכת גם יכלה לזהות תקלות ספציפיות, אפילו אם הן לא התבטאו בתופעות טיסה והטייס לא היה מודע להן כלל.
מערכות היגוי משולבות.
בזמן הופעת מערכת ההיגוי ההידרו־מכנית הופיעו גם ראשוני המערכות החשמליות שאפשרו הוספת הפונקציות המתקדמות כדוגמת הטייס האוטומטי, לכן לרוב מערכות אלו הותקנו ביחד במטוס, כאשר המערכת החשמלית ביצעה את החישובים הדרושים ופלטה פקודה והמערכת ההידרו־מכנית ביצעה אותה. עם הופעת המחשבים הדיגיטליים הראשונים הם לרוב הותקנו כחלק ממערכת ההיגוי האנלוגית כך שבעצם המטוס הוטס בעזרת מערכות מכניות, אנלוגיות ודיגיטליות ביחד.
ציון פלמסטיד
ציון פלמסטיד (באנגלית: Flamsteed designation) הוא שיטת מתן כינויים לכוכבי השמיים שהומצאה על ידי האסטרונום הצרפתי ז'רום לאלנד בסוף המאה ה-17. השיטה הופיעה לראשונה בתרגום לצרפתית של אטלס הכוכבים מאת האסטרונום המלכותי הבריטי ג'ון פלמסטיד, ושפורסם על ידי אייזק ניוטון ואדמונד היילי ובניגוד לרצונו של פלמסטיד, בשם "Historia Coelestis Britannica". השיטה מבוססת על מספור הכוכבים של כל קבוצת כוכבים ממערב למזרח, על פי העלייה הישרה שלהם ואחרי המספר בא השם בלטינית של קבוצת הכוכבים לה שייך הכוכב, בנטיית השייכות. בעברית נהוג לתרגם את שם הקבוצה ולהשתמש בצורת השייכות (לדוגמה, Cygni 61 - 61 בברבור).
הקטלוג המקורי של פלמסטיד הכיל 2554 כוכבים וזכה לפופולריות במאה ה-18 אך בימינו משתמשים בו כמעט רק עבור כוכבים שאין להם ציון באייר ולעיתים גם עבור כוכבים בעלי ציון באייר הכולל סימוני משנה (למשל formula_1 בסרטן נקרא לעיתים 55 בסרטן). מכיוון שפלמסטיד צפה בכוכבים מאנגליה הקטלוג לא כלל את הכוכבים של קבוצות הדרום. בשנת 1874 פרסם האסטרונום בנג'מין גולד קטלוג כוכבים של שמי הדרום בשם "אורנומטריה ארגנטינה", ובו צוינו כוכבי הדרום על פי השיטה של ג'ון פלמסטיד. ציון זה של כוכבי הדרום לא זכה לפופולריות ונעלם, למעט הכוכב 82 בארידנוס והצביר 47 בטוקאן, ששמרו על הציון שניתן להם על ידי גולד.
בשל נקיפת ציר כדור הארץ סדר הכוכבים ממזרח למערב משתנה באיטיות כך שבמספר מקרים ציוני פלמסטיד לא תואמים את סדר הכוכבים. בשל שינויים בהגדרת הגבולות של קבוצות הכוכבים עברו מספר כוכבים בעלי ציון פלמסטיד לקבוצה אחרת ולמרות המעבר נשארו שמות הכוכבים ללא שינוי וכך למשל הכוכב 10 בדובה הגדולה נמצא למעשה בשטחה של קבוצת לינקס בעוד שהכוכב 41 בלינקס נמצא בקבוצת הדובה הגדולה. כמו כן פלמסטיד עצמו הכניס טעויות לקטלוג. בשל זיהוי שגוי של כוכב הלכת אורנוס ככוכב רגיל הוא נתן לו את הציון 34 בשור. הכוכב שזכה לציון 3 בקסיופאה לא זוהה מעולם ומשערים שפלמסטיד צפה בהופעתה של סופרנובה ששרידיה מהווים את קסיופאה A.
סימון פלמסטיד
צוקרמן
צוקרמן (בגרמנית: Zuckermann ביידיש: צוקערמאַן) הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי שמקורו מגרמנית או מיידיש ופירושו "איש סוכר".
מנדרין אוריינטל
נבחרת ישראל בהוקי קרח
נבחרת ישראל בהוקי קרח היא הנבחרת הלאומית הישראלית בהוקי קרח שמתמודדת מדי שנה באליפות העולם בהוקי קרח. שחקני הנבחרת מורכבים משחקני ליגת ההוקי קרח הישראלית ומשחקנים ישראלים המשחקים במדינות אחרות (בעיקר בקנדה) בהתאם ללוח הזמנים של הליגות בהן הם משחקים.
היסטוריה.
ענף ההוקי קרח נוסד בישראל באפריל 1986, כאשר בקריית מוצקין נפתח מגרש ראשון במדינה. היכל ספורט עם מגרש תיקני נפתח במרכז קנדה בעיר מטולה בשנת 1992.
משחק ראשון בינלאומי נבחרת ישראל שיחקה בעונה 1989/1990 נגד נבחרת או"ם של קנדה. בשנת 1991 התאחדות ההוקי קרח הישראלית התקבלה לפדרציית ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF). בשנת 1992 נבחרת ישראל לראשונה שיחקה באליפות העולם בהוקי קרח, בטורניר דרג C2 אשר היה בדרום אפריקה, והגיעה למקום הרביעי מבין 6 נבחרות. הישג השיא של הנבחרת הייתה הזכייה באליפות העולם דרג 2 בשנת 2005 ועלייה ראשונה - ויחידה עד כה - לדרג 1 (הדרג השני בחשיבותו). את הנבחרת אימן באותה תקופה ז'אן פרון, מאמן צמרת קנדי שזכה בגביע סטנלי עם מונטריאול קנדיאנס ב-1986. פרון אימן את הנבחרת עד 2009 וגם כן ב-2012.
ב-2011 זכתה הנבחרת בדרג ה-3 של אליפות העולם ועלתה לדרג ה-2. במהלך הטורניר, ניצחה את נבחרת יוון בהפרש הגדול ביותר בהיסטוריה שלה (26:2 לישראל). אליעזר שרבטוב קביל פרס המבקיע המצטיין של התחרות.
ב-2012 סיימה הנבחרת במקום 5 בבית ב' של דרג 2. ב-2013 סיימה ישראל ראשונה בבית ב' בדרג 2, ועלתה לבית א' בדרג 2.
סטטיסטיקה.
מקרא: מש' = משחקים, נצ' = ניצחונות, נצה' = ניצחונות בהארכה, הפ' = הפסדים, הפה' = הפסדים בהארכה, שו' = שוויון, נק' = נקודות, שעז' = שערי זכות, שעח' = שערי חובה.
ליגת העל בהוקי קרח
ליגת העל הישראלית בהוקי קרח היא אליפות ישראל בהוקי קרח שנוסדה בשנת 1990. הליגה מנוהלת על ידי התאחדות ההוקי קרח הישראלית. האלופה הנוכחית היא ראשון לציון.
בעונת 2017–2018, מלבד ליגת העל (בית עליון), שני בתים נוספים - ליגה לאומית, וליגה ארצית (בית ב' ובית ג'). הגידול החד בכמות קבוצות הבוגרים התאפשר בעקבות מגרש ההחלקה בחולון, שאיפשר לקבוצות רבות לקחת חלק בליגה.
היסטוריה.
הקמת הליגה.
ביוני שנת 1990 נערכה אליפות ישראל הראשונה בהוקי קרח. השתתפו 4 קבוצות: מ.ה. בת ים, מ.ה. חיפה, מ.ה. רמת גן, ירושלים קפיטלס.
האלופה הראשונה הייתה מ.ה. חיפה אשר ניצחה בגמר את ירושלים ליאונס. בשנה הבאה שוב נצחו שחקנים מחיפה.
בעונה 1992/93 הושבתה הליגה.
מגרש נוסף במרכז ושינוי מבנה הליגה.
פתיחת היכל הקרח Ice Peaks בעיר חולון אפשר הרחבה משמעותית של הליגה לאזור המרכז, הוקמו מספר קבוצות חדשות הכוללות שחקנים שעד אותו הזמן לא היו מעוניינים לשחק הוקי קרח בשל הצורך בנסיעה הארוכה למטולה. בשל ריבוי הקבוצות חולקה הליגה לשתי ליגות - ליגת העל, הבכירה יותר, והליגה הלאומית, המשנית לה. כיוון שהזירה בחולון קטנה מהגודל התקני, המשחקים במגרש זה נערכים בהרכב מצומצם של שוער ו-4 שחקני שדה בלבד על הקרח.
מבנה הליגה - כל קבוצה משחקת נגד כל שאר הקבוצות פעם אחת בסיבוב הראשון, ובסיבובי השני מתחיל מבנה של "טורניר" פלייאוף, בשיטת "המפסיד יוצא", כשהמקום הראשון משחק כנגד המקום ה-8 וכדומה.
בליגה הלאומית שמונה קבוצות, ומשחקיה נערכים בחולון. כל קבוצה משחקת פעם אחת נגד כל קבוצה אחרת, כשבסיום הסיבוב שתי הקבוצות הטובות ביותר משחקות גמר על אליפות הליגה הלאומית ועליה לליגת העל. רוב הקבוצות המשחקות בליגה הלאומית בנויות על בסיס שחקני הוקי רולר שהחלו לשחק הוקי קרח רק לאחר פתיחת המגרש בחולון, ולכן הוסכם על כך שבליגה הלאומית נערכים המשחקים ללא תיקולי גוף.
בליגה הארצית (בית ג'), לא הוגדרו אופן המשחקים עדיין לעונת 18–2017, מכיוון שזו הפעם הראשונה בהיסטוריה שקיים בית ג' בליגת הבוגרים.
גמר אליפות ישראל לעונת 2013/14 שוחק בהיכל הקרח בחולון, לראשונה מחוץ למרכז קנדה, על מנת לאפשר את שידור המשחק בערוץ 9, היה משחק ההוקי קרח הראשון בליגה הישראלית ששודר בטלוויזיה ואף הראשון שבו נמכרו כרטיסי כניסה לקהל.