טיסה 9525 של ג'רמנווינגס
טיסה 9525 של ג'רמנווינגס (4U9525) הייתה טיסה של חברת התעופה הזולה ג'רמנווינגס, שהייתה בדרכה מנמל התעופה של ברצלונה שבספרד לנמל התעופה של דיסלדורף שבגרמניה. המטוס התרסק ב-24 במרץ 2015, סמוך לשעה 10:40, באלפים הצרפתיים, במחוז האלפים של פרובאנס עילית בצרפת, כשעל סיפונו 150 נוסעים ואנשי צוות אשר נהרגו כולם כתוצאה מהפגיעה בקרקע.
בחקירה התברר כי טייס המשנה, אנדראס לוביץ, ריסק אותו בכוונה.
רקע.
המטוס, מדגם Airbus A320-211, המריא לראשונה ב-24 בנובמבר 1990. הוא צבר 58,300 שעות טיסה ב-46,700 טיסות. המטוס היה בטיסה מברצלונה שבספרד לדיסלדורף שבגרמניה. קברניט המטוס היה פטריק זונדרהיימר, בעל 10 שנות ניסיון כטייס, שבהן צבר כ-6,000 שעות טיסה. טייס המשנה היה אנדראס לוביץ בן ה-27, שצבר 630 שעות טיסה. צוות המטוס כלל גם ארבעה דיילים. במטוס היו 144 נוסעים, מרביתם גרמנים וספרדים, ובהם 16 תלמידים ושני מורים, שחזרו מתוכנית חילופי תלמידים בברצלונה.
הטיסה.
המטוס המריא מנמל התעופה של ברצלונה ב-24 במרץ 2015 בשעה 10:01, ותוכנן להגיע ליעדו, נמל התעופה הבינלאומי דיסלדורף, בשעה 11:39. בשעה 10:40 נראה המטוס בפעם אחרונה על מסכי המכ"ם.
שברי המטוס נמצאו בדרום-מערב הרי האלפים, במחוז האלפים של פרובאנס עילית בצרפת. חקירת ההתרסקות נוהלה בידי המשרד לחקר וניתוח ביטחון התעופה האזרחית (BEA) של צרפת.
ב-26 במרץ 2015, יומיים לאחר ההתרסקות, פוענח מקליט הקול בתא הטייס (שהוא אחד משתי הקופסאות השחורות במטוס), ונמסר כי טייס המשנה, אנדראס לוביץ, ריסק אותו בכוונה. התסריט שהתגבש בקרב החוקרים לתיאור עשר הדקות האחרונות של הטיסה: קברניט המטוס, פטריק זונדרהיימר, יצא מתא הטייס, כנראה בדרך לשירותים, לאחר שבשעה 10:30 קיבל הנחיות מהבקרה האווירית. המטוס נמצא בשלב זה בגובה שיוט של 38 אלף רגל (11,500 מטר) מעל טולון שבצרפת. עם יציאתו של הקברניט ביטל טייס המשנה, לוביץ, את השיוט האוטומטי, והורה למטוס להנמיך, בקצב של יותר מ-3,000 רגל לדקה במהירות קטלנית של למעלה מ-350 קשר. שתי דקות לאחר שיצא ניסה הקברניט לחזור לתא הטייס, אך גילה שאינו מסוגל לפתוח את הדלת, משום שלוביץ נעל אותה מבפנים. זונדרהיימר החל לדפוק על הדלת, אך לוביץ לא הגיב. לוביץ לא הגיב גם לקריאות הבקרה האווירית, ובהתאם לנוהל הוזנקו מטוסי קרב צרפתיים לקראת מטוס הנוסעים. זונדרהיימר ואנשי צוות נוספים ניסו לפרוץ בכוח לתא הטייס, אך ללא הצלחה. בשניות האחרונות לפני ההתרסקות הבינו הנוסעים את העומד להתרחש והגיבו בצרחות. נתוני הקופסה השחורה השנייה, שנמצאה כעבור ימים אחדים, חיזקו את מסקנות החוקרים, ניתן לשמוע בהקלטה את הקברניט מנסה לפרוץ את הדלת באמצעות לום שנמצא במטוס למקרה חירום אך ללא הצלחה. נתוני הקופסה השחורה מצביעים על כך שמיד אחרי שעזב הקברניט את הקוקפיט, הורה לוביץ לטייס האוטומטי להנמיך.
שניות לפני ההתרסקות הופעלה התראה קולית שהמטוס בגובה מסוכן אך לוביץ לא התייחס לכך.
לאחר מכן אף התברר שטייס המשנה תכנן את ההתאבדות כשבטיסה הקודמת ביצע תרגול יבש בירידה ל-100 רגל בשעה שהקברניט לא היה בקוקפיט. נתונים ששללו את האפשרות לאובדן הכרה של טייס המשנה והטלת מלוא האחריות לשלום המטוס על כתפיו.
מחקירת נתונים הרפואיים והנפשיים של לוביץ עלה שהוא סבל מהפרעות פסיכוטיות נפשיות וביקר אצל כ-41 רופאים מאז הוציא את רישיון הטיס שלו ב-2009, בנוסף לכך כשבוע לפני התאונה רופא המליץ לו שלא לטוס אך הוא לא הקשיב לכך.
בעקבות ההתרסקות.
כללי רשות התעופה הפדרלית של ארצות הברית קובעים שבמקרה שאחד משני הטייסים יוצא מתא הטייס, חייב איש צוות אוויר אחר להחליפו, עד לחזרתו לתא הטייס. כלל זה אינו נדרש באירופה. בעקבות מסקנות החוקרים, לפיהן טייס המשנה ניצל את שהייתו לבד בתא הטייס כדי לרסק את המטוס, הודיעו חברות תעופה אירופיות אחדות על כוונתן לאמץ את הנוהל האמריקאי, וב-27 במרץ 2015 פרסמה הסוכנות האירופית לבטיחות תעופה (EASA) המלצה לנוהל דומה.
אכבר גנג'י
אכבר גנג'י (בפרסית: اکبر گنجی; נולד ב-31 בינואר 1960) הוא שחקן, סופר, עיתונאי ופעיל פוליטי איראני.
ביוגרפיה.
אכבר גנג'י תואר כ"מתנגד המשטר הפוליטי איראני הדגול ביותר", וכ"עיתונאי פרו-דמוקרטי פופולרי" החוצה את ה"קווים אדומים" של הצנזורה העיתונות באופן קבוע. כנער היה תומך נלהב של המהפכה האסלאמית, אך שינה את גישתו באמצע 1990. לאחר שפרסם סדרת סיפורים על רצח סופרים מתנגדי-משטר, הידועים כרציחות השרשרת באיראן בין השנים 2001–2006 נכלא בכלא אווין שבטהראן. בעודו בכלא הוא הוציא מנשר שביסס אותו כראשון "מתנגדי המשטר הבולטים, מוסלמי מאמין ומהפכן לשעבר" לבקש להחליף את המערכת התיאוקרטית של איראן ב"דמוקרטיה".
לאחר שזכה גנג'י בתואר אזרח כבוד בערים רבות באירופה, ומאמריו וכתביו זיכו אותו באותות כבוד, זכה גנג'י במספר פרסים בינלאומיים עבור עבודתו.
אלת הנחש
אלת הנחש, או אלת האדמה, הוא הכינוי שניתן לפסלים שנמצאו בכרתים, ונוצרו בתקופה המינואית, ומסמלים ככל הנראה את האלה העיקרית של הכרתים.
שני פסלים כאלו נמצאו בשנת 1903 בידי הארכאולוג הבריטי אדוארד אוונס בקנוסוס, הם מוצגים כיום במוזיאון הארכאולוגי של הרקליון. פסלים נוספים נמצאו מאוחר יותר. לרוב הפסלים מציגים אשה לובשת שמלה ארוכה בעלת מחוכים, חשופת שדיים, אוחזת נחש בכל אחת מידיה. על ראשה ישנן חיות קטנות המסמלות את שלטונה על האדמה. לעיתים נחשים כרוכים על גופה ושני אריות מלווים אותה, סמל לשלטונה על חיות הפרא. לפעמים מופיע לידה אל זכר, בנה או בעלה.
השדיים החשופים וגם הנחשים אמורים לסמל אולי פריון, שכן הנחש שימש כסמל לפריון בתרבויות רבות בין היתר במסופוטמיה ובהודו, אם כי יש הסוברים שהשדיים מסמלים אבל.
סימון וואט
Psycho-Head Blowout
מפיסטו (קומיקס)
מפיסטו (באנגלית: Mephisto) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "Silver Surfer #3" מדצמבר 1968, ונוצרה בידי הכותב סטן לי והמאייר סאל בוסימה. הדמות מבוססת על הדמות מפיסטופלס.
ביקום מארוול, מפיסטו הוא שד ממוצא לא ידוע, השולט בממד כיס לוהט אותו הוא מכנה "גיהנום". הוא נתפס ביקום מארוול בתור השטן, אם כי הוא לא השטן האמיתי וחלק מקבוצה בעלת מעמד דומה לשלו. לרוב מפיסטו הוא אויב של גיבורי מארוול המיסטיים דוגמת גוסט ריידר ודוקטור סטריינג', אם כי נקלע לעימותים עם גיבורים דוגמת ספיידרמן, תור והאוונג'רס.
דמותו של מפיסטו מדורגת במקום ה-48 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו של מפיסטו גילמו בסרטי הלייב אקשן "גוסט ריידר" ו"" השחקנים פיטר פונדה וקירן היינדס, בהתאמה.
ביוגרפיה בדיונית.
מעשים ראשונים בהיסטוריית הקומיקס.
מפיסטו אחראי למספר מעשים רעים ביקום מארוול, וחטף את נשמתה של סינתיה וון דום לפני שהיא שוחררה בידי דוקטור דום ודוקטור סטריינג'. כמו כן, הוא גרם ליצירת גוסט ריידר החדש ג'וני בלייז. מפיסטו טוען כי הוא נוצר בידי ישות עליונה שהתאבדותה הביאה ליצירת יקום מארוול ויהלומי האינסוף, והיה אחראי ללכידת נשמותיהם של האישה הבלתי-נראית, מיסטר פנטסטיק ופרנקלין ריצ'רדס.
במהלך המלחמות הסודיות השניות, מפיסטו רצה לגנוב את כוחותיו של הביונדר או לחסל אותו כדי לזכות בכבוד מהמוות. מפיסטו שלח צבא נבלי-על בשם "הלגיון הארור" לתקוף את הביונדר, שנעשה אנושי ואובטח בידי הדבר. לאחר שהלגיון הובס, מפיסטו החזיר את חברי הלגיון למקום בו היו לפני המאורע. בשלב מסוים הוא יצר את השד בלאקהארט, בנו לכאורה. מפיסטו תמרן את "מאסטר המהומות" לאסוף את חמשת חלקי נשמתו שלו, שפוזרו בידי פרנקלין ריצ'רדס. כאשר מכשפת השני השתמשה בקסם כדי ליצור ילדים לה ולבעלה ויז'ן, היא השתמשה בשניים מחלקי נשמתו של מפיסטו בשוגג. הם נשאבו חזרה למפיסטו, מה שהניע את שגעונה של מכשפת השני. הוא ניסה לחסל את הוקאיי כשהוא נכנס לגיהנום בניסיון להציל את אשתו, מוקינגבירד.
באירועי "", מפיסטו ריפא את מיי פארקר בתמורה לשכתוב הזמן, כך שפיטר פארקר/ספיידרמן ומרי ג'יין ווטסון לעולם לא נישאו. בתהליך הוא ביטל את חשיפת זהותו הסודית של ספיידרמן באירועי "מלחמת אזרחים", והחיה את הארי אוסבורן. במהלך אירועי "מצור", מפיסטו נראה חותם על הסכם עם הלה, שבו היא תקבל חלק ממלכתו לכ-1000 שנים, והוא יקבל את השליטה על הדיזיר, קודמי הולקיריות הברבריים, לכ-100 יום. לאחר שדיכאו מרד, הדיזיר שלחו נציג, שאמר למפיסטו כי הם מעוניינים לפלוש להלהיים. מפיסטו אמר כי הלהיים לא בראש סדר העדיפויות שלהם, אך נתן להם לתקוף. תור הגיע כדי להגן על הלהיים, נכנס לאזור שליטתו של מפיסטו, ומצא חרב הקטלנית לדיזיר. מפיסטו הציע לו לקחת אותה, בתמורה שלא ינסה לסכל את תוכניתו. לאחר קשיים רבים, תור הצליח לקחת את החרב.
הפחד עצמו ואילך.
במהלך אירועי "הפחד עצמו", מפיסטו התגלה בפני גוסט ריידר, שנלחם בסין, ולאחר התלבטות קבע כי יעזור לו נגד סין, "הנחש" והראויים. הוא יצא לדייט עם חברת המוטנטים החדשים מאגמה, וגילה לה שכהתגלמות אחד מכוחות היקום הגדולים, הוא קיבל רגשות ולעיתים רוצה לעשות דברים אנושיים. הוא דיבר עם שדים אחרים בדבר איומו של הנחש, ואחרי שהמלחמה נגד הנחש נגמרה, עזר לדדפול נגד אחד מסגניו.