עם זאת, בסופו של דבר חיל האוויר לקח לידיו את פרויקט ה-X-1 וזאת לאחר שגודלין דרש 150,000 דולר לביטוח חיים ובנוסף על כך דרש בונוס על כל דקה שבילה במהירות מעל 0.85 מאך. דבר נוסף שגרם למהלך זה, היה שמרנותה של התוכנית. כלומר, התעקשותם של מהנדסי התעופה להתקדם רק בכשתי מאיות המאך בכל טיסה (0.02). צ'אק ייגר אף ציטט באוטוביוגרפיה שלו בנוגע לתוכנית, כי "בקצב הזה היה לוקח להם חודשים עד שהיו שוברים את מחסום הקול". לבסוף, מחסום הקול נשבר על ידי ייגר עצמו בטיסה הממונעת התשיעית בשנת 1947. גודלין הכחיש לאחר מכן כל דרישה עבור בונוסים נוספים. גודלין הודיע כי עשה עסקה עם רוברט סטנלי, טייס ניסוי מטעם חברת בל שישבור את מחסום הקול בטרם יעבור המטוס לידי חיל האוויר, אך העסקה לא יצאה לפועל בשל התעקשותם של עובדי בל על אדם יותר כריזמטי ופרסומי בשביל לעשות יחסי ציבור עבורה החברה.
בשנת 1948, שירת גודלין כטייס מח"ל בחיל האוויר הישראלי הטרי, ואף נלחם במלחמת העצמאות. במהלך המלחמה, כאשר הטיס מטוס ספיטפייר Mk IX (סוג 361), היה שותף להפלתם של שלושה מטוסי ספיטפייר Mk XVIII (סימן 18) בריטיים.
לאחר המלחמה התמנה לאחראי אגף הניסוי בחיל האוויר, זאת בשל הסמכתו הקודמת בחיל האוויר של ארצות הברית. כשפעולות האיבה הפסיקו, הטיס גודלין את מטוס הדאגלס DC-4 למשימות הומניטריות להבאת יהודים מעדן, ערב הסעודית וגרמניה. לאחר המלחמה התמנה לאחראי אגף הניסוי בחיל האוויר, זאת בשל הסמכתו הקודמת בחיל האוויר של ארצות הברית. כשפעולות האיבה הפסיקו, הטיס גודלין את מטוס הדאגלס DC-4 למשימות הומניטריות להבאת יהודים מעדן, ערב הסעודית וגרמניה.
גודלין המשיך בקריירת התעופה שלו ואף היה הבעלים של חברת תעבורת אוויר קו סיישל-קילימנג'רו. בבעלותו אף היו חברות לייצור חלפי מטוסים.
הוקרה, חיים מאוחרים ומותו.
בין הישגיו הרבים האחרים, גודלין היה מועמד להיכל התהילה הלאומי לתעופה. נכנס להיכל התהילה של פלורידה, אגודת הרקטות האמריקאית (חבר הכבוד לשנת 1946). קיבל ציון לשבח מהצלב האדום האמריקאי הודות למאמציו ההומניטריים בפעולות סיוע בניגריה ובביאפרה. נבחר להיכל התהילה של ניאגרה פרונטייר אביאיישן (1987), אגודת טייסי ניסוי (עמית כבוד לשנת 1991) ואף קיבל את פרס האזכרה של האחים רייט מאיגוד התעופה של מיאמי רבתי (1992). גודלין נהנה מחברויות במועדון המלכותי אירו, איגוד התעופה של מיאמי רבתי כחבר בכיר ובמכון האמריקאי לאווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה ונוספים.
גודלין מת ב-20 באוקטובר 2005 בפאלם ביץ', פלורידה, לאחר שמעולם לא טס במהירות הגבוהה ממהירות הקול, הוא הודה בכך כשהתראיין בנוגע למטוס ה-X-1 בסדרה The X Planes של ערוץ דיסקברי משנת 1991. גודלין הודה שהוא שקל לטוס במטוס הנוסעים העל-קולי, הקונקורד כדי לחוות מהירות הגבוהה ממאך 1, אבל המחיר הגבוה מנע ממנו לעשות זאת
בתרבות.
צ'אלמרס גודלין גולם על ידי השחקן ויליאם רוס בסרט הצוות המובחר משנת 1983.
סן מרטין (אי)
סן מרטין (בצרפתית: Saint-Martin, בהולנדית: Sint Maarten) הוא אי בצפון מזרח הים הקריבי, הממוקם כ-300 קילומטרים מזרחית לפוארטו ריקו. האי משתרע על פני כ-87 קילומטרים רבועים כאשר בסביבות כ-60 אחוזים משטחי האי נמצאים תחת שליטת הרפובליקה הצרפתית ובסביבות כ-40 אחוזים משטחי האי נמצאים תחת שליטת ממלכת הולנד. אף על פי כן החלק ההולנדי של האי מאוכלס יותר מאשר החלק הצרפתי של האי.
האי חולק בין צרפת והולנד במהלך שנת 1648. החלק הצרפתי של האי כולל את הקולקטיב סן מרטן המהווה קולקטיב מעבר לים של הרפובליקה הצרפתית. משום שהוא משתייך לצרפת החלק הצרפתי של האי הוא גם חלק מהאיחוד האירופי. החלק ההולנדי של האי כולל את המחוז ההולנדי סנט מארטן אשר נחשב לאחד מארבע המדינות של ממלכת הולנד.
דמוגרפיה.
ב-1 בינואר 2019 מנתה אוכלוסיית האי כולו 73,666 תושבים, כאשר 41,177 גרו בחלק ההולנדי של האי ו-32,489 תושבים גרו בחלק הצרפתי של האי. ראוי לציין כי הנתון של החלק הצרפתי מתבסס על מפקד אוכלוסין שבוצע לאחר ההרס של הוריקן אירמה בספטמבר 2017, בעוד שהנתון של הצד ההולנדי הוא רק אומדן שמתבסס בעיקר על מפקד האוכלוסין שבוצע במהלך 2011. אוכלוסיית האי ב-1 בינואר 2017, לפני הוריקן אירמה, הייתה 75,869 תושבים (40,535 תושבים בצד ההולנדי, ו-35,334 תושבים בצד הצרפתי).
Lerwini
Pucrasiini
Meleagridini
Ithaginini
Rhizotherini
ברוך קאלומיטי
הרב ברוך בן יקר קאלומיטי (קאלומיטו; נפטר ב-23 ביולי 1825) היה ראש ישיבה ופוסק באזמיר ומחבר ספר אבק דרכים.
ביוגרפיה.
נולד לרבי יקר. סבו היה רבי יעקב בן נעים, והיה נינו של הרב אהרן לפפא. דודו היה רבי יאודה אלגזי נישא לבתו של הרב יצחק אלבעלי, בנו של הרב יעקב אלבעלי.
למד תורה אצל הרב יצחק נוניס בילמונטי, אצל הרב יצחק מאיו וכן קיבל תורה מהרב יוסף רפאל חזן, מחבר ספר חקרי לב. כיהן כראש ישיבת בית הלוי באזמיר. הרב חיים פאלאג'י מספר עליו כי הידר במצוות הלבשת ערומים, עד כי כל בגד שהיה לובש, היה מתנה בעת רכישתו, שאם יראה עני ללא מלבוש מתאים יעניק לו את בגדו. על מצוות אהבת ישראל כתב:
פטירתו.
נפטר בח' באב ה'תקפ"ה. בימים קודם פטירתו, מרוב צער על פטירת רבם, ביקשו תלמידיו לנהוג את כל דיני אבילות אשר נפסקו בשולחן ערוך על רבו שלימדו חכמה, וביניהם אנינות, חליצת כתף ונעילת הסנדל, שלא כמנהג אזמיר. רבה של העיר, הרב רפאל אשכנזי, לא היה מרוצה מכוונתם, עד ש.
על מצבתו נכתב: .
תלמידיו.
כראש ישיבה העמיד תלמידים הרבה. הבולטים שבהם היו:
חיבורו.
חיבר את ספר אבק דרכים (שאלוניקי תקע"ד) ובו 4 דרכים (נושאים): דרך גבר - דרושים לנישואים, דרך המת - הספדים, דרך חכמה - דרוש על כבוד תלמידי חכמים, דרך שלום - שאלות ותשובות, חלקן לא לפי סדר, וחלקם על פי סדר אורח חיים - חלקן מאת הרב יעקב בן נעים ועל סדר יורה דעה - ובו תשובה מהרב אהרן לפפה. לקראת סוף הספר נדפס דרוש לנישואין לבת הגביר שם טוב לוי, שתרם את הוצאות הדפסת הספר. בסוף הספר קיימים ליקוטים של חידושי הרב על פרשיות התורה בספרים בראשית ושמות, וכן על תהלים, איוב ופרקי אבות. שם הספר רומז לשם המחבר: אני ברוך קאלומיטי .
קולג' קהילתי
קולג' קהילתי (באנגלית: Community college) היא סוג של מוסד חינוכי בו ניתן ללמוד במשך שנתיים בעבור שכר לימוד סביר. למונח יכולות להיות משמעויות שונות במדינות שונות - בקולג'ים קהילתיים רבים יש "הרשמה פתוחה" לסטודנטים שסיימו את בית הספר התיכון. המונח מתייחס בדרך כלל למוסד להשכלה גבוהה המספק חינוך לכוח העבודה ותוכניות אקדמיות שונות. בחלק מהקולג'ים הקהילתיים ישנם גם קבוצות אתלטיקה ומעונות הדומים לאלו הקיימים באונברסיטאות.
בארצות הברית.
בארצות הברית הקולג'ים הקהילתיים, המכונים לעיתים גם מכללות טכניות, מכללות דו-שנתיות או מכללות עירוניות, הן בעיקר מוסדות ציבוריים המספקים השכלה על-תיכונית, המתמקדת בהשגת תעודות, דיפלומות ותארים נלווים. לאחר שהסטודנטים מסיימים את לימודיהם בקולג' הקהילתי, חלק מהסטודנטים ממשיכים ללמוד בעוברים למכללה לאמנויות ליברליות או שהם ממשיכים ללמוד באוניברסיטה במשך שנתיים עד שלוש שנים על מנת להשלים את לימודי התואר הראשון.
בקולג'ים הקהילתיים הציבוריים בדרך כלל לומדים סטודנטים מהקהילה המקומית והם בדרך כלל נתמכים על ידי הכנסות מהמסים המקומיים. הם בדרך כלל עובדים עם עסקים מקומיים ואזוריים כדי להבטיח שהסטודנטים יוכשרו לעבוד בכוח העבודה המקומי.
מאולה (נהר)
הנהר מאולה (בספרדית: Río Maule) הוא נהר הזורם במחוז מאולה, הקרוי על שמו, בצ'ילה, ונחשב לאחד מהנהרות החשובים ביותר של מדינה זו. הנהר קשור לתקופות הפרה-היספניות של המדינה, לכיבוש המדינה, לתקופה הקולוניאלית, למלחמות העצמאות, להיסטוריה המודרנית, לחקלאות (, גידולים מסורתיים), לתרבות (ספרות, שירה, פולקלור), דת, כלכלה ופוליטיקה. המאולה היה כנראה אתר הקרב בין האינקה למפוצ'ה () בסוף המאה ה-15 שקבע את הנהר כגבולה הדרומי של אימפריית האינקה. גברים ונשים מפורסמים רבים בהיסטוריה של צ'ילה נולדו במחוז מאולה הקרוי על שם הנהר. הנהר גם השאיל את שמו לאחד מאזורי גידול הגפנים של המדינה (המכונה גם אפלאסיון), עמק מאולה (Valle del Maule), תת-אזור של העמק המרכזי של צ'ילה.
מסלול.
החלק העליון.
אורכו של הנהר 240 קילומטרים ואגן הניקוז שלו משתרע על פני כ-20,295 קמ"ר. שלושים אחוז מהאגן נמצאים ברכס הרי האנדים. מוצא הנהר באגם לגונה דל מאולה בפרובינציה טלקה, בגובה של 2,165 מטרים בסביבת הגבול עם ארגנטינה. מאותה נקודה הנהר זורם מערבה ועד מהרה מצטרף אליו בגדה השמאלית אחד מיובליו העיקריים, הנהר , שמוצאו בלגונה דיאל (Laguna Dial), בפרובינציה לינארס. בהמשך, ועדיין בחלקו העליון, מצטרפים למאולה, הפעם בגדה הימנית הנהרות קולורדו (Colorado), קלארו (Claro), פואלצ'ה (Puelche) וסיפרסס (Cipreses).
החלק האמצעי.
לפני שהוא מגיע לעמק המרכזי של צ'ילה, המאולה נסכר על ידי סכר קולבון (Colbún) היוצר את אגם קולבון שמזין את תחנת הכוח ההידרואלקטרית באותו השם.
בהמשך, מצטרפים למאולה גם הקלארו (עוד נהר בשם קלארו) וה. האחרון זורם מדרום ומקבל את מימיהם של כמה יובלים: הפוטגאן (Putagán), מערכת אצ'יבואנו - אנקואה (Achibueno - Ancoa), הפרקילאוקן (Perquilauquén), הפוראפל (Purapel) והקאוקנס (Cauquenes).
החלק התחתון.
בחלקו התחתון, הנהר מקבל את מימיו של רק יובל צנוע אחד, אסטרו דה לוס פוארקוס (Estero de los Puercos), ולאחר שהמאולה זורם במשך קרוב ל-250 קילומטרים, הוא נשפך לאוקיינוס השקט, צפונית לעיר .
אקולוגיה.