במחשבים, צינור עיבוד נתונים (באנגלית: Pipeline) הוא אוסף של תהליכי עיבוד נתונים המקושרים זה לזה בסדרה, כך שהפלט של תהליך אחד הוא הקלט של התהליך העוקב בסדרה. לעיתים קרובות התהליכים בצינור עיבוד נתונים מופעלים במקביל ובכך מאפשרים את הגדלת הספק המערכת.
צינורי עיבוד נתונים שקשורים למחשבים כוללים:
מקור ומטרות.
מטרת השימוש בצינור עיבוד נתונים בחומרה ובתוכנה היא הגברת הספק של תהליכים, על ידי שמירת כל התהליכים בפעולה כל הזמן. המקור לרעיון נמצא בחיי היומיום. ניקח לדוגמה פס הרכבה במפעל מכוניות. נניח שהתחנות לאורך פס ההרכבה הם: התקנת מנוע, הרכבת מכסה מנוע והתקנת גלגלים. כמו כן נניח שסדר התהליכים הזה מחייב, ושרכב עובר בפס ההרכבה מתחנה לתחנה, ויכול לבצע רק שלב אחד מהשלושה בכל רגע נתון. רכב שיותקן בו מנוע יעבור להרכבת מכסה המנוע, וישאיר את תחנת התקנת המנוע לרכב שאחריו. לאחר מכן, הרכב הראשון ימשיך לשלב השלישי להתקנת גלגלים, בעוד שהרכב השני עובר לשלב מכסה המנוע. כעת נכנס רכב שלישי לפס ההרכבה לצורך התקנת מנוע. נניח שהזמן שלוקח כל שלב אינו אחיד: התקנת מנוע לוקחת 20 דקות, מכסה מנוע 5 דקות וגלגלים 10 דקות. לכן, רכב שנכנס לפס ההרכבה יצא ממנו לאחר 35 דקות בדיוק. אם היינו מרכיבים את שלושת הרכבים כאשר כל רכב נמצא על פס ההרכבה לבד, סך הפעילות הייתה 105 דקות – 35 דקות לכל רכב. אך אם נשתמש בקו הרכבה כפי שתיארנו, בו בכל שלב יש רכב אחד בכל רגע – נצטרך רק 75 דקות – 35 דקות לרכב הראשון ו־20 דקות נוספות לכל רכב נוסף.
יתרונות וחסרונות.
צינור עיבוד נתונים לא מוריד את כמות הזמן לביצוע אובייקט יחיד, אך הוא מגדיל את ההספק של המערכת. כלומר לכל רכב ייקח 35 דקות, אך על ידי עבודה במספר תחנות במקביל ניתן להגביר את הספק המערכת ולהרכיב יותר כלי רכב בכל פרק זמן. בצורה זו ניתן להגביר את היעילות של חומרת מחשב ותוכנות מחשב.
עם זאת, מערכות המשתמשות בצינור עיבוד נתונים לרוב צורכות יותר משאבים כמו זיכרון ויחידות עיבוד, זאת כיוון שהתהליכים השונים לא יכולים להשתמש במשאבים של התהליך שקדם להם, שכן גם תהליך זה נמצא בפעילות.
שיקולי תכנון.
שיקול חשוב אחד בתכנון צינור עיבוד נתונים הוא איזון בין השלבים. בדוגמה לעיל, נוכל להגדיל את התפוקה אם שלב המנוע והגלגלים ייקחו כל אחד 15 דקות במקום 20 דקות לשלב המנוע ו־10 דקות לגלגלים. חלוקת השלבים בצורה כזו תאפשר לפס ההרכבה להוציא רכב חדש כל 15 דקות במקום כל 20 דקות ובכך להגביר את ההספק ב־25%, זאת אף על פי שהזמן לרכב בודד, מרגע שנכנס לפס ההרכבה ועד שיצא, נשאר 35 דקות. לעיתים קרובות, חלוקת המשימות בין תהליכים שונים בתוכנה ואף בחומרה היא גמישה, ולכן תכנון נכון יכול להוביל לייעול נוסף.
שיקול נוסף הוא הכנסת חוצצים בין השלבים וקביעת גודלם. שיקול זה חשוב במיוחד כאשר פרק הזמן שלוקח כל שלב לא קבוע, וייתכן שמידע ייווצר או ימחק במהלך השלבים.
גיידאר
"גיידאר" (מאנגלית: Gaydar; הלחם בסיסים של המילים 'גיי' ו'רדאר') הוא מונח המתאר יכולת אינטואיטיבית של אדם כלשהו לזהות להט"בים גם ללא תקשורת ישירה ביניהם, בדרך כלל על סמך לבוש, התנהגות, שפת גוף או הליכה כנגד המוסכמות המיניות או המגדריות של החברה ההטרוסקסואלית בפרהסיה.
בעוד שבעבר החלוקה בין להט"בים להטרוסקסואלים הייתה ברורה, ואפשרה לגיידאר לפעול על בסיס תבניות בולטות, מגמות של מטרוסקסואליות מחד, והופעתם של להט"בים ללא מזהים חיצוניים מובהקים מאידך, מאתגרות את יכולות הגיידאר בהווה; ואולם, להט"בים רבים טוענים כי הם עדיין מסוגלים לזהות להט"בים אחרים באמצעות אינטואיציות ותחושות.
אחד ההסברים שניתן לתופעה הוא שבמהלך חייהם התרגלו להט"בים להשקיע יותר בזיהוי פרטים קטנים בקרב אנשים אחרים העשויים להעיד על נטייתם המינית. מחקרים העלו נתונים התומכים בקיומו של גיידאר שכזה: להט"בים זיהו להט"בים אחרים לפי תמונות באופן מדויק יותר מהטרוסקסואלים. גם כשהוצגו להם תמונות הפנים בלבד, הפגינו הלהט"בים יכולות טובות יותר מאלו של ההטרוסקסואלים.
מחקרים מדעיים.
לאורך השנים, נערכו מספרים מחקרים מדעיים, שניסו לענות על השאלה האם גיידאר אכן קיים במציאות, או שמא מדובר במיתוס פופולרי. מחקר אחד, שהוא כנראה המוקדם ביותר בתחום, ביקש מאנשים לצפות בסרטוני וידאו קצרים, ולנסות לפענח את הנטייה המינית של האנשים המוצגים בהם. תוצאותיו הראו כי גיידאר הוא מיתוס. מחקר מאוחר יותר, שהתפרסם בכתב העת "Journal of Personality and Social Psychology", מצא שיכולתם של אנשים לאבחן את הנטייה המינית נכון, לא יכולה להיות מוסברת כניחוש בלבד, מאחר שהיא מדויקת מדי כדי להראות אקראית. מחקר זה ביקש מאנשים לדרג את הנטייה המינית של עצמם על גבי סולם קינסי, ואז, אנשים אלו צולמו בקליפים קצרים ואילמים, שהיו דלים בפרטים. לאחר מכן, הוצגו הקליפים הללו בפני משתתפי המחקר, והמשתתפים נתבקשו לדרג את הנטייה המינית של האנשים המופיעים בסרטונים הקצרים, בעזרת סולם קינסי. ניתוח תוצאות המחקר הראה, כי יש מתאם מובהק בין המיקום בו האנשים שהופיעו בקליפים דירגו את עצמם על גבי סולם קינסי, למיקום בו הצופים דירגו אותם על גבי אותו הסולם. מחקרי המשך הגיעו לתוצאות דומות ואף הראו שניתן להשתמש בסרטים ביתיים של ילדים, כדי לאבחן בצורה מדויקת את נטייתם המינית לכשיתבגרו.
מחקרי המשך גילו שהגיידר (היכולת לזהות נטייה מינית) הוא מדויק מדי בשביל להחשב כסתם ניחוש, גם כאשר משתתפים התבקשו להכריע בנוגע לנטיה מינית, רק על סמך תמונת פנים. משתתפי מחקר זה השתמשו ברמזים של הבעות פנים מגדריות ובסטריאוטיפים על הומואים, כדי להכריע מהי הנטייה המינית של מושאי התמונה שהם נתבקשו לדרג, עם זאת, כשלו בזיהוי נטייתם המינית של מושאי תמונה שלא הציגו את הסטריאוטיפים הללו, או שהציגו סטריאוטיפים מנוגדים. המוצא הגזעי, האתני או השייכות הלאומית, הן של המשתתפים שבחנו את התמונות, והן של מושאי התמונות, לא השפיע על טיב הדיוק בניסיון לקבוע מהי הנטייה המינית של האנשים המופיעים בתמונות, בהסתמך רק על תמונות פנים. אפילו שימוש בתמונות שהכילו תווי פנים מבודדים (למשל תמונות שהציגו רק את העיניים של מושא הצילום), הספיקו, לעיתים, בשביל לאפשר למשתתפי המחקר להעריך נכונה אם האדם שמצולם בתמונה משתייך לקהילת הלהט"ב או לא. מחקר אחד הראה שלעיתים, די בבחינה של פניהם של גברים ונשים לפרק זמן של 1/25 השנייה, בשביל להעריך אם הם משתייכים לקהילת הלהט"ב או לא. הדיוק השתפר ככל שמשך החשיפה לתמונה גדל. מחקר המשך למחקר שצוין הראה, שגיידר הוא תהליך שמתרחש אוטומטית במוח, כאשר אדם אחד מסתכל על אדם אחר, ושמבט על פניו של אדם אחר, אוטומטית מפעיל שיפוט סטריאוטיפי של נטייה מינית במוח. עם זאת, להומואים יש גיידר מדויק יותר מאשר לגברים סטרייטים, ולנשים יש גיידר מדויק יותר, כאשר הן מבייצות. מחקר אחד הניח, בהשערת המחקר שלו, שתופעה זו נגרמת בשל כך שהומואים מייחסים חשיבות גדולה יותר לסממנים קטנים, בהשוואה לגברים סטרייטים, מאחר שזה מסייע להם לזהות הומואים אחרים בקלות רבה יותר, כלומר, שזוהי התנהגות נרכשת שמסייעת להם, ונראה שלכן היא גם מפותחת יותר בקרב הומואים, בעוד שלסטרייטים אין תועלת בפיתוח רגישות מיוחדת כזו.
זירוי טרופוספירי
זירוי טרופוספירי הוא תהליך פיזור גלי רדיו לשכבת הטרופוספירה, המבוצע בדרך כלל לתועלתן של תחנות רדיו וטלוויזיה. מטרת הזירוי היא לאפשר לגלי הרדיו להגיע למרחקים גדולים במיוחד, כדי לשדר למרחק של מאות קילומטרים, גם לאזורים אליהם אין קו-ראייה ישיר. אמצעי השידור המשתמש באפקט זה מכונה טרופוסקאטר (מאנגלית: Tropospheric scatter).
זירוי טרופוספירי משמש להקמת קווי תקשורת לאזורים מרוחקים. אנטנה פרבולית גדולה משדרת אל שכבת הטרופוספירה אות רדיו בעוצמה גבוהה, המכוון לנקודה שבאמצע הדרך בין אתר השידור לאתר הקליטה. חלק מהאות המשודר מוחזר מהטרופוספירה (בדומה לאפקט של מראה), ונקלט באנטנות פרבוליות שבאתר הקליטה. כיוון שרק חלק קטן מהאות המשודר נקלט באנטנה הקולטת, נדרשים משדרים בעוצמה גבוהה ומקלטים בעלי רגישות גבוהה. מערכות קשר טרופו קיימות כמערכות נייחות וכמערכות ניידות.
היכולת להשתמש בזירוי לשידור לאזורים מנותקים ומרוחקים תרמה לשימושיותו בהקמת רשתות תקשורת צבאיות. במהלך המלחמה הקרה הקים חיל האוויר האמריקני מערך תקשורת טרופוספרי נרחב בשם "", שמרכזו היה באלסקה. כיום משתמש צבא ארצות הברית במערכות טרופוסקאטר טקטיות מתוצרת ריית'און לתקשורת למרחקים ארוכים.
עם צמיחתה של התקשורת הלוויינית, היא נותנת מענה לקשר רדיו לטווח ארוך, והצורך בזירוי טרופוספירי פחת.
בצה"ל.
מלחמת ששת הימים, שבה כבשה ישראל את סיני, יצרה צורך בקשר רדיו לטווח ארוך, סוג קשר שלא היה בו צורך בישראל קודם לכן. כמענה לצורך זה שימש ערוץ טרופוסקאטר את צה"ל בשתי דרכים:
זירוי טרופוספרי
טרופוסקאטר
טרופוסקטר
טרופוספרה
בריאן וייס
בריאן לזלי וייס (Brian Leslie Weiss; נולד ב-1944 בניו יורק) הוא פסיכיאטר יהודי-אמריקאי המכהן כראש המחלקה הפסיכיאטרית בבית החולים "הר סיני" במיאמי שבפלורידה. שימש כפרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת פיטסבורג. נחשב מחלוצי המטפלים בהיפנוזה ככלי לגישה אל זכרונותיהם של מטופליו מגלגוליהם הקודמים.
קורות חיים.
וייס סיים את בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל ב-1970, התמחה ברפואה פנימית במרכז הרפואי של אוניברסיטת ניו יורק, וחזר לייל להתמחות של שנתיים בפסיכיאטריה.
שחזור גלגול הנשמות.