עקב החוק מאמי משנת 1990 לגבי ארגון השידור ברדיו ובטלוויזיה באיטליה, התחנה הפכה לחברה.
בשנת 1991 הייתה תחנת הרדיו הראשונה בקלבריה (ובין הראשונות באיטליה) ששידרה ב-Radio Data System.
בשנת 1994 השידור מוחשב, מה שאיפשר דיוק ואיכות טובים בהרבה מאשר עם ציוד אנלוגי.
החל משנת 1995 הרחיבה את שידוריה מעבר לחוף היוני של רג'יו די קלבריה אל כל חבל קלבריה, ואחר כך אל האזורים הסמוכים.
בשנת 1997 הייתה בין התחנות האיטלקיות הראשונות שעשו ניסיונות הזרמת מדיה על ידי שידור באינטרנט באמצעות הטכנולוגיה של RealAudio. בשנת 1998 אימצה את השם Studio54Network.
בשנת 2000 התחילה לשדר מן הרחוב בעזרת אולפן נייד Stargate.
המרגל שלא ייאמן
המרגל שלא ייאמן (באנגלית: The Unlikely Spy) הוא מותחן ריגול מאת סופר האמריקני דניאל סילבה. הספר יצא לאור ב-1996. עלילת הספר עוסקת במרדף ובקרב המתנהל בין סוכנת שתולה של המודיעין הגרמני בבריטניה ובין סוכני הביון הנגדי הבריטי, על רקע יום הפלישה המתקרב של בעלות הברית לנורמנדיה. אף שהעלילה והגיבורים דמיוניים הספר מבוסס על אירועים אמיתיים.
עלילה.
עלילת הספר נפתחת בעת שהביון גרמני מנסה לגלות את מועדה ומיקומה של הפלישה לצרפת על ידי כוחות הבעלות הברית. עתידה של גרמניה תלוי במידע הזה. על ביטחון המידע אמונים גורמי הביטחון של בעלות הברית בכלל וה-MI5 הבריטי בפרט, המנסה להסתיר את האמת מגרמנים על ידי מתן מידע כוזב. איש הביון הנגדי הבריטי, רס"ן אלפרד ויקרי, בעברו פרופסור להיסטוריה אשר לחם כאיש יחידת סיור בחיל המודיעין הבריטי במלחמת העולם הראשונה ונפצע בחזית צרפת, אמון על מבצע הונאה סודי ומתוחכם לשמירת הסוד מפני המודיעין הגרמני, אולם המרגלת הגרמניה קתרין בלייק השתולה בבריטניה הולכת וקרבה לגילוי הסוד. לצידה פועל הורסט נוימן, קצין צנחנים גרמני ומתנקש מומחה. ויקרי, אשר הולך וסוגר את המלכודת על בלייק ונוימן, מגלה אט אט כי גם מפני אנשיו שלו עליו להישמר.
העריק
העריק (באנגלית: The Defector), הוא מותחן ריגול מאת הסופר האמריקני דניאל סילבה, שיצא לאור ב-2009.
עלילת הספר.
בספר זה, התשיעי בסדרת הספרים אודות גבריאל אלון, סוכן המוסד והמתנקש, הוא נדרש לאתר את חברו שהפך נעדר, גרגורי בולגנוב, איש הביון הרוסי, אשר סייע לו במשימה קודמת וערק לאחר מכן ללונדון. אלון נאלץ להיאבק בשנית בסוחר הנשק הרוסי ואיש הק.ג.ב לשעבר, איוון חרקוב. המרדף אחר חרקוב במאמץ להצלת בולגנוב מתרחש בלונדון, ז'נבה וציריך. לצורך החקירה מסתייע אלון רבות בקשריו ב-MI5 וב-CIA, וכן באשתו קיארה, לוחמת מוסד מוכשרת בזכות עצמה, בכיר המוסד עוזי נבות, המתנקש מיכאל, יוצא סיירת מטכ"ל ומעל כולם ביועץ הבכיר לראש הממשלה, רב המרגלים ארי שומרון (בן דמותם הבדיוני של רפי איתן, איסר הראל ומייק הררי), איש הפלמ"ח בעברו, אשר היה מופקד בין היתר על מבצע לכידתו של הפושע הנאצי אדולף אייכמן בארגנטינה בשנת 1960 וכיהן כראש המוסד.
אלון הוא יליד עמק יזרעאל ובן לניצולי השואה יוצאי גרמניה, יוצא יחידה מובחרת ובוגר בצלאל. בספטמבר 1972, בעקבות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, גויס אלון לשורות המוסד על ידי רב המרגלים ארי שומרון. עד מהרה הפך אלון למתנקש המוביל במבצע זעם האל. בספר, ולאורך כל הסדרה, מנצל אלון את כישוריו האמנותיים ואת זהותו הבדויה כרסטורטור של יצירות אמנות מימי הרנסאנס. בשל אימוניו במוסד, אלון בקי בקרב מגע ומומחה בשימוש באקדח בשיטת ה"שלוף- דרוך- תירה". הנשק המועדף עליו הוא אקדח ברטה מדגם (בקוטר 9 מ"מ ארוך), ואקדח ברטה בקוטר 0.22 מ"מ בו השתמש בעת שרדף והתנקש בחיי שישה ממתכני הטבח במינכן במהלך שנות השבעים.
פרס ירושלים (ערוץ 7)
פרס ירושלים הוא פרס המוענק בכנס ירושלים הנערך מדי שנה מאז שנת 2004 על ידי העיתון "בשבע".
רון גרא
רון גרא (גרינר) (נולד ב-7 באוקטובר 1947) הוא משורר עברי ומחנך ישראלי.
ביוגרפיה.
רון גרא (גרינר) נולד בנס ציונה. בצה"ל שרת ביחידת חי"ר מוצנח. הוריו היו בעלי חנות ספרים, שם גילה את חדוות הקריאה.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוגים ספרות עברית ומקרא. לאחר מכן למד לתואר שני בחוג לספרות כללית באוניברסיטת תל אביב.
לאחר מכן החל בקריירה של מורה ומחנך. במשך השנים ניהל את בית הספר "המתמיד"ברמת גן. תחת ניהולו, שימש בית הספר כאכסניה לימודית לסטודנטים של המדרשה לאמנות, בהנחייתה של המפקחת לאמנות – שרה כהן, דבר שתרם רבות גם ליופיו העיצובי של בית הספר. כמו כן בבית הספר ניתנו שיעורים לדוגמה למורי האזור, במסגרת ההדרכה במרפ"ד גבעתיים. בד בבד עם ניהול בית הספר המתמיד, הקדיש גרא יום בשבוע להוראת ספרות בסמינר ע"ש "שיין", בפתח תקווה.
בהמשך ניהל את בית הספר ע"ש "א.ד. גורדון" בבת ים, לאחר מכן שימש כמדריך מחוזי לספרות בחטיבות הביניים בחולון, בהתמקדות על החטיבות החדשות שנפתחו בעיר.
בנוסף, הדריך גרא מורים במכללת "חנקין" ואף סייע לגברת דינה ילין בהקמת המכללה.
בשני העשורים האחרונים הוא מורה לספרות, בתיכון ע"ש דוד בן-גוריון בנס ציונה.
שיריו הראשונים פורסמו בילקוט לספרות ולאמנות "קטיף", של עירית פתח תקווה, הסופר והעורך יוסף חנני הציע לו את השם גרא.
מאז שיריו פורסמו ב"עיתון 77," ב"מאזנים," ב"אפיריון" ב"שבו" וכן בכתבי עת אינטרנטיים לספרות ולאמנות, כמו: מוטיב ו"מעמקים". והתפרסמו כ-11 מספריו.
גרא פעיל באגודת הסופרים העבריים. גרוש ואב לשניים, מתגורר ברמת גן.
תשדירי בחירות בישראל
תשדירי הבחירות בישראל הם חלק מתעמולת הבחירות של המפלגות המתמודדות בבחירות לכנסת. שידורם של תשדירי בחירות בטלוויזיה החל בבחירות לכנסת השביעית, שנערכו כשנה וחצי לאחר תחילת שידורי הטלוויזיה הישראלית. עם הפעלתם של ערוץ 2 וערוץ 10 הוחל בשידור התשדירים גם בערוצים אלה. תשדירי בחירות משודרים גם ברדיו, בתחנת קול ישראל.
מועדי השידורים נקבעים בידי יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית, ולכל מפלגה מוקצה זמן שידור בהתאם לגודלה בכנסת היוצאת. לאורך השנים חלה ירידה באחוזי הצפייה בתשדירים בטלוויזיה, ומחקרים שנערכו מצביעים על כך שהשפעתם זניחה. עם זאת, לאורך השנים היו תשדירים שהשפיעו על מערכת הבחירות, ובמידה מסוימת גם על תוצאותיהן.
זמני השידור.
תשדירי הבחירות מוסדרים בחוק הבחירות (דרכי תעמולה), התשי"ט-1959. החוק מסמיך את יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לקבוע מהם המועדים אותם יקצה כל אחד משלושת הערוצים לתשדירי הבחירות, וקובע כמה זמן יוקצה לכל רשימה. נכון לשנת 2013 מוקצות לכל רשימה 7 דקות שידור, ולסיעות שכיהנו בכנסת היוצאת מוקצות בנוסף שתי דקות על כל חבר כנסת. למשל, לסיעה בת 30 חברי כנסת מוקצות 67 דקות שידור, לסיעה בת 4 חברי כנסת מוקצות 15 דקות שידור, ולרשימה חדשה 7 דקות שידור. עד שנות ה-80 הונהגו זמני שידור ממושכים יותר, אך הם קוצרו בהדרגה.
בתקופה שבה הונהג חוק הבחירה הישירה, הוקצו זמני שידור גם למועמדים לתפקיד ראש הממשלה, בנוסף לזמני השידורים של הרשימות. לכל מועמד הוקצו 60 דקות שידור, ובבחירות מיוחדות (כפי שהיו הבחירות ב-2001 - 120 דקות לכל מועמד.
זמני השידור לאורך השנים:
אופי התשדירים.
תשדירי הבחירות הראשונים, בבחירות לכנסת השביעית, שודרו בעת שהטלוויזיה הישראלית הייתה בראשית ימיה. רבים מהתשדירים לא היו אלא שידורים של נאומים מאספות בחירות. הבחירות לכנסת השמינית נערכו בסמוך לאחר מלחמת יום הכיפורים, ומרבית המפלגות בחרו שלא לרכז מאמצים בתשדירי התעמולה. רק במערכת הבחירות לכנסת התשיעית, ב-1977, השכילו המפלגות לנצל את יתרונות הטלוויזיה, ואף נעזרו לשם כך באנשי מקצוע.
תשדירי הבחירות בשנות ה-80, במיוחד של המפלגות הגדולות, כללו לעיתים קרובות קליפ לצלילי הג'ינגל שליווה את תעמולת הבחירות, ובו נראו נופי הארץ, אזרחים מחויכים ומועמדי המפלגה. הג'ינגל כלל סיסמאות מליציות וביטויים אופטימיים. למשל, ג'ינגל הליכוד בבחירות לכנסת ה-12 ("רק הליכוד יכול") כלל שורות כמו "ביטחון אישי, שלום אמיתי, רק הליכוד יכול; משק חברתי וצדק חברתי, רק הליכוד יכול", ואילו ג'ינגל המערך ("המערך - הדרך לפריצת דרך") כלל שורות כמו "אם נרצה, ישראל תחיה אחרת, בביטחון וצמיחה; תחיה בשלום ופריחה, אם נרצה, אין זו אגדה". עם התקצרות זמני השידור, ויתרו בהדרגה המפלגות על השימוש בקליפים מהסוג הזה.
מאפיינים נוספים של תשדירי הבחירות בשנות ה-80 כללו גם הסברים מפורטים של ראשי המפלגות על תוכניותיהם ומצעיהם, וכן שימוש במנחה שקריין קטעי קישור בין חלקי התשדירים, ואף התייחס לתשדירי המפלגה היריבה. גם אלמנטים אלה נעלמו בהדרגה מהתשדירים. הבדרן ספי ריבלין הופיע בקטעים קומיים בתשדירי הבחירות של הליכוד בבחירות לכנסת העשירית ובבחירות לכנסת ה-11. בבחירות לכנסת ה-11 אימץ גם המערך את רעיון השימוש בבדרנים, ובתשדיריו הופיעה שלישיית הגשש החיוור.
באותה העת היה מקובל גם כי המפלגות שידרו בכל ערב תשדיר אחר. מגמה זו החלה להשתנות במערכת הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה (1996). תשדירי הבחירות של בנימין נתניהו, בעצתו של היועץ ארתור פינקלשטיין, כללו מסרים פשוטים וברורים שחזרו על עצמם שוב ושוב. הסיסמה "פרס יחלק את ירושלים" חזרה שוב ושוב מדי ערב. תשדירים נוספים הראו זגוגית נשברת, שהמחישה את חוסר האמון שיש לחוש כלפי הבטחותיו של ערפאת, וכן תמונה של ערפאת ופרס הולכים שלובי יד שצולמה בוועידה כלכלית בדאבוס. הסיסמה הראשית שליוותה את התשדירים, וחזרה שוב ושוב, הייתה "אין שלום, אין ביטחון, אין סיבה להצביע פרס". במערכות הבחירות הבאות אימצו מפלגות נוספות גישה דומה.
פסילת תשדירים.