קמבל מגדיר את הסימן המסחרי הרשום כ"מונח כוללני המסמל את יכולת ההתמרה של המוזיקה בתחומי הבריאות, החינוך והרווחה האישית. הוא מייצג את השימוש הכללי במוזיקה להפגת מתח, דיכאון או חרדה, להשגת רגיעה או שינה, להמרצת פעילות הגוף ולשיפור הזיכרון או המודעות. שימושים חדשניים וניסיוניים במוזיקה ובצלילים יכולים לשפר בעיות קשב וריכוז, דיסלקסיה, אוטיזם, וליקויים מנטליים וגופניים אחרים."
שפה רשמית
שפה רשמית היא שפה שמוכרזת ככזו על ידי מדינה או טריטוריה אחרת בעלת סמכויות שיפוטיות.
במדינות רבות בעולם קיימת שפה רשמית, המוכרת על ידי גופים מטעם מדינה זו. שפה רשמית עשויה גם להיות מוכרת כשפה רשמית גם על ידי מדינות אחרות או על ידי האומות המאוחדות. במדינות שבהן שפות רבות המדוברות בקרב אוכלוסייה רחבה, יש לפעמים מספר שפות רשמיות.
בדרך כלל, שפה רשמית של מדינה היא השפה המשמשת את מוסדות השלטון (כמו: הרשות המחוקקת, בתי המשפט, מוסדות השלטון). שפות רשמיות במדינה או טריטוריה כלשהי אינן מייצגות בהכרח את השפות שבהן עושים שימוש רוב או אפילו חלק מתושבי המקום, אלא מתייחסות רק לשפות שבהן משתמש ופועל הממשל המקומי. לעיתים קרובות, קביעת שפה או שפות כרשמיות (או ההחלטה לקבוע שלא יהיו כלל שפות רשמיות) היא עניין הנתון במחלוקת.
בחלק מהמדינות שבהן יש שפה רשמית, יש מוסד אקדמיה ללשון הממונה על קביעת התקן הלשוני של השפה הרשמית.
גם במדינות שבהן אין שפה רשמית המוגדרת בחוק, יש בדרך כלל שפות מדינה המשמשות את הממשל ומוסדות הציבור בפועל.
שפות רשמיות בעולם.
לכמחצית ממדינות העולם יש שפה רשמית. לחלק מהמדינות יש רק שפה רשמית אחת, למשל אלבניה, צרפת (על אף שבצרפת יש שפות מקומיות נוספות). למדינות אחרות ישנה יותר משפה רשמית אחת, לעיתים גם יותר משתיים: לבלגיה, קנדה, פינלנד, אפגניסטן, פרגוואי, בוליביה, שווייץ, הודו, ודרום אפריקה יש יותר משפה רשמית אחת.
במדינות מסוימות, כמו איטליה וספרד, ישנה שפה רשמית אחת, ושפות רשמיות שותפות במחוזות מסוימים בלבד. במדינות מסוימות, כמו ארצות הברית, אין שפה רשמית, אולם באזורים מסוימים יש. לבסוף, ישנן גם מדינות, כמו אוסטרליה, שוודיה (עד 2009, אז נחקק חוק השפה השוודית ושוודית הוכרה כשפה הרשמית של שוודיה) ועוד שלהן אין שפה רשמית בכלל.
במדינות רבות באפריקה וכן בפיליפינים ובמדינות אחרות נקבעו השפות של השלטון הקולוניאלי לשעבר כשפות רשמיות. זאת, על אף ששפת אמם של רוב התושבים אינה השפה הרשמית. כך בקונגו (זאיר לשעבר) נהוגה השפה הצרפתית (שפת השלטון הבלגי לשעבר) ובמוזמביק נהוגה השפה הפורטוגזית. בניגוד לכך, כתוצאה מלאומנות, באירלנד הוכרזה השפה האירית כשפה הרשמית הראשונה במעלה למרות היותה מדוברת בפי מיעוט באוכלוסייה. עם זאת, בלית ברירה ניתן מעמד רשמי גם לשפה האנגלית. בהודו, כפשרה בין הרוב ההינדי לבין המיעוטים הלשוניים הרבים, הוכרזו שתי שפות רשמיות, אנגלית והינדית. בדרום אפריקה בתקופת שלטון האפרטהייד היו שתי שפות רשמיות: אפריקנס ואנגלית, ואילו מאז ביטול האפרטהייד נוספו עוד 9 שפות רשמיות (סה"כ: 11 שפות רשמיות). השפה השימושית ביותר בדרום אפריקה כיום היא השפה האנגלית, ואחריה שפת זולו ואפריקנס.
ישראל.
בישראל, השפה העברית היא המדוברת ביותר, אולם, קיימות בה אוכלוסיות גדולות הדוברות ערבית, אנגלית, רוסית, צרפתית, אמהרית, יידיש ושפות רבות נוספות.
ב-19 ביולי 2018, נחקק בישראל חוק הלאום אשר קובע בסעיף 4 ."א. עברית היא שפת המדינה, ב. לשפה הערבית מעמד מיוחד במדינה; הסדרת השימוש בשפה הערבית במוסדות ממלכתיים או בפניהם תהיה בחוק. ג. אין באמור בסעיף זה כדי לפגוע במעמד שניתן בפועל לשפה הערבית לפני תחילתו של חוק-יסוד זה."
לפני חוק זה, כמו חוקים מנדטוריים אחרים, גם החוק המנדטורי לגבי השפות המוכרות כרשמיות, דבר המלך במועצה על פלשתינה (א"י) משנת 1922, נשאר בתוקף. בחוק זה בסימן 82, הוגדרו שלוש שפות שבהן יוצגו פרסומים על ידי המדינה ובהן ניתן לפנות אל בתי המשפט: עברית, ערבית ואנגלית. בחוק זה גם נקבע שכל הודעה רשמית תתפרסם באחד משלושה אופנים: באנגלית בלבד, בעברית ובערבית יחדיו, או בשלוש השפות יחדיו. עם הקמת המדינה הוכנסו תיקונים בחוק, כדי שרשויות המדינה תוכלנה לבחור את השפה שבה תפורסם הודעה רשמית. באופן זה הפכה השפה העברית לשפה היחידה כמעט שבה מתפרסמות הודעות מטעם המדינה. עד היום לא ניתן להגיש מסמכים לבתי המשפט בשפה הערבית או לקבל פסק דין בשפה הערבית, ולפיכך באופן בלתי רשמי, סימן 82 בוטל הלכה למעשה. עם זאת, בחוקים אחרים נקבע שהודעות אזהרה (למשל על אריזות של תרופות או שלטי אזהרה בכביש) תפורסמנה גם בעברית וגם בערבית. מעמדה של האנגלית נשאר לא-ברור, אם כי נעשה בה שימוש נרחב בשלטי דרכים לצורך סיוע לתיירים, במערכת החינוך, על גבי מטבעות ובולים ובהתכתבויות מסחריות ודיפלומטיות. במשך השנים, ולפני חוק הלאום, נעשו מספר ניסיונות לקבוע בחוק את העברית כשפה הרשמית היחידה, אולם הללו נדחו בטענה שיש בכך פגיעה במיעוט הערבי. בעקבות עתירה לבג"ץ (של ארגון עדאלה והאגודה לזכויות האזרח, שהצטרפו אליהם אחרים), הוחלט בתחילת המאה ה-21 להוסיף שילוט דרכים בערבית, והסברים בערבית על אריזות של מזון, גם במקרים שלא מדובר באזהרות. פסק דין אחר של בג"ץ קבע שאין למנוע מאזרחים לפרסם מודעות בערבית או בשפות זרות על לוחות מודעות עירוניים. פסק דין זה, וכן החלטת המדינה בשנות ה-90 לפרסם הודעות לעולים חדשים בשפתם, מבלי להכריחם לקרוא עברית, יצרו מדיניות רב-לשונית. מדיניות זו ניכרת במערכת החינוך שבה נעשה שימוש רב יותר בשפות זרות.
בישראל, האקדמיה ללשון העברית היא הגוף הרשמי האחראי על התקן הלשוני המחייב גופים רשמיים במדינה.
אלן דאלס
אלן וולש דאלס (באנגלית: Allen Welsh Dulles; 23 באפריל 1893 - 29 בינואר 1969) היה איש מודיעין אמריקאי, דאלס כיהן כראש ה-CIA בין השנים 1953-1961,היה מעורב במבצעים חשאיים במלחמת העולם השנייה, ובמבצעי ריגול במהלך המלחמה הקרה. כן היה חבר בוועדת וורן לחקר רצח קנדי.
קריירה מוקדמת.
דאלס נולד למשפחה מיוחסת בניו יורק. לאחר שהשלים את השכלתו באוניברסיטת פרינסטון נכנס לשירות החוץ האמריקאי ושירת כדיפלומט בין השנים 1916–1922. בין היתר היה חבר הוועדה האמריקנית לשיחות שהובילו להסכם ורסאי. ב 1926 קיבל הסמכה כמשפטן, וזאת בעודו עובד במחלקת המדינה האמריקנית. לאחר מכן השתלב במשרד עורכי דין מוביל בוושינגטון בו עבד אף אחיו, ג'ון פוסטר דאלס אשר היה לאחר מכן למזכיר המדינה בתקופת הנשיא דווייט אייזנהאואר. בתקופתו במשרד עורכי הדין שייצג חברות בינלאומיות, יצר קשרים טובים עם גורמים באירופה ובגרמניה.
מלחמת העולם השנייה.
לאחר הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, הצטרף דאלס ל"משרד השירותים האסטרטגיים" (OSS), שמו של שירות הביון של ארצות הברית שקדם ל-CIA. בתפקידו זה שימש כראש תחנת ה-OSS בברן בשווייץ. קשריו בעבר סייעו לו ליצור קשר עם דיפלומט גרמני בשם פריץ קולבה, אשר סיפק לו מידע על מרגלים גרמנים, וכן על מטוס הסילון הגרמני החדשני מסרשמיט 262. קשר זה סייע מאוד לקריירה של דאלס.
עיקר תפקידו ההיסטורי בשלב זה היה הקשר שנוצר בינו ובין ראשי קשר העשרים ביולי לרציחת אדולף היטלר והפלת המשטר הנאצי. דאלס עמד בקשר עם הדיפלומט הגרמני הנס ברנד גיזביוס אשר סיפק לו מידע על תוכניות הקשר, וביקש ממנו לנסות ולהשיג את תמיכת בעלות הברית המערביות. קשריו אלו התרחבו אל אישים ודמויות נוספים במעגל הקשר, ובמיוחד עמד בקשר עם הדיפלומט אדם פון טרוט צו זולץ, איש "חוג קרייזאו". הקושרים ניסו באמצעות דאלס ליצור תמיכה למשטר שיקימו לאחר המלחמה, דבר שיאפשר להם להמשיך ולהילחם בברית המועצות, על מנת למנוע מגרמניה וממדינות אירופה המרכזית להיות נתונות לשליטה רוסית. מנהיגי הקושרים לודוויג בק, קרל פרידריך גרדלר ואחרים, ביקשו דרך גיזביוס וטרוט הבטחה מבעלות הברית כי לאחר שיפעלו ייפתח עמם משא ומתן ישיר. הבטחה כזו לא ניתנה, על אף נסיונותיו של דאלס לקבלה. הייתה זו עמדתו של פרנקלין דלאנו רוזוולט כי על גרמניה להיכנע ללא תנאי, ואחת היא מהו משטרה. אין לדעת מה היה קורה לו הצליח הקשר, אך מכל מקום ב-20 ביולי 1944, כאשר פעלו הקושרים, לא הייתה נתונה להם תמיכת בעלות הברית המערביות, על אף שדאלס העביר את כל המידע שנגע לקשר, ואותו קיבל מגיזביוס.
איש ה-CIA.
לאחר המלחמה פורק ה-OSS, ובמקומו הוקמה "סוכנות הביון המרכזית" היא ה-CIA. בשנת 1951 מונה דאלס לסגן מנהל הסוכנות, ובשנת 1953 למנהלה. בתפקידו בסוכנות שימש דאלס כרב מרגלים, ותוכניותיו חובקות עולם. הוא מעורב בהפלת המשטר השמאלי של הנשיא ארבנס בגואטמלה 1954, ובהפלת משטרו של מוחמד מוסאדק באיראן ב-1953. פעולות אלו היו חלק מתוכניתו של הנשיא אייזנהאואר לנצח במלחמה הקרה, אשר כונתה "מבט חדש".
בשנת 1953 ניסה הסנטור ג'וזף מקארתי לחקור את ההשפעה הקומוניסטית על ה-CIA. היה ברור לדאלס שאם יאפשר חקירה מסוג זה, יפגע הדבר בסוכנות, ויגרום לה נזק בלתי הפיך. לבקשתו סירב הנשיא אייזנהאואר לדרישת מקארתי להמצאת זימונים לאנשי הסוכנות.
שימוש מושכל במטוס הריגול U-2 הגביר את המוניטין של דאלס, וסוף שנות החמישים סימן שיא בקריירה שלו.