דרום סודאן זכתה לעצמאות מסודאן ב-2011, ועד אולימפיאדת לונדון טרם הקימה ועד אולימפי עצמאי. משכך, לא התאפשרה השתתפותה במשחקים. רץ המרתון גואור מריאל שקבע את הקריטריון האולימפי להשתתפות במשחקים פנה לוועד האולימפי הבינלאומי בבקשה לאפשר לו להשתתף בהם. כשבוע לפני פתיחת המשחקים אישרה מועצת המנהלים את השתתפותו כמשתתף עצמאי. מריאל סיים את המירוץ במקום ה-47.
אולימפיאדת סוצ'י (2014).
ערב אולימפיאדת סוצ'י (2014) הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי כי נוכח אי-סדרים בבחירות לוועד האולימפי של הודו, הוא מושעה מהמשחקים, ועל כן שלושת הספורטאים ההודים יתחרו כעצמאים. ספורטאי הודי אחד, שיווה קשוואן, שהשתתף בתחרויות הלוג' ליחידים, אכן התחרה כספורטאי עצמאי. מספר ימים לאחר פתיחת המשחקים בחר הוועד האולימפי ההודי ביושב ראש חדש. מהלך זה הניח את דעתו של הוועד האולימפי הבינלאומי, והוא התיר לשני הספורטאים ההודים שטרם החלו להתחרות, להשתתף במשחקים תחת הדגל ההודי.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
משלחת הפליטים.
במרץ 2016 החליט הוועד האולימפי הבינלאומי לכלול באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) משלחת שתורכב מספורטאים פליטים. הוועד האולימפי הבינלאומי הוא שבחר את הספורטאים שנכללו במשלחת זו, והוא סיפק להם ציוד ומאמנים. המשלחת הורכבה מעשרה ספורטאים, מהם חמישה מדרום סודאן, שניים מסוריה, שניים מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ואחד מאתיופיה. בטקס הפתיחה של המשחקים נכנסה המשלחת לאצטדיון לפני המשלחת האחרונה, המארחת ברזיל. מבחינה ספורטיבית, היו הישגי משלחת הפליטים סמליים בעיקרם.
כווית.
בנוסף למשלחת הפליטים, השתתפה במשחקים בריו משלחת עצמאית נוספת, שהורכבה מתשעה ספורטאים כוויתים. כווית הושעתה מהוועד האולימפי הבינלאומי בשנת 2015, בשל התערבות ממשלתית בניהול התאחדויות הספורט המקומיות. שני קלעים כוויתים זכו במדליות תחת הדגל האולימפי. פהייד אל-דיהאני זכה במדליית זהב בדאבל טראפ, ואלמלא ההשעיה, הייתה זו מדליית הזהב האולימפית הראשונה בתולדות כווית. קלע נוסף, עבדאללה אל-ראשידי, זכה במדליית ארד בסקיט.
רפפורט
משפחת רפפורט או רפופורט היא משפחת כהנים. אבי המשפחה היה הרב אברהם מנחם הכהן רפפורט, רב קהילת קרמונה באיטליה ומחבר הספר "מנחה בלולה". היא נחשבת למשפחה מיוחסת ויש המקפידים לקיים מצוות פדיון הבן עם בניה.
פרס רפופורט
אורות ניווט
רפופורט
פתיחה אנגלית (בורסה)
פתיחה אנגלית היא כינוי לפתיחת שלב המסחר הרציף בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
אם מדד תל אביב 35 (מדד המעו"ף), לפי נתוני הביקוש וההיצע בפתיחת המסחר, צפוי לעלות או לרדת בשיעור של 2.5% ומעלה - נדחית פתיחת המסחר במספר דקות. אם הפקודות שנוספו בזמן הדחייה אינן מביאות את השינוי במדד המעו"ף לשיעור של פחות מ-2.5% - תבוצע דחייה נוספת. אם לאחר הדחייה השנייה המדד הצפוי עולה או יורד ביותר מ-5% - תבוצע דחייה שלישית של כ-45 דקות נוספות הנקראת "מנתק זרם" (אחרת - מתחיל המסחר). לאחר "מנתק הזרם" ייפתח המסחר בכל מקרה שתנודת המדד נמוכה מ-12%. כללים אלה נקבעו במטרה למתן את תנודתיות השינוי בערכו של המדד בעקבות מניפולציות של גופים גדולים.
רוברט בלום
רוברט בלום (בגרמנית: Robert Blum; 10 בנובמבר 1807 - 9 בנובמבר 1848) היה פוליטיקאי דמוקרטי, פובליציסט, משורר, מוציא לאור ומהפכן גרמני, חבר האספה הלאומית הגרמנית ב-1848. בלום נאבק למען גרמניה חזקה ומאוחדת, והביע התנגדות לגישה האתנוצנטריות, שלפיה עמך הוא העליון; הייתה זו אמונתו היסודית כי אף עם אינו ראוי לשלוט על עם אחר. על כן היה ממתנגדי הכיבוש הפרוסי בפולין ועמד בקשר עם לוחמי המהפכה הפולנים. בדומה התנגד בלום גם לאנטישמיות ולאנטי-קתוליות, תמך בתנועת הקתולים הגרמנים ופעל למען שוויון בין המינים. על אף החסינות הדיפלומטית שלה היה זכאי כחבר בפרלמנט הגרמני, הוא נעצר באופן בלתי חוקי במהלך שהייתו במלון "שטט לונדון" (Stadt London) בווינה והוצא להורג במשפט מזורז; בעקבות זאת הפך לדמות של קדוש מעונה בדברי ימי המהפכה הגרמנית.
חייו.
בלום גדל בעוני בקלן, כבנו של תאולוג כושל שהתפרנס בקושי כחבתן (אדם העוסק בהכנת חביות). את לימודיו בבית הספר החל רק בגיל עשר. לאחר שהשלים את לימודיו, עבד כאומן בענפי מלאכה שונים. תחילה עבד כמתמחה בבית מלאכתו של צורף, אך לא הצליח להשלים את ההתמחות, ולאחר מכן השלים בהצלחה התמחות אצל גנן. לאחר מכן חזר לקלן כדי לעבוד במפעל . הוא הופקד על עבודת כספים, מאחר שהצטיין בחשבון. ב-1829 עבר לברלין בעקבות מעסיקו, ושם הרחיב את השכלתו. הקריירה שלו נקטעה כבר התגייס לשירות חובה צבאי, וכאשר השתחרר מהצבא, מצבו הרעוע אילץ אותו לחזור לגור בקלן. בקלן החל ב-1830 לעבוד בחברת תיאטרון ולכתוב שירה ומחזות בעלי אופי פוליטי. בעונת הקיץ, כאשר התיאטרון היה סגור, הוא עבד כפקיד תחת מפקד משטרה מקומי.
המהפכים הפוליטיים של שנת 1830 תפסו את תשומת לבו, ולשירתו חדרו מסרים של חירות. ב-1832 הוא נסע ללייפציג יחד עם להקת התיאטרון שבו עבד. שם התחבר לחוגים הומניסטיים וליברליים, כתב בעיתון הליברלי "Zeitung für die elegante Welt" והצטרף לתא של הבונים החופשיים בלייפציג. ב-1840 היה לקופאי בתיאטרון העיר. באותה שנה אף ייסד בלייפציג קבוצה של חסידי המשורר פרידריך שילר, שחגגה את יום השנה שלו בפסטיבל שהוקדש לחירות פוליטית.
החל בשנת 1839 היה בלום לדמות בולטת בחוגים הלאומיים-ליברליים בממלכת סקסוניה; הוא הסתייע בכושר הנאום שבו ניחן ובכישורי הארגון המעולים שלו, והשתתף בכינון תנועת ההתנגדות הסקסונית ככוח פוליטי משמעותי. הוא ניסה להתקבל ככתב לעיתון התנועה, אך כתבתו נדחתה תחילה על ידי הצנזור; בניסיונו השני הצליח, וכתב במשך ארבע שנים, עם הפסקות שנבעו מהחלטות הצנזור. כאשר הגיע ללייפציג יוהנס רונגה (Johannes Ronge), מייסד תנועת הקתולים הגרמנים, הפך בלום לחבר התנועה, והחל לכתוב רשומות בשמה. ב-1845 ארגן בלום בלייפציג את ועידת הסינוד הגרמנית-קתולית הראשונה, שסימנה את ראשית תנועת הדת החופשית בגרמניה. ב-1844 התפטר מעבודתו בתיאטרון כדי להקים חנות ספרים.
ב-1845 גרר ביקור של יוהאן מלך סקסוניה תסיסה ציבורית, וחיילי הצבא נשלחו לפזר ולירות בהמונים. באספה סוערת שכינסה אזרחים חמושים וסטודנטים מלייפציג, נאם בלום ושכנע את הנוכחים שלא להסתער על המחסומים ולהתנגד באלימות, אלא לנהוג לפי החוק. בעקבות אירוע זה נבחר לנציג בממשלת לייפציג.
בלום היה מתומכי המהפכות בגרמניה בשנת 1848. הוא נמנה עם נשיאי האספה המכוננת בפרנקפורט, שבה הוא התבלט בשל האנרגיה שלו, אישיותו המרשימה ונאומיו חוצבי הלהבות. כחבר האספה הלאומית של פרנקפורט שקמה לאחר מכן וכמנהיג גוש השמאל, הוא פעל כדי לדכא את הקולות הקיצוניים ביותר בבית הנבחרים. האמינות של בלום בעיני הציבור עמדה בסימן שאלה כאשר איש השמאל הרדיקלי ארנולד רוגה (Arnold Ruge) טען שבלום התקרב לעמדותיו שלו. כמנהיג הפלג הליברלי הקיצוני, התנגד רוגה נחרצות להסכם מאלמו שנחתם בין דנמרק לפרוסיה, אשר פסל את ממשלת שלזוויג-הולשטיין שנבחרה באופן דמוקרטי; הוא אף נמנה עם התומכים הבולטים של רעיון ריבונות הציבור.
באוקטובר, כאשר פרץ מרד אזרחי בווינה, נסע לשם בלום כדי לסייע לכוחות המורדים. ב-4 בנובמבר, לאחר שכשל המרד והכוחות נכנעו לכוחותיו של הנסיך אלפרד וינדיש-גראץ, נעצר בלום יחד עם כמה מעמיתיו. הוא הובא למשפט בפני בית דין צבאי; במשפטו ביקש, אך לשווא, להתחשב בזכויות שלו כנציג נבחר בבית המחוקקים הגרמני, ונגזר עליו עונש של תלייה, גזר דין ששונה לאחר מכן למוות בירייה. ב-9 בנובמבר הוצא להורג. מותו היה לסמל העוולות של ההתקוממויות בגרמניה ב-1848; מותו הוא הראשון מבין סדרה של אירועים בעלי משמעות להיסטוריה הגרמנית שאירעו ב-9 בנובמבר, ושהובילו לכך שהתאריך מכונה בגרמניה "יום הגורל".
בנו האנס בלום היה לסופר ועיתונאי נודע.
ארמניה במשחקים הפאראלימפיים
ארמניה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף משתתפת ארמניה בקביעות מאז אולימפיאדת הנכים נאגנו (1998).
ספורטאיה הנכים של ארמניה מעולם לא הצליחו לזכות במדליה פאראלימפית, הן במשחקי הקיץ והן במשחקי החורף, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
במשלחת הארמנית מתחרה הספורטאי מהר אוונסיאן, המחזיק בהישג ייחודי כמתחרה הן במשחקי הקיץ והן במשחקי החורף. אוונסיאן התחרה בסקי אלפיני בכל אולימפיאדות החורף לנכים מ-1998 ועד 2010, והתחרה בשיט מפרשיות באולימפיאדת הנכים סידני (2000).
האופיום של ההמונים
מישור עמיעז
מישור עמיעז הוא מישור הממוקם בדרום מדבר יהודה בין הר סדום ממזרח למצוק ההעתקים ממערב. קרקע המישור מורכבת מסלעי חוואר הלשון.
במרכז המישור מצויים קניון נחל פרצים ומערת הקמח, ובדרומו נחל אשלים.
במישור קיימים מסלולים רבים אשר ברובם עבירים לכל כלי רכב, והמקום מושך מטיילים גם בלילות ירח. בנוסף ישנם מסלולי רכיבה לאופניים, וחניון לילה המאפשר לינה בשטח.
אוסטריה במשחקים הפאראלימפיים
אוסטריה שלחה משלחת לכל אחד מאירועי אולימפיאדת הנכים. הן במשחקי הקיץ, והן במשחקי החורף.
אוסטריה ארחה את המשחקים האולימפיים פעמיים, באולימפיאדת הנכים אינסברוק (1984) ובאולימפיאדת הנכים אינסברוק (1988), בהן גם הייתה מדורגת במקום הראשון (1984) והשני (1988) בטבלת דירוג המדליות במשחקים.
לאורך השנים זכו ספורטאיה הנכים של אוסטריה ב-363 מדליות פאראלימפיות, מהן 111 מדליות זהב במשחקי הקיץ, וב-325 מדליות, מהן 104 מדליות זהב במשחקי החורף.
היסטוריה.