נולדה בישראל, בתו של הרב נסים דוד עזראן. אמה, אביגיל, היא בת הרב יוסף שלוש, מרבני ישיבת פורת יוסף ורב העדה המערבית בירושלים ונכדת הרב דוד שלוש, ראש ישיבה במרקש. נישאה ליהושע פלפל, לימים נשיא בית המשפט המחוזי בבאר שבע.
בשנת 1985 קבלה תואר דוקטור בבריאות הציבור מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1975 החלה לעבוד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בין השנים 1977–2007 שימשה כמרצה וכחוקרת במחלקה לאפידמיולוגיה באוניברסיטה.
בשנת 2005 הייתה חברת ועדת ההיגוי של דו"ח כללי על מצב הבריאות בנגב. כיהנה כיו"ר האגודה הישראלית לאפידמיולוגיה.
היא אם לארבעה ומתגוררת בעומר. אחותה, חנה-צביה, היא אשת הראשון לציון והרב הראשי לישראל לשעבר הרב מרדכי אליהו.
יהושע פלפל
יהושע אהרון פלפל (1939 - 4 בפברואר 2016) היה שופט ישראלי, כיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בבאר שבע.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים ליצחק ומרים פלפל. למד בבית הספר התיכון בית הכרם בירושלים. בוגר לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בין השנים 1965–1974 עבד כעורך דין. בשנת 1974 התמנה לשופט בבית המשפט השלום בבאר שבע, וכיהן בתפקיד 11 שנה. בשנת 1985 התמנה לשופט בבית המשפט המחוזי בבאר שבע, ובשנת 1999 התמנה לסגן נשיא בית משפט זה.
בשנת 2003 התמנה כנשיא בית המשפט המחוזי בבאר שבע. שימש בתפקידו עד לפרישתו לגמלאות, בשנת 2009.
היה נשוי לפרופ' דינה פלפל, אב לארבעה והתגורר בעומר.
הנצחה.
כיכר בבאר שבע ב במפגש הרחובות קרן היסוד והנרייטה סולד, ליד קריית הממשלה ובית המשפט המחוזי, קרויה על שמו.
האוניברסיטה החופשית של בריסל
האוניברסיטה החופשית של בריסל (בצרפתית: Université Libre de Bruxelles) הייתה אוניברסיטה שפעלה בעיר בריסל, בירת בלגיה, בשנים 1834–1969.
בשנת 1969 היא התפצלה לשתי אוניברסיטאות: אחת דוברת צרפתית - האוניברסיטה החופשית של בריסל (ULB), והשנייה דוברת הולנדית - האוניברסיטה החופשית של בריסל (VUB). שתי האוניברסיטאות ממשיכות לשתף פעולה זו עם זו וביחד נקראות "האוניברסיטאות החופשיות של בריסל".
האוניברסיטה החופשית של בריסל קמה בזמנו - בשנת 1834 - כאוניברסיטה הראשונה של העיר בריסל וכתגובה להגמוניה הקתולית בחינוך הגבוה בבלגיה. שמה מתייחס לחופש המחשבה והמחקר ולחופש ביחס לשלטון ולכנסייה.
היסטוריה.
הקמתה.
כשקמה בשנת 1830 ממלכת בלגיה על יסודות תשעה מחוזות דרומיים שנפרדו מהולנד, פעלו במדינה החדשה שלוש אוניברסיטאות: בגנט, בלייז' ובלוון. אף על פי שנבחרה לבירת הממלכה, לבריסל לא הייתה עד אז אוניברסיטה.
המחנך והעיתונאי אוגוסט פלוראל ברון והאסטרונום והסטטיסטיקאי אדולף קטלה, שני חברים בלשכה המסונית "הידידים הפילאנתרופים" ("Amis philanthropes"), הגו החל משנת 1831 את רעיון הקמתה של אוניברסיטה "חופשית". הממשלה הבלגית, שבקושי השיגה מימון לשלוש האוניברסיטאות הקיימות, לא גילתה התלהבות רבה כלפי היוזמה הזאת.
אולם, כשבשנת 1834, בלחץ הבישופים נוסדה האוניברסיטה הקתולית במכלן, דעת הקהל הליברלית הזדרזה להגיב. המשפטן פייר תאודור ורהאכן (Verhaegen), "המגיסטר המכובד" של לשכת "הידידים הפילאנתרופים", קרא ביוני אותה שנה להתרמה ציבורית בקרב החוגים הליברלים והחברים בסניפים של לשכת ה"גראן אויראן דה בלז'יק" (Grand Orient de Belgique "המזרח הגדול של בלגיה"), הארגון העיקרי של הבונים החופשיים בבלגיה, על מנת להקים אוניברסיטה חופשית שתיאבק ב"אי סובלנות ובדעות הקדומות" תוך הפצת הפילוסופיה של עידן האורות.
רבים העירו לוורהאכן על האופי האוטופי כביכול של יוזמתו, כשלא היו בנמצא לא מורים, לא הבניין הזמין, ואף לא המימון הדרוש.
בסופו של דבר, מצא ראש העיר ניקולא-ז'אן רופ (Rouppe), בונה חופשי בעצמו, אכסניה למוסד החדש בארמון הישן של שארל-אלכסנדר של לורנה בככר במוזיאון. ורהאכן גייס לתוכניתו את בית הספר לרפואה ומצא מורים נוספים בסגל המוזיאון למדעים ולספרות. נמצאו מורים מתנדבים גם לסגל הפקולטה למשפטים שעמדה לקום, ביניהם אנרי דה ברוקר, גם הוא חבר בבונים החופשיים.
מיד אחר כך הסכימה העירייה לסבסד את הפרויקט, שנחנך ב-20 בנובמבר 1834. בנאומו החגיגי, הגדיר אוגוסט ברון את האידאולוגיה העשויה להיות נר לרגלי האוניברסיטה:.
במאה ה-19.
בשנה הראשונה לקיומה סגל המוסד כלל 38 מורים שלימדו 96 סטודנטים. שם האוניברסיטה היה "האוניברסיטה החופשית של בלגיה" והיא כללה 4 פקולטות: פילוסופיה וספרות, משפטים, מדעים ורפואה. החל משנת 1836 שינתה את שמה ל"האוניברסיטה החופשית של בריסל" - בצרפתית l'Université Libre de Bruxelles.
עד שנת 1847 התקיימה האוניברסיטה מהתרמות יזומות על ידי ה"גראן אוראין" ולשכות בונים חופשיים אחרות, ביניהן "הידידים הפילאנתרופים".
פרט לקשיים כספיים, האוניברסיטה הצעירה התמודדה עם לחצים מצד הכנסייה ומצד השלטון.
החוק לחינוך הגבוה סגר את האוניברסיטה הממלכתית בלוון, מה שאיפשר לאוניברסיטה הקתולית ממכלן לעבור לאותה עיר באזור ברבנט ולהפוך לאוניברסיטה הקתולית של לוון (1968-1834).
בנסיבות אלה נשארו רק שתי אוניברסיטאות ממלכתיות - בגנט ובלייז'. הן נאבקו באוניברסיטה החופשית על ה"מונופול" של המחשבה חופשית. הבישופים מצדם לא ראו בעין יפה אוניברסיטה אוטונומית, שחמקה לפיקוחם. מורת רוחם באה לידי ביטוי בעיתונות הקתולית. ורהאכן השיב לביקורות בנאום אקדמי מהדהד, בו הצהיר: האוניברסיטה התגברה עם הזמן על כל המחלוקות והפכה למוסד מוכר. עם העלייה במספר הסטודנטים היא הוצרכה לעבור לבניין חדש, הארמון גראנוול (Palais Granvelle) ברחובות rue des Sols ו-rue de l'Impératrice.
בשנת 1861 שונתה חוקת האוניברסיטה והסעיף הראשון בה גרס כי "
ב-1873 נפתחה הפקולטה למדעיים יישומיים - בית הספר הפוליטכני של האוניברסיטה. ב-1880 הייתה האוניברסיטה החופשית של בריסל הראשונה בבלגיה שפתחה את שעריה בפני נשים - במסגרת המכון לרוקחות.
למעשה לא היה בבלגיה שום איסור חוקי על כניסת נשים למוסדות אוניברסיטאיים, אבל לפי המסורת רק הגברים למדו באוניברסיטאות והחינוך התיכון לא הכשיר את הבנות ללימודים גבוהים.
ב-7 ביולי 1886 החריבה דליקה את האגף השמאלי של הבניין ב-rue des Sols. נשרפו אולם ההרצאות, הספרייה וחלק מהאוספים המינרלוגיים. שיפוץ הבניין נמשך שש שנים.
החל משנת 1888 חגגו הסטודנטים את 20 בנובמבר - יום הקמת האוניברסיטה (שהיה גם מקודם יום פנוי) - בשם "והראגן הקדוש" (St. Verhagen) או St.V. החגיגה כוללת עד ימינו מצעד מסיכות ברחבי העיר.
בשנת 1893 צייד הכימאי ואיש העסקים ארנסט סולווה את בית הספר לרפואה במכון חדש לפיזיולוגיה שהוקם בפארק לאופולד באטרבק (Etterbeek), (בימינו שוכן בו התיכון היוקרתי "אמיל ז'אקמן"). ראול וארקה תרם להקמת מכון לאנטומיה, אלפרד סולווה ואחרים תרמו לייסוד מכון להיגיינה ולבקטריולוגיה.
יוזמות התעשיינים היו לעיתים קשורות ישירות לביקושים שנוצרו בתחום התעשייה. כך בית הספר למסחר שהוקם מיוזמתו של ארנסט סולווה, וכך גם המכון לפיזיולוגיה שהיה, בין השאר עשוי לפתח מדדים לכושרם של הפועלים ולפריונם.
ב-1899 קם גם בית ספר למדעי המדינה והחברה.
הבניין בסולבוס.
בשנים 1924–1930 נבנו הבניינים החדשים של האוניברסיטה בסולבוס, לפי תוכנית האדריכל אנדרה דימונן (André Dumont).
הם נבנו מלבנים, בסגנון המזכיר את האדריכלות ההולנדית מן המאה ה-17.
בימי הכיבוש הנאצי בשנת 1941 סגרה האוניברסיטה את שעריה כדי להתחמק משיתוף פעולה עם הכובשים.
הדו-לשוניות והפיצול.
עד שנת 1935 שפת ההוראה בה הייתה צרפתית. החל משנת 1935 קורסים מסוימים נלמדו בצרפתית ובפלמית כאחד.
אולם רק ב-1963 לכל הפקולטות היו קורסים בשתי השפות. זמן קצר אחרי מלחמת השפות באוניברסיטה הקתולית של לוון, באוקטובר 1969 התפצלה האוניברסיטה של בריסל לשתיים, לפי שפת ההוראה. בהתאם למסמך מ-28 במאי 1969 האוניברסיטה החופשית בצרפתית והאוניברסיטה החופשית בשפה הפלמית הפכו לישויות עצמאיות.
עם זאת הן שומרות על שיתוף פעולה בשם האידאולוגיה המקורית הליברלית והמתקדמת, המבוססת על עקרונות חופש המחשבה וההומניזם. שתי האוניברסיטאות חולקות מרכז מחשוב משותף.
בימינו באוניברסיטה החופשית שפה הפלמית VUB לומדים כ-9,000 סטודנטים, בעוד באוניברסיטה החופשית בצרפתית ULB לומדים 18,000.
אף על פי שבבלגיה דמי הלימודים הם נמוכים בהרבה לעומת רוב ארצות העולם, האוניברסיטאות החופשיות עשו מאמצים נוספים כדי לשמור על דמי לימודים מינימליים ולספק שרותי רווחה ומימון כדי שבני השכבות החברתיות העניות יוכלו להגיע לתואר אקדמי ללא אפליה.
פרשת דוולסהוברס.
אם בהתחלה נבנתה האוניברסיטה על בסיס אנטיקליריקלי, אבל בכל זאת קתולי, או לפחות דאיסטי או פילוסופי ספיריטואליסטי, במהלך העשורים האחרונים של המאר ה-19 התפתחו בתוכה גם זרם אתאיסטי במפורש לצד מגמה מדעית פוזיטיביסטית אליבא דאוגוסט קונט שדגלה בקדימותם של הניסוי ושל השכל.
התפתחויות אלו הביאו איתן גם מחלוקות חריפות. כך קרה בשנת 1890 כשעבודה לפילוסופיה של ז'ורז' דוולסבוברס (Dwelshauwers) עוררה פולמוס גדול בגלל הדעות האתאיסטיות של מחברה לעומת מרבית המורים בפקולטה לפילוסופיה ולספרות שהיו תמיד דאיסטים.
פרשת אליזה רקלי.