התוכנית האמריקנית הייתה להביס את יפן ולפלוש אליה. לשם כך היה עליהם לכבוש איים ששימשו מבצרי הגנה ליפן. האי המשמעותי הראשון היה איוו ג'ימה, שבו שלושה שדות תעופה. כיבוש האי היה קשה משום שהיפנים נלחמו בעוז והקרבות התנהלו פנים אל פנים, מלווים בהפגזות תותחי הצי. 5,000 נחתים ומספר כפול של יפנים נהרגו בקרבות. אי שני, בולט בחשיבותו, היה אוקינאווה, ששלט על נתיב התעבורה והאספקה ליפן. הצי הבריטי סייע לאמריקנים וגם כאן היו אבדות רבות מקרבות עקובי דם. האמריקנים איבדו 50,000 איש, והיפנים מספר כפול. קרב אוקינאווה היה האחרון באוקיינוס השקט. היתרון האמריקני היה בכוח האווירי ובנשק חדיש, ותעוזתם ואומץ לבם של היפנים לא עמד להם בקרבות מכריעים.
הזרוע השנייה פעלה בדרום - מערב האוקיינוס השקט, ותקפה בהצלחה את אזורי הכיבוש היפניים מגינאה החדשה לכיוון הפיליפינים, תחת פיקודו של הגנרל דאגלס מקארתור.
זרוע נוספת של בעלות הברית פעלה בבורמה (כיום מיאנמר). במערכה על בורמה היו הבריטים, בפיקודו של פילדמרשל ויליאם סלים (Slim) דומיננטיים, ולאחר שדעכה המתקפה הראשונית היפנית סמוך לגבול בורמה - הודו, הצליחו בעלות הברית להדוף את היפנים חזרה, והתקדמו בהדרגה עד שכניעת יפן שמה קץ לקרבות. מהלכים אלה נתמכו מצפון על ידי התקדמותו המקבילה של צבא אמריקני - סיני בפיקוד הגנרל ג'וזף סטילוול (Stilwell), שפעולותיו, מצדן, הבטיחו את הקשר עם סין בדרך בורמה.
לקראת סוף המלחמה, החלו היפנים להשתמש בנשק ייחודי, ה"קמיקזה" - טיסות התאבדות של טייסים יפנים. המטוסים, שנטענו בחומרי נפץ רבים הוטסו אל היעדים האמריקניים - בעיקר נושאות מטוסים - והתרסקו במכוון, מנווטים על ידי הטייסים עד לפיצוץ. הנזק שהקאמיקזים היפנים הסבו לאמריקנים היה גדול, אך רבים מהם הופלו באש התותחים הצפופה. למרות הנזק המשיכו הכוחות האמריקנים ובעלות הברית להתקרב ליפן כדי לכבשה.
פצצת האטום וכניעת יפן.
הנשיא טרומן דרש מיפן להיכנע, אך היה ברור כי לא ניתן לכבוש את יפן כמו את שאר האיים, ובמקרה שארצות הברית תפלוש ליפן, אם זאת לא תיכנע, היא תאבד מאות אלפי חיילים. עקב כך החליט הנשיא טרומן להשתמש בנשק הסודי החדש של ארצות הברית - פצצת אטום. ראשית הטילו על הירושימה, ב-6 באוגוסט 1945, את הפצצה "ילד קטן" שעוצמתה 12 קילוטון TNT. מאה אלף יפנים נהרגו, עשרות אלפים נפצעו, ונגרם חורבן ניכר לעיר. היפנים לא הזדרזו להיכנע, ולכן הוטלה "איש שמן" על נגסאקי ב-9 באוגוסט. שעות בודדות לפני כן פלשה ברית המועצות למנצ'וקוו ולאזורים נוספים שבשליטת יפן, בכוח של כמיליון חיילים, והשתלטה על שטחים נרחבים תוך שהיא מסבה נזקים כבדים לכוחות היפניים.
בצהרי ה-15 באוגוסט שמעו היפנים בפעם הראשונה את קולו של הקיסר הירוהיטו, כשהכריז בשידור רדיו על כניעת יפן. רבים פרצו בבכי מול הרדיו, אנשי צבא רבים התאבדו ואזרחים ריטשו את בטנם מול ארמון הקיסר. עם זאת, בין אם בשל קשיי תקשורת ובין אם בשל סירוב להיכנע, נמשכו הקרבות בחזית מנצ'וקוו עד 20 באוגוסט, במהלכם השתלטה ברית המועצות כמעט על כל השטחים שבשליטה יפנית, כולל שטחים במונגוליה הפנימית ובחצי האי הקוריאני. באופן רשמי חתמו על הכניעה שר החוץ היפני וראש המטה הכללי של צבאה ב-2 בספטמבר על סיפון ספינת המלחמה "מיזורי" שעגנה במפרץ טוקיו. מלחמת העולם השנייה הסתיימה.
שיקולי ארצות הברית להטלת הפצצה.
שיקולים מגוונים הניעו את ארצות הברית להטיל את פצצת האטום על יפן:
טרומן קיבל את הסכמתם של מפקדי הצבא הבכירים שלו. גורמים בכירים רבים בעולם, ביניהם וינסטון צ'רצ'יל, חשבו שהשמדת ערים יפניות היא הדרך הכדאית ביותר להכנעת יפן.
השלכות מדיניות.
יפן נכנעה והועברה לפיקוח צבאי של בעלות הברית. משטרו הנאור של גנרל דאגלס מקארתור (המפקד העליון של צבאות הברית במזרח הרחוק) הפך את יפן לשטח חסות אמריקני.
שיטת הממשל הקיסרית-מיליטנטית של יפן בוטלה. יפן הסכימה להשתלב במערך העולמי עם המדינות הדמוקרטיות. יפן הפכה לדמוקרטיה עם חוקה פרלמנטרית.
בשנת 1947 סייעה ארצות הברית לשיקום יפן, בעיקר כלכלית. שנים אחר כך חתמה עמה על שלום (עם הגבלות - איסור על צי למשל) ויפן התקבלה לאו"ם.
15 בספטמבר
15 בספטמבר הוא היום ה-258 בשנה (259 בשנה מעוברת), בשבוע ה-37 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה נשארו עוד 107 ימים.
מעבדות נוקיה בל
מעבדות נוקיה בל הנמצאות בארצות הברית, תחת מושב החברה שבניו ג'רזי, היו שנים רבות ממרכזי המחקר והפיתוח הבולטים בעולם. כיום בבעלות החברה הפינית נוקיה.
פעילות.
מעבדות בל הוקמו כזרוע המחקר והפיתוח של חברת הטלפון בל בארצות הברית שנוסדה במאה ה-19 בידי ממציא הטלפון אלכסנדר גרהם בל. בשנת 1925 הן הופרדו לחברה עצמאית בשם Bell Telephone Laboratories Inc, בבעלות משותפת של חברת הטלפונים "בל" וחברת הבת שלה "וסטרן אלקטריק" שעסקה בייצור ואספקה של ציוד תקשורת עבור חברת האם שלה.
הפעילות של מעבדות בל מתמקדת בשלושה תחומים: מחקר, פיתוח, הנדסת מערכות. תחומי המחקר במעבדות כוללים מתמטיקה, פיזיקה, תורת החומרים, מדעי ההתנהגות ומדעי המחשב. הנדסת מערכות התמקדה במערכות המורכבות הנדרשות להקמתה ותפעולה של רשת טלפוניה. פעילות הפיתוח, שהיא הגדולה מבין שלוש הפעילויות של המעבדות, מרכזת את הפיתוח, בתחומי החומרה והתוכנה הנחוץ להקמתן של מערכות התקשורת של חברת "בל".
עם ההמצאות והתגליות הבולטות של מעבדות בל נמנים:
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, הייתה חברת הטלפונים האמריקאית "בל" תחת פיקוח צמוד של ה־FTC (הרשות להגבלים עסקיים האמריקאית) שהגבילה את פעולות החברה כמונופול. אחת המגבלות שהוטלו עליה הייתה הגבלה על מכירת מוצרים שאינם קשורים ישירות לטלפוניה. כתוצאה מכך במשך תקופה זו הפיתוחים של מעבדות בל, כגון מערכת ההפעלה יוניקס ושפת התכנות C, לא שווקו כמוצר של חברת "בל".
בשנת 1984 פוצלה חברת בל לשמונה חברות שונות, ומעבדות בל עברו לבעלותה של חברת AT&amp;T. בעקבות הסכם הפיצול, הוסרו המגבלות השונות על מכירת המוצרים שפותחו במעבדות בל. בשנת 1988 הוקמה יחידה לשחזור, שיכפול וגיבוי בנתונים שבהמשך התפתחה לחברה עצמאית "Commvault". בשנת 1996 חברת AT&amp;T פיצלה את מעבדות בל ביחד עם החטיבה שעסקה בייצור ציוד לחברת בת בשם לוסנט.
כיום (2016) אלקטל-לוסנט היא בבעלות נוקיה ומעבדות בל משמשות כזרוע המחקר שלה ומפעילה מספר מרכזי מחקר ברחבי העולם. בשנת 2021 סגרה חברת נוקיה את מעבדות בל בישראל.
הזרה
הֲזָרָה (ברוסית: остранение) היא טכניקה אמנותית שבה מוצגים דברים מוכרים ונפוצים בדרך מוזרה או בלתי מוכרת, כדי לשפר את תפיסת המוכר. את המונח טבע ויקטור שקלובסקי, ממכונני אסכולת הפורמליסטים הרוסיים, במאמרו "אמנות כתחבולה". שקלובסקי יצא נגד תפיסתו של , שעל פיה האמנות, והשירה בעיקר, היא חשיבה בתמונות. מטרת אופן חשיבה זה, על-פי פוטבניה, היא הפיכת הזר למוכר. השירה והאמנות מחברות בין תמונות שונות, והתמונה המוכרת מייצגת את המציאות, מאירה ומבארת את התמונה הזרה.
שקלובסקי התנגד לתפיסה זו. בעיניו, מטרת השירה היא דווקא "הזרה" (דה-אוטומטיזציה), שבה המוכר הופך לבלתי מוכר. השירה משתמשת בלשון פיגורטיבית ובטכניקות אחרות, כדי להציג את העולם כזר. בכך היא משחררת את האופן המורגל שבו אנו קולטים את הדברים, מרעננת אותו, ומחזירה לדברים את חיותם. כפי שאנשים הגרים על שפת הים מפסיקים להבחין לאחר זמן ברחש הגלים, אומר שקלובסקי, כך המציאות הופכת לכה מוכרת עד כי אנו חדלים מלראותה. מטרת האמנות, על פי שקלובסקי, היא לגרום לרחש הגלים להישמע שוב, ובניסוחו "להחזיר לאבן את אבניותה".
הזרה כמנגנון חידוש ספרותי-היסטורי.
אחת השאלות שנקרתה בפני הפורמליזם הרוסי היא שאלת התפתחות הספרות. לטענתם, הזרה הייתה אחד המנגנונים החשובים ביותר בהתפתחות היסטורית זו. בכל תקופה היסטורית שררו מספר תחבולות ספרותיות, שכעבור זמן מה התיישנו, ואיבדו את אפקט ההזרה שלהם. אי לכך נוצר צורך בתחבולות שונות כדי לעורר אפקט זה שוב.
מתאור זה של ההיסטוריה הספרותית משתמע כי השירה והספרות לעולם לא יוכלו להגיע למימוש העליון שלהן, לאנטיליכאה, מכיוון שכל טכניקה בה הן ישתמשו תהפוך למוכרת ושגרתית כעבור זמן, ותאלץ לעבור הזרה.
גישות מתנגדות.
סטאליניזם.
תאוריות הספרות המרקסיסטיות יצאו מנקודת הנחה כי התרבות היא פועל יוצא של אמצעי הייצור והמבנה הכלכלי/מעמדי של החברה. בהתאם לכך, הם ראו בהשתנות הספרות תוצאה של השתנות הבסיס הכלכלי של כל חברה. תאוריה זו סותרת את האופן בו ראה הפורמליזם המוקדם את ההיסטוריה של הספרות, כמתפתחת מתוך עצמה, מתוך התיישנות מנגנוניה והשאיפה לחידושם. החיכוך בין שתי הגישות הוביל להפעלת לחץ מצד שלטונות ברית המועצות הסטאליניסטית כלפי הפורמליסטים, ובשלב מסוים הכריז שקלובסקי כי הוא טעה.
מחקר קוגניטיבי.