השפעה.
נזק פסיכולוגי.
התעללות מינית בילדים עלולה לגרום לנזק משמעותי בטווח הקצר והארוך, לרבות הפרעות נפשיות בשלב מאוחר יותר בחייהם של הילדים. בין היתר מאחר שיש עצירה בהתפתחות הרגשית החל מרגע התקיפה. ילדים רבים יפתחו פוסט טראומה מורכבת שהשפעות הפסיכולוגיות, הרגשיות, הגופניות והחברתיות שלה כוללות דיכאון,
הפרעת דחק פוסט-טראומטית, חרדה, הפרעות אכילה, הערכה עצמית ירודה, דימוי עצמי נמוך, הפרעות חרדה וניתוק, שחזורים של המצבים הטראומתיים, מצוקה פסיכולוגית כללית והפרעות אחרות (כמו הפרעת סומטיזציה ונוירוזה), כאב כרוני,
בעיות בהתנהגות המינית, בעיות למידה בבית ספר ובעיות התנהגות (כולל התמכרות לסמים ולאלכוהול, התנהגות הרסנית, נטייה לעבריינות בגיל מאוחר יותר ונטייה להתאבדות). טרם זוהה דפוס מסוים ויש מספר השערות לעניין זיקתן של ההשפעות הללו להתעללות המינית.
הילד עלול להיות קורבן להתעללות מינית נוספת בשלב מאוחר יותר בחייו, בשל השפעות התפתחותיות שליליות ארוכות טווח אשר נחשבות אף הן לתוצאה של התעללות מינית. מחקרים הצביעו על קיומה של זיקה בין התעללות מינית בילדוּת לבין תחומים מסוימים של פסיכופתולוגיה אצל מבוגרים, לרבות נטייה להתאבדות, התנהגות אנטי-חברתית, מצוקה פוסט-טראומטית, חרדה ואלכוהוליזם.
מבוגרים עם היסטוריה של התעללות בילדותם, ובעיקר התעללות מינית, נוטים להפוך לצרכנים של שירותי החירום והטיפול הרפואי באופן תכוף יותר לעומת מבוגרים חסרי היסטוריה זו. מחקר שהשווה את ההוצאות הכספיות של נשים בגיל העמידה שעברו התעללות בילדותן ונשים שלא עברו התעללות, מצא הוצאות בריאות ורפואה גבוהות יותר באופן משמעותי אצל הנשים שעברו התעללות.
ילדים שעברו התעללות מינית סובלים מתסמינים פסיכולוגיים רבים יותר מילדים שלא עברו התעללות; מחקרים מצאו תסמינים ב-51% עד 79% בקרב ילדים שחוו התעללות מינית.
קיים סיכון לקיומו של נזק גדול יותר כאשר מדובר בתוקף שהוא קרוב משפחה, או אם ההטרדה כללה גם מגע מיני, או אם נעשה שימוש באיומים או בכוח.
רמת הפגיעה הפסיכולוגית והפיזית עשויה להיות מושפעת מגורמים נוספים כגון חדירה, תדירות ומשך ההתעללות, והשימוש בכוח. חלק מהנזק הפסיכולוגי שנוצר אצל הילד נוגע גם לסטיגמה חברתית, ולכן הנזק הנגרם לילדים שעברו התעללות עשוי להיות חמור פחות אם הם גדלים בסביבה משפחתית תומכת מבחינה זו.
ניתוק והפרעת דחק פוסט-טראומטית.
קיים קשר בין התעללות בילדים, לרבות התעללות מינית (בעיקר כשמדובר בהתעללות כרונית שתחילתה בגיל מוקדם), לבין התפתחותם של תסמיני ניתוק, לרבות אמנזיה של זכרונות הקשורים להתעללות.
חומרת הניתוק תלויה בחומרת ההתעללות המינית או הפיזית. כאשר מדובר בהתעללות מינית חמורה (חדירה או מספר תוקפים או התעללות שנמשכה למעלה משנה), תסמיני הניתוק בולטים יותר.
ילדים עשויים לפתח תסמינים של מצוקה פוסט-טראומטית כתוצאה מהתעללות מינית, גם אם לא נפגעו פיזית או חוו אלימות, וגם אם לא נחשפו לאיומים ממשיים.
מחקר.
חוקרים טוענים כי חשוב להתייחס לגורמים רבים שעשויים להשפיע על מחקרים שמנסים להעריך את השפעות ההתעללות.
אחד הגורמים הוא הסביבה שבה גדל הקורבן, כגון משפחה ענייה. חומרת המעשים הוא גורם נוסף. בסקירה ספרותית מקצועית משנת 1998, נטען: "מאמר זה מסתמך על ההנחה כי, ברוב המקרים, הנזק המהותי שנגרם לילדים שעברו התעללות מינית, מקורו ביכולתם לפתח אמון, אינטימיות ומיניות, וכי בעיות נפשיות רבות המתפתחות בשלב מאוחר יותר בחייהם ואשר קשורות להיסטוריה הסביבתית שלהם, נחשבות להשפעות משניות".
מחקרים אחרים מצאו קשר בלתי תלוי בין התעללות מינית שאדם עבר בילדותו לבין ההשפעות הפסיכולוגיות השליליות שחווה בבגרותו.
מחקר משנת 2000
מצא כי הקשר בין צורות חמורות של התעללות מינית בילדים ופסיכופתולוגיה אצל מבוגרים שעברו התעללות בילדותם, אינו מושפע מהתייחסותם של בני משפחת הילד לאירוע. הסיבה לכך, על פי המחקר, היא שהשפעתו של קשר זה נחלשת רק מעט לאחר שמשתנים וגורמים מתאימים נוטרלו. המחקר גם מצא קשר בין התעללות מינית בילדים לבין פסיכופתולוגיה אצל מבוגרים בקרב זוגות תאומים שרק אחד מהם עבר התעללות מינית. בנוסף, בקרב הילדים שעברו התעללות קיים סיכון גבוה יותר באופן עקבי להיות חשופים להפרעות נפשיות, לעומת אחיהם שלא עברו התעללות.
מטא-אנליזה שנויה במחלוקת משנת 1998, מאת רינד ושות',
הציעה כי התעללות מינית בילדים לא בהכרח תגרום לנזק נפשי בבגרות; על פי האנליזה, מספר סטודנטים במוסד להשכלה גבוהה דיווחו על אירועי התעללות שעברו בילדותם כחוויות חיוביות. מסקנתה של האנליזה היא שהיקף הנזק הנפשי תלוי בדעתו של הילד - האם המעשים נעשו מבחינתו בהסכמה, אם לאו. בביקורות שפורסמו על ידי מדענים נאמר כי המתודולוגיה ואופן הסקת המסקנות של המחקר נראים פגומים, אף על פי שהאנליזה פורסמה לאחר ביקורת עמיתים שבה לא נתקבלו הערות בנוגע לבעיות אלו. בעקבות הפרסום הנרחב לו זכה המאמר, גינה הקונגרס האמריקאי את המחקר, בשל מסקנותיו ומכיוון שהיווה הצדקה לפעילותם של ארגונים פדופיליים.
מאמר משנת 1999 העלה את ההשערה כי תפיסה של התעללות מינית כ"חיובית" עשויה להיות חלק ממנגנון הגנה להתמודדות עם חוויות טראומטיות, ומעין סוג של התרצה.
פגיעה פיזית.
פציעה.
התעללות מינית פיזית עשויה לגרום לפציעות פנימיות ודימום, בתלות בגיל ובגודל הילד, ובמידת הכוח שהופעל נגדו. במקרים קשים עלולים האיברים הפנימיים להינזק, ובמקרים מסוימים הדבר אף עלול להוביל למוות.
במחקר משנת 1999 נבדקו מקרי מוות בצפון קרוליינה בין השנים 1985 ו-1994.
במסגרת המחקר זוהו שישה מקרי מוות ודאיים כתוצאה מהתעללות מינית בילדים ושישה מקרי מוות שקרוב לוודאי נגרמו כתוצאה מהתעללות מינית בילדים. טווח הגילאים של הקורבנות היה בין 2 חודשים ל-10 שנים. סיבות המוות כללו טראומה גופנית לאיברי המין או לפי הטבעת, וכן הטלת מומים באזור איבר המין.
מחלות מין וזיהומים.
התעללות מינית בילדים עלולה לגרום להעברתן של מחלות מין ולהתפתחות זיהומים, ככל מגע מיני בין זוג אנשים.
הסיכון להתפתחות זיהומים גדול יותר אצל ילדות, בשל היעדר נוזל נרתיקי רב. בין השאר, דווח גם על דלקת הנרתיק.
נזקים נוירולוגיים.
מחקרים הוכיחו כי מתח טראומטי, כולל מתח כתוצאה מהתעללות מינית, גורם לשינויים בפעילות והתפתחות המוח. ואכן, במחקרים שונים נמצא קשר בין התעללות מינית חמורה בילדים לבין השפעה מזיקה על התפתחות המוח.
מספר מחקרים מצביעים על כך שהתעללות מינית או פיזית בילדים יכולה להוביל לפעילות-יתר של מערכת לימבית, שאינה מפותחת דיה בגיל זה.
מחקר משנת 2000 הישווה תוצאות של הבחינה הפסיכומטרית בארצות הברית בהקשר לרקע המיני של הסטודנטיות. ציוניהן במתמטיקה של נשים שדיווחו על התעללות מינית בילדותן, היה נמוך באופן משמעותי מציוניהן של נשים שדיווחו שלא עברו התעללות. בשאלות המילוליות השיגו הנבדקות שחוו התעללות ציונים גבוהים, ומסיבה זו עלתה ההשערה שציוניהן הנמוכים במתמטיקה "מקורם בפגם באינטגרציה ההמיספרית (hemispheric integration)". כמו כן, נמצא קשר חזק בין ליקויים בזיכרון לטווח קצר בכל הקטגוריות שנבדקו (מילולי, חזותי וכללי) לבין תקופת ההתעללות ואורכה.
גילוי עריות.
גילוי עריות בין ילד או מתבגר לבין קרוב משפחה מבוגר נחשב לצורת ההתעללות המינית הנפוצה ביותר בקרב ילדים, והיא גם אחת הצורות המזיקות ביותר.
באחד המחקרים צוין כי יותר מ-70% מהתוקפים הם בני משפחה או מכרים של המשפחה.
במחקר אחר נמצאו אחוזים גבוהים יותר: 30% מעברייני המין הם קרובי משפחה של הקורבן, 60% הם מכרים של המשפחה, כמו שכנים, חברים או שמרטפים, ו-10% מהתוקפים הם זרים.
הצורות הנפוצות ביותר של גילוי עריות הן בין אב לבתו ואב חורג לבתו. יתר הדיווחים כוללים בעיקר יחסים בין אם לבנה או לבתה ואם חורגת לבנה או בתה.
גילוי עריות בין אב לבנו מדווח פחות, אולם לא ידוע אם שכיחותו פחותה בפועל.
באופן דומה, יש הטוענים כי גילוי עריות בין אחים עשוי להיות נפוץ באותה מידה, או במידה רבה יותר, לעומת צורות אחרות של גילוי עריות: על פי מחקר שנעשה באוסטרליה, ב-57% ממקרי גילוי עריות מעורבים אחים; מחקר אמריקאי דיווח כי במעל ל-90% ממקרי גילוי עריות במשפחה הגרעינית ישנה מעורבות של אחים, בעוד שלפי נתוניו של מחקר בריטי, גילוי עריות בין אחים נפוץ פי שניים מגילוי עריות בין אב או אב חורג לבנו.
קשה להעריך את שכיחותה של התעללות מינית בילדים על ידי הורים, בגלל סודיות ופרטיות; מספר הערכות מדברות על 20 מיליון אמריקאים שנחשפו לגילוי עריות בידי הוריהם.
צורות של התעללות מינית בילדים.
המונח התעללות מינית בילדים כולל מגוון רחב של צורות התעללות, לרבות:
חשיפת ההתעללות.
בקרב ילדים שנחשפו לסביבה תומכת לאחר שההתעללות נחשפה, היו פחות תסמינים טראומטיים לעומת ילדים שלא זכו לתמיכה חיובית מהסביבה.
באופן כללי, ילדים זקוקים לתמיכה ולכלים לצמצום מתחים לאחר חשיפת ההתעללות המינית.
לעומת זאת, תגובות חברתיות שליליות לחשיפה עלולות לפגוע בקורבן.
מחקר משנת 1994 מצא כי ילד שחשף את המעשים בפני אדם כלשהו וקיבל ממנו תגובה שלילית, בייחוד אם האדם הוא קרוב משפחה, חווה תסמינים טראומטיים רבים יותר בהמשך חייו, לעומת ילדים שקיבלו תגובות חיוביות לאחר החשיפה.
במרבית מקרי החשיפה, איש סודו של הילד לא הגיב בצורה מתאימה. במקרים רבים הוא האשים או דחה את טענותיו של הילד, או עשה מעט, אם בכלל, כדי להפסיק את ההתעללות.