בלגיר היא מילה שמקורה בסינדרין. "בלג" (beleg), פירושה 'גדול' ו"איר" (aer\eär), פירושה 'ים' (המילה איר קיימת גם בשמו של אארנדיל) כך, "הים הגדול". שמו של ים בלגיר בקווניה, שמעולם לא נעשה בו שימוש בספרים ובכרכים, הוא "Alatairë".
רוברט אפטון
רוברט ויליאם אפטון (באנגלית: Robert William Upton; 3 בפברואר 1884 – 28 באפריל 1972) היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת ניו המפשייר, שייצג אותה לקצרה בסנאט של ארצות הברית בשנים 1953–1954. הוא היה חבר המפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה.
אפטון נולד בבוסטון שבמסצ'וסטס, למד בבתי הספר הציבוריים שבעיר, ובשנת 1907 השלים לימודי משפטים באוניברסיטת בוסטון. באותה שנה התקבל ללשכות עורכי הדין של ניו המפשייר ומסצ'וסטס, ולאחר מכן החל לעסוק בעריכת דין בקונקורד, בירת ניו המפשייר. במהלך 1911 היה חבר בבית הנבחרים של ניו המפשייר , ובשנים 1918, 1930, 1938 ו-1948 היה ציר בוועידות החוקה המדינתיות בניו המפשייר. בשנה האחרונה אף הוסיף לכהן כנשיא הוועידה.
ב-14 באוגוסט 1953 מונה אפטון אל הסנאט של ארצות הברית למלא באורח ארעי את מקומו של הסנאטור צ'ארלס טובי , שנפטר בעודו מכהן. כהונתו נפרשה מיום מינויו עד ל-7 בנובמבר 1954. בבחירות המקדימות של הרפובליקנים לקראת הבחירות המיוחדות שהתקיימו למילוי שארית כהונתו של טובי, הפסיד אפטון לעמיתו הרפובליקני נוריס קוטון. משתמו חייו הפוליטיים שב אפטון לעריכת דין. בערוב ימיו היה חבר במועצה המעורבת לחנינות וערעורים בבון שבגרמניה המערבית ב-1956, והיה שגריר מיוחד של ארצות הברית בליבריה באותה השנה.
הוא פרש מעיסוקיו המשפטיים בשנת 1970, וב-1972 הלך לעומלו בקונקורד. אפטון נטמן בבית העלמין בלוסום היל (Blossom Hill Cemetery).
יחסי טאיוואן–קוריאה הדרומית
ממשלת הרפובליקה הסינית הכירה היווצרות של הממשלה הזמנית של הרפובליקה של קוריאה ב-13 באפריל 1919, כאחד המשתתפים בועידת קהיר, אשר הביאו להצהרת קהיר. אחת המטרות העיקריות של הצהרת קהיר הייתה ליצור קוריאה עצמאית, נקייה משלטון קולוניאלי יפני. היחסים הדיפלומטיים הדו-צדדיים בין ממשלת הרפובליקה של קוריאה והרפובליקה הסינית החלו בשנת 1948, ממש לאחר ייסודה של הרפובליקה הראשונה. לאחר מלחמת האזרחים הסינית בשנת 1949, המשיכה קוריאה הדרומית את היחסים עם טאיוואן, שגם בעבר היה האי בשליטת יפן.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות הופסקו ב-23 באוגוסט 1992, ואחריהם הכירה קוריאה הדרומית ברפובליקה העממית של סין (סין הקומוניסטית) ונוצרה הכרה דו-צדדית ביניהן. אך זמן קצר לאחר מכן, היחסים בין קוריאה הדרומית לטאיוואן התחדשו בשנת 1993 במסגרת "הסכם המסגרת ליחסים חדשים". בירת טאיוואן, טאיפיי היא עיר תאומה של סיאול. לשתי המדינות יש יחסים חזקים שאינם דיפלומטיים. קוריאה הדרומית שלחה אנשי צבא באימון הלוחמה הפוליטית במכללת פו הסינג קאנג.
עצמאות קוריאה הדרומית ומלחמת קוריאה.
לאחר חלוקת קוריאה, שסיימה את 35 שנות השליטה היפנית, נמשכה תקופת של כיבוש אמריקני זמני בדרום. הבחירות הכלליות הראשונות בבחירות לאספה החוקתית בקוריאה הדרומית בשנת 1948 ייסדו את הרפובליקה הראשונה בפיקוח האומות המאוחדות. הרפובליקה הסינית הכירה בממשלת קוריאה החוקתית בחלקו הדרומי של חצי האי הקוריאני ופתחה שגרירות במיונגדונג שבסיאול ב-4 בינואר 1949, ארבעה חודשים לאחר הקמתה של הרפובליקה של קוריאה.
הרפובליקה העממית של סין נוסדה בשנת 1949 בעקבות מלחמת האזרחים הסינית, אולם קוריאה הדרומית קיימה יחסים עם הרפובליקה הסינית, שממשלתה עברה להתגורר בטאיוואן, לשעבר מחוז צ'ינג שהיה לפני פחות מ-50 שנה תחת קולוניאליסטי יפני בשנים 1895–1945.
האו"ם גינה את התוקפנות הצבאית של קוריאה הצפונית נגד קוריאה הדרומית בהחלטת מועצת הביטחון של האו"ם 82 והחלטת מועצת הביטחון של האו"ם 84. טאיוואן הצביעה בעד שתי ההחלטות של האו"ם. במהלך מלחמת קוריאה, הטאיוואן העניקה סיוע חומרי לקוריאה הדרומית, במקביל, הרפובליקה העממית של סין שלחה לוחמים לקוריאה הצפונית כתמיכה מצבא המתנדבים העממי.
דיפלומטית המלחמה הקרה.
הן ממלשת קוריאה הדרומית, הן ממשלת טאיוואן התנגדו לסוציאליזם, בניגוד לקוריאה הצפונית והרפובליקה העממית של סין. שתי המדינות לא הכירו או קיימו יחסים דיפלומטיים עם ממשלות קוריאה הצפונית וסין הקומוניסטית. קוריאה הדרומית כינתה את סין כ"סין הקומוניסטית"(중공, 中共), ואת טאיוואן כ"סין הלאומנית" (국부 중국, 國 府 中國; לפני שנות ה-60) או "סין החופשית" (자유 중국, 自由 中國; אחרי שנות ה-70). ממשלת טאיוואן ראתה בממשלת קוריאה הדרומית בתור ממשלתה הלגיטימית היחידה בחצי האי הקוריאני.
הנשיא פאק צ'ונג-הי ביקר בטאיפיי בביקור ממלכתי בפברואר 1966, בו הביע סולידריות עם הטאיוואן ודרום וייטנאם, והצהיר כי "איננו שוברי גלים המגנים באופן פסיבי על הנמל מפני גלים מהלכים. אנחנו לא עומדים במקום רק כדי להישחק בהדרגה על ידי גלי הקומוניזם".
ניתוק היחסים הדיפלומטיים.
הרפובליקה השישית של קוריאה הדרומית קידמה את הנס בנהר האן לכלכלתה ונקטה בדיפלומטיה פייסנית יותר כלפי האומות הקומוניסטיות (כולל בניית יסוד היחסים הבין-קוריאניים וקבלת הדו-קיום עם קוריאה הצפונית באמצעות כניסה לאומות המאוחדות בתור "קוריאה הדרומית"). סיאול אירחה גם את אולימפיאדת הקיץ 1988. השאיפה הפוליטית הבאה של הנשיא נו טה-וו הייתה להתחיל ביישום פוליטיקה ריאלית עם המדינות השכנות בצפון-מזרח אסיה. התרחקותה של קוריאה הדרומית ממדיניות חוץ אנטי-קומוניסטית לשיפור היחסים עם מדינות קומוניסטיות סמוכות הביאה להידרדרות היחסים עם טאיוואן. שינוי זה הונהג כדי לפייס את קוריאה הצפונית ולהקל על החרדה הפוליטית ולרכך את המתח הצבאי בחצי האי הקוריאני. קוריאה הדרומית קיוותה לאפשרות של איחוד של שלווה בחצי האי הקוריאני. עם תחילת הנורמליזציה עם מדינות קומוניסטיות, העבירה קוריאה הדרומית את הכרתה הדיפלומטית מטאיוואן לסין הקומוניסטית והחרימה את רכושה של שגרירות טאיוואן והעבירה אותו לרפובליקה העממית של סין. טייוואן חברה בברית זכויות הקניין. ב-17 בספטמבר 1991 חזרה בה סין מהתנגדותה לחברות קוריאה הדרומית באו"ם. קוריאה הדרומית הייתה המדינה האסיאתית האחרונה שהיו לה יחסים דיפלומטיים רשמיים עם טאיוואן.
כלכלה.
היקף הסחר השנתי בין קוריאה הדרומית לטייוואן הוא סביב 30 מיליארד דולר, ומוצרי מוליכים למחצה היו הפריט הגדול ביותר בסחר בשנים האחרונות. נכון לאפריל 2016, סך ההשקעות ההדדיות בין שני הצדדים הגיע לכ-2.4 מיליארד דולר בתחומים כמו תקשורת, מוצרי צריכה, פיננסים, טכנולוגיות מידע, ברזל, רפואה, מתכת, ניירות ערך ומוליכים למחצה.
טיסות בין קוריאה הדרומית לטאיוואן.
לאחר הכרת סיאול בממשלת סין שבבייג'ינג, הופסקו טיסות מסחריות ישירות בין סיאול לטאיפיי המופעלות על ידי חברות תעופה דרום-קוריאניות וטאיוואניות. אולם חברות התעופה קת'אי פסיפיק (של הונג קונג) ותאילנד איירווייז (של תאילנד) הפעילו את המסלול כמגזר חופש חמישי. צמצום הטיסות הסדירות גרם לירידה במספר התיירים מטאיוואן מכ-420,000 בשנת 1992 לכ-200,000 בשנת 1993, והתאוששות חלקית בלבד לכ-360,000 עד 2003.
ב-1 בספטמבר 2004 חתמו נציגים בלתי רשמיים של שתי המדינות מ"הנציגות הקוריאנית בטאיפיי" ומ"נציגות טאיפיי בקוריאה" על הסכם תעופה המאפשר למטוסים של כל אחת להיכנס למרחב האווירי של השנייה. הדבר איפשר את חידוש הטיסות הקבועות הישירות של חברות התעופה הדרום-קוריאניות והטאיוואניות ואיפשר גם טיסות מקוריאה הדרומית לדרום-מזרח אסיה לטוס מעל האי טייוואן במקום לעקוף את סין היבשתית או את הפיליפינים. אנליסטים העריכו כי הדבר יחסוך לחברות תעופה דרום-קוריאניות כ-33 מיליארד וון דרום-קוריאני (כ-29 מיליון דולר בשערי החליפין של שנת 2004) בעלויות דלק ועמלות אחרות.
ביקוריו של קים יונג-סאם בטייוואן.
נשיא קוריאה הדרומית, קים יונג-סאם ביקר בטאיפיי במשך חמישה ימים ביולי 2001. במהלך ביקור זה, הוא פגש את נשיא טאיוואן לשעבר, צ'ן שואי-ביאן בסעודת ארוחת צהריים, אך השניים לא הצליחו להגיע להסכמה בנוגע לנוסח הצהרה בכתב משותפת הקוראת לחידוש הטיסות הישירות. קים הודיע לשגרירות הרפובליקה העממית של סין מראש על ביקורו.
באוקטובר 2004, בעקבות הסכם התעופה, הגיע קים לטאיוואן פעם נוספת בהזמנתו של צ'ן. הוא נשא נאום באוניברסיטה הלאומית צ'נגצ'י וסייר במתקני נמל בגאושיונג, עיר תאומה של פוסאן אשר בקוריאה הדרומית.
קבלת טאיוואן ל-APEC והשתתפות ב-OECD.