פרנסואה טומבלבאי, החל משנת 1973 - נגארטה טומבלבאי (בצרפתית: N'garta Tombalbaye, או François Tombalbaye; 15 ביוני 1918 - 13 באפריל 1975) היה נשיאה הראשון של צ'אד העצמאית ומנהיג המדינה משנת 1959 ועד לרציחתו.
ביוגרפיה.
טומבלבאי נולד בדרום המדינה, בסמוך לעיר קומארה, והשתייך לשבט סארה. התחנך בבתי ספר של המיסיון הפרוטסטנטי, ושירת בצבא צרפת החופשית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1959 היה למנהיג המפלגה הפרוגרסיבית של צ'אד ומונה לראשות הממשלה, תחת השלטון הקולוניאליסטי של צרפת. הוא שימש בתפקיד זה בתקופת סיום הקולוניאליזם וקבלת העצמאות, ב-11 באוגוסט 1960, והיה למנהיג הראשון במדינה העצמאית. שלטונו התנהל כאוטוקרטיה ושלל קיומן של מפלגות פוליטיות מלבד מפלגתו שלו. בשנת 1963 הורה טומבלבאי על פיזור האספה הלאומית של צ'אד, לאחר שפרצו מהומות במדינה, והחל להלאים את שירות המדינה על ידי החלפת הפקידים מתקופת השלטון הצרפתי בפקידים מקומיים וחסרי ניסיון. בשנים הראשונות לכהונתו הורה על העלאה גדולה במיסים.
תוכניותיו של טומבלבאי עוררו התנגדות גדולה בקרב האזרחים המוסלמים במדינה וב-1 בנובמבר 1965 פרצו במחוז גארה מהומות אלימות שכללו נפגעים. בעקבות מאורעות אלו פרצו מהומות גם בצפון ומרכז המדינה, בסיוע המדינות השכנות לוב וסודאן. צרפת התערבה בנעשה במדינה לבקשתו של טומבלבאי, תוך התניית הסיוע בעריכת רפורמות מטעמו בצבא המדינה, בממשלה ובשירות המדינה, הפחתת נטל המיסים והחזרת האחריות על גבייתם לידי נציגים מקומיים. טומבלבאי נענה בחיוב לדרישות אלו בשנת 1969, לאחר שבין היתר ביקר באוקטובר 1968 בארצות הברית כאורחו של הנשיא לינדון ג'ונסון. לקראת הבחירות שנערכו באותה שנה שוחררו מאות אסירים פוליטיים ממאסר, אך טומבלבאי נותר מועמד יחיד למשרת הנשיא. בשנת 1971 יצאו כוחות צרפת מהמדינה.
באוגוסט 1971 נערך ניסיון הפיכה במדינה, בתמיכתו של שליט לוב מועמר קדאפי. טומבלבאי הצהיר על החרפת היחסים בין המדינות והתיר לכוחות מתנגדים לקדאפי לפעול משטח צ'אד. כוחות ההתנגדות לטומבלבאי שפעלו לאורך השנים משטח לוב (חזית השחרור הלאומית של צ'אד) קיבלו תמיכה מוגברת משלטון קדאפי. בעקבות מהומות בדרום המדינה, שהיה מעוז תמיכתו העיקרי, ביטל את החנינה לאסירים הפוליטיים, לצד הצרת צעדיהם של שותפיו לממשלה וכליאתם של מנהיגים ממפלגתו באשמת שימוש בכישוף בניסיון להפילו מהשלטון. בשנים אלו הוחלפה על ידו גם הנהגת צבא צ'אד. באותה עת החלה בצורת במדינה ואזרחים אולצו לעבוד בחקלאות ללא תמורה.
בראשית שנות השבעים אימץ טומבלבאי אידאולוגיה אפריקניסטית, הדוגלת בחיזוק הזהות האפריקנית ובהתנגדות למורשת השלטון הקולוניאלי. כחלק מגישה זו אסר על פעילות מסיונרית נוצרית, שינה את שם עיר הבירה מפור-לאמי לנג'מנה ואף את שמו הפרטי מפרנסואה לנגארטה (N'Garta).
ב-13 באפריל 1975 נרצח טומבלבאי על ידי קבוצת חיילים והוחלף בתפקידו על ידי חונטה צבאית. הגנרל פליקס מעלום שוחרר ממאסר וכעבור יומיים מונה לנשיא המדינה.
השם
זכויות משיכה מיוחדות
שחר בוצר
שחר בוצר (נולד ב-2 ביולי 1982) הוא מייסד שותף ושותף מנהל ב-Good Company, קרן השקעות הון סיכון עם ייעוד חברתי או סביבתי. לשעבר שותף מנהל בקרן השקעות האימפקט 2B-Community, יושב ראש קבוצת איסתא ליינס, מנכ"ל שח"ם - ארגון השחקנים בישראל, סגן יושב ראש התאחדות הסטודנטים בישראל ויושב ראש אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב. בוצר, שנולד עם מחלת ניוון שרירים ומתנייד באמצעות כסא גלגלים, הגיש את "בג"ץ בוצר" שהיווה פריצת דרך בכל הנוגע לזכויות אנשים עם מוגבלות ולנגישות בישראל, והוא האדם עם המוגבלות (המולדת) הראשון בישראל שהצליח להיבחר בבחירות אישיות ולעמוד בראש גוף ציבורי שאינו קשור לזכויות אנשים עם מוגבלות ומאבקם.
ביוגרפיה.
בוצר נולד ב-1982, בנם הבכור של דוד (קצין בשירות קבע בעברו ועורך דין) ולאה (בעבר עוזרת ראש שירותי בריאות הנפש במשרד הבריאות ובהמשך המנהלת האדמיניסטרטיבית של המרכז לבריאות הנפש שער מנשה). הוא נולד עם מחלת ניוון שרירים המתבטאת בחולשה בגפיים, ואינה מאפשרת לו לעמוד על רגליו. מילדותו הוא מתנייד בעזרת כיסא גלגלים ממונע. בשנות השמונים התגוררה משפחתו בשכונת רמת אשכול בירושלים. ב-1991 עברה המשפחה להתגורר ביישוב הקהילתי מכבים-רעות. היישוב היה אז בשלבי הקמה, והמבנים הציבוריים בו היו אמורים להיבנות כשהם מונגשים מראש לאנשים עם מוגבלות.
בית הספר בו למד לא הונגש כראוי, ולאחר מספר פניות מצד הוריו שלא זכו להיענות, הגיש בוצר, בסיוע ארגון בזכות, את בג"ץ שחר בוצר נ' מועצה מקומית מכבים-רעות. בוצר יוצג בבג"ץ על ידי אביו, שבאותה עת לא היה עדיין עורך דין. בג"ץ, בהרכב שבראשו עמד נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, קיבל את העתירה. בפסק הדין, שניתן ב-1996, קבע השופט ברק:
בעקבות פסק הדין חויבו כל מוסדות החינוך בישראל להנגיש עצמם לאנשים עם מוגבלויות. כמו כן, הוא שימש בסיס להצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שאושר ב-1998 בכנסת. בג"ץ בוצר נלמד כיום בבתי ספר למשפטים, לעבודה סוציאלית ולחינוך במוסדות להשכלה גבוהה.
תקדים נוסף שיצר בוצר היה כאשר ביקש ללמוד נהיגה בגיל 17, כשאר בני גילו. הוא אמור היה ללמוד נהיגה ברכב מיוחד המותאם לנכים עם כיסאות גלגלים, אך על פי תקנות הביטוח הלאומי שהיו בתוקף באותה עת, נכים יכולים היו ללמוד נהיגה רק לאחר גיל 18. בעקבות פנייתו של בוצר שונו התקנות, כך שנכים יוכלו להתחיל ללמוד נהיגה בגיל 17, ככלל האוכלוסייה.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון של מכבים-רעות, ואף על פי שהוענק לו פטור מגיוס לצה"ל, התנדב לשירות צבאי והוצב ביחידת המחשוב של פיקוד העורף. הוא השלים את שירותו הצבאי ואף שירת מספר חודשים בשירות קבע.
לאחר שחרורו מצה"ל החל ללמוד באוניברסיטת תל אביב. תחילה למד ראיית חשבון, אך לאחר שנה וחצי שינה את תחום לימודיו לכלכלה ותקשורת. כבר בשנת לימודיו הראשונה הפך לפעיל הן בתא הסטודנטים "הדור החדש", המזוהה עם מפלגת העבודה, והן באגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב, בה כיהן כיו"ר ועדת כספים, כראש מחלקת הסברה וכסגן יו"ר. ב-21 בספטמבר 2009 נבחר לתפקיד יו"ר האגודה, ובכך הפך לאדם עם המוגבלות (מלידה) הראשון בישראל שהצליח להיבחר בבחירות אישיות ולעמוד בראש גוף ציבורי שאינו קשור לזכויות הנכים ומאבקם. בשנים 2013–2010 כיהן כיושב ראש דירקטוריון חברת "ג'וב טוב", חברת כוח אדם, השמה ומיקור חוץ, שהייתה באותה עת בבעלות אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב.
בספטמבר 2010 נבחר לכהן כסגן יו"ר התאחדות הסטודנטים בישראל.
במרץ 2011 מונה למנכ"ל שח"ם - ארגון השחקנים בישראל. בספטמבר 2014 סיים את תפקידו בשח"ם ומונה לשותף מנהל ב 2B-Community, קרן השקעות האימפקט של קבוצת 2B. בשנים 2013–2017 כיהן במקביל גם כיושב ראש פעיל של קבוצת איסתא ליינס. ב-2017 נבחר לרשימת 40 הצעירים המבטיחים של מגזין גלובס. החל מנובמבר 2020 הוא מכהן כשותף מנהל של Good Company, קרן השקעות הון סיכון עם ייעוד חברתי או סביבתי. הקרן הוקמה על ידי בוצר בשותפות עם עידו פישלר, והיא משקיעה בסטארטאפים בשלבים מוקדמים עם מיקוד בטכנולוגיות שפותרות את הבעיות החברתיות או הסביבתיות הגדולות של העולם (חקלאות, אנרגיה, בריאות דיגיטלית, עבודה ולימודים וכו').
בוצר נשוי למירי, עובדת סוציאלית, ולהם ארבעה ילדים. הם מתגוררים בשוהם.
קישורים חיצוניים.
מאמרי דעות שכתב:
פילאר ראולה
פילאר ראולה (Pilar Rahola; נולדה ב-21 באוקטובר 1958) היא עיתונאית, סופרת, פובליציסטית ופוליטיקאית קטלאנית. כיהנה בעבר כסגנית ראש העיר ברצלונה. ראולה ידועה בתמיכתה בישראל ובמאבקה באנטישמיות.
ביוגרפיה.
ראולה נולדה ב-21 באוקטובר 1958 בברצלונה, למשפחה שהחזיקה בדעות רפובליקניות אנטי-פאשיסטיות. היא למדה בלשנות ספרדית וקטלאנית באוניברסיטת ברצלונה. ראולה פרסמה מספר ספרים בספרדית ובקטלאנית והיא כותבת טורים בעיתונים "Vanguardia" הספרדי, "La Nación" הארגנטינאי ו-"Diario de América" האמריקאי. כמו כן השתתפה במספר הרצאות.
בשנים 1987–1990 ניהלה ראולה את ההוצאה לאור הקטלאנית "Pòrtic". כעיתונאית סיקרה את הסכסוך באריתריאה, את מלחמות יוגוסלביה, את מלחמת המפרץ, ואת נפילת חומת ברלין.
ראולה הייתה חברה ב"מפלגה הרפובליקנית של קטלוניה", היא כיהנה כסגנית ראש העיר ברצלונה. בעבר השתתפה במספר ועדות חקירה שחקרו שחיתויות בפוליטיקה.
בשנת 1996 עזבה ראולה את "המפלגה הרפובליקנית של קטלוניה" ויחד עם אנז'ל קולום וז'ואן לאפורטה הקימה מפלגה חדשה. המפלגה לא זכתה להצלחה בזירה הפוליטית וראולה פרשה מהפוליטיקה והחלה להתרכז בכתיבה. ראולה כותבת בנושאי פמיניזם, זכויות אדם וזכויות בעלי חיים. היא ידועה כתומכת נלהבת של ישראל ובשנים האחרונות היא עוררה מחלוקת בספרד כשגינתה את האנטישמיות. ב-18 בינואר 2015 נכחה בערב מחווה לקורבנות הפיגוע במשרדי העיתון שרלי הבדו, בפריז., שהתקיים בבית הכנסת של ברצלונה. בני דתות שונות השתתפו באירוע..
ראולה נשואה ואם לילד. בנוסף אימצה שני ילדים, אחד מברצלונה ואחד מסיביר.
אהרון סלע
קרב ואדי מבעוק
קרב ואדי מבעוק הוא קרב משולב שהתרחש בחצי האי סיני ב-14 באוקטובר 1973 - יומה השמיני של מלחמת יום הכיפורים כחלק מקרב השריון ב-14 באוקטובר. בקרב הושמדה ממארב חטיבה 3 מהדיוויזיה המשוריינת הרביעית של צבא מצרים על ידי כוחות שריון וצנחנים, בסיוע התותחנים וחיל האוויר של צה"ל.
רקע.