מערג
מערג (באנגלית: Garden Bedder Hiller Attachment) הוא כלי חקלאי, שמטרתו לסמן ערוגות בשדה חלק, למטרת שתילה או זריעה.
המערג הוא כלי הרתום לטרקטור והבנוי משני סכיני דיסק (או יותר) החודרים לקרקע ויוצרים תלמים שביניהם נוצרת גדודית (תלולית) של אדמה. אל הגדודית מתייחסים כאל ערוגה. במעבר הראשון המערג יוצר בין ערוגה אחת לשלוש ערוגות בכל מעבר לאורך השדה, במעבר הבא, מצמידים את המסגרת הנושאת של המערג לערוגה שנוצרה במעבר קודם ומסמנים ערוגה חדשה או שתי ערוגות חדשות.
בגידולי שדה רוחב כל ערוגה הוא בדרך כלל 1.93 מטר. בכרמים ובמטעים גודל הערוגה שונה.
יש שני סוגי מערגים, האחד הוא בעל דיסקיות המסמן על רגל קשיחה. השני, הנחשב כטוב יותר, הוא בעל כפות (מהמילה כף) ניתנות להחלפה המותקנות על רגל קפיצית ומותאמות לסוג הקרקע אותה מסמנים.
כהכנה לקראת זריעה או שתילה, ניתן "להשטיח" את הגדודיות (תלוליות) שנוצרו על ידי המערג, באמצעות מעגילה.
תוכנית בינוי
נחל תנוריה
גולסתאן
פרובינציית גולסתאן (בפרסית: استان گلستان) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה העיר גורגאן.
שטחה 20,195 קמ"ר, כ-1.2 אחוז משטח איראן, והיא נמצאת בצפון-מזרח המדינה. בשנת 2011 מנתה אוכלוסיית הפרובינציה 1,777,014 תושבים.
גבולות.
פרובינציית גולסתאן גובלת עם מדינת טורקמניסטן, כיוון שאיראן וטורקמניסטן הן מדינות ידידות שביניהן הסכמי סחר גדולים הגבול שקט.
גולסתאן גובלת עם הפרובינציות מאזנדראן, סמנאן וצפון ח'וראסאן. לפרובינציית גולסתאן חוף על הים הכספי. חמישה קילומטרים מהחוף נמצא חצי האי מאזנדרן השייך לפרובינציית מאזנדרן.
פארקים לאומיים.
פארק גולסתאן היא שמורת טבע הנפרשת על שתי פרובינציות, צפון ח'וראסאן וגולסתאן משם נגזר שמה. שטח השמורה הוא כ-92,000 דונם ורובה נמצאת בשטח פרובינציית צפון ח'וראסאן. הגן מפורסם בזכות היונקים הרבים והנדירים שחיים בו דוגמת הנמר הפרסי, שנמצא בסכנת הכחדה בגלל ציד לא חוקי והרעלות של רועי צאן ובקר מהכפרים הסובבים את השמורה. חיות משק היא פרנסתם היחידה שנמצאת בסכנה בגלל הנמרים.הפארק הלאומי חאר טוראן (Khar Turan National Park) - נמצא בדרום - מזרח הפרובינציה ומשתרע על פני 1,400,000 דונמים (1,400 קמ"ר). רוב הפארק נמצא בשטח פרובינציית צפון ח'וראסאן. הפארק הוא בית גידול לאוכלוסייה מצומצמת של נמרים פרסיים ויש בו גם ריכוז גדול של איילות הודיות .
דרכי גישה.
המרחק מבירת פרובינציית גולסתאן אל בירת איראן, טהראן הוא כ-415 קילומטרים. את הדרך ניתן לעבור במטוס או במכונית. באמצעות נסיעה במכונית יש לעבור דרך כביש 44. באמצעות טיסה יש לטוס משדה התעופה גורגאן המרוחק כ10 קילומטרים מגורגאן אל שדה התעופה מהרבאד הממוקם במערב טהראן או לשדה התעופה על שם האימאם ח'ומייני המרוחק 45 קילומטרים ממנה. משך זמן הטיסה – כשעה אחת.
הורמוזגאן
פרובינציית הורמוזגאן (בפרסית: استان هرمزگان) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן. הפרובינציה משתרעת בדרום-מזרח המדינה מול עומאן והאמירויות הערביות המאוחדות ובירתה היא העיר בנדר עבאס. הפרובינציה כוללת ארבעה-עשר איים במפרץ הפרסי ויש לה כ-1,000 ק"מ של חוף במפרץ הפרסי ובמפרץ עומאן. בפרובינציה יש 13 ערים מרכזיות: בנדר עבאס, בנדר לנגה, חאג'יאבּאד, מינאבּ, קשם, סרדשת (בּשאגרד), בּסְתכּ, סיריכּ, ג'אסכּ, בנדר ח'מיר, פּארסיאן, רודאן ואבו מוסא.
שטחה 70,669 קמ"ר, כ-4.3 אחוז משטח איראן. במפקד האוכלוסין של שנת 2011 מנתה הפרובינציה כ-1.5 מיליון בני אדם. הפרובינציה כוללת 13 מחוזות, 69 ערים ו-2,046 כפרים.
היסטוריה.
מרקו פולו ביקר פעמיים בנמל בנדר עבאס, עוד כשנקראה "גמרון", בשנת 1272 ובשנת 1293. הוא דיווח על מסחר בתכשיטים פרסיים, שנהב, משי מחצי האי הודו-סין. וכשביקר בנמל הורמוז הוא דיווח על פנינים שיובאו מבחריין .
ב-1497 נחתו אירופאים באזור בפעם הראשונה, בראשותו של ואסקו דה גאמה.
בשנת 1508 פלשו הפורטוגזים לאזור, בראשות אפונסו דה אלבוקרקי, עם שבע ספינות מלחמה, באמתלה של הגנה על קשרי המסחר שלהם ממצרים ומוונציה. הכיבוש הקנה שליטה במצר הורמוז ובכך שליטה על המעבר במפרץ הפרסי.
השאה אסמאעיל הראשון ניסה להתמודד עם האימפריה העות'מאנית ממערב, אך לא עלה בידו לחלץ את הנמל מידי הפורטוגזים, עד שלבסוף הצליח השאה עבאס הראשון להוציא אותם מן המפרץ הפרסי בעזרת הבריטים. השם בנדר עבאס נגזר משמו של השאה.
בינתיים התחרו הבריטים על ההשפעה באזור עם ההולנדים, שפלשו לאי קשם ושלחו ספינות מלחמה לבנדר עבאס בשנים האחרונות לשלטונו של שאה עבאס. הממשלה הפרסית לא הצליחה להגן על עצמה מפני התקפה זו. עם זאת, בשל ערעור יחסי בריטניה והולנד, המתחים הצבאיים גדלו באזור. ההולנדים שניסו להעביר את הבסיס שלהם עד לאי ח'ארג. האמיר של ח'ארג, מיר מאנה, הביס בסופו של דבר את הכוחות ההולנדים בח'ארג, והבריטים יצאו וידם על העליונה באזור כולו. עד מהרה השתלטה בריטניה על כל המפרץ הפרסי באמצעות חברת הודו המזרחית. הבריטים אימצו מדיניות שעודדה אוטונומיה מקומית בכל רחבי המפרץ הפרסי כדי למנוע גיבוש כוח מאוחד שיאיים על המפעלים שלהם במפרץ.
החשיבות האסטרטגית של המפרץ הפרסי עלתה עוד יותר לאחר מלחמת העולם הראשונה, עם גילוי הנפט באזור.
דמוגרפיה. קבוצות אתניות.
כ-90% מהאוכלוסייה בפרובינציית הורמוזגן, המונה כ-1.5 מיליון נפש, הם פרסים. האוכלוסייה הערבית של הורמוזגן מדברת במגוון ניבים ערביים, ולפי מפקד 2006 היוותה כ-10% מכלל התושבים.
גאוגרפיה.
הפרובינציה היא בעיקר הררית. היא משתרעת בחלק מהרי הזגרוס. האקלים חם ולח מאוד, בקיץ הטמפרטורה יכולה לעלות עד 49 מעלות צלזיוס. בכל השנה כמות המשקעים נמוכה מאוד.
הורמוזגאן כיום.
להורמוזגן כיום יש 11 נמלים, חמישה שדות תעופה לאומיים, ושלושה שדות תעופה בינלאומיים. בפרובינציה ענף החקלאות פעיל ותופס מקום ראשון במדינה ביבול לימוני ליים ואת המקום השני בייצור התמרים. 30% מתוצרת הדיג האיראנית מגיעה מפרובינציה זאת. שלושה סכרים גדולים משרתים את צורכי המים של המחוז – סכר אסטקלאל (הקרוי גם סכר מינאבּ, המספק חלק ניכר מהמים הנצרכים בבנדר עבאס), סכר ג'גין וסכר שמיל.
גרמניה הציעה לאחרונה לבנות גשר שיחבר את האי קשם ליבשת.
הורמוזגן כוללת שני אזורי סחר חופשי, הראשון באי כיש והשני באי קשם. באי כיש שוכנת בורסת הנפט האיראנית, אחת מחמש בורסות יחידות מסוגן בעולם והיחידה מביניהן שבה לא נסחר נפט בדולרים אמריקאיים.
המדאן (פרובינציה)
פרובינציית המדאן (בפרסית: استان همدان) הוא אחד מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה העיר המדאן.
שטחה 19,368 קמ"ר, בערך 1.1 אחוז משטח איראן, והיא נמצאת בצפון-מערב המדינה. ב-2005 מנתה אוכלוסיית הפרובינציה כ- 1,790,770 תושבים.
בעיר המדאן קיים אתר קבורה של מרדכי היהודי ואסתר המלכה, על פי המסורת היהודית והמוסלמית, המזוהה כקבר מרדכי ואסתר.
מחוז גלסטאן
מחוז המאדן
ישראל ריטוב
ישראל ריטוב (ביידיש: ריטאָוו; 5 באפריל 1895, פוהוסט, רוסיה הלבנה – 19 ביוני 1976, תל אביב) היה איש המפלגה הציונית-סוציאליסטית ברוסיה ופולין, חבר מרכז החלוץ בפולין, מראשי ההסתדרות, יו"ר קרן היסוד, יו"ר מרכז הקואופרציה בין השנים 1934–1969.
קורות חייו.
ריטוב נולד ב-1895 כבן הבכור למשפחת רבנים בעיירה פוהוסט שבבלארוס, בנם של אלקה לבית סולובייצ'יק (שנפטרה בילדותו) והרב יעקב שמחה ריטוב (1872-1920) שהיה רב קהילת אוספוויץ - אסיפוביצ'י שבחבל מינסק ומנהיג ציוני נלהב. התחנך ב"חדר" ובישיבת לידא של הרב יצחק יעקב ריינס, שבה נלמדו גם לימודי חול, ואחר-כך בגימנסיה. כבר בצעירותו היה עובר בשבתות בין בבתי הכנסת בסביבה, ביחד עם אחיו הצעיר יהושע ומביא למתפללים את בשורת ארץ ישראל. המשיך ללימודי משפטים באוניברסיטת דניפרופטרובסק והיה פעיל ציוני בולט וחבר תנועת צעירי ציון בחרקוב בראש קבוצה שנקראה "הקבוצה הרדיקלית דמוקרטית". ב-1920, כאשר התפלגה תנועת צעירי ציון על רקע התמיכה ברעיונות הסוציאליזם, היה מבין ראשי הפלג החדש "המפלגה הציונית-סוציאליסטית" (צ"ס). התנועה מינתה אותו לאחראי על ניהול לשכת המפלגה בסראטוב שטיפלה בפועלים יהודים ברוסיה, קווקז וסיביר. כמו כן ערך ריטוב את פרסומי המפלגה.
ב-1921, לאחר הכשרה במחנה "גרוכוב" עלה האח הצעיר יהושע כחלוץ לארץ ואילו ישראל עבר לפולין, שם היה חבר מרכז תנועת החלוץ והיה מבין המתווכים למיזוג מפלגות פועלי ציון וצ"ס בפולין ב-1925. בתפקידו ב"החלוץ" וכראש "המשרד הארצישראלי" בוורשה היה אחראי על ארגון עולים רבים מהעלייה הרביעית לעלייה לארץ ישראל מפולין. בשנת 1932 עלה לארץ בעצמו והתגורר בתל אביב..אחותו לאה (1905) עלתה ב 1923.אחיו אברהם.(1910) אביגיל וגרשון ואימו החורגת פרומה-לאה עלו גם הם ב-1925. האח יחיאל ואחות, רחל הינדה, שנשארו ברוסיה נספו בשואה עם ילדיהם.
בארץ היה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות, חבר המועצה הארצית של מפא"י, חבר מפקדת "ההגנה" מטעם ההסתדרות, יו"ר קרן היסוד בישראל וחבר דירקטוריון קרן קיימת לישראל. שימש כנציג "התנועה הסוציאליסטית הציונית העולמית" בהסתדרות הציונית ובקונגרס הציוני והשתתף כציר בכינוסי הקונגרס השונים. בנוסף להיותו ציר שלח מהקונגרסים גם כתבות עיתונאיות עבור "הפועל הצעיר" ו"דבר".