בשנים 1971-1968 היה אחד ממיסדי להקת Portable Theatre Company . מחזהו הראשון "Slag" הוצג במסגרת תיאטרון נייד זה בשנת 1970. באותה שנה התחתן עם אשתו הראשונה, מרגרט מאת'סון. לזוג נולדו בהמשך שלושה ילדים להפני גירושיהם בשנת 1980.
בשנים 1971-1970 הר היה מחזאי הבית של תיאטרון רויאל קורט בלונדון. אחרי שנת 1973 היה למחזאי הבית של "נוטינגהאם פלייהאוס", מהתיאטראות המודרניים החשובים שבפרובינציה. ב-1975 יחד עם דייוויד אוקין ומקס סטפורד-קלארק הקים את ג'וינט סטוק תיאטר קומפני (Joint Stock Theatre Company). בהמשך הוא התחיל לכתוב מחזות לתיאטרון הלאומי, שעל במתו הוצג בשנת 1978 יצירתו "Plenty", שבעקבותיה הועלו גם "A Map of the World" ב-1983 ו "פרבדה" (Pravda) ב-1984 (אותו כתב יחד עם הווארד ברנטון).
בשנת 1984 התמנה לתפקיד של מנהל associate director בתיאטרון המלכותי הלאומי. בשנים הבאות המשיך להציג מחזות רבים על במת תיאטרון זה, ביניהם הטרילוגיה "Racing Demon", "Murmuring Judges", "The Absence of War".
כמו כן ביים לא רק מחזות שכתב הוא עצמו אלא גם יצירות של מחזאים אחרים, כמו: The Pleasure Principle מאת סנו וילסון, Weapons of Happiness מאת האוורד ברנטון, המלך ליר מאת שייקספיר.
אמן מעורב פוליטית: הר כתב גם סדרת הרצאות בנושאי אמנות ופוליטיקה - "Obedience, Struggle, and Revolt" ("צייתנות, מאבק ומרד") (2005). חיבר מונולוג שנקרא "Wall" ("החומה") ששיחק בעצמו, על גדר ההפרדה שנבנתה על ידי ישראל בין היישובים הישראלים והפלסטינים ביהודה ושומרון, בעקבות האינתיפאדה השנייה. המונולוג אמור להיות מעובד לסרט תיעודי אמנותי בקנדה. כמו כן נודע בפירושיו החריפים בנוגע לתפקודם של המוסדות הציבוריים מתוך רצון להביא לשיפור.
דייוויד הר הקים בשנת 1982 חברה להפקת סרטים בשם Greenpoint Films וכתב תסריטים כמו " Plenty","Wetherby" "Strapless" "Paris by Night".
דייוויד הר כתב מחזות לטלוויזיה עבור ה-BBC, כמו "Licking Hitler" ו -"Saigon: The Year of the Cat".
בנובמבר 2012 נבחר הר למחזאי הבית של בית הספר החדש לדרמה. בשנת 2015 כתב את התסריט לסרט "ההכחשה" על מאבקה של ההיסטוריונית חנה ליפשטד במכחיש השואה הבריטי דייוויד אירוינג.
דייוויד הר נשוי בשנית - למעצבת האופנה ילידת צרפת ניקול פרחי.
Google Glass
פלאג אין
ארץ'
חוצה־פלטפורמות
פרנציסקוס (שם פרטי)
פרנציסקוס (לטינית: "Franciscus") הוא שם פרטי לטיני, שגרסאותיו הרבות נפוצות בכל השפות האירופאיות, לרוב כשם פרטי לגבר.
מקור השם הוא משמו-כינויו של פרנציסקוס מאסיזי, נזיר וקדוש איטלקי, מייסד מסדר הפרנציסקנים.
פרנציסקוס כונה פרנצ'סקו (Francesco) על ידי אביו, על שם מסחרו עם המדינה והאומה הצרפתית ("French"). משמעות השם היא "איש צרפתי". מקור שמה הלטיני של צרפת, הוא מן השבטים הפרנקים, שהיו נפוצים באזור במאות הראשונות לספירה. שמם שאוב מן המילה "חופשי" בלטינית.
גרסאות השם.
לשם גרסאות רבות מאוד, והוא מהווה בגרסאותיו השונות מן השמות הנפוצים ביותר בעולם המערבי. גרסתו האיטלקית פרנצ'סקו היא השם הפרטי הנפוץ ביותר באיטליה. בגרמנית, השם הפרטי הנפוץ פרנץ, אף הוא גרסה של שם זה. במדינות דוברות אנגלית, גרסת השם היא פרנסיס ("Francis") לגבר או לאשה פרנסיס ("Frances"). השם הצרפתי הנפוץ פרנסואה, אף הוא וריאציה של השם הלטיני.
מפות (אפליקציה)
תזכורות (אפליקציה)
הודעות (אפליקציה)
פתקים (אפליקציה)
דוכן העיתונים (אפליקציה)
לינה מחול
יחידה 61398
יחידה 61398 היא יחידה ללוחמה קיברנטית בצבא הסיני.
במסמך שכותרתו "APT1 - Exposing One of China’s Cyber Espionage Units" נחשפה היחידה לכאורה. המסמך הוכן על ידי חברת "Mandiant" האמריקאית, העוסקת באבטחת מידע, בשנת 2013. רוב המידע לכאורה הידוע לציבור הרחב נשען על דו"ח זה. עם זאת, לטענת גורמים אמריקאיים, היחידה מוכרת ל-CIA עוד משנת 2002.
פעילות לכאורה.
ביולי 2014 פרסמה חברת האבטחה "CyberESI" כי היחידה הסינית פרצה למערכות המחשוב של רפאל, התעשייה האווירית ואלישרא בין 10 באוקטובר 2011 ל-13 באוגוסט 2012, וגנבה מידע מסווג הקשור למערכת "כיפת ברזל", לטילי "חץ 3", לפיתוחי מל"טים וטילים בליסטיים.
על פי הפרסומים, היחידה פועלת בכיסוי אזרחי מלב שכונה בפאתי שאנגחאי.
גורמי ממשל סינים מכחישים את קיום היחידה והמיוחס לה.
עליזה אורבך
עליזה אורבך (17 באוגוסט 1940 - 29 במרץ 2016) הייתה צלמת ישראלית.
ביוגרפיה.
עליזה אורבך נולדה בשנת 1940 בחיפה. היא בוגרת האוניברסיטה העברית בפילוסופיה ובמקרא. לאחר לימודי התואר הראשון עסקה שנים אחדות בהוראה בבית הספר התיכון של הגימנסיה העברית בירושלים. בגיל 25 קבלה את המצלמה הראשונה מסבתה לכבוד נסיעה מחוץ לישראל. בשנת 1972 החלה לצלם באורח מקצועי ובשנת 1974 הציגה לראשונה תערוכת יחיד בנושא "נוער ישראלי", שנדדה ברחבי העולם מטעם משרד החוץ הישראלי. בין השנים 1972–1989 עסקה בצילום לעיתונות בארץ ובעולם. תצלומיה התפרסמו בעיתונים כגון "הארץ", "ג'רוזלם פוסט", "הניו יורק טיימס", "הטיימס", "די צייט" ועוד. אורבך הייתה נשואה למבקר וחוקר האמנות גדעון עפרת. בתם היא אמנית הווידאו עדן אורבך עפרת. חיה ופעלה בירושלים.
עיקר עבודתה של אורבך היה בתחום תצלומי הדיוקן והצילום התיעודי ההומני. בצילומיה עסקה אורבך במספר תימות מובילות: דיוקנים - אורבך תיעדה חלוצים, יוצאי ברית המועצות, יוצאי אתיופיה וניצולי שואה. נשים - אמהות ונשים עובדות. צילומי נוף וצילומים שליוו את כתיבתה.
פרסמה אלבומי תצלומים שבולטים שבהם צולמו לאורך שנים ועסקו "אמהות" (1997), "ראשונים" (1990), "נשים בעבודה" (2003) ועוד. תצלומיה מאופיינים בהדגשת המבט האנושי לצד הדגשת מבטו של האמן על ידי הדפסת הפריים המלא (ללא חיתוך), על ידי שימוש בהדפסות שחור/לבן, ובנטייה לגרעיניות.
צילומיה של אורבך מצויים באוספים של מוזיאונים כגון מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, המשכן לאמנות על שם חיים אתר, המוזיאון הפתוח לצילום, המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, מוזיאון על התפר, ובאוספים פרטיים שונים כגון אוסף לוין. בשנת 2017 התקיימה תערוכה רטרוספקטיבית של יצירותיה של עליזה אורבך במשכן לאומנות עין חרוד.
משפחתה תרמה את ארכיונה האישי לספרייה הלאומית בשנת 2018.
טולטיפ
אריה רודריגז
אריה רודריגז (נולד ב-15 במרץ 1946 באלכסנדריה) הוא סופר ישראלי.
ביוגרפיה.
רודריגז נולד כבן יחיד להוריו והוא עלה איתם ארצה בשנת 1957.
בשנותיו הראשונות בארץ הוא שיחק בתיאטרון ילדים בעיר מגוריו באר שבע בניהולו של מנהל בית ספרו שמשון לימון. ב-1963 הוא פרש מלימודיו התיכוניים והחל לעבוד בעבודות פקידותיות שונות. כתוצאה מפרסום קובץ סיפוריו הראשון "גן האגמים" (1977) הוא התקבל לעבודה כספרן באוניברסיטת בן-גוריון, שבה המשיך לעבוד עד סוף 1992. בשנת 1994 הוא עבר עם משפחתו לירושלים.
בין השנים 2002–2004 יצא לאור (בשלוש מהדורות מורחבות) ספרו "ספר הסומא" בשיתוף בית חינוך עיוורים בירושלים, והוא הקדיש אותו לאביו שהתעוור בסוף ימיו. הספר מקיף את כל נושא העיוורון ביהדות באגדה ובהלכה.
סיפוריו הקצרים של אריה רודריגז וכן הרומן היחיד שלו נושאים בחובם את רוח האקזיסטנציאליזם.
אחרי קובץ סיפוריו הראשון פורסמו שני קבצים נוספים: "הקיפאון הגדול" (1985), "המארחים" (1989) וספר הגותי בשם "החורבה הנטושה" (2007). בשנת 2012 יצא לאור בהוצאת "גוונים" הרומן הקצר הראשון שלו "הבית בעיירה".
במהלך שנות הארבעים לחייו התקרב אריה רודריגז במידה רבה לאמונה היהודית.
אייב הולצמן
אייב (אברהם) הולצמן (באנגלית: Abe Holzmann; 19 באוגוסט 1874 - 16 בינואר 1939) היה מלחין אמריקאי של מוזיקה קלה.
ביוגרפיה.
הוא נולד בניו יורק. אביו, יעקב הולצמן, היה מהגר מגרמניה או הונגריה. את חינוכו המוזיקלי שכלל תאוריה, קומפוזיציה ונגינה בפסנתר קבל בגרמניה ואחר כך בקונסרבטוריון למוזיקה בניו יורק.
הולצמן הלחין קטעים קצרים של מוזיקת רגטיים, וכן מארשים וואלסים. רוב יצירותיו התפרסמו בעיקר בארצות הברית. יצירות רבות נמצאות בפסקול של סרטים רבים וסדרות טלוויזיה.
ב-1901, לרגל בחירתו של תאודור רוזוולט לנשיא ארצות הברית, חיבר הולצמן את יצירתו המפורסמת ביותר - המארש !Blaze Away.
יצירה זו מפורסמת בכל העולם בהרכבים שונים, בעיקר לתזמורות כלי נשיפה. יש גם ביצוע של טכנאי קול שהקליט בקולו את קבוצות הכלים השונים על פסקולים שונים שחיבורם נותן אפקט של תזמורת שלמה.
היעדרותו של אלוהים ממגילת אסתר
בניגוד למרבית ספרי התנ"ך, שבהם לאלוהים נוכחות בולטת, במגילת אסתר אלוהים נעדר מהסיפור, לפחות ברובד הגלוי. שמו איננו מופיע במגילה כלל, והתערבותו איננה נזכרת במפורש. בעיית היעדרו של אלוהים מהמגילה, ואופייה החילוני למראית עין, העסיקו רבים מפרשני המגילה וחוקריה.
מבחינה פרקטית, העדרם של שמות האל מהמגילה מקל מבחינה הלכתית על תיקוני מילים בשעת כתיבתה, ולכן היא משמשת כספר הראשון שכותב סופר סת"ם מתחיל.
רקע.
אלוהים איננו נזכר במגילת אסתר כלל, לא בשמו ואף לא באחד מכינוייו. פרט למגילת אסתר, הספר היחיד בתנ"ך שאיננו מזכיר את שם אלוהים הוא שיר השירים. מתווה העלילה במגילת אסתר הוא של סיפור הצלה מקראי טיפוסי. בפני המחבר נקרו שפע הזדמנויות להתייחס לאל, ומתמיה שלא ניצל אף לא אחת מהן. השתלשלות העניינים מוצגת בסיפור כבדרך הטבע, ונדמה כי לא אלוהים מכוון אותה אלא מעשיהם של בני האדם ויד המקרה. פרשנים רבים הציעו שאת מקומו של אלוהים מחליפה דמותו של אחשוורוש, שנזכר במגילה כמאתיים פעם.