ציכוריוס היה ההיסטוריון הגרמני הראשון שפרסם מחקר אודות תבליטי עמוד טראיאנוס. בין תלמידיו בברסלאו היו אוטו ולטר והלמוט ברווה.
מועדון החנונים
מוֹעֲדוֹן הַחְנוּנִים היא סדרת נוער ישראלית קומית שמשודרת בערוץ זום ב־HOT. העונה הראשונה צולמה בתחילת נובמבר 2013, עלתה לשידור ב־16 בפברואר 2014 והסתיימה ב־17 במרץ 2014. העונה השנייה החלה ב־6 בדצמבר 2015 ולצוות השחקנים הצטרפו אליאנה תדהר, דניאל ליטמן ועידו מוסרי.
בדצמבר 2015 יצא לאור, בהוצאת ידיעות אחרונות, הספר "מועדון החנונים – העולם על פי יותם" מאת מורן זלמה, המבוסס על דמויות הסדרה, אולם כולל עלילות חדשות. בדצמבר 2015 יצאה אפליקציית "מועדון החנונים", הכוללת הצצה לפרקים, מאחורי הקלעים ושיחות עם שחקני הסדרה. בנוסף התקיים מפגש מעריצים עם כוכבי העונה השנייה לקראת סיום העונה השנייה.
ב־3 באוגוסט 2017 יצא סרט המבוסס על הסדרה ושמו "". בסרט השתתפו כוכבי הסדרה ושחקנים נוספים כמו שירן סנדל, רוני הדר, מיכאל הנגבי, גאיה גור אריה ויובל סגל.
עלילה.
העלילה מתמקדת ביותם, חנון מלידה והדמות הראשית בסדרה, המקים יחד עם חבריו מועדון בשם "מועדון החנונים". במועדון החנונים פועלים לפי ספר חוקים אותו כותב יותם בכל סוף פרק. בסדרה בני האדם משתייכים למעמדות שונים: בריונים, חנונים ומקובלים. המקובלים והחנונים חווים יחד אהבות, מזימות, אכזבות, בלגנים ודברים אחרים. בנוסף כל פרק נקרא על שם החוק שבעקבותיו תתבסס חלק מן העלילה (בדרך כלל העלילה הראשית).
הסרט.
באוגוסט 2017 יצא סרט המבוסס על הסדרה, "". בסרט ארבעת החנונים: דנה, יותם, צחי ושוסטק מתחילים את חופשת הקיץ ובהפתעה מגלים שהזמינו אותם למסיבת קיץ של מקובלים, כשהמסיבה מתחילה כולם מגלים שיהלום שהוצב בבית נגנב.
ג'ורג'ו סטרלר
ג'ורג'ו סטרלר (באיטלקית: Giorgio Strehler; 14 באוגוסט 1921 - 25 בדצמבר 1997) היה במאי תיאטרון ואופרה איטלקי.
ביוגרפיה.
סטרלר נולד בברקולה, טריאסטה. אביו נפטר בהיותו בן שלוש. סבו מצד אביו, אולימפיו לובריץ', נהפך עבורו לדמות אב. אולימפיו היה אחד מנגני הקרן יער הטובים ביותר של זמנו ואמרגן של התיאטרון הלירי ג'וזפה ורדי. כשהיה בן שבע, סבו הלך לעולמו והוא עבר למילאנו ביחד עם אמו וסבתו. מילאנו הייתה ביתו של ג'ורג'ו במשך כל חייו.
כילד, ג'ורג'ו לא גילה עניין רב בתיאטרון. הוא חשב שלא הייתה לתיאטרון השפעה רבה על רגשותיהם של האנשים כמו שהייתה לסרטים. דעותיו השתנו בליל קיץ חם אחד, כשהיה בדרכו לקולנוע. הוא הבחין בפרסומת למיזוג אוויר שהציב תיאטרון אודיאון. הוא הגיע למקום כדי להתקרר מהחום וצפה בהצגה של הקומדיה Una delle ultime sere di Carnevale פרי עטו של קרלו גולדוני, אותה הציגה להקת תיאטרון מוונציה. הוא ביקר שם מדי ערב בימים הבאים כדי לראות עוד מחזות של גולדוני. סטרלר שניצתה בו ההתלהבות לתיאטרון נרשם והתקבל לבית הספר לתיאטרון Accademia dei Filodrammatici. הוא זכה בכל פרסי בית הספר והשלים את חינוכו הפורמלי בעזרת מורים פרטיים.
בתקופת המלחמה סטרלר שהה בגלות בשווייץ. הוא ביים את הצגת הבכורה העולמית של המחזה "קליגולה" מאת אלבר קאמי בCompagnie des Masques בז'נבה. לאחר המלחמה התמנה למבקר התיאטרון של העיתון מילאנו סרה, אולם הוא העדיף לעשות תיאטרון מאשר לכתוב עליו. בתקופה זו ייסד את תיאטרון פיקולו במילאנו ביחד עם פאולו גראסי. התיאטרון נחנך ב-19 במאי 1947 באודיטוריום של קולנוע ברולטו בהצגת "בשפל" של מקסים גורקי. כמה ימים לאחר מכן הם העלו את ההפקה הבלתי נשכחת "אלקינו: משרתם של שני אדונים" בנוסח הקומדיה דל'ארטה, שנהייתה ההפקה שהציגה במשך הזמן הארוך ביותר בתיאטרון האיטלקי. באותה השנה ביים את האופרה "לה טרוויאטה" בלה סקאלה, הראשונה בהפקות אופרה רבות שביים.
ג'ורג'ו סטרלר התמקד בתיאטרון שהיה רלוונטי תרבותית. הוא לא היה מעוניין "לתת מחווה לתרבות" או "להציג רק הסחות דעת... הרהורים פסיביים". במקום זאת סטרלר וגראסי הסכימו שהתיאטרון הוא "מקום שבו אנשים מתאספים על מנת להאזין לאמירות אותן הם יכולות לקבל או לדחות".
מקורות השפעה.
בשנות החמישים סטרלר ביים מספר מחזות מאת ברטולט ברכט שאיתו פיתח חברות קרובה וחלק עמו אותן דעות פוליטיות. ב-1956 ברכט נכח בהפקה של "אופרה בגרוש". כששב לברלין כתב: "...תודה לך על ההפקה המצוינת של "אופרה בגרוש" שלי, שבוצעה בידי במאי גדול. אש ורעננות, קלות ודיוק, אפיינו את ההפקה הזאת מרבות אחרות שראיתי... זהו מקור שמחה וכבוד עבורי ועבור התיאטרון שלך... בברלינר אנסמבל שהיו עדים להפקה הראשונה של היצירה הזאת."
ניתן להבחין בבירור באהבתו של סטרלר לויליאם שייקספיר (קוריולנוס, הסערה, המלך ליר, הלילה השנים עשר, מקבת'), לואיג'י פיראנדלו (אנריקו) ואנטון צ'כוב (גן הדובדבנים, פלטונוב). אולם הוא תמיד שב לגולדוני וחזר והעלה אותם מחזות עשור אחר עשור.
הוא יצר את תפקיד במאי התיאטרון (המונח נטבע בשנת 1929) באיטליה בעצמו. עד שהגיע, מחזות הוצגו בעיקר בידי להקות נודדות, שחיו בתוך עצמן, ביימו את עצמן ומעולם לא שמעו על מנהל אמנותי. הוא גם שם דגש על סופרים איטלקים, אם כי מועטים במספר. סטרלר נהג לאמר "התיאטרון האיטלקי הפיק קומץ מחברים דרמטיים חשובים - ניקולו מקיאוולי, קרלו גולדוני, לואיג'י פיראנדלו - אולם מספר עצום של שחקנים. בין 1500 ל-1700, לכל חצר מלוכה שכיבד את עצמו הייתה להקת של שחקנים איטלקים."
בתחילה נרשם לבית הספר למשפטים באוניברסיטת מילאנו ותכנן להיהפך לעורך דין פלילי "מקצוע שדמיינתי שהיה קרוב מאוד לתיאטרון". אבל המלחמה פרצה והכול השתנה.
הוא השפיע על שלושה דורות של שחקנים ועורר השראה ברחבי תבל. השפעתו בעולם דובר האנגלית הייתה מועטה יחסית היות שהאנגלי שבפיו הייתה דלה והוא לא ביים מחזות רבים בשפה זו. ממשלת צרפת העניקה לו את תואר לגיון הכבוד והוא זכה בתואר במאי של כבוד בידי מידי "איחוד תיאטרוני אירופה" בפריז ב-1985. פרויקט התיאטרון הפאן-אירופאי הראשון. הוא כיהן כנשיא חבר השופטים בפסטיבל קאן ב-1982.
סטרלר השקיע הרבה במימד החזותי של הפקותיו. מעצב התפאורה לוציאנו דמיאני ואחריו אציו פריג'ריו היו שותפיו במשך שנים רבות, בתיאטרון ובאופרה.
הוא הלך לעולמו בלוגאנו, שווייץ. בהלוויה במילאנו נכחו אזרחים ואנשי רוח רבים. התהלוכה נמשכה למעלה מיומיים. אפרו הוטמן בבית הקברות בטריאסטה.
כביש לפני תיאטרון Politeama Rossetti בטריאסטה הוקדש לג'ורג'ו סטרלר ב-10 באוקטובר 2005.
שולחן לשישה
שולחן לשישה היא סדרת דרמה ישראלית ששודרה בשנת 2013 בערוץ 10. את הסדרה כתבה גלילה רון פדר-עמית ומככבים בה נתן דטנר, יובל שרף, אלי קרן-אסף, גיא סלניק ואחרים. זוהי סדרת ספין אוף על דמותו של "דוביק דגן" מהסדרה "משפחה וחצי" ששודרה בעבר בטלוויזיה החינוכית הישראלית.
עלילה.
עלילת הסדרה עוסקת בדוביק דגן (נתן דטנר), גבר בגיל העמידה שילדיו עזבו את הבית ואשתו חיה בנפרד ממנו, המאכלס בביתו בני נוער שהתנתקו ממשפחותיהם וגרים ברחוב. בכל פרק מסופר על חייהם של ששת הנערים שהתקבצו לבית, ועל בעיותיהם השונות.
Suck It And See
Suck It And See הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת האינדי רוק הבריטית ארקטיק מאנקיז. האלבום יצא לאור בארצות הברית ב-6 ביוני 2011, ובבריטניה ב-7 לאותו החודש. את האלבום הפיקו הארקטיק מאנקיז בשיתוף עם ג'יימס פורד (שהפיק ביחד עם סולן הלהקה, אלכס טרנר, את פרויקט הצד שלו "The Last Shadow Puppets"). וידאו קליפ לשיר "Brick By Brick" מתוך האלבום, יצא מעט לפני הפרסום על פרטי האלבום החדש בתאריך ה-10 במרץ אותה שנה, למרות הודעתו של מאט הלדרס, מתופף הלהקה, כי זהו לא הולך להיות סינגל ראשי מהאלבום.
ב-30 במרץ נחשף כי יצאו לשוק 3,000 עותקי ויניל של השיר "Don't Sit Down 'Cause I've Moved Your Chair", וביום למחרת אושר באתר הלהקה כי השיר יהיה סינגל ראשי מתוך האלבום החדש, ויימכר מ-30 במאי בנוסף לשני בי-סיידים "The Blond-O-Sonic Shimmer Trap" ו-"I.D.S.T.".
ב-15 באוגוסט אותה שנה יצא הסינגל השני מתוך האלבום, "The Hellcat Spangled Shalalala", עם בי-סייד אחד הנקרא "Little Illusion Machine (Wirral Riddler)", שהוכר למיילס קיין ול"Death Ramps", שם במה שהלהקה אימצה לעצמה מתוך בי-סייד שהוציאו לשיר "Teddy Picker" תחת אותו השם.
ב-31 באוקטובר יצא הסינגל השלישי מתוך האלבום, ששמו כשם האלבום, וב-23 בינואר 2012 יצא הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום, "Black Treacle".
הקלטת האלבום והפקתו.
תוכן האלבום כולו נכתב על ידי סולן הלהקה בשנת 2010, והוקלט ברובו בהקלטות חיות של הלהקה בחודשים ינואר-פברואר 2011, תוך ניסיון שלא לחזור על האופי הכבד יותר שנכח באלבומם הקודם Humbug.
איוואן דנילוביץ' צ'רניאחובסקי
עמוס גלעד (אתלט)
עמוס גלעד (23 בינואר 1941 - דצמבר 2010) היה אתלט ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל, בריצת 400 מטר ובריצת 800 מטר. ייצג את ישראל באולימפיאדה (טוקיו 1964).
ביוגרפיה.
גלעד גדל בקיבוץ גינוסר. עד גיל 18 התאמן לבד, אך לאחר שחיים ארנברג, מאמן הפועל ראשון לציון, הבחין בכישרונו, הוא החל להתאמן לפי אימונים ששלח לו במכתבים. אחת לשלושה ימים ובשבתות נסע לביתו והתאמן בראשון לציון. בצה"ל שרת כמדריך ספורט.
אלוף ישראל.