בשנת 1987 הושלם התכנון, ודגמים ראשונים לאחר בדיקות מבצעיות היו אמורים להיות מוכנים בשנת 1993. עם זאת, דגם ניסיוני של השולף ביצע ירי מבצעי אחד בלבד, ממוצב סוג'וד, בכינון ישיר, בשנת 1990, במסגרת מבצע "נעים הליכות".
אחד מיתרונותיו של השולף הוא בכך שהוא מקטין משמעותית את מספר אנשי הצוות הדרושים להפעלתו, בין היתר בזכות מערכת הטעינה האוטומטית. השולף משתמש בצוות של ארבעה, והטווח אליו הוא יורה מגיע עד ל-40 ק"מ.
מסקנת דו"ח מבקר המדינה הייתה כי "אין מחלוקת במערכת הביטחון על רמתם הגבוהה של ביצועיו, אך צה"ל אינו מתכוון להצטייד בו בשל מחירו הגבוה".
רק שני אבות טיפוס יוצרו - הראשון מוצב בבית התותחן בזכרון יעקב ופתוח לציבור הרחב, השני נמצא בחצר אחד המפעלים שהיו מעורבים בהרכבתו ואינו נגיש לציבור.
צאי גוו-צ'יאנג
צַאי גְּוּוֹ-צְ'יַאנְג בכתב סיני: 蔡国强; בפין-יין: Cài Gúoqiáng; נולד ב-1957 בצ'ואנג'ואו שבפוג'יין) הוא אמן ואוצר אמנות סיני עכשווי.
צאי נולד בשנת 1957 בעיר צ'ואנג'ואו במחוז פוג'יין שבסין, בנו של היסטוריון וצייר. את השכלתו רכש במכון לדרמה בשאנגחאי בתחום עיצוב הבמה. בעבודותיו המגוונות ניכרות השפעות שונות של מיתולוגיות עתיקות, היסטוריה וטקטיקות צבאיות, פנג שווי, דרקונים, עפיפונים, חיות ורפואה סינית.
כבר בראשית דרכו נשאו עבודותיו מסרים פוליטיים. יצירותיו באבק שרפה נולדו מתוך תחושות הדיכוי והסירוס האמנותי שבהם חש בסין של אותה תקופה, וכתגובה למצב החברתי סביבו.
בין השנים 1986–1995 חי ביפן, ובה המשיך את התנסויותיו ביצירות עם אבק שרפה. במהלך שנים אלו זכה להכרה בינלאומית, ובשנת 1995 היגר לניו יורק. מלבד ציורים בעזרת אבק שרפה, יוצר צאי אירועי פיצוצים, בנייה ופרויקטים חברתיים.
צאי ביסס לעצמו מעמד בתחום האמנות העכשווית כיוצר בעל ביקורת חברתית.
בשנת 1999 זכה בפרס אריה הזהב בביאנלה ה-48 של ונציה, ומאז זכה בפרסים נוספים. בין תערוכות היחיד שבהן הציג: "קאי גואו- קיאנג על הגג" (במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק), "אני רוצה להאמין" (במוזיאון גוגנהיים בילבאו שבבילבאו) ועוד.
בשנת 2008 נבחר להיות המנהל החזותי ומעצב האפקטים המיוחדים באולימפיאדת בייג'ינג, ובין היתר אחראי למופע הזיקוקין די-נור המרהיב שהוצג בה.
אוגדת הגליל
דורמיציון
התזמורת הסימפונית של קוויבק
התזמורת הסימפונית של קוויבק (בצרפתית: Orchestre symphonique de Québec) היא תזמורת קנדית, שבסיסה בעיר קוויבק. התזמורת נוסדה בשנת 1902 והיא התזמורת הקנדית הפעילה הוותיקה ביותר. ז'וזף וזינה היה המנהל המוזיקלי הראשון של תזמורת קוויבק, מ-1902 עד 1924.
תזמורת קוויבק מקיימת תחרות שנתית למוזיקאים צעירים תושבי המקום, שבה יכולים המשתתפים לזכות בפרסים כספיים ובהזדמנות להופיע כסולנים עם התזמורת. תזמורת קוויבק מופיעה גם עם התיאטרון הלירי של קוויבק (Théâtre lyrique de Nouvelle-France) ועם המקהלה של קוויבק (Choeur symphonique de Québec)
מאז 2011, מנהלה המוזיקלי של תזמורת קוויבק הוא פביאן גאבל.
גופי (דמות דיסני)
גופי (באנגלית: Goofy) הוא דמות של כלב מואנש המככב בסרטי ההנפשה (אנימציה) ובקומיקס של אולפני וולט דיסני. גופי הוא אחד מחבריו הטובים ביותר של מיקי מאוס. גופי הופיע לראשונה בשם "דיפי דואוג" (Dippy Dawg) בסרטוני הנפשה משנות ה-30 של המאה ה-20. בסרטונים מאוחרים יותר נקרא בשם "ג'ורג' גיף" (George Geef) או "ג'י ג'י גיף" (G.G. Geef) ו"גופי" היה כינויו.
בסדרות טלוויזיה מאוחרות מראשית המאה ה-21 ובהם ה"השכונה של גופי" ו"" נקראת הדמות "גופי גוף".
כשמו (גופי על משקל מטופש) גופי מגושם ומרבה צרות. יום הולדתה של הדמות, על פי אולפני וולט דיסני, הוא 25 במאי 1932.
רקע.
הרעיון המקורי לדמותו של גופי היה רעיון של פרנק ווב, אולם הדמות פותחה וצוירה על ידי ארט באביט אשר שאף ליצור דמות של הילבילי - אדם פשוט מהמערב התיכון, שמאמין לכל דבר, אופטימיסט מוחלט, ושומרוני טוב.
בחלק מהסרטונים המוקדמים מופיעה רעייתו של גופי, אולם פניה לא הוצגו בסרטים. בסרטים המאוחרים הוא אב חד הורי המגדל לבד את בנו מקס גוף.
בסדרת הקומיקס מופיעה דמות אחיין בשם גילברט גוף, ובקומיקס שפורסם באירופה מופיעה גם דמות בן דוד המכונה אריזונה גוף.
תיאור הדמות.
בשנות ה-30, לבש חולצה אדומה או כתומה, שעליה אפודה פתוחה שחורה, כפפות לבנות (בדומה לחברו מיקי מאוס), נעליים חומות גדולות, מכנסיים רחבים ומרושלים וכובע ירוק עם סרט שחור.
השתתפות הסרטים.
ראשית שנות ה-30.
גופי הופיע לראשונה בסרט "המופע המזמר של מיקי" (Mickey's Revue) שיצא לאקרנים ב-25 במאי 1932. בסרט, שבויים על ידי וילפרד ג'קסון, הופיעו דמויותיהם של מיקי מאוס, מיני מאוס, הוראס הורסקולאר, וקלרבל הפרה, אשר הופיעו במחזמר. גופי, אשר נקרא על ידי האנימטורים בשם "דיפי דווג" (Dippy Dawg), אף שהשם לא צוין בסרט, הופיע בקהל וצפה במופע. דמותו של גופי הרגיזה את יתר הצופים ברעש ובלכלוך שעשה כאשר צחק בקול רם או פיצח גרעינים. לבסוף הכו הצופים האחרים את גופי על מנת להשתיקו. בדמות זו תואר גופי עם זקן לבן, זנב צמרירי, ללא מכנסיים, ולבוש חולצה בלבד, אולם בסרט הופיע הצחוק המזוהה עם דמותו של גופי עד ימינו. גופי הופיע בשנית, בדמות צעירה יותר, בסרט "המסיבה הנהדרת" (The Whoopee Party) אשר יצא לאקרנים ב-17 בספטמבר 1932. בסרט זה גופי הוא אחד האורחים במסיבה שנערכת עבור מיקי מאוס. הדמות הופיע בשני סרטים נוספים בשנת 1933 בתפקידי אורח. הופעתה השביעי של הדמות, בסרט ההתרמה לבית היתומים אשר יצא לאקרנים ב-11 באוגוסט 1934, נקראת הדמות לראשונה בשם "גופי" והיא מופיעה כתפקיד ראשי יחד עם דמויות נוספות חדשות כגון דונלד דק וקלרה קלאק.
שלהי שנות ה-30: עם מיקי מאוס ודונלד דאק.
סרטו של בן שרפסטין, "תחנת השירות של מיקי" יצא לאקרנים ב-16 במרץ 1935. סרט זה היה הראשון בסדרת סרטים בה חלקו מיקי, דונלד וגופי את התפקיד הראשי. בכל אחד מסרטי הסדרה ניסו השלושה לבצע משימה מסוימת - הסרט הציג איך כל אחד התמודד עם המשימה באופן אחר, לרוב ללא הצלחה. "מנקי השעון" שיצא לאקרנים ב-15 באוקטובר 1935 ו"רוחות בודדות" שיצא לאקרנים ב-23 בדצמבר 1937 נחשבים לשיאה של סדרת סרטים זו.
במהלך הסדרה גדל חלקם של דונלד וגופי על חשבון חלקו של מיקי. בעוד שדמותו של דונלד הייתה דמות עצבנית, ודמותו של גופי הייתה דמות ש"חיה בעולם שלה" מבלי להבין מה קורה סביבה, דמותו של מיקי הייתה השפוייה מבין השלושה. האנימטורים הצליחו ליצור יותר סיטואציות קומיות עם דמויותיהן של גופי ודונלד מאשר עם זו של מיקי, וב-17 ביוני 1938 יצא לאקרנים הסרט "ציידי הקוטב" (Polar Trappers) בו מופיעים דונלד וגופי לבדם.
מיקי שב לשלישייה ב"ציידי הלווייתנים" (The Whalers), אשר יצא לאקרנים ב-19 באוגוסט 1938, וב"גוררת של מיקי" (Tugboat Mickey) שיצא לאקרנים ב-26 באפריל 1940, אולם שני סרטים אלה היו הסרטים האחרונים בהם הופיעה השלישייה כצוות בתפקידים הראשיים.
שנות ה-40.
הסרט הבא בו כיכב גופי היה "גופי ווילבר" (Goofy and Wilbur), בבימויו של דיק יומר, אשר יצא לאקרנים ב-17 במרץ 1939. בסרט קצר זה מנסה גופי לצאת לדיג בסיוע חיית המחמד שלו - חרגול בשם וילבר.
בשנת 1939 הסתכסך קולוויג עם דיסני ועזב את האולפן. מסיבה זו, בסרטיו של גופי בראשית שנות ה-40, (סדרת "איך ל...") דמותו של גופי לא דיברה, וקולו של מספר (לרוב, ג'ון מקליש), תיאר לצופים את העלילה. סדרת סרטי "איך ל..." ניסה גופי להדגים כיצד לעשות דבר מה (לעשות סקי, לישון, לשחק כדורגל, לרכוב על סוס), לרוב ללא הצלחה. קולו של המספר תיאר לצופים את הניסיונות של גופי.
בשנת 1942 החלה סדרת סרטים בו כל הדמויות היו גרסאות שונות של דמותו של גופי. הראשון בסדרה זו הייתה "כיצד לשחק כדור בסיס" ("How to Play Baseball").
בשנת 1944 שב קולוויג לעבוד עם דיסני, והדמות שבה לדבר בסרטים.
שנות ה-50.
בשנות ה-50, בעקבות הלך הרוח בארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה, מתוארת דמותו של גופי כאיש משפחה הנאבק בקשיי היומיום - הוא מנסה לעשות דיאטה, לוותר על עישון, ולגדל את ילדיו. הרעיון להציג את גופי כאיש משפחה היה רעיון של וולט דיסני שניסה לשנות את אפיון דמותו של גופי, מדמות של כפרי טיפש, לדמותו של אמריקאי ממוצע תושב הפרוורים. שמה של הדמות בתקופה זו לא היה "גופי" אלא "ג'ורג' גיף" (George Geef), וכאשר הדמות הופיעה כמספר דמויות בסרט, לכל אחת מהדמויות ניתן שם שונה.
בהתאם לשינוי התדמיתי, שונה גם אופן ציור הדמות - העיניים והגבות קטנו על מנת לתת לגופי מראה יותר אינטליגנטי, וכל גופו נצבע בצבע גוף ולא בשחור ולבן.
שנות ה-60 עד סוף המאה ה-20.
בעקבות הסרט משנת 1965 צרותיו של גופי בכביש המהיר (Goofy's Freeway Troubles) בו כיכבה הדמות, הופיעה הדמות בדמות אורח במספר סרטים, אך במשך זמן רב לא כיכבה. הדמות הופיע במי הפליל את רוג'ר ראביט וב אשר היה אמור לצאת לאקרנים ב-1984 אולם לבסוף הוקרן בטלוויזיה רק בשנת 1987. לאחר מותו של קולוויג, מספר שחקנים דיבבו את גופו, עד שביל פארמר היה למדבב הרשמי של הדמות. הדמות שבה לככב בסדרות וסרטים בשנות ה-90 עת החלה הקרנת סדרת הטלוויזיה השכונה של גופי. בשנת 1995 יצא לאקרנים הסרט ובשנת 2000 יצא ישירות לצפייה ביתית הסרט גופי הולך לקולג'.
העשור הראשון של המאה ה-21.
גופי השתתף בסדרות בית העכבר (House of Mouse) ומועדון החברים של מיקי מאוס, ובסרט .
העשור השני של המאה ה-21.
גופי השתתף בסדרה .
שנות ה-20 של המאה ה-21.
גופי השתתף בסדרות וגופי בכיצד להישאר בבית.