ויליאמס התחתן עם ישראלית, אך אין ברשותו אזרחות ישראלית, והוא מתגורר בישראל בעזרת אשרת תייר. במרץ 2009 הוא נעצר על ידי רשות ההגירה בישראל בחשד שהוא שוהה בארץ באופן בלתי חוקי מאז אוגוסט 2006. עם זאת הוא המשיך לשחק בבנימינה, עד לפרישתו מהמשחק. באותה תקופה התגורר במקביל בתל אביב עם שני ילדיו, ובארצות הברית. גורש מישראל לארצות הברית במרץ 2013.
בשנת 2010 הקים סוכנות שחקנים בשם "Solution Sport Management". בשנת 2011 כתב ספר בשם "The Gift and the Curse", המספר על הקריירה שלו. לספר מצורף DVD עם קטעים נבחרים מהקריירה של השחקן וראיונות עמו.
באוגוסט 2013 נידון ויליאמס לתשעה חודשי מאסר בבית-דין פדרלי בארצות-הברית בגין אי תשלום מזונות.
משולחן לשולחן
אברהם אריה ליב עקביא
סרבים
סרבים (בסרבית קירילית: Срби, בסרבית לטינית: Srbi) הם עם סלאבי דרומי, החי בעיקר בשטחי סרביה שהיא מדינת הלאום הסרבי וכן
ברפובליקה סרפסקה, חבל בעל שלטון עצמי בתוך בוסניה והרצגובינה ובמספר מדינות סמוכות שגם בהן הם נחשבים לקבוצה .
ריכוזי האוכלוסייה העיקריים הם באירופה המרכזית ובחבל הבלקן (דרום-מזרח אירופה), בין הרי הקרפטים להרי הבלקן במזרח והים האדריאטי במערב. בבלקן כולו מתגוררים כ-8.5 מיליון סרבים, מהם 6.2 מיליון בסרביה עצמה (2002).
מחוץ לבלקן קיימות קהילות גדולות של סרבים בגרמניה, שווייץ, אוסטריה, איטליה, צרפת, שוודיה וצפון אמריקה. הסרבים דוברים את השפה הסרבית שנקראה לפני פירוק יוגוסלביה בשם סרבו-קרואטית, והם בעיקרם נוצרים אורתודוקסים.
מקורם של הסרבים.
מוצאם המדויק של השבטים הסרביים לפני ההגירה הגדולה של הסלאבים אינו ידוע בוודאות. שורש השם "סרבי" (Srbi) כנראה לא נובע מניב סלאבי עתיק. תאוריות שונות ניסו להסביר זאת על סמך מסמכים נדירים המעידים על נוכחות של עם באזור קווקז בתחילת המאה ה-1 לספירה, הנקרא "סרבוי". כמה חוקרים גורסים שהפרוטו-סרבים לא היו סלאבים, אלא ממקור סרמטי וקווקזי.
לפי תאוריה זו, הפרוטו-סרבים שלטו בעמים הסלאביים המקומיים לאחר הגירה מערבה, כנראה לכיוון טרנסקרפטיה (אוקראינה). במהלך זמן זה, הם "נטמעו" באוכלוסיית השבטים הסלאביים בהדרגה, עד שהשאירו רק את שמם לנתיניהם הסלאביים.
בכל אופן, מה שבטוח, הוא שבין המאה ה-1 למאה ה-4, הפרוטו-סרבים עזבו את ארץ הסלאבים באוקראינה כדי להתיישב באזור מוראביה (היום בצ'כיה) ולוסאטיה (היום גרמניה), באזור הקרוי "סרביה הלבנה" (הלבן מסמל את המערב אצל הסלאבים). שם הם נשארו עד למאה ה-7, כאשר הקיסר הביזנטי הרקליוס גייס אותם כדי להדחיק את האווארים מחוץ לשטחי האימפריה הביזנטית, ובמהלך גיוס המוני זה הם הגיעו לארצות הבלקן וכבשו את האזור, שבו שוכנת מדינת סרביה של היום. אף-על-פי-כן, חלק מהפרוטו-סרבים נשארו ב"סרביה הלבנה", והצליחו לשמור על מורשתם עד היום כחלק מהקהילה הסורבית.
אולג גוסב
אולג אנטוליוביץ' גוסב (באוקראינית: Гусєв Олег Анатолійович, נולד ב-25 באפריל 1983 בכפר סטפניבקה שבמחוז סומי) הידוע גם כאולג הוסייב, הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק כקיצוני וכמגן ימני. לזכותו 98 הופעות במדי נבחרת אוקראינה.
קריירה.
גוסב גדל במחלקת הנוער של המועדון ממחוז הולדתו, ספרטק סמי. את הקריירה המקצוענית שלו הוא החל בקבוצת ארסנל קייב בשנת 2002, בגיל 19. הוא שיחק בארסנל קייב במשך עונה אחת, וכבש במדי הקבוצה שער אחד ב-23 משחקים.
בקיץ 2003 עבר גוסב למועדון הצמרת האוקראיני דינמו קייב. כבר בעונת הבכורה שלו בדינמו, עונת , הוא כבש שבעה שערים במסגרת ליגת העל האוקראינית וסייע לקבוצתו לזכות באליפות אוקראינה, שהייתה התואר הראשון בקריירה שלו. במסגרת משחקיו בדינמו קייב הוא השתתף בעונה זו לראשונה בליגת האלופות, וכבש שער אחד במסגרת המפעל, שבו קבוצתו לא צלחה את שלב הבתים.
בעונת המשיך גוסב להיות שחקן חשוב בדינמו, כאשר כבש שלושה שערים. הוא זכה עם הקבוצה בעונה זו בגביע האוקראיני, אף שקבוצתו איבדה את האליפות לשחטאר דונצק. בעונה הבאה הוא זכה עם דינמו בגביע אוקראיני שני ברציפות, וכבש שבעה שערים בכל המסגרות, אחד מהם בהפסד במוקדמות ליגת האלופות לת'ון.
לאחר ששיחק בהצטיינות במדי נבחרת אוקראינה במונדיאל 2006, היה גוסב מבוקש על ידי קבוצת אולימפיק ליון הצרפתית, אך נשיא המועדון סירב לשחררו, בטענה שיחד עם ארטיום מילבסקי ורוסלאן רוטאן הוא אחד משחקני העתיד של דינמו. גוסב המשיך להפגין יכולת טובה בעונת , כאשר כבש ארבעה שערי ליגה וזכה עם דינמו באליפות השנייה שלו. באותה עונה הוא זכה עמה גם בגביע האוקראיני, וכך השלים דאבל ראשון בקריירה.
בעקבות יכולתו בשנים אלו, הפך גוסב לאחד משחקני הקישור הבולטים בכדורגל האוקראיני, על אף גילו הצעיר יחסית. עם זאת, פציעה קשה במהלך עונת גרמה לו להחמיץ את כל שארית משחקי העונה, והשביתה אותו גם לתוך העונה שלאחר מכן, עד שחזר לשחק בנובמבר 2008. לאחר חזרתו, זכה גוסב עם דינמו קייב באליפות השלישית שלו ב-2009, והעפיל עמה באותה עונה עד לחצי גמר גביע אופ"א.
גוסב היה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות אוקראינה בעונות 2014/15 ו-2015/16 ובגביע האוקראיני בעונות 2013/14 ו-2014/15.
ב-17 בדצמבר 2016 הודיעה הנהלת דינמו קייב כי לא תחדש את חוזהו של אולג גוסב. ביוני 2017 חתם גוסב על חוזה חדש בדינמו למשך שנה אחת.
נבחרת לאומית.
גוסב החל לשחק בנבחרת הלאומית של אוקראינה בשנת 2003, ומאז הפך לאחד מהקשרים הפותחים הקבועים של הנבחרת. הוא מחזיק ב-50 הופעות ושישה שערים במדיה.
גוסב היה שותף להעפלה הראשונה בתולדות נבחרת אוקראינה למונדיאל 2006, ובכך היה זה גביע העולם הראשון בקריירה שלו. הוא אף כבש שער בניצחון 0-3 על טורקיה במשחקי המוקדמות, שהיה שער הבכורה שלו בנבחרת. במונדיאל עצמו, סייע גוסב לאוקראינה להעפיל עד לרבע הגמר, שם הפסידה לנבחרת איטליה. בדו-קרב בעיטות העונשין בשלב שמינית הגמר מול נבחרת שווייץ, הבקיע גוסב את הפנדל שהכריע את המשחק.
גוסב שיחק בקביעות בנבחרתו גם במוקדמות יורו 2008, וכבש ארבעה שערים במסגרת המשחקים, בהם צמד שערים בניצחון 0-5 על איי פארו. עם זאת, הקמפיין היה כושל עבור אוקראינה, שסיימה במקום הרביעי בלבד בביתה ולא הצליחה להעפיל לאליפות אירופה. במוקדמות מונדיאל 2010 הוא המשיך להיות חבר בסגל הנבחרת.
ישראל רול (ארכאולוג)
ישראל רוֹל (1937 – 20 ביוני 2010) היה ארכאולוג ישראלי, פרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב, שהתמחה בחפירות אפולוניה/ארסוף ובסקר הדרכים הרומיות בארץ ישראל (בשיתוף בנימין איזק).
ביוגרפיה.
רול היה בוגר החוג לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הדוקטורט שלו מאוניברסיטת הסורבון בפריז, היא על פולחן מיתרה.
בשנים 1977–2006 עמד רול בראש משלחת החפירות הארכאולוגיות בארסוף (הרצליה). באותן שנים הועסק כמרצה לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב. לאחר שפרש מעבודתו כמרצה עסק בפרסום העונות האחרונות של אפולוניה–ארסוף. חיבר מאמרים רבים וכמה ספרים.
הדרכים הרומיות ביהודה.
זוהי עבודת סקר בשני כרכים שרול תיעד, ניתח ופרסם בהוצאה הגאוגרפית ב.א.ר. באוקספורד ביחד עם בנימין איזק. בכרך השני הצטרף אליהם משה פישר. הכרך הראשון (Roman Roads in Judaea, I, The Scythopolis-Legio Road) מתאר את הדרכים מבית שאן ובכרך השני (Roman Roads in Judaea, ii, The Jaffa - Jerusalem Roads) מתארים פישר איזק ורול את הנסיעות מיפו לירושלים בכל התקופות. בספרים מופיע תיאור מפורט של כל האתרים לאורך הדרכים וגם דיווח של מקורות עתיקים ומאוחרים יותר ופרסום כתובות. עתיד לצאת לאור כרך שלישי של עבודת הסקר.
מאמריו.
עם מאמריו החשובים של רול נמנה המאמר "יהודה בשנים הראשונות לשלטונו של הדריאנוס", אותו כתב בצוותא עם בנימין איזק. המאמר בוחן את הצבא הרומי ביהודה, וגורס כי חיל המצב הוכפל לפני מרד בר כוכבא ולא אחרי מרד בר כוכבא, כפי שהיה מקובל לחשוב, דבר המשנה את התמונה של המתיחויות ששררו בין היהודים. מאמרים נוספים:
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
אמינה גולבהר הטון
אמינה גולבהר הטון (בטורקית I. Gülbahar Hatun), הייתה אשתו של הסולטאן מהמט השני ואימו של יורשו, הסולטאן באיזיט השני. בעת ההיא טרם הוחל בשימוש במינוח ולידה סולטאן ועל כן נוסף רק התואר "הטון" לשמה, המעיד על מכובדותה. מוצאה ממשפחה יוונית מיוחסת מכפר באזור העיר טרבזון לחופי הים השחור וכפי הנראה המשפחה אוסלמה אחרי נפילת האימפריה של טרפזונטס ויושבה מחדש באזור אלבניה, או שילדיה נחטפו במסגרת הדוושירמה והועברו לאלבניה. מקורות נוספים, מייחסים לה מוצא סרבי, או צרפתי.
מוראט השני שחזר לשלטון ב-1446 הגלה את בנו מהמט למגנסיה. הביי של וידין העניק למהמט כמתנה את אמינה גולבהר שהייתה שפחה בעת ההיא, נודעה ביופייה והוא התאהב בה. למורת רוחו של אביו, נישא מהמט לאמינה וב-3 בדצמבר 1447 נולד בנם הראשון באיזיט. מוראט איים על בנו בביטול הנישואים, התואר יורש העצר ואף בעונש מוות, אך לבסוף נמלך בדעתו, שכן מהמט היה בנו היחיד שנותר בחיים וממשיך שושלתו.
ב-1453 עברה להתגורר בארמון הסולטאן באיסטנבול. במאבק בין בנה באיזיט לבין אחיו למחצה ג'ם סולטאן, הייתה לה השפעה מסוימת על התנהלות ההרמון ועל הענקת הירושה לראשון. היא הלכה לעולמה ב-1492 ונקברה באיסטנבול. בנה, באיזיט השני, הקים לזכרה מסגד ובית ספר.
עלי בבא וארבעים השודדים
ז'ורז' דימל
סינדהית
מאלאיאלאם
ז'ורז' דיהמל
ז'ורז' דיהאמל
א&quot;א עקביא
שפות סינו טיבטיות
מזון האלים
בוררות בין-לאומית