ב-2007 המשיכה ווס להצטיין בתחום הסייקלו-קרוס ובתחום הכביש ובמקביל, החלה להצטיין ברכיבת מסלול וניצחה באליפות הולנד בשני מקצועות בתחום זה. היא ניצחה בסבב הגביע העולמי לנשים באופני כביש, סבב הכולל את מרבית המרוצים החד-יומיים היוקרתיים ביותר. במרוץ הכביש באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט באותה שנה סיימה ווס שנייה בלבד (אחרי מרתה בסטיאנלי). סגנות זו החלה רצף של חמש שנים בהן ווס זכתה רק במדליית הכסף במרוץ זה. למרות שניצחה באליפות העולם ב-2006 דבק רצף "כישלונות" זה בשמה של ווס.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) ניצחה ווס במרוץ הנקודות (מרוץ מסלול) שבו גם ניצחה באליפות העולם בתחילת אותה שנה. במרוץ הכביש האולימפי סיימה במקום ה-6 בלבד.
ב-2009 ניצחה ווס באליפות העולם ובאליפות אירופה בסייקלו-קרוס וב-2010 ניצחה שוב באליפות העולם בסייקלו-קרוס. באותה שנה ניצחה באליפות הולנד במרוץ נגד השעון (היא חזרה על הישג זה גם ב-2011), דיסציפלינה הנחשבת כחלשה יחסית אצלה לעומת יכולתה בטיפוס ובמאוצים.
ב-2011 ניצחה לראשונה בג'ירו ד'איטליה לנשים (ג'ירו דונה) לאחר שניצחה גם ב-5 קטעים במרוץ וב-2012 חזרה על הישג זה תוך שניצחה שוב 5 קטעים במרוץ.
בסוף יולי 2012 ניצחה ווס במרוץ הכביש באולימפיאדת לונדון. היא הגיעה למרוץ כמועמדת מובילה לניצחון. במרוץ, שנערך בגשם שוטף, היא הייתה חלק מקבוצת בריחה בת שלוש רוכבות שהצליחה להישאר בראש המרוץ עד הסיום. במאוץ הסיום היא גברה על ליזי ארמיטסטד האנגליה ועל אולגה זבלינסקיה הרוסיה וזכתה במדליית הזהב. בספטמבר 2012 ניצחה ווס במרוץ הכביש באליפות העולם שנערכה בוואלקנברג שבהולנד. ווס יזמה בריחה של שבע רוכבות כ-35 ק"מ לסיום ולקראת הסיום, תקפה במעלה הקובורג והצליחה לברוח לשותפותיה לבריחה ולנצח במרוץ. בכך סיימה "בצורת" של חמש שנים בהן סיימה כסגנית אלופת העולם.
ב-2013 ניצחה בפעם החמישית בסבב הגביע העולמי למרוצי כביש כשניצחה בחמישה מתוך שמונת מרוצי הסבב. באליפות העולם ב-2013 שנערכה בפאתי פירנצה שבאיטליה, במסלול שנחשב כגבעי וקשה, תקפה ווס את יריבותיה הספורות שנותרו בעלייה האחרונה, כ-4 ק"מ לפני הסיום, והצליחה לשמור על הפער שפתחה ולנצח במרוץ.
ב-2014 זכתה ווס להצלחה בעיקר במרוצי קטעים. לאחר שבתחילת השנה היא ניצחה באליפות העולם בסייקלו-קרוס, היא ניצחה בג'ירו ד'איטליה לנשים תוך שניצחה בארבעה קטעים במרוץ ובדרוג הנקודות במרוץ. היא גם ניצחה בטור דה פראנס לנשים תוך שניצחה גם בשלושה קטעים במרוץ. במרוצים החד-יומיים היו הישגיה הבולטים ניצחון ב"לה-קורס" - מרוץ שנערך במסלול של הקטע האחרון בטור דה פראנס לגברים בפריז כמה שעות לפני סיום המרוץ לגברים, וניצחון בשפארקאסן ג'ירו בוכום, מרוץ הנכלל בסבב הגביע העולמי שבסיומו השיגה ווס את המקום השלישי.
ב-2015 ווס כמעט ולא התחרתה כתוצאה מפציעות. ביולי 2015 נמסר כי היא לא תתחרה כלל עד סוף עונת 2015, וזאת במטרה להגיע לכשירות בריאותית לעונת 2016 ולאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
ב-2016 זכתה ווס במספר הישגים: ניצחונות בקטעים בודדים במרוצי קטעים ומספר ניצחונות במרוצים חד-יומיים. בסך הכל היא רשמה לזכותה בשנה זו 11 ניצחונות. במרוץ הכביש באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו הייתה ווס חלק מהנבחרת ההולנדית החזקה ולא קיבלה מעמד של רוכבת מובילה בנבחרת. הייתה מעורבת בבריחה וברדיפה במהלך המרוץ, שהסתיים בניצחון בת ארצה, אנה ואן דר ברחן (ווס סיימה במקום התשיעי).
ב-2017, לאחר שקבוצתה הקודמת, ראבובנק-ליב התפרקה, עברה ווס לקבוצה חדשה שנבנתה סביבה, "WM3 Pro Cycling" (בקבוצה רכבה גם הישראלית רותם גפינוביץ). בסוף 2016 ובתחילת 2017 היא ניצחה בשלושה מרוצי סייקלו-קרוס שבסבב הגביע העולמי לנשים וסיימה שנייה באליפות העולם בסייקלו-קרוס. הישגה הבולט באופני כביש בעונה זו היה ניצחונה במדי נבחרת הולנד באליפות אירופה במרוצי כביש. הישגים בולטים נוספים היו ניצחונה בדרוג הכללי בטור של נורווגיה לנשים שנכלל בסבב העולמי, ניצחון בדרוג הכללי בטור של בלגיה-הולנד וניצחונות בשני מרוצים חד-יומיים בלגיים בחודש מאי. ווס נפצעה במהלך אימון בחלקה השני של העונה וחזרה להתחרות רק לקראת אליפות העולם שנערכה בנורווגיה, שם סייעה לנבחרת הולנד לנצח במרוץ הכביש.
ב-2018 ניצחה קטע בג'ירו ד'איטליה לנשים, במרוץ הקטעים טור בלגיה-הולנד ובמרוץ הקטעים הטור של נורווגיה.
לאחר שזכתה במדליית הארד באליפות העולם בסייקלו-קרוס שנערכה בדנמרק בתחילת 2019, היא ניצחה, בפעם הרביעית בקריירה שלה, במרוץ טרופאו אלפרדו בינדה, שנערך בצ'יטיליו ובכך השוותה את שיא הזכיות במרוץ לזה של מריה קנינס. בסיום עונת 2019 היא דורגה ראשונה בסבב הוורלד טור לנשים. היא צברה במשך העונה 19 ניצחונות כולל ניצחונות בדרוג הכללי בטור יורקשייר לנשים, טור נורווגיה לנשים וטור חבל ארדש לנשים.
השורה המורמונית
השורה המורמונית (או המחוז ההיסטורי מורמון רואו - באנגלית: Mormon Row Historic District) היא שורה של מבנים לאורך כביש ג'קסון-מוראן במדינת ויומינג בארצות הברית, לצד הקצה הדרום-מזרחי של הפארק הלאומי גרנד טיטון, בעמק הקרוי ג'קסון הול. שורת בתים זו מהווה עדות נוף כפרית היסטורית: במקום ישנם שישה ריכוזי בתים וכן חורבות בית מבודד, שבהם יש כדי לשפוך אור על ההתיישבות המורמונית במקום; נותרו בו עדויות על מערכות הניקוז של המתיישבים, על אסמיהם, על שדותיהם ועל מכלאותיהם לחיות המשק.
האזור גם ידוע בשם "מישורי האנטילופה" (Antelope Flats), והוא ממוקם בין היישובים מוס (Moose) וקלי (Kelly). המקום מהווה מוקד משיכה פופולרי לתיירים ולצלמים, בשל המבנים ההיסטוריים שבו, עדרי הביזון הרועים בו והנוף המרשים של רכס טיטון שניצב ברקע. אדמת הסחף שבמזרח ההר בלקטייל ביוט (Blacktail Butte) הייתה מיקום מתאים יותר לצורכי חקלאות ממרבית האזורים האחרים בעמק ג'קסון הול, המאופיינים בקושי להשיג מים ממקור זמין. בשנות ה-90 של המאה ה-19 החלו חוואים מורמונים מאיידהו ליישב את המקום, והם ייסדו במקום קהילה בשם "גרובונט" (Grovont), המונה 27 בתים. המתיישבים המורמונים נטו להקים קהילות מצופפות, בניגוד לסגנון ההתיישבות המבודד שהיה לפני כן מקובל יותר בעמק ג'קסון הול.
עיקר חשיבותה של שורת מבנים היסטורית זו בתקופות בניית החוות של אנדי צ'יימברס (Andy Chambers), תומאס אלמה מולטון (או ת.א. מולטון; T.A. Moulton) ואחיו ג'ון מולטון (John Moulton) מ-1908 עד שנות ה-50 של המאה ה-20. ת.א. מולטון בנה את האסם שלו עם בניו בין 1912 ל-1945, ולצדו נבנה האסם של אחיו ג'ון; שניהם נחשבים כיום אתרים סמליים ומושאי צילום פופולריים, לרבות בלוחות שנה ובפרסומות. החווה של אנדי צ'יימבס היא מבנה החווה היחיד ששוּמר עד כדי שנותר כיום שלם כמעט וללא שינוי. מלבד אנדי צ'יימברס, ג'ון וט.א. מולטון, ניתן למנות בין שאר המתיישבים באזור את ג'וזף אגלסטון (Joseph Eggleston), אלברט גונטר (Albert Gunther), הנרי מאי (Henry May), תומאס מורפי (Thomas Murphy) וג'ורג' ריניקר (George Riniker).
ב-1997 נרשם המחוז ההיסטורי מורמון רואו ברשימה הלאומית של אתרים היסטוריים של ארצות הברית.
המחוז ההיסטורי מורמון רואו
מורמון רואו
פעילות על-טבעית 2
פעילות על-טבעית 2 (באנגלית: Paranormal Activity 2) הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי משנת 2010 שבויים על ידי טוד ויליאמס ונכתב על ידי מייקל ר. פרי. הסרט הוא פריקוול לקודמו, "פעילות על-טבעית", שהתחיל כחודשיים לפני עלילת הסרט הראשון. הסרט יצא לאקרנים בחצות ב-22 באוקטובר 2010 בארצות הברית, הממלכה המאוחדת, קנדה, מקסיקו, ברזיל, פולין ואירלנד.
עלילת הסרט.
במהלך שנת 2006 מתרחשת פריצה בביתם של קריסטי (מגולמת על ידי ספראג' גריידן) ודניאל ריי (מגולם על ידי בריאן וולנד), שמשאירה את ביתם הפוך ומבולגן חוץ מחדרו של בנם התינוק, האנטר. הדבר היחיד שנגנב היא השרשרת שנתנה לקריסטי אחותה קייטי (קייטי פיטרסטון). בעקבות כך, דניאל מתקין מצלמות אבטחה במיקומים שונים ברחבי הבית, בהם בסלון, במטבח, בחדר השינה של האנטר, בחצר ובכניסה לבית. מרטין (מגולמת על ידי ויויס קורטז), אומנת המשפחה, מבינה שמאחורי הפריצה לא עומדים גנבים אלא רוחות רעות, אותם היא מנסה לגרש בהמשך על ידי טיהור הבית. אף על פי כן, כאשר דניאל מגלה זאת הוא מחליט לפטר אותה משום שהוא חשב שהדבר עשוי לפגוע בבנו. בהמשך, קייטי וקריסטי מדברות על כך שהן עונו בילדותן על ידי שד שהיה בביתם. בתו של דניאל, אלי (מגולמת על ידי מולי אפריים) מתחילה לחקור את ההתרחשויות המזורות שקרו באחד הלילות - מישהו דפק בחוזקה על דלת הכניסה, בזמן שהיא הייתה לבדה עם אחיה האנטר, כשדניאל וקריסטי יצאו לבלות, וכשיצאה אל מחוץ לדלת לחפש את מי שדפק על הדלת, הדלת נסגרה מעצמה וננעלה. היא גילתה שבני אדם יכולים לעשות עסקות עם שדים כדי לזכות בעושר או בכוח, על ידי ויתור על חייו של בנם הבכור. היא גם הבינה שעד שהאנטר נולד, לא נולד בן זכר במשפחתן של קריסטי וקייטי מאז ימיה של סבתא רבתא שלהם.