עבד כתובע בפרקליטות מחוז תל אביב ובמשרד עורכי דין ד"ר י. וינרוט ושות'. משנת 2002 הפך לעורך-דין עצמאי, ועוסק בליטיגציה מסחרית, בדיני חברות, במשפט מנהלי ובתביעות יצוגיות. כמו כן משמש כבורר.
שריד כתב עד כה 6 ספרים - "חקירתו של סרן ארז" ("טרף קל") (2000), "לימסול" (2009), "גן נעמי" (2013), "השלישי" (2015), "מפלצת הזיכרון" (2017) ו"מנצחת" (2020). ספריו תורגמו לשפות שונות וזכו בפרסים.
בשנת 2018 הנחה יחד עם אפרת שפירא-רוזנברג את הסדרה "נקודת מפנה" ב"כאן 11".
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הוצב במקום ה-102 ברשימת מרצ.
בשנת 2022 נבחר כחבר בוועדת השמות הממשלתית.
חיים אישיים.
נשוי לד"ר רחלי שיאון-שריד, בתם של יעל דיין ודב שיאון, מנהלת מחלקת טיפול נמרץ ילדים בבית החולים וולפסון. לזוג שלושה ילדים.
עבודתו המשפטית.
שריד סיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, והתמחה אצל עו"ד אביגדור פלדמן ובפרקליטות מחוז תל אביב (פלילי).
בין השנים 1994–1997 עבד כתובע בפרקליטות מחוז תל אביב (פלילי). בשנים 1997–2001 עבד במשרדו של עו"ד יעקב וינרוט.
החל משנת 2002 עובד כעו"ד עצמאי. במסגרת זו ייצג לקוחות, יחידים ותאגידים, בהליכים משפטיים רבים בערכאות המשפטיות השונות, בעיקר בתחום המשפט האזרחי.
בין השנים 2006–2011 שימש כתובע חיצוני בשירות המשרד להגנת הסביבה, בהליכים פליליים נגד חברות ויחידים שזיהמו את הסביבה.
יצג את פרופ' שמואל קניאל בתובענה ייצוגית בעניין ריביות הבנקים, בסיומה שולם לציבור סך של 47 מיליון ש"ח.
יצג את משפחת החייל יהודה כץ, הנעדר מקרב סולטן יעקוב, בעתירה לבג"ץ לביטול ההכרזה עליו כחלל שמקום קבורתו לא נודע, ולאחר ביטול ההכרזה בתביעת נזיקין שהסתיימה בפיצוי כספי תקדימי למשפחה.
יצג משקיעים שהולכו שולל על ידי חברת טי.ג'י. איי בתביעה שהסתיימה בהשבת כספם.
יצג בהליכים בבית המשפט העליון בהם נקבעו הלכות תקדימיות, בין היתר בעניין מאבקי שליטה בחברות (רע"א 1896/12) ובעניין "פורום לא נאות" (רע"א 10250/08).
הגן על תושבות בשכונת הארגזים בתביעת פינוי שהוגשה נגדן, בהליך בו נקבעו עקרונות הזכאות לפיצוי כתנאי לפינוי (ע"א 17401-01-17).
יצג את משפחת החייל אורון שאול, לאחר שהוכרז תחילה כנעדר לאחר קרב שג'אעיה במבצע צוק איתן, בהליכים משפטיים לצורך קבלת מידע על גורלו.
יצג ילדים ממוצא פיליפיני, שנולדו וגדלו בישראל, בהליכים למניעת גירושם, אשר בהם עוגנו זכויות השימוע והטיעון שלהם (עמ"נ 45385-11-19).
משמש כבורר במסגרת המוסד הישראלי לבוררות עסקית.
קישורים חיצוניים.
על ספריו.
על הספר לימסול
על הספר גן נעמי
על הספר השלישי
על הספר מפלצת הזיכרון
על הספר מנצחת
מוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית ע&quot;ש דוד בן ארי
ארתור גילברט
סר ארתור גילברט (באנגלית: Arthur Gilbert; 1913 – 2001) היה מיליונר ופילנתרופ יהודי בריטי-אמריקאי. תרומת אוסף האמנות שלו נחשבת לתרומת האמנות הבודדת הגדולה ביותר בעולם.
קורות חיים.
גילברט נולד בלונדון בשנת 1913 בשם ארתור ברנשטיין, להוריו בלה ואליעזר ברנשטיין. גדל בשכונת גולדרס גרין בצפון לונדון, שבה הייתה אוכלוסייה יהודית גדולה.
בשנת 1934 נישא לרוזלינד גילברט, מעצבת אופנה, ואימץ לעצמו את שם משפחתה. השניים הקימו עסק משגשג של שמלות ערב, ובתוך חמש-עשרה שנים צברו הון רב. בשנת 1949 עברה משפחת גילברט להתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה, בה נכנס גילברט לעסקי הנדל"ן והגדיל את ממונו.
נפטר בשנת 2001 בקליפורניה, ארצות הברית.
פעילות פילנתרופית.
לאחר שעבר לארצות הברית פנה גילברט לעסוק באספנות ונדבנות, והחל להעניק כספים לגופים ציבוריים שונים בארצות-הברית ובישראל. בין השאר, הקים את מרכז המוזיקה בלוס אנג'לס; כיהן כיו"ר הקרן של הטכניון האמריקאי; ובנה יחד עם רעייתו מעונות לסטודנטים לזכר הספורטאים הישראלים שנרצחו באולימפיאדת מינכן בשנת 1972. בשנותיו המאוחרות היה גילברט מעורב בהקמת הבניין לתלמידי חו"ל באוניברסיטה העברית בירושלים.
גולת הכותרת של פעילותו הפילונטרופית הייתה הענקת אוסף חפצי הזהב והכסף שלו, שהוערך ביותר ממאתיים מיליון דולר, כמתנת המילניום לבריטניה. אוסף זה של אמנות דקורטיבית נקרא אוסף גילברט, הוא נחשב לגדול ביותר בעולם ומוצג בבית סומרסט בלונדון. על מעשהו זה קיבל גילברט מידי מלכת בריטניה את התואר "סר".
גלוריה בס
גלוריה בס (נולדה ב-4 באפריל 1985) היא שחקנית וכותבת ישראלית.
ביוגרפיה.
גדלה בשיכון המזרח בראשון לציון. סבתה מצד אימה ג'ינה היא נכדתו של רב גדול בלוב ומתמצאת בתורת הנסתר. אמה, אשת שיווק ואביה הוא פיזיקאי, מנהל פרויקטים באל-אופ. לגלוריה אח גדול, ושלוש אחיות חורגות מאביה.
מגיל צעיר מאוד גלוריה נמשכה למשחק, ולמדה דרמה ופסנתר. בהיותה בת 11 הוריה התגרשו, אז חל מפנה מהיציבות הכלכלית והילדות המאושרת. גלוריה עברה להתגורר עם אמה, שחזרה בתשובה ועברה דירה מדי שנה. בגיל 16 עברה להתגורר לבדה בתל אביב, בה היא מתגוררת מאז. סיימה ללמוד בתיכון אנקורי, נסעה לחצי שנה ללונדון לעבוד. מששבה למדה שנה משחק מול מצלמה בבית הספר "אימפרו" ותסריטאות באוניברסיטה הפתוחה.
במשך חמש שנים עבדה גלוריה בס בתיאטרון הקאמרי ובתיאטרון בית ליסין באביזרים ותלבושות. בקאמרי הכירה את שלמה בר אבא, שהפך למורה העיקרי שלה לכתיבה ומשחק. השניים החלו לשתף פעולה ולכתוב יחד. היא החלה ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב. בשנה השנייה ללימודיה עברה תאונת דרכים שהותירה אותה נכה, עברה תהליך שיקום בן שנה וחצי ולמדה ללכת מחדש. בתקופה זו למדה עריכת מוזיקה. מששבה לניסן נתיב עשתה פעמיים את שנה ב'. בשנה ג' ללימודיה שיחקה בתפקיד בטי בהצגה "ציד המכשפות" מאת ארתור מילר, בתפקיד קקה בהצגה "מהומות קיוג'ה" מאת קרלו גולדוני, בתפקיד הילדה בהצגה "רוברטו צוקו" מאת ברנאר מארי קולטס. כמו כן שיחקה ב"קופידון עייף", מופע שירים של ז'ורז' ברסאנס, בו שיחקה את אינגה, זמרת ברים שוודית. לכבוד ההפקה למדה שוודית. סיימה את ניסן נתיב בסוף 2012. איתה למדו, בין השאר, אור בן מלך ובר שדה.
בסדרה "עספור" גילמה גלוריה בס את דמותה של סיון אמויאל, אחותו של מוטי (שלום מיכאלשווילי). סיון מצליחה בלימודיה, אך כמעט מדרדרת לפשע בגלל הצורך בכסף שמשפחתה העניה אינה מסוגלת לספק לה.
שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "עבודה ערבית". הצטלמה לעונה השנייה של הסדרה "נויורק". השתתפה בשתי פרסומות לסלקום.
בס שיחקה ב"כיפור", סרט הגמר של סיון מור במכללה האקדמית בית ברל. גילמה את דמותה של נטע, צעירה תל אביבית, שבערב יום כיפור דורסת באופניה את מאיר (שלמה בראבא), דתי אלמן וערירי בן 65. לאט נרקמת בין השניים מערכת יחסים. הסרט הוקרן מספר פעמים בערוץ 2 והציג בפסטיבלי קולנוע ברחבי תבל.
בשנת 2012/3 מגלמת את דמותה של איפיגניה בהצגה "איפיגניה" מאת אוריפידס, שמציגה בתיאטרון באר שבע, בבימויו של גדי רול. אגממנון (אמיר קריאף) מחליט להקריב את בתו איפיגניה, כדי לשכך את זעמה של האלה ארטמיס.
מאז אוגוסט 2013 משחקת גלוריה בס את דמותה של קתרין בהצגה "אמא קוראז'" בתיאטרון הקאמרי, בבימויו של אודי בן-משה. היא מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה על תפקידה בהצגה לשנת 2014.
וושינגטון ברטלט
וושינגטון מונטגומרי בַּרטלַט (באנגלית: Washington Montgomery Bartlett; 29 בפברואר 1824 – 12 בספטמבר 1887) היה הפוליטיקאי האמריקאי הראשון ממוצא יהודי שנבחר למשרת מושל מדינה (קליפורניה). כיהן במשך כתשעה חודשים בשנת 1887, עד מותו. קודם לכן היה ראש עיריית סן פרנסיסקו במשך ארבע שנים וסנטור בסנאט של קליפורניה במשך ארבע שנים.
קורות חיים.
ברטלט נולד ב-1824 בסוואנה ג'ורג'יה. אביו, קוזם אמיר ברטלט (Cosam Emir Bartlett), היה צאצא למשפחת ברטלט מניו יורק, שאחד מאבות אבותיה, ג'וזייה ברטלט, היה מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית ואחר כך נשיא מדינת ניו המפשייר העצמאית ומושלה הראשון לאחר הצטרפותה לארצות הברית. אמו, שרה מלאדו (Sarah E. Melhado), הייתה יהודייה, מצאצאי יהדות ספרד, וברטלט עצמו דיבר ספרדית שוטפת.
ברטלט האב היה הבעלים והמוציא לאור של עיתון מקומי בסוואנה, וברטלט הצעיר למד ממנו את מקצוע הדפוס.
עיתונאי, עורך ומוציא לאור בסן פרנסיסקו.
בתקופת "הבהלה לזהב" של קליפורניה בנובמבר 1849, בהיותו בן 25, עזב ברטלט את סוואנה והיגר לקליפורניה, כשהוא לוקח עמו מכבש דפוס. בתוך חודשיים הוא הקים בית דפוס והחל להוציא לאור ולערוך, בעיר מגוריו החדשה סן פרנסיסקו, עיתון יומי בשם "Journal of Commerce". הגיליון הראשון ראה אור ב-23 בינואר 1850 והעיתון, שהיה העיתון היומי הראשון בחוף המערבי של ארצות הברית, הצליח מאוד. ברטלט הוציא לאור בהמשך עוד כמה עיתונים, ביניהם "Daily Evening News", ו-"True Californian" וכן ספרים שונים. ברטלט היה האיש שהוציא לאור את הספר הראשון שנדפס בקליפורניה באנגלית, "California as It Is and as It May Be or a Guide to the Gold Region".
עורך דין ופוליטיקאי.
במקביל לעיסוקיו העיתונאיים והספרותיים למד ברטלט משפטים, הפך לעורך דין, הקים עם אחיו קולומבוס ברטלט משרד עורכי דין והצטרף לפוליטיקה המקומית, ולמפלגה הדמוקרטית. הוא היה ידוע ומפורסם ברבים ביושרו יוצא הדופן בפוליטיקה של אותה תקופה.