בשנת 1789 ערב המהפכה הצרפתית חיו בנאנסי כמעט 90 משפחות יהודיות. בעקבות הסובלנות של לאופולד דוכס לורן, בנאנסי החלה תנועת החופש והשוויון הגדולה שבסוף המהפכה הצרפתית הביאה להצהרת זכויות האדם והאזרח שכללה גם את האמנציפציה לאזרחים היהודים. קהילת יהודי נאנסי העמידה בראשה את ברר אייזיק ברר כנאמן ומנהיג הקהילה היהודית כלפי השלטונות שקמו לאחר המהפכה. ברר אייזיק ברר היה סוחר טבק יהודי שהקהילה סמכה עליו שיגן על זכויותיהם של היהודים שזה עתה רכשו, בעקבות המהפכה הצרפתית. הוא היה אדם יוצא דופן, נאמן יהודי נאנסי, שהעלה את יהודי נאנסי וצרפת בכלל למימד הלאומי על ידי העמדת עניינם בראש האספה הלאומית הצרפתית. מאוחר יותר, בשנת 1808 בעקבות המהפכה הצרפתית תחת שלטונו של נפוליאון בונפרטה הראשון הוקמה הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת וכחלק ממנה הוקמה גם הקונסיסטוריה המחוזית של יהודי נאנסי. הרבנים הראשיים הראשונים בקונסיסטוריה המחוזית של יהודי נאנסי היו הרבנים מרצ'נד אנרי Marchand Ennery שבשנת 1846 התמנה לרב הראשי של יהודי צרפת (הוא כהן בתפקיד עד יום מותו, בפריז, ב־21 באוגוסט 1852) וסולומון אולמן Solomon Ulmann שהיה גם הוא הרב הראשי של העיר נאנסי ובאוגוסט 1852 לאחר פטירתו של מרצ'נד אנרי התמנה לתפקיד הרב הראשי של יהדות צרפת.
ככל שהאמנציפציה לאזרחים היהודים בנאנסי התרחבה ובעקבות המלחמה כנגד הפרוסים בחבל אלזס-לורן, גבר זרם היהודים מחבלי אלזס ומוזל לעיר כבר בשנת 1870.
בסוף המלחמה כנגד הפרוסים נוצר צורך לבנות מחדש את צרפת. על כן, יהודים רבים, שברחו ממדינות מזרח אירופה בגלל המצב הכלכלי הקשה והאנטישמיות המתגברת בהן, במיוחד מפולין ורוסיה, התקבלו ברצון בצרפת ובחבל לורן כולל העיר נאנסי, אף נתנו ליהודים זכות להתיישב ולמצוא עבודה. בנוסף, מאז 1905 העיר נאנסי קיבלה בברכה סטודנטים יהודים זרים שלא יכלו ללמוד בארצותיהם בגלל הרדיפות האנטי-יהודיות שקבעו מכסות לימודים בשיטות הנומרוס קלאוזוס.
פליטי מלחמת העולם הראשונה, שהגיעו ממזרח אירופה, התיישבו בשכונות העוני ולעיתים קרובות עבדו בפרברי התעשייה. רוב המהגרים החדשים היו צעירים ולעיתים קרובות רווקים. בשנת 1924 הם הקימו קהילה יהודית נפרדת שהם קראו לה האגודה Association Cultuelle Israélite (ACI) של הזרם הפולני. הקהילה החדשה הפעילה קבוצות מקצועיות, קרנות לעזרה הדדית, מועדוני ספורט (מכבי), תנועות נוער, וכן, בית ספר יהודי (חדר) שלימדו בו יידיש ולימודי קודש. רוב היהודים היו חייטים, פרוונים, סנדלרים וסוחרים. בשנות העשרים של המאה העשרים, מספר רב של יהודים ממזרח אירופה, במיוחד מפולין, מצאו בנאנסי וסביבתה לא רק בית, אלא גם עובדה במפעלי הפלדה, בתעשיית הטקסטיל, במפעלי הכימיה ובחברות אחרות.
לאחר השתלטות הנאצים על השלטון בגרמניה ועליית היטלר בשנת 1933, התיישבו בנאנסי פליטים יהודים נוספים ממזרח אירופה והצטרפו לקהילת ACI. בשנת 1936 ממשלת החזית העממית בצרפת, (הוקמה על מצע של מאבק משותף בפשיזם של תנועות הימין הקיצוני. משלה בצרפת בין יוני 1936 ליוני 1937, בראשותו של לאון בלום), אפשרה גישה קלה יותר ללימודים ופעילויות פנאי לדורות הצעירים.
מספר היהודים בנאנסי גדל לכדי 4,000 בסוף המאה ה-19.
מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1939 הסתכמה האוכלוסייה היהודית בנאנסי ב־3,800 נפש, או 3.3% מכלל האוכלוסייה בעיר.
הגרמנים נכנסו לננסי ב־16 ביוני 1940. ב־8 במאי 1942 הנאצים פקדו על יהודי נאנסי לענוד את הטלאי הצהוב. ביום ראשון 19 ביולי 1942, התקיים הסבב הראשון לאיתור יהודים מהגרים מהמזרח (האקציה הראשונה). יום קודם נציגי הגסטפו דרשו משירות הזרים במשרד האוכלוסין וההגירה את רשימת היהודים הרשומים בעיריית נאנסי. פקחי המשטרה, בהנהגת של אדוארד ויגנרון ופייר מארי, הזהירו את המשפחות היהודיות בזמן. כך, שמאות יהודים הצליחו לעזוב את בתיהם לפני פשיטת הגסטפו ולהציל את חייהם. שירותי המשטרה השונים בעיר אפשרו להציל מאות אנשים מגירוש במהלך גלי המעצרים השונים. בשלוש ה"אקציות" בשנים 1942–1943 גורשו למחנות המוות 130 יהודים מהגרים ממזרח אירופה ועוד 400 יהודים שהיו אזרחים צרפתים שנעצרו וגורשו לאחר הכיבוש הגרמני בדרום צרפת, לאושוויץ. שאר הקהילה, בראשות הרב הירש הגנאור Rabbi Hirsch Hagnauer, שסירב לעזוב את העיר בזמן, גורשה לאושוויץ בתחילת מרץ 1944.
הקהילה היהודית בנאנסי הושמדה רק בחלקה במהלך מלחמת העולם השנייה. רוב יהודי העיר ברחו לדרום צרפת לאזור צרפת החופשית ולכפרים שבמחוז לורן.
כישלון האקציה בנאנסי.
האקציה הראשונה בנאנסי הייתה ב־19 ביולי 1942 חלק ממבצע גדול יותר שארגנה גרמניה הנאצית במטרה לגרש יהודים מהשטחים הכבושים של מערב אירופה (צרפת, הולנד ובלגיה). המבצע נקרא "רוח אביב". פקודת המבצע קבעה שיש לעצור את כל היהודים החיים, באמסטרדם, בבריסל ובפריז באותו יום. ממשלת צרפת של וישי ששתפה פעולה עם הנאצים הייתה אמורה למסור לידי הגסטפו 110,000 יהודים בשנת 1942 .
הפעולה בצרפת הכבושה , כללה את גירוש היהודים מפריז וריכוזם במתחם ולודרום ד'איבר שבפריז, ב -16 וב-17 ביולי 1942. ב־20 ביולי 1942 המבצע היה אמור להתרחב גם לאזורי צפון מזרח צרפת (בו כלולה העיר נאנסי). הפעולה הראשונה במבצע, הייתה מיועדת לאסוף יהודים מהגרים חסרי מדינה, מפולין, ליטא, רומניה והונגריה. מאידך, אדוארד ויגנרון, ראש שירות הזרים בתחנת המשטרה המרכזית בנאנסי, סגנו פייר מארי ושלושה מאנשיהם פתחו במבצע שאפשר לחלץ יותר מ־350 מתוך 385 היהודים שאוימו ישירות בעיר נאנסי במסגרת המבצע; סה"כ נעצרו 32 עצורים.
סדר הפעולות שננקטו במשטרת נאנסי..
ב־18 ביולי 1942, נודע לאדוארד ויגנרון Édouard Vigneron ראש מחלקת הזרים של משטרת ננסי, שהאקציה של יהודי ננסי תתקיים למחרת . על כן הוא זימן את כל השוטרים שאליהם הוא יכול היה להגיע כדי שיזהירו את כל היהודים שברשימת המאוימים, שהרי את רובם השוטרים הכירו בשעת מסירת מסמכי הזימון והניירות להתיצב בתחנת המשטרה. בתחנת המשטרה, ויגנרון נתן לאותם יהודים התרי מעבר כדי ליגיעו ל"אזור החופשי ". בנוסף פקד ויגנרון על שוטרי משטרת נאנסי להגן ולשמור על ביתם של היהודים שהיו בסכנת הכחדה. לאור פעולותיו אלה ויגנרון נעצר על ידי הגסטפו, אך שוחרר ושוקם בשחרור מהמחנות.
אדוארד ויגנרון, פייר מארי ושלושת השוטרים צ'ארלס בוי, פרנסואה פינו וצ'ארלס ת'ורון קיבלו את אות חסיד אומות העולם מיד ושם.
מגמר מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה ולאחר השחרור ממחנות המוות חזרו מהם רק 22 יהודים. נותרו במסתור בנאנסי וסביבותיה כ־280 משפחות יהודיות. הרכוש היהודי נשדד אך ההרס היה הרבה פחות מאשר בגרמניה ומזרח אירופה בזכות שוטרי משטרת נאנסי. יהודי נאנסי נקראו לחזור לעיר ולקבל את בתיהם שננטשו עם הכיבוש הנאצי. העיר חוותה פרץ של מרץ מחודש הודות לחזרת משפחות מהיישובים הכפריים מיד לאחר המלחמה.
ניצולי השואה החליטו לחדש את פעילות אגודת ACI. ארגונים רבים הקימו בעיר את המטות: מגורשים לשעבר הקימו את אגודת UJRE (איחוד יהודים להתנגדות ועזרה הדדית), הוקמה התאחדות הסוחרים, קבוצות ספורט (כולל ה- JSN, Jeunesse Sportive de Nancy) ואגודת ה- CCE (הנציבות המרכזית של אנפנס), לקחה אחריות על ארגון מחנות הקיץ לנוער היהודי.
בשנת 1946 יצר הצייר עמנואל מאנה כץ, לבקשת ה- ACI, ציור גדול המתאר את המרד בגטו ורשה. הציור הוצב באולם הכנסים של האגודה. יחד עם עוד שלושה ציורי קיר של מוזיקאים יהודים (כליזמרים). בכניסה לבית האגודה נמצא לוח זיכרון עליו חקוקים שבע מאות שמות לזכרם של יהודי העיר שהושמדו בשואה.
בשנת 1962 ואחריה הגיעו לעיר משפחות יהודיות מהמגרב וצפון אפריקה.
מדי שנה בחודש אפריל, מציינת האגודה, בשותפות עם הקהילה היהודית של נאנסי, את יום השואה והמרד בגטו ורשה.
מכיוון שפעילות תרבותית החליפה בהדרגה את הפעילויות הדתיות בבית הכנסת, נדרש היה לשנות את שם האגודה לשם חדש. ב־15 במרץ 1989 אימצה האגודה חוקים חדשים ושינתה את שמה לאגודה Culturelle Juive (ACJ) ("האגודה לתרבות יהודית"). משימתה של האגודה ACJ, לשמור על קיום של התרבות היהודית, להנציח את זכר השואה, להילחם בגזענות, אנטישמיות וכל צורות ההדרה. אגודת ACJ מקיימת פעילויות רבות: כנסים, קונצרטים, תיאטרון, שיעורי יידיש, הקרנת סרטים ופעילויות פנאי אחרות. במשך תקופה ארוכה הפיקה הקהילה עיתון שנקרא " Le Blik du 55 ", העוסק בחיי היהודים בצרפת ובעולם. החל משנות האלפיים, עיתון הקהילה הוא אינטרנטי וניתן לקרא אותו באתר האינטרנט שלה.
בתי הכנסת.
בשנת 1745 הוקם בית התפילה הראשון בעיר. כאשר בעיר היו כ־8 משפחות בלבד.