מיילס נישאה שלוש פעמים; בעלה מאז 1948 עד 1954 היה בוב מיילס, ממנו נולדו לה שתי בנות, דברה וקלי. בעלה השני היה גורדון סקוט. הם היו נשואים מ־1954 עד 1959 וממנו נולד לה בן אחד, מייקל. בעלה השלישי היה השחקן קית לארסן, הם היו נשואים מ־1960 עד 1971, גם ממנו נולד לה בן יחיד, אריק.
מיילס היא כיום גמלאית, ומתגוררת בקליפורניה. היא ממעטת להתראיין או להופיע בפומבי. עם זאת, בשנת 2012 קיימה קשר עם השחקנית ג'סיקה בייל, כהכנה לגילום דמותה בסרט "היצ'קוק".
בראן (מונטנגרו)
בראן (במונטנגרית: Беране) היא העיר השמינית בגודלה במונטנגרו, ובירת מחוז בראן שבמזרח המדינה. העיר שוכנת על גדת נהר לים (Lim), בתחומי הסנג'ק ההיסטורי של נובי פאזאר.
היסטוריה.
בימי הביניים נקראה שטחה של בראן המודרנית בודימליה. בעיקר גרו כאן סרבים, נתיני מדינת ראסקה. מאז אותה תקופה שרדו כאן כמה מתחמי מנזר, בתי המגורים לשעבר של הבישופים והמטרופולינים. בשנת 1455 כבשו כוחות האימפריה העות'מאנית את היישובים העיקריים באזור וכללו אדמות אלה בסנג'אק של נובופאזאר. בשנת 1682 הקימו הטורקים את העיר בראן. צריפים הוקמו על גדה אחת של הנהר, ובניינים אזרחיים עם הרמזים בצד השני, ולכן חלק מהעיר המודרנית עדיין שומר על תוויו המזרחיים ונקרא הרמה. סרבים ומונטנגרים לא אהבו את השלטון הטורקי - הם ניהלו מאבק ארוך ועקשן עם הכובשים. בקרבות, התקוממויות וקרבות לעצמאות חלפו כמעט כל המאה ה-19. במלחמת הבלקן הראשונה, באוקטובר 1912 תקפו כוחות מונטנגרו את העיר בירי תותחים והטילו עליה מצור.
בין השנים 1949–1992 נקראה העיר איוואנגרד, על שם איוואן מילוטינוביץ'; מנהיג פרטיזנים במלחמת העולם השנייה.
ערים תאומות.
לבראן ארבע ערים תאומות:
ערן מינהר
ערן מינהר (נולד ב-27 בספטמבר 1977) הוא עיתונאי, משורר, פובליציסט, וקופירייטר ישראלי.
תקשורת.
בפברואר 1999 הצטרף ל"מעריב" והחל לשמש כעורך לשוני במקומון "בעיר חיפה" מרשת המקומונים של "מעריב". הוא ערך את מדור האירועים ולאחר מכן את מדור התרבות בעיתונים "בעיר חיפה" ו"זמן קריות". ייסד וערך את "פארטי Time", המדור הראשון בזירת העיתונות המקומית בחיפה והצפון שעסק בסיקור סצנת המועדונים והבילוי. הוא ערך את מדור המגזין ושימש כסגן עורך ועורך גרפי. במסגרת עבודתו סיקר את תחומי האמנות, התרבות והבילוי במטרופולין חיפה ופרסם עשרות טורי דעה בנושאי תרבות, אמנות, בילוי ופנאי וגם מאמרי ביקורת רבים בשנים 1999–2006.
בשנים 2004–2006 שימש כעורך המקומונים "זמן חיפה" ו"זמן קריות".
החל מ-2017 החל לערוך ולהגיש את הפודקאסט ותוכנית הרדיו "מינהר הזמן" בתאגיד השידור הישראלי "כאן".
שימש כפרסומאי במשרד הפרסום "לם מרגלית-שפי" הגדול בצפון. מרצה בנושאי תקשורת, כתיבה, פרסום ושיווק.
פרסום.
בשנת 2010 הצטרף למשרד הפרסום "פרסום שפי", כרעיונאי, כותב תסריטים ותוכן, ומנהל מחלקת האינטראקטיב של המשרד. בין השאר יזם קמפיינים פרסומיים והיה אחראי על שורה של מהלכים פרסומיים ושיווקיים.
ב-2014 התאחד פרסום "שפי" עם משרד הפרסום "לם-מרגלית", שם היה אסטרטג וקופירייטר בכיר במשרד הפרסום החדש, "לם מרגלית-שפי".
יצירתו.
פרסם את טרילוגיית ספרי השירה "נקודות | קווים | כתמים", המורכבת משלושה ספרי שירה ואיור דיגיטליים: נקודות, קוויים וכתמים ואת הספר "רחל ולאה".
יצירתו כוללת ספקטרום רחב של דיסציפלינות מעולם הכתיבה, וספרי שיריו מלווים ברישומי דיו פרי עטו.
דרכו היצירתית הבוגרת החלה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, אז החל בכתיבה בז'אנר הסיפור הקצר, בעיקר סיפורים ללא פואנטה. במקביל החל לכתוב שירה מודרנית, המאופיינת בשבירת המוסכמות הקלאסיות של השירה.
שירתו המודרנית עוסקת בעיקר בתחום האפור שבין המודע ללא-מודע.
על שיריו כתב האמן ומבקר האמנות רפי לביא: "מקורי ומשעשע, בניגוד גמור לרוב הדברים שמנסים להיות ולא מצליחים… כבר מזמן שלא התרגשתי כך משיר… יופי! מתפעל במלוא מובן, ומוחה דמעה קטנה בהיחבא… יישר כוח! מר מינהר, גיליתי אותך".
הפואמות ביצירתו מאופיינות גם הן בדואליות הנעה בין הומור וקדרות, בין אהבה ושחיטה, והן עוסקות ברגעים קטנים בחיים, המועצמים לרוב על ידי התמקדות וניפוח של זווית הראייה.
בספטמבר 2013 פרסם את ספרו "נקודות", ובו פואמות ורישומים פרי עטו.
בדצמבר 2013 ראה אור ספרו "קווים", שהוא ספר המשך ל"נקודות".
במאי 2014 ראה אור ספרו "כתמים", ספרו האחרון בסדרה "נקודות | קווים | כתמים". הספר "כְּתָמִים" משלים את הטרילוגיה. כמו בספרים המקדימים אותו, גם ב"כְּתָמִים" מלווים את השירים איורים פרי עטו של המחבר, המשמשים כהשלמה לשירים. ״כְּתָמִים״ מספר את סיפורו של אדם, העובר מסע ייסורים במשך תקופה לא מוגדרת. הוא מיטלטל בין אהבה עזה ליקירתו, אהובתו, דרך התרחקותה ממנו ועד קבלתו מחדש בחייה. השירים בעלילה רקומים בעדינות ובתשומת לב, כמעין מחזה, כשבהפוגות מתבונן הגיבור בטבע ובחברה שסובבים אותו.
שלושת הספרים ראו אור בפורמט דיגיטלי בלבד. עם זאת, שירים מתוך הטרילוגיה ראו אור ב"גלריה", מוסף התרבות של העיתון "הארץ", וב"מעריב".
ב-2014 פורסם ספרו "רחל ולאה", סיפור בפורמט דיגיטלי.
ליפורד
ליפורד (באירית: Leifear לשעבר Liffer, באנגלית: Lifford) היא עיירה בצפון אירלנד, ובירת מחוז דניגול.
העיירה משמשת כמקום מושבה של המועצה המחוזית, אם כי לעיתים קרובות משמשת בתפקיד זה העיר הסמוכה לטרקני (Letterkenny).
היסטוריה.
העיירה נבנתה סביב טירה שבנה השליט האירי, מאנוס או-דומנול במאה ה-16. הטירה הפכה ברבות השנים למפקדת חיל המצב הבריטי, עד להקמתה של מדינת אירלנד החופשית בשנת 1922.
העיירה שוכנת בנקודה בה מתחברים הנהרות פין (Finn) ומורן (Mourne), ויוצרים את נהר פויל.
על גדת הנהר שמול לעיר, שוכנת העיר הצפון-אירית סטראבן, בין הערים מחבר גשר ליפורד שנבנה לראשונה בשנת 1730.
רוז מארי
רוז מארי (באנגלית: Rose Marie; 15 באוגוסט 1923 - 28 בדצמבר 2017) הייתה שחקנית וזמרת אמריקאית.
ביוגרפיה.
מארי נולדה בניו יורק סיטי במדינת ניו יורק, היא החלה להופיע בתיאטרון בגיל שלוש, והשתתפה בתסכיתי רדיו ובסרטי קולנוע. בנוסף מארי הופיעה גם בטלוויזיה ובמועדני לילה, שנחשבו לאתרי בילוי מכובדים. בין היתר שיתפה פעולה עם סרטי פרמאונט והאחים וורנר.
קריירה.
בשנת 2000 הופיעה בסרט האימה "תצווח אם אתה יודע מה עשיתי ביום שישי ה-13 האחרון".
גם בעשור השני של המאה ה-21, היא הופיעה בתיאטרון.
מותה.
נפטרה ב-28 בדצמבר 2017.
רוברט בלוך
רוברט אלברט בלוך (5 באפריל 1917 - 23 בספטמבר 1994) היה סופר ותסריטאי יהודי אמריקאי פורה בסוגת המתח, האימה, הפנטזיה והמדע הבדיוני. הוא ידוע בעיקר כמחבר "פסיכו", ששימש בסיס לסרטו של אלפרד היצ'קוק באותו השם, ולרימייק של גאס ואן סנט באותו השם.
קורות חיים.
בלוך נולד בשיקגו לרפאל "ריי" בלוך, פקיד בנק, ולסטלה לואב, עבודת סוציאלית. מוצא שני הוריו היה מיהדות גרמניה. הוא התחנך כנוצרי, על אף שורשיו היהודיים.
כבר בילדותו התעניין בכתיבה, ובייחוד בז'אנר האימה והפנטזיה. הוא כתב מאות סיפורים קצרים ויותר מ־30 רומנים. בהיותו סטודנט צעיר לספרות, כתב סיפורי פשע וזוועה בהזמנתם של מגזינים זולים. רבות מעבודותיו עובדו למדיה הקולנועית והטלוויזיונית. הוא קיבל פרסים רבים על כתיבתו, וכבוד רב מעמיתיו לעבודה.
בלוך מפורסם בזכות האימרה: "למרות המוניטין הדוחה שלי, יש לי לב של ילד קטן. אני שומר אותו בצנצנת על השולחן שלי". סטיבן קינג שאל ממנו את הציטוט הזה, ולעיתים הוא מיוחס לו בטעות. חיבתו של בלוך למשחקי מילים באה לידי ביטוי בחלק מהשמות שנתן לספריו.
הוא נפטר ב־1994, בגיל 77, מסרטן בלוס אנג'לס, בתום שישים שנות כתיבה ונקבר לצד אשתו.
"פסיכו".
את "פסיכו" כתב בלוך לאחר לימודים מפרכים והתמקצעות ממושכת בתחום הכתיבה. הספר שאב השראה מסיפור שכתב בפברואר 1957 ואת דמות הגיבור הראשי הוא ביסס על אד גיין, חולה נפש מוויסקונסין, שנודע כשודד קברים.
את זכויות ההסרטה ל"פסיכו" הוא מכר להיצ'קוק במחיר של 9,500 דולר, ולא זכה לתמלוגים בגין הכנסותיו הרבות של הסרט, הנחשב כיום כאחד מגדולי סרטי המתח של כל הזמנים.
לבלוך הייתה מעורבות קטנה בלבד בעיבוד הקולנועי שעשו אלפרד היצ'קוק וג'וזף סטפנו ל"פסיכו", אבל לאחר צאתו לאקרנים של הסרט, הוא זכה לפרסום רב, בין השאר כסופר העושה שימוש יעיל באלמנטים אורבניים ופסיכולוגיים ביצירתו.
רק סרטו של היצ'קוק היה מבוסס על ספרו של בלוך. לסרטים הבאים בסדרה, "פסיכו 2", "פסיכו 3" ו"", לא היה כל קשר לספרו של בלוך. בלוך הציע לסרטי יוניברסל תסריט פרי עטו ל"פסיכו 2", ולאחר שסירבו, נקם בתעשיית הסרטים ההוליוודית בספרו "פסיכו 2", שבו הוא מותח ביקורת על שעבוד היצירה הספרותית על ידי הוליווד לטובת המדיום הקולנועי.
אלון תורג'מן
אלון תורג'מן (נולד ב-9 ביוני 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ בהפועל חיפה.
קריירה.
תורג'מן נולד בחדרה והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בית"ר טוברוק. בקיץ 2010 עבר להפועל פתח תקווה, ואת עונת 2010/2011 סיים עם שישה שערים ב-25 משחקי ליגה, בנוסף לשער ניצחון על הפועל כפר סבא במבחני ההישרדות בליגת העל, שסייע לקבוצתו להישאר בליגת העל.