ההיסטוריון יהודה באואר כתב כי בסוף המלחמה חוסל לאופר בכלא פנקראץ בפראג על ידי מפעיליו הגרמנים משום שידע עליהם יותר מדי. לעומתו כתב ההיסטוריון שלמה אהרונסון, כי לאחר סיום המלחמה פעל לאופר כסוכן של ה- (Strategic Services Unit ) SSU , סוכנות הביון האמריקאית שירשה את ה-OSS לאחר המלחמה ולפני הקמת ה-CIA. בשירותה פעל מווינה נגד הסובייטים. סופו של פרנץ לאופר נשאר לוט בערפל.
על אנשים
על אנשים הוא האלבום השני של הזמר שלמה ארצי משנת 1971.
האלבום הוקלט בשנת 1971 בחברת התקליטים ישראדיסק.
ב"על אנשים" ארצי החל לראשונה לכתוב את שיריו בעצמו ואף הלחין אותם. בין השירים הידועים באלבום ניתן למצוא את הגרסה המקורית ל"נוף ילדות", שהתפרסם מאוחר יותר בביצוע מחודש של ארצי עבור אלבומו "אהבתיהם". שירים מוכרים נוספים מאלבום זה הם "אל תשאל ילד", "דנה", "להיות לאחרים" (שהוא שיר ביקורת על אופיים של האנשים), "ארץ הירוק" ולחנו שלו לשירו של שאול טשרניחובסקי "אילאיל".
דילן (האי)
מעבר שיפקה
מעבר שיפקה (בבולגרית Шипченски проход) הוא מעבר הרים ברכס הרי הבלקן בבולגריה, המהווה את הגבול בין מחוז סטארה זאגורה ומחוז גברובו, מחבר בין הערים גברובו ו-קאזאנלק, ואורכו 13.5 קילומטרים. המעבר נחצה על ידי הכביש המהיר ומסילת הרכבת המחברת את רוסה לסטארה זאגורה עד אדירנה שבטורקיה. חצייתו של מעבר זה פותחת את הדרך לעבר דרום בולגריה ומזרחה, אזור תראקיה, האזור שכונה בתקופה העות'מאנית "מחוז רומליה המזרחית", בואכה החלק האירופי של טורקיה.
במעבר עתיד לעבור תוואי נתיב מספר 3 בנתיבי התעבורה האירופיים, אשר מוצאו באיסטנבול שבטורקיה, ויעדו תהיה העיר סנטיאגו דה קומפוסטלה בספרד.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) היה מעבר זה זירתם של ארבעה קרבות בין צבאות האימפריה הרוסית, מיליציית המתנדבים הבולגרית האופלצ'נצי וצבאות האימפריה העות'מאנית ובמהלכם הצליחו הכוחות הרוסיים להשתלט על המעבר ולהחזיק בו, למרות ניסיונות העות'מאנים לחזור ולהשתלט עליו. בקרבות אלו נמנו 25,000 נפגעים עות'מאנים וכ-10,000 נפגעים רוסים ובולגרים.
הקרב הרביעי, שנערך בראשית ינואר 1878 ובו חוסלה לחלוטין ההתנגדות העות'מאנית, חרץ את גורל המלחמה והעמיד את הרוסים תוך זמן קצר בעמדת איום על איסטנבול.
בשנת 1934 הוקם על פסגת הר סטולטוב אתר הנצחה לחללי קרבות מעבר שיפקה במלחמת העצמאות הבולגרית, ובו אנדרטה בגובה 31.5 מטרים הנראית למרחוק.
פרשס
פרשס (באנגלית: Precious: Based on the Novel "Push" by Sapphire) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת הדרמה, שיצא לאקרנים בשנת 2009. את הסרט ביים לי דניאלס, והוא עיבוד קולנועי של ג'פרי פלטשר לרומן "פוש" (Push - "דחיפה" או "דחוֹף") מאת ספייר, משנת 1996. צוות השחקנים מורכב ברובו מנשים, ומככבות בו: גבורי סידיבי בתפקיד הראשי (והראשון שלה), מוניק, פאולה פאטון, מריה קארי ולני קרביץ. בין מפיקי הסרט נמנית גם אופרה וינפרי.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס ובפסטיבל קאן בשנת 2009, ללא מפיץ ותחת השם "פוש". שמו של הסרט שונה ל"פרשס" כדי להימנע מבלבול עם סרט פעולה בעל שם דומה, שיצא באותה שנה.
הסרט זכה לתשבחות ופרסים רבים, בהם פרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך ופרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר (מוניק).
בטקס האוסקר ה-82 פרשס קיבל שש מועמדויות כולל מועמדות לסרט הטוב ביותר. שחקנית המשנה מוניק והתסריטאי ג'פרי פלטשר אף זכו בקטגוריות שלהם.
עלילה.
העלילה מתרחשת בשנת 1987. קלריס פרשס ג'ונס (גבורי סידיבי) היא נערה שחורה בת 16, כבדת משקל, אנאלפביתית, שגרה בהארלם עם אמה הלא-מתפקדת (מוניק). פרשס בהריון שני מאביה שהתעלל בה מינית כל חייה, וסובלת מהתעללות ארוכת טווח, פיזית, מנטלית ומינית מצד אמה המובטלת. המשפחה מטופלת על ידי לשכת הרווחה ומתקיימת מקצבה. בתה הבכורה, "מונגו" (קיצור ל"מונגולואיד"), סובלת מתסמונת דאון וסבתה מטפלת בה.
פרשס מוצאת מפלט מקיומה הטראומתי בעולם הדמיון והפנטזיה - בזמן שאביה אונס אותה, היא מביטה בתקרה ורואה את עצמה ככוכבת-על בצילומים לוידאו קליפ, כשהיא מביטה במראה היא רואה בחורה לבנה, בלונדינית ויפהפייה.
לאחר שבבית הספר מתגלה הריונה השני, פרשס מושעית, אך המנהלת של חטיבת הביניים שבה היא לא לומדת מסדרת לה מקום בתוכנית לימודים מיוחדת לקבלת תעודת גמר. שם, בהשראת מורתה החדשה מיס בלו ריין (פאולה פאטון), היא לומדת קרוא וכתוב. אחרי הלידה פרשס בורחת עם בנה מבית אמה אל הרחוב המושלג, ובעזרת מיס ריין מוצאת מקום במעון לנשים מוכות.
בזמן שהיא במעון, אמה מוצאת אותה כדי לספר לה שאביה נפטר מאיידס. היא מגלה שגם היא נשאית של הווירוס, אך בנה לא. פרשס פוגשת את אמה לעימות אחרון במשרדה של פקידת הרווחה (מריה קארי), שם שאלותיה של הפקידה לאמה חושפות פרטים רבים על הטראומות שפרשס עברה (אביה החל לאנוס אותה מאז הייתה פעוטה). בסיום הסרט פרשס מנתקת קשר עם אמה כשהיא עדיין מכוונת לשיפור עצמי, ומתכננת להשלים את הלימודים למבחן לקבלת תעודת גמר.
אנטי-קפיטליזם
אנטי-קפיטליזם הוא מונח המתאר מגוון נרחב של תנועות, רעיונות, וגישות המתנגדות לקפיטליזם. אנטי-קפיטליסטים, במובן הצר ביותר של התואר, הם אלו המבקשים להחליף לחלוטין את הקפיטליזם בשיטה כלכלית אחרת (לדוגמה: סוציאליזם, קומוניזם וכו׳)
עם זאת, קיימים גם רעיונות שניתן לאפיינם כאנטי-קפיטליסטיים למחצה, במובן זה שהם מבקשים להחליף או לבטל היבטים מסוימים בלבד של הקפיטליזם במקום את השיטה כולה, כמו כלכלה מעורבת ומדינת רווחה, (השיטות הנפוצות ביותר בעולם המערבי).
אנרכיזם.
זרמים רבים באנרכיזם קוראים לביטול המדינה, כשרבים מהם (כולל התומכים באנרכיזם שמאלני, אנרכיזם סוציאליסטי ואנרכו-קומוניזם) מתנגדים לקפיטליזם משום שלשיטתם הוא מוביל לשליטה חברתית (באמצעות אי-שוויון כלכלי), יחסים בלתי רצוניים והיררכיה כפויה (דרך הלחץ לכאורה על אנשים לעסוק בעבודת שכר). כמה צורות של אנרכיזם מתנגדות לקפיטליזם בכללותו, אך תומכות עדיין בכמה מוסדות הקשורים בקפיטליזם, כדוגמת שווקים (הנתמכים על ידי חלק מהמוטואליסטים), וחלקן אפילו מרחיקות לכת עד לתמיכה ברכוש פרטי (הנתמך על ידי חלק מהאנרכיסטים האינדיבידואליסטיים).
שמרנות ומסורתיות.
קיימים זרמים בשמרנות המרגישים אי נוחות ביחסם לקפיטליזם הליברלי. שמרנים רבים, במיוחד ביבשת אירופה, חשו חוסר נחת מהשפעת הקפיטליזם על התרבות והמסורת. ההתנגדות השמרנית למהפכה הצרפתית, לעידן הנאורות, ולהתפתחות הליברליזם האינדיבידואליסטי כתורות חברתיות וכמנהגים סוציאליסטים ממוסדים, שאפה לשמר את ההיררכיות, המנהגים והמוסדות החברתיים המסורתיים. קיימת גם התנגדות פרוטקציוניסטית לסוגים מסוימים של קפיטליזם בינלאומי.
שמרנות ישנה ואידאולוגיות מסורתיות מתנגדות לעיתים קרובות לעקרונות המוסר הקפיטליסטי, ולהשפעות שיש להם על החברה בכלל, אותן הם רואים כחותרות תחת או מנוונות מסורות חברתיות או היררכיות הכרחיות לסדר החברתי. חלק מרעיונות אלו משתלבים בקומוניזם דתי. קבוצות לאומניות יותר בנטייתן מאמינות כי היבטים של הקפיטליזם, כדוגמת סחר חופשי, חותרים תחת הריבונות הלאומית, כי התעשיות המקומיות והמסורות הלאומיות חייבות להיות מוגנות, וכי שימורן חשוב יותר מרווחים עבור העסקים.
אקופמיניזם.
אקופמיניסטים מבקרים את הקפיטליזם כתורה המגדירה בפשטות את עולם הטבע כאוסף של משאבים שיש לנצלם ולעצבם מחדש לתועלת האדם ולשירות מטרותיו. הם רואים את הקפיטליזם גם כמי שמרוקן מתוכן את היחסים שבין אדם לחברו ובין אדם למקום. אקופמיניסטים רואים בקפיטליזם מבנה פטריארכלי "מבוסס על קולוניזציה של האישה, הטבע, ואנשים אחרים".
פשיזם.
על פי ההיסטוריון סטנלי פאיין (Stanley Payne) מתאפיין הפשיזם בגישה הקורפורטיבית לכלכלה; הכפפת הכלכלה לצורכי המדינה, יחד עם שימור הרכוש הפרטי. פאיין כתב כי לתנועות הפשיסטיות הייתה מטרה משותפת של "חיסול האוטונומיה (או, בחלק מההצעות, אפילו את הקיום) של הקפיטליזם ושל התעשייה העיקרית בקנה מידה נרחב".
כמה ליברטריאנים ימניים טוענים שהפשיזם הוא סוג של אנטי-קפיטליזם משום שהממשלות הפשיסטיות אילצו את החברות הפרטיות והיזמים הפרטיים ששלטו על אמצעי הייצור לשרת את טובת המדינה (ובכך פגעו בזכויות הרכוש הפרטי), ולהעסיק יותר עובדים מהנדרש להשגת הרווחים המקסימליים.
כמה מהחוקרים טוענים שהפשיזם ייצג "דרך שלישית" בין הסוציאליזם המרקסיסטי לבין הקפיטליזם. הפשיזם הגן על האליטות בעלות הקרקע, ונחשב כתגובת נגד לכוחו העולה של מעמד העובדים. הפשיסטים העלו על נס את היבט הבעלות על רכוש - כולל רכוש פרטי – על פני ההון היצרני ואמצעי הייצור. – אך תבעו את הסדרת הרכוש על מנת להבטיח ש"התועלת לקהילה תהיה קודמת לתועלת הפרט."
בשל אמונתם בקשר היהודי היו הנאצים בוטים בהתנגדותם לקפיטליזם של ממון, גביית ריבית וספסרות. במיין קמפף הצהיר אדולף היטלר כי "הגישה של המדינה כלפי ההון תהיה פשוטה וברורה. המטרה היחידה היא להבטיח כי ההון יהיה כפוף למדינה". היטלר עשה הבחנה ברורה בין "הון שהוא תוצאה של עבודה יצרנית בלבד ו...הון שהוא תוצאה של ספקולציה פיננסית בלבד".