עד מינויו לשר היה שאטר פעיל פרלמנטרי נמרץ והצליח להעביר חקיקה ענפה בתחומים שונים, בעיקר בכל הקשור לדיני משפחה, אך גם בבריאות, ספורט ועוד. הוא יזם בין השאר גם את הקמתה של הוועדה ליחסי חוץ בפרלמנט, היה חבר בה מאז הקמתה ב-1992, כמעט ללא הפסקה, ובמשך כחצי שנה (דצמבר 1996 - יוני 1997) אף כיהן כיו"ר שלה.
בבחירות הכלליות שקיימה אירלנד בפברואר 2011 ניצחה פיין גייל, לראשונה אחרי 14 שנה ומנהיגה אנדה קני הרכיב את ממשלת הקואליציה האירית השלטת גם כיום (2013). הוא מינה את שאטר לתפקיד כפול בממשלתו, כשר ההגנה וכשר המשפטים (השם המדויק של המשרד האחרון הוא - "משרד השוויון והצדק"). שאטר נכנס לתפקידו ב-9 במרץ 2011.
ביולי 2011 התפרסם בדו"ח האירי הרביעי בנוגע למקרי התעללות מינית, אודות מספר כמרים שהתעללו בילדים בקהילותיהם. הדו"ח עסק גם בהתעלמות או הפחתה בערך המעשים הללו מצד ראשי הכנסייה הקתולית באירלנד, אשר לא דיווחו על חלק מהאירועים למשטרה ולא סילקו את הכמרים הסוטים ממשרותיהם. שאטר, גם בתוקף תפקידו, עמד במרכז מאבקה של מפלגתו, כנגד הכנסייה הקתולית, לחקיקת חוק שיחמיר את הענישה על אי דיווח על מקרים מעין אלה.
במאי 2014 התפטר מתפקידו כשר ההגנה והמשפטים. בשנת 2016 נערכו בחירות כלליות באירלנד בהן איבד שאטר את מקומו.
פרו ישראלי ולוחם באנטישמיות.
בתור היהודי היחיד בפרלמנט האירי ספג שאטר גילויים אנטישמיים מצד עמיתיו לבית הנבחרים. לא אחת קראו לעברו חברי פרלמנט יריבים "לחזור למולדתו", כשהם מתכוונים לישראל, וגילויים אנטישמיים נוספים. הוא עצמו, במסגרת חברותו בפרלמנט, היה פעיל גם בנושאים יהודיים. הוא אף נסע ב-1985 לברית המועצות דאז ונפגש שם עם דיסידנטים יהודים, מסורבי עלייה לישראל.
בינואר 2007, כשהיה שאטר עדיין עורך דין פרטי, בין שתי תקופות הכהונה הנפרדות שלו בפרלמנט, הוא הביא להתנגדות של מפלגתו כולה למתן היתר כניסה לאיש חזבאללה, שהוזמן על ידי ארגון פרו פלסטיני אירי לסבב הרצאות במדינה.
כחבר ועדת החוץ של הפרלמנט האירי הוא התבלט במיוחד בעמדותיו הפרו ישראליות, כנגד הרוב האנטי ישראלי בוועדה ובפרלמנט בכלל. בייחוד בלטה הגנתו על ישראל כנגד מתקיפיה בתקופת מבצע עופרת יצוקה בעזה (דצמבר 2008 - ינואר 2009). בתקופה זו הגיע לכדי התנגשות מילולית שזכתה לפרסום רב למול הישראלי לשעבר אילן פפה וספג (יחד עם שגריר ישראל לאירלנד), מחברי פרלמנט אנטי ישראלים, עלבונות אנטישמיים, שהגיעו עד כדי כינויים כמו "גבלס" ועוד.
במאי 2012, כשנה לאחר מינויו לשר, תקף שאטר את פעילותו של ארגון אירי פרו פלסטיני, שגרם באיומים ובהסתה לביטול ביקורה בישראל של להקת "דרוויש" ("Dervish"). מדובר בלהקה אירית ידועה, שהייתה בשעתו נציגת אירלנד לאירוויזיון 2007 (הגיעה אמנם למקום האחרון). שאטר כינה את דרך הפעילות של אותו ארגון אירי פרו פלסטיני - "פשיזם תרבותי". כחודש אחר כך, ביוני 2012 הוא היה אחד הקולות הבודדים באירלנד שהתנגדו למשט השני לעזה, שנה אחרי אירועי המשט לעזה (2010).
במרץ 2013, הודיעה בולגריה, שהחזבאללה היה זה שביצע את הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס, בולגריה, ביולי 2012. בעקבות ההוכחות לכך, שסיפקה בולגריה למדינות האיחוד האירופי, החל ויכוח בתוכן, האם להכריז על ארגון חזבאללה כולו כעל ארגון טרור, או רק על "האגף הצבאי" שבו. האיחוד האירופי החליט בסופו של דבר להכריז רק על "האגף הצבאי" של החזבאללה כעל ארגון טרור. שאטר היה בין הקולות האירופים החזקים הבודדים שתמכו בהכרזה כזו על הארגון כולו, כאשר טען שאין בחזבאללה כל הפרדה בין אגף מדיני לצבאי.
בנובמבר 2013 התגלו תלויות על גשר בעיר לימריק במערב אירלנד, כרזות אנטישמיות נגד שאטר, בשל יהדותו. עיר זו, הרביעית בגודלה באירלנד, נודעה עוד בראשית המאה ה-20, בשל האירוע האנטישמי ביותר באירלנד, שאירע בה, חרם לימריק. בכרזות נאמר בין השאר כי "שאטר למד מהמולדת שלו כיצד לצלוב עם קטן", "ההשפעה היהודית מביאה לאירלנד את הייאוש של הפלסטינים", ועוד.
דומניקו פיורבנטי
דומניקו פיורבנטי (באיטלקית: Domenico Fioravanti; נולד ב-31 במאי 1977), הוא שחיין איטלקי בעבר. אלוף אולימפי, בעל שתי מדליות זהב במשחי החזה (סידני 2000), סגן אלוף העולם (פוקואוקה 2001) ופעמיים ברציפות אלוף אירופה.
פיורבנטי הוא השחיין האיטלקי הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית.
ביוגרפיה.
פיורבנטי גדל בנוברה, שבפיימונטה. הוא החל להשתתף בתחרויות שחייה בגיל 9 ושנה לאחר מכן החל להתאמן בכל יום.
בשנת 1995 השתתף לראשונה באליפות אירופה בשחייה.
אלוף אירופה.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיסטנבול שבטורקיה בשנת 1999 זכה פיורבנטי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.34 דקות. באליפות אירופה בשחייה שנערכה בהלסינקי שבפינלנד ביולי 2000 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.02 דקות ומדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:14.87 דקות, אחרי דמיטרי קומורינקוב מרוסיה (2:13.09 דקות) וחלפני מקסים פודופריגורה מאוסטריה (2:15.07 דקות).
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה פיורבנטי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 1:00.46 דקות, לפני אד מוזס מארצות הברית (1:00.73 דקות) ורומן סלודנוב מרוסיה (1:00.91 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:10.87 דקות לפני טרנס פרקין מדרום אפריקה (2:12.50 דקות) ובן ארצו דוויד רמולו (2:12.73 דקות). ובכך היה לשחיין האיטלקי הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית.
סגן אלוף עולם.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה שביפן בשנת 2001 זכה פיורבנטי בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.47 דקות, אחרי רומן סלודנוב (1:00.16 דקות) ולפני אד מוזס (1:00.61 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.72 שניות, אחרי אולג ליסוגור מאוקראינה (27.52 שניות) ורומן סלודנוב (27.60 שניות).
קרול בייקר
קרול בייקר (באנגלית: Carroll Baker; נולדה ב-28 במאי 1931) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית-יהודייה מועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1956 על הופעתה בסרט "בייבי דול".
ביוגרפיה.
בייקר נולדה בעיר ג'ונסטאון שבפנסילבניה, בתם של וירג'יניה ולוויליאם ווטסון בייקר. הוריה נפרדו כאשר הייתה בת שמונה והיא גדלה עם אמה ואחותה וירג'יניה במחוז אלגני שבדרום המדינה.
לאחר שעברה עם משפחתה להתגורר בסיינט פיטרסברג היא למדה ב"מכללת סט. פיט ג'וניור", כשנה לאחר שהתחילה ללמוד הצטרפה בייקר לחברת ריקוד. בגיל 20 נסעה לניו יורק ללמוד משחק תחת חסותו של לי סטרסברג בבית ספר "אולפן השחקנים" שם הכירה את השחקנים ג'יימס דין ומרילין מונרו.
קריירת משחק.
בייקר החלה את דרכה בתחום המשחק בסרטו של ג'ורג' סטיבנס "ענק" בתפקיד לוז בנדיקט הצעירה לצידה של הכוכבת אליזבת טיילור. בתחילת דרכה הופיעה בייקר בפרסומות ובברודוויי, שם שיחקה במחזה " All Summer Long" וצדה את עיניו של איליה קאזאן שליהק אותה בשנת 1956 לסרטו "בייבי דול" לתפקיד הצעירה הבתולה בייבי דול מייגן שיועד בתחילה לכוכבת הקולנוע מרילין מונרו. הופעה זו הייתה לפריצה הגדולה של בייקר והעניקה לה מועמדויות יוקרתיות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א.
בעקבות המועמדות לאוסקר מעמדה של בייקר בהוליווד השתדרג והיא הופיעה בסוף שנות ה-50 במערבון של ויליאם ויילר "האדמה הגדולה" בתפקיד פטרישיה טריל ארוסתו של קפטן ג'יימס מקאיי (גרגורי פק) ובדרמה של וולטר לאנג "אבל לא בשבילי" בתפקיד המזכירה אלי בראון לצידו של קלארק גייבל.
בשנות ה-60 הייתה בייקר כוכבת המערבונים "כיצד נכבש המערב" בו שיחקה בתור איב פרסקוט ו"סתיו בצ'ייני" של ג'ון פורד שם שיחקה בתפקיד המורה דברה רייט. כמו כן שיחקה בייקר בדרמות "השאפתנים" של אדוארד דמיטריק בתפקיד רינה מארלו ו ב"הארלו" בתפקיד כוכבת הקולנוע ג'ין הארלו.
בשנות ה-80 שיחקה בייקר בדרמות "עשבי פרא" בתור אנני אשתו של פרנסיס פילן (ג'ק ניקולסון), "כוכב 80" בתפקיד אמה של הדוגמנית הצעירה דורותי סטרטן (מריאל המינגוויי) ובסרט האימה "הצופה שביער" בתפקיד הלן קרטיס לצידה של בטי דייוויס.
את הופעותייה המפורסמות האחרונות בקריירה עשתה בייקר בקומדיה "שוטר בגן ילדים" בתפקיד אלינור אמו של נבל הסרט קאלן קריספ ובמותחן של דייוויד פינצ'ר "המשחק" לצידו של מייקל דאגלס.
פרשה רשמית ממשחק בשנת 2002.
חיים אישיים.
מחוץ לתחום המשחק כתבה בייקר אוטוביוגרפיה על חייה "Baby Doll: An Autobiography" שיצאה בשנת 1983, בנוסף הוציאה לאור 2 ספרים "To Africa with Love" על שהותה באפריקה ואת הרומן "A Roman Tale".
בייקר נישאה 3 פעמים במהלך חייה: בגיל צעיר מאוד לפני שהייתה שחקנית ללואי ריטר ממנו התגרשה לאחר כשנה. בעלה השני הבמאי ומורה המשחק ג'ק גרפיין היה ניצול שואה ועבורו עברה בייקר תהליך גיור, לזוג נולדו 2 ילדים מנישואים אלו השחקנית זוכת פרס אמי בלאנש בייקר והמלחין הרשל גרפיין. בייקר וגרפיין נפרדו לאחר 14 שנות נישואים.
בשנת 1978 נישאה לבעלה השלישי השחקן הבריטי דונלד ברטון ועברה להתגורר בלונדון, הם נשארו נשואים עד למותו של ברטון בשנת 2007.
על שמה של בייקר מצוי כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד וכמו כן גם כוכב בשדרת הכוכבים בפאלם ספרינגס.
הנס-גאורג פון פרידבורג