ארקדי בוריסוביץ' בוריסוב (ברוסית: Аркадий Борисович Борисов, 13 במאי 1901 - 27 במאי 1942) היה מפקד הגיס (קורפוס) הרביעי של חיל הפרשים הסובייטי. הוא נולד בעיר בוכרה, שהיא כיום באוזבקיסטן. בתחילת דרכו הצבאית נלחם עם הבולשביקים כנגד הלבנים במהלך מלחמת האזרחים, ונגד הבסמאצ'ים (מתנגדי המשטר במרכז אסיה), ועוטר פעמיים באות מסדר הדגל האדום. ב-10 בפברואר 1938, במהלך הטיהור הגדול, הוא נעצר ונכלא ברוסטוב. הוא שוחרר בקיץ 1941, הוחזר לתפקידו הצטיין בקרבות וקיבל את עיטור הדגל האדום בפעם השלישית. במערכה על חרקוב נפל בשבי ב-27 במאי 1942 כשניסה לפרוץ את הכיתור סביב חרקוב, ובאותו יום נרצח על ידי הגרמנים.
ביוגרפיה.
עד גל הטיהורים.
ארקדי בוריסוביץ' בוריסוב נולד בשם אהרון שיסטר (шистер) למשפחה יהודית בעיר בוכרה. האב היה חייט (לפי גרסה אחרת, האב "עבד באיסוף") והאם הייתה רופאת שיניים. המשפחה עברה לטשקנט, שם גדל והלך לבית הספר. שיסטר (שלימים שינה את שמו ל"ארקדי בוריסוב") הפגין תכונות מנהיגות מאז ילדותו. ב-1918 הוא היה ממייסדי הקומסומול בטורקסטן (אזור היסטורי במרכז אסיה הרוסית; אוזבקיסטן, טורקמניסטן, קירגיזסטן וטג'יקיסטן של היום). שנה לאחר מכן, לאחר שסיים בית ספר תיכון, הצטרף לצבא האדום. בשנים 1918–1921 השתתף במאבק המזוין בטורקסטן עם הגופים האנטי-סובייטיים (תנועת ה"בסמאצ'י" הצבאית-פוליטית-דתית שקמה באסיה המרכזית בעקבות המהפכה של 1917) בטורקסטן. בשנת 1924 סיים את לימודיו באקדמיית הצבא האדום על שם פרוּנְזֶה, ומונה כסגן מפקד וראש המחלקה המבצעית של המחוז הצבאי של טורקסטן, בדרגת סגן ראש המטה. הוא פיקד על פלוגה מיוחדת של דיוויזיית חי"ר 3 של חטיבת חי"ר 13 במזרח בוכרה, ובשנת 1925 הוענק לו עיטור הדגל האדום על השתתפותו במאבק נגד הבסמאצ'י .
בשנים 1925–1928 פיקד על גדוד הפרשים ה-84. ב־1926 השתתף הגדוד בקרבות נגד הכנופיות של איברהים-ביי וגוראם-ביי בהרי הבאבאטאג בטג'יקיסטן; בוריסוב נפצע ושבר את רגלו בנפילה מסוס. הוא הוביל את המערכה של הגדוד במדבר קאראקום ב-1927. ב-27 במאי ביצע כוח מוטס בן 15 איש בראשותו את ההתקפה הראשונה מסוג זה בברית המועצות. נחיתת המטוסים בחולות, נחיתת הכוחות והפינוי חזרה ב-5 ביולי הסתיימו בהצלחה, ובאותה שנה קיבלו, הגדוד ובוריסוב באופן אישי, את עיטור הדגל האדום על הבסת הכנופיות של ג'ונַיִיד חאן (מבצע זה תואר ונותח טקטית על ידו בספר שיצא לאור בהוצאה הצבאית ב-1932).
מאז נובמבר 1928 שירת במחלקה המבצעית של מפקדת הצבא האדום, שם עסק בנושאי ארגון של שירות הפרשים ופרסם שני ספרים בנושאי גאוגרפיה והיסטוריה צבאית וכן מספר מאמרים צבאיים.
בשנים 1930–1937 שימש כראש המטה של מסדר הפרשים המיוחד הראשון על שם לנין בחטיבת הדגל האדום על שם סטלין. ב־28 בנובמבר 1935 הוענקה לו דרגת מפקד בריגדה (חטיבה).
בתקופת הטיהורים הגדולים.
למרות כישוריו הגבוהים, הישגיו המרשימים בפיקוד ובעבודת המטה, דבקותו ומסירותו למדינה הסובייטית ולמפלגה, לא נמלט גם בוריסוב מחשדות והאשמות מופרכות שהועלו נגדו בראשית 1937. בהתחלה גורש, ללא שימוע, משורות המפלגה הקומוניסטית. תחילה, ב-7 באפריל 1937 פנה לקומוניסטים, עמיתיו בשירות, בבקשה להשיבו למפלגה, וכתב: " החיים מחוץ למפלגה לא יעלו על הדעת עבורי". כשלא נענה, פנה ב-2 ביוני של אותה שנה, מהעיר ארמביר (מקום השירות), לקומיסר ההגנה של ברית המועצות, המרשל וורושילוב, בבקשה שיתערב למען החזרתו לשורות המפלגה, בהתחשב בעברו ובדבקותו בערכי המפלגה. אם כתוצאה ממכתבו לוורושילוב, או רק בגלל הצורך הדחוף במחליף למפקד הקורפוס איבן קוסוגוב, שנעצר ב-26 במאי 1937, מונה באותו יום בוריסוב למפקד קורפוס (גיס) הקוזקים הרביעי על שם בודיוני. אך כשבוע לאחר מינויו כמפקד קורפוס פוטר מתפקידו.
הוא פנה שוב לוורושילוב וביקש, נוכח מלחמת האזרחים בספרד ועל סמך ניסיונו הרב בלוחמת הרים ולוחמת גרילה, להישלח לאחת היחידות הלוחמות כנגד הפשיסטים. התגובה היחידה לפנייתו הייתה פיטוריו מהצבא ב-28 בינואר 1938 והעברתו למילואים. ב-10 בפברואר 1938 הוא נעצר והוחזק בכלא בעיר רוסטוב. ייתכן שהמלצתו של וורושילוב הצילה אותו ממוות, כי באוגוסט 1938, בזמן שהייתו בכלא, הוצאו להורג בעוון "קשר צבאי", קודמו בתפקיד איבן קוסוגוב וגם יורשו יעקב שֶקוֹ.
בחזית הדרום-מערבית.
לנוכח איום המלחמה הקרובה והמחסור המחריף בפיקוד הגבוה בעקבות גל הטיהורים, שוחרר בוריסוב מהמעצר ב-23 בינואר 1941 והוחזר לשורות הצבא. בסוף יוני 1941, בעקבות פלישת הנאצים לברית המועצות הוחזרה לו דרגתו ונשלח לחזית. הוא הפך למפקד חיל הפרשים של החזית הדרום-מערבית. בוריסוב התמחה בחילוץ יחידות צבאיות מהכיתור וביצוע פריצות דרך בגזרות מסוכנות במיוחד בקו החזית. באוגוסט 1941 הוביל יחידת פרשים בלחימה ביער במסגרת הארמייה השלישית של החזית המרכזית והגיעה איתה לארמייה ה-21 של חזית בריאנסק, אך הם נהדפו על ידי האויב לחזית הדרום-מערבית והגיעו ל"כיס קייב". הוא ארגן במיומנות מבצע להוצאת יחידות מהקבוצה מהכיתור, תוך הפגנת אומץ וגבורה אישיים.
בנובמבר 1941 הועלה בוריסוב לדרגת גנרל-מיור וזכה בעיטור הדגל האדום השלישי שלו. בדצמבר השתתף חיל הפרשים בפיקודו של בוריסוב בשחרור הערים יֶלץ ויֶפרֶמוב. חודש לאחר מכן שחררה קבוצת הפרשים שלו עיר נוספת, חשובה מבחינה אסטרטגית, במחוז חרקוב. ב-23–24 במאי 1942 כותרו חיילי החזית הדרום מערבית. למרות שהחבורה של בוריסוב הצליחה לחדור מאחורי הקווים הגרמניים, זה לא הצליח לשנות את המצב. רק 22,000 מתוך 350,000 חיילים הצליחו לפרוץ את הכיתור. אנשי קבוצתו של בוריסוב נשארו בעורף הגרמני, 150 קילומטרים מקו החזית. בוריסוב הורה לקבוצתו לפרוץ. ב-27 במאי 1942, תוך כדי הניסיון לפרוץ, הוא נפל בשבי. באותו יום הוא זוהה על ידי הגרמנים כיהודי, ונורה מיד - כפי שנהגו הגרמנים בכל חייל יהודי שנפל בשבי.
אהרון שיסטר
Heroes (שיר של שיינדאון)
Heroes (בתרגום חופשי לעברית: "גיבורים") הוא הסינגל השלישי מתוך האלבום "Us and Them", אלבומה השני של להקת הרוק האמריקאית שיינדאון. השיר הגיע למקום הרביעי במצעד הרוק המיינסטרימי ובמצעד הרוק הפעיל של מגזין הבילבורד, ולמקום ה-28 במצעד הרוק האלטרנטיבי של המגזין.
את השיר כתבו ברנט סמית וג'סין טוד, סולן וגיטריסט הלהקה, יחד עם המלחין והמפיק המוזיקלי, טוני בטאליה.
בית העלמין באיקובה
בית העלמין באיקובה (באוקראינית: Байкове кладовище) הוא בית קברות בקייב, מהעתיקים והיוקרתיים בעיר. שטחו הוא 72.47 דונם. הוא ממוקם ברובע הולוסייב.
בית הקברות באיקובה
מפה עירונית
סריגה וצינורה בצורה חופשית
קרושה
קרושט
בלה דיאושי
ד"ר בלה דיאושי (במקור נוסבאום, בהונגרית: Diósy Béla; נאג'ווארד, 30 בינואר 1863 – בודפשט, 19 באפריל 1930) היה מבקר מוזיקה יהודי-הונגרי, בין החשובים בהונגריה בתקופתו, סופר, עיתונאי, פרופסור באקדמיה למוזיקה.
ביוגרפיה.
בלה דיאושי נולד במשפחה יהודי כבנם של איגנץ דיאושי (נוסבאום), צייר שלטים ושל אנטוניה זוננפלד. הוא למד באוניברסיטת וינה, שם קיבל תואר דוקטור במשפטים וסיים גם את הקונסרבטוריון למוזיקה. הוא החל את הקריירה שלו עם מאמרים בעיתונים ובסיפורים קצרים. משנת 1888 הפך למבקר תיאטרון ומוזיקה בעיתון Neues Pester Journal ולאחר מכן היה עמית בעיתון Politisches Volksblatt. מ-1921 עבד ב"ידיעות פשט" (Pesti Hírlap). הוא היה חבר מערכת בכמה עיתונים, כתבי עת ולקסיקונים מקומיים וזרים במשך תקופה ארוכה. הוא תרגם מספר רומנים הונגריים ומחזות לגרמנית. ב-1896 ניהל משא ומתן עם גוסטב מאהלר מטעם הרוזן גזה זיצ'י (סופר הונגרי, מחזאי, מלחין, מנצח בעל יד אחת, יועץ סתר פנימי לקיסר, יועץ חצר מלוכתי, חבר הבית העליון ההונגרי) לחזרתו של מאהלר לבודפשט. הוא היה מרצה באקדמיה הלאומית למוזיקה משנת 1915 ופרופסור באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט מ-1924. דיאושי היה שותף לחיבור של טיוטת הרפורמה של אקדמיה הלאומית למוזיקה בשנת 1919. דיאושי כתב גם שירים, סיפורים קצרים וקומדיה. הוא ערך את Ungarischer Künstler Almanac. משנת 1927 זכרונותיו הופיעו במספר המשכים בבעיתון "ידיעות פשט" (Pesti Hírlap) בשם "מזכרונותיו של מבקר זקן". בלה דיאושי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
משפחתו.
אשתו הייתה ברטה הנדל (1869–1927) זמרת אופרה (מצו-סופרן) ובתו הייתה אדית דיאושי הייתה גם כן זמרת אופרה. ב-28 ביוני 1893 נשא לאישה את אשתו בבית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהאני.
Arrebatá
Arrebatá (בעברית: לַחטוֹף) הוא סינגל שהוקלט על ידי זמרת הרגאטון הדומיניקנית נאטי נטשה, מתוך אלבום האולפן השני שלה, "Nattividad". השיר יצא לאור ב-9 בדצמבר 2021, על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק לטין ופינה רקורדס, כסינגל העשירי והאחרון מתוך האלבום.
לאחר יציאתו של השיר, הוא זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי נאטי נטשה, רפאל פינה, סקיי רומפיינדו, טאיקו, סי. טנגנה ואליז והופק על ידי סקיי רומפיינדו וטאיקו. לפני יציאתו כסינגל רשמי מ-"Nattividad" תיפקד השיר כרצועה ה-12 באלבום. מספר חודשים לאחר יציאתו ביחד עם שאר שירי האלבום, הוחלט להוציא את כסינגל העשירי והאחרון.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-1.5 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.