בנוסף לנעימת הנושא הסטנדרטית של "מסע בין כוכבים", בה נעשה שימוש בפרקים רבים, בפרק זה יש גם מעט מוזיקה מקורית מאת פרד שטיינר. במקור, בפרק זה נעשה שימוש במוזיקה מתוך השיר הפופולרי משנת 1931 ""Goodnight, Sweetheart". מוזיקה זו נכללה, ללא שינוי, במהדורת הווידאו הביתית הראשונה. כאשר הסדרה כולה הופצה ב-VHS, חלק שכלל קטעים מ-"Goodnight, Sweetheart"" הוחלף במוזיקה גנרית, בשל בעיות של זכויות יוצרים (ג'יי פיטר רובינסון הלחין את המוזיקה החדשה). עם שחרורו של ה-DVD הראשון של הפרק, התוכנית הייתה, שוב להימנע משימוש במוזיקה המוגנת בזכויות יוצרים, ולפיכך ה-DVD הופץ עם ההודעה: "חלק מהמוזיקה השתנתה עבור DVD זה". איכשהו, חלק מהשיר המקורי נכלל בטעות ב-DVD, וסרטי פרמאונט דיווחה על כך ושילמה תמלוגים. מאחר שהתמלוגים שולמו, כל הגרסאות הבאות שהופצו ב-DVD וב-Blu-Ray כללו את קטע המוזיקה המקורי מתוך ""Goodnight, Sweetheart".
תגובות.
הגרסה המצולמת של "The City on the Edge of Forever"" נחשבת הפרק הטוב ביותר של הסדרה המקורית על ידי מבקרים רבים, כגון "אנטרטיינמנט ויקלי". העיתון "TV Guide" דירג אותו במקום 68 מתוך 100 הרגעים הזכורים ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה, בכתבה מה-1 ביולי 1996, במקום 92 מתוך 100 פרקי הטלוויזיה הגדולים ביותר של כל הזמנים, ובמקום 80 מתוך 100 הפרקים הטובים בכל הזמנים. אתר האינטרנט IGN דירג אותו במקום הראשון מתוך "עשרת הפרקים הקלאסיים הטובים ביותר של מסע בין כוכבים". זאק הנדלן, מבקר של ""The A.V. Club"", נתן לפרק ציון "A", ותיאר אותו כפרק "קלאסי נערץ, ובצדק".
זהו אחד מהפרקים המוערכים ביותר של "". הפרק זכה בפרס הוגו בשנת 1968 בעבור "הצגת הדרמה הטובה ביותר", בכנס המדע בדיוני העולמי באותה השנה. רק לאחר 25 שנה פרק טלוויזיה נוסף זכה בפרס המכובד הזה שוב, והפעם היה זה הפרק "The Inner Light" מהסדרה "".
התסריט של הרלן אליסון, בגרסתו המקורית, זכה בפרס גילדת התסריטאים האמריקאית השנתית עבור התסריט הדרמטי הטוב ביותר באורך של שעה. על פי דיווים, ג'ין ל. קון אמר בשעתו: "אם הרלן מנצח, אני הולך למות", וכי "יש שני תסריטים הלילה המתמודדים על פרס גילדת התסריטאים, ואני כתבתי את שניהם". עם זאת, יש להטיל ספק בציטוט, משום שכללי WGA אינם מאפשרים לחברות הפקה להגיש תסריטים, אלא רק את שמות הכותבים, אשר רשאים להגיש כל טיוטה של התסריט שלהם, על פי בחירתם. אליסון הגיש את הטיוטה המקורית הראשונה שלו כמועמדת לפרס, ולא כל גרסה שנערכה על ידי צוות ההפקה של מסע בין כוכבים, ולפיכך, גרסתו לכאורה של קון של התסריט מעולם לא הייתה זכאית להתמודדות ומעולם לא הוגשה. ג'ין רודנברי ציין כי "אנשים רבים יקבלו פרסים אם הם כתבו תסריטים שתוקצבו פי שלושה מעלות התוכנית". בסרט התיעודי "To Boldly Go..." כלול בערכת עונה 1 של מהדורת ה-DVD, לנרד נימוי אומר כי הפרק קבע רף גבוה על הסדרה, וכינה אותו "טרגדיה טובה". ויליאם שאטנר מחשיב אותו לאחד הפרקים האהובים עליו ביותר, והוא כלול באוסף "Captain's Pick" (שנת 2001).
שומר הנצח.
מאז הופיע לראשונה בפרק זה שומר הנצח, פורטל הזמן, היו לו הופעות רבות בספין אופים, מחוות ופרודיות.
מקורות בדיוניים.
ביקום של מסע בין כוכבים, ניתוח של ההריסות בעולם הבית של שומר הנצח מרמז כי השומר הוא בן מיליארדים של שנים, אבל אף אחד לא יודע מי בנה אותו. הוא מסוגל לענות למי ששואל אותו שאלה, אך משמעותה של התשובה לא תמיד ברורה. לדוגמה: כאשר הוא נשאל האם הוא מכונה או יצור חי, הוא משיב: "שניהם, ... ואף לא אחד מהם". כאשר ספוק מגיב שאין כל סיבה לדבר בחידות, השומר עונה לו שהוא משיב באופן הטוב ביותר שיתאים ל"הבנה המוגבלת שלך". השומר יכול לזהות שינויים בציר הזמן, אך בדרך כלל מספק למשתמשים בו מעט עזרה בלהבין איך לשנות את ציר הזמן בחזרה. כאשר שינויים אלו מתרחשים, אלו אשר נמצאים בקרבתו של השומר מבודדים מההשפעות של השינויים בציר הזמן.
הופעות אחרות.
לשומר הנצח הייתה הופעה נוספת על המסך, בפרק "Yesteryear" של "" (1973), שבה קולו של השומר בוצע על ידי ג'יימס דוהאן (שמגלם את סקוטי).
בשנת 2020 היווה שומר הנצח חלק מרכזי בעלילת הפרק הכפול "Terra Firma" בעונתה השלישית של הסדרה ". לאורך רוב הפרק מופיע שומר הנצח בדמות אנושית בשם קארל, לצד דלת, כשלקראת סוף הפרק מתגלה דמותו האמיתית של שומר הנצח ששולח את הקיסרית פיליפה ג'ורג'יו למבחן אישיות ביקום המראה ולאחר שהיא עוברת אותו מחזיר אותה מהמאה ה-32 למאה ה-23.
במיני-סדרה הלא-קאנונית "Star Trek: Of Gods and Men", צ'ארלי אוונס (דמות שהופיעה ב-") משתמש בפורטל הזמן על מנת לשוב אחורה בזמן, ולשנות את ההיסטוריה. כמו כן, השומר מופיע גם בפרק של ""Star Trek: New Voyages", אך בגרסה גדולה הרבה יותר, המאפשרת לספינת חלל לטוס דרכו.
שומר הנצח
צביעת גרם
הנס כריסטיאן גרם
פרס הספר היהודי הלאומי
הוראס מק'קוי
טרווי מק'קוי
מקקוי
ד&quot;ר ליאונרד מק'קוי
ד&quot;ר הנרי פיליפ &quot;האנק&quot; מק'קוי
Robert Silverberg
חיווי
בי&quot;ס חורב ר&quot;ג
Earth Angel (Will You Be Mine)
"" הוא שיר דו-וופ שבוצע במקור בשנת 1954 על ידי להקת הדו-וופ האמריקאית The Penguins . גרסת הכיסוי של להקת The Crew-Cuts שפורסמה בשנת 1955 הפכה ללהיט גדול ואף הגיעה למצעד הבילבורד האמריקני ב-29 בינואר 1955 – בשיאו הגיע השיר למקום ה-3 במצעד הדיסק ג'וקי של בילבורד, למקום ה-8 במצעד הסינגלים הנמכרים ביותר ולמקום ה-8 במצעד הג'וק בוקס.
בשנת 2003, השיר דורג במקום ה-152 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון.
רקע.
השיר נכתב על ידי ג'סי בלוויין וקרטיס ויליאמס בשנת 1954.
השיר הוקלט לראשונה על ידי להקת הדו-וופ האמריקנית The Penguins, בביתו של אחד מחברי הלהקה שגר בחלקה הדרומי של לוס אנג'לס.
אירווין שו
אירווין שו (באנגלית: Irwin Shaw; 27 בפברואר 1913 - 16 במאי 1984) היה סופר ומחזאי אמריקאי, ממוצא יהודי, הנחשב לאחד מטובי כותבי הסיפור הקצר בשפה האנגלית.
ביוגרפיה.
שו נולד ברובע הברונקס, להורים יהודים ממוצא אוקראיני, בשם ארווין גילברט שאמפורוף. המשפחה, שראתה בתחילה הצלחה ושגשוג באמריקה, התדרדרה לחיי עוני ודחק - דבר שהשפיעה רבות על שו האדם והסופר.
שו הצטיין יותר כאתלט מאשר כתלמיד ונמשך לעולם התיאטרון האמריקאי - שהיה רדיקלי ותוסס מאוד בשנות ה-30 של המאה העשרים, עם הופעת כוחות מהפכניים ויצירתם כ"קבוצת התיאטרון" של הרולד קלורמאן ואילייה קאזאן.
מחזהו הראשון -"קבור את המתים" - שהועלה ב-1936 היה לסנסציה ומיצב את שו הצעיר כאחת ההבטחות הגדולות של התיאטרון האמריקאי. הייתה זו הבטחה חד-פעמית, ללא מימוש. כל מחזותיו האחרים - "אנשים עדינים", "המתנקש", "השורדים" ועוד, נחלו כישלון חרוץ.
שו עבר לכתיבת סיפורים קצרים (מרביתם הופיעו בכתב-העת היוקרתי "הניו-יורקר") ובהם נתגלה כאחד מרבי-האמן הגדולים של הסוגה. במהרה החל גם לפרסם רומנים - עם הפתיחה המזהירה של "כפירי אריות" שיצא ב-1948, הנחשב עד היום לאחד מספרי המלחמה הטובים ביותר.
גם הרומנים שהתפרסמו לאחר מכן - "משהו רע באוויר", "קולות של יום קיץ", "לוסי קראון" ו-"שבועיים בעיר זרה", ביססו את מעמדו כסופר מוכשר ומבריק, שספריו נוחלים גם הצלחה מסחרית רבה.
במקביל נשמעו קולות על כי שו "מכר עצמו" וכי כתיבתו החלה מאבדת מיופייה וחיוניותה.
שו היה אף פעיל מאוד בכתיבת תסריטים בהוליווד ובכתיבת מאמרים בוטים וחריפים.
עידן המקארתיזם באמריקה, ורדיפת השמאלנים למיניהם, בצד אנטישמיות הביא לבחירתו בחיי גלות בצרפת ובשווייץ. הוא שב לארצות הברית רק בשנים האחרונות לחייו.
באירופה המשיך שו לכתוב, בצד חיי הוללות, ואף שנחל הצלחות מסחריות כבירות - דוגמת "עני ועשיר", שהיה אבן-פינה בשידוך בין ספרות לסדרות טלוויזיה, סר חינו בעיני הביקורת שקרעה לגזרים את יצירותיו. גם ספרים בשלים ומרתקים כ-"אבדות סבירות" או "לחם על פני המים", לא חמקו מיחס זה. בשנת 1967, לאחר הניצחון במלחמת ששת הימים, הגיע שו לישראל, בחברת הבמאי הנודע ז'יל דאסן (יהודי אף הוא), וסייע בצילום הסרט "המלחמה על השלום", שהוקרן בעולם כולו. שו היה נשוי לשחקנית מאריין אדוורדס ואב לבן - אדם. הנישואים היו סוערים, עם בגידות משל שני הצדדים. שו ומאריאן התגרשו (ובמשך קרוב לעשור חי עם בודיל נילסן) ולאחר מכן נישאו מחדש. אחיו הבכור, דייוויד, היה אף הוא סופר ותסריטאי.
הביוגרפיה של מייקל שניירסון חושפת איש תוסס ורב-פעלים ואהבות שהתקשה להתמודד בין שני הקטבים של אמנות רצינית והצלחה מסחרית.
רוב ספריו תורגמו לעברית.
בית הקברות הצבאי &quot;החוף הכחול&quot; בסן קרלוס
חוזה וסטפליה
האוולוק אליס
Obamacare
סגנון גותי
יעקב פאסקאל
יעקב פאסקאל (נולד בשם האגופ מורדיאן; 1832–1911) היה קונסול אוסטרו-הונגריה בארץ ישראל (ירושלים ויפו), שותף בבנק חיים אהרון ולירו, איש עסקים וקבלן שהקים, בין השאר, את בית הדואר האוסטרי וסייע רבות ליהודי ירושלים ויפו במגעים מול השלטונות, בהסדר להקמתו מחדש של בית כנסת החורבה, רכישת מערת שמעון הצדיק, רכישת מגרשי נוה צדק וניסיון רכישת קברי המלכים. רוב היהודים האשכנזים בירושלים חסו בחסות הקונסוליה האוסטרו-הונגרית.
תולדות חייו.