לאחר המלחמה עבד קורט פרנץ כפועל גשרים עד שנת 1949, אז חזר לעיסוקו המקורי כטבח. הוא המשיך בעיסוקו זה במשך 10 שנים עד אשר נעצר ב-2 בדצמבר 1959. בחיפוש שנערך בביתו נמצא אלבום תמונות ובו צילומים המתעדים את זוועות טרבלינקה. כותרת האלבום הייתה "השנים היפות".
במשפטי טרבלינקה ב-1965, פרנץ הכחיש שאי פעם הרג אדם או ששיסה את כלבו ביהודי, וטען שרק פעם אחת הכה אסיר. ב-3 בספטמבר 1965, הוא נמצא אשם ברציחתם של לפחות 300,000 בני אדם, 35 אישומי רצח של לפחות 139 בני אדם וכן בניסיון לרצח. הוא נשפט ונידון למאסר עולם.
קורט פרנץ שוחרר בשנת 1993 מסיבות בריאותיות, ומת בוופרטל, גרמניה, בשנת 1998.
מאיר פילבסקי
הנס-אדולף פריצמן
הנס-אדולף פריצמן (בגרמנית: Hans-Adolf Prützmann; 31 באוגוסט 1901, טולקמיט, פרוסיה המערבית - 21 במאי 1945, לינבורג) היה קצין בכיר באס אס ופושע מלחמה נאצי שהתאבד עם סיום המלחמה.
ביוגרפיה.
לאחר שסיים את בית הספר, פנה פריצמן ללמוד אגרונומיה בגטינגן. ב-1918 הצטרף לאחד הפרייקורפס, אך השתתף בלחימה לראשונה רק ב-1921, כשנטל חלק בדיכוי התקוממות הפולנים בשלזיה עילית. לאחר מכן עבד כמפקח חקלאי במשך שבע שנים בצפון מזרח גרמניה.
שירותו באס אס.
ב-1929 הצטרף פריצמן לאס אה, אך עזב אותו ב-1930 לטובת האס אס (מס' חבר: 3,002). באותה שנה, התקבל למפלגה הנאצית (מס' חבר: 142,290). פריצמן התקדם במהירות: ביולי 1932 נבחר להיות ציר ברייכסטאג; בפברואר 1934 ניתנה לו דרגת גרופנפיהרר ועמה הפיקוד על הגזרה הדרום-מערבית של האס אס, שכללה את שטוטגרט וסביבותיה. בליל הסכינים הארוכות עצרו הוא וארבעה מאנשיו את הרמן מאתייס, איש אס אה וראש המשטרה הפוליטית בוירטמברג, שהיה מסוכסך עם היינריך הימלר; מאתייס הוצא להורג בבוקר ה-1 ביולי 1934.
ממרץ 1937 עד אפריל 1941 היה פריצמן מפקד המשטרה והאס אס של אזור המבורג; הגאולייטר ונציב הרייך במקום, ולתר קאופמן, מינה אותו לחבר סנאט העיר ולאחראי מטעמו על אכיפת החוק. עם סיום כהונתו הוענקה לו דרגת גנרל-לייטנט של המשטרה, והוא עבר לקניגסברג, שם מילא תפקיד זהה לזה שהיה לו בהמבורג, הפעם תחת אריך קוך.
ב-29 ביוני 1941 - שבוע לאחר תחילת מבצע ברברוסה - מונה פריצמן למפקד האס אס והמשטרה של גזרת 'רוסיה-צפון', והופקד על המדינות הבלטיות, והמטה שלו פעל מריגה. הוא היה מעורב בהוצאה לפועל של הפתרון הסופי במדינות אלה: במהלך יולי, רצחה איינזצגרופה א' רבבות יהודים בשטח השיפוט שלו. פריצמן היה זה שהורה על הקמת הגטו הראשון בריגה, בו רוכזו 30,000 יהודים בסוף החודש. בתחילת אוגוסט, כשנשאל על ידי אחד מהכפופים לו לאן מתכננים לפנות את יהודי המדינות הבלטיות, ענה לו: "לא באופן בו אתה מתכוון - הם יועברו לעולם הבא."
עם זאת, היה פריצמן נתון ללחצים מנוגדים: מחד, דרש הימלר להשמיד את האוכלוסייה היהודית, אך נציב הרייך היינריך לוהזה - נציגו של השר אלפרד רוזנברג ומושל המדינות הבלטיות וצפון בלארוס - התעקש כי עליהם להיות מרוכזים בגטאות על מנת שיהיה אפשר לנצלם ככח עבודה. היריבות בין האס אס למנהל האזרחי של לוהזה נמשכה עד סוף אוקטובר, כשהשיג הימלר פקודה ישירה מאדולף היטלר שאפשרה לו לאכוף את המדיניות שדגל בה. עם זאת, הוא לא היה שבע רצון מהתנהלותו של פריצמן, ובתחילת נובמבר החליף בינו לבין פרידריך יקלן, מפקד האס אס והמשטרה של גזרת רוסיה-דרום - שכללה בעיקר את אוקראינה - שהיה כבר אחראי לרציחתם של מאות אלפי יהודים בשטחו. ב-9 בנובמבר קודם פריצמן לאובר-גרופנפיהרר ולגנרל מלא במשטרה.
זמן קצר לאחר הגעתו לאוקראינה, סמכויותיו של פריצמן צומצמו: ב-5 בינואר 1942 מונה גרט קורסמן לראש האס אס באזורי הכיבוש הצבאי: אלה הופקעו מידי הראשון, שתוארו שונה ל'מפקד העליון של האס אס והמשטרה באוקראינה'. ככזה, היה אחראי לרציחתם של מאות אלפי בני אדם בשלוש השנים הבאות, רבים מהם יהודים. באביב 1943, הסתכסך עם אריך פון דם באך-צלבסקי, שניצל את פעולות הפרטיזנים המקומיים על מנת לנסות ולהפקיע ממנו את השליטה במיזם הקמת הכביש הראשי בין דונצק ללמברג - בו הועסקו 150,000 עובדי כפייה - בתירוץ של בעיות ביטחון.
ב-1 ביולי 1944 קיבל פריצמן דרגת גנרל בוואפן אס אס. בספטמבר, כשהצבא האדום שחרר למעשה את כל שטח אוקראינה והגרמנים נסוגו, מונה פריצמן ל'מפקח הכללי לענייני הגנה מיוחדת' והוטל עליו לנצל את ניסיונו בלוחמה נגד פרטיזנים על מנת להקים יחידות גרילה שיפעלו נגד בעלות הברית בשטחים הגרמניים שיכבשו. ארגון זה כונה 'וורוולף', וזכה להצלחות מעטות. בדצמבר 1944 אף מונה פריצמן למיופה-הכח של ממשלת גרמניה בקרואטיה, לאחר שקודמו אדמונד גלאיזה-הורסטנאו קשר קשר להדיח את אנטה פאבליץ', אך הוא כמעט ולא ביקר במדינה.
בסוף המלחמה, לאחר כניעת גרמניה, נפל בשבי הצבא הבריטי והתאבד על ידי בליעת כמוסת ציאניד.
יודישע רונדשאו
פודיל
פודיל (באוקראינית: Поділ, ברוסית: Подол - פודול) הוא שם של אזור היסטורי של קייב ושל רובע או "ראיון" מנהלי - "הרובע פודיל" (באוקראינית: Подільський район) ,יחידה מנהלית בתוך קייב, בירת אוקראינה, שהוקמה סביב אזור זה.
פודיל.
פודיל ההיסטורי הוא אחד האזורים העתיקים ביותר של העיר, עריסת חיי המסחר והמלאכות שלו. עדיין קיימים בו הרבה מסממניו ההיסטוריים והאדריכליים ובזמנים האחרונים התגלו בו אף אתרים ארכאולוגיים חדשים.
בין האטרקציות המיוחדות של האזור הזה ניתן לציין:מנזר עליית השמיים בקייב (מנזר פרוליבסקי) היושר, האוניברסיטה הלאומית- האקדמיה מוהילה, ביתו של איוואן מזפה, המזרקה של שמשון, גבעת הטירה (הורה זמקובה), המורד אנדריביסקי
- החיבור הראשי בין פודיל לבין עיר העילית האדמיניסטרטיבית, המורד בוריצ'יב, הנמל קייב, הרכבל של קייב, ככר פושטובה וככר קונטרקטובה .
הרובע המודרני פודיל, יחד עם צביונו התיירותי והתרבותי, מהווה גם אחד מאזורי העסקים, המסחר והתחבורה העיקריים של קייב.
הרובע (ה"ראיון") פודיל.
הרובע או ה"ראיון" פודיל כיחידה מנהלית נוצר בימי השלטון הסובייטי בשנת 1921 על בסיס אחד האזורים ההיסטוריים הגדולים של קייב. בתוך הרובע נכללו השכונות וינוהראדאר, קורניבקה, חצי האי ריבלסקי, שכונת מוסטיצקי, ופודיל ההיסטורית.
האזור שבגבול הצפון של ניז'ני ואל נקרא בעבר "פלוסקאיה צ'אסט" או "פלוסקאיה סלובודה" ועד למלחמת העולם השנייה אוכלס על ידי אוכלוסייה יהודית ענייה.
דמוגרפיה.
לפי הערכות משנת 2010 גרים בפודיל כ-180,500 תושבים.
היסטוריה.
פודיל הוא האזור העתיק ביותר של קייב. משמעותו שמה היא קשורה למיקומו "למטה". רחובות מסוימים של פודיל שימשו בימי רוס של קייב לסוחרים ולבעלי מלאכה, משם השמות "דגטיארי" (רחוב הזפתים), "גונצ'ארי" (הקדרים), קוז'מיא'קי (הבורסקאים) שניתנו לרחובות. (בימינו הרחוב קוז'מיאקי נקרא ווֹזדוויז'נקה ומתגוררים בו הרבה אילי הון ). פעל כאן נמל ומכס. .כמה מבתי השכונה מקורם במאות ה-11-9. לאורך הנחל גליבוצ'יצה נבנתה אז שורה של ביצורים, הנראים כיום ברחוב ורחני ואל (הפיר העליון) וניז'ני ואל (הפיר התחתון). מרכז העיר העתיקה היה טורז'ישצ'ה, כיום ככר קונטרקטובה.
לפודיל מקום חשוב בתולדות הכנסייה האורתודוקסית של אוקראינה ושל רוסיה. כחצי מאה לפני האימוץ הרשמי של הדת הנוצרית אורתודוקסית על ידי שליטי הארץ, בפודיל נפתחה הכנסייה האורתודוקסית הראשונה שברוסיה כולה. מומחים סבורים כי היא ניצבה במקום של הכנסייה איליה הקדוש של ימינו. בשנת 899 תושבי העיר הוטבלו לנצרות במי נחל פוצ'אינה. את בני הנסיך ולדימיר הראשון הטבילו במעין חרשצ'אטיצקי.
אחרי הרס החלק העליון של העיר על ידי הפולשים המונגולים, פודיל הפכה לרובע המרכזי של קייב. במאות ה-14-19 כאן נמצאו בית המשפט, "האחווה של קייב" שהיווה מוקד התנגדות לחדירת הדת הקתולית לאוקראינה והאקדמיה מיסודו של פטרו מוגילה.
במאה ה-17 התחוללה במקום בניה מואצת. החל משנת 1797 התקיימו בה ירידים שנתיים. על 2008 בתיה מתוך 3672 הבתים של קייב כולה, פודיל הפכה לשכונה הכי מאוכלסת בעיר.
אולם הדליקה הגדולה משנת 1811 החריבה את הרובע במידה רבה והמראה שלה אחרי שיקום השתנה. הרובע תוכנן מחדש ונבנו רחובות חדשים רבים, שנשארו עד ימינו. אז נבנו למשל בית קונטרקטובי, המשמש בימינו את האוניברסיטה הלאומית על שם פטרו מוהילה, פסאז' הקניות וכו'. בשנים 1970-1960 נסקרה המורשת ההיסטורית של המקום ונמנו בו למעלה מ 3,000 מבנים, כולל 226 אנדרטאות, 431 מתחמים אדריכליים ו-99 מבנים ממוריאליים.
תעשייה.
בשטח הרובע - בגבולו הצפוני מתרכזים כ-50 מפעלים, ביניהם ידועי שם בעולם: מפעל "זאו" ליינות מבעבעבים מסוג שמפניה "סטוליצ'ני", "מפעל הבירה בפודול", המפעל "זאו" לויטמינים, המפעל לתרופות "פארמאק".
תחבורה.
פודיל מחובר למערכת המטרו של קייב באמצעות שלוש תחנות של הקו אובולונסקו-טרמקיבסקה:תחנת טאראס שבצ'נקו, תחנת הככר קונטרקט (קונטרקטובה פלאשצ'ה), וככר הדואר - (פושטובה פלאשצ'ה).
הרכבל של קייב מספקת הסעה בין פודיל לאזור העיר העילית של קייב (קייב העתיקה) והיא משמשת בדרך כלל את רוב התיירים. בעבר גם הנמל של קייב סיפק הסעות על הנהר דניפרו ובהמשך כלי השיט שימשו רק להסעות תיירים.
קישורים חיצוניים.
באוקראינית
פרוש קרקעי בינוני
פָּרוּש קרקעי בינוני (שם מדעי: "Geospiza fortis") הוא מין של ציפור בקבוצת פרושי דרווין. ציפור זו היא אנדמית לאיי גלאפגוס. אזורי מחייתו הטבעיים של הפרוש הקרקעי הבינוני הם יערות סובטרופיים וטרופיים יבשים. כאחת מפרושי דרווין, ציפור זו היא הראשונה שתועדה על ידי מדענים בתהליך התפתחות אבולוציונית בזמן-אמת.