תפקידו בסרט בקומדיה המוזיקלית "אהרון סליק מפאנקין קריק" גרם לסכסוך עם סר רודולף בינג ולנתק קצר מן המטרופוליטן בשנת 1951. מריל שר מספר רב של תפקידי בריטו שונים ואחרי מותו של ליאונרד וארן בשנת 1960 היה לבריטון הראשי של המטרופוליטן. בסוף שנות ה-50' וראשית ה-60' הופיע בניצוחו של אלפרדו אנטוניני בשירת אריות מרפרטואר האופרות האיטלקיות בסדרת הקונצרטים "לילה איטלקי" באצטדיון לוויסון בניו יורק. מגזין טיים תיאר אותו כ"אחד הבריטונים הטובים ביותר של המטרופוליטן". הדואט טנור-בריטון "Au fond du temple saint" מתוך האופרה "דולי הפנינים"של ז'ורז' ביזה, שהקליט עם יוסי ביירלינג, נחשב במשך שנים לאחד האהובים ביותר על המאזינים ולאחד הביצועים המושלמים של דואט טנור-בריטון בכל הזמנים.
מריל המשיך להופיע גם בשידורי רדיו וטלוויזיה, במועדוני לילה וברסיטלים. הוא פרש מן המטרופוליטן בשנת 1976. כחזן, ניהל במשך שנים טקסי תפילה של ראש השנה ויום הכיפורים, רבים מהם במלונות רצועת הבורשט.
כאות הוקרה לתרומתו העצומה למוזיקה הווקאלית של אמריקה, קיבל מריל ב-16 בפברואר 1981 את "אות השירות המצוין" היוקרתי ממועדון הזמרה (Glee Club) של אוניברסיטת פנסילבניה. פרס זה ניתן משנת 1964 "כהצהרת הערכה מדי שנה לאדם יחיד, המעלה תרומה משמעותית לעולם המוזיקה ועוזר ליצירת אקלים, שבו יכולים בעלי הכישרון שלנו לבוא לידי ביטוי ראוי ואמיתי." בשנת 1993 קיבל את המדליה הלאומית לאמנויות.
בילי בליית'
ויליאם נייסמית' "בילי" בליית' (אנגלית: William Naismith "Billy" Blyth; 17 ביוני 1895 - 1 ביולי 1968, וורת'ינג שבמערב סאסקס, אנגליה) היה כדורגלן סקוטי.
חייו.
בליית' נולד בדלקית' שבמידלות'יאן, וכנער שיחק בקבוצת הנערים של ומייס אתלטיק. הוא השתייך למשך תקופה קצרה למנצ'סטר סיטי, אך לבסוף עבר לארסנל במאי 1914. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הליגה השנייה נגד האדרספילד טאון ב-21 בנובמבר 1914. המשחק הסתיים בהפסד של ארסנל בתוצאה 0 - 3. בליית' שיחק ב-12 משחקים בעונת 1914/1915, אך בעקבות פריצת מלחמת העולם הראשונה התגייס לכוחות המזוינים הבריטיים, ושירת בצרפת.
לאחר חידוש משחקי הכדורגל ב-1919 בליית' חזר לארסנל והפך לשחקן הרכב קבוע. הוא שיחק בדרך כלל בצד השמאלי של מרכז המגרש, כקיצוני שמאלי או כחלוץ פנימי. בליית' שיחק בלמעלה מ-300 משחקים לאורך עשר עונות, והתמנה לקפטן המועדון ב-1925. הוא שיחק בגמר גביע ה-FA הראשון בהיסטוריה של ארסנל, שבו הפסיד המועדון לקארדיף סיטי בתוצאה 0 - 1. לאורך הקריירה שלו בארסנל הוא השתתף ב-343 משחקים בסך הכל, בהם הבקיע 51 שערים.
בליית' עבר לברמינגהאם סיטי במאי 1929, ושיחק את משחקו האחרון בספטמבר 1930, לפני פרישתו ממשחק פעיל בסוף עונת 1930/1931. ב-1930 בליית' הופיע בסרט "The Great Game", והיה לאחד מהכדורגלנים הראשונים שעשו זאת. לאחר פרישתו הוא חזר להתגורר בסקוטלנד, וניהל פאב בפורט סיטון.
מנדוסה (פירושונים)
מנדוסה (ספרדית: Mendoza, בסקית: Mendotza, מנדוצה) הוא שם משפחה וטופונים ממוצא בסקי. פירוש השם "הר קר".
תהילה (סדרת טלוויזיה)
תהילה (באנגלית: Fame) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית, ששודרה בין השנים 1982–1987 ברשת NBC. הסדרה התבססה על סרט קולנוע בעל שם זהה אשר הוקרן בשנת 1980 ומתאר את קורותיהם של תלמידים ומורים ב"תיכון לאומנויות הבמה" בניו יורק של שנות השבעים. הסדרה זכתה בשלושה "פרסי גלובוס הזהב" ובתשעה "פרסי אמי".
עלילה.
הסדרה הופקה על ידי חברת ההפקה "MGM Television" (מיסודה של MGM), ושודרה לראשונה ברשת הטלוויזיה NBC בארצות הברית, בערוץ BBC בבריטניה ובערוץ 7 באוסטרליה. למרות הביקורות האוהדות, הסדרה זכתה לאחוזי צפייה נמוכים ושידורה ב-NBC הופסק לאחר שתי עונות. אך בזכות הסדר עם חברת ההפקות "LBS Communications", התוכנית המשיכה ל-4 עונות נוספות.
לאחר ביטול הסדרה, בשידורים החוזרים, שודרו פרקי הסדרה בשתי גרסאות שונות: הראשונה כללה את הפרקים המקוריים שנמשכו כשעה והתמקדו בעלילה עיקרית, עלילה משנית ושני קטעים מוזיקליים או יותר; הגרסה השנייה נמשכה כחצי שעה וכללה רק את קו העלילה העיקרי, ללא עלילה משנית או קטעים מוזיקליים.
שיר הפתיחה של התוכנית היה להיט פופ שהתפרסם בביצועה של הזמרת איירין קארה, ששרה אותו עבור פסקול הסרט עליו התבססה הסדרה. עבור הסדרה הוקלטה גרסה מחודשת של השיר בביצועה של אריקה גימפל, שגילמה בסדרה את דמותה של קוקו הרננדז. אף על פי שגימפל עזבה את הסדרה בעונה השלישית (1983), שיר הפתיחה בביצועה המשיך ללוות את הסדרה לשתי עונות נוספות. גרסה מעודכנת של השיר, בסגנון רוק כבד, שודרה בסתיו 1985 ובוצעה על ידי שחקנית חדשה בסדרה באותה תקופה, לורטה צ'נדלר (דאסטי). גרסה זו שודרה בשתי העונות האחרונות של הסדרה.
השיר "I Still Believe In Me" מתוך פרק מתוך הסדרה שכותרתו "Passing Grade", היה מועמד לפרס אמי לשיר המקורי הטוב ביותר. השיר בוצע על ידי אריקה גימפל ודבי אלן ואחד מכותביו היה גארי פורטנוי (שכתב בהמשך את שיר הנושא של הסיטקום "חופשי על הבר"). שני סינגלים מתוך הסדרה, "Hi-Fidelity" ו-"Starmaker", נכנסו לצמרת מצעד הפזמונים בבריטניה.
חברת סוני, שהחזיקה בזכויות ההפצה של כל סדרות הטלוויזיה של MGM משנת 1985 עד 2006, הפיצה את העונה הראשונה של "תהילה" בגרסת DVD ב-1 בנובמבר 2005. הפצות עתידיות של עונות נוספות של הסדרה הועברו לידי חברת "פוקס המאה ה-20", בעסקה שנערכה על ידי MGM.
הסדרה זכתה בפרס גלובוס הזהב לסדרת הקומדיה או לסדרה המוזיקלית הטובה ביותר בשנים 1982 ו-1983. דבי אלן, שגילמה את המורה למחול לידיה גרנט, זכתה בפרס "גלובוס הזהב" כשחקנית הטובה ביותר לשנת 1982. בנוסף הייתה הסדרה בעלת עשרות מועמדויות לפרס אמי ואף זכתה תשע פעמים.
אורניה מצויה
ג'ימי בריין
ג'יימס "ג'ימי" בריין (באנגלית: James "Jimmy" Brain; 11 בספטמבר 1900–1971) היה כדורגלן אנגלי.
קריירה.
בריין נולד בבריסטול, והחל את הקריירה באופן לא מוצלח בקארדיף סיטי הוולשית, לפני שהפך לשחקן הרכב קבוע במועדון הוולשי טון פנטרה. בריין עבר לשחק בארסנל ב-1923, ובשמונה שנותיו במדי התותחנים הוא הפך לאחר ממבקיעי השערים הטובים ביותר בהיסטוריה של המועדון. בעונתו הראשונה בארסנל הוא שיחק בקבוצת המילואים של המועדון, וכבש את שער הניצחון בהופעת הבכורה שלו נגד טוטנהאם הוטספר ב-25 באוקטובר 1924.
בריין היה חלוץ מצטיין לאורך כל הקריירה שלו, והיה המבקיע המצטיין של ארסנל במשך ארבע עונות רצופות (1924/1925–1928/1929), כולל 39 שערים בעונת 1925/1926, שבה הבקיע ארבע פעמים שלושער. שיא זה הוא שני רק ל-45 השערים של טד דרייק בעונת 1934/1935. בעונת 1926/1927 הוא הבקיע 34 שערים, מתוכם שתי רביעיות נגד שפילד ונסדיי וברנלי. המועדון הצליח להעפיל לגמר גביע ה-FA בעונת 1926/1927 בזכות שעריו של בריין, אך בגמר הפסיד לקארדיף סיטי כתוצאה מטעותו של השוער דן לואיס.
בריין לא שיחק היטב בעונת 1929/1930, והודח מההרכב הראשון לטובת שחקני ההתקפה ג'ק למברט, דייוויד ג'ק ודייב הולידיי, כאשר בסך הכל הוא משתתף בשישה משחקים באותה עונה. בריין החמיץ את ניצחון ארסנל על האדרספילד טאון בגמר גביע ה-FA, כיוון שהמאמן העדיף את למברט. אולם, בעונת 1930/1931 הוא שיחק ב-16 משחקים והבקיע ארבעה שערים, ובסיום העונה זכה המועדון באליפות הראשונה בתולדותיו. הופעתו האחרונה של בריין במדי ארסנל הייתה בניצחון 2 - 0 נגד שפילד ונסדיי ב-21 במרץ 1931.
לקראת סוף דרכו בארסנל הוא כבר היה מבוגר, ואת מקומו כמבקיע השערים המוביל תפסו למברט וג'ק. בספטמבר 1931 הוא עבר לטוטנהאם הוטספר תמורת 2,500 £, והיה לאחד השחקנים הבודדים שעברו באופן ישיר בין שני המועדונים היריבים. בעונותיו בארסנל הוא הבקיע 139 שערים ב-232 משחקים, מספר המציב אותו במקום החמישי בטבלת כובשי השערים של המועדון, והוא גם היה לשחקן הראשון בארסנל שמבקיע למעלה מ-100 שערים. למרות זאת בריין מעולם לא זומן לנבחרת אנגליה, למרות שזומן לאימוני הנבחרת.
בריין היה בשנות ה-30 לחייו כאשר הצטרף לטוטנהאם, והבקיע במדי המועדון 10 שערים ב-47 משחקים. ב-1934 הוא עזב את טוטנהאם, ובשלהי הקריירה שלו שיחק בסוונסי טאון ובבריסטול סיטי. לאחר פרישתו ממשחק פעיל הוא אימן את קינגס לין ואת צ'לטנהאם טאון מ-1939 עד 1948, ולאחר מכן פרש לחלוטין מכדורגל.
איתיחאד איירווייז
איתיחאד איירווייז (בערבית: الاتحاد للطيران , באנגלית: Etihad Airways; בתרגום לעברית: נתיבי אוויר מאוחדים) היא חברת התעופה הלאומית של האמירות אבו דאבי. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה של העיר.
בשנת 2018 זכתה החברה בתואר "מחלקה הראשונה הטובה ביותר".
תולדות החברה.
איתיחאד איירוויז נוסדה ביולי 2003, טיסתה הראשונה התקיימה ב-5 בנובמבר אותה שנה בקו לאל-עין. טיסתה הבינלאומית הראשונה התקיימה שבוע לאחר מכן בקו לביירות. בשנת 2013 איתיחאד איירוויז זכתה במקום השביעי מבין חברות התעופה בעולם, ובשנת 2016 זכתה במקום הראשון בטקס פרסי World Travel, ובשנת 2017 זכתה במקום השמיני בטקס פרסי סקייטראקס. בנוסף המחלקה הראשונה של החברה נחשבת כטובה בעולם.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לנובמבר 2020:
פעילות החברה בישראל.
בנובמבר 2020 הודיעה החברה על על פתיחת קו בין נמל התעופה הבינלאומי אבו דאבי לנמל התעופה בן-גוריון, הקו החל לפעול ב-6 באפריל 2021 בתדירות של שתי טיסות שבועיות, ומופעל במטוסי הבואינג 787-9 של החברה.