אהרונסון נהרג במהלך תאונה טרגית בשעות הערב של ה-30 באפריל 1987, בחופה של הטלסקופ מאיאל אשר קוטרו 4 מטרים ונמצא במצפה הלאומי בקיט פיק. אהרונסון נרמס על ידי טריקת פתח תחתי בעקבות נפילת סולם בזמן תזוזת הטלסקופ. מתג חשמלי על הפתח עצר באופן אוטומטי את מנוע סיבוב הכיפה, אך הכיפה המשיכה לנוע מספר רגעים, ואיפשרה לסולם לפגוע בדלת הפתח התחתי הנפתחת כלפי חוץ. תצפיתנים לא היו אמורים לפתוח את היציאה התחתונה בזמן שהכיפה מסתובבת על מנת למנוע אפשרות זאת, וטעות זאת בתכנון תוקנה לאחר התאונה על ידי קיצור הסולם ותכנון הדלת של הפתח כך שהיא תיפתח הצידה, במקביל לקיר החופה.
בן-ציון קאודרס
בן-ציון קאודרס (Kauders; 27 במאי 1907, י"ד בסיוון תרס"ז – 14 בינואר 1974) היה משפטן יהודי-הונגרי, ממנהיגי יהדות הונגריה ופעיל פוליטי ביישוב.
קורות חייו.
קאודרס נולד בקורמנד (Körmend) שבהונגריה בבית ציוני כפרנץ (Ferenc) קאודרס. אביו, בנימין זאב, היה בעברו מחברי ארגון הסטודנטים "קדימה" בווינה. למד משפטים באוניברסיטת בודפשט, קיבל בה תואר דוקטור למשפטים ועבד כעורך דין.
ב-1943 היה מנהל המחלקה המשפטית של ארגון העזרה היהודית (OMZSA). קאודרס הוא מניצולי "רכבת קסטנר" שבאמצעותה הגיע בשנת 1944 לשווייץ. כמו רוב ניצולי הרכבת עלה לארץ ישראל ב-1945 והשתקע בחיפה.
שירת כנוטר עד 1947, ובמקביל היה חבר בהגנה, שירת בצה"ל והתנדב להג"א.
בישראל שימש במספר תפקידים ציבוריים כגון יו"ר התאחדות עולי הונגריה, חבר נשיאות של ברית עולמית של יהודים יוצאי הונגריה, חבר נשיאות הציונים הכלליים בחיפה, מנהל אגף הטחנות שליד התאחדות התעשיינים בישראל, נשיא בני ברית בישראל וסגן נשיא הארגון העולמי, חבר הוועד הפועל של המפלגה הליברלית.
מצא את מותו בתאונת דרכים ליד חדרה.
על שמו רחוב בחיפה.
קישורים חיצוניים.
יונתן שם אור
יונתן שם-אור (נולד ב-1950) הוא עיתונאי, מחזאי, עורך, סופר ופובליציסט ישראלי.
ביוגרפיה.
שם אור נולד בתל אביב. הוא בנה של הסופרת והעיתונאית אורה שם אור, אביו של בר שם-אור, כתב דסק החוץ בערוץ 10, אח לסופרת והפזמונאית מירית שם אור, ודודה של השחקנית תמר שם אור. בין המחזות שכתב: "הפרס הגדול של דומלה, "הטבעת של וודי אלן", "הימלאיה", "על האריק רות וקרן", "ברבן". במשך תשע שנים, עד שנת 2001, היה העורך של מגזין "התקשורת". בתחילת המאה ה-21 הקים וניהל בארצות הברית את אתר שיתוף התוכן Im-Ur. כתב בעיתונים רבים, ביניהם "הארץ", רשת "שוקן", "מעריב" ובאתר nrg. בשנת 2009 היה הפרוגרמר הראשי של הטלוויזיה החינוכית. כיום כותב במגזין "ליברל".
כתב את ספר הילדים "אריה אמיתי" ואת ספר השירים "שאול ויונתן".
ב-2 ביולי 2011 פרסם באתר האינטרנט שהקים וערך, "MySay", מאמר שכותרתו "הגיע זמן הדם", ...עוד מעט והרוב הדומם יפסיק לדמם ויצא לשפוך דם... כוחות האופל יחוסלו בכוח הזרוע... גדודי צבא השם ישתוללו... מתוך קיאם שלהם... תהיה מלחמה, ויישפך דם... חיים או מוות". בעקבות זאת פנו אחדים מחברי הכנסת וארגונים ציבוריים אל היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, בדרישה לחקור את שם אור, בחשד לביצוע עבירה פלילית של הסתה. כעבור ארבעה חודשים החליט שי ניצן, המשנה לפרקליט המדינה, לפתוח בחקירה פלילית נגד שם אור בגין מאמר זה. עד עדכון הערך (דצמבר 2015) לא ננקט שום צעד.
מתגורר בתל אביב.
סטרייט-אקטינג
צ'ובאשית
באלטרה
ברטולומה
חנובסה
מרצ'נה
פינסון
פלוראנה
חיל הספר העבר-ירדני
חיל הסְפָר העֵבֶר-ירדני (באנגלית: Trans-Jordan Frontier Force; בערבית: قوة حدود شرق الأردن) היה יחידת זַ'נדַרמֶריה (כוח צבאי העוסק בפעילות שיטור), שפעלה בתקופת המנדט הבריטי והיוותה חלק מ"הגדודים הטריטוריאליים" של הצבא הבריטי. היחידה הוקמה על ידי שלטונות המנדט ב-1 באפריל 1926, לאחר פירוקן של שתי יחידות דומות שנקראו "הז'נדרמריה הבריטית" ו"המשטרה המעולה". עם הקמתה מנתה היחידה כ-800 לוחמים, והוגדרה כגדוד, אך במהלך שנות קיומה הורחבה והגיעה לסדר כוחות של למעלה מ-3,000 לוחמים. סגל הפיקוד הבכיר של היחידה היה בריטי, והלוחמים מן השורה היו ערבים, ומיעוטם (כמה עשרות) היו יהודים (ראו החיילים היהודים בחיל הספר העבר-ירדני). תפקידה העיקרי של היחידה היה שמירת גבולות עבר הירדן, אך היא פעלה גם בארץ ישראל, ובמיוחד בשמירה על גדר הצפון. היחידה פעלה גם במקומות שונים אחרים במזרח התיכון שבהם פעלו כוחות בריטים במלחמת העולם השנייה, כמו למשל בעיראק במהלך מרד רשיד עאלי אל-כילאני. כ"גדוד טריטוריאלי" הייתה היחידה מחויבת לשרת בכל מקום שאליו נשלחה, שלא כמו הלגיון הערבי שנחשב ליחידת ביטחון פנים בעבר הירדן. בפברואר 1948, לאחר קבלת העצמאות של ממלכת ירדן ולקראת יישום תוכנית החלוקה, פורקה היחידה. מרבית חייליה עברו ללגיון הערבי, ונלחמו לצדו במלחמת העצמאות.
הרקע ליצירת החיל.
הקמת אמירות עבר הירדן והפרדתה משטח ארץ ישראל.
הסכם סייקס–פיקו מ-1916 הכליל את שטח עבר הירדן באזור "B", שטח שהיה אמור להיות בשליטה בריטית לאחר כיבושו מידי העות'מאנים. בספטמבר 1918, במסגרת מתקפה בריטית כוללת, כבשו הכוחות הבריטים במהירות את צפונה של ארץ ישראל ואת עבר הירדן המזרחי, כולל עמאן הנטושה. ב-1 באוקטובר נכבשה דמשק, וחודש לאחר מכן חתמה האימפריה העות'מאנית על הסכם כניעה, וכך בא קצה של האימפריה.
בראש הכוחות שנכנסו לדמשק הורשה לעמוד פייסל, בנו של השריף חוסיין ממכה, והוא הוכרז כשליטה האזרחי של סוריה. למעשה כל שטחי ארץ ישראל, עבר הירדן, סוריה ולבנון היו כעת תחת שליטה בריטית במסגרת "שטח האויב הכבוש" (Occupied Enemy Territory). ביולי 1920 נכנסו כוחות הצבא הצרפתי לשטחי סוריה ולבנון, שטח שהיה מיועד לשליטה צרפתית על פי הסכם סייקס–פיקו, וגירשו את פייסל מדמשק; הצרפתים לא ניסו להשתלט גם על עבר הירדן. חודש לאחר מכן הגיעה משלחת של מאה שייח'ים מעבר הירדן לפגישה עם הרברט סמואל, שהיה כבר הנציב העליון בארץ ישראל, ובקשו ממנו להכליל את שטח מגוריהם תחת תחום שלטונו ומחוץ לשטח השלטון הצרפתי שהחל להתבסס בסוריה. בנובמבר הגיע מחג'אז למעאן, בראש כ-1,200 בדואים, בנו השני של השריף חוסיין, עבדאללה; מטרתו הייתה לנקום את נקמת אחיו מהצרפתים. במרץ 1921 הוא הגיע לעמאן. הבריטים לא היו מעוניינים בהתנגשות בינו לבין הצרפתים, ולפיכך הוזמן עבדאללה לירושלים לפגישה עם וינסטון צ'רצ'יל, הרברט סמואל, ולורנס איש ערב. בפגישה זו סוכם שעבדאללה יעמוד בראש השלטון האזרחי בעבר הירדן, שלטון שיהיה תחת פיקוחו של הנציב העליון בירושלים. מאוחר יותר הפך הסכם זה להסכם קבע. באפריל 1923 הודיעה ממשלת בריטניה כי היא החליטה, בכפוף לאישורו של חבר הלאומים, להכיר בקיומה של ממשלה בעבר הירדן בראשותו של האמיר עבדאללה, זאת בתנאי שהממשלה תהיה קונסטיטוציונית ושלממשלת בריטניה יתאפשר לקיים את התחייבויותיה הבינלאומיות לגבי שטח זה. ב-23 במאי 1923 הוכרז על הקמתו של ממשל זה.
ב-1920 הוקם בעבר הירדן הלגיון הערבי. מפקדו הראשון היה מייג'ור פרדריק ג'רארד פיק, מקציניו של לורנס. הלגיון הצליח להשליט בשלב הראשון לקיומו סדר בשטח האמירות, להכניע את השבטים המתמרדים שהתנגדו לשלטונו של עבדאללה ולהדוף את הפלישות הסעודיות מבחוץ. בשנת 1939 מונה למפקדו של הלגיון סר ג'ון באגוט גלאב (גלאב פאשה), ששימש בתפקיד זה עד 1956, עת פוטר על ידי המלך חוסיין.
אמירות עבר הירדן הייתה למעשה עצמאית למחצה. ההסכם שנחתם בין עבדאללה לבין ממשלת בריטניה בחודש פברואר 1928 קבע כי לבריטים תהיה סמכות לפקח על ענייני החוץ, הביטחון והכספים של האמירות, וכי האמירות תנוהל על ידי הנציב העליון לארץ ישראל ולפי תנאי המנדט הבריטי. ההסכם תוקן מאוחר יותר בשנים 1934 וב-1941. בשנת 1936 הסכימה ממשלת בריטניה על הקמתה של ממשלה עצמאית בעבר הירדן שתהיה כפופה ישירות לעבדאללה, וב-1939 הוקמה ממשלה ראשונה בראשותו של תאופיק אבו אל-הודא. במקביל נפתחו קונסוליות ראשונות בקהיר ובבגדאד. ב-25 באפריל 1946 הוכתר האמיר עבדאללה למלך על עבר הירדן.
ארגון כוחות ביטחון הפנים בשטחי המנדט הבריטי.
במשך כל שנות המנדט על ארץ ישראל מילאו הבריטים את אחד מתפקידיהם העיקרים כשליטי הארץ, והוא ההגנה על ביטחון התושבים. תפקיד זה מולא בראש ובראשונה כחלק מהאינטרסים שלהם לשמור על עמדות אסטרטגיות לאימפריה הבריטית במזרח התיכון, אך כפועל יוצא מאינטרסים אלו הובטח שלומם של התושבים בארץ.
עיקרה של משימה זו היה לשמור על חלקו המזרחי של שטח המנדט – שטח הסְפָר המזרחי שבשטח עבר הירדן. הסכנות שאיימו על ביטחון תושבי האזור מכיוון זה היו בעיקר פלישותיהם של כנופיות שודדים, מרידות שבטים בדואים וחדירתם של מורדים מן הצפון. שיטת הלחימה במדבר הייתה שיטה שפותחה לראשונה במלחמת העולם הראשונה. יתרונם של הבריטים במלחמתם בשבטי המדבר היה הכוח הממוכן שעמד לרשותם. בעזרת כוחות שיטור ממונעים ניתן היה לגמוע מרחקים ארוכים יותר בזמן קצר יותר ובכך להשיג יתרון על פני לוחמים רכובים על סוס וגמל. נוסף לכך הופעתו של המטוס בשדה המערכה גרמה חרדה בקרב שבטי הבדואים. וכך, על שטח רחב יחסית לא היה צורך להציב כוח שיטור גדול מדי; כוח קטן מאומן ומצויד כראוי בנשק וברכב יכול היה להשיג שליטה ראויה לשמה על שטחי ספר המדבר.