במחסום נתפסו לאורך השנים חשודים רבים בכוונה לבצע פעילות טרור בישראל. כן התבצעו באזור המחסום ניסיונות רבים לפגוע בחיילים ובשוטרים שמאיישים את המחסום, בין השאר בירי, בדקירה ובדריסה.
מחוז לאציו
לוליינית
לוּלְיָנִית (שם מדעי: "Eminium") היא סוג קטן במשפחת הלופיים. שמו העברי מרמז על אומנות הלוליינות, ומגיע מהצורה המפותלת שבהּ מסודרים עליו. צורה זו נובעת מפיתול האונות שבבסיס העלה.
הסוג כולל 8 מינים, אחד מהם גדל כצמח בר בארץ ישראל – לוליינית מעובה. תחום תפוצת הסוג הוא מטורקיה במערב, מרכז אסיה במזרח ומצרים בדרום.
מקור השם הלטיני הוא בשם עתיק, 'eminion' שנזכר בכתביו של דודנס משנת 1574. השם הקודם של הסוג הוא "Helicophyllum" שפירושו 'בעלי עלה מסולסל'.
תיאור מורפולוגי.
מיני סוג זה הם גאופיטים. איבר האגירה התת-קרקעי הוא מטיפוס פקעת. עלי הצמח מופיעים לפני הפרחים, והם בעלי פטוטרות ארוכות. טרף העלה צר יחסית – דמוי רומח. בבסיס כל עלה מצויות שתי אונות שצורתן משתנה- גזורות או מחולקות בצורה שונה, ובכל מקרה הן מפותלות סביב עצמם בצורה לוליינית, ומכאן שם הסוג.
תפרחת הלוליינית אופיינית למשפחה. טרף המתחל מעובה, אליפטי, ומקומט מאוד, להבדיל מהטרף החלק של סוגים אחרים במשפחה. צבע המתחל אדום עד שחור בצידו הפנימי וירוק בהיר בצידו החיצוני. השזרה צבעה אדום כהה או צהוב כהה, בראשה הפרחים הזכריים, בתחתיתה הפרחים הנקביים, ובתווך ביניהם חלק ארוך יחסית של פרחים עקרים.
פרי הלוליינית הוא מטיפוס ענבה וכולל זרע אחד בתוכו, ברוב המינים.
לוליינית מעובה.
לוּלְיָנִית מְעֻבָּה כאמור, מין בודד מסוג זה מופיע בצמחיית ארץ ישראל. שמו הוא תרגום ישיר של השם הלטיני הקודם, "Helicophyllum crassipes". צמח זה הוא מוזר ומעניין למראה; עליו ייחודיים ולא ניתן להתבלבל בהם עם שום צמח אחר מצמחיית הארץ.
הפקעת ועלי הלוליינית נאכלים, לאחר הרתחה או קלייה שמחויבת אצל צמחי משפחת הלופיים. כמו כן יש לו שימוש ברפואה העממית בנגד כאבי מחזור וניקוי עור הפנים. הלוליינית אינה צמח נפוץ, וליקוט שלו יכול להביא לצמצום אוכלוסיית צמח מיוחד זה.
המבדיל מין זה ממינים אחרים בסוג, הוא מתחל גדול יחסית, גדל קרוב יחסית לאדמה, עד כדי כך שהכד טמון בתוכה. מנוקד ולח. על פטוטרות העלים נמצא דגם מנומר אופייני. פריחת המין היא אביבית, מחודש מרץ עד מאי.
תפוצת המין היא מזרח ים-תיכונית. הוא מופיע ברוב חבלי הארץ, אם כי בשכיחות גבוהה יותר באדמות קלות. בית גידולו האופייני הוא במקומות מוארים, פתוחים, מופרעים למחצה.
מינים הסוג.
מובאים על-פי סדר סיסטמטי:
מנשה אמיר
מנשה אמיר (נולד ב-27 בדצמבר 1940) הוא פרשן לענייני איראן, ולשעבר מנהל אתר האינטרנט בפרסית של משרד החוץ, והשידורים של קול ישראל בפרסית.
קורות חייו.
אמיר נולד וגדל בטהראן, לאב שהיה קצין בצבא איראן. למד בבית ספר יסודי של המיסיון הנוצרי ובתיכון אליאנס היהודי בעיר. במהלך הלימודים בתיכון החל לעבוד כעורך ומתרגם בעיתון הערב "כיהאן". בכיתה י"ב למד בתיכון מוסלמי, כיוון שהיה סמוך למערכת העיתון. למד שנה באוניברסיטה בטהראן. בגיל 19 עלה לארץ.
חודש לאחר בואו ארצה החל לעבוד בקול ישראל במחלקת השידורים בפרסית, שלוש שנים לאחר שהוקמה המחלקה. במהלך השנים מונה למנהל השידורים בפרסית, ולאחר פרישתו לגמלאות המשיך לשמש כפרשן לענייני איראן של התחנה.
ב-9 ביולי 2007 הושק אתר האינטרנט של משרד החוץ בפרסית בעריכתו של אמיר.
אמיר עלה ארצה בגיל צעיר יחסית והרבה לפני המהפכה באיראן, למרות זאת עקב הפופולריות של אמיר באיראן יש לו גישה מסוימת לקהל במדינה. אמיר עוקב באופן שוטף אחר תמונת המצב האיראנית, דרך המדיה האיראנית, וכך מצויים בידיו נתונים ותמונה עדכנית של המצב ברחוב האיראני. לפיכך הוא מרואיין גם בתקשורת הזרה, המשדרת מדי פעם את הערכותיו בקשר למצב באיראן.
משפחה.
אמיר נשוי לסופיה, ואב ל-2 בנים.
יחיאל גרינפלד
יחיאל גרינפלד (א' בטבת תר"ך, דצמבר 1859, טלנשטי, פלך בסראביה, האימפריה הרוסית – כ"ז באייר תרצ"ז, 8 במאי 1937, תל אביב) היה מתמטיקאי יהודי, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת אודסה ומורה בבית הספר הטכני הגבוה "מונטיפיורי" בתל אביב. מהראשונים שהתקינו מונחים עבריים במתמטיקה ופיזיקה. חבר ועד הלשון העברית וחבר הוועדות למונחי מתמטיקה, צילום, חשמל, טלפון וטלגרף.
קורות חיים.
יחיאל גרינפלד נולד בחורף תר"ך (סוף שנת 1859) בעיירה טלנשטי שבפלך בסראביה, האימפריה הרוסית, בן להורים חרדים. אביו ירחמיאל בן ניסן מאיר, מצאצאי רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב), היה למדן, מלמד בגפ"ת ובפוסקים, וכן עסק בסחר בעצים לבניין ובמוצרי יער. נפטר בצעירותו. גרינפלד התחנך בבחדרים ובבית מדרש. מילדותו נמשך למתמטיקה, ולאחר שעבר את בחינות הבגרות בגימנסיה, למד מתמטיקה באוניברסיטת אודסה.
עם תום לימודיו נותר בעיר אודסה, והתפרנס כמורה פרטי למתמטיקה ומעבודת פנקסנות. נמנה עם חובבי ציון הראשונים בעיר, היה בקיא בתורה, בספרות ובלשון העברית, והיה מקורב לחוג הסופרים היהודים בעיר, בהם ח"נ ביאליק.
החל בשנת תרס"ו (1906) כיהן כמרצה (דוֹצֶנְט) למתמטיקה באוניברסיטת אודסה. בהיותו יהודי נמנע ממנו קידום לדרגת פרופסור, ורק ב-1918, לאחר בעקבות המהפכה ברוסיה, התמנה כפרופסור באוניברסיטה. לאחר שקצה נפשו בחיים תחת המשטר הסובייטי, עבר לברלין בירת גרמניה. שם עבד במשך תקופה מסוימת במחיצתו של אלברט איינשטיין. כעבור שנים ספורות פרסם את המחקר הראשון בעברית על תורת היחסות של איינשטיין, בכתב העת "התקופה" (גיליונות יח–כא, תרפ"ג–תרפ"ד). החל בחיבור זה עסק רבות בהתקנת מונחים וניסוחים עבריים במתמטיקה.
בשנת 1925 עלה לארץ ישראל, ועבד כמורה למתמטיקה ופיזיקה בבית הספר הטכני הגבוה "מונטיפיורי" בתל אביב.
להצעת ביאליק התמנה כחבר ועד הלשון העברית. בשנת תרפ"ט (1929) התפרסם בהוצאת ועד הלשון ה"מילון למונחי הטכניקה", שחיבר גרינפלד עם נתן שיפריס בהשתתפות ביאליק ויוסף טישלר. עוד פרסם מאמרים במדעים מדויקים בעיתונות המקצועית. בעקבות הצעת ביאליק תרגם מצרפתית את ספרו של אנרי פּוּאַנְקָרֶה "המדע וההיפותזה".
התרגום ראה אור בשנת תרצ"א, בצירוף רשימת מונחים.
הספר ראה אור ככרך א של "כתבי יחיאל גרינפלד", אולם יתר חיבוריו – "תולדות אבות המדעים המדויקים: מתאלס עד ארכימדס", "האסטרונומיה הכדורית", "תורת היחסות ותולדות איינשטיין" ו"האסטרונומיה" – נותרו בכתב יד ולא ראו אור.
היה נשוי לאיטה, עד פטירתה בתל אביב בח' באייר תרפ"ט.
בשנותיו האחרונות היה תשוש וחולני מזקנה, לא עבד, וסבל מעוני. חרף זאת, המשיך לתרום לחידוש המונחים הטכניים בעברית כמעט עד יום מותו.
גרינפלד נפטר בתל אביב באביב תרצ"ז (1937), בן 77 במותו. נקבר בבית הקברות טרומפלדור.
אפרים פורת
אפרים פורת (איינהוֹרְן) (י"ג בניסן תרמ"ז, 7 באפריל 1887 – כ"ח באדר ב' תשי"ט, 7 באפריל 1959, ירושלים) היה מורה ובלשן עברי.
קורות חיים.
פורת נולד בשם אפרים איינהורן באביב 1887 בדִינוֹבּוּז שבפולין, בן למשפחה מסורתית, נצר לר' אברהם מטריסק, מייסד חסידות טריסק. אביו יוסף שלכטר היה סוחר ומורה.
התחנך כרגיל ב"חדר". בשנת 1909 הגיע לארץ ישראל ולמד בבית המדרש למורים העברי בירושלים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 שב לאירופה, משנת 1916 למד באוניברסיטאות פראג, ברלין ולבסוף באוניברסיטת גיסן, שם היה תלמידו הבולט של פרופ' פאול קאלה, ובשנת 1919 קיבל תואר דוקטור בשפות שמיות. הדיסרטציה הייתה בנושא "היווצרותן של צורות פאסיביות של שורשים בשפות שמיות". (חלקים מעבודתו פורסמו לימים כמאמר בירחון להיסטוריה ומדעי היהדות, "Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums".)
משנת 1920 ועד 1934 כיהן כמורה ומנהל בית המדרש למורים ביאסי שברומניה, וכן מורה בגימנסיה "תרבות" בסורוקי שבבסראביה ובצ'רנוביץ שבבוקובינה.
בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. היה חבר ועד הלשון העברית משנת תרצ"ה.
עיקר עבודתו הבלשנית הייתה במהדורה מדעית של פירושי אברהם אבן עזרא למקרא, שממנה ראו אור רק דפים אחדים לדוגמה.
בשנת 1938 יצא ספרו "לשון חכמים לפי מסורות בבליות שבכתבי יד ישנים״. בספרו ניתח מסורות בבליות בכתבי יד שונים. פרסם מחקרים נוספים, ובהם: "מדרכי חז"ל בפרשנות המקרא" ו"פירושי אבן עזרא לנביאים וכתובים".
בכ"ה בכסלו תשט"ו נבחר לחבר-יועץ של האקדמיה ללשון העברית.
אפרים פורת נפטר בסוף שנת 1959. נקבר בהר המנוחות.
פרסומיו.
תרגום:
אפריים פורת
איתן לוסטיג
איתן (אוטו) לוּסְטִיג (14 בפברואר 1905 – 2 בנובמבר 1974) היה מנצח תזמורת ומקהלה ישראלי.
ביוגרפיה.
איתן (אוטו) לוסטיג נולד בשנת 1905 בברנו בירת מוראביה, אוסטריה (לאחר המלחמה בצ'כוסלובקיה; כיום בצ'כיה). למד מוזיקה בקונסרבטוריון של פראג, בין היתר אצל אלכסנדר זֶמְלינסקי ופִידֶליוֹ פִינקֶה . משנת 1926 עבד כמנצח בתיאטראות ובבתי אופרה ביַבּלוֹנֶץ , באוסטי נַד לבֶּם ובעיר הולדתו.
עם כניסת הנאצים לצ'כוסלובקיה ב-1938 נמלט ממנה עם משפחתו, ובשנת 1939 עלה לארץ ישראל באונייה "פרוסולה" שיצאה מנמל קונסטנצה ברומניה. האוניה הופגזה על ידי הבריטים וכל 650 נוסעיה הועברו לאונייה "טייגר היל", והגיעו לארץ כעולים בלתי-לגאליים (באותה הפלגה עלה ארצה גם המנצח גאורג זינגר). בשנת 1941 הקים בתל אביב את המקהלה הקאמרית תל אביב, שרוב חבריה היו יוצאי גרמניה, אנשים שעזבו את אירופה ועלו ארצה עם עליית הנאצים לשלטון.