בנו השני של ברנרד, וים (Wim), ייסד פעילות של תרבות יהודית אינטלקטואלית בארץ. וים היה טייס מתנדב במח"ל (מתנדבי חוץ לארץ), חובב קולנוע ולימים מנהל חברת "כימאוויר", התחתן בשנת 1952 עם ליה ון ליר (מייסדת ומנהלת סינמטק ירושלים). לאחר החתונה הזוג עבר לחיפה, ושם נולד לראשונה הרעיון להקים בארץ מועדוני סרט כמו מועדון הסרט הטוב.
במסגרת הפעילות הפילנתרופית של משפחת ון ליר נתמכים קרן ון ליר הבינלאומית (הממוקמת בעיר האג שהולנד), ובישראל: מכון ון ליר בירושלים וסינמטק ירושלים.
קודחת ספינות
O'nyong'nyong virus
אורלנדו הזועם
פיליון
פיליון (ביוונית: Πήλιο) הוא אזור הררי בחבל מגנסיה שבדרום-מזרח מחוז תסליה במרכז יוון, כ-350 קילומטרים צפונית לבירה אתונה, היוצר מעין חצי אי בין הים האגאי למפרץ פגסטיק. הכניסה לפיליון עוברת דרך עיר הנמל הגדולה וולוס.
האזור כולל יערות המורכבים בעיקר מעצי אלון, אדר (מייפל) וערמון, ומצוקים הנופלים בחדות אל תוך הים. בשיאו, מגיע גובה ההרים באזור ל-1610 מטר. יערות פיליון נפגעו מהשריפה הגדולה שהתחוללה באזור בשנת 2007, אך מאז השתקמו.
על פי המיתולוגיה היוונית הרי פיליון היו משכנם של הקנטאורים, יצורים בעלי פלג גוף עליון של אדם ופלג גוף תחתון של סוס, ובראשם הקנטאור כיירון.
רוב הכפרים בהר פיליון נוסדו בסביבות המאה ה-13 על ידי יוונים שנמלטו מהשלטון הטורקי הכובש אשר גבה מהם מיסים כבדים. האזור נכבש על ידי היוונים מהטורקים ב-1881 בסיוע בריטי, אך נותר מבודד למדי עד שנות ה-50, רק אז חוברו הכפרים בפיליון למערכת החשמל ונסללו כבישים ראויים למעבר מכוניות. בפיליון המודרנית 24 כפרים שעדיין שומרים על הבנייה המסורתית באזור המתבססת בעיקר על אבן, חימר וגגות צפחה.
חצי האי פיליון נחשב לאחד האזורים היפים ביוון, ועל כן זוכה לתיירים רבים המגיעים לאזור בשל מסלולי הטיול הרגליים, הכפרים השלווים והחופים. בחורף יש במקום גם אתרי סקי. בין הכפרים הבולטים והמתוירים באזור ניתן למנות את צמד הכפרים מקרניציה (Makrinitsa) ופורטריה (Portaria), זגורה (Zagora), חורפטו (Horefto), צנגרדה (Tsagarada), מילייס (Milies) וויטסה (Vitsa)., הכבישים בפיליון הרריים, תלולים ומפותלים, ולכן על אף המרחק האווירי הקצר יחסית בין הכפרים, זמן הנסיעה הנדרש לעיתים ארוך יותר משנדמה. בפיליון אין מלונות גדולים אלא בעיקר אכסניות קטנות ומשפחתיות הקרויות Domatia. בקרבת חופי פיליון נמצאים מספר איים קטנים אליהם ניתן להגיע בהפלגה קצרה: סקיאטוס, סקופלוס ואלוניסוס.
המשקה החריף נפוץ בפיליון אינו האוזו המוכר אלא גרסה מעט שונה שלו הנקראת ציפורו (Tziporo).
פיתוח מונחה התנהגות
היסטוריה של פיתוח מונחה התנהגות.
פיתוח מונחה התנהגות (או BDD), הוא מונח שבא לתאר מתודולוגיה בהנדסת תוכנה. המונח פיתוח מונחה התנהגות פורסם לראשונה במאמרו של דן נורת' שפורסם בשנת 2006. דן כמרצה למתודולוגיות תוכנה מסוג XP וTDD שהחלו להתפשט בקרב המפתחים באותם ימים, ניסה למצוא דרכים שבהם יוכל ללמד מתודולוגיית TDD (פיתוח מונחה-בדיקות) בצורה אינטואיטיבית יותר.
הרעיון, שלא כמו ב פיתוח מונחה-בדיקות (TDD), בא לתאר אופן של בקרת איכות, לדוגמה: כאשר מתכנת כותב תוכנה ב-TDD, לפי הקווים המנחים הקלאסיים, הוא יצטרך לכתוב מבחן, אשר ייכשל בכוונה, בunit test שיבדוק מקרים מסוימים. לאחר שסיים לכתוב את המבחן, הוא יתחיל לכתוב את התוכנה עצמה אשר בסופו של דבר תעבור את מבחן בקרת האיכות.
ב-BDD הרעיון הוא פשוט עוד יותר: קודם המתכנת כותב את התוכנית ולאחר מכן כותב את המבחן. המבחן עצמו לא כתוב בקודים כמו unit test אלא מתאר סיפור: כאשר משתמש מתחבר כבעל תפקיד X ואני לוחץ על Y אז אני צריך לראות Z.
הדבר בא לפשט את תהליך בקרת האיכות בכמה מקרים:
שלבים בפיתוח מונחה התנהגות.
בפיתוח מונחה התנהגות שלושה שלבים עיקריים:
מדלן קונין
מדלן מאי קונין (באנגלית: Madeleine May Kunin, ) היא פוליטיקאית וסופרת אמריקאית, יהודיה, שהייתה המושלת היהודיה הראשונה של מדינה בארצות הברית, מושלת ורמונט, בשנים 1985–1991.
קורות חיים.
קונין נולדה ב-1933 בציריך, שווייץ, הצעירה מבין שני ילדיה של משפחה יהודית גרמנית - שווייצרית. אביה, פרדיננד מאי, יהודי גרמני, התאבד ב-1936, בהיותה בת שלוש בלבד. האם, רנה לבית בלוך, יהודייה שווייצרית, נדדה עם שני ילדיה בין קנטוני שווייץ, מחפשת היכן תהיה רחוקה ובטוחה ככל האפשר מהנאצים, שמהם חששה כל העת. ב-1940, כשקונין הייתה בת 7 היגרו - ברחו שלושת בני המשפחה הקטנה, לארצות הברית והשתקעו בניו יורק. אחדים מבני משפחות הוריה של קונין אכן נרצחו בתקופת השואה על ידי הנאצים. קרובי משפחה אחרים ניצלו והגיעו בחלקם לישראל ובחלקם לארצות הברית. החוויה הזו של חשש ובריחה מאימת הנאצים הותירה אצל קונין חותם קבע, כפי שאף כתבה באוטוביוגרפיה שלה, שנים רבות לאחר מכן.
קונין למדה וב-1956 סיימה תואר ראשון (BA) בהיסטוריה באוניברסיטת מסצ'וסטס. המשיכה לתואר שני (MS) בעיתונאות באוניברסיטת קולומביה ובמקביל החלה לעבוד כעיתונאית בעיתון היומי הנפוץ ביותר בוורמונט, "Burlington Free Press", שבברלינגטון, ורמונט. בזמן חיפוש העבודה כעיתונאית נתקלה לראשונה באפליה על רקע מגדרי, דבר שהשפיע על דעותיה לאחר מכן, לכיוון הפמיניסטי.
בברלינגטון פגשה קונין את בעלה הראשון, דוקטור ארתור קונין וב-1959 הם נישאו. נולדו להם בשנים שלאחר מכן, ארבעה ילדים ובעשור הראשון שלאחר נישואיה הייתה בעיקר עקרת בית וגידלה את משפחתה. הם התגרשו כעבור 36 שנים, ב-1995, ואחת עשרה שנה אחר כך, ב-2006, והיא בת 73, היא נישאה בשנית לפרופסור ג'ון הנסי, אותו הכירה בראשית שנות התשעים, בהיותו מרצה כמוה בדארטמות' קולג' ונשיא הקולג' לשעבר. פרופסור הנסי היה בן 80 בזמן נישואיהם.
אחיה הבכור של קונין, אדגר מאי (1929–2012) היה סופר ועיתונאי זוכה פרס פוליצר, וחבר בתי המחוקקים של ורמונט (בית נבחרים ואחר כך סנאט) במשך 18 שנה (1973–1991). הוא וקונין אחותו הצעירה, נכנסו ביחד לפוליטיקה של ורמונט וגם עזבו אותה ביחד.
קריירה פוליטית.
קונין עסקה במידה רבה בפעילות פוליטית עוד כשהייתה עקרת בית, בארגנה פעילויות ציבוריות שונות בעד איכות הסביבה, חינוך ועוד, אולם רק ב-1972 היא הצטרפה לראשונה לפוליטיקה באופן רשמי, במסגרת המפלגה הדמוקרטית. היא ניסתה תחילה להיבחר למועצת זקני ברלינגטון (מוסד שמקורו עוד במשפט המקובל האנגלי, וחבריו הם אלה שבוחרים את המצטרפים החדשים אליהם), נכשלה, אך עוד באותה שנה רצה שוב למשרה פוליטית, נכבדה הרבה יותר, לבית הנבחרים המדינתי של ורמונט, והפעם ניצחה.
היא שבה ונבחרה לתקופת כהונה שנייה כעבור שנתיים ובקדנציה זו נבחרה וכיהנה כמצליפת סיעת המיעוט הדמוקרטית בבית הנבחרים המדינתי של ורמונט, האישה הראשונה בתפקיד מנהיגותי בבתי המחוקקים של מדינה זו. קונין שבה ונבחרה בשלישית לבית הנבחרים של ורמונט, מכהנת בתקופת כהונה זו כיו"ר ועדת ההקצבות של הבית, תפקיד רב חשיבות ורב השפעה אף יותר מתפקיד מצליף סיעת המיעוט.
מושלת ורמונט.
ב-1978 לאחר שש שנות כהונה בבית הנבחרים המדינתי, נמנעה קונין מריצה נוספת לאותו תפקיד, אלא השתתפה ואף ניצחה במרוץ לתפקיד סגנית מושל המדינה. לתפקיד המושל ניצח באותן בחירות מועמד המפלגה הרפובליקנית ריצ'רד סנלינג. בתוקף תפקידה כסגנית המושל כיהנה קונין בשנתיים שלאחר מכן כיו"ר הסנאט המדינתי של ורמונט. שנתיים לאחר מכן היא ניצחה שוב ונבחרה מחדש לתפקיד סגנית המושל, אלא שהפעם הייתה זו שנת בחירתו של רונלד רייגן לנשיאות ארצות הברית, גל רפובליקני שטף את כל ארצות הברית, לרבות את ורמונט וניצחונה של קונין כנגד הגל הרפובליקני הגואה הביאה למעמד של הנציגה הדמוקרטית הבכירה ביותר בוורמונט.
ב-1982, אחרי ארבע שנות כהונה כסגנית המושל, רצה קונין לראשונה למשרת המושל, בהיותה כבר נציגתה הבכירה ביותר של המפלגה הדמוקרטית בוורמונט. היא נכשלה בניסיון הראשון מול הבוס לשעבר שלה, סנלינג, אך במירוץ הבא, ב-1984 ניצחה ובינואר 1985 נכנסה לתפקיד, מושלת ורמונט ה-77 במספר של מדינת ורמונט. קונין הפכה בכך לאישה הראשונה שזכתה בתפקיד מושלת ורמונט, והיהודיה הראשונה בכל ארצות הברית, שכיהנה כמושלת מדינה. היהודיה הבאה שנבחרה למושלת מדינה כלשהי בארצות הברית הייתה לינדה לינגל, שנבחרה ב-2002, 18 שנה אחריה, למושלת הוואי.
קונין כיהנה כמושלת ורמונט במשך שש שנים, שלוש קדנציות. היא ייסדה במדינה בית משפט לענייני משפחה והיו לה הישגים רבים בתחומי החינוך ואיכות הסביבה, אולם בעיקר בלטה השפעתה בתחום הפמיניסטי. היא הרבתה להתבטא בנוגע לזכויות נשים, ומילאה את הממשל ובתי המשפט במינויים נשיים. בין השאר מינתה את האישה השופטת הראשונה בבית המשפט העליון של ורמונט.
מרצה, תת-שרה ושגרירה.
ב-1991, לאחר שלוש תקופות כהונה כמושלת (גם בכך היא הראשונה - האישה הראשונה שמשלה שלוש תקופות כהונה במדינה כלשהי בארצות הברית), היא נמנעה מלנסות להיבחר שוב, ובלי לנטוש לגמרי את הפוליטיקה, עברה לאקדמיה. היא מונתה כמרצה בבית הספר לממשל של אוניברסיטת הרווארד וכן כמרצה בדארטמות' קולג' ובמקביל סייעה למסע הבחירות של ביל קלינטון לנשיאות ארצות הברית. קונין הייתה אחת משלושת חברי צוות החיפוש אחרי המועמד הראוי לסגן נשיא תחת קלינטון. לאחר מינויו של קלינטון לנשיא ארצות הברית בינואר 1993 הוא מינה אותה לתפקיד תת-שר החינוך. קונין כיהנה במשרה זו כשלוש שנים עד אוגוסט 1996, ואז מינה אותה קלינטון לשגרירת ארצות הברית בשווייץ ארץ הולדתה ובליכטנשטיין.