מכבי צעירי מטולה, הוא מועדון הוקי קרח ישראלי מליגת ההוקי קרח הישראלית שנוסד בשנת 1998. הוא מונה כ-300 שחקנים ומבצע את מרבית אימוניו במגרש ההחלקה הביתי והאולימפי במרכז קנדה במטולה. בשנת 2012 זכתה קבוצת המועדון באליפות ישראל.
המועדון כולל קבוצות נוער ממגזרים מגוונים מהגליל העליון ורמת הגולן וכן קבוצת הוקי קרח לנשים.
היסטוריה.
המועדון הוקם בשנת 1998 בחסות עמותת הספורט "מכבי צעירי מטולה" והוא מסופח לתנועת מכבי ישראל.
בשנת 2010 הקימה עמותת "מכבי צעירי מטולה" בית ספר להוקי קרח קנדה-ישראל CIHS, הפועל במטולה ובו מתאמנים מדי שבוע שחקני קבוצות הנוער השונות.
סטטיסטיקה.
מקרא: מש' = משחקים, נצ' = ניצחונות, נצה' = ניצחונות בהארכה, הפ' = הפסדים, הפה' = הפסדים בהארכה, נק' = נקודות, שעז' = שערי זכות, שעח' = שערי חובה.
לוחמים בלתי חוקיים
צ'ד מייקל מארי
צ'ד מייקל מוריי
לייוורדן
לִייוֹורְדֵן (בהולנדית: Leeuwarden , בפריזית: Ljouwert) היא בירת מחוז פריסלנד שבצפון-מערב הולנד.
תולדות העיר.
בחפירות ארכאולוגיות שבוצעו באזור לייוורדן, התגלו שרידים מהמאה ה-2 לספירה. העיירה נוסדה לראשונה בשנת 1435, העיירה הייתה מרכז מסחרי פעיל ששכן בשפך מידלזיי (Middelzee), עד שהוסט כיוון נהר ברון במאה ה-15. בשנת 1901 התגוררו בעיר 32,203 תושבים.
בשנות מלחמת העולם השנייה הייתה העיר תחת כיבוש הנאצים, ב-15 באפריל 1945 שחררו חיילי צבא קנדה את העיר.
הקהילה היהודית.
יהודים היגרו ללייוורדן במאה ה-17, ובית הכנסת הראשון נבנה בעיר ב-1755. במשך השנים נבנו עוד שני בתי כנסת.
לאחר מלחמת העולם השנייה לא נותרו יהודים בעיר. מספר תושבים חסידי אומות העולם, שימרו את מבנה בית הכנסת, והריהוט הועבר כפי שהוא לכפר בתיה שבישראל.
ספורט.
קבוצת הכדורגל הבולטת בעיר היא קמבור, שהוקמה ב-1964 ושיחקה 7 עונות בליגת העל ההולנדית. ב-2016 ירדה לאחרונה לליגה השנייה.
ערים תאומות.
ללייוורדן הסכם ערים תאומות עם:
פוג'יירה (פירושונים)
ברברה קרוגר
ברברה קרוגר (באנגלית: Barbara Kruger; נולדה ב-26 בינואר 1945) היא פרופסור לאמנות חזותית באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו ואמנית יהודיה אמריקאית. אמנית קונספטואלית, שעבודותיה מוצגות בגלריות ובמוזיאונים בכל רחבי ארצות הברית ואירופה. בעבודתה האמנותית, היא מנצלת את הכרותה הקרובה עם עולם העיצוב, הפרסום ותקשורת ההמונים ושואלת מהם את טכניקת השיווק האגרסיבית באמצעות דימויים סטראוטיפיים וקלישאות, כדי לעורר שאלות על תפקיד האישה בחברה, על השימוש בגופה כאובייקט תשוקה, על צרכנות, זהות ומיניות.
בשנת 2005 זכתה בפרס אריה הזהב – פרס יוקרתי למפעל חיים שהוענק לה בביאנלה של ונציה. מרבית עבודותיה מורכבות מתצלומים שחור/לבן שעליהם ישנם כיתובים לבנים על רקע אדום הנושאים גוון פוליטי.
שכפול צילומים שצולמו בידי אחרים וניכוסם (Appropriation art), התגבש כשפה אמנותית פופולרית בסוף שנות ה-70. בין האמנים הבולטים שעסקו בנושא זה, היו שרי לוין, סינדי שרמן וריצ'רד פרינס.
מבקרת האמנות קייט לינקר כתבה כי קרוגר, בנוסף להיותה אמנית, היא גם פרשנית חברתית ואקטיביסטית פוליטית, שלעבודתה יש מקום ותפקיד אסטרטגי בשיח האמנות העכשווית. ואילו אן גולדשטיין המנהלת האמנותית של מוזיאון סטיידלק באמסטרדם, סבורה כי "התמקדותה בסטראוטיפים ובקלישאות כביטוי של כוח ושליטה, מציבה את עבודתה בחזית, מערבת את הצופה באופן אקטיבי ומתעמתת עמו".
לימודים וקריירה כמעצבת גרפית.
ברברה קרוגר נולדה בניוארק, ניו ג'רזי, למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני הנמוך. אביה היה טכנאי כימיה ואמה מזכירה משפטית. לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון, החלה ללמוד בשנת 1964 באוניברסיטת סירקיוז, ושם החלה לגלות עניין בעיצוב גרפי, בשירה, בכתיבה ובציור. לאחר שנת לימודים אחת בלבד, היא עברה לניו יורק והחלה ללמוד בבית הספר לאמנות ולעיצוב 'פרסונס' - 'Parsons School of Design', שם התוודעה לצלמת דיאן ארבוס ולמעצב הגרפי הנודע מרווין יזראל שהיו ממורי בית הספר. לאחר שנה עזבה שוב את לימודיה והחלה לעבוד כמעצבת בכתב העת 'מדמואזל' – 'Mademoiselle' ותוך זמן קצר הפכה למעצבת הראשית שלו. מאוחר יותר עבדה כמעצבת במשרה חלקית במגזינים נוספים כגון, 'בית וגן' - 'House and Garden', במגזין היוקרתי לצילום 'אפרטיור' (צמצם)- 'Aperture' ובמקביל עצבה גם עטיפות לספרים שעסקו בנושאים פוליטיים. בשנת 1975 חדלה לצייר ובין השנים 1976–1980, גרה בברקלי קליפורניה ולימדה שם. בשנת 1977 חזרה ליצור, תחילה כצלמת שצרפה כיתובים לעבודותיה ומאוחר יותר כמי ששואבת דימויים מעולם התקשורת.
סגנון אמנותי.
קרוגר נמנית עם שורה של אמניות פוסטמודרניות פמיניסטיות השואלות טכניקות מעולם התקשורת והפרסום על מנת לחקור נושאים של מגדר וזהות, כגון ג'ני הולצר, שרי לוין, מרתה רוסלר וסינדי שרמן.
רוב עבודותיה של קרוגר מעוצבות ככרזות פרסומת בצבעי שחור, לבן ואדום, היוצרות קולאז' המורכב מתצלומים הלקוחים ממקורות שונים ומטקסטים בוטים המשרתים את רעיונותיה החברתיים. לדבריה, "עבודתי כמעצבת עיצבה כמעט לחלוטין את עבודתי כאמנית... עבדתי עם תצלומים של אחרים... צירפתי להם כתוביות. אני יודעת לעשות זאת בעיניים עצומות".
היא נוקטת בטכניקות שיווק אגרסיביות, דהיינו, מסרים ישירים ומתומצתים בסגנון של ססמאות פרסומיות, המוגשות לצופה בדרך כלל ככותרות המורכבות מאותיות לבנות המודגשות על רקע אדום או שחור. על טכניקת העבודה שלה אמרה קרוגר, כי היא מסייעת ליצירותיה להיות נגישות לצופים וכי אין בכך כדי להמעיט ממורכבותן. "הדבר הטוב ביותר הוא היכולת לבטא רעיון מורכב בשפה פשוטה. אני מקווה שאני מצליחה לעשות זאת".
בשנת 1987, יצרה עבודת צילום בטכניקה של הדפס משי, בה נראית כף יד אוחזת בתווית שגודלה כגודל כרטיס אשראי, שבה כתובה הפרפרזה "אני קונה משמע אני קיים", על אמירתו של רנה דקארט "אני חושב משמע אני קיים". בעבודה זו כמו בעבודות רבות נוספות, היא מותחת ביקורת על תרבות הצריכה של החברה המערבית, שבה מעורבים היצרנים ואמצעי התקשורת המסחריים.
עבודותיה מוצגות במוזיאונים, בגלריות, במרחב הציבורי, בשלטי חוצות, על תיקים ואף על קופסאות גפרורים.
קרייטר לייק
קרייטר לייק (באנגלית: Crater Lake) הוא אגם קלדרה בדרום-מרכז מדינת אורגון שבמערב ארצות הברית. זוהי תצורת הנוף הבולטת ביותר בפארק הלאומי קרייטר לייק הקרוי על שמו. האגם נודע בשל צלילות מימיו וצבעם הכחול העמוק. האגם ממלא חלקית קלדרה שעומקה 655 מטרים, שנוצרה בעקבות התפרצות געשית עזה בשנת 5,677 לפנה"ס (150± שנים). שגרמה להתמוטטות הר הגעש מזאמה.
תיאור.
גאוגרפיה.
קרייטר לייק שוכן במחוז קלאמת, כ-100 קילומטרים צפונית מערבית לקלאמת פולס, מושב המחוז וכ-130 צפונית מזרחית לעיר מדפורד.
האגם שוכן בתוך קלדרה שגובהה הממוצע הוא 2,188 מטרים מעל פני הים. אורכה, ממזרח למערב, הוא 9.7 קילומטרים, ורוחבה, מצפון לדרום הוא 7.3 קילומטרים. האגם שוכן כ-305 מטרים מתחת לשפת הקלדרה, בגובה של 1,883 מטרים מעל פני הים, ושטח פניו 52.9 קמ"ר. עומק המים באגם משתנה עם הטופוגרפיה ותלוי גם בכמות המשקעים. עומקו המקסימלי ביולי 2000 היה 594 מטרים, אבל ב-1959 היה עומקו המקסימלי 589 מטרים. עומקו הממוצע 350 מטרים ועומקו המינימלי (סמוך לאי פנטום שיפ) הוא בין חמישה לשמונה מטרים.
בעומק של 594 מטרים, האגם הוא האגם העמוק ביותר בארצות הברית, השני באמריקה הצפונית (אחרי ימת העבדים הגדולה בקנדה) והתשיעי בעולם. אם כי במדד של עומק ממוצע קרייטר לייק הוא העמוק ביותר בחצי הכדור המערבי, והשלישי בעולם (אחרי ימת באיקל ואגם טנגניקה), או אפילו העמוק ביותר, אם מתעלמים מהחלק שמתחת לפני הים באגמים העמוקים יותר.
במימי האגם שוכנים שני איים:
בנוסף, קרוב ל-100 שנים צף אנכית במי האגם גזע עץ שלם שקיבל את כינוי החיבה "האיש הזקן של האגם" (Old Man of the Lake). הטמפרטורה הנמוכה של המים האטה את הריקבון של העץ, ומכאן אריכות הימים של הגזע.
הידרוגרפיה.
נהרות אינם נשפכים לאגם או זורמים ממנו, ועל ההתאיידות מפצים משקעים בצורת גשמים ושלגים בקצב שבו מתחלפים מימיו של האגם לחלוטין כל 250 שנים.
האגם הוא אחד האגמים הצלולים בעולם, בעיקר משום שאף נחל לא זורם לתוכו, ולכן לא חודרים למימיו מזהמים. תוצאות בדיקת צלילות המים באמצעות דסקת סקי הן בממוצע בין 27 ל-30 מטרים. שיא הצלילות נמדד ב-25 ביוני 1997 – 43.3 מטרים. במי האגם יש כמות יחסית גדולה של מלחים מומסים, וה-pH הממוצע של מימיו נע בין 7 ל-8. עומקו הרב של האגם וצלילות מימיו גורמים למים לספוג את כל הצבעים באור הנראה למעט כחול, ועקב כך יש למים גוון אינדיגו אופייני. טמפרטורת המים הממוצעת (מעומק של 90 מטרים ומטה) היא 3.3°C; שכבת המים העליונה יכולה להתחמם בקיץ ולהגיע לטמפרטורה שבין 12°C ל-15°C. למרות תנאי האקלים בחורף, האגם קופא לעיתים רחוקות. הפעם האחרונה שבה קפא לחלוטין הייתה ב-1949.
צמחייה ובעלי חיים.
מדענים זיהו 157 מינים של פיטופלנקטון ו-12 מינים של זואופלנקטון במימי האגם. מגוון הצמחים ובעלי החיים המיקרוביאליים מוגבל בשל ריכוז נמוך של חנקן במי האגם. על דפנות האגם צומחים מושבות של טחבי עלים עד לעומק של 120 מטרים. מושבות של חיידקים צמחו על קרקעית האגם סביב שני אזורים של פעילות הידרותרמית.
דגים לא שכנו במקור באגם. בין 1888 ל-1941 הובאו למי האגם שישה מיני דגים, שמתוכם שרדו במי האגם שני מינים: טרוטת עין-הקשת, ואלתית אדומה. הדיג באגם מותר, ויותר מכך, שירות הפארקים הלאומיים מעודד דיג מכיוון שמדובר במינים שאינם מקומיים.
אקלים.