ג'וזפה מנצ'ינלי (באיטלקית: Giuseppe Mancinelli; 13 במאי 1895–1976) היה גנרל איטלקי אשר שימש כראש מטה ההגנה של הכוחות המזוינים של איטליה וכיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו.
ביוגרפיה.
מנצ'ינלי נולד באורבינו ב-13 במאי 1895. ב-1912 הוא החל ללמוד בבית הספר הצבאי בטורינו, וב-1914 התגייס לצבא המלכותי האיטלקי בדרגת לוטננט משנה. הוא השתתף במלחמת העולם הראשונה ועד סוף המלחמה הגיע לדרגת קפטן ומונה למפקד הארטילריה של הארמייה ה-7. לאחר המלחמה למד בקורסים מיוחדים, ובמאי 1924 הוצב במשרד המלחמה. בינואר של השנה הבאה נשלח למילאנו עם המשימה לפקח על המדור השני של הסטטיסטיקה הצבאית. בדצמבר 1926 הועבר למטה הכללי, ובאוקטובר 1927 מונה למפקד מחלקה בגדוד ארטילריית הפרשים של מילאנו. במרץ 1930 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל והפך לנספח הצבאי בברלין. בנובמבר 1932 הוא גם מונה לשלישו הצבאי של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה.
במרץ 1942 מונה לקצין הקישור האיטלקי בקורפוס אפריקה. בינואר 1943 מונה לראש מטה הארמייה הראשונה ולחם עמה במהלך המערכה בתוניסיה. לאחר סיום המלחמה המשיך לשרת בצבא האיטלקי, ובין 1955–1959 שימש כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). במקביל בין השנים 1956–1957 הוא שימש גם כיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו.
ביארנה און
אדולף ביארנה און (בנורווגית: Adolf Bjarne Øen;6 בנובמבר 1898 - 20 בספטמבר 1994) היה גנרל בחיל האוויר המלכותי הנורווגי אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא נורווגיה בין 1956–1963, וכיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו בין 1958–1959.
ביוגרפיה.
און נולד באוסלו ב-6 בנובמבר 1898. ב-1920 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הנורווגית, ולאחר מכן למד במכללה הצבאית עד 1923. לאחר מכן למד בבית הספר לטיסה של חיל האוויר הנורווגי במשך כשנה. למשך כשנה נוספת הוא שימש כמדריך טיסה. לאחר מכן מונה למפקד שדה התעופה הצבאי פורנבו שנמצא ליד אוסלו. ב-1940, בעקבות כיבוש נורווגיה בידי גרמניה הנאצית, נמלט און מהארץ והצטרף לממשלה הנורווגית הגולה. הוא מונה באופן זמני למפקד חיל האוויר הנורווגי בגלות, ופיקד על בסיס האימונים הנורווגי שהוקם בחופזה באונטריו. ב-1941 הוא הועבר ללונדון ומונה לראש מטה הצבא הנורווגי הגולה. לאחר המלחמה מונה און מחדש למפקד חיל האוויר הנורווגי. הוא כיהן בתפקיד עד 1951 אז מונה למפקד האקדמיה הצבאית הנורווגית עד 1954. ב-1956 הוא מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) וכיהן בתפקיד עד 1963. במקביל הוא שימש כיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו בין 1958–1959.
גווידו ונטורוני
גווידו ונטורוני (באיטלקית: Guido Venturoni; נולד ב-10 באפריל 1934) הוא אדמירל איטלקי בדימוס אשר שימש כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של איטליה בין 1994-1999., וכיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו בין 1999–2002.
ביוגרפיה.
ונטורוני נולד בטראמו ב-10 באפריל 1934. ב-1952 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית הימית האיטלקית ובמשך כמה שנים הועסק כנווט על ספינות שונות. לאחר מכן החל לעבור הכשרה כטייס מסוקים בארצות הברית, וב-1966 קיבל רישיון טיס. ב-1967 הוא הפך לעוזרו של האדמירל ג'ינו בירינדלי. לאחר שפיקד על ספינות שונות מסוגים מגוונים, מונה ב-28 בדצמבר 1989 לסגן מפקד חיל הים עד 14 בינואר 1991. בפברואר 1992 מונה למפקד חיל הים עד 1 בינואר 1994 אז מונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). ב-14 בפברואר 1999 הוא פרש מהתפקיד וב-6 במאי של אותה שנה מונה ליושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו. הוא סיים את תפקידו ב-30 ביוני 2002 ופרש מהצבא.
ב-2005 הצטרף ונטורוני לדירקטוריון חברת הנשק פינמכניקה. בתחילת שנת 2013 נעצר מנכ"ל החברה ויו"ר הדירקטוריון ג'וזפה אורסי בידי משטרת איטליה באשמת סחיטה, מעילה ושוחד שהיו קשורות לעסקת נשק שערכה החברה עם צבא הודו. ב-16 בפברואר של אותה שנה מינתה מועצת המנהלים של החברה את ונטורוני ליו"ר הזמני עד מינויו של ג'אני דה ג'נארו שהתקיים ב-4 ביולי 2013. ב-15 במאי 2014, עזב ונטורוני את החברה.
חיים שניאורסון
חיים משה יהושע טברסקי
מכון זולת לשוויון וזכויות אדם
מכון זולת - לשוויון וזכויות אדם הוא מכון מחקר ישראלי הפועל כעמותה שמטרתו לקדם מדיניות שמאל. המכון תומך בגופים פוליטיים ואחרים, הפועלים בישראל לקידום ערכים ולהשגת מטרות המזוהות עם השקפת עולם של שמאל-ליברלי: קידום זכויות האדם, זכויות אזרח, שוויון ושותפות בין כל מגזרי החברה הישראלית. אופן הפעולה העיקרי של המכון לקידום מטרות אלה הוא בשדה הפוליטי, על ידי הסברה ושתדלנות בקרב מקבלי החלטות בממשלת ישראל ובכנסת, יצירת מקורות מידע באמצעות תמיכה במחקרים, והצגה אקטיבית של המידע למקבלי ההחלטות. כל זאת במטרה להשפיע על הדרג הפוליטי ועל מעצבי דעת קהל בתקשורת.
רקע.
מכון זולת הוא עמותה שהוקמה ב-2019 על ידי זהבה גלאון, יו"ר מרצ לשעבר, אילן ברוך וצלי רשף. לטענת מקימיו, הקמת המכון הייתה נחוצה כמענה לגופים דומים בעלי סדר-יום ימני.
אמצעים.
המכון פועל להשגת מטרותיו בעיקר בשדה הפוליטי. בין האמצעים שבהם הוא משתמש:
ועידות, כנסים והכשרות.
מכון זולת מקיים כנסים אינטרנטיים ופיזיים הקשורים לפרסומיו של המכון, בשיתוף פעולה עם גופים נוספים. בנובמבר 2021 התקיימה לראשונה ועידת ישראל לדמוקרטיה בשיתוף מכון זולת, הקרן החדשה לישראל ועיתון הארץ. הוועידה התקיימה בנוכחות הנשיא יצחק הרצוג, שר המשפטים גדעון סער, שר הביטחון בני גנץ ושרים נוספים, חברי כנסת, עיתונאים, ונציגים של ארגוני החברה האזרחית.
מכון זולת תמך בפסטיבל סולידריות לקולנוע ולזכויות אדם, וכן עורך הכשרות לעיתונאים, יהודים וערבים, ולמעצבי דעה, וזאת במטרה לחזק את שיח זכויות האדם בישראל.
הצעות חוק.
בין הצעות החוק שניסח המכון:
צוות המכון.
מנכ"לית מכון זולת היא עינת עובדיה. מנהל מחלקת המחקר של המכון הוא ד"ר זהר כוכבי.
חברי הוועד המנהל של המכון הם: השגריר לשעבר אילן ברוך, אליאס מטאנס, נחמה קרפול-בורק, צלי רשף ושפרה שליט.
ז'ואקים ארקוברדה
ג'ואקים ארקוברדה (Joaquim Arcoverde de Albuquerque Cavalcanti;17 בינואר 1850 - 18 באפריל 1930, ריו דה ז'ניירו) היה קרדינל של הכנסייה הקתולית שפעל בברזיל.
ביוגרפיה.
ג'ואקים ארקוברדה נולד בעיירה בפרנמבוקו שבברזיל למשפחה מבוססת. בגיל צעיר הוא החל הכנה לכמורה. באותה תקופה בברזיל לא היה מוסד חינוכי גבוה של הכנסייה ולכן ארקוברדה נסע בשנת 1866 לרומא בה למד באקדמיה של הכנסייה הקתולית ליוצאי אמריקה הלטינית Collegio Pio-Latinomericano. הוא המשיך ללימודי אוניברסיטה אותה סיים עם קבלת תואר שלישי. לאחר סיום הלימודים בשנת 1874 הוא קיבל הסמכה לכומר.
בשנת 1876 ארקוברדה חזר לברזיל ומונה לרקטור של האקדמיה הקתולית שהוקמה באולינדה. בשנת 1888 פדרו השני, קיסר ברזיל רצה למנות אותו לבישוף אך ארקוברדה חשב שהוא לא מוכן לתפקיד וסירב. כעבור שלוש שנים, שנת 1891 הוא מונה לבישוף של גויאס על ידי האפיפיור.
בשנת 1897 ארקוברדה קודם לארכיבישוף של ריו דה ז'ניירו, התפקיד הכנסייתי הגבוה באמריקה הלטינית באותה תקופה. ב-11 בדצמבר 1905 אפיפיור פיוס העשירי מינה אותו לחשמן. בכך ארקוברדה הפך לחשמן הראשון שנולד בברזיל.
בשנת 1914 ארקוברדה השתתף בקונקלווה ברומא. בשנת 1922 הוא לא היה יכול להגיע עקב מצב בריאותו הירוד. במהלך כהונתו היו לו יחסים טובים עם השלטון למרות חילוקי דעות שהיו במספר נושאים. כמו כן הוא השלים עבודות שיפוץ נרחבות בארמון הארכיבישוף.
ארקוברדה נפטר בשנת 1930 אחרי מעל ל-30 שנים בתפקיד. הוא נטמן בקתדרלה העירונית בסיום טקס בה השתתפו ראשי הכנסייה וראשי המדינה. בשנת 1928 באזור בו הוא נולד הוקמה מועצה מקומית שנקראה על שמו ארקוברדה.
לילי וספרמי
לילי וספרמי (במקור אליס רוטהאוזר, בהונגרית: Veszprémi Lili; טטה, 21 ביולי 1901 – בודפשט, 3 ביוני 1982) הייתה מורה לפסנתר, מומחית למוזיקה, יהודייה-הונגרייה אשתו של האדריכל ג'רג' אלמאר, ואמו של האסטרונום וחוקר החלל איבאן אלמאר.
ביוגרפיה.
אליס רוטהאוזר נולדה במשפחה יהודית של סוחר המעדנים ארנולד וספרמי (רוטהאוזר) ושל פאני גראי. בין 1916 לבין 1922 למדה בבית הספר למוזיקה פודור בבודפשט (פסנתר) בהנחיה של ארפאד טוט ושאנדור ואש, ובין 1922 לבין 1924 באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט (הכשרת מורים) בהדרכת אירן שן. היא למדה תורת המוזיקה אצל אלברט שיקלוש. בשנים 1949–1951 הייתה המנהלת של בית הספר למוזיקה של עובדי הדואר, בין השנים 1951–1956 הייתה ראש מחלקת הלימודים והמחקר של האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, ובשנים 1956–1961 הייתה המפקחת המקצועית של ארגון בתי הספר למוזיקה בבודפשט. היא פרשה לגמלאות ב-1961. וספרמי פרסמה רבות בכתבי עת למוזיקה והייתה מומחית ברמה הלאומית בתחום המוזיקה בכלל והפסנתר בפרט.
בעלה היה גירג' אלמאר (פרנקל), איתו התחתנה בבודפשט ב-21 ביולי 1928. אין תיעוד על כך, רק נטען בקורות חייה, ששניהם הוטבלו לדת הרומית-קתולית בשנת 1938.
עבודותיה.
ערכה את:
כחול לבן תקווה חדשה
אברהמיאן
פנטזיה על נושאים סרבים
פרנץ רובאו
פרנץ רובאו (ברוסית: Франц Рубо; 15 ביוני 1856 - 13 במרץ 1928) היה צייר רוסי שיצר כמה מהציורים הפנורמיים הגדולים והידועים ביותר. הוא יצר ציורים מעגליים, שהוצמדו למשטח גלילי והמבט בהם מבפנים כנקודת התצפית.
ביוגרפיה.