לפי RealClearPolitics, הצהרות על ירידה בכוחה של אמריקה היו נפוצות מאז תחילת המדינה. לדברי העיתונאי האוסטרלי ניק בראיינט, "אזהרות מפני דעיכה אמריקאית אינן חדשות בשום פנים ואופן". במאה ה-20,הדקלניזם הגיע במספר גלים ברורים. בספר משנת 2011 טענו תומאס ל. פרידמן ומייקל מנדלבאום כי ארצות הברית נמצאת בעיצומו של "הגל החמישי של דקליניזם". הראשון הגיע "עם 'ההלם הספוטניק' של 1957",השני עם מלחמת וייטנאם, השלישי עם "הבעייתיות" של הנשיא ג'ימי קרטר ועלייתה של יפן, והרביעי עם כוחה המוגבר של סין. על פי רוברט ליבר ב-2021,"הכרזות של דקליניסטים על אמריקה הופיעו מאז הקמתה של אמריקה" ו"יכול להיות מאלף להשוות את הטיעונים והמרשמים הנוכחיים של הדקליניזם החדש עם הרעיונות של תקופות קודמות".
קיטוב פוליטי.
פרשנים וסקרים רבים הבחינו בעלייה בקיטוב הפוליטי בארצות הברית.
כמה חוקרים קשרו מגמות לקיטוב פוליטי בארצות הברית ובמדינות אחרות להגברת אי השוויון הכלכלי וירידה כלכלית. דייוויד לאונהרדט כותב כי "ההכנסות, העושר ותוחלת החיים בארצות הברית קפאו על קיפאון עבור חלק גדול מהאוכלוסייה,מה שתורם למצב רוח לאומי זועם ולהחרפת הפילוגים הפוליטיים. התוצאה היא ממשלה לא מתפקדת למחצה, אשר שוחקת רבים מהיתרונות הגדולים ביותר של המדינה על פני סין."
על פי דו"ח של חוקרי אוקספורד, כולל הסוציולוג פיליפ נ. הווארד, מדיה חברתית מילאה תפקיד מרכזי בקיטוב פוליטי בארצות הברית, עקב תעמולה חישובית - "השימוש באוטומציה, אלגוריתמים וניתוח נתונים גדולים כדי לתמרן את הציבור החיים" - כמו הפצת חדשות מזויפות ותיאוריות קונספירציה. החוקרים הדגישו את תפקידה של סוכנות המחקר הרוסית לאינטרנט בניסיונות לערער את הדמוקרטיה בארצות הברית ולהחריף את המחלוקות הפוליטיות הקיימות. השיטות הבולטות ביותר למידע שגוי היו לכאורה פוסטים אורגניים ולא פרסומות, ופעילות ההשפעה גדלה לאחר, ולא הוגבלה לבחירות 2016. שרה קרפס מברוקינגס מציינת כי בעקבות פעולות השפעה זרה שאינן חדשות אלא מועצמות על ידי כלים דיגיטליים, ארצות הברית נאלצה להוציא כספים מופקעים על אמצעי הגנה "רק כדי לשבור את הלגיטימיות הדמוקרטית".
מייקל מקפול, לשעבר שגריר ארצות הברית ברוסיה בין השנים 2012 ל-2014,מאמין שארצות הברית עמדה בפני דעיכה דמוקרטית, הנובעת מקיטוב עילית ונזק שנגרם על ידי הנשיא לשעבר דונלד טראמפ לאמון בבחירות וקשרים עם בעלי ברית דמוקרטיים. מקפאול קובע כי הירידה בדמוקרטיה מחלישה את הביטחון הלאומי ומרסנת מאוד את מדיניות החוץ.
על פי נתוני סקר 2021 שנאספו מ-YouGov,Nationscape ו-Votter Study Group,36% מהמשיבים הרפובליקנים ו-33% מהמשיבים הדמוקרטים אומרים שהם "מרגישים מוצדק להשתמש באלימות כדי לקדם מטרות פוליטיות".זה מייצג עלייה חדה מ-2017,שבה רק 8% מהמשיבים הרפובליקנים ו-8% מהדמוקרטים אמרו את אותו הדבר. באופן דומה, סקר שנערך על ידי מרכז פוליטיקה של אוניברסיטת וירג'יניה מצא כי יותר מ-80% מהדמוקרטים והרפובליקנים מאמינים כי המפלגה היריבה מהווה "סכנה ברורה ונוכחת לדמוקרטיה האמריקאית". בסך הכל, יותר מ-80% מהמשיבים בסקר אמרו שהם חוששים שהם או מישהו קרוב להם יחוו "אובדן אישי או סבל עקב ההשפעות" של מדיניות המפלגה היריבה.
עד 1970 חלק ארצות הברית מהייצור העולמי ירד מ-40% ל-25%, בשנת 2018, אי השוויון בהכנסות הגיע לרמה הגבוהה ביותר שנרשמה על ידי לשכת מפקד האוכלוסין.
חלק מהמרכזים מאמינים שהמשבר הפיסקאלי האמריקאי נובע מהעלייה בהוצאות על תוכניות חברתיות או לחלופין מהעליות בהוצאות הצבאיות למלחמות עיראק ואפגניסטן, שתיהן יובילו לירידה. עם זאת, ריצ'רד לכמן טוען שאם ההוצאות הצבאיות או הכוללות לא ילחצו על כלכלת ארצות הברית, הן לא יתרמו לירידה בארצות הברית. לכמן מתאר את הבעיה האמיתית כ"הקצאה שגויה של הכנסות והוצאות ממשלתיות, וכתוצאה מכך הסטת משאבים מהמשימות החיוניות לשמירה על דומיננטיות כלכלית או גאופוליטית". קנדי טוען שככל שההוצאות הצבאיות גדלות, הדבר מפחית את ההשקעות בצמיחה כלכלית, מה שבסופו של דבר "מוביל לספירלה מטה של צמיחה איטית יותר, מיסים כבדים יותר, העמקת הפיצולים המקומיים על סדרי עדיפויות הוצאות והחלשת היכולת לשאת בנטל ההגנה".
בריאות.
אנליסטים שונים חיברו אתגרי בריאות בארצות הברית, כמו עליית עלויות שירותי הבריאות, לירידה הלאומית הכוללת. מאמר משנת 2018 ב - "American Journal of Public Health" סקר מספר גורמים שנצפו על ידי חוקרים קודמים כמו עליית עלויות שירותי הבריאות, ירידה בתוחלת החיים ועלייה ב"מוות מייאוש " כמו התאבדויות ומנות יתר של סמים, וחיבר זאת ל "החולשה ארוכת הטווח שנראתה בארצות הברית". שיעור תמותת האמהות יותר מהכפיל את עצמו בארצות הברית מאז סוף שנות ה-80 בניגוד מוחלט למדינות מפותחות אחרות.
על פי מדד ההתקדמות החברתית, ארצות הברית מתמודדת עם "ירידות קטנות אך קבועות" בעניינים בריאותיים ובנושאים אחרים, ויחד עם ברזיל והונגריה הייתה אחת המדינות הבודדות שגלשו אחורה במדד בין 2010 ל-2020.לגבי המדד, אמר ניקולס קריסטוף כי הדבר מצביע על בעיות מבניות שקדמו לטראמפ, כאשר טראמפ הוא "סימפטום לבעיה זו, וגם גורם להאצתו".
מומחים מדעיים רבים ופקידי ממשל לשעבר מתחו ביקורת על דונלד טראמפ והממשל שלו בתגובה למגפת COVID-19,כגון התערבות בסוכנויות מדע וביצוע שקר במהלך מגפת COVID-19. ב - "Nature",ג'ף טולפסון הזהיר שהנזק של טראמפ למדע עלול לקחת עשרות שנים להתאושש ממנו, וחלק מהנזק הזה עלול להיות קבוע. באוקטובר 2020,מחקר פיו מצא שהטיפול של טראמפ במגפת הקורונה שחקה את המוניטין העולמי ההולך ופוחת של אמריקה.
תחרות עם סין.
גורמים וויכוחים.
סין המאתגרת את ארצות הברית על דומיננטיות עולמית מהווה נושא מרכזי בוויכוח על הדעיכה האמריקאית.
סין הייתה הכלכלה הגדולה היחידה שדיווחה על צמיחה בשנת 2020. כלכלת סין התרחבה ב-2.3% בעוד שכלכלת ארצות הברית וגוש האירו היו צפויים להתכווץ ב-3.6% ו-7.4% בהתאמה. חלקה של סין בתוצר העולמי עלה ל-16.8%,בעוד שכלכלת ארצות הברית היוותה 22.2% מהתמ"ג העולמי בשנת 2020. עד סוף שנת 2024,לעומת זאת, הכלכלה הסינית צפויה להיות קטנה יותר ממה הוקרן בעבר, בעוד הכלכלה האמריקנית צפויה להיות גדולה יותר,על פי קרן המטבע הבינלאומית 2021 דו"ח על התחזית הכלכלית הגלובלית. ההובלה של ארצות הברית צפויה להימשך לפחות כמה רבעונים, התקופה המתמשכת הראשונה מאז 1990 שבה כלכלת ארצות הברית צמחה בקצב גבוה מזה של סין.
בשנת 2020,סין חתמה על השותפות הכלכלית המקיפה האזורית, גוש הסחר החופשי הגדול בעולם. מגזין טיים טען שארצות הברית עשויה להיות "המפסידה הגדולה" של העסקה. עם זאת, הוול סטריט ג'ורנל דיווח כי הליברליזציות הקשורות לתעריפים מ-RCEP יהיו צנועות, וכינו אותה " נמר נייר ".מחקר מקיף על העסקה מראה שהיא תוסיף רק 0.08% לתמ"ג של סין ב-2030 ללא השתתפותה של הודו.
סין גם עלתה על ארצות הברית בסחר עם האיחוד האירופי לראשונה בשנת 2020. בדצמבר הודיע האיחוד האירופי כי ההסכם המקיף על השקעות עם סין נחתם באופן עקרוני. כמה אנליסטים אמרו שההסכם עלול לפגוע ביחסים עם ארצות הברית. בחודש מרץ 2021,פורסם כי יהיו ספקות רציניים לגבי אישור העסקה בתוך הפרלמנט האירופי נתון התנהגות "פסולה" של סין כלפי חברי הפרלמנט, המועצה האירופית הוועדה הפוליטית והביטחונית, וכן האירופי צוותי חשיבה.
בשנת 2020,סין עקפה את ארצות הברית בפעם השנייה כמדינה המובילה בעולם להשקעות זרות ישירות (FDI).דניאל רוזן, אנליסט ותיק של היחסים הכלכליים בין ארצות הברית לסין, אמר כי טבעי שההשקעות הזרות ירדו בחדות בארצות הברית בנסיבות יוצאות דופן בשל כלכלת השוק הפתוח שלה, תכונה שחסרה לסין. רוזן אמר, "אין סיבה לדאוג מהתחזית עבור ה-FDI בארצות הברית, בתנאי שארצות הברית תישאר עם המערכת התחרותית הבסיסית שלה בשוק הפתוח". בעבר, בשנת 2003,סין עברה את ארצות הברית פעם אחת בתור המקבלת הגדולה ביותר של FDI.
מדען המדינה מתיו קרוניג קובע כי "לפי חוכמה קונבנציונלית מתפתחת, לסין יש את הרגל על ארצות הברית, בין השאר משום שהממשלה הסמכותית שלה יכולה לתכנן אסטרטגית לטווח הארוך, ללא מעצורים מסניפי ממשל מתחרים, בחירות רגילות ודעת הקהל. ואולם האמונה הזו בעלייה אוטוקרטית ובירידה דמוקרטית מנוגדת לעובדה ההיסטורית". קרניג'ס טוענת כי חברות פתוחות "מאפשרות חדשנות, אמון בשווקים פיננסיים וצמיחה כלכלית". קרוניג גם מציע כי "התוכניות המצוטטות לעיתים קרובות כראיה לחזון מרחיק הראייה של סין, יוזמת החגורה והדרך ו-Made in China 2025,הוכרזו על ידי שי רק ב-2013 וב-2015, בהתאמה. שניהם עדכניים מכדי להיחגג כדוגמאות מבריקות לתכנון אסטרטגי מוצלח לטווח ארוך."
לדברי דייוויד לאונהרדט,"מעבר לכלכלה, סין התקדמה בצורה ניכרת גם בתחומים אחרים בעשור האחרון. היא קרובה להפוך למממנת המובילה בעולם של מחקר ופיתוח מדעיים, הודות לעליות הממריאות בסין ולעליות הדלות בארצות הברית. איכות המדע האמריקאי נותרה גבוהה יותר,אך הפער הצטמצם." עם זאת, לפי בארי נאוטון, אפילו בשיעור ההמרה של שווי הקנייה, ההכנסה העירונית הממוצעת הייתה קצת יותר US$10,000,וההכנסה הכפרית הממוצעת הייתה קצת פחות US$4,000 בסין. נאוטון תהה אם זה הגיוני מבחינה כלכלית שמדינה בעלת הכנסה בינונית מהסוג הזה תיקח "חלק כל כך לא פרופורציונלי מההוצאה המסוכנת הכרוכה בחלוצי טכנולוגיות חדשות".