בלטינית, שם המשפחה הוא "Araceae". גם שם זה נגזר משם הסוג לוף, על אף שאין זה הסוג הגדול במשפחה, וכמו כן תפוצת רוב המינים בו מוגבלת לאזור הים התיכון. שם המשפחה העממי באנגלית הוא Arum family.
בתרבויות רבות, לא התעלמו מהצורה הפאלית של פריחת צמח זה. בערבית מכונה לוף ארצישראלי 'זב-אל-עבד'- שפירושו 'איבר המין של העבד', ביטוי שמרמז על כך שהעבדים היו בעלי גוון עור כהה. במבוא הערך, הוזכר המין לוף ענק ("Amorphophallus titanum") שלו התפרחת הגדולה מבין עולם הצמחים; לא לחינם הוא מכונה באנגלית בשם המעודן 'Titan Arum', ובעברית 'לוף ענק', שכן פירוש השם הלטיני הוא 'איבר מין זכרי ענקי וחסר צורה'.
רעילות.
מינים רבים מהמשפחה מכילים ברקמותיהם גבישים של סידן אוקסלאט, שנוסחתו הכימית CaC2O4. גם צריכת מנה קטנה מחומר זה עלולה לגרום נזק לאדם, החל מתחושת שרפה בפה, חנק ובמנות גדולות יותר פרכוסים, תרדמת ומוות.
סידן אוקסלאט מצוי בצורת צרורות בכל חלקי הצמח, בריכוזים שונים. הייעוד הראשוני של הרעל הוא מניעת אכילה על ידי בעלי חיים שונים. החומר מתפרק ומאבד את רעילותו לבני אדם לאחר הרתחה או קלייה, דבר שמאפשר לאדם לצרוך עמילנים וחומרי מזון אחרים שמקורם בצמחי משפחה זו. עם זאת, יש לזכור שרבים מצמחי המשפחה הם צמחי בית פופולריים, ולילדים יש גישה קלה אליהם.
היבטים סיסטמטיים.
הסיסטמטיקה המסורתית של עולם הצומח, מימיו של קארולוס ליניאוס ועד סוף המאה ה-20, התבססה על סימנים צורניים חיצוניים, ועל סמך אלו התפתחו חלוקות סיסטמטיות שונות. החל מכניסת טכנולוגיות לבדיקות DNA של צמחים, נעשות בדיקות השוואתיות בין צמחים, ואלו מאפשרים מבט אמין יותר על חלוקת הצמחים המוכרת לנו.
על רקע זה, בשנים האחרונות מתפרסמים מחקרים שונים המציעים חלוקות טקסונומיות שונות במידת מה מהמקובל, לדוגמה כפי שבא לידי ביטוי בהבדל בין החלוקה של קרונקוויסט לזו של קבוצת המחקר הגנטית APG II.
על-פי החלוקה הפילוגנטית המסורתית, משפחה זו היא המשפחה העיקרית בסדרת ה"לופאים", או ה"לופניים", ומהווה ענף מקביל לדקליים, משפחה שקרובה אליה באופן יחסי. ואילו, על פי החלוקה המודרנית, משפחה זו הועברה לסדרת כף צפרדע, והתווספו אליה קבוצות נוספות, כמו משפחת עדשת המים. לעומת זאת הסוג אקורוס הופרד למשפחה נפרדת.
תפיסת הסיסטמטיקה המבוססת על בדיקות גנטיות עדיין לא השתרשה בקרב הקהילה המדעית העוסקת בנושא, ולא מקובלת על רוב החוקרים. יש לציין, שמראשית ימי הסיסטמטיקה ועד ימינו אין תמימות דעים בקשר לחלוקת עולם הצמחים, והצעות לחלוקות חדשות עולות מעת לעת על ידי חוקרים שונים. לכן, אין לראות את הצעתם של קבוצת המחקר APG II כאמת מוחלטת.
ערך זה מתייחס למשפחה על פי החלוקה המסורתית. אין לראות בכך קביעה מדעית כלשהי אלא שיקול עריכה בלבד.
לופיים בצמחיית הבר של ארץ ישראל.
להבדיל מרוב בני משפחת הלופיים, הגדלים באקלים טרופי והמשאבים שמגבילים את גדילתם הם העדר אור וצפיפות, הלופיים שגדלים במזרח הים התיכון מוגבלים על ידי משאב המים שאינו זמין לאורך כל השנה, חום ושונות עונתית גדולה. כך שאלמנטים מסוימים שמייצגים את המשפחה כולה מתקיימים גם בנציגיה בארץ-ישראל, כדוגמת צורת התפרחת ואיבר תת-קרקעי מפותח, וזאת לעומת אלמנטים שקיימים בנציגיה הטרופיים של המשפחה, אך אינם באים לידי ביטוי בישראל כדוגמת עלים רחבים מאוד, ריבוי מטפסים, קיום שורשי אוויר ושורשים אדוונטיביים, ריבוי אפיפיטים במשפחה (צמחים המתקיימים על גבי עצמים אחרים ללא מגע עם אדמה כלל, כדוגמת סחלביים רבים) וכן הלאה.
המשפחה מיוצגת בארץ-ישראל על ידי 11 מינים בארבעה סוגים. הלופיים בארץ כולם נכללים בתת- משפחת ה-"Aroideae". סוגים אלו מוגבלים לאזור הצומח הים-תיכוני ו/או האירנו-טורני. הם גאופיטים יובשניים מובהקים, בהיותם חסרי חלקים על-אדמתיים בעונת הקיץ, והם מלבלבים בחורף ובאביב, עונות נוחות לצמיחה. בהקשר זה יש לציין שעונת הפריחה של מינים רבים היא מקדימה מאוד: 6 מהם פורחי סתיו.
מיני הלופיים בארץ ישראל היוו כר פורה למחקריו של הבוטנאי יעקב (קובי) כח, שחקר את מיני המשפחה בארץ, עם דגש על מנגנוני ההאבקה הייחודיים שלהם.
הלופיים והאדם.
ההיסטוריה של חקר הלופיים.
התצפית הקדומה ביותר הידועה לנו במיני לופיים, מיוחסת לתאופרסטוס, מחכמי יוון העתיקה, שהרבה לעסוק, בין השאר, בנושאי בוטניקה. על שמו קרוי המין אבוטילון תאופרסטוס. בסדרת ספריו 'חקירה אודות צמחים' שנכתבו במאות 2–3 לפני הספירה הנוצרית, מוזכרים מינים אחדים של לופיים.
עברו מעט פחות מ-2,000 שנות, עד שמשפחה זו הוכרה כקבוצה נפרדת של צמחים, במאה ה-16. בשנת 1789, סיווג הבוטנאי הצרפתי אנטואן לורן דה ז'וסו את הלופיים המטפסים ומספר נוסף של מינים אדמתיים בספרו 'משפחות הצמחים' ("Families des Plantes"), אך ההתקדמות הגדולה ביותר בחקר המשפחה נעשתה על ידי היינריך וילהלם שוט (Heinrich Wilhelm Schott 1865-1794). בניגוד לקודמיו, חוקר אוסטרי זה התמקד בחקר משפחת הלופיים, והצטרף לשם כך למשלחת מחקר אוסטרית לברזיל בשנים 1817- 1835. ההיכרות הרבה שצבר שוט עם משפחה זו, על פני אזורים גאוגרפיים נרחבים, הביאה אותו לפרסום ארבעה ספרים שנושאם חקר הלופיים, וחלוקתו של משפחת הלופיים ל-12 שבטים היא החלוקה המקובלת עד ימינו.
תכונותיהם ומראם המפליא והמוזר של בני משפחה זו, מביא חוקרים מודרניים רבים לעסוק במחקרם. כך לדוגמה, החוקר הישראלי יעקב כח 'פיצח' את מנגנון ההאבקה בסוג לוף. מקובל שגנים בוטניים מחזיקים אוספים גדולים של לופיים. האוסף הגדול ביותר כיום מוחזק בגן הבוטני בסנט לואיס, מיזורי.
לופיים כצמחי מאכל.
על אף רעילותם של מרבית מיני המשפחה, רובם ראויים למאכל לאחר הרתחה או קלייה. כמו כן, הפרי הבשל אינו רעיל ברוב המקרים. מינים אחדים מהמשפחה משמשים כצמחי מאכל בהיקף רחב ומגודלים לשם כך. מינים רבים אחרים מלוקטים למאכל או מגודלים בהיקף קטן.
מינים אחדים מהסוג קולקס ("Colocasia") הקרויים בלשון עממית 'אוזן הפיל' מגודלים למטרות איסוף הפקעות, העשירות בעמילנים מזינים, וקרויות טארו. באופן משני גם פטוטרות העלים העבות משמשות למאכל כירק חי. זהו גידול טרופי נפוץ בעל ערך כלכלי רב, שנחשב לאחד מגידולי התרבות הקדומים ביותר, וקיימות הוכחות לגידולו עוד באלף ה-5 לפנה"ס. היקף הגידול העולמי בשנת 2005 היה 9.2 מיליון מטר מעוקב.
המין "קולקס הקדמונים" ("Colocasia antiquorum") היה גידול מקובל במזרח התיכון ונזכר במשנה בשם 'קרקס' ובתוספתא בשם 'קולקס', והוא גודל בחבלי-ארץ חמים ועשירים במים, עד תחילת המאה ה-20. עד שנות ה-70 של המאה הקודמת התקיים המין קולקס הקדמונים כצמח בר בארץ-ישראל. בנחל דוד שבעין גדי, התקיימה אוכלוסייה של מין זה. ככל הנראה, פקעות שלו נשתלו שם, והאוכלוסייה שרדה בתנאי נאת המדבר, שמדמים תנאי גידול טרופיים. ייתכן אף שלאורך השנים צמחים אלו נשתלו וטופחו למאכל על ידי יושבי המקום. המין נכחד מהמקום בעקבות שיטפון, אך הוא עדיין מגודל בארץ כצמח נוי, לרוב ללא ידיעה על ערכו התזונתי.
פירות המין "Monstera deliciosa" נאכלים טריים, ונקראים גם בשם 'עץ הלחם המקסיקני'. גם מין זה מקובל כצמח נוי למקומות מוצלים, בארץ ובעולם.
כאמור, פרט למינים שלהם ערך תזונתי רב והם מגודלים לשם כך, קיימת תרבות ארוכת שנים של ליקוט מיני לופיים לצורכי מאכל. נוהג זה מוכר עוד מימי הביניים ועד ימינו משתמר בחברות מסורתיות.
לופיים כצמחי נוי.
השימוש בלופיים כצמח נוי הוא רחב-היקף ומגוון, הן במספר המינים שמשמשים לשם כך, והן במטרות הגידול.
השימוש הנפוץ ביותר הוא כצמחי בית, והם מגודלים בשל גודל ויופי עליהם. מספר הסוגים שמשמשים לשם כך הוא גדול, ונזכיר אחדים מהם- דיפנבכיה, אגלאונמה, קלדיום, ועוד. מספר מועט יותר של צמחים משמש כצמחי גן, כאשר מנוצלת צמיחתם היפה של בני משפחה זו בתנאי צל- ועם זאת, חלקם גם משגשגים בקרינת שמש מלאה. אלה הם צמחים מהסוגים פילודנדרון, פותוס, קולקס וכן הלאה.
פרט ליופיים של עלי הלופיים, התפרחות המיוחדות שלהם מושכות את עין האדם ומספר סוגים מגודלים בשל יופי פרחיהם, הן כצמחי בית וגן והן כצמחי קטיף. מאלה נציין את הסוגים בת-קלה, ספתיפילון ואנתוריון.
סוגים במשפחה.
על-פי החלוקה המסורתית, משפחה זו נחלקת ל-12 תת-משפחות. בערך זה מוצגים רק תת-משפחות וסוגים נבחרים, בעיקר כאלו הרלוונטיים לקורא הישראלי.
האוניברסיטה המטרופולינית של טורונטו
האוניברסיטה המטרופולינית של טורונטו (באנגלית: Toronto Metropolitan University, בראשי תיבות: TMU, או בשמה הקודם אוניברסיטת ריירסון, באנגלית: Ryerson University), היא אוניברסיטה ציבורית הנמצאת בטורונטו, אונטריו, קנדה. במדד פופולריות להרשמה לאוניברסיטאות בשנת 2009, היא ממוקמת במקום השני בהעדפות בוגרי תיכון כאופציה הראשונה להרשמה לאוניברסיטאות בכלל קנדה עם למעלה מ-80,000 בקשות הרשמה.
באוניברסיטה לומדים יותר מ-47,350 סטודנטים ולמעלה מ-65,000 סטודנטים בתוכניות להכשרה מקצועית ודיפולמה. האוניברסיטה ממוקמת במרכז דאון טאון טורונטו במספר בניינים, צפונית לכיכר דאנדס ומערבית לקניון איטון סנטר. בשנת 2008 הייתה האוניברסיטה היחידה והראשונה המשתמשת בחלק מאולמות ההרצאות שלה בקומפלקס קולנוע של חברת AMC במהלך שעות היום.
היסטוריה.