ב־19 במאי 2021 הגישה פרץ את מועמדותה לבחירות לתפקיד נשיאת המדינה, בתמיכת אחד־עשר חברי כנסת. בבחירות שהתקיימו ב-2 ביוני, קיבלה פרץ 26 מקולות חברי הכנסת וכך, הפסידה בהתמודדות ליצחק הרצוג, שזכה ל-87 קולות.
קשר עם יהדות התפוצות.
במסגרת מסעותיה לחיזוק הקשר עם הקהילות היהודיות יצאה פרץ לשליחות מטעם קק"ל, קרן היסוד וההסתדרות הציונית למפגשים בלמעלה מ-15 מדינות בצפון אמריקה, דרום אמריקה, אפריקה ואירופה, נפגשה עם שגרירי ישראל, בתי הספר יהודיים, תנועות הנוער, קהילות יהודיות, ארגונים נוצריים וקהילות. כן נפגשה, בתיווך מרים אדלסון, עם ראשי ארגונים וקהילות בארצות הברית, שגרירת ארצות הברית באו"ם, ניקי היילי וסגן נשיא ארצות הברית, מייק פנס.
לבקשת הנשיא שמעון פרס השתתפה לצדו בביקור במוסקבה, ונפגשה עם וטרנים ממלחמת העולם השנייה. בהמשך הוזמנה על ידו להשתתף בפורום מצומצם של מנהיגים ישראלים, וערכה מפגש עם ברק אובמה נשיא ארצות הברית.
הוקרה.
בשנת 2003 זכתה ב"פרס גנגר על מצוינות בניהול בית ספר" מטעם קרן תל"י.
בשנת 2010 קיבלה את פרס בגין מטעם מרכז מורשת מנחם בגין על היותה "סמל למסירות והקרבה" ופועלה "למען הסברה עבור מסירות למען מדינת ישראל".
בשנת 2014 נבחרה פרץ להדליק משואה ביום העצמאות ה-66 למדינת ישראל.
ב-7 ביוני 2016 קיבלה פרץ תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
בדצמבר 2017 קיבלה את אות יקירת הרשות מטעם מינהל חברה ונוער במשרד החינוך, בו היא עובדת כמפקחת, "על תרומה והתנדבות לבניית חברת מופת בישראל".
באפריל 2018, ביום העצמאות ה-70 למדינת ישראל, קיבלה פרץ את פרס ישראל למפעל חיים על "חיזוק הרוח היהודית-ישראלית". בטקס הענקת הפרסים נשאה דברים בשם מקבלי הפרס. נאומה בטקס הענקת פרסי ישראל עורר תגובות חיוביות רבות בציבור, חלקן אף קראו לבחור במרים פרץ כנשיאה הבאה של מדינת ישראל ושר החינוך נפתלי בנט הורה ללמד את טקסט נאומה בטקס בבתי הספר.
בשנת 2018 קיבלה את אות פול האריס על ידי מועדון רוטרי ישראל.
בשנת 2020 בחר בה העיתון "מקור ראשון" למקום החמישי ברשימת משפיעי הציבור הדתי-לאומי בישראל, אחרי יוסי כהן, אביחי מנדלבליט, מאיר בן שבת ועמית סגל, כ"אישה שפועלת יום יום כדי להפוך את מדינת ישראל למקום טוב יותר עבור כל אזרחיה".
ב-24 ביוני 2021 קיבלה פרץ תואר דוקטור לשם כבוד מהמרכז האקדמי שלם.
אגאסי
ויקרס וינסנט
המפלגה הקומוניסטית של רומניה
גלי
ריצ'רד קמפ
קולונל ריצ'רד ג'סטין קמפ CBE (באנגלית: Richard Justin Kemp ; נולד 14 באפריל 1959) הוא לשעבר מפקד בכיר ב, שירת בין השנים 1977–2007.
בין השאר, היה מפקד הכוחות הבריטיים באפגניסטן, והשלים כ-14 תקופות שירות (Tour of Duty) מסביב לעולם. לאחר פרישתו משירות, פנה קמפ לעסוק בספרות. ספרו הראשון, Attack State Red, המתאר את סיפורם של הרגימנט האנגליאני המלכותי בעת הצבתם באפגניסטן, הוכתר כרב-מכר כשבועיים בלבד לאחר יציאתו לאור. עמית מחקר בכיר במכון גייטסטון.
קורות חיים.
קמפ גדל ולמד בקולצ'סטר. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, התגייס לצבא הבריטי, ובין השנים 1977 ו-2007 שירת כחייל וכקצין. הוא החל את אימוניו כחייל לוחם ב-1977 בקיימברידג'שייר, ולאחר כשנה נשלח לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט (המקבילה לבה"ד 1 בצה"ל), ועם סיום קורס הקצינים הוא הוצב בחזרה בצוותו שברגימנט האנגליאני המלכותי בדרגת לוטננט שני (מקביל לסגן-משנה). תפקידו הראשון היה מפקד מחלקה בגדוד השלישי, שהוצב ליד בלפסט. לאחר שעזב את בלפסט, שירת מסביב לעולם. בין השאר הוצב בגרמניה, קניה וקפריסין.
במהלך הקריירה הצבאית שלו, סיים קמפ כשבעה סבבי שירות במבצע באנר בצפון אירלנד (Operation Banner - העימות הארוך בין צבא בריטניה לצבא האירי הרפובליקני בתקופת הסכסוך בצפון אירלנד). ב-1985 הועלה לדרגת סרן ושירת כמפקד בבסיס הטירונים שאימן אותו עצמו בקיימברידג'שייר. עם השנים המשיך להתקדם בדרגות, שירת כסגן מפקד פלוגה, מפקד פלוגה, מפקד גדוד, קצין מבצעים, ואף שירת כחלק מכוח השלום המיוחד של האו"ם שנשלח לקפריסין.
קמפ הקדיש זמן רב בתחילת שירותו בעבודה על חיל רגלים ממוכן, וייעץ ליחידות הצבא הבריטי בגרמניה ובממלכה המאוחדת בנושא. מדריך המבצעים שכתב בנושא משמש עד היום בעניין בדוקטרינה הצבאית הבריטית.
כסרן ברגימנט האנגליאני המלכותי, השתתף קמפ במלחמת המפרץ. בסוף המלחמה קודם לדרגת רב-סרן. בסוף שנות ה-90, פיתח קמפ מערכת חדשה בעזרתה אומנו צוותי ווריור. השיטה פותחה תוך ביסוסה על טכניקות אימון אמריקאיות, ואומצה עקרונית על ידי חיל השריון המלכותי.
לאחר שירות מסביב לעולם עם חטיבת השריון 7, חזר קמפ לגדוד השני ברגימנט האנגליאני המלכותי ופיקד עליה בבוסניה, גרמניה וקנדה. בבוסניה, שירת במבצעים עם כוח ההגנה של האו"ם (UNPROFOR). ב-1997 קודם לדרגת לוטננט-קולונל (המקבילה לסגן-אלוף) ופיקד על גדוד 1 של הרגימנט עד שנת 2000. לאחר מכן, שירת כיועץ בנושא לוחמה בטרור ואבטחה לממשלת מקדוניה.
במשרד הקבינט.
קמפ הוצב במשרד הקבינט הבריטי מ-2001 עד 2006, עם מינוי באפגניסטן לשישה חודשים במהלך 2003. במהלך שנותיו במשרד עבד עם ועדת המודיעין המשולבת וקבוצת ניהול המשברים הלאומית, COBR, במהלך הפיגועים בלונדון ב-2005 ובעת סדרת חטיפות של אזרחים בריטיים בעיראק ובאפגניסטן. בעת עבודתו במשרד, אחריותיו כללו את עיראק, והוא ביקר מספר פעמים בבגדאד, פאלוג'ה ומוסול. היה מעורב בפיתוח ושיפור מדיניות ואסטרטגית לוחמה בטרור של ממשלתו. ב-2004 קודם קמפ לדרגת קולונל, ובאמצע 2006 פרש משירות פעיל.
אפגניסטן.
קמפ היה מפקד הכוחות הבריטיים באפגניסטן ב-2003, ובמסגרת תפקיד זה פיקד על כלל הכוחות הבריטיים שהוצבו שם, כולל יחידות הסיור של כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי בקאבול, צוות האימון של הצבא האפגני, וצוות השיקום במזאר-י שריף. במסגרת תפקיד זה אף תפקד כנספח הצבאי, ועבד בצמוד לשגריר הבריטי באפגניסטן, מפקד כוח המשימה האמריקאי בבגראם והנציג המיוחד של מזכיר האו"ם.
קמפ תכנן והוביל צוות משולב ללוחמה בטרור שהורכב מכוחות נחתים אמריקאים וחיילים בריטיים, והגיע להשגים מוצלחים כנגד קבוצות קיצוניים המשויכים לאל-קאעידה בקאבול. בנוסף, בעת שירותו באפגניסטן, כתב דוקטרינה על לוחמת-נגד בפיגועי התאבדות, שלא הייתה קיימת לפני כן בצבא הבריטי.
קריירה פוליטית.
בין 2007 ל-2008, הוביל ריצ'רד קמפ קמפיין הקורא להכיר בהקרבה של חיילים בריטיים שנהרגו ונפצעו בקרב על ידי הענקת עיטור בדומה לעיטור לב הארגמן המוענק בארצות הברית. הקמפיין זכה לתמיכה של רוב חברי הפרלמנט הבריטי, ושל חיילים רבים, כאלה שעדיין נמצאים בשירות פעיל וכאלה שפרשו, דוגמת טוראי הארי פאטצ', השורד האחרון של קרב פשנדל, ופילדמרשל סר אדווין בראמל, לשעבר הרמטכ"ל הבריטי.
הקמפיין הוביל לדיונים בעניין בבית הנבחרים ובבית הלורדים והוביל בסופו של דבר להכרזה ב-2009 על יישומו של עיטור חדש שיוענק מעתה ואילך לחיילים בריטיים שנפלו בקרב. העיטור החדש הוענק החל מיולי 2009. העיטור, שנקרא "צלב אליזבת", הוא העיטור הראשון שנקרא על שם מלך\מלכה פעילים מאז עיטור "צלב ג'ורג'" שהוענק החל מ-1941. העיטור הוענק לראויים לו החל מסוף מלחמת העולם השנייה.
דעותיו על הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
כמומחה ללוחמה בטרור, ניתח קמפ גם את המבצעים והטקטיקה של צה"ל במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני. מסקנתו הייתה שצה"ל עושה מאמצים גדולים למנוע נפגעים אזרחיים במהלך הקרבות בעוד שארגוני הטרור הפלסטינים משתמשים באזרחים, ובפרט בילדים, כמגן אנושי.
עדות בעקבות מבצע עופרת יצוקה.
קמפ תקף את הטענות שבמהלך מבצע עופרת יצוקה בדצמבר 2008, ביצעה ישראל פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות בעזה. קמפ לא ביקר בעזה, אבל ביסס את השערותיו על מידע שפורסם בשני הצדדים, מדיווחים תקשורתיים ועל ניסיונו בן ה-30 שנה במלחמה בטרור.
ביוני 2009, קמפ כתב מסמך שכותרתו "חמאס, המלחמה בעזה והנשיאה באחריות על פי החוק הבינלאומי" בשביל המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה. במאמר זה, כותב קמפ שפעילי חמאס השליכו את מדיהם כשהחלה הלחימה ודאגו לפריסת נשים וילדים לביצוע פיגועי התאבדות. קמפ אף ציין שבמהלך המבצע "נשים וילדים אומנו וצוידו ללחימה, לאיסוף מודיעין ולהעברת תחמושת ונשק בין קרבות".
באוקטובר 2009, הופיע קמפ בפני מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם בתגובה לפרסום דו"ח גולדסטון שהאשים את ישראל וחמאס בביצוע פשעי מלחמה וביצוע פשעים נגד האנושות במהלך מבצע עופרת יצוקה. קמפ נשא דברים בפני המועצה בשם ה-UN Watch. תוך שקמפ מכיר בכך ש"ברור שאזרחים חפים מפשע נהרגו. מלחמה היא תוהו ובוהו ומלאה בטעויות. טעויות בוצעו על ידי הכוחות הבריטים, האמריקאים ואחרים באפגניסטן ובעיראק, שרבים מהם מקורם בטעויות אנוש" הוא אומר כי - "אך טעויות אינן פשעי מלחמה". קמפ ציין כי: "למיטב ידיעתי ונסיוני, אני יכול לומר את זה: במהלך מבצע עופרת יצוקה, הצבא הישראלי עשה יותר לשמירת אזרחים בשטחי מלחמה יותר מכל צבא אחר בהיסטוריה".