מלחמת יום הכיפורים נפתחה כאשר צה"ל ברובו לא ערוך ללחימה. למרות האבדות הרבות שהסבו טילי הנ"מ והנ"ט, הלחימה הסתיימה כאשר ידו של צה"ל על העליונה (ולכאורה, ההכרעה של מצרים הביאה לאיום של ברית המועצות במשבר גרעיני). בשנים שעברו מאז מלחמת יום כיפור, פותחו אמצעים טכנולוגיים להתמודדות עם טילי הנ"מ ופותח טנק המרכבה, שהפגין שרידות גבוהה נגד טילי נ"ט. בפרפרזה על אימרתו של עזר ויצמן, אם במלחמת ההתשה ויום הכיפורים "הטיל כופף את כנף המטוס", במבצע ערצב-19 שפתח את מלחמת לבנון הראשונה, "המטוס כופף את הטיל".
לאחר מלחמת יום הכיפורים מצרים התקרבה לארצות הברית והחתירה להסכם שלום עם ישראל למרות התנגדות ברית המועצות, הובילה לכך שסוריה ועיראק הפכו למדינות החסות העיקריות של ברית המועצות במזרח התיכון.
פלישת טורקיה לקפריסין ב-1974 הובילה ליצירת הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין ומעבר אוכלוסיות בין שתי הישויות שנוצרו באי. באופן מעשי היה זה סופה של ברית בגדאד. באופן רשמי האירוע שחתם את סופה של הברית הייתה המהפכה האיראנית האסלאמית באיראן ב-1979, בה הופל שלטון השאה הפרו-מערבי והוקמה רפובליקה אסלאמית תאוקרטית אנטי-מערבית ואנטי-ישראלית במיוחד. שלטון זה החל בחיזוק האסלאם השיעי במזרח התיכון ובפרט בתמיכה בארגוני טרור אסלאמים כגון חזבאללה והג'יהאד האסלאמי.
ב-1975 החלה מלחמת אזרחים בלבנון ועם התגברותה צבא סוריה פלש ללבנון. בעקבות הפיגוע בכביש החוף, צה"ל פלש ללבנון במבצע ליטני ולאחר נסיגתו נפרש בגבול יוניפי"ל. התקפות הטרור נמשכו ובעקבות ניסיון ההתנקשות בשגריר ישראל בלונדון צה"ל פלש ללבנון ביוני 1982 במה שנודע כמלחמת לבנון הראשונה, שכללה עימות עם צבא סוריה, חיסול מערך הנ"מ שלה ודחיקת אש"ף מהמדינה. המלחמה נמשכה באופן רשמי עד חודש ספטמבר אך שהיית צה"ל בלבנון נמשכה שנים רבות וכללה לחימה ממושכת מול חזבאללה עד לנסיגת צה"ל מלבנון בשנת 2000, אך הדבר לא הביא להפסקת העימות עם חזבאללה.
פלישת ברית המועצות לאפגניסטן ב-1978 משכה לוחמים מוסלמים מכל העולם. הצבא הסובייטי לא הצליח להביא להכרעה ונאלץ לסגת מאפגניסטן. מאותם לוחמים מוסלמים צמח ארגון הטרור אל-קאעידה שביצע פיגועים משמעותיים בעיקר נגד ארצות הברית ושם לו למטרה לגרום לעולם המוסלמי לפנות נגד המערב.
ב-1979 עלה לשלטון בעיראק סדאם חוסיין. ב-1980 יזם את מלחמת איראן–עיראק שנמשכה שנים רבות ללא הכרעה משמעותית. ב-1991 פלשה עיראק לכווית ולכאורה איימה גם על ערב הסעודית. בעקבות זאת, ונוכח התפרקות ברית המועצות, ארצות הברית הקימה קואליציה ויצאה למבצע סופה במדבר. כעשור לאחר מכן, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, החלה ארצות הברית את המלחמה בטרור ופלשה לאפגניסטן להפלת שלטון הטליבאן. כמו כן, פלשה לעיראק, שם הסתבכה בלחימה עיקשת עם ארגוני טרור, אגב תליית סדאם חוסיין. אחת מתוצאות הלוואי של הקמת המשטר הדמוקרטי בעיראק היה מתן אוטונומיה לכורדים.
עליית המתח בין הסונים לשיעים שהתבטאה בפיגועים הדדיים תרמה להופעת דאעש. ב-2011 חוסל אוסאמה בן לאדן על אדמת פקיסטן וצבא ארצות הברית נסוג מעיראק. את הוואקום של ארצות הברית בעיראק מילאה המעורבות איראנית שגדלה עקב פניית הממשלה העיראקית.
בשנות ה-90, בעקבות חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן וחתימת הסכמי אוסלו בין ישראל לאש"ף (אשר הובילו לכינון יחסים גלויים ופסגות כלכליות), נדמה כי הסכסוך הישראלי-ערבי ובפרט הסכסוך הישראלי-פלסטיני נמצאים על סף פתרון, אך תחזיות אלו התבדו בתחילת שנות ה-2000 עם פרוץ האינתיפאדה השנייה.
המאה ה-21 - כיום.
עד שנות התשעים של המאה העשרים נתפס המזרח התיכון בעיני המערב לא רק כאזור רווי סכסוכים, אלא גם כאזור הסובל מפיגור כלכלי ופוליטי ביחס לשאר העולם. התפוצה המהירה של כלכלות שוק ומשטרים דמוקרטיים במזרח אירופה, דרום אמריקה, מזרח אסיה וחלקים מאפריקה לא נתנה אותותיה במזרח התיכון. באזור כולו, רק ישראל ישות ייחודית בנוף המזרח־תיכוני - היא דמוקרטיה. במדינות אחרות קיימים גופים מחוקקים, אולם אלה נעדרים סמכות שלטונית ממשית, ובמקרים אחדים - כמו במדינות המפרץ העשירות - רוב חלקי האוכלוסייה אינם רשאים להשתתף בבחירות, כיוון שמעמדם הוא של עובדים זרים ולא של אזרחים.
לקראת סוף שנות התשעים המזרח התיכון כאזור כלכלי פיגר לא רק אחרי אירופה, אלא גם אחרי הודו, הרפובליקה העממית של סין ושאר כלכלות שוק גדלות, במונחי ייצור, סחר, חינוך, תקשורת וקריטריונים נוספים לפיהם נמדדת קידמה כלכלית וחברתית. תזה מקובלת במערב גורסת, כי מלבד נפט, סך היצוא של העולם הערבי כולו נמוך מזה של פינלנד לבדה.
בראשית המאה ה-21 תרמו הגורמים הללו להתססת הסכסוך המזרח־תיכוני באופן חסר תקדים, כך שהשלכותיו ניכרו ברחבי העולם. כישלון מאמצי התיווך של הנשיא האמריקני ביל קלינטון בין ישראל והפלסטינים בקמפ דייוויד בשנת 2000 הביאו לפרוץ האינתיפאדה השנייה - התקוממות פלסטינית אלימה נגד ישראל, המאופיינת בפיגועי התאבדות ובמעשי טרור נגד אזרחים ישראלים. הייתה זו ההתפרצות האלימה הגדולה ביותר מאז הסכמי אוסלו שנחתמו בשנת 1993.
בראשית המאה התרחשו כמה שינויים משמעותיים במפת הכוחות האזורית. מלחמת המפרץ השנייה בשנים 2003–2011 פגעה משמעותית בדומיננטיות של עיראק, תוכנית ההתנתקות הישראלית מרצועת עזה ומותו של יאסר ערפאת בנובמבר 2004 גרמו לשינוי מאזן הכוחות ברצועת עזה ולשלטון חמאס, והחל מסוף 2010 התחולל במספר מדינות האזור גל מחאות שמכונה לעיתים "האביב הערבי". המחאות הובילו בין היתר להפלת שלטון מועמר קדאפי בלוב, הדחת נשיא מצרים חוסני מובארכ ולמלחמות אזרחים ארוכות בתימן ובסוריה, שפגע בהשפעתה האזורית של סוריה.
שינויים אלו גרמו להתחזותם של כוחות פוליטיים אזוריים ובראשם איראן - שהצליחה ליצור לעצמה מנגנוני השפעה בלבנון, בעיראק, בתימן וברצועת עזה - וארגון דאעש שהחל לכבוש שטחים בעיראק וסוריה. איראן גם הוסיפה וקידמה בשנים אלו את תוכנית הגרעין שלה, דבר שגרם להתנגדות בינלאומית חריפה, בין היתר בהובלת ישראל.
עליית השפעתה של איראן, שהובילה גישה ניצית כנגד יריבותיה האזוריות ובראשן ערב הסעודית, גרמו להתגבשות קואליציה אנטי-איראנית אליו הצטרפו בין היתר איחוד האמירויות, מצרים, ירדן ומרוקו, ותוך שיתוף פעולה מול ישראל.
במהלך העשור השני של המאה נבלמה דאעש על ידי קואליציה בהובלת ארצות הברית, נחתם הסכם הגרעין מול איראן, והתחזקו שאיפותיה האזוריות של טורקיה, שם חיזק ארדואן את המשילות שלו ובמקביל יצר ברית אזורית עם קטר והתעמת מול יוון ומצרים בנושא חלוקת שטחי המסחר בים בין המדינות. במקביל גם רוסיה החלה לגלות מעורבות במתרחש באזור ושולחת כוחות לקדם את האינטרסים שלה בסוריה, בלוב ובנגורנו קרבאך.
בתחילת העשור השלישי של המאה ה-21, נחתמו הסכמי אברהם בין ישראל למדינות ערביות אשר הסדירו תהליך נורמליזציה ביחסים בין המדינות והפכו את היחסים ביניהם מסמויים לגלויים.
גאוגרפיה.
המזרח התיכון משתרע על כברת ארץ השייכת לשלוש יבשות: אירופה, אפריקה ואסיה. קשה לתחום אותו בגבולות ברורים. על פי רוב ההגדרות, האזור כולל את מצרים, לבנון, סוריה, טורקיה (וחלקה האירופי הוא שטח המזרח התיכון היחיד הנמצא באירופה), ירדן, קפריסין, עיראק, איראן, כווית, ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות, תימן, עומאן, בחריין, קטר, וישראל.
אלג'יריה, לוב, מרוקו ותוניסיה קשורות למזרח התיכון במובנים היסטוריים ותרבותיים, וכך גם סודאן, מאוריטניה וסומליה. טורקיה, ישראל ואיראן נכללות גאוגרפית באזור, אם כי הן ייחודיות מבחינה אתנית, דתית, כלכלית או מדינית. הגדרות כוללניות אף ראו באפגניסטן ופקיסטן, מדינות במרכז אסיה, חלק מהמזרח התיכון, אך כיום מקובל לראות באיראן כגבולו המזרחי של האזור. המזרח התיכון הוא אזור מגוון בנופיו, רובו של האזור הוא בעיקר מדבר, חלקו הררי. בעמקיו שבהם זורמים נהרות מרוכזת רוב האוכלוסייה. בצפון הוא אף יותר הררי ופורה יותר.
לאורכו של המזרח התיכון נמצא השבר הסורי אפריקאי המשתרע בתחומי המזרח התיכון ממצרים (סיני), ועד סוריה, בתחומיו בגבול ישראל-ירדן נמצא המקום הנמוך ביותר בעולם (427 מ' מתחת לפני הים) וים המלח - האגם הנמוך בעולם.
דמוגרפיה.
האוכלוסייה של המזרח התיכון כוללת את כל אזרחי המדינות הרשמיות של המזרח התיכון, על כל דתותיהן.
דתות.
המזרח התיכון הוא אזור מאוד מגוון מבחינה דתית. הדת הדומיננטית במזרח התיכון היא האסלאם (חמישית מהמוסלמים בעולם חיים במזרח התיכון). אחד מהמקורות לסכסוכים במזרח התיכון הוא המחלוקת בין שני הזרמים העיקריים שבאסלאם: הסוני והשיעי. הזרם הסוני הוא הזרם הגדול ביותר של האסלאם ושולט ברוב המדינות במזרח התיכון. ריכוזי האוכלוסייה השיעית הגדולים נמצאים בעיראק (60-65%), איראן (90-96%), לבנון (25-35%), הזיידים בתימן (55%) ובחריין (75-80%). קהילות מיעוט שיעיות נמצאות גם בטורקיה ככת עלווים (20-25%), ערב הסעודית (10-15%), וסוריה (15%). אף על פי ששני זרמים אלה מסכימים על יסודות האסלאם ועל הקוראן, הם נמצאים בסכסוך על הובלת הדת אחרי מותו של הנביא מוחמד.