מקסימיליאן ספל נולד בנובמבר 1916 בעיר הומנא שבצ'כוסלובקיה, תחת השם מקסימיליאן שפיגל, ולמד בבית ספר מקצועי בעיר. בין השנים 1938–1940 למד ספל עיצוב פנים בבית הספר למגורים בפראג, אך לימודיו נפסקו עם פרוץ השואה. עם כניסת הגרמנים לצ'כוסלובקיה, החל ספל לעבוד במחלקה היהודית של פראג. שם, בין היתר, תכנן מצבות עבור בית הקברות היהודי בפראג. בהמשך נשלח ספל לגטו טרזיינשטט, ועיצב את השטרות ששומשו בגטו והונפקו על ידי השלטון הנאצי על מנת להטעות מבקרים בינלאומיים שהגיעו לגטו כדי לבדוק את תנאי החיים בו. משם, נשלח ספל למחנה הריכוז וולוקוב-זוסן. לאחר סוף המלחמה חזר ספל לפראג, וסיים לימודי אדריכלות באקדמיה לאומנות בפראג. במהלך לימודיו, עבד ספל במשרדי אדריכלות שונים ועסק בתכנון תשתיות תחבורה בפראג, בתכנון אנדרטה לשואה בקולין וכן בתכנון בתי ספר ומבני מגורים.
ספל סיים את לימודיו בשנת 1948, ובשנת 1949 עלה לישראל. עם עלייתו החל ספל לעבוד במחלקה הטכנית של משרד הבריאות, שם תכנן מספר מוסדות רפואיים, וכן תכנן מפעל חבלים בתל אביב.
לימודים ועבודה בצפון אמריקה.
בשנת 1950 נסע ספל לארצות הברית, ולמד תואר שני באדריכלות ותכנון עירוני באוניברסיטת פנסילבניה. עם סיום לימודיו החל ספל לעבוד ברכבת הלאומית הקנדית, שם היה שותף בתכנון בתי מלון שהרשות הקימה בקרבת התחנות עבור נוסעי הרכבת. באמצע שנות החמישים עבד ספל במשרד האדריכלים Eliasoph &amp; Berkowitz, והיה שותף בתכנון מרכזי קניות במונטריאול וסביבתה, וכן בתכנון מבני מגורים ומבני משרדים במשרד Townley &amp; Matteson.
בסוף שנות החמישים עבר ספל לניו יורק, שם עבד במשרד האדריכלים Harrison &amp; Abramovitz. בניו יורק, היה ספל שותף לתכנון גורד השחקים Corning Glass Works, בתכנון תאורת הלובי של בניין Daily News Building, וכן בתכנון פרויקט המגורים Morningside Gardens. כמו כן תכנן ספל בניין משרדים ממשלתי עבור שירותי המכס בארצות הברית.
בראשית שנות השישים השתתף ספל בתכנון מלון במנילה ובתכנון מרכז הקניות וולט וויטמן בלונג איילנד, ומרכזי קניות נוספים בלונג איילנד ובריצ'מונד. בהמשך אותו עשור היה ספל מעורב בתכנון דירות בדאלאס. בשנת 1963, לאחר סיום העבודה בדאלאס, יצא ספל לסבב השתלמות בנושא ארכיטקטורה מסביב לעולם, במהלכו עשה מספר עבודות תכנון עצמאיות, ביניהן תכנון מבנה משרדים בטריפולי. בשנים 1964–1965 לימד ספל במכון הטכנולוגי של ניו יורק קורסים בנושאי אדריכלות, תכנון עירוני, שרטוט ופרספקטיבה. בשנת 1966 החל ספל לעבוד בחברת הדיור הציבורי United Housing Foundation, והשתתף בפרויקט הדיור הציבורי "קו אופ סיטי" בברונקס, עבורו תכנן את תחנת הכוח וביצע תחקיר טופוגרפי. ביולי 1968 החל ספל לעבוד במשרד האדריכלים Francisco &amp; Jacobus, בו השתתף בתכנון סניף הפדרל ריזרב בריצ'מונד ובתכנון מספר מרכזי אחסון ולוגיסטיקה. בשנת 1970 לימד ספל בPratt Institute מספר קורסים בנושא תולדות האדריכלות.
תקופה שנייה בישראל.
בשנת 1974 עלה ספל לישראל בשנית, ובהמלצת ראש עיריית ירושלים טדי קולק החל לעבוד כאדריכל הסניף בסניף ירושלים של חברת שיכון עובדים. במסגרת זו, תכנן ספל את הפביליון שסביב העתק פעמון הדרור שבגן הפעמון בירושלים, היה מעורב בתכנון מועדון נעמת שברחוב שלום עליכם בטלביה, תכנן פרויקטי דיור ציבורי בשכונות תלפיות מזרח, גילה ופת בירושלים ובשכונת גבעת שרת בבית שמש. בנוסף היה מעורב בתכנון שיכונים בבית הכרם וקריית מנחם.
נפטר במאי 2006 בירושלים.
סטיבן ברקוף
סטיבן ברקוף (באנגלית: Steven Berkoff; נולד 3 באוגוסט 1937) הוא שחקן, סופר, מחזאי, ובמאי תיאטרון בריטי.
כיוצר תיאטרון הוא מוכר בזכות סגנון ההופעה העוצמתי שלו, המשלב אלמנטים של תיאטרון פיזי, תיאטרון טוטאלי ואקספרסיוניזם. כשחקן קולנוע, הוא ידוע בעיקר בהופעותיו בתפקידי נבל, כולל גילומיו של הגנרל אורלוב בסרט "אוקטופוסי" (1983) מסדרת סרטי הריגול ג'יימס בונד, ויקטור מייטלנד ב"השוטר מבוורלי הילס" (1984), קולונל פודובסקי ב"רמבו: משחק הדמים 2" (1985) ואדולף היטלר במיני סדרת הטלוויזיה מלחמה וזיכרון (1988–1989).
ביוגרפיה.
ברקוף נולד בשם לסלי סטיבן ברקס, בשכונת סטפני שבמזרח לונדון, בנם של פאולין "פולי" (לבית היימן), עקרת בית, ואלפרד "אל" ברקס, חייט. הייתה לו אחות גדולה, בריל (1930–2010). ברקוף הוא ממוצא יהודי; סבו וסבתו היגרו לאנגליה בסוף המאה ה-19, סבו וסבתו מצד אביו מרומניה, וסבו מצד אמו מרוסיה. שם משפחתו היה במקור ברקוביץ', אך אביו שינה אותו לברקס, כדי לסייע בהטמעה של המשפחה בחברה הבריטית. ברקוף שינה את שם משפחתו באופן חוקי לברקוף ואימץ את שמו האמצעי.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ברקוף, אחותו ואמם פונו מלונדון לעיר לוטון, במחוז בדפורדשייר בשנת 1942. בשנת 1947 היגרה המשפחה לארצות הברית, כדי לחיות עם קרובי משפחה של אמו של ברקוף בניאק, במדינת ניו יורק. עם זאת, אביו של ברקוף נאבק למצוא עבודה, ולאחר מספר חודשים שבה המשפחה לאנגליה. בשנת 1952, הוא נעצר על גניבת אופניים ונידון לשלושה חודשי מאסר. ברקוף השתתף בכמה קורסי דרמה בשנים 1957–1958, הוכשר כשחקן באקדמיה לאמנות דרמטית וובר דאגלס (1958–1959), ולאחר מכן למד תיאטרון פיזי ופנטומימה בבית הספר לתיאטרון של ז'אק לקוק בפריז, שם מסיים את לימודיו בשנת 1965.
קריירה בתיאטרון.
ברקוף החל את הקרירה שלו בתיאטרון בלהקת תיאטרון בעיירה בארו-אין-פורנס במחוז קאמבריה בצפון-מערב אנגליה, שם שיחק במשך כחודשיים, ביוני וביולי 1962.
בנוסף לעבודותו כשחקן, ברקוף הוא מחזאי ובמאי תיאטרון מצליח. מחזותיו הראשונים הם עיבודים ליצירות של פרנץ קפקא: "המטמורפוזה" על פי "הגלגול" (1969), "במושבת העונשין" (1969), ו"המשפט" (1971). בשנות ה-70 וה-80, הוא כתב סדרה של מחזות מקוריים כולל "מזרח" (1975), "יוונית" (1980), "דקדנס" (1981), ו"מערב" (1983) (מוחזה שעובד והוקלט לשידור בערוץ 4 ב-1983), "חג המולד של הארי (ארוחת צהריים)" (1983), "להטביע את הבלגראנו!", על הטבעת הסיירת גנרל בלגראנו (1986), "עיסוי" (1997), ו"חיי האהבה הסודיים של אופליה" (2001). ברקוף תיאר המחזה "להטביע את הבלגראנו!" כ"אפילו בסטנדרטים הצנועים שלי... אחד הדברים הטובים ביותר שעשיתי". המחזה עסק בהחלטה של ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר להטביעה ספינה ארגנטינית, שנסוגה חזרה לנמל, במהלך מלחמת פוקלנד, תוך גרימת מותם של 323 מאנשיה, בניגוד לדיני המלחמה בים.
מבקר הדרמה אלכס סירז תיאר את הסגנון הדרמטי של ברקוף כ"תיאטרון פנים אל פנים":.
בשנת 1988 עיבד וביים ברקוף גרסה למחזה "סלומה" מאת אוסקר ויילד, בתיאטרון "גייט", בדבלין. בשנת 1989 ביים לראשונה ב של בריטניה, שוב את "סלומה" מאת אוסקר ויילד.
בשנת 1998, מחזה שביים, "הנבלים של שייקספיר", היה מועמד לפרס אוליבייה.
בשנת 2003 השתתף ברקוף באדינבורו פרינג' פסטיבל ובצע טרילוגיה של מחזות שכתב, בהם מונולוג שנקרא "רקויאם לגראונד זירו" על פיגועי 11 בספטמבר.
קריירה בקולנוע.
בקולנוע, ברקוף גילם תפקידי נבל בהם הגנרל הסובייטי אורלוב בסרט מסדרת ג'יימס בונד "אוקטופוסי" (1983), סוחר האמנות המושחת ויקטור מייטלנד, בסרט "השוטר מבבוורלי הילס" (1984), הקצין הסובייטי קולונל פודובסקי בסרט"רמבו: משחק הדמים 2" (1985), והגנגסטר ג'ורג' קורנל ב"קרייז" (1990). ברקוף הצהיר שהוא מקבל תפקידים בהוליווד רק כדי לסבסד את עבודת התיאטרון שלו, ושהוא רואה ברבים מהסרטים שבהם הופיע כחסרי ערך אמנותי.
ברקוף השתתף בשני סרטים של סטנלי קובריק "התפוז המכני" (1971) ו"בארי לינדון" (1975). סרטים אחרים בהם השתתף כוללים את הסרט "נשים פרהיסטוריות" של האמר (1967), "ניקולס ואלכסנדרה" (1971), "הנוסע" (1975), "ג'וזף אנדרוז" (1977), "מקוויקאר" (1980), "אאוטלנד" (1981), "יוצא מהקרח" (1982), "עולם תחתון" (1985), "מהפכה" (1985), "מתחילים אבסולוטיים" (1986), סרטו של פרינס "מתחת לירח הדובדבן" (1986), "אסיר ריו" (1988), הסרט האוסטרלי "פלין" (1993), "משחק הוגן" (1995), "לגיונר" (1998) ועוד.
בין הסרטים הבולטים בהם השתתף בשנות ה-2000 היו: סרט הגנגסטרים הבריטי "The Big I Am" משנת 2010, ובאותה שנה המותחן האמריקאי "התייר", ב"נערה עם קעקוע דרקון" (20011) הוא גילם את דירץ' פרוד, עורך דינו של הנריק ואנגר (כריסטופר פלאמר).
קריירה בטלוויזיה.
בטלוויזיה הופיע ברקוף במהלך השנים בעשרות תפקידים, בין היתר: בפרקים מוקדמים של הסדרה "הנוקמים". קרדיטים נוספים בטלוויזיה כוללים: פרק "עסקים כרגיל" של מסע בין כוכבים: חלל עמוק תֵשַׁע; סטילגר, במיני-סדרה ילדי חולית; הגנגסטר מר ווילשייר בפרק אחד של מלון בבילון; ד"ר פול ג'ורי בפרק "דדליין" של מתחם החלל; עורך הדין פרדי אקלס ב"על ידי דקירות אגודלי", פרק של אגתה כריסטי גברת מייפל; ואדולף היטלר במיני-סדרה מלחמה וזיכרון.
בשנת 2014, ברקוף שיחק בתפקיד משנה בעונה השנייה של תוכנית הטלוויזיה "מכשפות איסט אנד" בתור המלך ניקולאוס, הפטריארך של משפחת בושאמפ.
פעילות בישראל.
ברקוף ביקר לראשונה בישראל ב-1969 כדי להשתתף בבימוי בסרט בשם "בלומפילד", עם ריצ'רד האריס ורומי שניידר בתפקידים הראשיים, אך עקב מחלוקת בין השותפים להפקת הסרט הפקתו בוטלה.