קולוניה דיגנידאד גם הוזכרה בדו"ח רטיג (1991) של הוועדה הלאומית לאמת ולפיוס שחקרה את הפרת זכויות האדם שהובילו להיעלמות או למוות בצ'ילה במהלך שנות הדיקטטורה הצבאית של פינושה.
היעלמותו של בוריס וייספיילר.
ב-1984 טייל בסמוך לקולוניה דיגנידאד בוריס וייספיילר, מתמטיקאי יהודי-רוסי שהיגר לארצות הברית. עקבותיו של וייספיילר נעלמו, וממצאי החקירה הרשמית קבעו כי ככל הנראה טבע בנהר. בשנת 2000 פרסם הארכיון לביטחון לאומי בארצות הברית מסמכים מהם עולה כי בשגרירות ארצות הברית בסנטיאגו ידעו כבר ב-1985 כי וייספיילר הגיע לקולוניה דיגנידאד ונרצח בה, וכי דו"ח המשטרה פוברק. בשנת 2012 הורה שופט צ'יליאני לעצור 8 אנשי צבא ומשטרה לשעבר, בחשד למעורבות בחטיפתו והיעלמותו של וייספיילר.
סוף דרכה של קולוניה דיגנידאד.
חרף הפרסומים מחוץ לצ'ילה אודות הנעשה בקולוניה דיגנידאד, שפר ואנשיו נותרו מוגנים בחסות משטר פינושה. תושבים שהצליחו להימלט והגיעו לגרמניה המערבית, סיפרו אף הם על הנעשה בכפר, וכתוצאה מכך החל לחץ ציבורי בגרמניה המערבית. בנובמבר 1987 נערך ביקור של השגריר הגרמני במושבה, שדיווח כי נראה היה כי התושבים אינם מדברים בחופשיות. ביקור נוסף, שאמור היה להיערך חודש לאחר מכן, בוטל לאחר שבית משפט מנע את קיומו לבקשתו של שפר. ב-1988 פרסם השבועון שטרן כתבה נוספת בנושא. פרסום הכתבה הוביל ללחץ גרמני נוסף על צ'ילה, בעקבותיו התאפשר ביקור של משלחת בה נטלו חלק גם נציגי אמנסטי. חברי המשלחת הצליחו לזהות, על סמך תיאורים של עצורים לשעבר, ארבעה חדרי חקירה של DINA. המשלחת גם ביקשה להיפגש עם גבר בן 24 שהוחזר למושבה חודש קודם לכן, לאחר שנמלט ממנה, אך לא הצליחה לאתרו.
ב-1988 הפסיד במפתיע פינושה במשאל עם על המשך כהונתו. כתוצאה מכך נערכו ב-1989 בחירות דמוקרטיות ראשונות מאז ההפיכה הצבאית, וב-1990 הושבע פטריסיו איילווין. חודשים ספורים לאחר השבעתו, הורה איילווין לחקור את הנעשה בקולוניה דיגנידאד, שבינתיים החליפה את שמה לוויה באוויירה. חקירה זו לא העלתה ממצאים פליליים חמורים, אך נחשפו עבירות מס ועבירות על דיני העבודה. מעמדו של הכפר כארגון צדקה בוטל, והוצא צו לסגירתו.
שפר יצא למאבק ציבורי למען הכפר, כשהוא נעזר באמצעי תקשורת תומכי ימין. בעיתון "אל מרקוריו" פורסמה כתבה המתארת את הכפר כחווה אידילית בהרים וערוץ הטלוויזיה של האוניברסיטה הקתולית שידר כתבה בה נראו ילדים משחקים ותושבים עובדים במחלבה ובמאפייה. ב-1994 אישר בית המשפט העליון של צ'ילה את הצו המורה על סגירת הכפר, ובעקבות זאת פתחו 53 מהתושבים בשביתת רעב. השביתה הסתיימה רק לאחר שחברי קונגרס מהימין התחייבו בפניהם לפעול להשארת בית הספר ובית החולים פתוחים.
ב-1995 אזרו לראשונה אומץ כמה מתושבי הכפר, והתלוננו נגד שפר על חמישה מקרים של אונס והתעללות מינית בילדים. בעקבות זאת הוגשו תלונות נוספות, וב-1997 חקרה המשטרה חשדות להתעללות מינית ב-26 ילדים. בעוד תושבי הכפר מתבצרים בו ומונעים מהמשטרה להיכנס, הצליח שפר להימלט מצ'ילה ולחמוק מהאישומים. ב-2005 נתפס שפר בארגנטינה והוסגר לצ'ילה. הוא נידון ל-20 שנות מאסר בגין עבירות של התעללות מינית בילדים, אך מת בכלא בשנת 2010. 22 חברים נוספים בקהילה הורשעו בסיוע להתעללות מינית.
ויה באוויירה כיום.
גם לאחר עזיבתו של שפר נותרה המושבה במקום, אך היא החלה לשנות את פניה. מנהיג הקהילה החדש, פטר מילר, התיר לתושבים לצאת מהכפר, ואף פתח אותו לתיירות. עם זאת, שלטונות צ'ילה לא הסתפקו בכך. בשנת 2005 מצאה משטרת צ'ילה שני מחסני נשק בתחומי הכפר, שכללו מקלעים, רובים אוטומטיים, טילי כתף, תחמושת ואפילו טנק שהוסתר מתחת לפני הקרקע. בעקבות הגילוי, נגזרו על שפר שבע שנות מאסר נוספות.
זמן קצר לאחר מכן נטלה הממשלה את ניהול הכפר לידיה. צוות של פסיכולוגים נשלח למקום על מנת לסייע לתושבים להתגבר על העבר האפל של הכפר, ולפתוח בחיים חדשים.
בשנת 2006 פרסמו ארבעה חברי מושבה לשעבר מודעת התנצלות על הנעשה בכפר בארבעים שנות קיומו. לדברי הארבעה, הם היו נתונים תחת שטיפת מוח של שפר, שהביאה לכך שהניחו לו להתעלל אף בילדיהם שלהם. בהמשך, פורסמה הצהרה דומה מטעם תושבי ויה באוויירה כולם, בה הם מצהירים כי כוונותיהם היו טובות, אך הם הונו בידי שפר, שהפך אותם לכת סגורה ונהג בה כדיקטטור. לדבריהם, שפר ניצל את מעמדו כמקור הסמכות היחיד של ילדי הכפר כדי לבצע בהם את זממו, והם עצמם לא היו מודעים למעשים אלו. רבים מהתושבים חשים רגשות אשמה על כך שלא מילאו את תפקידיהם כהורים. התושבים התייחסו גם לארסנל הנשק שנמצא בכפר, וסיפרו כי שפר שכנע אותם כי יש להם אויבים רבים שמעוניינים בחיסול המושבה, ולכן יש צורך להתגונן מפניהם. התושבים הודו כי כל מי שלא נשא חן בעיני שפר, או לא ציית להוראותיו, נפל קורבן לחרמות ולבידודים שלעיתים נמשכו שנים, וכן לעינויים, בהם נעשה שימוש בסמים ובמכות חשמל. באמצעים אלו הצליח שפר לדכא כל מחשבה עצמאית בקרב התושבים. עוד צוין בהצהרה כי הם מודעים לכך ששפר התיר למשטר פינושה להפעיל בכפר מתקן חקירות לאסירים פוליטיים, והם מביעים צער על כך, אף שאיש מהם לא היה מעורב בפעולת המתקן. בסיכום הצהרתם, כותבים התושבים כי הונו ונוצלו על ידי שפר, וכתוצאה מכך הזיקו לעצמם ולמשפחותיהם, כי הם חשים אשמה על כך שלא מרדו בשפר, ושהניחו למתקן החקירות לפעול במקום. הם הביעו התנצלות בפני תושבי צ'ילה וגרמניה, ביקשו לקבל את ההזדמנות להיטמע בחברה הצ'יליאנית והביעו הערכה לרשויות בצ'ילה ובגרמניה, על פעולותיהן ביחס אליהם.
חלק מתושבי המושבה העדיפו להשאיר את עברם מאחור, ועברו להתגורר במקומות אחרים בצ'ילה, ואילו אחרים בחרו לשקם את חייהם בכפר. כיום מתגוררים בוויה באוויירה כ-500 תושבים, העוסקים בחקלאות ובתיירות. בכפר פועלים בית מלון ומספר מסעדות, ותושביו מארגנים טיולים באזור.
בתרבות.
בשנת 2015 יצא בגרמניה סרט קולנוע בשם המושבה (Colonia) בכיכובה של אמה ווטסון.
בסרט, מסופר סיפורו של דניאל (דניאל ברוהל), אזרח גרמני שמצטרף למאבק הפנימי בצ'ילה ערב ההפיכה הצבאית ב-1973. עקב ההפיכה נתפסים מתנגדי משטר הנשיא פינושה ודניאל נלקח לקלוניה דיגנידאד לחקירה. הוא עובר במקום חקירות רבות בעינוים ולאחר מכן נשאר שם כפגוע מוח. הוא משטה באנשי הצוות שהוא נפגע במוחו עקב מכות החשמל שקיבל במהלך החקירות. חברתו, לינה (אמה ווסטון), נכנסת לקולניה במסווה של נערה הרוצה להתקרב לאלוהים ולכנסייה, זאת על מנת לחלץ אותו מקולוניה. לאחר מאבק ארוך הם מצליחים לברוח דרך מנהרה, לא לפני שהם מתעדים בתמונות חלק מהזוועות על מנת לפרסמם בעולם כדי לסגור את הקולוניה ולהפסיק את הזוועות המבוצעות במקום.
מרכנתיל
הקוזאק הנגזל
ויקטור השני
ויקטור השני (בלטינית: Victor II; 1018 - 28 ביולי 1057) היה אפיפיור מ-13 באפריל 1055 ועד מותו. נולד כגבהארד, רוזן קלוו, טולנשטיין והירשברג (Gebhard Graf von Calw, Tollenstein und Hirschberg), היה זה האפיפיור האחרון ממוצא גרמני שמונה על ידי היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. כמו לאו התשיעי שכיהן לפניו וכמו אלכסנדר השני וגרגוריוס השביעי שיבואו לאחריו, היה רפורמטור שביקש לטהר את הכמורה משחיתות ולהדגיש את עליונות האפיפיור כשליט העולם הנוצרי.
תולדות חייו.
נולד בקלוו (Calw) שבשוואביה, למשפחת אצולה, אביו היה נאמנו של היינריך השלישי. בגיל 24 מונה לבישוף איכשטאט ( Eichstätt) בבוואריה. בתפקיד זה היה לאחר מיועציו הקרובים של הקיסר.
לאחר מותו של לאו התשיעי, נבחר גברהארד בספטמבר 1054 על ידי היינריך במיינץ, בהסכמתו של הילדברנד (לימים גרגוריוס השביעי). הוא הוכתר בבזיליקת פטרוס הקדוש ברומא ב-13 באפריל 1055 ונטל לעצמו את השם ויקטור השני. ביוני כינס ועידה בפירנצה, בראשות הקיסר, בה חזר על דרשותיו של קודמו בגנות השמעונות (רכישת משרות כנסייתיות בכסף) ונישואי כהני דת. שנה לאחר מכן זומן לחצר הקיסר בהרי ההארץ והיה ליד מיטת הקיסר עם מותו ב-5 באוקטובר 1056.
כפטרון של הילד היורש, היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ויועצה של אמו, אגנס, היה בידי האפיפיור כוח שלטוני עצום. מטרתו של ויקטור השני הייתה כינון "שלום אלוהי" בין כל הנוצרים בקיסרות, תוך הדגשת עליונותו של השלטון הרוחני על זה הארצי. ביולי 1057 שב לאיטליה ומת בארצו, בדרכו לרומא, ב-28 ביולי.
הוא נקבר ברוונה, במאוזוליאום של תאודוריקוס.
קולוניה דיגנידאד
דורון טויסטר
דורון טויסטר (נולד ב-16 במאי 1957) הוא מוזיקאי, צ'לן, פסנתרן, מלחין ומעבד קלאסי ישראלי המשמש בתפקיד הצ'לן הראשון של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון מאז 1989, כשנה לאחר היווסדה.
ביוגרפיה.
טויסטר נולד בדרבן שבדרום אפריקה, שם גדל עד גיל שלוש, כאשר עבד אביו כמהנדס בעירייה. עם החזרה ארצה, התגוררה משפחתו ברמת גן, שם עברו עליו שנות ילדותו ונעוריו.
בגיל חמש החל את לימודי המוזיקה והפסנתר, אצל אמו שהייתה מורה למוזיקה. בגיל שש החל את לימודי הצ'לו, אצל המורה הנודע פרופ' עוזי ויזל. בשנות התיכון למד בבית הספר לאמנויות ע"ש תלמה ילין.
בשירותו הצבאי (1975–1978) ניגן ברביעייה הקאמרית של צה"ל. באותן שנים עסק גם בעיבודים לרביעייה, ובביצועים להרכבים שונים. שירת בשירות מילואים עד שנת 1996.
בשנת 1979 למד באוניברסיטת אסן בגרמניה אצל הצ'לנית פרופ' מריה קליגל. שם גם שימש כצ'לן בתזמורת הקאמרית של אסן.
בשנים 1980–1984 למד והשתלם אצל הצ'לן פרופ' יאנוש שטארקר, ב באוניברסיטת אינדיאנה שבארצות הברית, שם גם שימש כעוזר הוראה שלו.