לפני הקמת האוניברסיטה פעלו בבוסניה החל מהמאה ה-16 מוסדות לחינוך גבוה תחת חסות עות'מאנית. הראשון - המדרסה והספרייה על שם גאזי חוסרב-בג נפתחה בסראיבוסנה בשנת 1573 על ידי גאזי חוסרב בג. זה היה בהתחלה בית ספר אסלאמי.
התקופה האוסטרו-הונגרית וימי יוגוסלביה לפני ובזמן מלחמת העולם השנייה.
אחרי סיפוח בוסניה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית נוסדה בשנת 1887 האקדמיה למשפט אסלאמי ("שאריה"). ב-1888 הוקם מוזיאון, לימים המוזיאון הלאומי של בוסניה והרצגובינה, ובשנת 1890 הסמינר הקתולי של ארכיבישופות בוסניה.
בשנת 1892 עבר שדרוג אקדמי גם הסמינר הנוצרי האורתודוקסי ("נוצרי מזרחי") של סרייבו. בימינו המוזיאון הלאומי הוא מוסד מסונף לאוניברסיטת סרייבו, בעוד הפקולטה לתאולוגיה קתולית הוא חלק אינטגרלי של האוניברסיטה.
בשנת 1940 הוקמה הפקולטה לחקלאות ולסילביקוטורה ובשנת 1944 הפקולטה לרפואה.
תקופת השלטון הקומוניסטי - יוגוסלביה בראשות טיטו ויורשיו.
בשנת 1946 נפתחה מחדש הפקולטה לרפואה, נפתחה פקולטה למשפטים ומכללה לחינוך ובשנת 1948 נפתחה מחדש הפקולטה לחקלאות ולסילביקולטורה.
ב-1949 התווספה פקולטה להנדסה. ב-2 בדצמבר 1949 התמנה הרקטור הראשון והוקמה האוניברסיטה באופן רשמי. ב-1952 הוקמו הפקולטות לפילוסופיה ולכלכלה.
בשלה השני להתפתחות המוסד (1969-1955) נפתחו פקולטות נוספות והוחל גם בלימודי פוסט-תואר.
השלב השלישי בשנים 1982-1970 חלה התפתחות ועלייה נוספת ברמת הלימודים כולל בתחום ההכרה הבינלאומית. האנוניברסיטה של סרייבו תרמה להקמת אוניברסיטאות אחיות בערים באניה לוקה, מוסטאר וטוזלה
בשלב רביעי (1992-1982) הופרדה פעילות המחקר המדעי בתוך מכונים מדעיים מחוץ לאוניברסיטה. רפורמה זאת הזיקה לתיאום בין ההוראה למחקר. וגרמה להורדת רמת ההשכלה ולקיפאון טכנולוגי של המוסד. המוסד הוצף בסטודנטים
יעילות החינוך ירדה ובכמה תחומים נוצר עודף של בעלי תארים.
ימי מלחמת בוסניה והרצגובינה והמצור על סרייבו.
בשלב החמישי בתולדות המוסד המודרני (1995-1992) המלחמה והמצור על העיר גרמו להרס לבניינים ולציוד. יחד עם זאת למשך שנות המצור המורים והסטודנטים התמידו בעבודתם ובלימודים, מה שסימל את ההתנגדות לברבריות ואת המאבק ללריבונות, לחופש ולדמוקרטיה.
אחרי שנת 1996.
בהתחלת שנת 1996 החל שלב השיקום שלאחר המלחמה. בלטה יוזמת בניית הקמפוס החדש של האונ יברסיטה. עדיין לא חזרה האוניברסיטה לפוטנציאל המלא שלה מלפני העימות הצבאי. האוניברסיטה נזקקת לשיקום המעונות, הציוד ולהוספת אנשי סגל. הרבה מחברי הסגל שעבדו בה לא חזרו. לבוסניה והרצגובינה יש 11 תוכניות לימוד גבוה ואין תוכנית מאוחדת להשכלה גבוהה ועל כן הסכם בולוניה בתחום מיושמים בכל מקום בצורה שונה.
תהליך השיקום זכה לתמיכת איחוד האוניברסיטה האירופי, מועצת אירופה והאיחוד האירופי וארגונים ומוסדות בינלאומיים אחרים.
שיתוף פעולה.
לאוניבסיטת סרייבו הסכמי שותפות עם מעל 120 אוניברסיטאות באירופה, ארצות הברית, קנדה והמזרח התיכון.
ארגון.
נכון לשנת 2018 האוניברסיטה מונה 32 פקולטות, אקדמיות ומכללות, המחולקות לשש שבוצות אקדמיות ועוד מספר תוכנית לימודים.
משרוקית יונים
משרוקית יונים (באנגלית: pigeon whistle; בגרמנית: Taubenflöte בתרגום לעברית חליל יונים; בסין המשרוקית נקראת geling 鸽铃 או geshao 鸽哨) היא מכשיר המחובר ליונה כך שהוא פולטת שריקות בזמן מעוף היונה. המשרוקיות היו בשימוש באסיה, במיוחד בסין למטרות בידור, מעקב וכדי להרתיע מתקיפות של עופות דורסים. השימוש במשרוקיות היה נפוץ בעבר, אך עם השנים הוא הרבה פחות נפוץ בגלל העיור והצמצום בגידול היונים בערים המודרניות. גרסה מודרנית של המכשיר נבנתה על ידי המוזיקאי נתנאל מאן, על בסיס דוגמאות הנמצאות במוזיאון פיט ריברס שבאוקספורד, אנגליה. מאן הציג את המכשירים המחוברים ליוני מרוץ בפסטיבלים ברחבי הממלכה הבריטית המאוחדת.
תיאור והיסטוריה.
משרוקיות יונים הן מכשירים קטנים המותאמים ליונים הפולטים צליל אאולי או שריקה כשהיונה עפה בדומה לצליל המופק כשנושפים בכלי נשיפה כמו חליל, משרוקית וכדומה. הם היו בשימוש נרחב בסין, שם הם ידועים בשם ג'לינג או ג'שאו. לאומנות הכנת משרוקיות יונים יש היסטוריה ארוכה למדי בסין. מתקופת שושלת סונג הצפונית (960-1127). קיים תיעוד המתאר כיצד צבא ממלכת שיה המערבית השתמש בשריקות יונים כאותות צבאיים בעת תקיפת צבא סונג. בעידן שושלת סונג הדרומית (1127–1279), משרוקיות יונים כבר התפשטו בקרב פשוטי העם. בתקופת שושלת צ'ינג (1644-1912) שבה לא היו מלחמות חיילי הצבא הפכו את השימוש במשרוקיות היונים ככלי בידורי שהתפתח מאוד עם השנים. במקביל השימוש במשרוקיות היונים למטרות בידור התפשט ביפן וגם באינדונזיה. באופן מסורתי המשרוקיות היו עשויות מבמבוק קל משקל או מדלעת. היו מצמידים אותן לזנב היונים על ידי מוט חיבור דק שמקבעים בין נוצות הזנב, מבלי לגרום נזק ליונים. המשרוקיות משמשות להרתעת עופות דורסים, כאמצעי בידור וכאמצעי לבעלי היונים לזהות את להקות היונים שלהם. בטייוואן השתמשו במשרוקיות יונים שהותקנו על יוני מרוץ והיו גם בשימוש הצבא האמריקאי. יוני הדואר ששימשו את הבנקים בפקין להעברת דוחות, צוידו במשרוקיות מורכבות במיוחד שהיו מגולפות בעיצוב של ראשי בעלי חיים והיו מסוגלות לפלוט מספר גוונים שונים של צלילים בבת אחת. במהלך ביקורה של המלכה אליזבת השנייה בסין בשנת 1986 שוחררה להקת יונים מצוידת במשרוקיות בכיכר טיאננמן. בבייג'ינג כינו את להקות היונים שנשאו משרוקיות "יונים מסובבות הראש" כי האנשים ברחוב היו מרימים את ראשיהם להביט ביונים החגות במעגלים מעל העיר לפחות פעמיים ביום.
בשל התקדמות הפיתוח העירוני והרגולציה ההולכת וגוברת צלילי שריקת היונים הפכה נדירה בערי סין המודרניות, הצלילים העירוניים שהיו בערים עד שנות ה-90 של המאה העשרים הלכו ונעלמו כמעט לחלוטין. בעוד שבשנות ה-70 היו אולי 5–6 אנשים בכל רחוב בבייג'ינג שהחזיקו יונים עם משרוקיות, בעיר המודרנית, נדיר למצוא אפילו אדם אחד שמשתמש במשרוקיות יונים ברובע שלם. השימוש במשרוקיות יונים בערים הסיניות תועד על ידי קולין צ'ינרי, יועץ בריטי שביצע הקלטות קול של שריקות המשרוקיות עבור תערוכות במוזיאון התרבויות בבייג'ינג המסורתית ברובע דונגצ'נג. במוזיאון פיט ריברס הממוקם באוקספורד ישנן דוגמאות של משרוקיות יונים סיניות ואינדונזיות מסורתיות (כולל אחת המותקנת על יונה מפוחלצת) כמו גם סוגים מודרניים יותר.
המלחין מאן.
נתנאל מאן , שהיה מלחין וגר בסמוך למוזיאון פיט ריברס באוקספורד נתקל במשרוקיות היונים לראשונה בתחילת שנת 2000 בארון ויטרינה במוזיאון והוא רצה לשמוע איזה צליל הן משמיעות. בשנת 2010 הוא החל לעסוק וללמוד אודות אוסף משרוקיות היונים של המוזיאון. הוא פרסם מודעה במגזין יוני המרוץ הבריטי British Homing World , שהוא מעוניין ביונים כדי שיוכל להצמיד אליהן משרוקיות, אך לא קיבל תגובה. כעבור זמן איגוד היונים הלאומי הבריטי קישר אותו עם פיט פטרביציוס Petravicius (המכונה "היונה פיט"), שהיה מגדל יוני מרוץ. עם יצירת הקשר הראשוני פטרביצ'יוס חשב שהשיחה עם מאן זו מתיחה; עם זאת, הם החלו בשיתוף פעולה.
מאן ניסה בהתחלה להרכיב על יונים כמה משרוקיות העשויות מעץ שהוא הביא מג'אווה, אך אלה התגלו ככבדות מדי. הוא ניסה לייצר משרוקיות משלו שהיו עשויות מכדורי פינג פונג, משרוקיות כלבים, משרוקיות ממכלי פלסטיק ועוד. הוא גם ניסה לבנות משרוקיות המודפסות במדפסת תלת ממד. מאן הצמיד את המשרוקיות שלו ליונים על ידי הצמדת שתיים מנוצות הזנב שלהן ואבטח אותן באמצעות מוט. פטרביצ'יוס היה האדם היחיד בבריטניה שאימן יונים לחזור לשובך נייד שהורכב על הטוסטוס שלו. אימון היונים לחזור לשובך הנייד היה חיוני מאוד להופעות שהוא ביצע עם היונים, שכן אחרת היונים היו חוזרות במהירות לשובך הביתי שלהן, ומשאירות את קהל שלו מאוכזב.
פטרביצ'יוס השתמש ביונים מסוג ברמינגהאם רולר שהתאימו היטב להופעות הבידור שלו. מכיוון שהן היו מסוגלות לבצע סלטות מהירות ואקרובטיות במהלך ההופעות. משרוקיות היונים שהוצמדו להן השמיעו צלילי שריקה שהשתנו בהתאם לתנועת הכנפיים, תאוצת היונה, מהירות הרוח, כיוון הרוח ומיקומן של היונים בתוך הלהקה. הופעות היונים של מאן ופטרביצ'יוס תוארו כ"הופעות שאין דבר דומה להן". בהופעות מאן לווה את מעוף להקת היונים בשירי עם, הקהל התבקש לשכב על הדשא עם הפנים לשמים כדי לחוות את ההופעה. בחודש מאי 2013 ובשנת 2014 מאן קיים שיתוף פעולה עם אמנית המיצג האמריקאית בייבי די . ביצוע הופעת הבכורה שלהם היה בפסטיבל ברייטון במאי 2013 ובשנת 2014 הצמד זכה בפרס באטרוורת' להלחנה בהופעה בה מאן שילב את צלילי משרוקיות יונים, שנשאו היונים לצלילי המנגינות.
Dear Mr. President
Dear Mr. President (בעברית: אדוני הנשיא היקר) הוא סינגל של הזמרת האמריקאית, פינק, בשיתוף פעולה עם הלהקה האמריקאית, אינדיגו גירלז. השיר נמצא באלבומה הרביעי של פינק, "I'm Not Dead". השיר הוא מכתב פתוח לנשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש. השיר מותח ביקורת על מספר תחומים בממשל של בוש ובכהונתו של בוש, כולל מלחמת עיראק, חוק אף ילד לא נשאר מאחור , התנגדות לנישואים חד-מיניים, ולזכויות להט"ב, חוסר אמפתיה בלתי נתפס כלפי אזרחים עניים ומעמד הביניים, והשתייה והשימוש בסמים של בוש בזמן הקולג'.