לפי מחלוקת זו, נחלקו רב ולוי בפרשנות המחלוקת בין בית שמאי לבית הלל. אנו מוצאים שבית הלל מחילים טומאה על "דם יולדת שלא טבלה" בניגוד לבית שמאי. במה תלויה המחלוקת? לפי לוי - מדובר באופן שבו האשה "שופעת" דם מתוך ימי הטומאה לימי הטהרה, ובית שמאי ובית הלל נחלקו בשאלה האם "מעיין אחד הוא" או "שני מעיינות", לפי בית הלל מדובר ב"שני מעיינות", וממילא במקרה שהאשה שופעת דם מימי הטומאה לימי הטהרה ברור שהדם טמא, אך לפי בית שמאי "שני מעיינות הן" וממילא הדם אינו מטמא מהתורה רק מדברי חכמים, שנתנו היכר לדבריהם וטימאו את הדם רק כאשר הוא לח ולא כאשר הוא יבש, בדומה לרוקה של היולדת ומימיה רגליה שגם הם מדברי חכמים. לעומת זאת, סבור רב, שהן בית שמאי והן בית הלל סבורים ש"מעיין אחד הוא", ולכן ברור שמיד בחלוף ימי הטומאה הדם שנוזל הוא טהור, אלא שלפי בית שמאי די בכך שעברו ימי הטומאה והדם נוסע בימי הטהרה כדי לטהר את האישה, ולפי בית הלל התורה קובעת שהדם טהור בימי הטהרה רק אם האישה טבלה לאחר ימי הטומאה, ומכיוון שעדיין לא טבלה - דמה טמא.
יולדת בזוב בימי הטוהר.
מחלוקת נוספת בין בית שמאי ובין בית הלל היא בדינה של אישה שילדה בימי זיבה (אחד עשר יום שלאחר שבעת ימי הנידה). בניגוד למחלוקת הקודמת, השאלה נוגעת מעשית רק בדיני טומאה וטהרה של הנוגע בדמה של האישה, שהרי האישה עצמה טמאה בכל מקרה בטומאת זיבה.
לפי פרשנותו של רב, לפיה גם בית שמאי מודים ש"מעיין אחד הוא - התורה טימאתו והתורה טיהרתו", מובן כי התורה טיהרה את מעיין הדם רק כאשר הדם יוצא בימי טהרה, אך אם האישה טמאה בטומאת זבה - לא טיהרה התורה את הדם, ולכן לא רק האישה עצמה טמאה בטומאת נידה, אלא אף דמה נחשב לטמא ומטמא, כמו כל דם זבה. אך לפי דעתו של לוי, שלפי בית הלל "שני מעיינות הן", מדובר ב"שופעת" מימי הטומאה לימי הטהרה, שבמקרה כזה, אפילו לפי בית שמאי שסוברים ש"מעין אחד הוא" וממילא יש לטהר את דמה של האישה מכיוון שהתורה טיהרה את אותו מעיין עצמו ששופע בימי הנידה - בימי הזיבה, לא טיהרה התורה את הדם אלא כאשר חלה עליה טומאת יולדת, שהיא טומאה קלה החולפת מאליה לאחר שבעת ימים, אך כאשר היא טמאה בטומאת נידה החמורה - לא טיהרה התורה את הדם אלא רק לאחר שהאישה תספור שבעה נקיים לאחר זיבתה.
לאחר חומרת רבי זירא.
בתקופת הגמרא מביא רבי זירא חומרה שהתקבלה בקרב בנות ישראל: - כדי להיטהר האשה צריכה לבדוק שבעה ימים שהיא לא רואה דם ואחר כך לטבול. חומרה זו נתקבלה כהלכה פשוטה.
לשיטת הרמב"ן ורוב הראשונים חומרת רבי זירא נוהגת גם בימים שבהם מדין תורה דם האשה טהור. ואילו לשיטת הרמב"ם חומרת רבי זירא היא רק על דם טמא, ויש תקנה נפרדת של הגאונים לאסור גם דם טהור. הרמב"ם מוסיף שתקנה זו לא נתקבלה בכל המקומות, אולם בסוף תקופת הראשונים דין זה התפשט לכל קהילות ישראל.
אורה איתן
אורה איתן (נולדה בתל אביב ב-28 במרץ 1940) היא מאיירת וסופרת ילדים ישראלית. איירה מעל ל-100 ספרים, רובם הגדול בישראל וחלקם בחו"ל. מרצה בכירה בדימוס באקדמיה לאמנות ועיצוב "בצלאל" ירושלים.
קורות חיים.
אורה איתן נולדה בתל אביב ב-1940 לזאב ודבורה זנדהאוז. סיימה את לימודיה במחלקה לגרפיקה ב"בצלאל", ירושלים בשנת 1961.
משנת 1964, עסקה באיור לתחומים שונים.
איור לעיתונים: "למרחב", "הארץ שלנו", "מוניטין", "צ'ופר", ו"פילון".
ברובם פרסמה טורים אישיים וסיפורים מאוירים. ב"פילון" הייתה ציירת העיתון וחברת מערכת.
איוריה מלווים ספרים של ח.נ. ביאליק, לאה גולדברג, אנדה עמיר, עמוס עוז, אורי אורלב, נורית זרחי, חיה שנהב, נירה הראל, יהודה אטלס ואחרים.
השתתפה במעל ל-20 תערוכות קבוצתיות בישראל ובעולם. ב-1990 הציגה תערוכת יחיד ב-Widener Library, אוניברסיטת הרווארד, קיימברידג'. וב-2012 תערוכת יחיד במוזיאון נחום גוטמן לאמנות בתל אביב.
משנת 1977 ועד 2009 לימדה איור במחלקה לתקשורת חזותית באקדמיה לאומנות ועיצוב "בצלאל" ירושלים, ועוטרה כיקירת המחלקה לתקשורת חזותית בשנת 2010. כמו כן הייתה מרצה אורחת בבית הספר לעיצוב ברוד איילנד .
הייתה נשואה לפרופ' איתן צ'רנוב שנפטר ב-2002 ממחלת הסרטן, אם לדן ונועה.
על עבודתה.
איוריה משופעים בטכניקות מגוונות, ומאופיינים ברעננות סגנונית.
"אם 'סגנון' הוא יותר מכול 'הצורה הקבועה – ולפעמים היסודות, התכונות, והמבע הקבועים – באמנותו של יחיד או של קבוצה', כניסוחו פרופ' מאייר שפירו, הרי שאורה איתן חומקת מן ה'קבוע' ומן היציב כמו מאש, ומסרבת להיכנע לעוּלם." כך כותבת עליה האוצרת טלי תמיר.
מאפיין נוסף לעבודותיה של אורה איתן הוא ההתייחסות העמוקה ומלאת הכבוד לטקסט, המהווה גורם מכונן בקביעת הסגנון והטכניקה של האיור: "לשפה השפעה מכרעת על אופן הטיפול בצד החזותי של הספר... יש להיות קשוב לדקויות של מלאכת הכתיבה: המבנה, המקצב, המוזיקליות ומצלול המילים", כך אורה איתן מתוך אותו מאמר.
איוריה של אורה איתן, על כל גווניהם וסגנונם, לעולם לא מאבדים את נקודת המבט הילדותית, ושומרים בכך על תמימות וכוח חיים ילדותי:
"...האמנות של איתן אמנם נטועה בילדות. אפילו כשהיא מדברת על אמצעי הביטוי העומדים לרשותה, היא משווה את עצמה בלי משים לילד בחנות צעצועים."
מתוך "כתמי פיח, כתמי אור – על שמלת השבת של אורה איתן" מאת מרית בן ישראל.
פרסים.
ספריה של איתן זיכו אותה במעל ל-20 פרסים ואותות בישראל ובעולם:
היא הראשונה שזכתה במדליה ע"ש בן יצחק מטעם מוזיאון ישראל ("חגיגה של שירים", עם עובד 1978) ופעמיים נוספות זכתה במדליה עבור: "קאובוי דני", הוצאת שבא 2006.
ועבור "גן שלנו אני ואתם", עם עובד, 1986, אותה חלקה עם אחיה שמעון זנדהאוז, מעצב הספר.
כמו כן, הייתה הראשונה שזכתה בפרס נחום גוטמן לאיור בשנת 1988 עבור: "תרנגולת כחולה", "גן שלנו אני ואתם", "אבל הבטן מסתירה".
זכתה פעמיים בעיטור כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער: ב-1978 עבור "חגיגה של שירים", וב-2006 עבור "קאובוי דני" של קריסטין לומיס.
TV Tokyo
תאגיד TV Tokyo או TX (ביפנית: 株式会社テレビ東京; הבורסה לניירות ערך בטוקיו:9411) הוא ערוץ טלוויזיה מסחרי יפני, שבסיסו ברובע העסקים מינאטו שבבירת יפן, טוקיו. זהו ערוץ הדגל של רשת האם שלו, "TV Tokyo Network", ואחד מהערוצים המרכזיים בבירה טוקיו ובמחוז קאנטו כולו, אשר מתמחה בסדרות אנימה.
סדרות בולטות.
להלן רשימה של מגוון סדרות אנימה בעלות פרסום עולמי פרי הערוץ.
נגישות אינטרנט
נגישותו של אתר אינטרנט היא המידה בה אנשים, עם מגוון רחב של לקויות (כגון לקות ראייה, לקות שמיעה, לקות תנועה או לקות למידה) יכולים להשתמש בכלל או להשתמש ביעילות באתר אינטרנט מסוים, לצורך קבלת מידע ממנו וביצוע כל פעולה אחרת, שקהל היעד של האתר אמור לבצע בו. נגישותו של אתר האינטרנט היא תת-נושא בשמישותו של האתר, דהיינו בהערכת המידה בה אנשים עם מגוון תכונות רחב ככל האפשר, שלא בהכרח על רקע לקות (עולים חדשים, ילדים), יכולים להשתמש באתר.
השאיפה להפיכת דבר מה לשמיש ככל האפשר לאנשים בעלי מגוון רחב ככל האפשר של תכונות מכונה גם עיצוב אוניברסלי ואכן, העיסוק בנגישותם של אתרי אינטרנט נשען פעמים רבות על עקרונות העיצוב האוניברסלי. לילדים ובני נוער הנמצאים על הספקטרום האוטיסטי או עם הפרעות התפתחותיות נרחבות (PDD) ו-PDD-NOS פותח דפדפן אינטרנט זאק.
מניעים להרחבת הנגישות וחקיקה.
ככל שאתר אינטרנט שמיש יותר, כך מספר רב יותר של אנשים יכול לקרוא את התמלילים שבו, לקבל את המסרים שבתמונות, בדיאגרמות ובקטעי הוידאו שבו, כמו גם לשלוח מידע בעזרתו (מסרים, הזמנת קנייה וכיוצא בזה). אתרי אינטרנט יכולים להוות גם פתרונות נגישות עבור סוגים אחרים של מתן שירות - אדם שמתקשה לגשת לחנות פיזית או לקבל מידע בטלפון, עשוי להזדקק לאתר האינטרנט הנותן שירות מקביל.
חוקי שוויון כלליים לאנשים עם מוגבלויות, כגון, חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (התשנ"ח-1998) וגם חוקים ספציפיים יותר, כגון, Communications And Video Accessibility Act of 2010 וכמו גם תקנות (למשל תקנות לסעיף 508 בRehabilitation Act) מגנים על זכותם של אנשים עם לקות להשתמש ביעילות באתרי אינטרנט של נותני שירות שונים, בשנת 2005 התווספו התקנות בנוגע לחובת הנגישות ובשנת 2007 עודכנה תקנה 37 ח' המסדירה את הליך הנגשת אתרי אינטרנט. מעבר לזאת, חוקי השוק מגנים על אנשים בעלי צרכים מיוחדים. אי יישום של עקרונות העיצוב האוניברסלי בעיצוב אתר אינטרנט יכול להתבטא באובדן לקוחות. על כן, תחום שמישות ונגישות אתרי האינטרנט הוא תחום עיסוק מפותח בהשוואה לתחומים אחרים בנגישות השירות.
אנשים עם לקויות עלולים להיתקל בבעיות נגישות בדפי אינטרנט יותר מאשר בקובצי מחשב מסוגים אחרים. זאת משום, שדפי אינטרנט מעוצבים במגוון גדול של עיצובים. לדוגמה, אנשים עם לקויות ראייה הקוראים דפי אינטרנט בעזרת תוכנה להקראת הכתב על המרקע, נתקלים לא פעם בתמונות בדפי אינטרנט שאין להן תמליל חליפי והם אינם יכולים לדעת מה מראה התמונה ועד כמה היא חשובה להבנת תוכן דף האינטרנט.