סטיבן צ'דוויק נפטר בסיילם ב-15 בפברואר 1895, ונטמן בבית הקברות פיוניר שבעיר. בנו, סטיבן ג'יימס צ'דוויק, היה שופט בבית המשפט העליון של מדינת וושינגטון.
צימוק בשמש (סרט, 1961)
צימוק בשמש (באנגלית: A Raisin in the Sun) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1961 בבימויו של דניאל פטריק, עם סידני פואטייה, רובי די, קלאודיה מקניל ודיאנה סאנדס בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי לוריין הנסברי והוא מבוסס על המחזה שלה צימוק בשמש משנת 1959.
העלילה היא על משפחה שחורה שגרה בדירה צפופה בוושינגטון די. סי. ורוצה לשפר את תנאי חייה בעזרת כסף מביטוח החיים שהתקבל בעקבות מותו של האב והמתחים שנוצרים בשל כך.
סידני פואטייה היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
קלאודיה מקניל הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
רובי די זכתה בפרס National Board of Review לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
דניאל פטרי זכה בפרס "גרי קופר" מיוחד בפסטיבל קאן.
ב-2005 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית של ספריית הקונגרס על "היותו בעל ערך תרבותי, היסטורי או אסתטי".
תקציר העלילה.
משפחת יאנגר גרה בדירה קטנה בשיקגו. אם המשפחה היא לנה (קלאודיה מקניל) היא אלמנה המצפה לקבל את ביטוח החיים של בעלה המנוח ולשפר את מצב המשפחה על ידי קניית בית גדול יותר ותמיכה בבתה בניתה (דיאנה סאנדס) הרוצה ללמוד רפואה.
לבניתה יש שני מחזרים, גורג' מרצ'סון (לואיס גוסט ג'וניור) וג'וסף אסאגי (איבן דיקסי). ג'ורג' רוצה להיקלט בחברה המערבית ולהינתק מהמורשת השחורה שלו. ג'וסף הוא מניגריה) והוא קשור למורשת השחורים ורוצה להינשא לביתה ולקחת אותה ביחד למולדתו ניגריה לאחר שתסיים את לימודי הרפואה.
בדירה מתגוררים גם בנה וולטר לי (סידני פואטייה), אחותו בניתה (דיאנה סאנדס), אשתו רות (רובי די) ובנם הקטן טראוויס (סטיבן פרי). וולטר לי הוא בן 35 ומתוסכל מחייו. הוא עובד כנהג אצל בוס לבן ועשיר ומרגיש כי גם בגיל כזה לא הגיע לכלום בחייו פרט מלשרת לבנים עשירים. את כעסו ותסכוליו הוא מוציא על אשתו המגהצת בגדים של לקוחות ומבשלת להם.
וולטר לי מחכה להמחאה בסך 10,000 דולר מביטוח החיים של אביו. נמאס לו לשרת אחרים והוא רוצה לפתוח עסק למכירת משקאות חריפים ביחד עם שני חברים שותפים - בובו (ג'ואל פלולן) ווילי (רוי גלן).
רות נכנסת להיריון ורוצה לעבור הפלה מלאכותית וולטר לי אדיש לכך. לאחר שמגיעה ההמחאה, מפתיעה לינה את משפחתה ומודיעה להם שקנתה בית עם חצר בשכונת קלייבורן, שכונה מבוססת של לבנים. היא שילמה 3,500 דולר כתשלום ראשון ומסרבת לתת כסף לוולטר לי כי היא מתנגדת לשתיית אלכוהול. הוא מתפטר מעבודתו לא חוזר הביתה ומבלה את רוב הזמן בשתיית אלכוהול.
לינה מחליטה לשמור על משפחתה המתפוררת. היא מגיעה לבר בו מבלה בנה בשתיית אלכוהול ומוסרת לו 6,500 דולר שנשארו. היא מבקשת ממנו להפריש 3,000 דולר ללימודי הרפואה של בניתה והשאר ייקח לעצמו. וולטר לי מודה לה אך מעביר את כל הכסף ל"שותפיו" והשקט חוזר למשפחה.
יום אחד מופיע אצלם אדם לבן בשם קרל לינדנר (ג'ון פידלר) ומודיע שהוא מגיע בשם "האגודה לשיפור החיים" בקלייבורן ומספר להם בלשון עקלקלה כי תושבי השכונה הלבנים הסמיכו אותו לשכנע למשפחה כדי שתוותר על הבית וכי לכל שכונה יש צביון משלה. וולטר לי נעלב ומסלק אותו מהדירה.
המשבר קורה כאשר אחד השותפים, בובו, בורח עם כל הכסף. וולטר לי נשבר, מבקש סליחה מאמו וממשפחתו ומתמוטט.
וולטר לי מחליט להזמין שוב את מר לינדנר ולהיענות להצעתו למכירת הבית החדש. לינדנר מגיע עם כל המסמכים אבל ברגע האחרון משנה וולטר לי את דעתו ומודיע שלא ימכור את הבית וכל המשפחה כעת מאוחדת ותומכת בו. לינדנר מאוכזב ואומר להם כי הוא מקווה שהם יודעים מה הם עושים. במשפט זה יש איום מרומז על העתיד אך המשפחה כעת מלוכדת אם כי ידוע להם שייצטרכו לעבוד קשה כדי לשלם על הבית ולעמוד בפני התנגדות אנשי השכונה.
דן דולפין
דן (דני) דולפין (וולפיאנסקי) (נולד ב-29 במרץ 1941) הוא רופא אורולוג, שעבר לתחום המִנהל הרפואי והיה במשך 24 שנים הרופא המוסמך הראשי וראש היחידה לשירותים רפואיים של אגף השיקום במשרד הביטחון.
ביוגרפיה.
נולד בתל אביב. הוריו, שאול וולפיאנסקי ויפה לבית גרודזין, עלו ב-1936 מליטא, שניהם בוגרי בתי הספר העבריים של רשת "תרבות". גדל בקריית חיים. למד בבית הספר "ארלוזורוב", והיה חניך ומדריך בסניף הנוער העובד והלומד בשכונה.
באוגוסט 1959 התגייס לצה"ל, סיים קורס חובשים ונשאר להדרכה בבה"ד 10 עד השחרור משירות סדיר. במלחמת ששת הימים שימש חובש מילואים באוטובוס פינוי פצועים בין רצועת עזה לבית החולים באר שבע; במלחמת ההתשה היה סטז'ר במילואים במעוז ליד האגם המר בתעלה; בשנת 1972 השלים קורס קציני רפואה; במלחמת יום כיפור שימש רופא בגדוד התותחנים "קצה" 834 (אגד 214) בחזית התעלה. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה כירורגית בי"ח שדה באוגדה 36, והיה סגן רופא אוגדתי באוגדה 143. לאחר תפקיד זה שוחרר ממילואים בדרגת רב-סרן.
דן דולפין החל את לימודי הרפואה ב-1963 בעיר פריבור שבשווייץ. היה פעיל בקמפיין לשחרור יהדות רוסיה ("שלח את עמי") באוניברסיטאות שווייץ, נבחר לוועד הסטודנטים היהודים בשווייץ וייצג אותם בכנס ארגון הסטודנטים היהודיים העולמי (WUJES) בקיימברידג', אנגליה.
בשנת 1966 עבר לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב וסיים ב-1971 את המחזור השלישי של בית הספר. עם סיום הלימודים נישא לציפורה דולפין (לבית רוזנברג).
דן דולפין החל התמחות באורולוגיה בבית החולים פוריה בטבריה בשנת 1971, המשיך בבית החולים תל השומר (1973) וסיים בבית חולים דונולו (וולפסון) ב-1978.
ב-1979 נסע להתמחות בטורונטו קנדה. עבד במשך שנה כ-Chief Resident באורולוגיה ב- Toronto General Hospital, ושנתיים נוספות כ-Clinical Resident ב- Sunnybrook Hospital, שם עסק בעיקר בשיקום אורולוגי של משותקים בבית החולים השיקומי המסופח Lyndhurst Center, והיה שותף לפרויקט מִחשוב רפואי, שנחשב חלוצי באותה תקופה.
בתחילת 1982 חזרה המשפחה לישראל, אל ביתה ברחובות. כיוון שלא חיכתה לו משרה מסודרת בבית חולים שימש דן דולפין באופן זמני כרופא מחוזי בלשכת השיקום של משרד הביטחון ברחובות. באמצע 1982 מונה לסגן הרופא הראשי באגף השיקום, וב-1986 מונה לרופא הראשי באגף השיקום, וראש היחידה לשירותים רפואיים, תפקיד שמילא עד 2009, כשפרש לגמלאות בגיל 68.
כיום עובד דן דולפין במשרה חלקית כיועץ בקרן הפנסיה "מקפת".
הוא נשוי לציפורה ואב לשלושה. מתגורר ברעננה.
שנותיו באגף השיקום במשרד הביטחון.
הרופא הראשי של אגף השיקום, כנקבע בחוק, כפוף רק להנהלת משרד הביטחון והוא המחליט היחיד בכל נושא רפואי הנוגע לכלל הנכים. ראש היחידה לשירותים רפואיים הם מנהלם של כל עובדי היחידה, ביניהם 25 רופאים (יותר ממספר הרופאים במחלקה רפואית ממוצעת בבית חולים), וכפוף מנהלית לראש אגף השיקום. דרגת התפקיד מקבילה לסמנכ"ל במשרד הבריאות 11 (כשמנכ"ל משרד הבריאות, למשל, דרגתו 12). מינוי רופאי אגף השיקום (כמו של ראשי אגפים במשרד הביטחון וכמו אלופי צה"ל) מסור בידי שר הביטחון עצמו. דן דולפין מונה על ידי יצחק רבין.
על פי החוק, התקנות והמסורת שהתגבשה במשך שנים רבות באגף השיקום, הרופא הראשי קובע אישית את רמת ואיכות הטיפול הרפואי בקבוצת הנכים: היכן יקבלו את הטיפול, מי יטפל בהם, את סל התרופות והטיפולים, ואת רמת ההוצאה המותרת לטיפול הפרטני. תפקיד הרופא הראשי להחזיר את הנכה למצב שבו יוכל לעמוד בקו התחלה אחד עם מי שלא נפגע, ולהציבו במקום שבו יוכל לחיות חיים מלאים במידת האפשר.
צד חשוב בעבודתו של דולפין כרופא הראשי היה הטמעת ההפרדה בין חולי נפש והלומי הקרב. ועדה של פסיכיאטרים בכירים, בעזרת צוות פסיכולוגים, בדקה אחד לאחד את כל 5500 התיקים שנשאו הגדרות פסיכיאטריות, סיננה מביניהם את הלומי הקרב, הגישה והעבירה הוספת סעיף נפרד לנפגעי פוסט טראומה, וכך נקבע מעמדם המקביל לפצועים בקרב, בניגוד למי שחלו תוך שירותם.
לאחר האירוע הטרגי של הלום הקרב איציק סעידיאן באפריל 2021 הוקמו על ידי משרד הביטחון וארגון נכי צה"ל כמה ועדות לבחינת תפקוד אגף השיקום, ודן דולפין התבקש להצטרף כדי לשפר וליעל את תפקוד האגף.
ניחוח הטירוף
עגור הזהב
עת השינוי
עת לברזל
האמירלין הצעירה
קוך תעשיות
הנוסיס
הנוסיס (יוונית: ἕνωσις) היא המילה היוונית הקלאסית למושג המיסטי "אחדות" או "איחוד". היא השקפה פילוסופית הטוענת שמאחורי ריבוי הדברים שסביבנו מסתתר עיקרון אחד: גורם יחיד בלתי משתנה ובלתי ניתן לחלוקה שאחראי למופעים השונים שבטבע ומסביר אותם. תפיסה זו עומדת בניגוד לדואליזם ולפלורליזם. מקור המושג הוא בזרם הפילוסופי באפלטוניזם, ובמיוחד בניאופלטוניזם, מטרת ההנוסיס היא איחוד עם מה שבסיסי במציאות: "האחד" (Τὸ Ἕν), המקור או מוניזם (ביוונית: μόνος, "מונוס" - יחיד). למושג הניאופלטוני יש תקדימים בדתות המסתורין היווניות וכן הקבלות בפילוסופיה המזרחית. הוא מפותח עוד בקורפוס הרמטיקום, בתאולוגיה הנוצרית, האלביזם, ומהווה גורם חשוב בהתפתחות ההיסטורית של המונותאיזם.
עקרונות ההנוסיס ויישומם לכאורה בדרך חיים נוסחו על ידי פלוטינוס שהיה מגדולי הפילוסופים בעת העתיקה ונחשב למייסד אסכולת הניאופלטוניזם. פלוטינוס השפיע עמוקות על פילוסופים לאורך כל העת העתיקה המאוחרת, ימי הביניים, הרנסאנס והתקופה המודרנית. השפעתו ניכרת במיוחד בנצרות, ביהדות ובאסלאם.