מחקרים רבים הראו כי זיכרון טרנזקטיבי נבנה במהלך האינטראקציות בין חברי הצוות. בסדרת מחקרים נמצא כי אימון קבוצתי עוזר לפיתוחו של זיכרון טרנזקטיבי. נמצא כי כשהאימון נעשה במשותף, הצוות פיתח מערכת זיכרון טרנזקטיבי חזקה יותר לעומת צוות שהתאמן בנפרד, זכר מידע רב יותר אודות התהליך, וביצע פחות שגיאות. החוקרים הסיקו כי האימון המשותף והאינטראקציה בין הנבדקים אפשרה להם לפתח מודעות לכישורי חברי הצוות האחרים וסייעה לצוותים אלו לחפש את המידע אצל האדם הנכון, להעריך את המידע כמדויק ואמין יותר וכתוצאה לבצע את המשימה טוב יותר. בשלבים הראשונים לחיי קבוצה, הכרת המומחיות של חברי הצוות מאפשרת לחלק את העבודה באופן יעיל יותר ולהתאים את המשימות לחברי הצוות שהכי מוכשרים לבצען. קיום אינטראקציות מרובות בשלבי היווצרות קבוצה מספקות הזדמנות להתוודע להכשרה, רמת המומחיות או היעדר הידע בתחומים שונים של חברי הקבוצה, ולפתח הבנה משותפת של דרישות המשימה והאופן בו הידע של חברי הצוות משתלב יחד.
אם כך, נראה כי לתקשורת השפעה מכרעת על התפתחות הזיכרון הטרנזקטיבי. יחד עם זאת, נראה כי לא כל סוג של תקשורת בין חברי צוות יביא לבניית זיכרון טרנזקטיבי. תקשורת באופן כללי משמשת כאמצעי להעברת מידע מאדם אחד לאחר. אך, לצורך בניית זיכרון טרנזקטיבי על התקשורת לעסוק בהעברת מידע על הידע, המומחיות והניסיון הרלוונטיים של פרטים אחרים במערכת.
Moreland &amp; Myaskovsky, הראו כי ניתן ליצור זיכרון טרנזקטיבי גם ללא תקשורת בין חברי הצוות. כתחליף לתקשורת בין חברי הצוות נעשה שימוש במשוב המסכם את כישורי הנבדקים במשימה ותחומי המומחיות של כל משתתף, לפני תחילת המשימה הקבוצתית. נמצא כי למרות שהמשוב והמידע על תחומי הידע של חברי הצוות ניתן על ידי החוקרים ולמעשה חברי הצוות כלל לא תקשרו זה עם זה בשלב הקידוד, נוצר זיכרון טרנזקטיבי חזק אשר השפיע לחיוב על ביצועי הצוות.
אם כן, המרכיב החיוני להיווצרות זיכרון טרנזקטיבי הוא שיתוף מידע ספציפי אודות תחומי המומחיות של חברי הצוות, אם באמצעות אינטראקציות הנוצרות בזמן למידה משותפת, ואם על ידי העברת המידע באופן אחר.
אדוארד ברנרד
אדוארד אמרסון ברנרד (אנגלית: Edward Emerson Barnard; 16 בדצמבר 1857 – 6 בפברואר 1923) היה אסטרונום אמריקאי שהתמחה בתחום האסטרונומיה התצפיתית, המוכר בעיקר הודות לגילוי כוכב ברנרד ב-1916, אשר גם נקרא על שמו.
שנותיו הראשונות.
ברנרד נולד בנאשוויל, טנסי, לראובן ברנרד ואשתו אליזבת' ג'יין, אחד משני ילדים. אביו נפטר לפני לידתו, וברנרד גדל במשפחה ענייה ולא קיבל השכלה יסודית בסיסית. תחום העניין הראשון שלו היה צילום, ובגיל 9 עבד כעוזר צלם. מאוחר יותר פיתח עניין גם באסטרונומיה. ב-1876 הוא קנה טלסקופ שובר-אור של 130 מ"מ, וב-1881 גילה את כוכב השביט הראשון שלו (אך לא הצליח להכריז על הגילוי). באותה שנה גילה גם את השביט השני שלו, ואת השלישי ב-1882.
בעודו עובד בסטודיו צילום, ב-1881 נשא לאשה את רודה קלברט, ילידת אנגליה. בשנות ה-80 של המאה ה-19, התעשיין הלברט וורנר הציע פרס של 200 דולר על כל גילוי של כוכב שביט חדש. ברנרד גילה 8 שביטים והשתמש בכסף לבניית בית לו ולאשתו.
כאשר שמו הובא לתשומת לבם של אסטרונומים חובבים בנאשוויל, הם אספו מספיק כסף כדי לתת לברנרד מלגה לאוניברסיטת ואנדרבילט. למרות שמעולם לא סיים תיכון, הוא סיים את הלימודים לתואר ראשון וקיבל את תואר הכבוד היחיד שהאוניברסיטה העניקה אי פעם. גם במהלך לימודיו לתואר ראשון המשיך לעסוק באסטרונומיה ומספרים כי היה עורך תצפיות בקמפוס, אליהן הגיעו סטודנטים רבים.
לאחר סיום התואר הראשון ב-1887 ברנרד הצטרף לצוות מצפה הכוכבים ליק.
בסה"כ, בין השנים 1881 ו-1892, גילה 14 שביטים שונים לבדו (אשר 3 מתוכם היו מחזוריים), ושניים נוספים יחד עם מגלים נוספים. כמו כן גילה ב-1884 את גלקסיית ברנרד (NGC 6822) הקרויה על שמו.
מחקר אסטרונומי.
בשנת 1892 ברנרד ביצע תצפיות על נובה והיה הראשון לשים לב לפליטות גזיות במהלך האירוע, מהן הוא הסיק כי מדובר בהתפוצצות כוכבית. באותה שנה הוא גם גילה את אמלת'אה, הירח החמישי של צדק. היה זה הגילוי הראשון של ירח חדש סביב צדק מאז גלילאו גליליי, שצפה על ארבעת הירחים הגדולים של כוכב הלכת, בשנת 1609. כמו כן, היה זה הירח האחרון שהתגלה בשיטה של תצפית ישירה (ולא לוחות צילום או סוג אחר של תמונות).
ב-1895 ברנרד הצטרף לאוניברסיטת שיקגו כפרופסור לאסטרונומיה. שם יכל להשתמש בטלסקופ בקוטר 1 מטר במצפה הכוכבים ירקס. חלק גדול מעבודתו באותה תקופה הייתה לצלם תמונות של שביל החלב. יחד עם מקס וולף הוא גילה שאזורים חשוכים יותר של הגלקסיה הם למעשה ענני גז ואבק אשר מסתירים את הכוכבים הרחוקים יותר. החל מ-1905, אחייניתו, מרי קלברט, עבדה איתו כעוזרת וחשבת.
בשנת 1916 ברנרד גילה כוכב חיוור, שמאוחר יותר נקרא על שמו, וראה כי הכוכב הוא בעל תנועה עצמית גדולה מאוד, יחסית לכוכבים אחרים. כוכב ברנרד הוא מערכת הכוכבים השנייה הכי קרובה לשמש, אחרי מערכת אלפא קנטאורי.
בנוסף, ברנרד קטלג סדרה של ערפיליות אפלות ונתן להם סימון מספרי (בדומה לקטלוג מסיה), אשר החל בברנרד 1 והסתיים עם ברנרד 366. הוא פרסם את הרשימה הראשונית ב-1919, כחלק ממאמר בשם "אודות הסימנים הכהים בשמיים, כולל קטלוג של 182 עצמים אלה", בכתב העת לאסטרופיזיקה.
ברנרד נפטר ב-6 בינואר 1923, בוויליאמס ביי, ויסקונסין, ונקבר בנאשוויל. אוסף הצילומים יוצא הדופן שלו פורסם בשנת 1927 תחת הכותרת "האטלס המצולם של אזורים נבחרים בשביל החלב", לאחר שנאסף ונערך על ידי אדווין פרוסט, מנהל מצפה ירקס, ומרי קלברט.
Arcade
דם המכבים
חמאם אל-באשה
חמאם אל-באשה הוא חמאם היסטורי השוכן מדרום למצודת עכו, בצפונה של עכו העתיקה.
היסטוריה.
החמאם הוקם בשנת 1795 על ידי מושל צפון הארץ, אחמד אל-ג'זאר, והוא קרוי על שמו. לפי הסברה הוא הוקם על שרידיו של בית מרחץ צלבני, וחזיתותיו המזרחית והצפונית חופפות למבנה הקדום. בדומה לחמאמים אחרים ברחבי האימפריה העות'מאנית, הוא שימש גם כמקום מפגש חברתי. עד קום המדינה תפקד המבנה כחמאם, ומ-1954 ועד שנות ה-90 כמוזיאון עירוני.
בין השנים 2000–2003 שופץ המבנה על ידי רשות העתיקות והחברה לפיתוח עכו העתיקה, וכיום מוצגת בו מצגת אור-קולית קבועה בשם "הבלן האחרון". המופע מתחקה אחר תולדות העיר באמצעות סיפורה של שושלת בלנים דמיונית, ועושה שימוש באלמנטים הוויזואלים של המבנה.
המבנה.
חדרי החמאם ערוכים סביב חצר פנימית (3 בתרשים) המובילה אל מלתחה שבמרכזה מזרקת שיש ולאורך קירותיה ספסלי שיש (4 בתרשים). משם עברו הרוחצים דרך חדרי שירות לחדר פושר (7 בתרשים) שבשני צדדיו ארבעה חדרים פרטיים, ולאחריו לחדר חם (8 בתרשים) שאליו צמודים תנור הסקה ומאגר מים. החדר החם בנוי בצורת מתומן ובארבע פינותיו חמישה חדרים קטנים לשימוש אישי (בפינה הצפון-מזרחית יש שני חדרים). החדר החם וכל חדרי המשנה עטורים בכיפות. כיפת החדר החם נחה על ארבעה עמודי שיש מסיביים, והיא מחוררת בפתחים עגולים קטנים רבים, המחדירים את אור קרני השמש דרך חלונות זכוכית צבעונית. קרני אור אלה יצרו אפקט ייחודי בשילוב אדי המים שעלו מרצפת החדר. מבנה בית המרחץ מעוטר ברצפות שיש, בעמודי גרניט ופורפיר ובאריחי קרמיקה צבעוניים שהובאו מדמשק ומאנטוליה.
החמאם הקטן.
בדרומה של העיר שוכן חמאם נוסף הידוע בשם "החמאם הקטן" או חמאם אל-שעבי. חמאם זה, שנבנה בידי דאהר אל-עומר, קטן בהרבה מחמאם אל-באשה. הוא נזכר לראשונה בשנת 1704 כחלק ממסגד אל-רַמל, והיה בשימוש עד שנות ה-40 של המאה ה-20. כיום הוא הרוס חלקית.
עבדאללה קוואסמה
עבדאללה עבד אל-קאדר קוואסמה (عبد الله عبد القادر القواسمي; 1960 - 21 ביוני 2003), טרוריסט מחמולת קוואסמה, היה מפקד הזרוע הצבאית של החמאס בחברון. קוואסמה, שהיה אחראי לסדרת פיגועים בישראל, היה המבוקש מספר אחת ביהודה ושומרון עד חיסולו ב-2003.
פעילות.
עבדאללה קוואסמה נעצר לראשונה על ידי ישראל ב-1988, והיה בין מגורשי החמאס ללבנון. בשנת 1992, לאחר שחזר לישראל, נעצר קוואסמה בשנית על ידי ישראל, ובשנת 1994 שוחרר ושב לחברון.
ב-1998 נעצר קוואסמה על ידי הרשות הפלסטינית, אולם שנתיים אחר כך, בתחילת האינתיפאדה השנייה, שב לפעילות בחמאס.
במרץ 2003, לאחר ששני המפקדים הבכירים של החמאס בגדה המערבית, עלי עלאן ונאצר עסידה, נהרגו בידי צה"ל במהלך אותו היום, התמנה קוואסמה למפקד גדודי עז א-דין אל-קסאם בחברון.
קוואסמה עמד בראש ההתארגנות של החמאס בעיר חברון, והיה אחראי בין השאר על איסוף כספים ועל הזרוע הפוליטית באזור.
על פי מערכת הביטחון, קוואסמה אחראי למותם של יותר מ-40 בני אדם בסדרת פיגועים ממזרח וממערב לקו הירוק.
הפיגועים המיוחסים לעבדאללה קוואסמה:
מותו.
במוצאי שבת 21 ביוני 2003 נכנס כוח ימ"מ לחברון במטרה לעצור את קוואסמה לאחר שהתקבל מידע אחר מקום מסתורו. קוואסמה ניסה להימלט, ובמנוסתו פתח באש לעבר הכוח. לאחר חילופי אש קצרים נהרג. בארגון החמאס נטען כי לוחמי הימ"מ רצחו את קוואסמה בכוונה תחילה, אך לטענת גורמי צבא הכוונה הייתה להביא את קוואסמה למשפט בישראל ולא להרוג אותו. מותו של קוואסמה היווה מכה קשה לארגון בחברון שלא הצליח להוציא מאז פיגועי טרור "איכותיים" בתדירות גבוהה כפי שעשה לפני מותו.
לאחר מותו של קוואסמה החליף אותו בתפקידו סגנו, אחמד באדר.
ישיבת טלז