בדאבוס התיידד סימונדס עם הסופר הסקוטי רוברט לואיס סטיבנסון, שבא אף הוא להתרפא בשנת 1880 ושהה במקום כשנתיים. בשנת 1882 תיאר סטיבנסון במסתו "Talks and Talkers" את סימונדס (תחת השם הבדוי Opalstein) כ"הטוב שבדברנים... מזמר בשבחם של הארץ והאמנויות, פרחים ותכשיטים, יין ומוזיקה, בסגנון של סרנדה לאור הירח, כמו בנגינה קלילה על גיטרה. אפילו דברי חוכמה נשמעים מפיו כשירה", אולם גם כמי שדיבורו "בעייתי" וש"לא השלים עם חייו ועם עצמו, והמאבק הפנימי הזה מפצל את תשומת לבו. לעיתים קרובות הוא אינו מתמסר לשיחה, ומבליע בדבריו מחשבות שונות מאלו שביטא במילים". סימונדס לא הסתיר את אי-שביעות רצונו מתיאורו כאדם הפכפך, והשיב לסטיבנסון בביקורת נוקבת על ספרו "המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד". אך למרות זאת שמרו השניים על קשר מכתבים עד מותו של סימונדס, שאף כתב לסטיבנסון באחד מהם "אני עדיין אוהב אותך וחושב עליך מדי יום ביומו".
סימונדס כתב בקדחתנות רבה במהלך חייו, וכמות הכתבים שהשאיר אחריו מרשימה ביותר, בהתחשב במצב הבריאותי שבו היה שרוי. הוא אהב את איטליה, ושנים רבות נהג לבלות את תקופות הסתיו בבית חברו הוריישו בראון בוונציה. סימונדס מת ברומא בשנת 1893, ונקבר בסמוך לפרסי ביש שלי.
לאחר מותו.
סימונדס הוריש את כתביו ואת האוטוביוגרפיה שלו לחברו בראון, אשר ערך אותה בשנת 1895 לכדי ביוגרפיה המצונזרת מאזכורים הומוסקסואליים מפורשים, בעזרת המשורר אדמונד גוֹס (Gosse; 1849–1928), שהסיר ממנה אזכורים הומו-אירוטיים נוספים בטרם הפרסום. בשנת 1926 עבר גוס על כתבי הזיכרונות של סימונדס שהיו בחזקתו והסיר מהם כל אזכור נוסף פרט לזיכרונות עצמם, וזאת לתדהמתה של נכדתו של סימונדס. שתי עבודות, קובץ של מאמרים בשם "In the Key of Blue" והמונוגרפיה של וולט ויטמן פורסמו מיד לאחר מותו.
הומוסקסואליותו וכתיבתו בנושא.
בעוד הטאבו על הומוסקסואליות בעת התקופה הוויקטוריאנית בבריטניה מנע ממנו לדבר בגלוי על נטיותיו המיניות, הכילו עבודותיו, שזכו לפרסום בקרב קהל רחב, אזכורים משמעותיים וכמה מההתייחסויות המפורשות הראשונות לאהבה בין שני גברים בספרות האנגלית. דוגמה לכך ניתן למצוא בספרו "פגישתם של דוד ויהונתן" משנת 1878, המתאר בפיוטיות יחסי אהבה קרובים וחושניים בין השניים.
באותה השנה תרגם סימונדס את הסונטה שכתב מיכלאנג'לו לאהובו טומאסו קבלרי (Tommaso Cavalieri), ובתרגומו השיב את כינויי הגוף לזכר, לאחר שעורכים קודמים הפכו אותם לנקבה ובכך את הסונטה להטרוסקסואלית. לאחר מכן ולקראת סוף חייו, הפכו נטיותיו המיניות של סימונדס לסוד גלוי בקרב חוגי הספרות הוויקטוריאנית באנגליה.
במקביל לעבודותיו וכתביו, אשר הופצו ברבים והיו נגישים לקהל הרחב, כתב סימונדס, והפיץ באופן פרטי ומצומצם, חיבורים גלויי-לב שעסקו באופן ישיר בהומוסקסואליות. מלבד כמות גדולה של שירים שכתב בעשור שבין 1860 ל-1870, הוא כתב בשנת 1871 את אחד החיבורים הראשונים בשפה האנגלית המגֵנים על הומוסקסואליות – "סוגיות באתיקה היוונית" (מאה עותקים פרטיים הודפסו בשנת 1883), ובו סקירה של מקרים של פדרסטיה והומוסקסואליות ביוון העתיקה, ומאמר המשך, "סוגיות באתיקה המודרנית" (1891), העוסק בדיכוי הומוסקסואליות בעידן הנוצרי. במאמר קרא סימונדס לרפורמה בחקיקה ההומופובית של אותם זמנים.
סימונדס הציג את מוגבלותן של התאוריות ה"מדעיות" המפלילות את ההומוסקסואליות, וטען שהיא רחוקה מלהיות מחלה הנגרמת בשל "נוירופתיה תורשתית שהסתבכה כתוצאה מאוננות" (כפי שסברו הסקסולוגים של המאה ה-19). בנוסף, הוא התייחס לעירוב המוטעה שבין הומוסקסואליות ותכונות אופי נשיות, וכן לדעה הרווחת כי הומוסקסואלים "מגייסים" נערים לשורותיהם. טיעוניו השונים היוו צעד משמעותי במיקוד חקר ההומוסקסואליות מחוץ למושג הצר של "אינדווידואלים פתולוגים", והביא להתרחבותו של המושג ולהתייחסות כללית וחברתית לתופעה.
שני המאמרים נקראו במחתרת על ידי שורה רחבה של משוררים וסופרים הומוסקסואלים, והם הופצו ופורסמו בסתר עשורים נוספים לאחר מותו. כתבים ומכתבים אישיים נוספים שלו פורסמו בסוף המאה ה-20, והיסטוריונים מצאו בהם עניין רב בשל התיאורים הגלויים והכנים של תרבות מינית ש"אין לשוחח אודותיה", אשר התקיימה באותה תקופה בצלו של "חוק חברתי אשר מתייחס לסוג זה של אהבה כמתועבת, דוחה, ולא טבעית". כתבי הזכרונות של סימונדס, שכתיבתם ארכה כארבע שנים, בין 1889 ל-1893, היוו את האוטוביוגרפיה הראשונה של הומוסקסואל המודע לנטיותיו המיניות ודן בהן בפתיחות.
בשנות חייו האחרונות הקדיש סימונדס זמן ואנרגיה רבים כדי לפעול בקרב רופאים, עורכי דין ופוליטיקאיים למעם שינוי הפסיקה משנת 1885, אשר קבעה שנתיים של עבודת כפייה בגין "היעדר כבוד ציבורי בין זכרים" (החוק שעל פיו הורשע אוסקר ויילד). בנוסף, יחד עם הסקסולוג הבלוק אליס, אסף סימונדס מספר רב של תיאורי מקרים של הומוסקסואלים, כולל הוא עצמו, וריכזם בספר "הומוסקסואליות - היפוך המינים". כאשר יצא הספר לבסוף ב-1897, לאחר מותו, היה מנהל עזבונו הספרותי כה נרעש עד כי רכש את כל העותקים ושכנע את הוצאת הספרים "אליס" למחוק את שמו של סימונדס משער המהדורות הבאות של הספר.
רק יותר ממאה שנים לאחר מותו יצא לראשונה באנגלית הספר הראשון שכתב בנושא הומוסקסואליות, "Soldier Love and Related Matter". הספר היה קיים בתרגום גרמני בלבד עד 2007, שכן העותק המקורי נעלם.
יצרנות ראשונית
Bhuvan
Bhuvan (בסנסקריט: भुवन, "ארץ") היא תוכנה המאפשרת למשתמשים בה להתבונן בתצלומי לוויין של כדור הארץ, בדומה ל-Google Earth. התוכנה היא יוזמה של הארגון ההודי לחקר החלל. גרסת בטא של התוכנה הושקה ב-12 באוגוסט 2009. התוכנה מאפשרת הצגת תמונות ונתונים שונים על הודו, באיכות גבוהה יותר מתוכנות דומות, ולשם כך נעשה בה שימוש נרחב במידע שהושג על ידי לוויינים הודיים לחישה מרחוק.
מערכת Bhuvan מהווה למעשה תצלום לוויין דינמי ואינטראקטיבי המייצג מידע ממערכת מידע גאוגרפית (GIS) שמאפשר חיפוש מקומות על פני כדור הארץ, הוספת מידע וקישור לקהילות משתמשים שונות.
ביקונספילד (אוסטרליה)
ביקונספילד (באנגלית: Beaconsfield) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני.
גאוגרפיה.
ביקונספילד הוא פרוור זעיר המצוי בחלקו הדרומי של שטח השיפוט של עיריית סידני. מצפון וממערב הוא גובל באלכסנדריה, ממזרח בזטלנד ומדרום ברוסברי. הדרך הראשית החוצה אותו מדרום לצפון היא דרך בוטאני, והרחובות החוצים אותה הם קולינס וג'ונסון.
היסטוריה.
ביקונספילד נקרא על שם בנג'מין דיזראלי, לורד ביקונספילד, שהיה בתפקיד ראש ממשלת בריטניה בתקופת המלכה ויקטוריה. ביקונספילד הוא מהפרוורים החדשים בסידני, ונחנך ב-1977 לאחר ששטח קטן הופרד מאלכסנדריה הסמוכה. בעקבות השינוי המאוחר, נותר ביקונספילד אחד מהפרוורים הקטנים ביותר בסידני, עם שטח של 200,000 מטרים מרובעים בלבד.
תרבות.
ביקונספילד לא כולל מוסדות תרבות עצמאיים, ונשען לרוב על שירותי הפרוורים הסמוכים, כגון אזור גרין סקוור הסמוך באלכסנדריה. עיריית סידני כללה את ביקונספילד בפרויקט שיקום עירוני שמבוסס סביב גרין סקוור, שנועד להקים במקום מרכז מסחרי מודרני, כמו גם בתי מגורים ומגדלי עסקים.
ביקונספילד, ניו סאות' ויילס
ברייטסורס אנרג'י
ברייטסורס אנרג'י (BrightSource Energy) היא חברה המתכננת, מקימה ומפעילה תחנות כוח תרמו סולאריות. מטה החברה נמצא באוקלנד שבקליפורניה. כל פעילות ההנדסה והתכנון, כמו גם ניהול פרויקטים בישראל ובאירופה, מתנהלים בחברת הבת ברייטסורס תעשיות ישראל (לשעבר "לוז 2") הממוקמת בהר חוצבים בירושלים.
היסטוריה.
בשנות ה-80 הוקמו לראשונה בעולם תחנת כוח תרמו-סולאריות על ידי חברת "לוז", ותוכננו על ידי חברת הבת לוז תעשיות ישראל. השדות הסולריים הללו, המכונים SEGS-Solar Electricity Generating Stations נבנו בדרום קליפורניה ומייצרים 354 מגה וואט. תחנות אלו עבדו הרבה שנים מעבר למתוכנן.
בשנת 1991, עם ירידת מחירי הנפט וביטול הטבות מס על ידי הממשל הרפובליקאי של הנשיא בוש, פשטה "לוז" את הרגל. החטיבה התפעולית של החברה הפכה לאחר כמה גלגולים לחברת סולל ואילו הנהלת החברה וצוותי ההנדסה פנו לתחומים שונים. בשנת 2006 התכנסו אנשים מההנהלה וההנדסה של "לוז", חברו לצוות הנהלה והקימו את "לוז 2". בשנת 2008 שינתה החברה את שמה ל"ברייטסורס אנרג'י" (BrightSource Energy).
טכנולוגיה.
ברייטסורס אנרג'י מפתחת תחנות כוח באמצעות ריכוז קרינת השמש, באמצעות אלפי הליוסטטים, אל מגדל שמש שבו מחממים מים או מלח לטמפרטורה של כ-550 מעלות צלזיוס. הקיטור שנוצר (מחימום ישיר או על ידי המלח החם) מוזרם לטורבינה ומכאן ואילך תהליך ייצור החשמל הוא ככל תחנת כוח רגילה. הטמפרטורה הגבוהה של הקיטור מאפשרת להגיע לעלות חשמל נמוכה. לאחר המעבר בטורבינה מקורר הקיטור או המלח ומוחזר למגדל כמים לשימוש חוזר; הקירור נעשה באמצעים יבשים (כלומר ללא שימוש במים) ומאפשר חיסכון במים, משאב יקר במדבר בו מוקמות התחנות.
פרויקטים.
איוונפה (Ivanpah).