ז'אן לקוטיר נודע בספרי הביוגרפיה הרבים שכתב, בין השאר, על חיי הו צ'י מין, גמאל עבד אל נאצר, לאון בלום, דה גול, פרנסואה מוריאק, פייר מנדס פראנס, מיטראן, מונטסקייה, מונטן, אנדרה מאלרו,ז'רמן טיליון,שמפוליון, ז'אק ריווייר, סטנדל וג'ון קנדי.
חובב מוזיקה נלהב, לקוטיר היה יושב ראש חברת מעריצי "ז'ורז' ביזה".
ספרים.
"De Gaulle", 1965, Le Seuil, (דה גול) מהדורה חדשה ב-1971
ויויאן פוכס
משכורת ממוצעת
סאיי רקורדס
סאיי רקורדס (מאנגלית: Sai Records) הוא לייבל עצמאי המנוהל על ידי הראפרים ד"ר צ'אן (אמיר כץ) ו"מוגלי" (אלמוג כץ) מבית שמש.
היסטוריה.
בשנת 2008 הקימו האחים אמיר ואלמוג כץ את הלייבל "סאיי רקורדס". מקור השם הוא בסאי, פיגיון יפני. השניים מופיעים גם בהרכב בעל שם זהה. קודם לכן הם היו חתומים בחברת התקליטים "תטה". בשנת 2008 הוציאו את שירם הראשון, "פרפרים", ולהיטים נוספים כמו "כמוך", "באש ובמים" ו"אש". בשנת 2009 הוציאו את השיר "חריף מדי" יחד עם איזי, את השיר "באונס" יחד עם ההרכב KYD ולהיטים נוספים כמו "בית שמש פיינסט", "כל העיניים עליי", "לאט" ו"ניצחת", המוקדש לאמא שלהם.
בשנת 2009 הוציאו את המיקסטייפ הראשון שלהם - "עין תחת עין" ובו השירים: "לא תוכל להפיל", "מכריז על מלחמה", "לא מרפה" ו"כמוך".
בשנת 2009 התארחו לעבד מחדש את השיר "אבניבי" של יזהר כהן.
בשנת 2010 פתחו את הפרויקט שלהם עם צמד המפיקים שוהם וגבריאל (עידו שוהם ואלעד גבריאל). בשנים 2010–2012 הוציאו יחד איתם את השירים "את", "סחי בלטה", "לפעמים", "בא לי בא לה בלאגן", "אם את רוסיה" ו"אם תחכי לי".
בשנת 2011 הוציאו את השיר "לב מקרח" ב-3 גרסאות: גרסת רדיו, גרסת מועדונים וגרסת היפ-הופ.
בשנים 2010–2013 הוציאו את השירים "תוצאה של מין לא מוגן", "בגללך" (עם ג'ורג' טופוריה), "עד שאת תדעי", "ראפרים בשקל" (עם כפיר צפריר), "קותי", "עוד כמה תדברו" (עם בוסקילז) ו"אחת למליון" (עם ערן וקנין).
סאיי רקורדס הוציאו את אלבום הבכורה של ד"ר צ'אן ואלבום משותף עם מוגלי. האלבומים הופקו על ידי ד"ר צ'אן.
גדלי נייר
לנגור
לנגור (שם מדעי: Presbytis) הוא סוג של פרימט הנפוץ בצפון-מזרח הודו בנגלדש, וכן באיים סומטרה, בורנאו וג'אווה.
מקור שמו בשפה המקומית הוא "בעל זנב ארוך" (Long tailed). שכן יש לו זנב ארוך במיוחד בזכותו יכול הלנגור לנוע בין העצים.
מאפיינים.
הלנגור חי בעיקר באזורי שיחים ועצים נמוכי קומה וניזון בעיקר מעלים. בוהן כף ידו קצרה מאוד, והוא נע על ארבע גפיו.
אורך גופו מגיע ל-65 סנטימטרים, ומשקלו עד 11 קילוגרם. אורך חייו יכול להגיע ל-20 שנה. הלנגור ממעט מאוד בשתייה ומסתפק בלחות שבמזונו ונוהג לשתות את טיפות הגשמים הנקווים בחורים שבעצים.
חי בקבוצות המונות בין 10 ל-15 פרטים כאשר מנהיגם הוא הלנגור הבוגר ביותר. לאחר הריון של כשבעה חודשים ממליטה נקבת הלנגור ולד אחד.
בימים והחודשים הראשונים לחייו צבעו של הלנגור כתום, אך לאט לאט בזמן שהוא מתבגר צבע עורו משתנה לצבעו הרגיל - אפור.
טקסונומיה.
נוסף לסוג זה ישנם עוד שני סוגים המכונים בשם "לנגורים": הסוג לוטונג ("Trachypithecus") והסוג לנגור אפור ("Semnopithecus"), הנפוץ ביותר בהודו.
גבעת הרקפות
גבעת הרקפות (ידועה גם בשם חורשת הרקפות) הוא כינויה של גבעה קטנה ומיוערת ברמות מנשה, המפורסמת במרבדי הרקפות שפורחות בה בתקופת החורף והאביב. הגבעה נמצאת כקילומטר מצפון לקיבוץ גלעד, על יד כביש 672. הגבעה לא הוכרזה כשמורת טבע אך היא פותחה והוסדרה לטיולים בידי קרן קיימת לישראל.
במקום שביל מעגלי באורך כקילומטר, המתחיל מתחתית המדרון, ממשיך אל מעלה הגבעה ומקיף את החורשה מלמעלה. המסלול לא מתאים לנכים. החורשה עצמה מוקפת בחבל שנועד למנוע ממטיילים לדרוך על הפרחים.
בגבעה פורחת בעיקר רקפת מצויה בגווני לבן עד ורוד, אך ניתן למצוא בה גם כלניות אדומות ופרחים נוספים, בעיקר בשולי הגבעה. בתחילת החורף פורחים בה גם כרכום חורפי ודודא רפואי.
הגבעה כאתר תיירותי נתגלתה בשנות ה-60 כאשר שני נערים מטיילים, אלי (מרמת השופט) ואילן (מקיבוץ דליה) עברו במקום ונכנסו לחורשה כדי לנוח. כעבור שבועיים הביאו לטיול במקום את כל "מוסד חינוכי הרי אפרים" (בשמו אז). בנוסף סיפרו על כך לאלון גלילי (לימים, מנהלה של "הסיירת הירוקה") שעבד אז בחברה להגנת הטבע, כדי שיפעל להפיכת המקום לשמורת טבע.
גילוף בעץ
גילוף בעץ הוא צורה של פיסול בעץ בעזרת אזמל, סכין גילוף או בעזרת כלים אחרים. העץ שעובר גילוף נהפך לפסלון, לצלמית או לקישוט.
בעבר פיסול בעץ היה נפוץ הרבה יותר, אך לאחר שהתפתח השימוש בחומרים נוספים כגון אבן וברונזה, פחת השימוש בעץ כחומר גלם, בגלל היותו חשוף לריקבון, לנזק מחרקים ולדליקה. פסלי עץ אינם מחזיקים מעמד לאורך זמן באוויר הפתוח, ועל כן ידוע מעט על התפתחותה של מסורת יצירת עמודי הטוטם. מרביתם של הפסלים החשובים בסין וביפן הם פסלי עץ, וכך גם מרביתם של הפסלים באוקיאניה ובאפריקה. משקלו הקל יחסית של העץ מאפשר יצירת מסכות או פסלים אחרים שניתן לשאת, והוא חומר נוח לפיסול ולגימור, הרבה יותר מהאבן. בגרמניה, רוסיה, איטליה וצרפת נמצאו פסלי עץ רבים מתקופת ימי הביניים, כאשר הנושא המרכזי בכולם הוא סמלים ודמויות מעולם הנצרות.
גילוף העץ.
בחירת העץ.
טבעו של העץ מגביל את יכולתו של המפסל בו, שכן העץ אינו חזק באותה מידה בכל האזורים שלו. זהו חומר אַנְאִיזוֹטְרוֹפִּי. האזור החזק ביותר של העץ הוא המרכז שלו, "הגרעין" שלו, ולכן נבון יותר לתכנן את הפסל כך שהחלקים העדינים שלו יהיו באזור זה. ככל הנראה, סוגי העצים הנפוצים ביותר כחומר גילוף הם עץ התרזה ועץ הטופאלו, שניהם קשים מאוד ונוחים יחסית לעיבוד. סוגים נוספים הם עץ מהגוני, עץ אלון, עץ אגוז וטיק. לפסלים שמצריכים גילוף עדין נהוג להשתמש בעצי תפוחים, אגסים או שזיפים. קישוטי עץ שעוברים צביעה ואינם אמורים להיות עדינים ייווצרו לרוב מעץ אורן.
פיסול.
מגלף בעץ מתחיל גלופה חדשה עם בחירת חתיכת עץ בגודל המתאים ובצורה המתאימה לפסל שאותו הוא יוצר. אם הפסל גדול מהעץ הקיים, ניתן להדביק מספר עצים יחד ולגלפם. חשוב לבחור בסוג העץ המתאים. קשה יותר לגלף עצים קשיחים אבל יש להם ברק ואורך חיים טובים יותר מסוגים אחרים. עצים רכים נוחים מאוד לגילוף אך עמידותם נמוכה. ניתן לגלף את כל סוגי העצים, אך לכל עצים מאפיינים ואיכויות משלו. לאחר שהעץ המתאים נבחר, המפסל בעץ מבצע גילוף גס של העץ במפסלות בגדלים שונים. המפסלת הוא להב מעוקל שיכול להסיר נתחים גדולים של העץ בצורה חלקה. בגילוף של עצים קשים ייתכן גם שימוש בפטיש מעץ. גילוף של עץ קטן יצריך לעיתים שימוש בסכין וגילוף של עץ גדול יצריך שימוש במסור. לא משנה איזה סוג עץ נבחר או מהו כלי הגילוף, על המגלף תמיד להסיר את חלקי העץ ממרכזו לשוליו או מן השוליים למרכז, לעולם אין לגלף את העץ לתוך מרכזו.
לאחר הגילוף הגס מתבצע גילוף עדין של העץ. בשלב זה נעשה שימוש בכלים קטנים יותר ובתנועות עדינות יותר. בסיום הגילוף מחליקים את העץ ויוצרים בו חריצים או קישוטים נוספים. לאחר שמלאכת הגילוף מסתיימת האמן יכול לצפות את העץ בשמן טבעי כגון שמן פשתה, על מנת להגן על הפסל מלכלוך ומלחות. הציפוי גם מעניק לפסל העץ ברק וקווי מתאר ברורים יותר. לרוב מצפים גלופות עץ בשכבה של שעווה שמעניקה לעץ הגנה וברק עשיר ורך.
Adama (מעברית: אדמה) הוא אלבום הבכורה של אבישי כהן, שיצא במרץ 1998 בהוצאת Stretch Records האמריקנית בלוס אנג'לס, ארצות הברית.
הפקה.
Adama הוא אלבום ג'אז המשולב במאפייני מוזיקת עולם, ובפרט רכיבים אוריינטליים, ספרדיים, לטיניים, וכן לעיתים שימוש בהשראה תרבותית מהשורשים והמקורות היהודיים. אלה הם קווים סגנוניים המאפיינים את רב הרפרטואר של אבישי כהן לאורך כל קריירת הסולו שלו עד כה. Adama הוא אלבום אינסטרומנטלי, בעל הרכב מוזיקלי המשלב כלים מערביים, כגון פסנתר ופסנתר חשמלי, וכלי נשיפה מערביים – עם כלים אתניים, כגון עוד ותופי קונגה. כל נעימות האלבום הולחנו על ידי אבישי כהן, למעט גרסת כיסוי אינסטרומנטלית של השיר Bésame Mucho מאת קונסוולו ולאסקס.
במקביל לקריירת הסולו המתפתחת באותה תקופה, ניגן כהן עם צ'יק קוריאה והיה נגן הקונטרבס בהרכב Origin בהנהגתו של קוריאה. עבודתו עם קוריאה, הבעלים של חברת Stretch Records שהפיקה את האלבום, תרמה רבות לעיצובו של Adama. לצד כהן שמנגן על קונטרבס, הסקסופוניסט סטיב וילסון ונגן הטרומבון סטיב דייוויס שניגנו עם כהן במסגרת Origin היו למשתתפים בהרכב המבצע העיקרי של Adama. בנוסף אליהם משתתף בהרכב המתופף ג'ף בלרד, שלאחר מכן היה למתופף של הרכב Origin ולימים (ב-2001) ניגן עם כהן בהרכב השלישייה החדש של קוריאה (The Chick Corea New Trio). עוד משתתפים בהרכב העיקרי הפסנתרן ג'ייסון לינדנר, והגיטריסט הישראלי עמוס הופמן.
באלבום מתארחים גדולי ג'אז ידועים שאיתם ניגן כהן בעבר במהלך התבססותו בניו יורק: בראד מלדאו, דנילו פרז, חורחה רוסי וכמובן צ'יק קוריאה. מלדאו מנגן על פסנתר לצד רוסי על תופים ברצועה "Bésame Mucho", פרז על פסנתר לצד קוריאה על פסנתר חשמלי ודון אליאס על תופי קונגה ברצועה "Gadu", והזמרת קלאודיה אקוניה תורמת את קולה בהצטרפות להרכב העיקרי ברצועה "Jasonity".
Adama זכה לשבחים רבים וכאלבום בכורה ביסס את מעמדו של אבישי כהן כיוצר ג'אז בולט ומבטיח גם בתחום ההלחנה, לאחר שזכה להכרה עולמית בנגינתו לצד צ'יק קוריאה קודם לכן.
המשתתפים באלבום.
אמנים אורחים:
אריק בלדסו
אריק בלדסו (באנגלית: Eric Bledsoe; נולד ב-9 בדצמבר 1989) הוא כדורסלן אמריקאי.