סזן אקסו (בטורקית Sezen Aksu, נולדה ב-13 ביולי 1954) היא זמרת, מלחינה, ומשוררת טורקיה, העוסקת בעיקר במוזיקת פופ. היא נחשבת, יחד עם אז'דה פקאן, למייסדת הפופ הטורקי בשנות ה-70, והשפעתה על עולם הזמר הטורקי הייתה עצומה.
היא זכתה לכינויים "הדרור הקטן" (Minik Serçe) ו"מלכת הפופ הטורקי" (Türk popunun kraliçesi). עד שנת 2009 הוציאה אקסו 14 סינגלים ו-22 אלבומים, אשר נמכרו בלמעלה מ-20 מיליון עותקים. היא כתבה יותר מ-400 שירים ופרסמה כמחצית מהם בשנת 2006 בספרה "שירה חסרה" (Eksik Şiir). היא הופיעה ביותר מ-1,500 הופעות בפני כ-4 מיליון צופים וזכתה ביותר ממאתיים פרסים. שיריה בוצעו על ידי יותר ממאה אומנים אחרים, והיא טפחה זמרי פופ מקומיים ושרה עימם. על אלה נמנים טרקאן, סרטאב ארנר, לוונט ייקסל (Levent Yüksel), שבנם פרה (Şebnem Ferah) והאנדה ינר (Hande Yener).
ביוגרפיה.
אקסו נולדה ליד דניזלי בשם פטמה סזן ילדרם (Fatma Sezen Yıldırım) וגדלה באיזמיר. בשנת 1973 החלה ללמוד חקלאות באוניברסיטת הים האגאי באיזמיר, ושנה לאחר מכן נישאה לראשונה לאלי אנגין אקסו (Ali Engin Aksu). היא הוציאה את המיני אלבום הראשון שלה, "Haydi Şansım" (קדימה מזלי), בשנת 1975 תחת השם סזן סליי (Sezen Seley), ובו שני שירים. שנה לאחר מכן הוציאה מיני אלבום נוסף שבו שני שירים, "Kusura Bakma" (סליחה), אך זה נחל כישלון חרוץ ורק חמישים עותקים ממנו נמכרו. אקסו פרצה לתודעה עם המיני אלבום השלישי שלה - "Olmaz Olsun" (הלוואי ולא קרה) שגם בו שני שירים, ושיר הנושא הגיע לראש המצעד המקומי.
בכך ניתן האות לפרסום האלבום הראשון שלה שהוקלט באולפן הקלטות, "Allahaısmarladık" (לך לשלום), שיצא בשנת 1977; ו-"Serçe" (הדרור), אלבומה המלא הראשון, שיצא בשנת 1978. שמו של אלבום זה, הדרור, דבק בה והיה לכינויה מאז. היא התגרשה מאקסו ונישאה בשנית לסינאן אזר (Sinan Özer) ב-1981 לאחר שהרתה לו. לקראת סוף השנה ילדה את בנה היחיד מיטהט ג'אן אזר (Mithat Can Özer). ב-1983 התחרתה לראשונה על הזכות לייצג את טורקיה באירוויזיון, אך ללא הצלחה. היא שבה וניסתה להגיע את התחרות מספר פעמים נוספות, אך לא הצליחה בכך. עם זאת, ניצחונה של בת טיפוחיה, הזמרת סרטאב ארנר, באירוויזיון 2003, נזקפת גם לזכותה של אקסו. באותה שנה (1983) התגרשה אקסו בשנית. אלבומה "Git" (לך), שהתפרסם בשנת 1986, זכה להצלחה רחבה, והיא נבחרה על ידי המגזין "Onyedi" (שבע-עשרה) כזמרת השנה לשנת 1985. גם האלבום "Sezen Aksu Söylüyor" (סזן אקסו שרה) שפורסם בשנת 1989 קצר שבחים.
בשנת 1990 שיחקה בסרט "Büyük Yalnızlık" (הבדידות הגדולה) שזכה בפרס "תפוז הזהב" של פסטיבל הסרטים באנטליה (Antalya Altın Portakal Film Festivali). בשנים אלה החלה אקסו לקדם זמרי פופ צעירים, וכן החלה לפעול במשותף עם אונו טונצ' (Onno Tunç) שהיה גם חברה לחיים. יחד עמו הוציאה בשנת 1991 את אלבומה המצליח ביותר עד כה "Gülümse" (חייך), שנמכר בלמעלה משני מיליון עותקים. היא שיתפה פעולה עם טונצ' עד שנהרג בהתרסקות מטוסו הפרטי ב-1996. היא הקדישה לו את אלבומה "Düş Bahçeleri" (גינות החלום) שהתפרסם באותה שנה.
אקסו הקפידה כל השנים לנסות ולהתחדש ביצירתה. כך לדוגמה שילבה באלבומה "Işık Doğudan Yükselir" (אור עולה מהמזרח") שיצא בשנת 1995, מוזיקת פופ עם מוזיקה מסורתית אנטולית. היא שיתפה פעולה גם עם אומנים זרים, דוגמת גוראן ברגוביץ', ויחד עמו פרסמה את אלבומה "Düğün ve Cenaze" (חתונה והלוויה) ב-1997. עוד שיתפה פעולה עם האומן הטורקי ממוצא ארמני ארטו טונצ'בויאג'יאן (Arto Tunçboyacıyan), אחיו הצעיר של אונו טונצ', עם חאריס אלקסיו היווניה, עם הטנור האיטלקי אלסנדרו ספינה (Alessandro Safina) ועם אודו לינדנברג (Udo Lindenberg) הגרמני. בנוסף היא הקפידה להתגייס לפעילות ציבורית, ופעלה למען שוויון זכויות לנשים, רפורמות בחינוך ובעניינים סביבתיים, דוגמת התגייסותה למאבק נגד התוכנית להקמת גשר שלישי מעל הבוספורוס באיסטנבול.
עד שנת 2000 הוציאה אקסו 15 אלבומים וסינגלים רבים נוספים, היא המשיכה להצליח, ואלבומה "Deliveren" (מביא לשיגעון) נמכר בלמעלה ממיליון עותקים. בשנת 2005 הופיעה בסרטו של פאטי אקין (Fatih Akın) "לחצות את הגשר: צליליה של איסטנבול" (Crossing the Bridge: The Sound of Istanbul). אלבומה האחרון עד כה, "Deniz Yıldızı" (כוכב הים), התפרסם בשנת 2008.
בית הספר תחכמוני
משפט רימן רוך
תחנת גרנד סנטרל
תחנת גרנד סנטרל (באנגלית: Grand Central Terminal או Grand Central Station) או בקיצור גרנד סנטרל (Grand Central) היא תחנת רכבת המשמשת תחנת קצה של מספר קווי רכבת. התחנה ממוקמת במפגש רחוב 42 עם שדרת פארק באזור מידטאון מנהטן של האי מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
התחנה נבנתה עבור קו רכבת ניו יורק סנטרל, והיא התחנה הגדולה בעולם במספר רציפיה - 44 רציפים שלצידם 67 מסילות (כאשר 41 רציפים מצויים במפלס העליון של התחנה ו-26 במפלס התחתון).
עם סיומה של התחנה הראשונה עבור רכבת לונג איילנד, תגדל התחנה ויהיו בה סך כולל של 75 מסילות ו-45 רציפים.
התחנה משמשת את קווי רכבת מטרו נורת' המקשרת את העיר ניו יורק למחוז וסטצ'סטר, מחוז פוטנאם ולמחוז דאטצ'ס שבמדינת ניו יורק, ולמחוז פיירפילד ומחוז ניו הייבן שבמדינת קונטיקט.
אף שהשם הרשמי של התחנה הוא, כאמור, "גרנד סנטרל טרמינל" מאז שנת 1913, השם הנפוץ של התחנה הוא דווקא "תחנת גרנד סנטרל" (גרנד סנטרל סטיישן) - שמה של תחנה קודמת שעמדה באתר.
היסטוריה.
באתר הנוכחי ניצבו לאורך ההיסטוריה שלושה מבנים אשר שימוש כתחנות רכבת מרכזיות.
התחנה הראשונה באתר.
התחנה הראשונה באתר נקראה "תחנת גרנד סנטרל" (Grand Central Depot - "גרנד סנטרל דיפו") ותוכננה לשמש את קווי רכבת ניו יורק סנטרל, רכבת ניו יורק והארלם ורכבת ניו יורק וניו הייבן של קורנליוס ואנדרבילט. התחנה, שנועדה לשלב את רציפי כל החברות תחת מבנה אחד, נפתחה באוקטובר 1871. בעת הקמתה תוכנן מעבר משולב לתוך המבנה החדש - רכבת הארלם נועדה לעבור לתחנה ב-9 באוקטובר 1871 מהתחנה שהייתה להם ברחוב 27, רכבת ניו הייבן נועדה לעבור לתחנה ב-16 באוקטובר, וקווי ניו יורק סנטרל ב-23 באוקטובר. המעבר ההדרגתי נועד להקל על העומס בימים הראשונים של התחנה ולמנוע בלבול. בפועל קווי ניו יורק סנטרל עברו לתחנה רק ב-1 בנובמבר.
מבנה התחנה היה בצורת האות "L" כאשר הצד הקצר של המבנה היה לאורך רחוב 42, והצד האורך לאורך שדרת ונדרבילט. התחנה היוותה חידוש בכך שגובה הרציפים היה בגובה רצפת הקרונות, וכי אזור הרציפים היה מקורה.
התחנה השנייה באתר.
בין השנים 1899–1900 נהרס מבנה התחנה ונבנה מחדש (מספר הקומות הוגדל משלוש קומות לשש קומות), ומיקום הרציפים באזור הרציפים שונה, במטרה להקל על העומסים ועל סיבוב הרכבות. המבנה החדש נקרא "תחנת גרנד סנטרל" ("גרנד סנטרל סטיישן" - Grand Central Station).
התחנה השלישית באתר.
הקמת התחנה.
בין השנים 1903 ו-1913 נהרס מבנה התחנה בשלבים, ובמקומם נבנה המבנה הנוכחי - "גרנד סנטרל טרמינל" אשר תוכנן על ידי משרדי האדריכלים ריד וסטרן (Reed and Stern) ווורן ווטמור (Warren and Wetmore). ריד וסטרן תכננו את המבנה, ואילו וורן ווטמור הוסיפו את העיטורים בסגנון הבוז-אר. המבנה החדש נפתח ב-2 בפברואר 1913.
בחזית המבנה הוצב פסל מעשה ידי ז'ול אלקסי קוטן ( Jules-Alexis Coutan) - בעת הקמתו, אחד הפסלים הגדולים בעולם. גובה הפסל היה 15 מטרים, וקוטר השעון שבמרכזו - 4 מטרים. הפסל תיאר את האלים מרקוריוס, הרקולס ומינרווה מהמיתולוגיה הרומית.
כיסויה של שדרת פארק.
בשל תנועת הרכבות ההולכת וגדלה לתחנה, הוחלט לנצל את שינוי מערכת הרכבות (וחישמול המסילות) על מנת להוריד את מפלס המסילות אל מתחת לפני הקרקע, ולבנות תחנה דו מפלסית תת-קרקעית, בתכנונו של ויליאם ג'. וילגוס (William J. Wilgus), המהנדס הראשי של רכבת ניו יורק סנטרל.
בהתאם לתוכנית, הרכבות הנכנסות ירדו אל מתחת לאדמה ועברו מתחת שדרת פארק, לעבר המפלס העליון (אם מדובר ברכבות בינעירוניות) או המפלס התחתון (רכבות פרווריות).
מסילות מעגליות איפשרו את סיבוב הרכבות.
הורדת המסילות אל מתחת לקרקע איפשרה את מכירת השטחים שמעל המסילות - שטחים מבוקשים בעלויות רבות, עליהם נבנו מגדלי מגורים ומשרדים.
הורדת המסילות והטרמינל החדש איפשרה בניית כביש עילי העוקף את התחנה ומקשר את שני חלקי שדרת פארק.
טרמינל סיטי.
מבנה התחנה כללו בסמוך את מלון קומודור ומבני משרדים אשר זכו לכינוי "טרמינל סיטי". בשנת 1928 נבנה בסמוך גורד שחקים עבור הנהלת ניו יורק סנטרל (כיום בניין הלמסלי) מצדו הצפוני של מבנה התחנה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 נבנה בתחנה רציף סודי - רציף מספר 61, עבור פרנקלין דלאנו רוזוולט אשר איפשר לו להגיע ישירות למלון וולדורף אסטוריה.
בין השנים 1939–1964 רשת הטלוויזיה CBS השתמשה בשטחי הקומה השנייה של בניין התחנה ובמקום הוקמו 4 אולפני טלוויזיה. מאולפני התחנה שודרה התוכנית "חדשות הערב של CBS" עם דגלס אדוארדס. כמו כן שודרו מאולפני אלו התוכנית "See It Now" של אדוארד מורו ובה דיווחים על הסנטור ג'וזף מקארתי.
שטחי האולפנים משמשים כיום כמגרשי טניס בבעלותו של דונלד טראמפ.
הצעות להריסת התחנה ובניית גורדי השחקים.