ליווי נוער יהודי - ב-15 השנים האחרונות, מלווה קבוצות תלמידים אמריקאים-יהודים [כיתה י"א] המגיעים לישראל לסמסטר לימודי של 10–12 שבועות ב"סמינר אמריקאי" ב-הוד השרון. המטרה העיקרית של הפעילות היא הכרת ההיסטוריה של עם ישראל בארץ ישראל. מיושמת בלימודים בכיתה בשילוב סיורים לימודיים בשטח. מאירי מתלווה לתלמידים בפעילותיהם. ובמיוחד לסיורים בישראל: עלייה למצדה, מסע מים-לים וכדומה.
משפחה ומגורים.
בספטמבר 1966 – נישא גדעון ליעל [ישראלי], מורה במקצועה ובת קיבוץ דגניה ב' ועברו להתגורר בנען. במשך השנים נולדו לזוג שלוש בנות: מיכל, עדי וענת.
מגורים.
במרץ 1968 – השתחרר גדעון מצה"ל והמשפחה עברה להתגורר ביהוד. ביולי 1969 חזר גדעון לצה"ל.
באוגוסט 1971 עברה המשפחה לירושלים. עד יולי 1972 שחזרה ליהוד.
ביולי 1976 מעבר לשירות צפון, מגורים מושב נטועה, צמוד לבירנית.
באוגוסט 1978 לאור התפקיד שקיבל במפקדת קחצ"ר ברמלה. בקיבוץ נען חיפשו מורה. יעל מאירי מורה וכך נכנסו לקיבוץ נען כשכירים.
ביולי 1980 –במסגרת עבודתו של גדעון באל על עוברת המשפחה לניו יורק.
באוגוסט, 1983 עם סיום השליחות בניו יורק. הבנות הגדולות היו כבר בסוף יסודי ותחילת תיכון לחצו מאוד לחזור לנען. לאחר התלבטות חזרה המשפחה לנען, במעמד של שכירים.
בשנת 1989, נכנסה המשפחה לתהליך של "קבלה לחברות" ולאחר זמן נעשו חברים מן השורה בקיבוץ נען.
בחודש אפריל 1992 יצאה המשפחה לניו יורק עד ספטמבר 1995 ומאז ועד עכשיו בנען.
שמעון אדרי
שמעון אדרי (נולד בשנת 1975) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה המשמש כנספח צה"ל בדרום קוריאה. בעברו שימש מפקד המרכז לאימונים באש (מא"ש) במל"י, מפקד חטיבה 5 ומפקד יחידת דובדבן.
שירותו הצבאי.
אדרי נולד וגדל בבית שאן. עם גיוסו לצה"ל בנובמבר 1993, התנדב ליחידת דובדבן. ביחידה עבר אדרי מסלול הכשרה כלוחם וכמפקד כיתה ויצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב ליחידת דובדבן כמפקד צוות, ולקח חלק במבצעים מיוחדים ולחימה כנגד הטרור הפלסטיני בשטחי יהודה ושומרון. בהמשך שימש כמפקד פלגה ביחידה. בשנת 1999 מונה לתפקיד מפקד פלוגת מסלול בגדוד 932 בחטיבת הנח"ל.
באוגוסט 2006 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 932 (גרניט), בתפקידו שימש עד שנת 2008. לאחר מכן שימש מג"ד במגמת להב בבה"ד 1 עד 2009. בנובמבר 2009 מונה למפקד יחידת דובדבן, ופיקד עליה בין היתר במבצע לעצירת המחבלים אשר ביצעו את הפיגוע באיתמר, אדרי סיים את תפקידו בספטמבר 2012. במהלך 2012 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבה 5, בתפקידו שימש עד שנת 2015. ב-2015 מונה למפקד המרכז לאימונים באש (מא"ש) במל"י. בעקבות תאונת אימונים בה נהרג קצין צה"ל נרשמה לאדרי הערה פיקודית. את תפקידו במל"י סיים באוגוסט 2016.
כחול הוא הצבע החם ביותר
כחול הוא הצבע החם ביותר (בצרפתית: La Vie d' Adele - Chapitres 1 &amp; 2 - "החיים של אדל - פרקים 1 ו -2"), הידוע גם כאדל: פרקים 1 &amp; 2, הוא סרט דרמה רומנטית צרפתי משנת 2013 שבוים על ידי עבד-אללטיף קשיש, בכיכובן של אדל אקסרכופולוס ולאה סדו.
בשנת 2013 זכה הסרט פה אחד בפסטיבל קאן בפרס דקל הזהב לסרט הטוב ביותר.
הסרט מבוסס על רומן גרפי צרפתי משנת 2010 בעל אותו השם, שיצא לאור בצפון אמריקה בשנת 2013. הסרט זכה לשבחי ביקורת והיה מועמד לפרס גלובוס זהב לסרט הזר הטוב ביותר ופרס BAFTA לסרט הטוב ביותר בשפה זרה. ב-2014 זכה בפרס לומייר לסרט הטוב ביותר.
עלילה.
אדל (אדל אקסרכופולוס) היא תלמידת תיכון מופנמת, יום אחד, בעת חציית הכביש היא מבחינה בבחורה בעלת שיער כחול ומתאהבת בה מיד. היא מנהלת מערכת יחסים עם בחור מבית ספרה, שכלפיו אין לה רגשות ובסוף מחליטה להיפרד ממנו. לאחר שאדל חולמת חלום ארוטי על הבחורה בה נתקלה ברחוב, ואחת הבנות מבית ספרה נישקה אותה, הופכת אדל להיות מוטרדת לגבי זהותה המינית. כדי להבין את בלבולה מחליטה אדל לצאת עם ידיד שלה לבר של הומואים. לאחר זמן מה, מחליטה אדל לעזוב את הבר לבר של לסביות, שם היא מבחינה בבחורה עם השיער הכחול ששמה אמה (לאה סדו), סטודנטית לאמנות שסיימה את לימודיה. אמה ניגשת אליה ומציגה אותה בפני חברותיה כבת דודתה. לאחר מכן, השתיים הופכות לחברות ומתחילות לבלות יותר זמן אחת עם השנייה. החברות של אדל חושדות בהיותה לסבית ומתעמתות איתה על כך. השתיים מבלות במוזיאונים ובפיקניקים בפארק. מאוחר יותר הן מקיימות יחסי מין ונהפכות לבנות זוג. הוריה של אמה מסבירים פנים לאדל, לעומת הוריה של אדל אשר אינם יודעים על הקשר בין השתיים.
בשנים הבאות, אדל ואמה מתגוררות יחדיו, אדל מסיימת את בית הספר ומצטרפת לצוות הוראה בבית ספר יסודי מקומי, ואילו אמה ממשיכה את קריירת הציור שלה. אדל לא מרגישה בנוח בקרב חבריה האינטלקטואלים של אמה. אמה מעודדת את אדל לקדם את כישורי הכתיבה שלה, אך אדל אומרת לה שהיא מרגישה נוח ומאושרת שהיא איתה ושאין לה רצון להיות משהו אחר מאשר האדם שהיא הייתה כשהן נפגשו לראשונה.
מורכביות רגשיות באות לידי ביטוי במערכת היחסים שלהן כאשר אדל מתחילה להרגיש בדידות ובלבול, ומתחילה לשכב עם בחור מעבודתה.
כשאמה מגלה זאת היא מתעמתת איתה ומחליטה לסלק אותה בכוח מדירתן, ואדל נשארת שבורת לב ולבדה. הזמן עובר, ולמרות שאדל מוצאת סיפוק בעבודתה כגננת, עצב גדול מתחיל להציף אותה. השתיים מחליטות בסופו של דבר להיפגש במסעדה. אדל מספרת לאמה שהיא עדיין רוצה אותה ומאוהבת בה, נראה כי עדיין יש ביניהן משיכה חזקה, הן מתנשקות ולבסוף אמה מחליטה שלא לחזור אליה בגלל מחויבותה לבת זוגה הנוכחית, ליזה, שביחד הן מגדלות את הבת שלה. אמה אומרת לאדל שהיא סלחה לה על בגידתה אך לא אוהבת אותה יותר. היא מרגיעה אותה ואומרת לה שמערכת היחסים שלהן הייתה מיוחדת ושתהיה לה רגישות אין סופית כלפיה כל חייה. עם עזיבתה של אמה אדל מתמלאת ייאוש.
הסרט מסתיים כשאדל הולכת לתערוכת האמנות של אמה. על הקיר תלוי הציור שאמה ציירה את אדל בעירום. למרות שאמה מכירה את אדל, תשומת הלב שלה מופנית בעיקר אל האורחים האחרים של הגלריה ואל ליזה בת זוגה. אדל מברכת את אמה על הצלחתה ועוזבת בשקט, לאחר שיחה קצרה עם בחור שפגשה בעבר. הבחור מנסה ללכת אחריה אבל הולך בכיוון הלא נכון, ואדל נראית הולכת משם לעתיד מעורפל.
אליפות וימבלדון 1897
אליפות וימבלדון 1897 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-21 ביוני והסתיימה ב-1 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים.
התחרות.
תחרות הגברים.
התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון המתחרים חולקו ל-2 בתים. מנצח השלב הראשון עלה להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1896 על התואר. לתחרות זו נרשמו 31 טניסאים. בנוסף לטניסאים הבריטיים השתתף בתחרות טניסאי מאוסטרליה. בגמר תחרות הגברים רג'ינלד דוהרטי ניצח את וילברפורס איבס האוסטרלי (בשבילו זה היה הפסד שלישי ברציפות בגמר). במשחק האליפות הארולד מהוני (מנצח אליפות וימבלדון 1896) הפסיד לדוהרטי ב-3 מערכות. בכך דוהרטי התחיל סדרת ניצחונות בווימבלדון.
תחרות הנשים.
בתחרות הנשים השתתפו שבע טניסאיות. בלאנש בינגלי (היליארד) ניצחה בתחרות וגם ניצחה ב-2 מערכות במשחק על האליפות נגד שרלוט קופר. בכך בינגלי היליארד זכתה בתואר הרביעי שלה.
תחרות הזוגות.
בתחרות הזוגות השתתפו 14 זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד על התואר במשחק נגד האחים בדלי, מנצחי אליפות וימבלדון 1896. זוג האחים דוהרטי ניצח בתחרות בין הזוגות המתמודדים. במשחק על האליפות הם ניצחו את האחים בדלי ב-4 מערכות.
יובל ג'רבי
יובל ג'רבי הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. בין היתר שימש נספח צה"ל ביוון, מפקד מרכז הטסה והכשרות מיוחדות, גדוד 636, גדוד 51 וחטיבת אלון.
שירותו הצבאי.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1990, שובץ בחטיבת גולני בגדוד 12. בגולני עבר ג'רבי הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. לאחר הקורס חזר לגדוד ומונה למפקד מחלקה, קמב"ץ גדודי, ומפקד פלוגה בגדוד. בהמשך שימש כמפקד פלנ"ט גולני, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. בשנת 1996 נפצע ג'רבי מפגיעת רסיסי רימון בבטנו. בתפקידו הבא מונה לסגן מפקד בא"ח גולני, ולאחר מכן שימש קצין אג"ם עוצבת חירם, בפיקודו של המח"ט דאז, משה (צ'יקו) תמיר.
ב־2001 הועלה לדרגת סגן-אלוף, ומונה למפקד גדוד 636 - אז יחמ"מ של עוצבת געש בפיקוד צפון. בתקופת כהונתו כמפקד הגדוד הוביל שינויים רבים כולל מעבר לגזרת פיקוד מרכז בזמן האינתיפאדה השנייה. ב־2002, אחרי פציעתו הקשה של אופק בוכריס בקרב בג'נין מונה למחליפו כמפקד גדוד 51, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. ג'רבי סיים את תפקידו ב־2004, כאשר לאחר מכן, בשנים 2004–2006 שימש מפקד בסיס האימונים של החטיבה, לאחר מכן שימש קצין אג"ם אוגדת עזה בשנים 2006–2008. במהלך שנת 2008 ג'רבי הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת אלון עד שנת 2011, בשנים 2011–2014 שימש מפקד מרכז הטסה והכשרות מיוחדות. ביוני 2014 הוחלט כי יתמנה לנספח צה"ל ביוון. בהמשך השנה נכנס לתפקידו.
בסוף שנת 2017 יובל סיים את תפקידו כנספח צבאי ביוון וחזר ארצה עם משפחתו.
צבי ברקאי
צבי (צביקה) ברקאי (נולד בשנת 1958) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד חטיבת עודד ומפקד עוצבת הגולן. מכהן כיושב ראש האיגוד הישראלי לשחמט.
שירותו הצבאי.