החברה נוסדה בנובמבר 2018, בשם Cartica AI, על ידי יגאל רייחלגאוז, מנכ"ל החברה, כמיזם משותף בין קבוצת קורטיקה לבין החברות טויוטה, BMW וקונטיננטל, שיעסוק בפיתוח מערכות סיוע מתקדמות לנהג () מבוססות בינה מלאכותית. התוכנה שפיתחה החברה מותקנת ברכב וקולטת נתונים ממגוון חיישנים, כגון מצלמות ומכ"ם, ומקבלת החלטות על נהיגת הרכב, כגון החלטה על בלימת חירום. יושב ראש החברה הוא קרל-תומאס נוימן, לשעבר מנכ"ל קונטיננטל, אופל ופולקסווגן סין.
בשני גיוסי הון ראשונים גייסה החברה 20 מיליון דולר. בנובמבר 2021 גייסה החברה עוד 101 מיליון דולר.
אוטובריינס
NGC 1981
NGC 1981 הוא צביר כוכבים פתוח הממוקם קבוצת כוכבים אוריון. הוא התגלה על ידי ויליאם הרשל ב-4 בינואר 1827. הצביר ממוקם צפונית מערפילית אוריון. מסת הצביר מוערכת בכ-137 ממסת השמש. המרחק מכדור הארץ הוא כ-400 פרסק.
הצביר כולל שיש כוכבים בהירים יחסית ומספר כוכבים נוספים לרבות HD 37017. יש שרואים בו תנין כאשר הכוכב המערבי הוא הזנב וקבוצות של שלושה כוכבים מהווים זוגות רגליים.
חוק ברנדוליני
חוק ברנדוליני, הידוע גם כעקרון אסימטריית הבולשיט, הוא פתגם אינטרנטי המדגיש את הקושי להפריך מידע שקרי, מטעה או מוליך שולל: "כמות האנרגיה הדרושה כדי להפריך בולשיט היא במגניטודה [כלומר, בכפולות של עשר] יותר מזו הנדרשת על מנת לייצר אותו".
מקורות.
החוק נוסח בפומבי בפעם הראשונה בינואר 2013 על ידי אלברטו ברנדוליני, מתכנת איטלקי. ברנדוליני הצהיר כי קיבל השראה מקריאת "לחשוב מהר, לחשוב לאט" מאת דניאל כהנמן ממש לפני שצפה בתוכנית אירוח פוליטית איטלקית בה תקפו זה את זה העיתונאי מרקו טראבליו וראש הממשלה לשעבר סילביו ברלוסקוני.
מושגים דומים.
הוגים ופילוסופים בולטים אחרים ציינו אמיתות דומות לאורך ההיסטוריה. בספרו משנת 1786 "מכתבים על בגידה" (Letters on Infidelity), כתב ג'ורג' הורן (Horne):
"עזות דעת ובורות עשויה להניב שאלה של שלוש שורות, שכדי לענות עליה יידרשו שלושים עמודים של למידה וכושר המצאה. כשהשאלה תיענה, היא תישאל שוב בנימת ניצחון בשנה שלאחר מכן, כאילו לא נכתב דבר על הנושא מעולם. מסיבה זו או אחרת, אנשים אוהבים יותר התנגדויות קצרות מתשובות ארוכות, ולכן, במצב זה של מחלוקת (אם ניתן לנסח זאת כך), הסיכויים חייבים להיות תמיד נגדנו; ועלינו להסתפק באלה מבין חברינו שיש להם מספיק יושר וידע, גילוי לב וסבלנות, הנחוצים כדי ללמוד את שני הצדדים של השאלה."
מארק טוויין מצוטט לפעמים בטעות כמי שאמר "קל יותר לשטות באנשים מאשר לשכנע אותם שהלכו שולל." הציטוט האמיתי, מהאוטוביוגרפיה שלו משנת 1906, הוא: "התהילה הבנויה על שקר הופכת עד מהרה למעמסה מאוד לא נעימה... כמה קל לגרום לאנשים להאמין בשקר וכמה קשה לבטל את תוצאותיה של העבודה הזו!"
בשנת 2005 פרסם הפיזיקאי הרוסי סרגיי לופטניקוב (Lopatnikov) חיבור שבו הציג את ההגדרה הבאה: "אם כל ביטוי דורש פסקה [לשם הפרכה], כל פסקה דורשת קטע, כל קטע דורש פרק, וכל פרק דורש ספר, הטקסט כולו הופך למעשה לבלתי ניתן להפרכה, ולכן מקבל מראית עין של אמת. אני מגדיר אמת כזו כטרנסצנדנטלית."
תערו של היצ'נס
תערו של היצ'נס (באנגלית: Hitchens's razor) הוא מעין תער אפיסטמולוגי, כלל לדחיית טענות מסוימות באשר לידע, שנוסח על ידי העיתונאי, הסופר ואיש הרוח כריסטופר היצ'נס (1949–2011) ונקרא על שמו. היצ'נס ניסח את "התער" כך: "מה שניתן לטעון ללא ראיות, ניתן גם לבטל ללא ראיות". משתמע מכך שנטל ההוכחה לגבי אמיתותה של טענה מוטל על הטוען; אם נטל זה לא יתקיים, הרי שהטענה מופרכת, ומתנגדיה אינם צריכים להתווכח עוד על מנת לדחותה. היצ'נס השתמש בביטוי זה במיוחד בהקשר של הפרכת אמונה דתית.
ניתוח.
הביטוי מופיע בספרו של היצ'נס משנת 2007 שכותרתו "אלוהים אינו גדול" . המונח "תערו של היצ'נס" נטבע על ידי הבלוגר האתאיסט ריקסטון (Rixaeton) בדצמבר 2010 וזכה לפופולריות בין היתר על ידי הביולוג האבולוציוני והפעיל האתאיסט ג'רי קוין לאחר שהיצ'נס מת בדצמבר 2011.
בספרו "אלוהים אינו גדול" אזכר היצ'נס את תערו של אוקאם. מייקל קינסלי ציין ב-2007 בניו יורק טיימס כי היצ'נס חיבב את החלת טיעון "תער אוקאם" על טענות דתיות. על פי דברי ג'יליאן מלכיור (Melchior) בוול סטריט ג'ורנל ב-2017, הביטוי "מה שניתן לטעון ללא ראיות, ניתן גם לבטל ללא ראיות" היה הווריאציה של היצ'נס לתער של אוקאם.
התער של היצ'נס כונה גם "גרסה מודרנית" של הפתגם הלטיני Quod gratis asseritur, gratis negatur ("מה שנטען בחופשיות [כלומר, ללא סימוכין] ניתן לנטוש בחופשיות"). גרסה נוספת לתער של היצ'נס היא: "מה שנטען ללא סיבה (או הוכחה), ניתן להכחיש ללא סיבה (או הוכחה)", אימרה שהמקור לה הוא כנראה מהמאה ה-17 או קודם לכן. אמירה דומה היא העיקרון המשפטי המיוחס למשפטן הרומי יוליוס פאולוס פרודנטיסימוס (Julius Paulus Prudentissimus), בן המאות השנייה והשלישית לספירה, Ei incumbit probatio qui dicit, non qui negat ("חובת ההוכחה היא על הטוען, לא על המכחיש"). עיקרון זה נקשר באופן מסורתי לחזקת החפות מפשע במשפט האנגלי. בשנות ה-80 טען הפילוסוף אנטוני פלו (Flew) שזוהי אקסיומה מקדימה נאותה בוויכוחים על קיומו של אלוהים, בטענה ש"חזקת האתאיזם" מוצדקת עד שתאיסט ימציא, ינכיח, ראיות טובות בעד קיומו של אל.
התער של היצ'נס הוצג לצד אמת המידה של סייגן ("טענות יוצאות דופן דורשות ראיות יוצאות דופן") כדוגמה לראייתיות בתוך תנועת האתאיזם החדש.
ביקורת.
הפילוסוף מייקל ו' אנטוני (Antony, 2010) טען שלמרות השימוש בתער של היצ'נס כדי לדחות את האמונה הדתית ולתמוך באתאיזם, נראה שהחלת התער על האתאיזם עצמו מרמזת כי אתאיזם אינו מוצדק מבחינה אפיסטמית. לפי אנטוני, האתאיסטים החדשים (שאליהם השתייך גם היצ'נס) מתיימרים להראות שניתן לטעון לאתאיזם ללא ראיות.
הפילוסוף סטפן אוונס (2015) תיאר תגובות תאולוגיות נוצריות נפוצות לטיעון של היצ'נס, ריצ'רד דוקינס ואתאיסטים חדשים אחרים, טיעון לפיו אם אמונה דתית אינה מבוססת על ראיות, היא אינה סבירה ולכן ניתן לפסול אותה ללא ראיות. אוונס אפיין את האתאיסטים החדשים כאנשי ראיה, ומנה עצמו בין האפיסטמולוגים הרפורמים יחד עם אלווין פלנטינגה, שטען בעד גרסה של foundationalism, כלומר גישה שבבסיסה אמונה הטוענת להצדקה אפיסטמית: "האמונה באלוהים יכולה להיות סבירה גם אם למאמין אין טיעונים או ראיות שעליהן האמונה מבוססת." הרעיון הוא שכל האמונות מבוססות על אמונות אחרות, וצריך רק להניח שכמה "אמונות בסיסיות" או "אמונות בסיסיות" הן נכונות כדי להתחיל איפשהו, וזה בסדר לבחור באלוהים כאחת מאותן אמונות בסיסיות.
אמת המידה של סייגן
אמת המידה של סייגן היא תחדיש ואפוריזם הטוען: "טענות יוצאות דופן דורשות הוכחות יוצאות דופן" (ECREE). הביטוי נקרא על שם המדען ואיש תקשורת המדע קרל סייגן שהשתמש בביטוי בתוכנית הטלוויזיה שלו קוסמוס.
הצהרות דומות נאמרו בעבר על ידי תאודור פלורנוי (Flournoy) ב-1899, פייר-סימון לפלס ב-1814 ותומאס ג'פרסון ב-1808.
יישום.
אמת המידה של סייגן, לפי טרסולדי
אמת המידה של סייגן קשורה לתערו של אוקאם במובן זה שלפי היוריסטיקה כזו, הסברים פשוטים יותר מועדפים על פני הסברים מסובכים יותר. רק במצבים שבהם קיימות ראיות יוצאות דופן, טענה חריגה תהיה ההסבר הפשוט יותר והקביל יותר. צורה שגרתית של אמת מידה זו מופיעה בבדיקת השערות, בדיקה שבה מועדפת ההשערה שאין ראיות לתופעה המוצעת, מה שמכונה "השערת האפס". הטיעון הפורמלי כרוך בהקצאת הסתברות פריורית חזקה יותר לקבלת השערת האפס מאשר לדחייתה של השערה זו.
אין פרמטרים קונקרטיים לגבי מה הן "טענות חריגות", מה שמעלה את השאלה האם הסטנדרט הוא סובייקטיבי. לפי טרסולדי, בעיה זו פחות בולטת ברפואה הקלינית ובפסיכולוגיה, בהן תוצאות סטטיסטיות של ניסוי מבוקר הקצאה אקראית יכולות לבסס את חוזק הראיות.
היסטוריה.
האפוריזם הפך לפופולרי על ידי האסטרונום קרל סייגן שהשתמש בו בתוכנית הטלוויזיה "קוסמוס" משנת 1980 בהתייחס לטענות על חייזרים המבקרים בכדור הארץ. שני מאמרים משנת 1978, אחד ב-US News &amp; World Report ואחר מאת קונרו רמקרישנה ראו (Rao) ב-Journal of Parapsychology ציטטו את הפיזיקאי פיליפ אייבלסון, עורך Science, שהשתמש בביטוי זה. ב"על היוצא דופן: ניסיון הבהרה" (1978), קבע הסוציולוג מרצ'לו טרוצי:
אחרים העלו רעיונות דומים. בשנת 1899 הציג הפסיכולוג תאודור פלורנוי את העיקרון לפיו , וייחס את הרעיון ללפלס. הוא ציטט אמרה של לפלס מ-1814: בשנת 1808 אמר תומאס ג'פרסון:
בתרבות.
בשנת 2004 השתמש רוכב האופניים לאנס ארמסטרונג בביטוי כדי לשלול האשמות של שימוש בסמים שהשמיע העיתונאי דייוויד וולש (Walsh). ארמסטרונג נשאל: ב-2013 הודה ארמסטרונג בשימוש בסמים.
אלכסנדר דרווין
אלכסנדר דווידוביץ' דְרֶווין (ברוסית: Александр Давыдович Древин, בלטבית: Aleksandrs Rūdolfs Drēviņš, אלכסנדרס רודולפס דרווינש; 3 ביולי 1889 - 26 בפברואר 1938) היה צייר לטבי-רוסי.
ביוגרפיה.
דרווין נולד בצסיס (בשטחי לטביה המודרנית), שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית. הוא למד בבית ספר לאמנות בריגה ובכך סיגל תחילה את סגנון הציור האימפרסיוניסטי והגיע לראשונה למוסקבה ב-1914. הוא למד אצל קוזמה פטרוב-וודקין.
משנת 1917 עבד במחלקת האמנויות היפות של הקומיסריון העממי לחינוך.