תיאור ספרותי מעולה של הקרב, מצוי בספרו של אלכסנדר סולז'ניצין "אוגוסט 1914". סולז'ניצין מתאר בספר את מהלך הקרב מנקודת הראות הרוסית, תוך העלאת האפשרות כי הקרב ותוצאותיו (ההרסניות מבחינת רוסיה), לא היו מחויבי המציאות, וכי ההיסטוריה יכולה וצריכה הייתה להסתיים באופן שונה.
קרקטואה
קרקטואה (Krakatoa; באינדונזית: Krakatau) הוא אתר געשי מסוג קלדרה הנמצא בארכיפלג קרקטואה השייך לאינדונזיה, במצר סונדה שבין ג'אווה לסומטרה.
בשנת 1883 התרחשה בארכיפלג התפרצות געשית בעוצמה VEI-6, אשר יצרה את הפיצוץ החזק ביותר שתועד בהיסטוריה האנושית. האזור ממשיך להיות פעיל געשית גם במאה ה-21.
ב-1991 נכלל קרקטואה באתר המורשת העולמית הפארק הלאומי אוג'ונג קולון.
התפרצות 1883.
עד שנת 1883 כלל הארכיפלג את האיים לאנג (Lang, בהולנדית "ארוך"), וורלאטן (Verlaten, בהולנדית "נטוש"; כיום קרוי סרטונג Sertung), פולשה הוד (Poolsche Hoed, בהולנדית "כובע פולני") ורקאטה (Rakata) או "קרקטואה הגדול". האי רקאטה היה הגדול מביניהם, ובו היו הר הגעש הפעיל רקאטה, ושני הרי געש נוספים שהיו בלתי פעילים מעל 200 שנה: דנאן (Danan) במרכזו ופרבואטן (Perboewatan) בצפונו.
ב-27 באוגוסט 1883 אירעה באי רקאטה סדרה של ארבע התפרצויות געשיות אדירות. כתוצאה מהן נעלמו לחלוטין האי פולשה הוד ו-21 מתוך 31 קילומטר רבוע מהאי רקאטה. הר הגעש דנאן שהתנשא לגובה של 455 מטרים כמעט נעלם כליל, ונותר ממנו איון בשם בוטסמנסרוטס (Bootsmansrots), ואילו הר הגעש פרבואטן, שהתנשא לגובה של 122 מטרים, נעלם כליל. מהאי כולו נותר רק הר הגעש רקאטה שגובהו כיום הוא 813 מטרים. האיים לאנג וסרטונג נפגעו רק במידה מעטה.
כתוצאה מהפיצוץ הועפו רסיסי סלעים לגובה של כ-30 קילומטר. כעשרים קילומטרים מעוקבים של סלעים הפכו לאבק שהועף לאטמוספירה. הדבר הביא להחשכת אור היום בקרקטואה למשך כשבוע. רעש ההתפוצצות הגיע למרחק של כ-5,000 קילומטר ונשמע בפרת' שבאוסטרליה מדרום ובאי רודריג שבמאוריציוס ממערב. גל ההדף של הפיצוץ תועד ברישומי ברוגרף בכל רחבי העולם בחמשת הימים שלאחר האירוע, כאשר בחלק מהמקרים הופיעו שבעה שיאים, שמהם ניתן להסיק כי גל ההדף ביצע לפחות שלוש וחצי הקפות של כדור הארץ בכל כיוון לפני שדעך.
ההתפוצצות יצרה מכתש גדול אליו זרמו במהירות מי האוקיינוס. כתוצאה מזרימה זו נוצר גל צונאמי אדיר, וגלי מים שגובהם מוערך ב-30 מטרים נעו מן האי אל הים. מהצונאמי נהרסו כ-300 כפרים ונהרגו 36,380 נפש באיים הסמוכים שבארכיפלג המלאי. העשן והאבק באזור קרקטואה גרמו למותם של צמחים ובעלי חיים רבים באזור. האבק הרב שהתפרץ מהר הגעש נישא בזרמי האוויר והקיף את כל כדור הארץ.
בעקבות התפרצות זאת נחזו במשך שנים לאחר מכן בכל רחבי העולם דמדומים ושקיעות מרשימים. תופעה זו דווחה גם בעקבות התפרצויות געשיות אחרות, אך זו של קרקטואה הייתה חסרת תקדים בעוצמתה.
עוצמת הפיצוץ הכוללת באירוע מוערכת כשקולה ל-200 מגהטון TNT, פי ארבעה מזו של פצצת הצאר, פצצת המימן הגדולה ביותר שהופעלה אי פעם. עוצמת הקול של הפיצוץ השלישי בסדרה, במרחק 100 קילומטר, מוערכת ב-180 דציבל. מעריכים כי העוצמה באזור הפיצוץ הייתה כ-310 דציבל, וזהו הרעש החזק ביותר שנשמע באירוע כלשהו שתועד בהיסטוריה האנושית.
אירועים נוספים.
בשנת 1927 צץ אי געשי חדש מן הים, בשטח שהיווה חלק מאי רקאטה טרם ההתפוצצות. האי החדש נקרא בשם אנאק קרקטואה (אינדונזית: "הילד של קרקטואה"). אנאק קרקטואה הוא הר געש פעיל והוא גדל בקצב של כ-6.8 מטרים בשנה.
ב-22 בדצמבר 2018 התפרץ אנאק קרקטואה. בהתפרצות התמוטט כל חלקו המערבי של ההר לתוך הים. גובהו של האי ירד מ-340 מטרים ל-110 מטרים. 150–170 מיליון טון סלעים גלשו בבת אחת למים וגרמו לגלים בגובה 5 מטרים. הצונאמי הוביל למותם של יותר מ-420 בני אדם במצר סונדה.
ב-10 באפריל 2020 התפרץ אנאק קרקטואה פעם נוספת.
אומשלגפלץ
אוּמְשְלַגְפְּלָץ (בגרמנית: Umschlagplatz, "כיכר המסירה", "כיכר השילוח" או "כיכר השילוחים", ובנוסף נקראה "כיכר הנעלמים" כיוון שמשם לא הייתה דרך חזרה) הוא כינויה של רחבה בגבולו הצפוני של גטו ורשה, ברחוב סטאבקי (Stawki), בין בית החולים היהודי לבין מפקדת הגסטפו, אשר קישרה בין הגטו ובין החלק הפולני של העיר ורשה עד לסוף מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
עם תחילת העברת יהודי הגטו אל מחנה ההשמדה טרבלינקה (על גבולה המזרחי של פולין) ב־22 ביולי 1942, החליטו הנאצים להשתמש בכיכר כמקום שבו ירוכזו היהודים לפני העמסתם, 100 עד 120 איש לקרון, על רכבות המשא שיובילו אותם אל מחנה ההשמדה. כ־7,000 יהודים הועברו בכל יום, עד לתום ההעברה שבעה שבועות לאחר מכן, ב־12 בספטמבר 1942. בסך הכול הועברו כ־265 אלף יהודים.
כינוי הכיכר אינו קשור בהכרח להעברת היהודים למחנות ההשמדה, שכן גם לפני תחילת השילוחים שימשה הכיכר נתיב ההובלה הרשמי היחיד של סחורות ומצרכים אל הגטו וממנו.
אף על פי שהמונח מתייחס בדרך כלל לכיכר בוורשה, כיכרות דומים היו בערים אחרות בפולין כגון בלודז', בקרקוב ובלובלין.
המקום משמש היום כאתר הנצחה.
הרשל גרינשפן
הֶרְשֶל פייבל גְרִינְשְׁפַּן (Herschel Feibel Grynszpan; נולד ב-28 במרץ 1921 בהנובר; מת בסביבות סוף 1944) היה פליט יהודי פולני שהתנקש בחיי דיפלומט של גרמניה הנאצית בפריז, כ-10 חודשים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה לאחר שבני משפחתו גורשו במסגרת 'אקציית פולין' (Polenaktion) לעיירת הגבול הגרמני-פולני זבונשין; התנקשות זו שימשה עילה לפרעות ביהודי גרמניה המכונות "ליל הבדולח".
גרינשפן היה בן 17 בעת ביצוע ההתנקשות בארנסט פוֹם רָאט (Ernst vom Rath) – פקיד זוטר של גרמניה הנאצית בפריז. גרינשפן הסגיר את עצמו לשלטונות צרפת, ומאוחר יותר הועבר לידי הגרמנים, שהעבירוהו בין מתקני כליאה שונים. גורלו לאחר ספטמבר 1944 אינו ידוע, אך למרות שמועות ששרד את המלחמה, הכריז רשמית בית משפט במערב גרמניה ב-1960 על מותו בידי הנאצים בסביבות ספטמבר 1944, או כמה חודשים לאחר מכן.
בעת ההתנקשות הכריז גרינשפן שהמעשה בוצע בשם העם היהודי, ואף הציג מכתב שנשא בכיסו ובו הצהיר על מניעיו אלה. כך גם אמר לאסירים במחנה זקסנהאוזן ולקצינים גרמנים בעת חקירתו. בעת מעצרו הממושך בפריז הוצע לו לטעון כי ביצע זאת עקב סכסוך אגב קיום יחסי מין עם פוֹם רָאט, שהיה הומוסקסואל. סיפור זה הציל את חייו למשך זמן מה בכלא הגרמני, שם הוחזק לצורך משפט ראווה מתוכנן.
נעוריו.
גרינשפן נולד בעיר הנובר שבגרמניה של ויימאר לזונדל ולרבקה, ילידי העיר ראדומסק שבפולין. ההורים היגרו לגרמניה ב-1911. אביו היה חייט, והתפרנס בצנעה. הם קיבלו אזרחות פולנית במהלך מלחמת העולם הראשונה, ושמרו עליה בהיותם בגרמניה. הרשל למד בבית ספר עממי בהנובר עד גיל 14. מאוחר יותר סיפר שעזב את בית הספר מכיוון שהופלה לרעה כיהודי. הוא היה נער חכם אך ביישן, והשתתף בקבוצת הספורט "בר-כוכבא" בהנובר. ב-1935 עבר ללמוד בישיבה בפרנקפורט למשך 11 חודשים. כשחזר להנובר ניסה לקבל אשרת כניסה לעלייה לארץ ישראל בסיוע ובמימון הקהילה היהודית במקום, שחששה לגורל הצעירים היהודים תחת הנאצים שעלו אז לשלטון, אך משרד ההגירה המקומי הודיע לגרינשפן שהוא צעיר מדי, ושייאלץ להמתין שנה לאשרה. תחת זאת, החליטו הוריו לשלוח אותו לדודיו אברהם וחוה גרינשפן, שחיו בפריז. ביולי 1936 יצא גרינשפן לבריסל מצויד בדרכון פולני ואשרת שהייה גרמנית, אל דוד נוסף, וולף גרינשפן, ובספטמבר 1936 הגיע לפריז לאחר שהסתנן מגבול בלגיה. לפריז בא חסר אמצעים, כיוון שנאסר על יהודים להוציא מגרמניה כסף. גרינשפן היה אז בן 15.
בצרפת, שבאותה עת הייתה משאת נפשם של מהגרים ופליטים רבים, בעיקר יהודים, הונהגו חוקי הגירה נוקשים. לכן שהה גרינשפן במשך שנתיים בפריז בלא שהצליח לקבל אשרת שהייה. במשך שנתיים אלו הוא חי בקהילה דתית מצומצמת של דוברי יידיש, לא התערה באוכלוסייה המקומית ולא למד לדבר צרפתית. בפברואר 1937 קיבל אשרת שהייה זמנית; באוגוסט 1938 פג תוקף האשרה, וגרינשפן לא הצליח להאריכה. קודם לכן, באפריל 1937, פג גם תוקף אישור החזרה לגרמניה, ובינואר 1938 פג תוקף דרכונו הפולני, כך שהפך לפליט חסר מעמד חוקי, ללא ניירות תקפים כלשהם. במרץ 1938 החליטו שלטונות פולין להפקיע אזרחות פולנית ממי שחי מעל 5 שנים מחוץ לגבולות פולין, וזאת כדי למנוע חזרת 70,000 היהודים בעלי אזרחות פולנית שחיו בגרמניה ואוסטריה. ביולי 1938 הודיעה משטרת ההגירה הצרפתית לגרינשפן כי אין בסיס חוקי להמשך שהייתו בצרפת, ובאוגוסט 1938 קיבל הוראה לעזוב את גבולות צרפת.
בינתיים, הלך והחמיר מצב היהודים בגרמניה הנאצית. באוקטובר 1938 הוחלט על התחלת גירוש שיטתי של יהודים חסרי נתינות גרמנית, וכצעד ראשון גורשו כ-12,000 יהודים ממוצא פולני לגבול גרמניה-פולין. יהודים אלו הוסעו ברכבות משא, ללא כל רכוש או כסף. בהגיעם לקרבת הגבול נאלצו ללכת רגלית כשני קילומטרים לעיירה זבונשין (בנטשין בגרמנית). הפולנים סירבו לקבל את היהודים המגורשים, בטענה שאזרחותם הפולנית פקעה, לפי התקנה שהתקבלה לאחרונה. בשל כך נותרו שם המגורשים במשך שבועות ארוכים בתנאים קשים, ללא מחסה בחורף הקר, אם כי קיבלו הקצבת מזון וציוד רפואי מהג'וינט (JDC), מהצלב האדום הפולני ומארגונים יהודיים פולנים. בין המגורשים במבצע זה, שלימים נודע כגירוש זבונשין, היו הוריו של הרשל גרינשפן, אחותו ברטה (אסתר), ואחיו מרדכי אליעזר, שגויס מאוחר יותר לצבא הרוסי.