עצבוב.
השריר פושט הבוהן הארוך מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב הראשון של העצה (L5, S1) דרך העצב השוקיתי העמוק (Nervus fibularis profundus; Nervus peroneus profundus).
שריר נוצתי
השריר פושט האצבעות הארוך
השריר פושט האצבעות הארוך (TA: Musculus extensor digitorum longus) הוא אחד מהשרירים במדור הקדמי של השוק. השריר פועל להנעת ארבע אצבעות כף הרגל הצידיות (כולן למעט האצבע הראשונה) לכיוון פשיטה ולהנעת כף הרגל לכיוון כפיפה גבית.
תיאור.
השריר פושט האצבעות הארוך הוא שריר נוצתי הממוקם צידית לשריר השוקתי הקדמי. תחילתו של השריר בעלי הצידי של השוקה, בפני השטח הקדמיים של השוקית ובקרום הבין גרמי של השוק. חלקו המרוחק של השריר מורכב מארבעה גידים הנאחזים כל אחד בחלקה הגבי של אחת מארבע האצבעות הצידיות של כף הרגל.
חלקו התחתון של תחילת השריר, הסמוך לחלקה התחתון של השוק, מחובר לתחילתו של השריר השוקיתי השלישי.
עצבוב.
השריר פושט האצבעות הארוך מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב הראשון של העצה (L5, S1) דרך העצב השוקיתי העמוק (Nervus fibularis profundus; Nervus peroneus profundus).
מיר קומען אן
מיר קומען אָן ("מיר קוּמֶן אוֹן"; יידיש: אנחנו באים; בפולנית: Droga młodych, מילולית - "דרך הצעירים") הוא סרט תיעודי פולני משנת 1935. בסרט מתועד הסנטוריום על שם מֶדֶם לילדים יהודים עניים שלקו בשחפת, הממוקם בעיירה מיֶידזֶשין (Miedzeszyn) שליד ורשה. הסרט מציג את שיטות החינוך ואת דרכי ההבראה ברוח ערכים סוציאליסטיים הנהוגות בסנטוריום (תנועת הבונד הייתה בין יוזמי הפקת הסרט, ומדם עצמו היה בונדיסט).
הסרט נחשב ליצירת מופת בסוג סרטים זה. הצנזורה בפולין גנזה את הסרט להקרנה בפולין, בתואנה כי "תוך שימוש במצוקה ההמונית מפיץ את השקפת העולם הקומוניסטית" (כך, מפי אלכסנדר פורד). הסרט הוקרן במערב אירופה.
במרכז הסרט נמצאים שלושה ילדים יהודים עניים המגיעים לסנטוריום לביקור של שלושה חודשים. בסרט מוצג עולם אלטרנטיבי לאותם ילדים המוּצאים לזמן מה ממעגל העוני. בזמן זה, מתאפשרת לילדים הילדוּת; הם משחקים, שרים, ומתיידדים עם ילדי כורים פולנים. חברת הילדים המוצגת בסרט מחונכת על פי ערכים של חברה חדשה המספקת את צרכיה בעצמה. וזאת בדומה לחינוך הילדים והנוער ב"חברת הנוער" בקיבוץ ובבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בארץ ישראל באותה תקופה.
מרינה שולס
השריר השוקיתי השלישי
השריר השוקיתי השלישי (TA: Musculus fibularis tertius; Musculus peroneus tertius) הוא אחד מהשרירים במדור הקדמי של השוק. השריר פועל להנעת כף הרגל לכיוון כפיפה גבית ולהפניית כף הרגל כלפי חוץ (איברסיה).
תיאור.
השריר השוקיתי השלישי נמצא בחלק התחתון צידי של המדור הקדמי של השוק. תחילתו, בחלק התחתון של השוקית הקדמית ובקרום הבין גרמי של השוק, משותפת לו ולשריר פושט האצבעות הארוך. חלקו המרוחק נאחז בחלק הגבי של בסיס עצם המסרק החמישית.
עצבוב.
השריר השוקיתי השלישי מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב הראשון של העצה (L5, S1) דרך העצב השוקיתי העמוק (Nervus fibularis profundus; Nervus peroneus profundus).
ויקטוריה היסלופ
ויקטוריה היסלופ (באנגלית: Victoria Hislop; ) היא סופרת בריטית.
ביוגרפיה.
היסלופ נולדה בברומלי, מחוז קנט, בשם ויקטוריה המסון, למדה ספרות אנגלית באוקספורד ועבדה כעיתונאית ועורכת לפני שעברה לכתיבה בשלב מאוחר בחייה. ב-1988 נישאה לעיתונאי איאן היסלופ ולהם שני ילדים.
ב-2005 הופיע ספרה הראשון "The Island" (בעברית: האי של סופיה), שזכה להצלחה עצומה ותורגם לשלושים שפות.
בעקבות הצלחתה פרסמה עוד שלושה ספרים נוספים. ב-2007 "The Return" (בעברית: הריקוד של סוניה), ב-2011 "The Thread" (בעברית: חוטים מקשרים) וב-2014 "The Sunrise" (בעברית: הזריחה).
כל ספריה של היסלופ תורגמו לעברית על ידי שרון פרמינגר. ספריה מתרכזים באגן הים התיכון. "הריקוד של סוניה" מתרחש בספרד שני ספרים נוספים ביוון וספר נוסף - בקפריסין. היסלופ חשה קשר עמוק לעם היווני ולתרבותו. היא דוברת יוונית שוטפת ויש לה בית בכרתים.
ספריה של היסלופ בנויים בצורה דומה: אחד הגיבורים מגיע למקום מסוים ולומד על ההיסטוריה הקשה של משפחתו בתהפוכות ההיסטוריות הקשות שקרו באגן הים התיכון.
בריאן פריל
בריאן פריל (באנגלית: Brian Friel; 9 בינואר 1929 - 2 באוקטובר 2015) היה מחזאי אירי וכן סופר ובמאי תיאטרון "פילד דיי ת'יאטר קומפני". הוא נחשב מטובי המחזאים שכתבו בשפה האנגלית.
וכונה "צ'כוב האירי". בתקופה של שישה עשורים כתב יותר משלושים מחזות, הידועים ביותר הם "פילדלפיה, הנה אני בא!" ו"רוקדים בלונאסה".
ב-1975 יצא סרט קולנוע על פי המחזה "פילדלפיה, הנה אני בא!" בכיכובו של דונל מק'קאן ג'ון קווסטד ביים ובריאן פריל כתב את התסריט. ב-1980 ייסד פריל את "פילד דיי ת'יאטר קומפני", המחזה "תרגומים" מאת פריל היה המחזה הראשון שהציגה הלהקה. בתיאטרון שיתף פעולה עם שיימוס היני, זוכה פרס נובל לספרות, שהיה חברו מילדות.
המחזה "רוקדים בלונאסה" הביא לפריל הכרה בינלאומית ופרסים רבים בהם פרס טוני למחזה הטוב ביותר, פרס לורנס אוליביה ופרס חוג מבקרי התיאטרון של ניו יורק. ב-1998 הופק סרט קולנוע על פי המחזה בכיכובה של מריל סטריפ ובימוי של פט או'קונור. המחזה Lovers (אוהבים) עובד לאופרה בשם "באלימור" (Ballymore) על ידי ריצ'רד וורגו (Richard Wargo). הצגת הבכורה הועלתה במילווקי בפברואר 1999.
ביוגרפיה.
פריל נולד באומך שבמחוז טיירון בצפון אירלנד. אביו, פטריק "פאדי" פריל, היה מורה בבית ספר בדרי. אימו, מרי מקלון, הייתה מנהלת סוכנות דואר בגלנטיס (Glenties) שבמחוז דניגול. הוא התחנך בבית ספר קתולי, סיינט קולומב'ס קולג' בדרי. את התואר הראשון עשה בסיינט פטריק'ס קולג' במיינות' (Maynooth) והוסמך להוראה ב-St. Joseph's Training College בבלפסט. ב-1954 נשא לאישה את אן מוריסון, ולזוג נולדו ארבע בנות ובן. בין השנים 1950 ל-1960 עסק בהוראה ולימד מתמטיקה בבתי ספר בדרי. ב-1960 עזב את משרתו כמורה כדי לקדם את הקריירה שלו כסופר. הוא עבר לגור במוף (Muff) במחוז דניגול, ולבסוף התיישב בגרינקאסל שבדניגול.
ב-1987 מונה לשאנד אירן (הסנאט האירי) על ידי הטישך. וכיהן עד 1989. רדיו ה-BBC שידר ב-1989 סדרה של ששה ממחזותיו במסגרת "עונת בריאן פריל, הוא היה המחזאי שעודו בחיים הראשון שזכה לכבוד כזה. באפריל ועד אוגוסט של שנת 1999 חגגו יום הולדת 70 לפריל, באירועים שנקראו "פסטיבל פריל". במהלכו הועלו עשרה מחזות על הבמות ברחבי דבלין. בנוסף לפסטיבל הוקדשו למחזאי כנס, תערוכה בספריה הלאומית, הקרנות סרטים, ומהדורה מיוחדת של המגזין The Irish University Review. כמו כן קיבל פרס על מפעל חיים מ"אייריש טיימס".
ב-2008 הוכרז באוניברסיטת המלכה בבלפסט על כוונה להקים מרכז תיאטרון ומחקר על שמו של בריאן פריל. המרכז "בריאן פריל תיאטר" נפתח ב-2009.
ב-2009 ציינו את יום הולדתו השמונים. בגייט תיאטר הוצגו בספטמבר המחזות "Faith Healer", "The Yalta Game" ו-"Afterplay". ב-13 בספטמבר הוצג ב"אבי תיאטר" ערב של "חגיגות יום ההולדת של בריאן פריל", בו הוקראו קטעים ממחזותיו "פילדלפיה, הנה אני בא!", "תרגומים" ו"רוקדים בלונאסה". למרות היותו מתבודד, השתתף פריל בחגיגות וקיבל עוגה בעוד הקהל שר "יום הולדת שמח". עוד ב-2009 פרסם כתב העת Irish Theatre International גיליון מיוחד לרגל המאורע, והקדיש שבעה מאמרים למחזאי.
נפטר בדניגול שבמחוז אלסטר באירלנד ב-2 באוקטובר 2015, לאחר מחלה ממושכת.
שערי משפט
תותח הרים 65/17
תותח ההרים 65/17 היה תותח הרים נגרר שיוצר על ידי איטליה בתחילת המאה ה-20. בתותח נעשה שימוש במלחמת העולם הראשונה בתקופה שבין המלחמות, ובמלחמת העולם השנייה במיוחד במערכה במזרח אפריקה ובמערכה במדבר המערבי. קטרו של התותח היה 65 מילימטרים, ואורך קנהו פי 17 מקטרו, ומכאן כינויו.
התותח נחשב לתותח הרים קל, שנועד לשימוש בתנאי טופוגרפיה קשים, ותנאי מזג אוויר קשים. הקנה, שאורכו פי 17 מקוטר התותח, נועד לירות פגזים בעלי מסלול נמוך. עיצוב התותח עצמו היה פשוט וכלל זרוע ייצוב וגלגלים מחושקי מסגרת, שנועדו לסייע לגרירת התותח באמצעות סוסים. ניתן היה לפרק את התותח לחמישה חלקים שווים לצורכי תובלה. מגן פשוט הניתן להרכבה סופק אף הוא לצוות.
התותח סופק בתחילה ליחידות ההרריות האיטלקיות ב-1913 ונעשה בו שימוש במלחמת העולם הראשונה. ב-1920 סופקו ליחידות אלו דגמים מתקדמים יותר והתותח עבר לסיוע ליחידות רגלים רגילות. בשל משקלו הנמוך יחסית, קלות הפעלתו ועמידותו בתנאים קשים היה זה תותח פופולרי ביחידות אלו, שהשתמשו בו כנשק לסיוע מטווחים קצרים. ניתן היה לגרור אותו באמצעות משאית, ונעשה בו אף שימוש כנשק אנטי טנקי.
שמואל בן משה
שמואל בן משה (נולד בכ"ד באייר תש"ו, 25 במאי 1946) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. שירת בחיל השלישות וזכה לצל"ש הרמטכ"ל על פועלו במלחמת יום הכיפורים. כיום משמש בן משה כמנכ"ל חברת "אל-רוב ישראל".
ביוגרפיה.
בן משה עלה לארץ מעיראק עם הוריו בשנת 1949. המשפחה השתקעה בפרדס חנה ובן משה התחנך בבית הספר "אלונים" שבמקום. הוא התגייס לצה"ל ב-1964, סיים קורס קציני שלישות ושירת כקצין שלישות בחטיבה סדירה ובאוגדה סדירה וכקצין שלישות פיקודי. עבר קורס צניחה, למד בפו"מ ובמב"ל.
מלחמת יום הכיפורים.