בשנת 1778, זמן קצר לאחר שהצטרף לאקדמיה, מונה לפרופסור. הוא לימד מיתולוגיה ואנטומיה בנוסף לציור הסגנון הנאו-קלאסי. מעבר לתפקידו באקדמיה, הוא היה פרודוקטיבי מאוד כאמן בשנים 1777–1794. הוא הפיק לא רק יצירות מונומנטליות, אלא גם יצירות קטנות יותר כגון איורים. הוא עיצב תלבושות נורדיות ישנות. הוא אייר את יצירותיהם של סוקרטס ואוסיאן. בנוסף הוא עשה קצת פיסול ותחריטים הוא התעניין במיתולוגיה, המקראית והספרותית.
כצייר היסטורי מלכותי, הוזמן אבידגור בסביבות 1780 על ידי ממשלת דנמרק לצייר יצירות מונומנטליות גדולות, על ההיסטוריה של דנמרק, לקשט את חדר האבירים (רידרסאל) בארמון כריסטינסבורג. זו הייתה משימה יוקרתית ורווחית. הציורים שילבו תיאורים היסטוריים עם אלמנטים אלגוריים ומיתולוגיים שהיללו והחמיאו לשלטון. חלקי הדלתות תיארו, באלגוריה, ארבע תקופות היסטוריות בהיסטוריה של אירופה. אבידגור השתמש באלגוריה ציורית, כדי להעביר רעיונות ולהעביר מסרים באמצעות סמלים לציבור מעודן שהבין צורת סימבולית זו.
הוא עשה ניסיון כושל להיבחר לתפקיד מנהל האקדמיה בשנת 1787 ונבחר פה אחד לתפקיד כעבור שנתיים, כיהן כמנהל בתקופה 1789–1791. היה לו המוניטין של עריץ ולקיחת לעצמו כמה שיותר משימות מונומנטליות של האקדמיה.
אבידגור נודע גם כאדם חילוני ודוגל ברפורמה פוליטית. אף שירותו לממשלה (וביצירות האמנות שלו), הוא כמעט ולא תמך במלוכה או בכנסיית המדינה. הוא נקלע למחלוקות בסוף המאה ה-18 בגלל אמירותיו הקשות וציוריו הסאטיריים. הוא קיבל השראה מהמהפכה הצרפתית, ובשנים 1789–1790 הוא ניסה לשלב את האידיאלים המהפכניים הללו בחדר האבירים בארמון כריסטינסבורג. עם זאת, המלך דחה את עיצוביו.
העימותים שלו עם הממסד הגיעו לשיאם בשנת 1794, כאשר הציג את הציור האלגורי שלו "צדק שוקל את גורל האנושות", והיה מבודד פוליטית ומנותק מהדיון הציבורי על ידי צנזורה.
השריפה בארמון כריסטינסבורג, בפברואר 1794, השפיעה גם היא על הקריירה שלו, שכן שבעה מתוך עשרת הציורים המונומנטליים של הפרויקט הגרנדיוזי נהרסו בשריפה. הפרויקט הופסק וכך גם ההכנסות שלו.
עם זאת, לאחר אותה שריפה הרסנית, הוא התחיל לקבל משימות דקורטיביות וגם קיבל את ההזדמנות לעבוד כאדריכל. הוא עיטר את ארמון לבצאו (הידוע כארמון כריסטיאן השמיני) באמלינבורג (1794–1798). הוא גם תכנן לבנות מחדש את ארמון כריסטינסבורג, אך הוא לא הצליח להשיג את המשימה.
בתחילת המאה ה-19, העניין שלו בציור הוחזר כאשר צייר ארבע סצנות מהקומדיה של טרנס אנדריה.
בשנת 1804 קיבל משימה בסדרת ציורים לחדר הכס בארמון החדש, אך חילוקי דעות בין האמן לנסיך הכתר עצרו את הפרויקט הזה. עם זאת, הוא המשיך לספק לחצר המלכות עיצובים לרהיטים ועיטורי חדרים.
הוא נבחר שוב לכהן כמנהל האקדמיה משנת 1801 ועד מותו.
חיים אישיים.
אבידגור התחתן עם אנה מריה אוקסהולם (1762–1822) בשנת 1781. נישואיו השניים בשנת 1803 היו עם ג'וליאן מארי אוטסן (1777–1848).
היו לו שני בנים ובת מהנישואים.
הוא מת בשנת 1809. ניקולאי אברהם אבידגור קבור בבית הקברות בקופנהגן.
EL/M-2090 TERRA
EL/M-2090 TERRA הוא מכ"ם AESA (ראשי תיבות באנגלית: Active Electronically Scanned Array , בעברית: מערך תר אלקטרונית פעיל) קרקעי, המפותח ומיוצר על ידי מפעל אלתא של התעשייה האווירית.
המכ"ם נועד לתת התראה מוקדמת לטווח ארוך מאוד ברמה האסטרטגית. המכ"ם פועל בשני תדרים ומורכב בעצם משני מכ"מים שונים: "EL/M-2090U ULTRA", הפועל על תדרי Ultra High Frequency (ר"ת: UHF), ומיועד להעניק את הזיהוי הראשוני של שיגור הטיל או מטוס ומכ"ם ה-"EL/M-2090S SPECTRA", הפועל בתדר S-Band ומספק רזולוציה גבוהה יותר. שני המכ"מים נותנים יחד כיסוי של 320 מעלות ויכולים לפעול סמוך זה לזה פיזית או במרחק אחד מהשני מכיוון שאת מכ"ם הספקטרה ניתן להרכיב גם על גבי כלי שיט. כל אחד משני המכ"מים בנוי מאלפי יחידות קולטות/משדרות שעושות שימוש בטכנולוגיית גליום ניטריד על מנת להעצים את היעילות שלהן.
המערכת נמכרה ל-2 לקוחות מחוץ לישראל, ואינה נמצאת בשירות צה"ל, על אף שהיא יכולה להתחבר לכל מערכות היירוט של ישראל.
אבאדסלוק
אבאדסלוק (בהונגרית:Abádszalók) היא עיר באזור המישור הגדול הצפוני, במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק בנפת קונהדייש. אבאדסלוק הוקמה בשנת 1895 על ידי איחוד הכפרים טיסהבאד וטיסהסאלוק. כיום זוהי עיר משמעותית באזור התיירות של אגם טיסה (אגם טיסה הוא האגם השני בגודלו בהונגריה והאגם המלאכותי הגדול ביותר על נהר הטיסה בחלק הצפוני של האלפלד) ואחד ממרכזי התיירות המפותחים ביותר של אגם טיסה אחרי טיסהפירד.
מיקום.
היישוב שוכן באזור הצפון-מערבי של ה"נאג'קונשאג" בין סולנוק לבין טיספירד בגדה השמאלית של הקטע האמצעי של נהר הטיסה, ליד אגם טיסה.
נגישות.
העיר מחוברת לתנועה הלאומית בכביש הראשי 34 ובקו הרכבת 102 קאל-קאפולנה–קישאויסאלאש, אך תחנת הרכבת רחוקה מהיישוב כ-5 ק"מ. האוטובוסים של וולאנבוס ממלאים את התפקיד העיקרי באספקת התחבורה הציבורית דרל הכביש.
היסטוריה.
אבאד מוזכרת, כמעבר מעבורת חשובה על הטיסה, כבר על ידי גאלוס אנונימוס. שמו של הכפר מופיע בתכיפות בתעודות שונות מאז 1271. הוא היה מקום מיושב ברציפות עד 1697 ואז ייתכן שנהרס מכיוון שבשנת 1703 אינו מוזכר ככפר. אנו יודעים משנת 1717 שהתחדשו והחלו שוב חיי הכפר. החקלאות תמיד הייתה הגורם המרכזי בחייהם של תושבי הכפר, מכיוון שלא היו תנאים מתאימים להתפתחות התעשייה בשל גורמים גאוגרפיים וכלכליים. בשנת 1740 יישב לאסלו אורצי 44 משפחות של אומנים גרמנים בסאלוק. צאצאיהם, כיום כבר הונגרים לכל דבר, חיים שם עד היום ורבים מהם ממשיכים במלאכותיהם של אבותיהם לשעבר. המסורת הגדולה קשורה לאריגת מחצלות, אריגת סלים. חומרי הגלם למלאכות אלו הובטחו על ידי מישור ההצפות של נהר הטיסה. בעזרת בית התחרה בהלאש, איכרות רבות למדו את מלאכת התחרה וממשיכות במלאכה עד היום.
בשנת 2005 זכתה אבאדסלוק בתואר עיר.
קהילה יהודית.
היהודים הראשונים התיישבו ביישוב במחצית הראשונה של המאה ה-19. מספרם בשנת 1880 היה 112. בשנת 1920 יחידות הטרור הלבן ערכו במקום פוגרום. מספר היהודים הלך והצטמצם ובשנת 1940 חיו במקום רק 18 משפחות יהודיות. לאחר כניסת הוורנכט להונגריה ב-19 למרץ 1944 (מבצע מרגרטה) היהודים רוכזו בגטו סולנוק ומשם נשלחו רובם לאושוויץ ומיעוטם למחנות ריכוז באוסטריה.
גלריית תמונות.
כמה תמונות של חוף אבאדסלוק והמרחצאות של אבאדסלוק על הטיסה
יחסי אזרבייג'ן–תוניסיה
יחסי אזרבייג'ן–תוניסיה הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין הרפובליקה התוניסאית. אזרבייג'ן ותוניסיה כוננו יחסים דיפלומטיים ביניהן ב-1 ביולי 1998.
יחסים כלכליים.
ב-15 בנובמבר 2005 ביקרה בתוניסיה משלחת בראשות שר התקשורת וטכנולוגיית המידע של אזרבייג'ן, עלי אבאסוב בעת שהשתתפה בכינוס השני של הוועידה העולמית בנושא טכנולוגיית מידע. במהלך הוועידה צוין "יום אזרבייג'ן" ב-17 בנובמבר.
כמעט כל הסחורות שמייצאת אזרבייג'ן לתוניסיה הן נפט, ואילו בין הסחורות שתוניסיה מייצאת לאזרבייג'ן ניתן למנות ביגוד, פירות, וציוד חשמלי. בשנת 2019 עמד היקף הסחורות שהועברו בין המדינות על 20.54 מיליון דולר, כשמאזן הסחר נטה לטובתה של אזרבייג'ן.
יחסים תרבותיים.
ביוני 2012 נערך בתוניס אירוע לציון יום אזרבייג'ן.
בהתאם לתוכנית הממלכתית "נוער אזרבייג'ן 2011–2015" נערכה במרץ-מאי 2014 תחרות חיבורים בנושא "מה אני יודע על אזרבייג'ן?" בתוניס. בסוף חודש אוגוסט ארגן משרד הנוער והספורט של אזרבייג'ן ביקור חינוכי לזוכים בתחרות.
מיכאיל צרתלי
מיכאיל צרתלי (בגאורגית: მიხეილ "მიხაკო" წერეთელი) ( 23 בדצמבר 1978, נפת צ'יאתורה - 2 במרץ 1965, מינכן) הוא היסטוריון ודיפלומט גאורגי.
מיכאיל צרתלי נולד בכפר בנפת צ'יאתורה באימפריה הרוסית למשפחת נסיך גאורגי צרתלי. לאחר סיום בית הספר בקוטאיסי, הוא עבר לצרפת והחל לימודים בסורבון. בשנת 1913 הוא קיבל תואר דוקטור בהיסטוריה תוך התמחות באשורולוגיה מאוניברסיטת היידלברג. בשנים 1914–1918 הוא עבד באוניברסיטת ברלין ובמקביל היה פעיל באוגדות גאורגיות שדגלו בעצמאות המדינה. בשנים 1918–1919 מיכאיל צרתלי היה שגריר של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה בשוודיה ונורווגיה. בשנת 1919 הוא חזר לטביליסי ומונה לפרופסור באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי
בשנת 1921 הרפובליקה הגאורגית הפסיקה להתקיים ושטחה סופח לרוסיה הסובייטית. מיכאיל צרתלי עזב את גבולות גאורגיה, הגיע לבריסל והחל לעבוד באוניברסיטה החופשית של בריסל. בשנים 1933–1945 הוא היה פרופסור באוניברסיטת הומבולדט של ברלין. לאחר 1945 הוא התגורר במינכן.
מיכאיל צרתלי התמחה בהיסטוריה של גאורגיה. בשנת 1912 הוא פרסם תוצאות מחקר השוואתי של השפה הגאורגית ושומרית. בשנת 1925 הוא פרסם תרגום לגאורגית של "עלילות גילגמש". בשנת 1955 מיכאיל צרתלי פרסם תרגום לגרמנית של "עוטה עור הנמר". בסך הכל מיכאיל צרתלי פרסם כ-80 ספרים בנושא היסטוריה של גאורגיה ואזור הקווקז.
בשנים 1925–1954 הוא היה בין הפעילים הבולטים של "תתרי גיאורגי" - ארגון של גאורגים גולים באירופה.
בשנת 2013 למיכאיל צרתלי הוענק עיטור "הגיבור הלאומי של גאורגיה".
FreeSync