עם עלייתו לשלטון בחר רעמסס בשם מלכותי - "מנ-פטי-רע" שמשמעו "עלה לשלטון בשל כוחו של רע". בשל גילו בעת עלייתו למלוכה (כנראה בשנות החמישים), מיד לאחר המלכתו מינה את בנו סתי הראשון לתפקיד נסיך הכתר, והכריז עליו כיורשו. לגרין סבור שאת התחלת הבניה של אולם העמודים הגדול בקרנק אפשר לייחס לרעמסס. בבסיס העמוד השני, בצדו המזרחי נמצאו חמש תמונות שבפירוש אפשר ליחסן לרעמסס. שתי הראשונות מתארות את המלך פוסע בתהלוכה נושא משוט. לגרין קובע ששתי תמונות אלה קשורות לייסוד של בנין חדש. ולכן הוא מאמין שרעמסס אחראי לתחילת הבניה של העמוד השני, מותו קטע את העבודה שאותה סיים בנו סתי הראשון. רעמסס סיים את המגדל השני במקדש אמון בקרנק שהחל אותו קודמו חרמחב וכן הציב מצבת אבן בוואדי חלאפה. לגרין מצא בתחתית עמוד מספר 10 במקדש של קרנק שני פסלים של רעמסס לצד שני פסלים של אמנחוטפ בן האפּוּ. הם מוקמו שם כנראה על ידי רעמסס השני כדי שיהיו קרובים לחרמחב שנחשב על פי המסורת הרשמית ליורש החוקי של אמנחופ השלישי.
קבורתו וגילוי קברו.
רעמסס מלך זמן קצר, ולא הספיק לבנות לעצמו קבר מפואר. בנו, סתי הראשון, קבר אותו בעמק המלכים. סתי בנה לימים קפלת זיכרון לזכר אביו באבידוס.
הקבר התגלה על ידי ג'ובני בלצוני בשנת 1817 וכונה KV16. הוא ממוקם ממול לקברו של חרמחב. הקבר שהתגלה אורכו 29 מטרים בלבד. כולל שתי מערכות מדרגות המופרדות על ידי מסדרון חצוב, וחדר שחציבתו לא הסתיימה. אל החדר מתחברות מימין ומשמאל שתי גומחות. בתוך החדר מצוי סרקופג מגרניט אדום שממלא את רוב שטחו של החדר. הציורים על הקירות אינם מושלמים אולם נשמרו בצורה טובה ביותר ונעשו בהתאם למסורת של ספר השערים. בעקבות מעשי שוד שנעשו בעיר המתים העבירו כהני אמון של השושלת ה-21 את המומיה של רעמסס יחד עם כ-40 מומיות של שליטים אחרים, לקבר של אמנחותפ השני (סימנו 320DB). קברו המקורי של רעמסס נחתם ונשאר סגור עד לגילויו. אשתו סיתרה הייתה המלכה הראשונה שנקברה בעמק המלכות.
בשנת 1911 תרם ג'ון פיירפונט מורגן מספר תגליפים מקפלת הזיכרון למוזיאון המטרופוליטן בניו יורק.
גילוי וזיהוי המומיה.
ככל הנראה מומייתו של רעמסס נגנבה על ידי שודד הקברים אחמד עבד אל ראסול בראשית המאה ה-19, ונמכרה לאיש העסקים ג'יימס דגלס, אשר הביא את המומיה לקנדה בשנת 1860. המומיה הוצגה במוזיאון מפלי הניאגרה באונטריו שבקנדה, כאשר לא ידועה זהותה של המומיה. גובה המומיה הוא 1.60 מ' וגיל הנפטר היה 35-45.
בשנת 1999 החליט המוזיאון למכור את אוספיו לאיש העסקים הקנדי ויליאם ג'יימיסון, וזה מכר את האוסף למוזיאון מייקל קרלוס באוניברסיטת אמורי, באטלנטה שבג'ורג'יה. בדיקות שערכה האוניברסיטה ובמסגרתה עברה המומיה סריקות CT וצילומי רנטגן העלו שהמומיה נחנטה שזרועותיה צלובות על חזיה של המומיה - תנוחה השמורה לבני משפחת המלוכה המצרית, ולזיהוי המומיה עם רעמסס הראשון. המומיה הוחזרה למצרים ב-24 באוקטובר 2003 והיא מוצגת במוזיאון לוקסור.
NEP) Noise Equivalent Power) הוא המדד לרגישות של פוטודיודה או מערכת אופטית. ה-NEP מוגדר כעוצמת האות שנותנת יחס אות לרעש של 1 ברוחב פס של 1 הרץ במוצא. יחידות NEP הן formula_1. עבור גודל זה יש הספק מינימלי שמתחתיו הגלאי לא יכול לתפקד בצורה טובה, הספק זה נקרא formula_2.
נחשב הספק זה:
נגדיר:
ה-NEP מוגדר כאשר הרעש שווה לאות ולכן:
formula_5נציב בביטוי של ההיענות:
formula_6formula_7ונקבל:
formula_8
פוטודיודה בעלת NEP נמוך היא גלאי רגיש יותר. זהו מדד ביחס הפוך, ולשם הנוחות הגדירו מדדי חדש שיהיה עם יחס ישר לרגישות: formula_9 גודל זה נקרא כושר הגילוי, דקטביות.
קלונאזפאם
קלונאזפאם היא תרופה ממשפחת הבנזודיאזפינים נוגדת חרדה, תרופה אנטי-אפילפטית, מרפת שרירים ובעלת השפעה מרדימה. היא משווקת בישראל בשמות ריווטריל וקלונקס. זמן מחצית החיים של קלונזפאם הוא בין 18 ל-56 שעות וכך היא נחשבת בין התרופות ממשפחת הבנזודיאזפינים ארוכות ההשפעה ביותר. קלונזפאם היא נגזרת הלוגנצית של ניטרזפאם (nitrazepam).
ההשפעה של קלונזפאם היא איטית ומגיעה לשיא ארבע שעות אחרי לקיחת התרופה. היא בעלת יעילות גבוהה ורעילות נמוכה במקרה של מינון יתר. אבל כמו לרוב התרופות יש לה חסרונות ותופעות לוואי, כולל תוצאות הפוכות מהמצופה מהתרופה. השפעות ארוכות טווח של בנזודיאזפינים כוללות סבילות, תלות בבנזודיאזפינים ותסמונת נסיגה מנטילת בנזודיאזפינים שקורות לשליש מן האנשים שנוטלים קלונזפאם במשך יותר מארבעה שבועות. קלונזפאם ממוין כבנזודיאזפין בעל עוצמה חזקה.
הטיפול בקלונזפאם לטווח ארוך מוגבל על ידי היכולת שלו לגרום לסבילות להשפעת התרופה האנטי-אפילפטית. עם זאת במחקר על חולים עם אפילפסיה ניתן היה להפסיק את מתן התרופה בהצלחה אצל רוב החולים. אצל חלק מן החולים ירדה השליטה בהתקפים אחרי ההפסקה אבל מתן קלונזפאם תוך זמן קצר גרמה לחזרת השליטה באפילפסיה. לא נרשמו שינויים משמעותיים בתפקודים קוגניטיביים, במצב הרוח או בהתנהגות של החולים שהפסיקו לקחת קלונזפאם.
שימושים רפואיים.
ניתן לרשום קלונזפאם לטיפול באפילפסיה. קלונזפאם מאושרת על ידי FDA לטיפול בניתוקים והתקפים מיוקלוניים. מחקר שנעשה מצא ששילוב של ולפוראט, למוטריג'ין ובנזודיאזפינים כמו קלונאזפאם יכול להפחית, בצורה משמעותית, את שכיחות התקפי הנפילה בחולים שיש להם אפילפסיה כללית או מרובת מוקדים. תת-קבוצה של אנשים שיש להם אפילפסיה עמידה לטיפול תרופתי יכולה להפיק תועלת משימוש ארוך טווח בקלונאזפאם.
נמצא שקלונאזפאם יעיל בטיפול באפילפסיה אצל ילדים ודיכוי פעילות פרכוסית מושג כבר במינון נמוך של קלונאזפאם. לכן משתמשים, לעיתים, בקלונאזפאם כדי לטפל בסוגי אפילפסיה נדירים אצל ילדים. עם זאת היא לא נמצאה יעילה בטיפול בתסמונת וסט.
נמצא שקלונאזפאם יעילה בטיפול בסטטוס אפילפטיקוס לא פרכוסי. עם זאת ההשפעות היו ארעיות אצל רבים מהחולים ונדרשה הוספת פניטואין לשליטה ארוכת טווח בחולים אלה.
קלונאזפאם נמצא יעיל בטיפול ב:
היעילות של קלונאזפאם בטיפול קצר מועד בהפרעת פאניקה הוכחה בניסויים קליניים מבוקרים. כמה ניסויים ארוכי טווח מצאו שיש יתרון בטיפול בקלונאזפאם לתקופה של עד שלוש שנים בתי התפתחות של סבילות אבל מחקרים אלה היו בלי ביקורת עם פלצבו. קלונאזפאם יעיל גם בטיפול במאניה חריפה.
הוכח שקלונאזפאם יעילה מאוד בטיפול קצר מועד (שלושה שבועות) כתרופה נוספת ל-SSRI בטיפול בהפרעה טורדנית-כפייתית ובדיכאון. במחקר שנעשה על ידי יצרני קלונאזפאם נמצא שהיא מפחיתה את תופעות הלוואי של SSRI והשילוב של שתיהן יעיל יותר מאשר טיפול רק ה-SSRI.
מרשמים.
קלונאזפאם אושרה לשימוש בארצות הברית כתרופה גנרית ב-1997 והיא מיוצרת ומשווקת על ידי כמה חברות.
קלונאזפאם זמינה בטבליות, טיפות וכן כתמיסה להזרקה.
תופעות לוואי.
תופעות לוואי נפוצות מאוד: נמנום, הפרעה בתפקוד הקוגניטיבי והמוטורי ואופוריה.
תופעות לוואי פחות נפוצות: בלבול,עצבנות ותוקפנות, נענוע פסיכומוטורי, חוסר מוטיבציה, איבוד הליבידו, תפקוד מוטורי פגום (קואורדינציה פגומה, שיווי משקל פגום וסחרחורת), פגמים קוגניטיביים (הזיות, איבוד זיכרון לטווח קצר, אמנזיה אנטרוגרדית ששכיחה במינונים גבוהים). בנזודיאזפינים עלולים לגרום או להחריף דיכאון.
חולים אחדים דיווחו על סימפטומים דומים להנגאובר: כאב ראש, כבדות ורגזנות אחרי התעוררות אם נטלו את התרופה לפני השינה. זו כנראה תוצאה מכך שלתרופה יש זמן מחצית חיים ארוך, הגורם לתרופה להשפיע גם אחרי שהמשתמש התעורר כבר.
בעוד שבנזודיאזפינים גורמים לשינה הרי הם נוטים ליצור שינה בעלת איכות נמוכה יותר מאשר שינה רגילה. בנזודיאזפינים, כמו קלונאזפאם מדכאים את שנת REM. אחרי שימוש קבוע בתרופה עלולים להיות נדודי שינה כאשר מפסיקים להשתמש בתרופה.
השפעות ארוכות טווח.
השפעות ארוכות טווח של קלונאזפאם יכולות לכלול דיכאון, ביטול עכבות ותפקוד מיני לקוי. שימוש ארוך טווח בבנזודיאזפינים מתקשר גם ללקויות קוגניטיביות העלולות להימשך לפחות שישה חודשים אחרי הפסקת נטילת התרופה.
תופעות הקשורות בהפסקת נטילת התרופה.
בנזודיאזפינים, כמו קלונאזפאם, יכולים להיות מאוד יעילים בטיפול בסטטוס אפילפטיקוס, אבל אם משתמשים בה לאורך זמן עלולות להתפתח תופעות לוואי חמורות. כמו הפרעה לתפקודים הקוגניטיביים ולהתנהגות. אנשים רבים שטופלו בתרופה לאורך זמן על בסיס קבוע פיתחו סוג של התמכרות הידוע כ"תלות במינון נמוך". שימוש באלכוהול או במדכאים אחרים של מערכת העצבים המרכזית בזמן שנוטלים קלונאזפאם מגביר בצורה משמעותית את התופעות ותופעות הלוואי של התרופה. תופעות לוואי של התרופה הן בדרך כלל שפירות אבל הפסקה פתאומית אחרי שימוש לאורך זמן עלולה לגרום לסימפטומים חמורים ואפילו קטלניים.
סבילות והפסקת נטילת התרופה.
כמו כל הבנזודיאזפינים גם קלונאזפאם הוא אגוניסט. שליש מבין המשתמשים בבנזודיאזפינים במשך יותר מארבעה שבועות מפתחים תלות בתרופה וחווים תסמונת הפסקה פתאומית עם הפחתה במינון. מינון גבוה ותקופה ארוכה של שימוש בתרופה מגדיל את הסיכון והחומרה בתלות ובתסמונת ההפסקה הפתאומית. עלולים לקרות פרכוסים ואף פסיכוזה במקרים חמורים כתוצאה מההפסקה וחרדה ונדודי שינה במקרים קלים יותר. הפחתה הדרגתית במינון מורידה את החומרה של התסמונת. בשל הסיכון לסבילות ופרכוסי הפסקה לא ממליצים, בדרך כלל, על שימוש בקלונאזפאם כתרופה אנטי-אפילפטית לשימוש ארוך בטיפול באפילפסיה.
הגדלה במינון יכולה להתגבר על השפעות הסבילות אבל עלולה להתפתח סבילות למינון הגבוה יותר ותופעות הלוואי עלולות להחמיר.
סבילות.