ברוב המחוללים מוטמעים מראש אלגוריתמים שונים לביצוע מטלות תכנותיות שונות. במחוללים שמיועדים לעבודה עם נתונים יהיו יכולות כמו חיפוש, מיון, יצירת אינדקסים, הצגת נתונים, יצירת שאילתות ודו"חות, יבוא ויצוא נתונים בפורמטים שונים, יכולת תקשורת עם מסדים בתקשורת נתונים ודרך האינטרנט, אבטחת נתונים, יכולת הצפנה, מנגנון הרשאה, מנגנון שכפול מידע ועוד, ואילו במחוללים שמיועדים למולטימדיה יהיו יכולות של הצגת תמונות, ניגון קובצי וידאו, אודיו ואנימציה, תצוגת שקופיות וכדומה. יכולות אלו מייתרות את כתיבת אותו קוד שוב ושוב.
זאת ועוד, כתיבת אלגוריתמים מוכנים בידי צוות מקצועי, שמכסה טווח רחב של אפשרויות, כמו למשל שימוש באלגוריתם שונים של מיון וחיפוש לפי המצבים השונים, בדרך כלל מאפשר כיסוי אופטימלי של הנושא, באופן שמתכנת מן השורה שצריך לממש יישום מסד נתונים לא היה מסוגל לו, או מתמודד איתו בקושי רב. הטמעת אלגוריתמים שעברו בחינה מדוקדקת במחוללי היישומים, מאפשרת לפנות את מרצו וזמנו של המפתח, להגדרת ופיתוח האפליקציה המסוימת ותכניה, והממשקים השונים שלה, במקום להתמודד עם בעיות טכניות כמו התעסקות בדליפת זיכרון או בקובץ שננעל.
סוגי מחוללים.
לרוב מחוללי היישומים אין יכולת הידור, ליצירת תוכנה עצמאית שרצה עצמאית, כפי שיש לשפות תכנות מהדור השלישי. האפליקציות שנוצרות באמצעותם, שנשמרות בקובץ או מספר קובצי נתונים, יכולות לרוץ במסגרת מחולל היישומים או באמצעות גרסת הרצה שלו (גרסת Run Time) שהיא גרסה מנוונת של המחולל, שאפשר להריץ באמצעותה את היישום, אבל לא לפתח אותו.
אבחנה נוספת בין מחוללי יישומים היא בין מחוללים מקצועיים שמיועדים למפתחים כדוגמת פאואר בילדר, קליפר ופוקס פרו, שלשימוש בהם נדרש ידע מוקדם ואף יכולת תכנותית, ומחוללים שמיועדים למשתמשי קצה כדוגמת דיבייס, אקסס ומיכה 8, שבהם ניתן ליצור יישום בלי ידע רב ובקלות יחסית ועיקר השימוש בו הוא כמחסן לצורך אגירת ואחזור נתונים.
אבחנה אחרת שעשויה להיות קשורה במידה מסוימת לאבחנה הקודמת, היא מחוללי יישומים חסרי שפה תכנותית שמוגבלים ביכולות שלהם כמו מג'יק, לבין מחוללי יישומים שמשולבת בהם שפה תכנותית, שמרחיבה במידה כזו או אחרת את הפונקציונליות שלהם ומיועדת לקהל מגוון יותר של מפתחים. אבחנה נוספת היא בשיטה של הטיפול בנתונים, בין מחוללי יישומים מבוססי SQL, לבין מחוללי יישומים שיש להם שפה פנימית אחרת לטיפול בנתונים כדוגמת דיבייס וממשיכיו.
מחולל היישומים וויזדום (Wizdom) שפותח על ידי חברת מ.ל.ל הישראלית היה מחולל היישומים הראשון שהיה בגישה של תכנות מונחה-עצמים, שבו היה ניתן לרשת טופס ולשנות את תכונותיו.
תחומים לפיתוח עם מחולל.
מחוללי יישומים ברובם הגדול מיועדים לתחום של בסיסי נתונים ומניפולציות על מידע, אך עם זאת ניתן למצוא אותם בתחומים נוספים, כמו מחולל היישומים Toolbook שיועד במקור ליצירת מערכי למידה העוסקות במולטימדיה, או כמו MATLAB בתחום המתמטי והאלגוריתמי המאפשר טיפול קל ונוח במטריצות, שימוש בפונקציות ובנתונים, ומימוש אלגוריתמים על נתונים בתחומים רבים.
רוב רובם של מחוללי היישומים הקיימים כיום, לא מתאימים לפיתוח תוכנות תשתית (מערכות הפעלה, תוכנות תקשורת וכו') וגם לא ליישומים ייעודיים בעלי אלגוריתמיקה ייחודית, במיוחד אלו שדורשים משאבי עיבוד כמו תוכנות גרפיקה, עיבוד תמונה, עיבוד קול ועיבוד וידאו, שכדי לעבוד ביעילות, הן צריכות להיכתב בקוד של שפה עילית שקרובה לחומרה כמו C++.
הרייך השלישי
יהודי גרמניה הנאצית
יהודי גרמניה הנאצית היו הקהילה הראשונה אשר סבלה תחת מדיניות הגזע הנאצית. המדיניות הנאצית נגד יהדות גרמניה נשאה אופי הדרגתי, ויש הטוענים כי פן זה היה חלק מתוכנית מכוונת. לעומתם, יש הטוענים כי ההדרגתיות משקפת התפתחויות של מערכת השלטון הנאציונל-סוציאליסטית.
עם עליית הנאצים לשלטון בינואר 1933 הורע מאוד מצב היהודים בגרמניה. מזמן עליית הנאצים לשלטון ועד לפרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 נמלטו מגרמניה הנאצית רוב היהודים שגרו בה, ועברו לארצות הברית, אמריקה הדרומית, ארץ ישראל ובריטניה. יהודים מצאו מקלט בארצות השונות. בסוף שנות ה-30 גבר זרם המבקשים לעזוב, ובעיית הפליטים היהודים מגרמניה הנאצית החמירה. מדינות העולם השונות הסכימו לקלוט רבים מהפליטים, אך לא הגדילו בדרך כלל את מכסות ההגירה מעבר למכסות שקבעו. בריטניה הסכימה להתיר לילדים יהודים מגרמניה עד גיל 17 להגר לתחומה במבצע הקינדרטרנספורט.
בתקופה שבין עליית הנאצים לשלטון ועד לפרוץ מלחמת העולם השנייה, נקלטו במדינות שונות בעולם כ-400,000 פליטים יהודים משטחי גרמניה הנאצית (כולל אוסטריה לאחר האנשלוס). רוב היהודים שלא יצאו בזמן משטחי גרמניה הנאצית, כ-225,000 איש, הושמדו במסגרת הפתרון הסופי במהלך שנות המלחמה.
הבידוד החברתי 1933–1934.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 חיו כ–500,000 יהודים בגרמניה. הם נהנו משוויון חוקי וחברתי, ובדרך כלל נטמעו בחברה הגרמנית במעמד הבינוני ומעלה, ואף מילאו תפקידי מפתח ברפובליקת ויימאר. היו להם ארגונים פוליטיים ודתיים רבים, כגון "האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית" ו"אגודת ישראל". עם זאת, היו להם בעיות אחדות של ארגון הקהילות יחדיו, בעיות עם המפלגה הנאצית, שילוב יהודי מזרח אירופה ביהודי גרמניה, כיצד לשלב בין הציונות לפטריוטיזם הגרמני ועוד.
הטענה הגרמנית לפיה היהודים שולטים בעולם סייעה לגרמניה לפעול כנגד היהודים מבלי לקבל על כך גינוי תקיף ונחרץ ממדינות העולם. יהודים בארצות הברית ובברית המועצות, בנסותם להשפיע על שלטונות מדינתם לסייע ליהודי גרמניה, איששו לכאורה בכך טענה זו.
בשנים 1933–1934 טרם חשף היטלר את כוונותיו האמיתיות, משום שחשש מדעת-קהל שלילית כלפי שלטונו מצד מדינות אירופה. הסוואת מטרותיו מהעולם ומהעם הגרמני ברובו אפשרה את הגשמתן באין מפריע.
יום החרם (1933).
ב-1 באפריל 1933 התקיים יום החרם, שבו פשטו פלוגות של בריונים, אנשי האס אה (שכונו "החולצות החומות"), על בתי-עסק יהודיים, חיבלו בציוד ובסחורה, פרעו בשכונות היהודיות והכו ביהודים. בראש החרם עמד יוליוס שטרייכר, בפיקוחו של יוזף גבלס, שר התעמולה. משמרות של אנשי האס-אה עמדו בפתחי חנויות יהודים ומנעו מקהל גרמני להיכנס. הופץ חומר תעמולה אנטישמי, שהורה להמשיך בחרם הכלכלי על היהודים. יום החרם היה הצעד המשמעותי הראשון נגד היהודים בגרמניה הנאצית.
לחרם היו מטרות אחדות מבחינת מדיניות הפנים של גרמניה. אחת מן המטרות הייתה הטבעת החותם הנאצי בקרב כל האוכלוסייה הגרמנית, כך שהאידאולוגיה תגיע לכל שכבות הציבור ותיראה כ"יצירת סדר חדש". זאת עשו בעזרת מכנה משותף – שנאת היהודים. יום החרם שימש גם כאמצעי לקרב לאידאולוגיה הנאצית את בני המעמד הבורגני, וזאת בדרך של פגיעה באותו מגזר אצל היהודים. יהודים רבים בגרמניה התפרנסו ממסחר, והחרם הכלכלי היה אמור למוטט את הקהילה היהודית כולה.
מטרת הנאצים בשלב זה היה לגרום לבידול חברתי של היהודים ולאלצם להגר מגרמניה, וכך לאפשר לבורגנים הגרמנים הלא-יהודים להתפתח כלכלית במקום היהודים. יעדים נוספים של החרם היה האחדה ("גלייכשלטונג") של העיתונות הגרמנית והפיכתה לאנטישמית, וכן האחדת המפלגה הנאצית ובדיקת יכולת הארגון והפעולה של המפלגה. היו בה קיצונים אשר קראו לפעולה מיידית, והיטלר חשש מאנרכיה שתפשה במפלגה ולכן מצא לנכון לתעל את הכעס כלפי היהודים.
בחרם ניתן למצוא מאפיינים ברורים של האידאולוגיה הנאצית: החרם מבוצע בידי האומה הגרמנית כולה, הנמצאת במאבק מתמיד מול העם היהודי. בהנחיות יום החרם נכתב לפגוע "במקומות הרגישים", על-פי האמונה שהיות שהיהודים הם נצלנים יש לפגוע קשות בכלכלתם.
תגובת העולם החופשי הייתה מיידית. מדינות רבות ובהן הולנד, צרפת, בלגיה, בריטניה וארצות הברית, הודיעו על הטלת חרם כלכלי על גרמניה. הנאצים המבוהלים הפסיקו את החרם הכלכלי באותו יום.
פיטורי יהודים ושריפת ספרים.
מטרת הנאצים הייתה לנשל את היהודים מרכושם ולהפרידם מן האוכלוסייה הגרמנית. באפריל 1933 נחקק חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, שהורה לפקידים לא-ארים לפרוש ממשרותיהם במשרדי הממשלה. 2,000 יהודים פוטרו מעבודתם במשרדי הממשלה, במוסדות החינוך, בבתי-המשפט, במערכות העיתונים ובמרכזי הבידור. כמו כן הופסקה עבודת הרופאים היהודים בקופות החולים.
ב-10 במאי 1933 נערכה שריפת ספרים פומבית בכיכר בבל בברלין, שבה הועלו באש כתבים של סופרים יהודים וכתבים שגינו את המשטר הנאצי. כמו כן נאסר על שימוש בפרי התרבות היהודית כגון המוזיקה, המחזות, הפיזיקה (אלברט איינשטיין), הפסיכולוגיה (זיגמונד פרויד). בספטמבר 1933 הקים השלטון מחלקת תרבות חדשה, שריכזה את תחומי התרבות. יהודים לא התקבלו לשורותיה, ונמנע מהם כל עיסוק בפעילות תרבותית. היהודים הוגבלו בעיסוק במקצועות חופשיים, ומספרם במוסדות להשכלה גבוהה הוגבל לאחוז אחד.
הבידוד החוקי 1935–1939.
חוקי נירנברג (1935).
חוקי נירנברג הם שני חוקי יסוד שנתקבלו בנירנברג במושב הרייכסטאג ב-15 בספטמבר 1935. עיקרם שלילת אזרחות הרייך המלאה מתושבי גרמניה היהודים, והוראות-חוק שתכליתן המוצהרת לשמור על טהרת הגזע הארי.
הוראות-ביצוע לחוקים אלה המשיכו להתפרסם זמן רב אחרי קבלת החוקים עצמם והם שימשו יסוד "חוקי" לרדיפת היהודים, לנישולם מעמדותיהם הציבוריות והכלכליות, להחרמת רכושם, וכן לרדיפות יהודים ויהודים למחצה על רקע גזעי.