במשחק הגמר ג'יג'י פרנאנדס מארצות הברית ונטליה זברבה מבלארוס נפגשו עם ניקול ארנדט מארצות הברית ומנון בולגראף מהולנד וניצחו אותן בשתי מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ואליפות צרפת הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים.
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר סיריל סוק והלנה סוקובה מצ'כיה שיחקו נגד אנדריי אולחובסקי מרוסיה ולריסה ניילנד מלטביה וניצחו אותם ב-3 מערכות.
ישראל בווימבלדון.
לראשונה מאז שנת 1980 אף נציג ישראלי לא השתתף באליפות.
שמחה מעוז
שמחה מעוז (האוס) (17 ביולי 1935 - 1 בפברואר 2017) היה קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה ועוטר בעיטור המופת על פועלו במלחמת יום הכיפורים. כיהן כראש מועצת הוד השרון בשנים 1979 עד 1982.
ביוגרפיה.
מעוז נולד בתל אביב וגדל בכפר סבא. התגייס לצה"ל ב-1953 ושירת בחטיבת גולני. הוא עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים וקורס קציני חי"ר. לאחר שחרורו הוא התגייס מחדש לשירות קבע כקצין בחטיבת הצנחנים, פיקד על פלוגה בחטיבה ושימש קצין מבצעים. סיים תואר ראשון ושני בכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים ושירת ככלכלן במערך משק לשעת חירום, בממשל הצבאי ביהודה ושומרון ובהג"א. מונה לראש מחלקת תכנון וכלכלה ביחידה למחקר ופיתוח של משרד הביטחון. במלחמת יום הכיפורים התנדב להצטרף לכוחות הלוחמים ושובץ במטה אוגדה 143 כעוזרו של סגן מפקד האוגדה ג'קי אבן. תפקידו היה לדאוג לנושאים לוגיסטיים כגון תכנון ושמירה על צירי תנועה פתוחים והוא היה בצוות שארגן את הקמת ראש הגשר לצליחת תעלת סואץ. על פועלו במלחמה עוטר בעיטור המופת. בשלהי מלחמת ההתשה במובלעת הסורית שימש כנציג הבכיר של צה"ל במפקדת המטה המשותף עם כוחות האו"ם וצבא סוריה שתיאמה את נסיגת כוחות צה"ל והפרדת הכוחות. בהמשך שירותו כיהן כעוזר ראש אגף התכנון. ב-1976 השתחרר משירות הקבע.
לאחר שחרורו שימש יועץ כלכלי. ב-1978 עמד בראש רשימת המערך לבחירות למועצת הוד השרון וכיהן כראש המועצה בשנים 1979 עד 1982. לאחר פחות מקדנציה מלאה אחת התפטר והיגר לארצות הברית.
ב-2012 יצא לאור הספר "בנקודת הכובד - המצביאות בחזית התעלה במלחמת יום הכיפורים" שכתב יחד עם מפקדו במלחמה יעקב אבן (ג'קי). הספר זיכה אותם בפרס מולדובן לספרות צבאית חדשה מטעם אוניברסיטת אריאל בשומרון.
נפטר בפברואר 2017 והובא למנוחות בבית העלמין בזכרון יעקב.
סן ניקולס דה לוס ארוז'וס
עקיבא עצמון
עקיבא עצמון (ויטנברג) (9 בינואר 1916 - 5 באפריל 1976) היה מפקד פיקוד הגדנ"ע בשנים 1950–1954, בדרגת אלוף-משנה. במלחמת העצמאות היה אחראי על ביצור היישובים בפני תקיפה של האויב. לאחר פרישתו מצה"ל, פעל להחדרת הגידול המסחרי של עצי הצפצפה בישראל.
ביוגרפיה.
עצמון נולד לברוך מרדכי ויטנברג, מבני משפחת ויטנברג של היישוב הישן, שייסדה את בתי ויטנברג, ולחנה גיטל, בתה של רחל גרין.
עצמון למד בארבע כיתות היסוד בבית הספר תחכמוני בירושלים ולאחר מכן למד בגימנסיה העברית בירושלים. חבר נעורים שלו וחברו לספסל הלימודים בגימנסיה היה אפרים קציר. בשנת 1933, בעודו בן 15, הצטרף ליחידת הקשר של ההגנה בירושלים והעביר "קשרים" (הודעות). בתום לימודיו בגימנסיה, אביו שלח אותו ללמוד הנדסה הידראולית בעיר פירנצה באיטליה. בשנת 1936, כשהיה בסמסטר האחרון של השנה החמישית והאחרונה ללימודיו, הפסיק את לימודיו, חזר הביתה, התגייס לנוטרות והצטרף ל"פלוגה הנודדת הירושלמית" בפיקודם של יצחק שדה ואליהו כהן-בן חור, לאור פרוץ המרד הערבי הגדול. בשנת 1938 שב לאיטליה לזמן קצר והשלים את לימודיו.
בהמשך, היה מפקד באחת מפלגות הלילה המיוחדות של אורד צ'ארלס וינגייט ומילא תפקידים רבים ב"ההגנה", בהם מפקד ההגנה בצפון ים-המלח, מפקד הגדוד השני של החי"ש בירושלים (1940) ומפקד הגדנ"ע בירושלים. כן היה פעיל בלשכת התכנון של ההגנה (1945). כמו כן, היה אחראי מטעם ההגנה על מלאכת הביצורים בישובי הנגב ובדרום הארץ, ואחר-כך, במלחמת העצמאות, בתפקיד קצין ביצורים ארצי.
שירותו בצה"ל.
עם קום המדינה המשיך עצמון בצה"ל כראש מחלקת התכנון של חיל ההנדסה ובמקביל את עיסוקו בביצורים, עד למינויו למפקד פיקוד הגדנ"ע ב-15 במאי 1950. בתפקידו זה היה אחראי לנטיעת עצי אקליפטוס ברחבי ישראל, כדי שישמשו בתור ביצורים ומכשולים בלתי עבירים נגד טנקים, וכן להסוואה בפני התקפות מהאוויר.
אלוף-משנה ישעיהו תדמור, מפקד הגדנ"ע בשנים 1973–1976, כתב על עצמון, במבט לאחור, במלאת 30 למותו:
משהתמנה עצמון למפקד הגדנ"ע, הוא התלבט איך להגשים את יעודו של הגדנ"ע. ההנחה הבסיסית שלו הייתה, כפי שאמר בראיון . הסגל שקיבל עם כניסתו לתפקיד, התייחס אל עצמון ותוכניותיו כבלתי מציאותיות ולכן, עצמון פעל להחליפו ולהכשיר במקומו סגל מפקדים חדש. הוא מיין ובחר אישית עשרים מדריכי גדנ"ע להשתתף בקורס מ"פים (מפקדי פלוגות נוער) הראשון בגדנ"ע, שאותו ניהל אישית במשך חודש ימים. המסיימים קיבלו תפקידי קצינים בגדנ"ע (וכמה מהם התקדמו אחר-כך בצה"ל לתפקידים בכירים). ארבעה קציני גדנ"ע בכירים שהתלוננו על עצמון בפני בן-גוריון, שר הביטחון, ללא הצלחה, נאלצו למצוא תפקידים מחוץ לגדנ"ע.
עצמון יזם וארגן את "מבצע ההתערות" של הגדנ"ע מתוך הכרה שהגדנ"ע חייב לעשות למען קליטת העלייה ההמונית שהגיעה ארצה, שזו הייתה הבעיה הבוערת של אותה תקופה. לדעתו, הגדנ"ע צריך לעסוק בחינוך ביטחוני בקרב הנוער העולה כדי שיידע להגן על המדינה ככל שיידרש, ולקחת חלק בבנייתה. הנוער העולה הלך בטל ומתוסכל במעברות. היו עשרות אלפים ילדים שלא נקלטו בבתי ספר ולא ידעו מה לעשות אתם. ואז, הגיעו לשם מדריכי הגדנ"ע והפעילו אותם והקלו על מצוקותיהם. בשלב הבא, הקים הגדנ"ע "מחנות התערות" מיוחדים אליהם הגיעו הנערים, במחזורים של 1,000 נערים בכל מחזור, קיבלו מדים, ארוחה חמה, למדו עברית ושירים ישראליים, תנ"ך וידיעת-הארץ (בעזרת מורות מגויסות מצה"ל), ערכו מסעות בארץ, וגם הועסקו באימונים הטרום-צבאיים הרגילים. כהמשך ל"מבצע ההתערות", החל מחודש יולי 1952, הפעיל הגדנ"ע חוה חקלאית בעפולה שקיבל לרשותו מוויצו, אליה הביא 100–120 נערים מהמושבים החדשים בסביבה לתקופה של שנה ללמוד חקלאות.
בחודש נובמבר 1953, הקים הגדנ"ע חווה חקלאית שנייה בעין זיתים שבה גם-כן למדו חקלאות ילדים ממושבי-עולים מהסביבה. כשעצמון סיים תפקידו בגדנ"ע, המטכ"ל חיסל את החוות האלה.
פעילות נוספת בתקופתו של עצמון הייתה ייזום של "מרכזי נוער" להפעלת בני-נוער בהם בשעות היום בלבד. הגדנ"ע אמור היה לבחור את המועמדים ולהסיעם הלוך וחזור למועדונים. עצמון גייס תמיכה בתוכנית ממשרד העבודה ומהסוכנות היהודית. בקיץ שנת 1954, לאחר שעצמון עזב את הגדנ"ע, התוכנית יצאה לפועל כאשר הוקמו שני מרכזים כאלה בחולון ובבית דגן.
בחוות הגדנ"ע בעפולה, בית דגן, עין זיתים, חולדה ובית ליד הוצאה לפועל התוכנית של עצמון ל"ייעור ביטחוני" של אקליפטוסים. הגדנ"עים בחוות אלה הכינו כמיליון שתילי עצי אקליפטוס ושלחו אותם לנטיעה על ידי גדנ"עים בנוער הלומד, בשולי הדרכים והכבישים, סביב מחנות-צבא ויישובי ספר. בכספים שנתקבלו בעד השתילים השתמשו חוות הגדנ"ע למימון החינוך החקלאי של החניכים.
עצמון פעל לקירוב הנוער אל הטבע ולפיתוח התושיה שלו על ידי לימוד שדאות ומחנאות. הוא נחשב למומחה בתחומים אלה בקרב תנועות הנוער הציוניות והעביר בהן הדרכות שהיו משותפות לכולן ביחד. בפעילות זו נטלו חלק גם יצחק דובנו ומוסה פינקל זוהר. שלושתם, עצמון ושני חבריו, פעלו גם להכנסת נושא המחנאות לקורסים של הפלמ"ח. בחודש ינואר 1942, היה עצמון מדריך ראשי בקורס הארצי הראשון לשדאות של הפלמ"ח שהתקיים במשמר העמק. עצמון כתב את הפרק "מחנאות" באנציקלופדיה העברית כחלק מהערך העוסק "צופיות".
הקמת "מדינת נוער" בערבה.
עצמון הקים את חוות הגדנ"ע בבאר אורה שבערבה, ליד באר מים שחשוב היה לצה"ל לשמור עליה. התוכנית הייתה נועזת לאור העובדה שמדובר באזור צחיח, בודד ומרוחק. הדרך לשם הייתה מפרכת וארוכה וסגל הגדנ"ע שהגיע למקום בשיירה של חמש משאיות כבדות ב-22 בדצמבר 1950 שהה בדרך 20 שעות. הגדנ"עים הוטסו לשם על ידי חיל האוויר, באישור מיוחד של בן-גוריון, ושהו במקום במחזורים של שבוע ואחר-כך של שבועיים. בשנה הראשונה היו 45 מחזורים ובהם 3,290 גדנ"עים שהשקיעו 28,000 ימי-עבודה. בשנה זאת, הגדנ"עים השתתפו בביצור המקום, סלילת דרכים, הכשרת מסלול נחיתה באילת ובהקמת גן ירק נסיוני. בהמשך, בתנאים קשים מאוד, הוקמו בחווה גן ירק, דיר כבשים, ברווזיה, לול של תרנגולות ואף בריכת שחיה. בשנת 1954, הפסיק חיל-האוויר את הטסת הגדנ"עים לאילת בשל קיצוצים תקציביים והפעילות בחווה הושבתה. עליית הנוער של הסוכנות היהודית נחלצה לעזרה ושלחה למקום קבוצות של נערי עליית הנוער במחזורים של שלושה שבועות. תוך כדי תלאות ותהפוכות שרד המקום 22 שנה לאחר שהפך לבסיס צבאי בלבד.