עד ליוני 2002 אולירי הספיק להוציא 100 מיליון לירות שטרלינג על שחקנים, אך לא הצליח להוביל את המועדון לתארים כלשהם וכמאמן לא הצליח לעבור את המקום השישי. רידסדייל פיטר את אולירי בקיץ 2002, והביא במקומו את טרי ונבלס. פיטוריו של אולירי סימנו את תחילת התקופה הרעה של המועדון, שהחליף שלושה מאמנים (ונבלס, פיטר ריד ואדי גריי) לפני שירד ליגה ב-2004 עם חוב של 80 מיליון לירות שטרלינג.
תרומתו של אולירי ללידס מתבטאת בקידומם של השחקנים הצעירים ג'ונתן וודגייט, לי בויאר, אלן סמית', הארי קיואל, סטיבן מקפייל, אריק באקה, איאן הארט ודני מילס שהובא מצ'רלטון אתלטיק תמורת 4 מיליון לירות שטרלינג. חלק מהשחקנים קודמו מקבוצת הנוער של המועדון. חלק מהשחקנים שהובאו ללידס בתקופת אולירי לא שיחקו, ובייחוד החלוצים. במקביל הוזנחו מספר נקודות חולשה של מערך המשחק. לדוגמה, איאן הארט היה המגן השמאלי היחיד במשך תקופה ארוכה. הטענה העיקרית נגד אולירי הייתה שהוא לא גיבש את השחקנים שהביא לכדי הרכב יציב.
בראיון שנערך לאחר פיטוריו אמר אולירי כי "אני מעולם לא רציתי לעזוב את לידס. האוהדים כאן היו נהדרים כלפי. אני מקווה שהם יישארו כיוון שהיו לי תקופות נהדרות במועדון".
אסטון וילה.
אולירי לא עסק באימון עד שהחל לעבוד באסטון וילה ביוני 2003. בנובמבר שלאחר המינוי המועדון היה במרחק קצר מהמקום המוביל אל הליגה השנייה. למרות זאת הצליח אולירי להוביל את המועדון במעלה הטבלה בסיועו של החלוץ הקולומביאני חואן פבלו אנחל, ובשבועות האחרונים של העונה המועדון היה על סף הבטחת מקומו בטורניר אירופי. בסופו של דבר המועדון סיים במקום השישי, שהיה מקום אחד מתחת לדרוש כיוון שמילוול העפילה לגמר גביע ה-FA ומידלסברו זכתה בגביע וורת'ינגטון. היה זה הישג עבור אולירי שנאלץ להתמודד עם מורל נמוך בקרב השחקנים ועם תקציב רכש נמוך. קידומו של אנחל, שהוזנח בתקופתו של המאמן גרהאם טיילור, העניק לווילה שחקן בעל איכות גבוהה.
עונת 2004/2005 הייתה פחות טובה, ובסופה המועדון סיים במקום העשירי בליגה. אולירי הצליח להימנע מירידה פעם נוספת והחתים את מרטין לאורסן ממילאן, קרלטון קול מצ'לסי והקשר הצרפתי מתיו ברסו, אף על פי שהיושב-ראש דאג אליס לא העניק לו תקציב גבוה להבאת שחקנים.
עונת 2005/2006 הייתה הגרועה ביותר של אולירי באסטון וילה, למרות הבאתם של שישה שחקנים חדשים כולל מילאן בארוש וקווין פיליפס. הפציעות וההרחקות ערערו את יציבות הסגל, ולמשך תקופה מסוימת רק ליאם רידג'וול היה זמין לשחק כבלם קדמי. הלחץ מהאוהדים והתקשורת הלך וגבר, והתעצם לאחר ההפסד בגביע הליגה לדונקסטר רוברס. ב-17 משחקים עד דצמבר המועדון הצליח לצבור רק 17 נקודות, והיה במרחק קצר מהמקום המוביל אל הליגה השנייה. אולם, בהמשך משחקי הליגה רמת המשחק השתפרה, ובסוף העונה המועדון הצליח לסיים במקום ה-16. לאחר ירידתם של ברמינגהאם סיטי ווסט ברומיץ' אלביון, אסטון וילה היה המועדון היחיד מהמידלנדס ששיחק בפרמייר ליג בעונת 2006/2007.
ב-14 ביולי 2006 התרחשה סערה תקשורתית בעקבות פרסום הודעה לתקשורת מאת השחקנים, שבה הם הביעו ביקורת על אליס והבעלות שלו על אסטון וילה. הסערה התקשורתית הסתיימה כאשר הוכרז ב-19 ביולי על סיום חוזהו של אולירי בהסכמה הדדית. מספר חודשים לאחר מכן נמכר המועדון לרנדי לרנר, ומרטין אוניל התמנה לתפקיד המאמן.
משפחתו וחיים אישיים.
דייוויד אולירי הוא אחיו של פירס אולירי ששיחק עבור שמרוק רוברס וסלטיק, ושבע פעמים עבור נבחרת אירלנד. ראיין אולירי, אחיינו, סירב לשחק הנבחרת האירית עד גיל 21, ובמקום זאת בחר לשחק עבור נבחרת סקוטלנד שייצגה את המקום שבו נולד.
אולירי מתגורר בכפר הקטן סיקלינגהול השוכן בסמוך להארוגייט שבצפון יורקשייר.
דניאל מפיזה
דניאל מפיזה, בן משפחת דפיסא, היה מראשי יהדות רומא בתחילת המאה ה-16.
הוא ארגן את הקהילה לאחר שהגיעו לעיר בשלהי המאה ה-15 ותחילת המאה ה-16 המוני פליטים, אשר ייסדו בה אחד-עשר בתי כנסת. הללו דרשו לקבל ייצוג בהנהלת הקהילה, אשר הייתה הממונה על יהודי העיר. עמדת שליטה אשר השפיעה על חלוקת ההוצאות הציבוריות בין חברי הקהילה. המאבק הגדול היה בין ה"איטלקים" – תושבי רומא מימים ימימה והנספחים הוותיקים וכנגדם ה"אוּלטרָמוֹנְטִי" – כלומר אלה שהגיעו "מעבר להרים" – הרי האלפים – האשכנזים וכן הגולים הגיעו לעיר מדרום איטליה – ממלכת המלכים הקתוליים פרננדו השני מלך אראגון ואיזבלה הראשונה מלכת קסטיליה.
דניאל שבא ממשפחת בנקאים חשובה מרומא, שעברה לטוסקנה, והיה בנקאי מצליח. הוא היה עשיר ובן תרבות ומקובל על משפחת מדיצ'י. דפיסא זכה להוקרה של האפיפיור קלמנס השביעי, שהיה ממוצא פיורנטיני, טוסקנה. הוא היה זה אשר המליץ בפניו לקבל את פני דוד הראובני.
הבנקאי כתב תקנון לקהילה, הגישה לאישורה והאפיפיור נתן לה אישור רשמי בבולה שלו ב-12 בדצמבר 1524. וכך הפכה להיות למחייבת את הקהילה. לפיה זומנו בנקאים, גבירים ובעלי הון צנוע - במספר שווה לבחור נציגים ל"ועד" (congrega), אשר מנה 60 איש – כאשר מחציתם איטלקים ומחציתם "אולטמונטי". ליד דניאל מפיזה עזרו הרופא ופרשן המקרא רבי עובדיה ספורנו, והרופא יצחק צרפתי. אם נוצר שוויון, האיטלקים זכו בנציג נוסף.
לידם הייתה רשות מבצעת של שלושה אמרכלים (fattori), שני פרנסים (camerllenghi) - אחד פעל כגזבר והשני כמנהל חשבונות, והם התחלפו בתפקיד כל ששה חודשים. החלטות נוספות כללו כי הטלת חרם יאושר על ידי האמרכלים. כמו כן נקבע עונש חמור "כי יקום מלשין קטן אחד, הפועל בזדון, לרגל ולהזיק לקהילה בדיבורים או במעשים" – ניתן להביאו לידי "חורבנו הגמור".
תבנית ההנהגה של הקהילה הוכיחה את עצמה והחזיקה מעמד עד המאה ה-20.
אנני (קומיקס)
אנני (באנגלית: Little Orphan Annie) היא רצועת קומיקס אמריקאית יומית, פרי עטו של הארולד גריי אשר הופיעה לראשונה ב-5 באוגוסט 1924.
תקציר העלילה.
במרכז הסיפור עומדת אנני ילדה יתומה, המתגוררת בבית היתומות אותו מנהלת גברת האניגן הקשוחה והשיכורה. באחד הימים, מגיעה אל בית היתומות עוזרת המיליארדר אוליבר וורבאקס, המחליט להזמין לביתו ילדה יתומה למשך שבוע. אנני, בזכות קסמה האישי, כובשת את ליבו של וורבאקס קר-הלב, המציע לעזור לה על מנת לאתר את הוריה, בכך שהוא מציע פרס יקר להורים שיזהו את עצמם. גברת האניגן, אחיה רוסטר, ושותפה נוספת לילי, מתחזים להוריה של אנני על מנת לזכות בפרס, אך בסופו של דבר מגלים את מזימתם לחטוף את הילדה. וורבאקס מוצא אותה ומאמץ אותה ואת כל חברותיה מבית היתומים.
אולם בשנת 2014 בגרסה המחודשת אנני בת ה-10 וחברותיה נמצאות במשפחת אומנה, כלומר אצל מיס האניגן הקשוחה והמתוסכלת שבמהלך הסרט נפתח ליבה ולאחר שוויל סטאקס המיליונר שמתמודד לראשות העיר מציל אותה [את אנני] מדריסה הוא מחליט לטפל בה למשך שבוע על מנת שיבחרו בו להיות ראש העיר. וויל נותן לאנני לאמץ כלבה שאנני נתנה לה את השם סנדי ולאחר שאנני מספרת לו שהיא רוצה למצוא את הוריה הוא מנסה למצוא אותם. אבל בזמן זה נרקחת מזימה מאחורי גבם שבה מעורבת מיס האניגן והעוזר בקמפיין ראשות העיר של וויל. מיס האניגן מארגנת מבחני בד לאנשים רבים בפרבר, עד שהדבר מתגלה לעוזר של וויל, והוא מסלק אותה מתפקידה ומהבטחותיו. דבר זה מעורר אותה מתרדמתה. זו היא שמצאה את זוג השחקנים שמגלמים את ההורים המזויפים של אנני. תוכניתם הייתה להתחזות להורים של אנני ולטוס לברזיל ושם לאחר מספר שעות יינטשו את אנני, דבר שיגרום לוויל לא להיבחר לראשות העיר. התוכנית תפקדה טוב אבל לאחר שאנני ושני השחקנים נוסעים לשדה התעופה, היא מגלה שהם אינם הוריה. בינתיים למיס האניגן נפתח הלב והיא מחליטה להתוודות בפני וויל, גרייסי והחברות של אנני על המזימה. כמה מהם טסים במסוק של וויל על מנת לאתר את המכונית, בזמן שאנני כלואה בה, עם זוג המתחזים. במהלך הנסיעה ילדים מצלמים אותה ומעלים את התמונות לאינטרנט עם שמות הרחובות שבו ראו אותה במכונית, מנסה לבקש את הצלתם. הם צילמו את התמונות ללא הבנה שאנני נחטפה. למעשה על לפי התמונות מצליחים אנשי המשטרה ואנשי וויל לאתר את אנני ולעצור את שני המתחזים. אולם כאן מתעוררת דרמה חזקה. כי אנני חושבת שוויל השתמש בה רק למען קמפיין הבחירות שלו. בעקבות דבריה אלה, וויל מתפטר מהמרוץ לראשות העיר ומודיע למצלמות בחדשות, שהוא פורש. כך הוא מבקש מאנני שתאמין לו, ומבקש שתשוב להתגורר עמו בדירתו המרווחת. אנני מאמינה לו ובנוסף וויל וגרייסי מתנשקים וכולם שרים ורוקדים. לאחר מכן רואים את אנני נושאת נאום כתוב מאחר שאביה המאמץ, וויל, לימד אותה קרוא וכתוב וכל העיר שרה את השיר tomorrow.
עיבודים.
תיאטרון.
בשנת 1977 עובד הקומיקס למחזמר מצליח על בימות ברודוויי.
בשנת 2001 הועלתה בישראל גרסה עברית של המחזמר בכיכובם של חני נחמיאס בתפקיד מיס האניגן ואריה מוסקונה בתפקיד אוליבר וורבאקס.
קולנוע.
בשנת 1982 עובד המחזמר משנת 1977 לסרט המצליח "אנני".
בשנת 2014 יצאה גרסה מחודשת של הסרט בכיכובם של ג'יימי פוקס (וויל סטאקס), קוונז'יין וואליס (אנני) וקמרון דיאז (מיס האניגן) בהפקתם של משפחת סמית'.
טלוויזיה.
בשנת 1999 עובד המחזמר משנת 1977 לסרט טלוויזיה של ערוץ דיסני.
אמשינוב
אמשינוב (בכתיב יידי: אַמשינאָוו; בפולנית: Mszczonów, "משצ'וֹנוּב") היא עיירה בפולין.
בשנת 2006 נמנו בעיירה 6,231 תושבים. העיירה היא מקום הולדתה של חסידות אמשינוב – ענף של חסידות וורקא.