בשנת 1970 זכה בפרס מטעם יד בן-צבי על ספרו "היה הייתה יהדות ורשה".
בשנת 1977 זכה בפרס ע"ש מארק דבורז'צקי על מכלול יצירותיו בנושא השואה.
בשנת 1980 היה חתן פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.
ב-4 בדצמבר 1988 נפטר ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
דוברת תמסח
קרוליין הנסיכה מהנובר
חד-גביש
ממורבוך
ממורבוך (מגרמנית: Memorbuch ; ביידיש: מעמאָרבוך, ברבים: מעמאָרביכער מקור השם מלטינית: "memoria" - זיכרון) ספר זיכרונות או אזכרה, המוקדש לתיעוד פטירתם של חברי הקהילה היהודית ואופייני ליהדות גרמניה. מרבית האזכורים מתחילים בתפילה "יזכור אלוהים..." וממשיכים במידע ביוגרפי ובעיקר תיאור אופיו ופועלו החיובי של הנפטר.
ספר הזיכרון הוא אחת המסורות העתיקות ביותר להנצחת המת ביהדות, בעיקר אצל יהדות אשכנז. במרבית המקרים הוא נכתב בעברית או בשפת הקהילה, לדוגמה יידיש, ובמרבית הספרים נכתבו גם שמות היהודים שנרצחו בפוגרומים בקהילות הסמוכות.
היסטוריה.
במאה ה-13 התפתחו רשומות הזיכרון לז'אנר ספרותי. אולם במאה ה-17 הם החלו לשמש לא רק כספרי זיכרון, אלא כאוספי תפילה. הם הוחזקו בבית הכנסת של העירייה, וכך נשמרו ימי הפטירה של נפטרי הקהילה. בנוסף, הם שימשו כלי חשוב עבור צאצאי הקהילה, היות שלא רק שמות הנפטרים הופיעו, אלא גם אירועים מיוחדים ואירועים אלימים ופעולות אנטישמיות כנגד הקהילה.
התיעוד הראשון של רשימת נפטרים הופיע מתקופת גזירות תתנ"ו של האימפריה הרומית הקדושה על הקהילה היהודית. הרשימה הכילה 4 חלקים: תפילה שנאמרת על המתים; רשימה של המתים; הודעות אבל על רבנים ותורמים לקהילה ומסתיימת ברשימה של מתים שיש לשמור את זכרונם. הרשימה מתחילה בחללי מסע הצלב הראשון מהערים וורמס, שפייר, מיינץ, בון וקלן.
ספר הממורבוך העתיק ביותר הוא מתקופת ימי הביניים, מהעיר נירנברג, והוא נכתב בין השנים 1296–1298.
במהלך השנים נהגו להקריא את רשימת הנפטרים מתוך ספרי הממורבוך ביום כיפור, אולם מנהג זה נעלם עם הזמן.
ספרי הממורבוך בתקופת הנאציזם מספקים תובנה ופירוט על מספר הקורבנות היהודיים. למשל: קורבנות רצח רבים מופיעים בארכיון הפדרלי כמקרי "התאבדות" מכיוון שהם מבוססים על חומרי ארכיון מתקופת הנאציזם. ובממורבוך ניתן למצוא סיבות ונסיבות מוות מפורטות.
לדוגמה: עולה מהממורבוך כי בליל הבדולח בווינה: 7,000 יהודים נכלאו, 4600 נשלחו לדכאו, 27 יהודים נרצחו בדכאו, 680 יהודים התאבדו בדכאו, 94 יהודים התאבדו בווינה ו-832 יהודים התאבדו בשנת 1939, על אף שבתחילה צוין כי נופצו שמשות בלבד (מכאן שמו של הפוגרום).
בנוסף, בכ-500 ספרי ממורבוך מתוארים רדיפות היהודים בגרמניה ונזכרים קורבנות לא ידועים. בנוסף, לאחר השואה הספרים היו עדות לחללים שאין להם קבר או שם, כיוון שהם נמחקו יחד עם קהילותיהם.
יזכּור-ביכער.
זכרם של היהודים לאחר השואה הוביל לניסוח ופרסום של סוג חדש של ממורבוך: "ספרי יזכור" (ביידיש: יזכור-בּיכער). אלה בדרך כלל פותחו על ידי עמותה ובתמיכה של יהודים מהקהילה של אותו אזור באירופה של לפני השואה. הם משמשים עדות על חיי הפאר היהודיים שנהרסו, על ועל מות הקדושים של העיר, הכפר או השטעטל. עבור חוקרים הם מהווים מקור עיקרי לחיי היהודים במרכז ומזרח אירופה על מקצועותיהם, טקסי הדת, השירים והריקודים והכליזמרים שלהם.
ראשון הספרים הוא, כנראה, ספרה של קהילת לודז' שפורסם בניו יורק בשנת 1943 על ידי מהגרים יהודים מהעיר הפולנית. הוא משקף את האשמה של סופרים שהשאירו את משפחותיהם בפולין ועברו משבר זהות בין שורשיהם למולדתם החדשה.
בשנת 1979 כבר פורסמו כ-400 ספרים מסוג זה בארצות הברית, צרפת, ארגנטינה וישראל. לרוב הם נדפסו במספר קטן של עותקים, לעיתים רחוקות ביותר מ-500. האוספים המלאים ביותר שלהם נמצאים באוניברסיטה העברית בירושלים, בספריית תרבות היידיש בפריז ובמכון למחקר יהודי בניו יורק המחזיק למעלה מ-700 אוספים.
החזית המצרית במלחמת יום הכיפורים
שאזלי
חברת הגיחון
חברת "הגיחון" בע"מ - חברת הביוב והמים של אזור ירושלים, מבשרת ציון ואבו גוש.
חברת הגיחון נוסדה בשנת 1996 על ידי עיריית ירושלים והיא פועלת כחברה עצמאית מכח חוק תאגידי המים והביוב, בשנת 2003 חברת הגיחון התנתקה רשמית מעיריית ירושלים וזו האחרונה חדלה מלספק שירותי גזברות ואכיפה לגיחון אשר החלה לתפקד גם בתחומים אלו באופן עצמאי לחלוטין, במסגרת תהליך התאגוד, הגיחון החליפה מערכות מחשב והגדירה מחדש יעדי שירות.
החברה מספקת מים לכמיליון תושבי ירושלים, מבשרת ציון ואבו גוש, המשתרע על פני שטח של כ-130 אלף דונמים ומספקת שירותי ביוב למעל מיליון נפש במרחב ירושלים הכולל.
החל משנת 2010 החברה אחראית על מתן שירותי מים וביוב גם למועצות מקומיות מבשרת ציון ואבו גוש.
החברה מופקדת  על פיתוח, הרחבה, הפעלה ואחזקה של רשתות המים והביוב וזאת בהתאם לתוכניות הצמיחה וההתפתחות של היישובים הנמצאים תחת אחריותה.
במסגרת עבודות הפיתוח והאחזקה של רשת המים יוזמת חברת הגיחון, באורח שוטף, החלפה של צנרת מים, מרחיבה ומעתיקה תשתיות, עורכת ביקורות קפדניות לבדיקת איכות המים שהיא מספקת, בונה בריכות לאיגום מים ומתקני שאיבה, מתקנים להפחתת לחצים ועוד, בתחום  הביוב, מבצעת חברת הגיחון עבודות שוטפות לאחזקת המערכת והמתקנים ומשקיעה בפיתוח ובהרחבה של רשתות אלה ובמסגרת זו מניחה קילומטרים רבים של צנרת מדי שנה.
לקראת עונת החורף מבצעת חב' הגיחון פעולות מנע ובעיקר ניקוי של תאי הניקוז ושטיפתם.
החברה מנהלת בקרה ומעקב אחרי שפכים תעשייתיים, בונה מתקני שאיבה לביוב  ומכונים ומתקנים לטיהור שפכים. למטרה זו הוקמה חברת מבט"י, "החברה למפעלי ביוב וטיהור ירושלים בע"מ". חברת מבט"י הקימה מערך מודרני לטיהור שפכים המטפל בשפכי ירושלים באמצעות טכנולוגיות טיהור מהמתקדמות ביותר בעולם. החברה מפעילה בירושלים שלושה מכוני טיהור שהגדול ביניהם הוא המכון לטיהור שפכים שורק-רפאים. הוא נחנך ב-1999 ומטפל מדי יום, בכ-80 אלף מ"ק של שפכים באגני ההיקוות המערביים בנחל רפאים ובנחל שורק.
מפעלי ביוב וטיהור ירושלים.
חברת מבט"י – מפעלי ביוב וטיהור ירושלים, היא חברת בת של חברת הגיחון והרשות לפיתוח ירושלים והוקמה כדי לטהר את שפכי ירושלים והמטרופולין. מבט"י מתכננת, מפעילה ומתחזקת מכוני טיהור, ובבעלותה שלושה מתקנים: מט"ש שורק, מט"ש האוג ומט"ש הר חומה.
מכון טיהור שפכים מזרחי.
חברת "מבט"י" מקדמת את התכנון של מכון טיהור חדש לשפכים שיטפל בשפכי מעלה אדומים, חלק מיישובי המועצה האזורית מטה בנימין והשכונות הצפוניות של ירושלים. המתקן מתוכנן לקום כמתקן נוסף לצד מתקן האוג הקיים באזור נבי מוסא. המכון יטפל בשפכי אגן אוג המנקז את השפכים מהשכונות הצפון מזרחיות של ירושלים ובשפכים הזורמים בנחל קדרון. מכון הטיהור המזרחי החדש ייבנה בשלבים. ועתיד לקלוט בתחילה 20,000 מ"ק שפכים, ויגדל את קליטת השפכים בהדרגה עד 40,000 מ"ק ביממה.
מכון טיהור חומת שמואל.
שכונת חומת שמואל שוכנת בדרום העיר נמצאת באגן דרגות. מאחר שאגן נחל דרגות הוא אגן נפרד שאינו מחובר ישירות למערכת טיהור השפכים של ירושלים, הוחלט להקים עבור השכונה מכון טיהור נפרד שאליו יוזרמו גם השפכים של שכונות אום טובא וצור באהר. מכון חומת שמואל עושה שימוש בשיטת הממברנות, המאפשר להפיק מי קולחין לחקלאות ולתעשייה ומשמש גם להשקיית גינות ציבוריות בשכונה עצמה ובאתרי נוי אחרים בעיר כטיילת שרובר, גן הפעמון, גן העצמאות, גן החיות התנ"כי ובעתיד גם גן סאקר. המכון קולט כ-4,300 מ"ק שפכים ביום.
אנדרטת העשרה
אנדרטת העשרה היא אנדרטה שהוקמה בחבל ימית. הושארה במקומה המקורי במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים, בתמורה להצבת אנדרטאות לזכר החייל המצרי בנגב. כיום, כינוי האנדרטה במצרים הוא "Dayan Rock".
פרטי האירוע.
ב-8 ביולי 1971 מסוק יסעור של חיל האוויר טס ליד אל עריש כשעל סיפונו שלושה אנשי צוות אוויר ושבעה חיילי יחידת לוחמה אלקטרונית של חיל האוויר ששבו ממשימה מבצעית. המסוק טס בגובה נמוך מעל פני הים והחל בפנייה צפונה תוך כדי ביצוע הנמכה. בעת ההתיישרות הבחינו הטייסים בשיעורי הנמכה והטיה חריגים וביצעו נוהל חירום על מנת להיחלץ מההנמכה. בעת ניסיון החילוץ המסוק פגע במים והתרסק, עשרת אנשי הצוות והחיילים נהרגו. חיל הים שלח למקום את אנשי שייטת 13 ואת יחידה 707 על ספינת טילים עם סירות גומי וציוד צלילה וחיפוש, לשם איתור שברי המטוס.
הייתה זו ההתרסקות הראשונה של מסוק יסעור בתולדות חיל האוויר.
בירור נסיבות המקרה העלה כי מקור התקלה היה כשל טכני בערוץ הגובה של מפעיל סרוו טייס אוטומטי במערכת ההיגוי של המסוק. בעקבות ממצאי ועדת חקירה הוחלפו כל מפעילי הסרוו הלקויים בצי מסוקי היסעור של חיל האוויר.
הנצחת החללים.
את סיפור מותם הנציח המשורר אורי צבי גרינברג בשירו "אזכרה". ביולי 1973 הוציאו המשפחות ספר בשם "העשרה" לזכר הנספים.
היישוב נתיב העשרה בחבל ימית נקרא על שם עשרת ההרוגים. עם פינוי חצי האי סיני נהרס היישוב. מפוני נתיב העשרה הקימו את ביתם החדש בנגב המערבי וקראו גם לו נתיב העשרה על שם היישוב שנהרס.
האנדרטה.
ביולי 1972, על גבעה הסמוכה לחוף הים בתל א שיח' ליד שיח' זוויד, מצפון מערב למושב דקלה לשעבר, 14 ק"מ מגבול סיני ורצועת עזה (לאורך החוף), מול מקום ההתרסקות, הוקמה אנדרטה לזכר עשרת החיילים שנספו. החוף הסמוך הוכרז כחוף רחצה ציבורי שנקרא על שם הנופלים "חוף-העשרה".
האנדרטה, העשויה מסלע שחם אשר הועבר במבצע מורכב לחוף מסביבות סנטה קתרינה שבמרכז חצי-האי, מוצבת כיום בצורתה כפי שהייתה בטבע בעת שנלקחה.