ניקולה פקוביץ'
ניקולה פקוביץ' (בסרבית קרילית: Никола Пековић; נולד ב-3 בינואר 1986 בביילו פולה) הוא כדורסלן עבר מונטנגרי. גובהו 2.10 מטר. שיחק בעמדת הסנטר.
קריירה.
פקוביץ' החל את קריירת הכדורסל שלו בקבוצת הנערים של מועדון בודוצ'נוסט פודגוריצה בעונת . לאחר מכן החל לשחק בקבוצת KK אטלס בשנת 2002 ושיחק עבורה עד 2005; לאחר מכן עבר לפרטיזן בלגרד. עם פרטיזן, הוא זכה שלוש פעמים באליפות סרביה (ב-2006, 2007 ו-2008), פעמיים באליפות הליגה האדריאטית (ב-2007 ו-2008), ופעם אחת בגביע הסרבי ב-2008. הוא נבחר לתואר ה-MVP של הפיינל פור של הליגה האדריאטית ב-2008.
בקיץ 2008, פקוביץ' הצטרף למועדון היווני פנאתינייקוס. הוא חתם על חוזה לשלוש שנים במועדון שהוערך בשווי של 4 מיליון אירו בתשלום נטו.
פקוביץ' נבחר במקום ה-31 הכללי בדראפט ה-NBA 2008 בידי מינסוטה טימברוולבס.
ב-2005, כאשר שיחק עבור נבחרת סרביה ומונטנגרו עד גיל 21, הוא זכה במדליית ארד באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 ברוסיה. באליפות אירופה עד גיל 20 2006 שנערכה באיזמיר, הוא זכה במדליית זהב עם נבחרתו הלאומית.
מאז הגעתו לבוגרים, פקוביץ' הוא חבר קבוע בסגל הנבחרת הלאומית של מונטנגרו הבוגרת.
ב -10 באוקטובר 2020 דווח כי פקוביץ' אושפז במצב קשה בבית החולים בפודגוריצה, מונטנגרו לאחר שנדבק בווירוס הקורונה.
סטטיסטיקת קריירה.
נכון לסוף עונת 2016/17
מיכאל רויז
מיכאל רויז (ברוסית: Михаил Ройз, נולד ב-12 באוקטובר 1983 ברוסיה) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב-אמן וחבר נבחרת ישראל.
רויז למד לשחק שחמט בגיל 7. כאשר היה בן 9 סיים במקום השני באליפות הלאומית בקטגוריה עד גיל 10. עלה לישראל בשנת 1995. השיג דרגת אמן בינלאומי ב-1999 בגיל 16, ודרגת רב-אמן ב-2003.
שיחק בלוח הרביעי של ישראל באולימפיאדת השחמט 2016, שהתקיימה בבאקו שבאזרבייג'ן.
רויז הוא גם מאמן שחמט. בין תלמידיו הבולטים אמן בינלאומי אריאל ארנברג.
הישגים בולטים.
מקום ראשון באליפות צה"ל בשנים 2002 ו-2003, מקום 1–3 בתחרות פתוחה באשדוד, 2004, 6-1 בתחרות פתוחה בציריך, 2004, 4-2 עם מיכאיל גורביץ' וויטלי גולוד (עם תוצאה 7 מ-9) בתחרות פתוחה בסן וינסנט, איטליה, 2004, 5-3 עם תוצאה 8 מ-10 בתחרות פתוחה בבנסקה, ספרד, 2005.
רויז זכה בתחרות שחמט מהיר בביל, 2006. בתחרות אמני גיברלטר ב-2007 הוא חלק את מקום 5, אחרי ולדימיר אקופיאן, אלכסנדר שרקשנקו, היקארו נקמורה ואמיל סוטובסקי.
רויז היה חלק מהנבחרת הלאומית בפלובדיב 2003 (מדליית כסף קבוצתית) ואליפות העולם לקבוצות בבאר שבע 2005.
ב-2005, רויז עלה לגביע העולם, שם הפסיד בסיבוב הראשון לאלכסנדר מוטילב 1.5-0.5.
באולימפיאדות השחמט.
רויז ייצג את ישראל בשתי אולימפיאדות שחמט:
סג'ור
מידגארד
טכניקות מסירה
טכניקות מסירה הן מושג מעולם ההדרכה והפרזנטציה. טכניקות אלה מכילות מספר מיומנויות שמטרתן להעביר ידע או מידע כלשהו באופן ברור ומעניין יותר. ניתן למנות את טכניקות המסירה הבסיסיות ביותר בראשי התיבות "נ"ס קתימב"ה" שפירושן: ניסוח, סביבה, קול, תנועה, ידיים, מבט, בטחון והתלהבות/הופעה. מיומנויות אלו מתייחסות למעשה לדרך בה מדבר ומתנהג המדריך עצמו ללא כל קשר לתוכן הדברים שהוא אומר ולעזרים הפיזיים השונים שהוא עשוי להיעזר בהם, כגון לוחות, מצגות וכיוצא באלה. טכניקות המסירה משמשות מדריכים, נואמים, מורים וכל אדם שמטרתו להעביר מסר כלשהו.
מטרות טכניקות המסירה.
מטרת העל של טכניקות המסירה היא לסייע למדריך להעביר את המסר שלו לקהל בצורה טובה וברורה יותר. מטרות נוספות הן עירור עניין, השגת תשומת הלב המרבית של הקהל, שיתופו ושילהובו.
שימוש נכון ומתאים בטכניקות המסירה השונות מהווה אלמנט חשוב ממדד השליטה במכלול מיומנויות ההדרכה הקרוי אינטליגנציה הדרכתית.
טכניקות מסירה נפוצות.
טכניקות המסירה הנפוצות והבסיסיות ביותר הן, כאמור, אלו המצוינות בראשי התיבות קתימב"ה שפירושן: קול, תנועה, ידיים, מבט, ביטחון והתלהבות. כל היבט בטכניקות המסירה מכיל מספר מישורים המסייעים להשגת מטרת העל.
טיפים לשימוש נכון בטכניקות מסירה.
לא די בשימוש בכל טכניקות המסירה באופן זהה ובכל מצב על-מנת להעביר את המסר בצורה טובה. שימוש מושכל בטכניקות המסירה יהיה שימוש שייקח בחשבון תנאים וגורמים נוספים כגון: קהל היעד, זמן ומיקום ההדרכה ועוד. בנוסף, טכניקות המסירה שלובות זו בזו וניתן לפרט את ההקשרים ביניהן גם בצורות נוספות:
קהל היעד - על הדובר להתאים בראש ובראשונה את שפתו ומינוחיו לגיל קהל היעד ולמאפיינים חשובים נוספים כגון רגישויות שונות למסורת או לתרבות, האווירה הכללית או מצב הרוח השוררים בקהל וכדומה. אם הדובר ישתמש בשפה גבוהה למשל, בעת מפגש עם ילדי גן לא יהיה בכך טעם כי קהל היעד לא יבין אותו (כאן היבט הקול מקבל משמעות נוספת מעבר לעוצמת הקול). גם מידת התנועה והשימוש בידיים יושפעו מאופי הקהל: קהל מבוגר יותר יגרור התנהלות מאופקת יותר של הדובר, שיוכל לפצות על כך בהרמת קולו ובהפגנת ביטחון בעוד שקהל צעיר ומשוחרר יותר יקבל בברכה תנועתיות רבה, המחשות והדגמות.
זמן ההדרכה - על הדובר להתאים את עוצמת הקול ושטף הדיבור לשעה הרלוונטית מבחינת הקהל (ולא השעה הפיזית). למשל: קהל עייף עלול להירדם אם הדובר יהיה איטי ועוצמת קולו נמוכה. משהשיג הדובר את תשומת הלב של הקהל מומלץ שישנה טון מדי פעם, ינמיך ויעלה את עוצמת קולו על מנת ליצור אפקט של בניית מתח, הפתעה וריכוז. ניתן לעורר קהל מנומנם על ידי הגברת תנועה ושימוש בידיים וכן על ידי שמירה רציפה של קשר עין עם כלל הצופים.
מיקום ההדרכה - היבט זה מכיל כפל משמעות: יש לתת את הדעת להקשר בו נושא המדריך את דבריו ויש להתייחס גם למרחב הפיזי הנתון העומד לרשותו בשטח ההדרכה. דרשה בבית תפילה קטן וסגור או מקום מכובד אחר תהיה שונה אלפי מונים מנאום בחירות בפארק בשטח פתוח (הסביבה, האווירה, וההקשר). בנוסף יהיה על הדובר לדבר חזק וברור יותר ככל שהמרחב וקהל המאזינים גדל. לרוב בתנאים אלו הוא גם ינוע פחות ויגביר את התלהבותו וביטחונו בטון דיבורו (הקשר המרחב הפיזי).
פפניר
פנריס
פולי (פירושונים)
לאה מג'רו-מינץ
לאה מָגָ'רוֹ-מִינְץ (8 במאי 1926 – 7 בפברואר 2022) הייתה פסלת וציירת ישראלית.
ביוגרפיה.
מג'רו-מינץ נולדה ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים, בתם הבכורה של חנה לבית רוקח וד"ר אריה לאון מוֹגָ'רוֹבסקי (מג'רו). אמה הייתה בתו של שמעון רוקח, ממקימי שכונת נווה צדק (תל אביב). אביה, יליד אודסה, היה בנם של שמעון מוג'רובסקי, עורך דין, מנהל אדמיניסטרטיבי של העיתון "אודֶסקִיֶיה נוֹבוֹסְטי" ("Одесские новости") ובעל בית מסחר לספרים בעיר, ואנה לבית בלומנפלד, בתם של הרב פייבל בלומנפלד, הרב מטעם הממשלה בחרסון (ואחיינו של הרמן בלומנפלד, עורך דין ברוסיה וסנטור בזמן שלטונו של ראש הממשלה השני של ממשלת המעבר הרוסית אלכסנדר קרנסקי). מוג'רובסקי סיים לימודי רפואה באוניברסיטת אודסה, עלה לארץ ישראל ב-1919, נישא בשנת 1920 לחנה. לאחר שעברו בני הזוג לירושלים ב-1922 היה אביה בעל קליניקה פרטית ועבד כרופא בבית החולים ביקור חולים.
מג'רו התחנכה בגימנסיה העברית רחביה, ומשנת 1945 למדה ציור ורישום באקדמיה לאמנות בצלאל (משנת 1945) ומשפטים בבית הספר למשפטים בירושלים. אחרי סיום לימודיה, לימדה בבצלאל, באוניברסיטת בר-אילן ובבתי ספר ומדרשות להכשרת מורים. כן עבדה במשך תקופה מסוימת כעורכת דין. נישאה לעורך הדין יצחק מינץ.
פסלים פרי יצירתה הוצגו בתערוכות רבות, בגלריות ובמוזיאונים בישראל (מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב) ובחו"ל (קבוצה של פסליה נמצאת באוסף הקבע של המוזיאון הלאומי לנשים באמנויות בוושינגטון). כמו כן משמשות עבודות שלה לעיטור מבני ציבור.
מג'רו-מינץ פרסמה מספר ספרים על פיסול ועל ציור. על יצירתה הופק, בהשתתפות משרד החוץ, סרט בשם "הנשמה שבחומר" על ידי הבמאי איתן וצלר. הסרט מוקרן ברחבי העולם על ידי נספחי התרבות של ישראל.
בשנת 1983 רכשה, יזמה והשתתפה בשיפוץ, בעיצוב ובשימור בית סבה, שמעון רוקח, בנווה צדק. על שיפוץ הבית זכתה בפרס קרן פורד ובפרס המועצה לשימור אתרים. בשנת 1999 לקתה בעיוורון חלקי, ויצירתה מאז ועד למותה שיקפה את ראייתה הלקויה. עד 2007 חיה מג'רו-מינץ ברובע היהודי בירושלים, מרחק פסיעות אחדות משרידי בית הכנסת תפארת ישראל שבנה דוד-סבה, ניסן ב"ק, לאחר שנה זו עברה להתגורר בבית רוקח.
נכדתה היא האמנית ניצן מינץ.
יצירה.
משנת 1951 ועד 1961 עסקה בעיקר בציור בצבע. הנושאים העיקריים כללו תמונות נוף ותמונות מחיי גידול הילדים ובהן עיסוק בהריון, בלידה ובמשחקים.
החל משנות ה-60 לאה מג'רו מינץ פיסלה בעיקר דמויות נשים, רובן בחומר אך גם בברונזה. את פסל האישה האופייני לה כינתה "פסלה". זוהי דמות אשה מבוגרת, עייפה, בעלת כובד, לרוב יושבת באפיסת-כוחות אך עם זאת מלאת חיים והבעה. לדבריה, ה"פסלה" שלה היא התשובה הנשית לפסל "נמרוד" של יצחק דנציגר המציג גבר צעיר, מתוח-שרירים ורציני. עם השנים, הופכות הפסלות לזקנות יותר על ידי הוספת קמטים רבים ויציבה רפויה יותר.
בשנת 1965 הציגה תערוכה בשם "הפרשה" שהייתה בעלת התייחסות פוליטית (לעסק הביש) ובשנת 1967 ביטאה את אימי המלחמה בתערוכה "רשמי שישים השעות", מתוך תודעה פמיניסטית המבכה את השכול באשר הוא. גם בשנת 1973, בעקבות מלחמת יום כיפור יצרה סדרת עבודות בנושא השכול.