באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 זכה קיטאג'ימה ב-3 מדליות 2 מהן זהב. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא עולם חדש של 59.78 שניות, לפני הנסן (1:00.21 דקות) וג'יימס גיבסן מבריטניה (1:00.37 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש נוסף, בזמן של 2:09.42 דקות, לפני יאן אדמונד מבריטניה (2:10.92 דקות) והנסן (2:11.11 דקות). מדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:36.12 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש (3:31.54 דקות) ורוסיה (3:34.72 דקות).
לאולימפיאדת אתונה 2004 הגיע קיטאג'ימה כמועמד עיקרי ואלוף עולם במשחי החזה. הוא זכה בשתי מדליות זהב במשחים ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.08 דקות, לפני הנסן (1:00.25 דקות) והוגו דבוסק מצרפת (1:00.88 דקות), בשלב המוקדמות קבע קיטאג'ימה שיא אולימפי חדש (1:00.03 דקות), ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:09.44 דקות לפני דניאל גיורטה מהונגריה (2:10.80 דקות) והנסן (2:10.87 דקות). הוא זכה במדליית ארד במסגרת משחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:35.22 דקות אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש (3:30.68 דקות) וגרמניה (3:33.62 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005 זכה קיטאג'ימה בשלוש מדליות, אחת כסף ושתיים ארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.53 שניות, אחרי הנסן (59.37 שניות) ולפני דבוסק (1:00.20 דקות), ומדליות ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.78 שניות, אחרי מארק ורנקה מגרמניה (27.63 שניות) ומארק גנגלוף מארצות הברית (27.71 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:35.40 דקות, אחרי ארצות הברית (3:31.85 דקות) ורוסיה (3:35.08 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בוויקטוריה, קנדה בשנת 2006 זכה קיטאג'ימה ב-3 מדליות, 2 כסף ואחת ארד. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:10.87 דקות אחרי הנסן ששבר לו את השיא העולמי (2:08.50 דקות) ולפני סקוט אושר מארצות הברית (2:11.49 דקות), ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:35.70 דקות) אחרי ארצות הברית (3:31.79 דקות) ולפני אוסטרליה (3:36.15 דקות). בנוסף, הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.90 דקות, אחרי הנסן (59.90 שניות) וברנטון ריקארד מאוסטרליה (1:00.39 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 זכה קיטאג'ימה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:09.80 דקות, לפני ריקארד (2:10.99 דקות) ולוריס פאצ'י מאיטליה (2:11.03 דקות). בנוסף, הוא זכה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.96 שניות, אחרי הנסן (59:80 שניות) ולפני ריקארד (1:00.58 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:35.16 דקות), אחרי אוסטרליה (3:34.93 דקות) ולפני רוסיה (3:35.51 דקות).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שיחזר קיטאג'ימה את הישגיו מהאולימפיאדה הקודמת וזכה ב-3 מדליות, 2 מהן זהב. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא עולם חדש בזמן של 58.91 שניות ובכך היה לשחיין הראשון ששחה מתחת ל-59 שניות משחה זה. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אולימפי חדש בזמן של 2:07.64 דקות, ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:31.18 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש בזמן של 3:29.34 דקות ואוסטרליה (3:30.04 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באירווין, ארצות הברית באוגוסט 2010 זכה קיטאג'ימה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה (59.35 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חזה (2.08.36 דקות). נוסף לכך, הוא זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:33.90 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכה קיטאג'ימה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:08.63 דקות, אחרי גיורטה (2:08.41 דקות) ולפני כריסטיאן פום לן מגרמניה (2:09.06 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.03 דקות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:32.89 דקות.
באליפות יפן שנערכה באפריל 2012 קבע קיטאג'ימה במשחה ל-100 מטר חזה שיא אישי חדש של 58.90 שניות, תוצאה מהווה שיפור במאית השנייה לשיאו מבייג'ינג 2008. בניגוד לאולימפיאדה, שיא זה הושג ללא חליפה מיוחדת מהסוג שנאסר על ידי פינ"א ב-2010.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה קיטאג'ימה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:31.26 דקות, אחרי ארצות הברית (3:29.35 דקות) ולפני אוסטרליה (3:31.58 דקות), את סגנון החזה שחה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 58.64 שניות. נוסף לכך, סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:08.35 דקות, 6 מאיות השנייה לאחר בן ארצו ריו טאטיישי שזכה במדליית הארד ובמקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.79 שניות ולא הצליח להגן על תאריו האולימפיים בשני משחים אלו ובכך הניסיון שלו להיות השחיין גבר הראשון בהיסטוריה שזכה בתואר ב-3 אולימפיאדות במשחה אחד לא צלח.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה בשנת 2013 זכה קיטאג'ימה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:32.26 דקות, אחרי צרפת (3:31.51 דקות) ואוסטרליה (3:31.64 דקות). כשחיין חזה הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 59.29 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.98 שניות ובמקום 15 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.82 שניות.
היריבות הספורטיבית.
הקריירה הספורטיבית של קוסוקה קיטאג'ימה כרוכה בזו של מתחרהו הגדול ברנדן הנסן מארצות הברית. שניהם זכו כמעט בכל התארים האפשריים בסגנון החזה, הנסן לא זכה במדליית זהב אולימפית אישית, לעומתו קיטאג'ימה זכה ב-4 מדליות זהב אולימפיות אישיות. שניהם החזיקו בשיאי העולם. היריבות הגדולה בין שניהם הביאה אותם להישגים ולרגעים הגדולים בהיסטוריה של סגנון החזה ותרמה לעניין ציבורי רב במשחי החזה.
מחלוקת.
סגנון החזה של קיטאג'ימה עורר מחלוקת נרחבת בעולם השחייה. נטען שבעת יציאת החזה לאחר הזינוק וכל סיבוב מבצע קיטאג'ימה תנועת פיתול הדומה לתנועת הדולפין המאפיינת את סגנון הפרפר. שאלת החוקיות של התנועה נגעה בתחום אפור בחוקת השחייה שהחוקים לא נגעו בו. המחלוקת הגיעה לשיאה כשבאולימפיאדת אתונה הביס קיטאג'ימה את הנסן על חודן של 17 מאיות בקרב על מדליית הזהב. צילומים תת-מימיים של הגמר תיעדו את הפיתול של קיטאג'ימה, אולם הוחלט שאין לפסול אותו. המחלוקת נפתרה ביולי 2005 כשפינ"א החליטה להתיר בחוקה תנועת פיתול אחת ביציאת החזה. מאז ההחלטה, הפיתול, שנקרא באופן בלתי פורמלי על שמו של קיטאג'ימה, נמצא בשימוש נרחב על ידי כלל שחייני החזה.
מהר&quot;ם ריקנאטי
אי-שליטה נלמדת
תנאי קולמוגורוב
ישעיהו אשר זעליג מרגליות
אוטו אורסאולו
התנועה הדמוקרטית האשורית
התנועה הדמוקרטית האשורית (באנגלית: (Assyrian Democratic Movement (ADM, בארמית סורית: ܙܘܥܐ ܕܝܡܘܩܪܛܝܐ ܐܬܘܪܝܐ, תעתיק לעברית: זועא דימוקרטיא אתוריא או בקיצור זועא (Zowaa)) היא מפלגה אשורית אתנית בעיראק, ונכון ל-2009 היא המפלגה האשורית היחידה אשר זוכה לייצוג בפרלמנט העיראקי.
המפלגה הוקמה ב-12 באפריל 1979 במטרה לשמש ייצוג לעם האשורי בעיראק וכדי לספק התנגדות למשטר מפלגת הבעת' וניסיונותיו החוזרים ונשנים לנשל את האשורים מאדמותיהם. בשנת 1982, הכריזה התנועה על מאבק מזוין נגד המשטר העיראקי, שהיה בזמנים אלו תחת שלטון יד הברזל של סדאם חוסיין. ראש התנועה הדמוקרטית האשורית בפרוץ המאבק היה יונדם כנא, שהיה במשך שנים רבות מסומן כמטרה על ידי מפלגת הבעת' העיראקית, כיום הוא משמש כחבר פרלמנט מטעם המפלגה.
התנועה מוציאה לאור את העיתון "בהרה".
האגף הצבאי של התנועה נקרא "יחידות הגנה למישור נינוה".
ישראל איסידור אלישב
ישראל איזידור אלישב
הדרך
הדרך (באנגלית: The Road) הוא רומן פוסט-אפוקליפטי זוכה פרס פוליצר שנכתב בידי הסופר האמריקני קורמק מקארתי. הרומן יצא לאור ב-2006 בהוצאת M-71, ובעברית בתרגומו של אמיר צוקרמן ב-2009, בהוצאת מודן. הרומן מתאר את מסעם של אב ובנו לאורך כביש בין-מדינתי באמריקה, לאחר קטסטרופה גלובלית שהשמידה את הציוויליזציה האנושית ופגעה נואשות בחיים על פני האדמה.
ההשראה לסיפור נוצרה אצל מקארתי, לדבריו, במהלך ביקור באל פאסו, טקסס, עם בנו הצעיר. בזמן שדמיין כיצד עשויה העיר להיראות בעתיד, עלו במחשבתו "שריפות על הגבעה" ומחשבות על בנו. אל ההשראה הראשונית הזו חזר מקארתי שנים ספורות לאחר מכן, בזמן ששהה באירלנד. את הרומן כתב במהירות, והוא הקדיש אותו לבנו, ג'ון פרנסיס מקארתי.
עלילה.
"הדרך" - עוקב אחרי אב ובנו (שמותיהם לא מוזכרים לכל אורך הרומן) ההולכים לעבר האוקיינוס במשך מספר חודשים, דרך מרחב פוסט-אפוקליפטי, שנים ספורות לאחר אסון עצום ולא מוסבר.
אמו של הילד, שהייתה בהריון בזמן האסון ילדה את הבן אך לאחר חודשים של נדודים בסכנת חיים וללא תקווה, התאבדה. האם הבינה כי אפסה התקווה צפתה כי תיאנס וביחד עם משפחתה תשמש כמזון של כנופיות שורדים אלימים.
אהבת האב לבנו - האב, גיבור הסיפור נאלץ להמשיך לגדל את בנו לבדו וממשיך לחיות במטרה אחת ויחידה, להגן על חיי בנו האהוב. האב נושא איתו אקדח עם שני קליעים אותם הוא שומר לצורך הריגת בנו ועצמו, לאותו רגע בו יפלו בשבי הקניבלים.
רובו של הסיפור מתרחש כאשר הילד בן שש לערך. בגיל זה הבן מבין את משמעות הסכנה לחייהם ומשמעות הנפילה בשבי. יתר על כן, הבן מבין את דילמת ההתאבדות שעומדת בפני האב ומסכים ליישמה בעת הצורך.
"אם אמות מה תעשה", שואל הילד. "אלך לכל מקום שתלך, אתה כל עולמי" עונה האב.