באוגוסט 1941 חזר לפולין, וקיבל תפקיד פיקוד בשירות הביטחון בוורשה - מפקד המשטרה ושירותי הביטחון בורשה. לקח חלק מרכזי באקציה הגדולה בגטו ורשה, בה נרצחו בסביבות מאתיים חמישים ושישה אלף יהודים בירי המוני ובמחנה ההשמדה טרבלינקה אליו נשלחו.
כסגן קצין ב SS, האן השתתף בדיכוי האכזרי של מרד גטו ורשה ב 1943, במהלכו נרצחו שלושה עשר אלף יהודים. הוא שימש בעיקר כיועץ ליירגן שטרופ, שפעל ישירות תחת היינריך הימלר. האן ייעץ לשטרופ לא להגיע למגע קרוב עם הלוחמים היהודים, אלא להשתמש בנשק ארוך הטווח שברשותו. הם השתמשו בתותחים כדי לירות ישירות על הבניינים בהם התבצרו הלוחמים היהודים. לאחר מכן ייעץ האן להצית בינינים באש. לאחר המרד הוא היה אחראי על גירושם של עוד חמישים ושישה אלף יהודים מהגטו לטרבלינקה.
ב 1944 קודם האן לדרגת אלוף-משנה. באותה השנה לחם יחד עם הואפן אס אס במרד ורשה, כאשר פיקד על גדוד של 700 לוחמים. לאחר הכנעת המורדים הוא הורה על הרג המוני של אזרחים פולנים כנקמה לפי הוראות הימלר. בירי זה נרצחו בין חמש אלפים לעשרת אלפים נשים, גברים וילדים.
המשך שירות באס אס.
ב 1944 עזב נאן את ורשה וחזר לגרמניה, הוצב בעיירה קוכם ומונה למפקד בקרב הבליטה. ב 1945 מונה כמפקד ויסבאדן אך שוחרר מתפקידו במהרה לאחר שהעיר נפלה בידי בעלות הברית. בשבועות האחרונים למלחמה ברח האן להסיש אולדנדורף. הוא נלקח בשבי על ידי הצבא הבריטי ב-12 באפריל 1945 אך הצליח להימלט ממעצר.
החיים אחרי המלחמה.
לאחר המלחמה הסתתר האן בבאד איילסן באזור הכיבוש הבריטי, ועבד כחקלאי. לאחר מכן עבד כאיש מכירות במפעל טקסטיל. ב 1949 חזר להשתמש בשמו האמיתי, ופיתח קריירה מצליחה כאיש ביטוח. זהותו נחשפה רק ב 1960 על ידי עיתונאים.
משפט והרשעות.
האן נלקח למעצר כמה פעמים, אך ללא הצלחה להרשיעו. רק ב-1972, כאשר היה בן 65, הורשע בהצלחה בפשעי מלחמה בבית המשפט בהמבורג, ובית המשפט גזר דינו ל 12 שנות מאסר. הוא נכנס לכלא ב-1975 לאחר ערעור שנדחה, וכעבור מספר שנים חלה בסרטן וקיבל שחרור מוקדם ב-1983. הוא נפטר באמרסבק ב 10 בנובמבר 1986.
שמואל אלתר איצינגר
שמואל אלתר איצינגר (ביידיש: שמואל אלטער איצינגער, באנגלית: Shmuel Alter Itzinger; 13 ביולי 1911 - 21 באוגוסט 1944) היה מחנך, סופר ומשורר חרדי ממנהיגי פועלי אגודת ישראל.
ביוגרפיה.
שנור נולד בעיירה בייטש לאביו ר' יצחק איצינגר. בהיותו בן חמש התייתם מאמו ואביו ונאלץ לעבור לגור במקום אחר. על כן התחנך על ברכי סבו הדומ"ץ ר' חיים שמואל איצינגר ורכש ממנו רוב תורתו, עד שנהיה בקי בכל מכמני התורה. כבר אז היו כיסיו מלאים פיסות נייר ובהם כתב שירים בכל רגע של פנאי. הוא עבר לטורנא ולמד אצל הגאון ר' מאיר אריק. בביישט היה מראשי הסניף של פועלי אגודת ישראל.
בשנת 1933 הגיע ללודז', ועסק בהוראה בבתי ספר חרדיים עד שנת 1940.
בלודז' התחיל לפרסם משיריו בירחון תחת השם אלתר שנור ובשם זה התפרסם ברבים. מלבד שיריו שקבעו מקום מכובד בפואזיה החרדית, היה לו בירחון הנ"ל מדור קבוע בשם " פנינים מובחרות" או "מארון הספרים שלי". במדור פרסם דברי תורה ופתגמים מגדולי ישראל. באותה תקופה ההתרחב שדה היצירה שלו, כתב גם מסות, רשימות אומנותיות וסיפורים קצרים. את דבריו פרסם ב " דאס אידישע טאגבלאט" של אגודת ישראל בוורשה, בדגלנו, וכן ב" די יידישע ארבייטער שטימע", השבועון של פועלי אגודת ישראל.
בלודז' נשא לאישה את המורה זלאטה בורנשטיין, אחותו של ר' שמחה ממובחרי.
חסידי ברסלב בעיר. ביתם היה לבית ועד של חכמים, סופרים ומשוררים חרדיים. הצטיין בחום אנושי והאציל אורו הרוחני על כל הבאים בצל קורתו.
במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1933 הגיע ללודז', ועסק בהוראה בבתי ספר חרדיים עד שנת 1940.
בלודז' התחיל לפרסם משיריו בירחון תחת השם אלתר שנור ובשם זה התפרסם ברבים. מלבד שיריו שקבעו מקום מכובד בפואזיה החרדית, היה לו בירחון הנ"ל מדור קבוע בשם " פנינים מובחרות" או "מארון הספרים שלי". במדור פרסם דברי תורה ופתגמים מגדולי ישראל. באותה תקופה ההתרחב שדה היצירה שלו, כתב גם מסות, רשימות אומנותיות וסיפורים קצרים. את דבריו פרסם ב " דאס אידישע טאגבלאט" של אגודת ישראל בוורשה, בדגלנו, וכן ב" די יידישע ארבייטער שטימע", השבועון של פועלי אגודת ישראל.
בלודז' נשא לאישה את המורה זלאטה בורנשטיין, אחותו של ר' שמחה ממובחרי חסידי ברסלב בעיר. ביתם היה לבית ועד של חכמים, סופרים ומשוררים חרדיים. הצטיין בחום אנושי והאציל אורו הרוחני על כל הבאים בצל קורתו.
המלחמה, וכל הקורות בגטו לודז' פגעו בנפשו העדינה והאצילה. בשיריו באות לידי ביטוי הזוועות והעוולות. הוא שר על הרעה ועל המצוקה, על הרעב, על שוטרים יהודים המתנכלים לאחיהם, על העוולות והקיפוחים, מעשה ידיהם של מנהלי מחלקות שונות של היודנראט המתנכלים לחלשים, לאלה שאין להם "כתף". שר הרבה על מצוקת הילדים בגטו, כי עולמו של הילד בו היה נורא ואיום. כן לא חסך את שבטו מ"מלך היהודים" - מרדכי חיים רומקובסקי, ראש היודנראט. לא את כל השירים פרסם בשבועון שהוציא במחתרת, אלא לעיתים קראם לפני מקורבים ובאי-ביתו.
ואכן, בכל שנות הגיטו היו מתכנסים בביתו חברים, ידידים, שכנים, וצעירים, אלה ללימוד תורה, ואלה, לשיחות עידוד שהיו זקוקים להן. בהזדמנויות שונות קרא לפניהם מיצירותיו. אלתר שנור לקח על עצמו בגטו קיום מצווה אחת, ומסר נפשו עליה - מצוות ביקור חולים. ברגליים חולות, נפוחות מרעב, היה מטפס ועולה לדירות מגורים בקומות העליונות בבתים, ומבקר חולים וחלשים, מכרים, ואנשים שלא הכיר כלל. בכל מקום היה מחזק, מעודד. הוא לא בא אליהם עם לחם או עם דבר מאכל אחר, כי אלה לא היו גם בביתו. הוא עצמו סבל מתת-תזונה. אבל היה נושך שפתיים, מתגבר על תחושת הרעב. בימות החול היה אוסף קצות לחם, מצרף פרוסה לפרוסה, וכש"הורכבה" ככר לחם, שם אותה בליל שבת על השולחן, וקידש על ה"שלימה
תרומתו לעם.
אלתר היה חרד שמא חלילה תינתק רוח היהדות הנצחית, כשאין תלמוד תורה ובית ספר לילדים קטנים. מיוזמתו היה מגיע לבתים, אוסף ילדים ומלמד אותם "אל"ף־בית", קרוא וכתוב יידיש, לשון הקודש, תפילה ופרשת הרמש. בשבתות לפנות ערב היו בני נוער מתכנסים בביתו והוא היה משמיע להם דברי תורה. בקיטון הצר בו התגורר ישבו מבוגרים וצעירים יומם ולילה ולומדים תורה מאחורי חלונות סגורים.
בגטו התמיד אלתר להוציא שבועון, עם מוסף ספרותי תחת השם "מן המיצר". למעלה ממאה ועשרים גליונות הוציא מתחת ידו במשך קרוב לשלוש שנים. לפני זמן לא רב נמצא בארץ גיליון אחד של השבועון, והוא שופך אור על המצב בגטו לודז'.
במקום אחד הוא מודיע שיש מחסור בסידורים קטנים, כי לאנשים אין כבר כוח לשאת סידור גדול... בכלל יש בגיליון זה שלל ידיעות על הנעשה בשטח החיים הדתיים בגטו, על התפילות בציבור בחצרות הבתים, ועל כך שממהרים להתפלל ערבית כדי שאפשר יהיה לשוב לבית המגורים לפני תשע בערב, על כך שגדל הביקוש למשניות, לרוב עם פירוש ע"ט (עברי־טייטש), וכן גם מתפשט מאוד בגיטו לימוד עין יעקב".
ועוד נמצא בעיתון הנ"ל לפי דיווחו של אלתר שנור: "ברחוב מרינארסקה 15 - המרכז לחסידי גור, יושבים בחורים למאות, צנומי הלחיים ודקי הבשר והוגים בקול את דברי אלקים חיים. גם ביאקובא 10, המקום המרכזי לחסידי אלכסנדר, לומדים בקבוצות". הגיליון שנמצא מהווה מסמך היסטורי חשוב.
מותו.
לאלתר שנור ואשתו המורה מגטו לודז' נאמר שמעבירים אותם לעבודה בסודטים, ומצאו את עצמם באושוויץ. אלתר נטול היה כוח פיזי. יד אחת שלו הייתה נתונה בגבס, והיה נאלץ להישען על מישהו שעמד לידו. הפרידו אותו מאשתו, שהועברה לחיים, לעבודה. ואילו הוא, המאמין הגדול, עשה דרכו בשפתיים ממלמלות לעבר הכבשן.
יאן גוליאן
יאן גוליאן (בסלובקית: Gen. Ján Golian נולד ב-26 בינואר 1906, דומבובר, הונגריה - 3 בנובמבר 1944, באנסקה, ביסטריצה) שירת בצבא הסלובקי כגנרל במלחמת העולם השנייה. התפרסם כאחד המארגנים הראשיים ומפקד המרידות. לקח חלק פעיל בתוכנית להפלת הממשל הסלובקי, שהיה ממשל בובות של המשטר הנאצי.
ביוגרפיה.
יאן גוליאן נולד ב-26 בינואר 1906 בעיירה דומבובר שבהונגריה, מוצאו הוא סלובקי. אביו היה המהנדס רודולף גוליאן. בשנת 1927 סיים בהצלחה את לימודיו באקדמיה הצבאית בהראניצה נה מורב שבצ'כיה, כסגן ארטילרי. הוא העמיק את השכלתו הצבאית באוניברסיטה הצבאית בפראג. בשנת 1937 קיבל דרגת קפטן. הוא שירת כקצין מטה בטרנצ'ין. ב-3 במאי 1938, שובץ גוליאן לדיוויזיה ה-10 בבנסקה ביסטריצה, שם כיהן בתפקיד ראש מטה הדיוויזיה השנייה.
לאחר התפרקות צ'כוסלובקיה, חווה גוליאן אכזבה גדולה. למרות הסכם מינכן, פלש צבא גרמניה אל צ'כיה במרץ 1939 וכבש את שארית המדינה. אזור הכיבוש הפך לפרוטקטורט של בוהמיה ומורביה. הפרוטקטורט הכפוי כלל משלוחים של מתנגדים למחנות ריכוז, רצח המוני, עבודות כפייה והשמדת היהודים. גוליאן ראה במדינה הסלובקית מדינה זמנית, וקשה היה לשרוד את ההתפוררות של הצבא הצ'כוסלובקי.