בעקבות הרעש החלה התפתחות בנייה בעיר שכם. מפחד רעידת האדמה, התגוררו התושבים במשך תקופה ארוכה מחוץ לבתיהם, אפילו עד לשלושה חודשים לאחר מכן. הממשלה הבריטית סייעה לתושבים שבתיהם נפגעו בהלוואות בתנאים נוחים, לתיקון הבתים או לבניית בתים חדשים. הלוואות אלו נוצלו על ידי תושבים רבים לבניית בתים מחוץ לעיר העתיקה בעיקר באזורים בצפון-מזרח העיר. לאחר רעידת האדמה, השתפר במידת מה מערך הרחובות בשכם, בשל מאמצי העירייה להרחיב את הרחובות בכל מקום שבתים ישנים התמוטטו.
רעידת האדמה הייתה בעלת ערך למחקר הגאופיזי.לכל רעידת אדמה הרסנית ניתן בקהילה המדעית שם. בדר"כ, השם ניתן לפי האתר הידוע כקרוב ביותר למוקד רעה"א. על כן, רעידת האדמה הזו ידועה בעולם המחקר כ- The Jericho 1927 Earthquake in the Holy land.
יישובים ואתרים שהעוצמה הסייסמית בהם חרגה מאוד מהצפוי על פי המרחק מהמוקד.
ברוב רעידות האדמה, מתקיימת במקומות שונים תופעה הקרויה "תגובת אתר סייסמית". מחקר מפורט אודות רעידת האדמה הזו, איתר 45 תצפיות שהתרחשה בהן תופעה זו (ראו טבלה המוצגת משמאל וההסבר לה). התצפיות המודגשות הן תצפיות שהיו חריגות על פי שני מבחנים שונים שבחנו את הסוגיה: מבחן אחד על פי תצפיות שהשארית שלהן חרגה ממוצע השאריות של כלל התצפיות במחקר, ומבחן שני על פי משוואת ניחות אופיינית לאזור ארץ ישראל.
לעומתם זאת, החוקרים ורד ושטרים זיהו תופעת צל רעידת אדמה באזור מישור החוף, שממערב לאזור רמלה לוד. זאת מכיוון שאזור רמלה לוד ספג אנרגיה מוגברת שבאה לידי ביטוי בתגובת אתר סייסמית בשתי רעידות האדמה ההרסניות שהתרחשו בארץ ישראל בשנים 1837 ו- 1927.
רעידות עוקבות ומקדימות.
רעידות עוקבות (Aftershocks) מאפיינות כל רעידת אדמה חזקה. גם לרעידת 1927 התלוו רעידות עוקבות, ברם חלקן הגדול לא הורגש, ועל כן ניתן היה "לאתר" אותן בדיעבד רק על ידי סריקת הקטלוג של התחנה הסייסמוגרפית הקרובה ביותר שהייתה בקסרה שבלבנון, ובסריקת עיתוני התקופה שדיווחו על הרעידות שכן הורגשו. מחקר לאיתור הרעידות העוקבות נילווה למחקר של רון אבני. דיאגרמת עמודות המתארת את הרעידות שאותרו מוצגת בצד שמאל.
באשר לרעידות מקדימות, ככל שהיו הן לא הורגשו. על פי בדיקת אירועי רעידות מקדימות אפשריות מתוך קטלוג התחנה הסייסמוגרפית של קסרה שבלבנון, ייתכן שהיו 8 אירועים כאלה במועדים: 24 יוני, 10 מאי, 2 במאי (שני אירועים), 23 אפריל, 21 אפריל, 14 אפריל, ו-14 במרץ.
Mars Reconnaissance
Mars Reconnaissance Orbiter
ז'ואכים די בלה
דגל ירושלים (הרב קוק)
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם (The Universal Declaration of Human Rights) היא מסמך היסוד של הקהילה הבינלאומית על זכויות האדם והאזרח. ההכרזה אומצה על ידי העצרת הכללית של האו"ם ביום 10 בדצמבר 1948, ומתארת את זכויות האדם היסודיות שצריכות לחול בכל מדינות האו"ם. זו ההגדרה הבינלאומית הראשונה של זכויות האדם, ומאז מצוין ה-10 בדצמבר כיום זכויות האדם ברחבי העולם. עקרונות ההכרזה הם בסיס חשוב במשפט הבינלאומי, ותשתית לחוקות של מדינות רבות. סעיפי ההכרזה אומצו על ידי ארגונים רבים לזכויות האדם ברחבי העולם, כבסיס לפעילותם, כמו אמנסטי אינטרנשיונל והאגודה לזכויות האזרח בישראל.
הטיוטה הראשונה של ההכרזה נכתבה על ידי ג'ון המפרי, משפטן קנדי שהיה מרצה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, ושימש בתפקיד מנהל המחלקה לזכויות אדם במזכירות האומות המאוחדות. בעיצוב הנוסח הסופי השתתפו בין השאר גם אלינור רוזוולט ורנה קאסן.
ההכרזה עצמה, בהיותה החלטה של העצרת הכללית של האו"ם, היא בגדר המלצה בלבד, ואין לה תוקף משפטי. אולם למרות זאת, תוכן ההכרזה משמש בסיס לעקרונות משפטיים מחייבים במישור הבינלאומי.
בישיבת העצרת הכללית של האו"ם ב-10 בדצמבר 1948 אושרה ההכרזה על ידי 48 מדינות. 8 מדינות נמנעו, לא היו מדינות שהצביעו נגד. נציג ברית המועצות, שנמנעה בהצבעה, אמר כי למגילה יש "ערך מוסרי בלבד", והוא אינו יכול להצביע בעדה מכיוון שהיא לא מחייבת את כל המדינות להתאים את מערכות החוקים שלהן למגילת זכויות האדם, כפי שהוא הציע.
מדינת ישראל, שלא הייתה חברה באו"ם בזמן ההכרזה (היא התקבלה לאו"ם בהחלטה 273 ב-11 במאי 1949), איננה חתומה על ההכרזה ולא אישרה אותה. עם זאת, בית המשפט הגבוה לצדק הזכיר את המגילה ואימץ את עקרונותיה בחלק מפסקי הדין שלו.
הרקע להכרזה בדבר זכויות האדם.
הוועדה לזכויות האדם הוקמה בשנת 1947 במטרה לנסח הכרזה אוניברסלית בדבר זכויות האדם, שנתקבלה בעצרת האו"ם שנה לאחר מכן. שורשיה הרעיוניים של ההכרזה נובעים מאחת מתקופות השפל החמורות ביותר בהיסטוריה האנושית - מלחמת העולם השנייה והשואה. ההפרות הקיצוניות של זכויות האדם הבסיסיות בתקופה זו הכשירו את דעת הקהל בעולם לרעיון, כי שיתוף פעולה בינלאומי להגנת זכויות האדם וחירויותיו הבסיסיות הוא צורך חיוני לבניית חברה בינלאומית חדשה ובריאה.
מבנה ההכרזה.
ההכרזה כוללת את עקרונות היסוד הכלולים במגנה כרטה האנגלית, בהכרזת העצמאות של ארצות הברית ובהצהרת זכויות האדם והאזרח הצרפתית.
בהכרזה שני חלקים עיקריים:
בסעיף הראשון יש התייחסות לשני עקרונות חשובים: חירות ושוויון, כזכויות הטבעיות של כל אדם: "כל בני האדם נולדו בני חורין ושווים בערכם ובזכויותיהם. כולם חוננו בתבונה ובמצפון, לפיכך חובה עליהם לנהוג איש ברעהו ברוח של אחווה".
הסעיף השני מצהיר על הזכאות לזכויות שוות ללא הפליה: "כל אדם זכאי לזכויות ולחירויות שנקבעו בהכרזה זו ללא אפליה כלשהי מטעמי גזע, צבע, לשון, דת, דעה פוליטית או דעה בסוגיות אחרות, בגלל מוצא לאומי או חברתי, קניין, לידה או מעמד אחר".
כמו כן, מפרטת ההכרזה זכויות וחירויות נוספות, ביניהן:
מעמדה המשפטי של ההכרזה.
האמנה נמנעת משימוש במינוח משפטי ולא מגדירה דרך אכיפה או גוף ביצועי. כאשר התקבלה ההכרזה, ראשי המדינות לא הכירו בהיותה מחייבת. התפיסה אולם היא שההכרזה שימשה כבסיס לאמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות ולאמנה הבין לאומית בדבר זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות; לעקרונותיה של ההצהרה יש ביטוי באמנות בינלאומיות נוספות כמו (א) האמנה הבינלאומית בדבר ביעור כל צורות האפליה הגזעית. (ב) האמנה הבינלאומית בדבר ביעור כל צורות האפליה נגד נשים. (ג) אמנת האומות המאוחדות לזכויות הילד ורבים אחרים. רבים מעקרונותיה קיבלו מעמד מוכר של כללי המשפט הבינ"ל המנהגי. בנוסף לכך, ההצהרה מצאה מקום בעקרונות המשפט הפנימי של מדינות רבות, לרבות מדינת ישראל.
ביקורת.
אף על פי שההכרזה קיבלה שבחים מאישים רבים, קיימות גם מספר ביקורות על ההכרזה לכל באי עולם. נטען כי ההכרזה סובלת מהטיה תרבותית מערבית וכן שלא ניתן בה ביטוי מספק לכל הזכויות הרצויות.
לאופר
לאופר הוא שם משפחה אשכנזי ממקור גרמני.
מגניטוד
בוב וילסון
רוברט "בוב" פרימרוז וילסון (באנגלית: Robert "Bob" Primrose Wilson; נולד ב-30 באוקטובר 1941) הוא כדורגלן עבר סקוטי ששיחק בעמדת השוער ולאחר מכן היה שדרן ספורט.
וילסון התפרסם בזכות תקופת משחקו בארסנל בין 1963 ל-1974. הוא הופיע בלמעלה מ-300 משחקים במדי ארסנל ובשני משחקים במדי נבחרת סקוטלנד, והיה לסקוטי הראשון שעושה זאת מאז 1873, לאחר שקודם לכן שיחק בנבחרת האנגלית של נערים עד גיל 15. לאחר פרישתו ממשחק פעיל הוא עסק באימון ובפרשנות ספורט, והגיש תוכניות כדורגל בטלוויזיה במשך 28 שנים.
קריירת הכדורגל.
וילסון החל את הקריירה שלו כמקצוען בגיל מאוחר יחסית. אביו של וילסון לא ראה בכדורגלן כקריירה הראויה לבנו, וסירב לחתום על חוזה נוער עם מנצ'סטר יונייטד. וילסון החל ללמוד הוראה במכללת לובורו לפני שחתם בארסנל ב-1963. הוא שיחק במשחקי מילואים של וולבס כשחקן חובב, וגם בהופעת הבכורה שלו בארסנל הוא היה על תקן של שחקן חובב, ובכך הפך לשחקן הלא-מקצועני האחרון ששיחק בליגה העליונה באנגליה ולשחקן החובב הראשון שהועבר לקבוצה בליגה תמורת סכום כלשהו (כ-6,500£). ב-26 באוקטובר 1963 ערך וילסון את הופעת הבכורה שלו בארסנל, בניצחון 4 - 2 על נוטינגהאם פורסט. אולם, כיוון שהשוער ג'ים פרנל היה השחקן המועדף לעמדת השוער, חלפו ארבע שנים עד שהוא הפך לשוער הראשון של המועדון, בעקבות טעות של פרנל במשחק גביע ה-FA נגד ברמינגהאם סיטי בעונת 1967/1968.
וילסון היה השוער הקבוע של המועדון בעונת 1968/1969, שבה הפסיד המועדון לסווינדון טאון בגמר גביע הליגה. למרות ששבר את ידו בעונה שלאחר מכן (1969/1970) הוא החלים בזמן כדי לזכות ביחד עם ארסנל בגביע ערי הירידים, שהיה גם תוארו הראשון. ב-1971 הוא זכה בתואר שחקן השנה של המועדון שזכה בדאבל, והוא שיחק בכל אחד ממשחקי הליגה והגביע, ששיאם היה בניצחון על ליברפול בגמר גביע ה-FA.
וילסון היה יכול לשחק עבור נבחרת סקוטלנד החל מ-1970, לאחר כניסתה לתוקף של התקנה שלפיה שחקנים יכולים לשחק במדי הנבחרת המייצגת את מדינת הוריהם בתנאי שלא שיחקו עבור נבחרת בוגרים אחרת. וילסון זומן על ידי המאמן הזמני טומי דוקרטי, ומשחקו הראשון היה נגד נבחרת פורטוגל ב-13 באוקטובר 1971. לאחר המשחק השני שלו כמאמן דוקרטי עזב את הנבחרת והוחלף על ידי וילי אורמונד, שהחליט לזמן שוער המשחק בליגה הסקוטית ולפיכך זימן את בובי קלארק מאברדין.