ב-9 במרץ 2004 מונה לויטין לשר התחבורה והתקשורת בקבינט הראשון של מיכאיל פרדקוב. במאי 2004 משרד התחבורה והתקשורת פוצל לשניים: משרד התחבורה (בראשותו של לוויטין) ומשרד הטכנולוגיה והתקשורת (בראשות ליאוניד ריימן) במהלך הממשלה השנייה של פרדקוב. בממשלתו של ויקטור זובקוב שהוקמה ב-14 בספטמבר 2007, לויטין נשאר באותו תפקיד. הוא המשיך את שירותו כשר התחבורה בקבינט הבא (שהוקם ב-12 במאי 2008) תחת ולדימיר פוטין.
עם כניסתו לתפקיד, צמצם לוויטין את המנגנון המרכזי של המשרד ביותר מ-20% בעקבות גזירה על צמצום כוח אדם שהוציאה הממשלה. כאלפיים פקידים הודחו בגופים אזוריים ומקומיים, בעוד שמנגנון המשרד עמד בפני צמצום פי ארבעה מקודם.
ב-3 באוקטובר 2005 בבריסל חתמו לוויטין ומפכ"ל התחבורה של האיחוד האירופי ז'אק ברוט על הסכם משותף שקבע את העקרונות הכלליים, היעדים והמבנה של הדיאלוג בין רוסיה לאיחוד האירופי בתחום התחבורה והתשתיות. בראשית שנת 2007 ניהל לוויטין כיו"ר ועדה בין-ממשלתית למשא ומתן על שיתוף הפעולה עם לטביה. כתוצאה מכך, באביב 2007 חתמו סוף סוף רוסיה ולטביה על הסכם גבול, שהיה זה זמן רב שנוי במחלוקת. בדצמבר 2007 חתמו לוויטין ושר החוץ של ליטא, פטרס ווייטיקונאס, על הסכם לניווט בלגונה של קורוניה וכן על נתיבי מים פנימיים במחוז קלינינגרד. על פי המסמך, כללים מבוססי אישור לניווט חוץ במימי רוסיה בוטלו. הספינות הרוסיות קיבלו במים אלה זכויות שוות לספינות הליטאיות.
בסוף אוקטובר 2008 נבחר לוויטין ליו"ר דירקטוריון אירופלוט, אחת החברות המובילות הרוסיות הגדולות ביותר. הוא היה גם חבר במועצה הציבורית בוועדת הממשלה בנושא הרפורמה בתחבורה הציבורית.
לוויטין לא היה חלק מהקבינט של דמיטרי מדבדב שהורכב ב-21 במאי 2012.
קריירה ממשלתית משנת 2012.
בין מרץ ליוני 2012 שימש כראש זמני של המועצה הימית של הפדרציה הרוסית. בין 22 במאי 2012 ל-2 בספטמבר 2013 היה יועצו של נשיא הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין. ב-2 בספטמבר 2013 מונה לעוזר הנשיא. באוגוסט 2012 הוא הפך לחבר במועצה הנשיאותית של הפדרציה הרוסית בנושא פיתוח תרבות פיזית וספורט. ב-25 בספטמבר 2013 הפך לסגן יו"ר המועצה הנשיאותית של הפדרציה הרוסית בנושא פיתוח תרבות פיזית וספורט.
בעקבות צו (מ-3 בספטמבר 2012) הוא מונה למזכיר מועצת המדינה של הפדרציה הרוסית. ב-17 באוקטובר 2013 לוויטין הפך לחבר במועצה הכלכלית הנשיאותית של הפדרציה הרוסית.
פעילות ציבורית.
כלי תקשורת הצביעו על התפתחות פעילה של טניס שולחן ברוסיה מאז לוויטין הצטרף לפדרציית טניס השולחן של רוסיה (TTFR). בפרט, מאמצים רבים התמקדו בהשתתפות בפעילות הפדרציות הבינלאומיות והאירופיות. כתוצאה מכך, בשנת 2007 אירחה רוסיה את גביע העולם בטניס שולחן בסנקט פטרבורג. במאי 2014 הוא נבחר לסגן נשיא הוועד האולימפי הרוסי. באוקטובר 2014, לויטין הפך לחבר במועצה המפקחת על אירוח גביע העולם בכדורגל 2018. ביוזמתו של לויטין, מאז 2015 רוסיה מציינת את יום הטניס שולחן העולמי.
בשנים 2006–2008 לויטין היה נשיא התאחדות הטניס שולחן של רוסיה. בשנת 2008 הוא הפך ליו"ר חבר הנאמנים של ההתאחדות הרוסית לטניס שולחן. לויטין יזם את אירוח ITTF World Tour ברוסיה מאז 2006; כמו גם את גביע העולם 2009; הסופר הקאפ אירופי; אליפות אירופה (2008 ו-2015); גביע העולם לקבוצות והתכונן ליזום את אירוח אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2017 בסוצ'י ואת ההצעה לאירוח גביע העולם לקבוצות 2020 ביקטרינבורג. בתמיכת לוויטין, נוצרו מרכזי טניס שולחן בכמה ערים ברוסיה, כולל מוסקבה, סנקט פטרבורג, יקטרינבורג (מרכז אימונים אולימפי לנבחרות רוסיות ובית הספר לטניס שולחן של טטיאנה פרדמן, קאזאן, סורוצ'ינסק, אורנבורג, הרפובליקה הצ'ובאשית ועוד). במקום נערכו מספר טורנירי טניס של ההתאחדות האירופית לטניס שולחן (ETTU) וההתאחדות העולמית (ITTF) וכיום מרכזים אלה משמשים פלטפורמות אימונים לבני הנוער של נבחרות העתודה האולימפיות ומארחים מפגשים משותפים עם קבוצות זרות.
לוויטין שיפר באופן דרסטי את המימון של נבחרות רוסיה. נקבעו נהלים רפואיים והדרכה, הכוללים רופאים בעלי פרופיל גבוה, פסיכולוגים, עיסויים ומומחים זרים. תחת לוויטין, מועצת הנאמנים מארגנת סמינרים וסדנאות קבועות למאמנים ושופטים באזורים שונים ברוסיה. דוברים זרים הוזמנו לעיתים קרובות, כולל ריצ'רד פראוז, פרנץ קורסאי, דוברבקו סקוריץ 'ואחרים.
עם תמיכתו של לויטין, טורניר גביע רוסיה הפך לאחת התחרויות החזקות לא רק באירופה, אלא ברמה העולמית.
חיים אישיים.
לוויטין נשוי לנטליה איגורייבנה לוויטינה (ילידת 21 במאי 1954), עקרת בית.
בתו יוליה זברבה (ילידת 15 במאי 1975) עובד בחברת Milikon ו-Staltekhinvest.
אלכסנדר בדריצקי
אלכסנדר איוואנוביץ' בדריצקי (נולד ב-10 ביולי 1947, אנגרן, אוזבקיסטן) הוא יועצו של נשיא הפדרציה הרוסית בנושא שינויי אקלים (2009–2018). קודם לכן בשנים 1993–2009 שימש כראש השירות הפדרלי להידרומטאורולוגיה ופיקוח על הסביבה של רוסיה (Roshydromet).
ואלרי פאדייב
ואלרי אלכסנדרוביץ' פאדייב (ברוסית: Вале́рий Алекса́ндрович Фаде́ев; נולד ב-10 באוקטובר 1960, טשקנט) הוא עיתונאי, מגיש טלוויזיה ואיש ציבור רוסי.
בקהילה העיתונאית ברוסיה הוא ידוע כעורכה הראשי של מגזין אקספרט (1998–2017) וכמנחה תוכניות של הערוץ הראשון (2014-2018), כולל המהדורה האחרונה של יום ראשון בתוכנית ורמיה (החל מ-4 בספטמבר 2016 עד 10 ביוני 2018).
חבר בלשכה הציבורית של הפדרציה הרוסית. מאז 2019 משמש כיועץ לנשיא הפדרציה הרוסית ויו"ר המועצה הנשיאותית לפיתוח חברה אזרחית וזכויות אדם.
משתתף פעיל בחיים החברתיים והפוליטיים של רוסיה. מתאם משותף של הפלטפורמה הליברלית של מפלגת רוסיה המאוחדת, חבר בוועדת הפיקוח ויו"ר מועצת המומחים של הסוכנות ליוזמות אסטרטגיות לקידום פרויקטים חדשים. חבר המטה המרכזי וראש קבוצת העבודה "איכות חיי היומיום" של החזית העממית הכל-רוסית, חבר בקבוצת העבודה הבין-מחלקתית בנושא דיור ושירותים קהילתיים של ממשלת רוסיה, מנהל המכון לעיצוב ציבורי.
ולדימיר טולסטוי
ולדימיר איליץ' טולסטוי (ברוסית: Влади́мир Ильи́ч Толсто́й; נולד ב-28 בספטמבר 1962, כפר טרויצקויה, פרברי מוסקבה) הוא עיתונאי וסופר רוסי. נינו של לב טולסטוי. מאז 2012 משמש יועץ לנשיא רוסיה לענייני תרבות, מאז 2019 הוא נשיא ההתאחדות הבינלאומית ללימוד שפה וספרות רוסית (MAPRYAL).
זוכה פרס על שם ולדימיר ויסוצקי 2012.
אלכסנדרה לביצקאיה
אלכסנדרה יורייבנה לביצקאיה (ברוסית: Алекса́ндра Ю́рьевна Леви́цкая; נולדה ב-7 בפברואר 1954, מוסקבה) היא פוליטיקאית רוסית, יועצת לנשיא רוסיה (מאז 2 באוגוסט 2013). גאולוגית בהכשרתה.
קריירה.
בשנות ה-90 עבדה בתאגיד הקרנות הפדרלי הרוסי ולאחר עזיבתו של אלכסנדר וולושין, ממשרת ראש סגל הקרמלין מונתה לעוזרת לראש סגל הקרמלין בשנים 1999 עד 2000.
מ-6 ביוני 2000 עד 23 ביוני 2003 שימשה כסגנית מזכיר ממשלת הפדרציה הרוסית. לאחר מכן הייתה לסגנית ראש מזכירות ראש הסגל הנשיאותי של הפדרציה הרוסית (2003–2004).
מאז 26 באפריל 2004 שימשה כסגנית שרת הבריאות והפיתוח החברתי של הפדרציה הרוסית. מ-9 בנובמבר 2007 עד 26 ביוני 2008 הייתה סגנית השר לפיתוח כלכלי ומסחר של הפדרציה הרוסית. מ-26 ביוני 2008 עד 21 במאי 2012 שימשה כסגנית השרה לפיתוח כלכלי של הפדרציה הרוסית. מאז 21 במאי 2012 הייתה סגנית מזכיר ממשלת הפדרציה הרוסית.
ב-2 באוגוסט 2013, על פי צו מאת נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, מונתה אלכסנדרה לביצקאיה ליועצת לנשיא הפדרציה הרוסית.
דמיאנו דייוויד
דמיאנו דייוויד (באיטלקית: Damiano David; נולד ב-8 בינואר 1999) הוא זמר-יוצר איטלקי, המוכר בתור חבר להקת הרוק האיטלקית מונסקין, בה הוא משמש כסולן וכפזמונאי. הלהקה זכתה בפסטיבל סן רמו ונשלחה לייצג את איטליה באירוויזיון 2021, עם השיר "Zitti e buoni", איתו הגיעה למקום הראשון בתחרות.
קריירה.
דייוויד נולד ברומא, הוריו הם דיילי אוויר. על רקע עבודה זו של הוריו, מגיל צעיר הוא ואחיו טיילו ברחבי העולם ונחשפו לתרבויות שונות. עד גיל 17, הוא שיחק כדורסל באופן מקצועי במועדון Eurobasket Roma שבעירו, בעמדת הרכז. לדבריו, חוויית הכדורסל נתנה לו משמעת בסיסית להצלחה בחייו.
דייוויד התחיל לשיר עוד כשהיה בגיל 6. הוא פגש את ויקטוריה דה אנג'ליס ותומאס ראגי, חברי הלהקה העתידיים שלו, בבית הספר התיכון אאוג'ניו מונטאלה שברומא. הוא לא סיים את לימודי התיכון שלו ובמקום זאת התמסר לקריירת המוזיקה שלו, בתמיכת הוריו. כשנבחן לתפקיד סולן בלהקה מקומית, הוא נדחה בתחילה משום שהסגנון שלו נחשב ל"יותר מדי פופ", אך בסופו של דבר הוא התקבל לאור התעקשותו להיכנס ללהקה. עד מהרה דייוויד שינה את ההתנהגות והסגנון שלו, במיוחד על הבמה, לאחר שלמד כיצד לבטא את עצמו בחופשיות, וכמו כן הביטחון שלו במיניותו גבר. בתחילת דרכה, הלהקה הופיעה ברחובות העיר רומא, ובשנת 2017 היא התפרסמה לראשונה כאשר השתתפה בעונתה האחת עשרה של תוכנית המציאות האיטלקית "X Factor", והגיעה למקום השני. הלהקה פרצה עם אלבום הבכורה שלה, "Il ballo della vita", שיצא לאור ב-28 באוקטובר 2018, וערכה סיבובי הופעות ב-2018 וב-2019. ב-19 במרץ 2021, יצא לאור אלבומה השני של הלהקה, "".""
במרץ 2021 הלהקה זכתה בפסטיבל סן רמו ונשלחה לייצג את איטליה באירוויזיון 2021, עם השיר "Zitti e buoni". ב-22 במאי 2021, ביצעה הלהקה את השיר בגמר האירוויזיון. בתום ספירת הקולות, זכתה איטליה במקום הראשון, עם 524 נקודות.