כאשר יצא לשליחות מארץ ישראל לאירופה, הוא נפגש בוונציה עם ר' משה זכות אשר אחר שנפטר כתב את נוסח מצבתו. שם הוא חיבר את ספרו טוב הארץ, והדפיס אותו בוונציה בשנת 1655. חלקו הראשון של הספר עוסק בבירור מעלתה של הארץ ומעלת המגורים בה. בהקדמת הספר הוא כותב כי דבריו מיוסדים על תורת האר"י ותלמידו רבי חיים ויטאל וגם על תורת רבי משה קורדובירו ורבי אברהם אזולאי.
ערך את כתבי האר"י שנכתבו על ידי ר' חיים ויטאל, במקביל לעריכה הנפוצה של בן דורו, ר' מאיר פאפרוש. חלק ראשון בשם מאורות נתן נדפס בספר "פרי עץ חיים", בקוריץ בשנת תקמ"ב. החלק השני של ספר "מאורות נתן" נקרא בשם מחברת הקודש ונדפס גם הוא בקוריץ בשנת תקמ"ג. נקרא גם בשם "ספר הכוונות".
משפחתו.
שתי בנותיו נישאו לר' יחיאל ור' נתנאל פואה שהיו רבנים בריגיו.
חטיבת מרכבות האש
NetBus
נטבאס (אנגלית: NetBus) היא תוכנת מחשב המאפשרת שליטה מרחוק. תוכנה זו תומכת במערכות הפעלה חלונות 95, חלונות 98, חלונות ME וחלונות NT 4.0. למרות מטרתה העיקרית של התוכנה לשליטה מרחוק, תכונות נוספות כלולות בה.
נטבאס פותחה על ידי קרל פרדריק נייקטר (Carl-Fredrik Neikter) והופצה לראשונה במרץ, 1998. התוכנה פותחה כחלק ממעשה קונדס אך במהרה הפכה לתוכנה פגיעה המשמשת דלת אחורית במערכות ההפעלה השונות.
מבנה התוכנה.
ישנם שני מרכיבים לתצורת שרת-לקוח, קובץ הלקוח (netbus.exe) וקובץ השרת (patch.exe, בגודל 500 קילו בייט).
קובץ השרת חייב להיות מותקן במחשב המרוחק בו רוצים לשלוט. לאחר שקובץ השרת מופעל לראשונה, הוא מתקין את עצמו באופן אוטומטי ומבצע שינויים ב-Registry של מערכת ההפעלה. קובץ הלקוח מכיל ממשק הפעלה פשוט המאפשר לבצע פעולות שונות:
רוב מערכות האנטי-וירוס מזהות את התוכנה ומסירות אותה מהמחשב באופן אוטומטי.
מלי קמפנר
מלכה קמפנר רנד (נולדה בשנת 1962) היא עיתונאית ודוקומנטריסטית ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה וגדלה בפתח תקווה, בתם של יהודה וצפירה קמפנר.
בסוף שנות ה-80 החלה לכתוב בידיעות אחרונות. כעבור זמן הצטרפה לצוות תחקירני העיתון, בראשות מרדכי גילת. בתחילת שנות ה-90 הייתה שותפה לגילת בסדרת התחקירים על אריה דרעי שהובילה למשפטו ולמאסרו. בשנת 1991 חשפה יחד עם גילת את סיפורו של הפסיכולוג "אלי פלח" שנחשד בביצוע עבירות מין בלקוחותיו. בשנת 1997 פרסמה תחקיר על שרה נתניהו.
בעשור הראשון של המאה ה-20 עסקה בעיקר בנושאי משפחה ובריאות, וכתבות רבות שלה פורסמו במוספים "7 ימים" ו"זמנים מודרניים" של ידיעות אחרונות וכן באתר ynet. בהמשך הייתה מספר שנים עיתונאית ב"גלובס".
במרץ 2012 הוקרן ברשת 13
במסגרת תוכנית "הסיפור", סרטה "ילדים תחת חוזה" שעסק בתופעה של בני זוג שמביאים ילד לעולם במסגרת חוזה הורות משותפת.
כיום חברה קמפנר בצוות התוכנית זמן אמת של כאן 11, במסגרתו היא יוצרת סרטים דוקומנטריים ומשמשת כתחקירנית.
חיים אישיים.
הייתה נשואה לניר קריץ, ולהם בן ובת. בשנת 2005, בעת שערכה כתבת תחקיר בנושא החזנות, הכירה את החזן ישראל רנד, וכעבור זמן נישאה לו. בעקבות נישואיהם חזרה בתשובה.
צבי פרידמן
הרב צבי פרידמן (נולד בשנת ה'תרצ"ח, 1938) הוא דיין ופוסק הלכה חרדי-ליטאי, מראשי הפלג הירושלמי וחבר במועצת גדולי עולם התורה של מפלגת בני תורה. הרב פרידמן הוא רב שכונת אור החיים בבני ברק ואב"ד בד"ץ מסורת. הרב פרידמן הוא נשיא רשת תלמודי התורה "תפארת יעקב", וכן נשיא של מוסדות חינוך נוספים שאינם מקבלים תקציבים ממשרד החינוך. בעבר עמד בראשות ישיבות "תפארת נתניה" ו"בית חלקיה" והיה חבר בד"ץ שארית ישראל.
קורותיו.
נולד וגדל בשכונת נווה שאנן בחיפה, בנם של בצלאל ורחל פרידמן. הוריו היו במקורם ארץ-ישראלים, וחזרו מדרום אפריקה על מנת להעניק לילדיהם חינוך יהודי שורשי. לאחר תקופה קצרה ביותר של לימודים בישיבת מרכז הרב עבר לישיבת פוניבז'. בשנת 1960 נישא לעליזה, בת מרדכי מאיר קרפ מפתח תקווה (נפטרה באפריל 2020). לאחר נישואיו למד בכולל פוניבז'. באמצע שנות ה-60, בשנות העשרים לחייו, הקים יחד עם הרב שמעון משה דיסקין את ישיבת "תפארת נתניה" בנתניה לבוגרי ישיבות תיכוניות.
בשנותיה הראשונות של ישיבת תושיה היה אחד הר"מים. ב-1981 מונה לר"מ בישיבת בית מתתיהו, לאחר מכן עזב והקים ישיבה בבית חלקיה שנסגרה לאחר מספר שנים.
מאז שנות ה-80 ועד 2013 היה דיין בכיר בבית דינו של הרב נסים קרליץ. בסוף שנות ה-80 מונה לרב שכונת אור החיים, לצד הרב משה שאול קליין. בשנות ה-90 הצטרף לבד"ץ שארית ישראל.
הרב פרידמן היה מקורב לרב שך. היה חבר ב"ועדה הרוחנית" של העיתון יתד נאמן ובוועדת הרבנים של דגל התורה. ביולי 2012, כשהוקם היומון הפלס, עבר לשמש כראש הוועדה הרוחנית של העיתון. הוא חבר ועדת הרבנים לענייני תקשורת.
ב-2014 הקים את בד"צ "מסורת", הנותן כשרות על שחיטת עופות ובקר, מספק שירותי רישום נישואין ועוד. ב-2015 הקים בתמיכת הרב שמואל אוירבך את "חסדי שלום" - ארגון צדקה לנזקקים, בעיקר כאלו מהפלג הירושלמי.
במהלך שנת 2019 החל בפלג הירושלמי תהליך של חלוקה לשני מחנות והקמת מוסדות לימוד חדשים המזוהים עם אחד הצדדים. הרב פרידמן נחשב למנהיג המחנה הקיצוני יותר בפלג. הוא מעודד הפגנות על מעצר עריקים אף כשנתפסו במעבר גבול, הפגנות על גיוס בנות, אי נטילת הקצאות מהמדינה למוסדות החינוך, לימודי יידיש בתלמודי תורה, ועוד. ככלל, תומך הוא ברובם של מאבקי אנשי העדה החרדית והישוב הישן בירושלים (כהתנגדות לרכבת הקלה ועוד). זאת בניגוד לעמדת המחנה המתון יותר (בהנהגת הרב אשר דויטש ועוד), שגורס הפגנות קצובות לבחורי ישיבות ואברכים שנעצרו באופן אקראי, קבלת הקצאות מהמדינה ועוד.
תלמידיו של הרב פרידמן מוציאים שבועון בשם "המבט" וכן גיליון דו-שבועי בשם "על משכנות הרועים", במטרה לתת במה לעמדותיו, בנימוק שביטאון הפלג הירושלמי הפלס מתעלם מהן.
הרב פרידמן התבטא בכינוס ציבורי במהלך יולי 2021, ביחס למצבה הפנימי של קבוצתו בתוך הפלג, כי ""הגלות שלנו בתוך "עץ", חמורה יותר מגלות בבל, גירוש ספרד וממשלת השמאל" (צוטט בעיתון המבט, 21/7/21).
משפחתו.
בנו יעקב נישא לבתו של הרב ישראל פסח פיינהנדלר. בתו חיה נשואה לרב שאול אדלשטיין, בן הרב יעקב אדלשטיין וראש ישיבה בישיבה במושב בני ראם. אחיו הרב יואל פרידמן, היה דיין בית דינו של הרב נסים קרליץ ורב באלעד.
ולדימיר קוקובצוב
ולדימיר ניקולביץ' קוקובצוב (ברוסית: Владимир Николаевич Коковцов; 30 באפריל 1853 - 29 בינואר 1943) היה מדינאי רוסי, ראש הממשלה של האימפריה הרוסית בשנים 1911–1914.
ביוגרפיה.
ולדימיר קוקובצוב נולד בגוברניית נובגורוד באחוזה משפחתית. הוא למד בבית הספר בסנקט פטרבורג ואחר כך סיים את ליקיאון האימפריה הרוסית היוקרתי. בשנת 1872 הוא הגיש מסמכים לתחילת הלימודים באוניברסיטת סנקט פטרבורג אך לאור כך שאביו נפטר הוא החליט להתחיל לעבוד בשרות הממשלתי. בשנים 1873-1878 קוקובצוב עבר במשרד המשפטים. בשנת 1879 הוא עבר לשירות בתי הסוהר ועבד שם בתפקידים שונים עד לשנת 1890. בשנים 1890-1895 הוא עבד במזכירות המדינה.
בשנת 1895 קוקובצוב התמנה לסגן של ויאצ'סלב פלבה שכיהן מזכיר המדינה. בשנת 1896 קוקובצוב התמנה לסגן של שר האוצר סרגיי ויטה.
בשנים 1904-1905 קוקובצוב היה שר האוצר. לאחר הפסקה קצרה הוא התמנה לתפקיד פעם נוספת באביב 1906 וכיהן בתפקיד עד לשנת 1914. למרות שקוקובצוב היה סגנו של ויטה במשרד האוצר, הוא לא קיבל מינוי שר בממשלת ויטה. מעריכים שזה קשור להבדלי השקפת עולם על המדיניות הכלכלית של רוסיה לאחר המלחמה עם יפן. בהיותו שר האוצר קוקובצוב הוביל מספר רפורמות בתחום הפיננסי ופעל לקבלת הלוואות גדולות ממדינות המערב. הוא היה חבר במספר וועדות בתחום הכלכלי ובתחום יחסי העבודה.
בשנת 1911, מיד לאחר רצח פיוטר סטוליפין, ניקולאי השני החליט למנות את קוקובצוב לתפקיד ראש הממשלה. בכוונת הקיסר היה למנות לשר הפנים אלכסיי חבוסטוב. קוקובצוב סירב למינוי וציין שהוא לא מוכן לשבת באותה ממשלה עם חבוסטוב. בסופו של דבר הדברים הסתדרו, חבוסטוב לא קיבל את המינוי וקוקובצוב החל לכהן כראש הממשלה. במשך כל תקופת כהונתו כראש הממשלה קוקובצוב כיהן גם כשר האוצר של רוסיה.
במהלך כהונתו קוקובצוב פעל להידוק הקשרים עם צרפת וניסה להקטין חיכוכים עם האימפריה הגרמנית. בתחילת מלחמת הבלקן הראשונה נשלקה אפשרות לגיוס כוחות מילואים שנדחתה בלחץ של קוקובצוב. במהלך כהונתו כשר האוצר וכראש הממשלה פעל לאיזון תקציבי.
בינואר 1914 קוקובצוב פוטר מתפקידיו בממשלה אך נישאר חבר במועצה המדינית והוענק לו תואר רוזן. במהלך שרותו הוענקו לו עיטורים רבים של האימפריה הרוסית ושל מדינות אחרות.
בשנת 1918, לאחר מהפכת אוקטובר קוקובצוב נעצר אך שוחרר. הוא הצליח ביחד עם משפחתו לעזוב את רוסיה הסובייטית ובנובמבר 1918 התיישב בצרפת. בהיתו בצרפת פרסם את ספר זיכרונות על פעילות הממשלה בתחילת המאה ה-20.
קוקובצוב נפטר בפריז והוטמן בבית העלמין הרוסי.
משה טל
משה טל (בלומנטל) (27 בינואר 1947 – 9 ביוני 1967) היה לוחם בחטיבת הצנחנים שנהרג במלחמת ששת הימים. על לחימתו בקרב ברצועת עזה במלחמה זו קיבל את עיטור הגבורה.
ביוגרפיה.
טל נולד במחנה עקורים בפורנוולד בגרמניה לנטי ופינחס בלומנטל. בשנת 1949 עלה לישראל עם משפחתו, שהתיישבה בחיפה. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר הגפן, המשיך לתיכון "חוגים" והשתייך לתנועת הצופים. בשנת 1962 הצטרף לפנימייה הצבאית לפיקוד, במסגרתה למד בבית הספר הריאלי בעיר עד שסיים את לימודיו בשנת 1965.