הפרויקט אינו מסתמך על מחשבי-על אלא על אלפים רבים של משתמשים ביתיים שהתקינו במחשבם תוכנת לקוח קטנה. התוכנה רצה ברקע ומנצלת את המעבד כשהוא לא בשימוש. במחשבים של היום, תוך כדי עבודה רגילה, נדיר להגיע לצריכת 100% מכוח העיבוד שלו, והתוכנה מסתמכת על עובדה זו.
התוכנה מתקשרת עם שרת כדי לקבל "יחידות עבודה" - כמות נתונים קטנה שעליה מבוצעים החישובים. כל יחידת עבודה שהחישובים עבורה הסתיימו נשלחת בחזרה לשרת עם התוצאות, ומתקבלת יחידת עבודה נוספת, וחוזר חלילה.
לכל אחד מן התורמים לפרויקט יש שם משתמש ושם צוות, שבעזרתם הוא יכול לעקוב אחר ההתקדמות וכמות המידע שהוא תרם. כמו כן, אם לרשות אדם מסוים שני מחשבים, ניתן להתקין את התוכנה על שניהם ולהשתמש באותו שם. בנוסף, משתמשים רבים יכולים לחבור לשם צוות משותף. כל משתמש וצוות מקבלים מעין "ניקוד", בהתאם לכמות המידע שנשלח. הניקוד מתפרסם באתר הפרויקט.
המצב כיום ומבט לעתיד.
נכון ל-9 בפברואר 2006 נספרו יותר מ־220,000 משתמשים פעילים, ויותר ממיליון וחצי משתמשים רשומים. עם כמות מעבדים כזו, מעריכים שביצועיו הכוללים של הפרויקט הם כ־210 טרה-הרץ.
היה קיים שיתוף פעולה עם מעבדות גוגל (Google Labs), בתוכנת גוגל חישוב (Google Compute), שהייתה זמינה מאוקטובר 2005, ופעילה בגרסאות קודמות של סרגל הכלים של גוגל.
כמו כן, מתנהל מחקר המנסה לרתום את המעבד הגרפי של כרטיס המסך עבור חישובים כאלה, בנוסף למעבד.
בקונסולת המשחק PlayStation 3 שולבה התוכנה באופן אינטגרלי, והיא מאפשרת בקלות את הפעלתה ורתימת כוח העיבוד של המכשיר לצורך המחקר.
בשנת 2020 החלו להשתמש בפרויקט על-מנת לחזות מבני חלבון של נגיף קורונה מזן SARS-CoV-2 שגרם למגפה עולמית, במטרה לקדם פיתוח תרופות למחלה שגורם הנגיף. בעקבות כך, כוח החישוב הכולל הגיע ל-1.5 אקסה-פלופס במרץ 2020 ול-2.43 אקסה-פלופס ב-12 באפריל, מה שהפך את הפרויקט למערכת הראשונה שהגיעה לרמת חישוב של אקסה-פלופס וכן הפרויקט עקף את כלל כוח החישוב של מחשבי העל הנמצאים ב-טופ500 יחדיו. נכון למאי 2022, כוח החישוב של הפרויקט עומד על כ-128 פטה-פלופס.
תשובה (יהדות)
ביהדות, תְּשׁוּבָה היא תהליך של תיקון פנימיות האדם, עילוי מוסרי, לשם הטבתו בימיו ובאחריתו, מכל מדרגה בה הוא נמצא– צדיק, רשע, ומה שביניהם. על פי הרמב"ם התשובה והווידוי הכרוך בה היא מצוות עשה.
מבוא ומקור.
מקור השם "תשובה" הוא בתורה, מלשון "שיבה" אל אלוהים והשבה אל הלב. המקור הקדום ביותר של המושג תשובה מצוי במספר מקומות בספר דברים. ביניהם ראויה לציון מיוחד פרשיית התשובה, שנקשרת אל תשובה לאומית כללית ואל גאולת ישראל (). רעיון התשובה מופיע גם במקומות רבים בדברי הנביאים.
נביאי ישראל נשלחו לעם ישראל וקראו לו לתקן את דרכיו, על בסיס האמונה ביכולתה של התשובה למחוק את חטאיו של האדם והעם במקרה של חרטה ועזיבת החטא, למנוע את האסון המתקרב או לגאול את העם מגלותו לאחר החורבן. ספר יונה רובו ככולו מוקדש לרעיון כי התשובה מועילה להעביר את רוע הגזרה, גם כאשר מדובר בחטאים חמורים, ולא רק בישראל אלא גם באומות העולם.
בספר יחזקאל, למשל כתוב בפירוש שהאל חפץ בתשובה ומבטיח חנינה וחיים לאלו שיעזבו את הרע ויבחרו בטוב:
על פי מספר ראשונים מפרשני המקרא הרי שהתשובה היא מצווה ממצוות התורה, אחת מתרי"ג מצוות וסימוך לכך נמצא בתורה בפרשת ניצבים:
לפי הרמב"ן, בפירושו על התורה, "המצווה הזאת" מכוונת למצוות התשובה. אף בספר העיקרים פירש כן, והוסיף שגם הכתוב באותה פרשה "אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוְּךָ הַיּוֹם לְאַהֲבָה" (שם, טז) מוסב על ציווי התשובה. כן פירשו גם האברבנל והספרונו. אלא שהרמב"ם, בין בספר המצוות ובין בהלכות תשובה ביד החזקה, אינו מונה את מצוות התשובה מפסוק זה של "ושבת". יתרה מזאת, לא התשובה עצמה היא השם של המצווה אלא הוידוי. וכך מגדיר הרמב"ם את המצווה:
רעיון מחודש מעלה המנחת חינוך מדברי הרמב"ם והוא שאין התשובה מצווה חיובית כל עיקר, לא התשובה ולא הווידוי. אם לא עשה תשובה, או ששב ולא התוודה, אין בכך ביטול מצוות עשה. המצווה היא "שאם ירצה שעונו יכופר יעשה תשובה על תואר כך וכך ואם לא ירצה, אין מכופר". פירוש הדבר הוא שאין האדם מחויב בתשובה או בווידוי כדבר העומד בפני עצמו, רק שאם ברצונו לעשות תשובה, מחויב הוא לענות על הגדרים ההלכתיים שבמצווה זו. עוד הוא מוסיף, שתשובה בלא וידוי הרי היא חמורה יותר מאילו לא שב כל עיקר.
האפשרות לעשות תשובה.
אדם שהיה מוחזק בדרך רעה ושב ממנה נקרא בעל תשובה, ולא רק שחטאיו נמחלים לו, אלא שחכמי ישראל הפליגו במעלתו כדברי רבי אבהו, שאמר: . וכדברי הרמב"ם:
כבר בנביאים קיימת התפלמסות עם גישות שסברו כי התשובה איננה אפשרית:
ישנם הוגים הסוברים שאין תקנה לאדם שחטא, כיוון שהעבר איננו בר שינוי, ושהאדם איננו יכול באמת לפתוח דף חדש, ולזרוק את העבר מאחורי גוו, ויש שטענו (פרידריך ניטשה) שחרטה על מעשים, רק מעידה על חולשת נפש ועל הפכפכותו של האדם, שירא מפני ציוויי החברה. אך היהדות מלאה בגישה האופטימית, שתמיד יש תקנה לאדם, והאדם יכול בכל עת לשוב ולתקן את עצמו, ועל כך מבוססת התורה: על יכולתו של האדם לשנות את מעשיו לעזוב את הרע ולבחור בטוב, ו"לברוא" מחדש את עצמו.
מעכבי התשובה.
עם זאת, אף שנקבע שאין דבר העומד בפני התשובה, ישנם דפוסי התנהגות או חטאים חמורים שמעכבים או שנועלים את דרכי התשובה בשל חומרתן או בשל הקושי להתנער מהן. הרמב"ם מסווג 24 דברים שמעכבים את התשובה לפי קטגוריות שונות:
בכלל העבירות החמורות הוא מונה את האדם ה והמטה חברו מדרך טובה לדרך רעה, כגון מסית ומדיח, או מי שאומר אחטא ואשוב או אחטא ויום הכיפורים יכפר. בכלל עבירות הנועלות הוא מונה את הפורש מן הציבור, החולק על דברי חכמים, והמלעיג על המצוות. בכלל העבירות שקשה לפרוש מהם הוא מונה בין היתר בעל לשון הרע, בעל חמה, ובעל מחשבה רעה.
אף על פי שהתשובה מכפרת על הכול, על פי התלמוד (), לעיתים תהליך של כפרה גמורה מצריך עוד דברים. ישנם חטאים קלים שמתכפרים מיד לאחר תשובה. ישנם חטאים שמתכפרים רק אחרי תשובה ויום כיפור, ישנם חטאים שמתכפרים רק אחרי תשובה, יום כיפור וייסורים, וישנו חטא אחד שנחשב לחמור ביותר (חילול השם – שהוא מקרה שבו אדם חשוב שמייצג את הדת היהודית חוטא ובזה גורם להשפלת ערכה בעיני הציבור) שמתכפר לאדם לאחר כל התשובה רק ביום המיתה: .
ישנן גזרות של חז"ל שנעשו על מנת להקל את התשובה, כמו לא לקבל החזר מידי גזלנים ומלווים בריבית, שאם ידעו שהם צריכים להחזיר לא יעשו תשובה.
המניעים לתשובה.
התלמוד מבחין בין שתי מדרגות של תשובה: תשובה מיראה ותשובה מאהבה:
על פי הפרשנות שנתן לכך הרב קוק בתשובה מיראה האדם מתחרט על החטא בשל התוצאות הצפויות ממנו. אפילו אם בעבר בחר בחטא במודע, הוא מגיע להכרה שבחירה זו הייתה מוטעית, ולפי הכרתו החדשה החטא הוא בבחינת שגגה - טעות. אבל הנטייה למעשה האסור ממשיכה להעיב על נפשו של האדם. לעומת היראה מהאל שהיא בבחינת פירוד, אהבת ה' היא בבחינת ייחוד, ואדם שהגיע למדרגה זו רואה את כל שעבר עליו בעולמו של ה' כמוביל לטוב. לפיכך גם הרע מצטרף לטוב, והזדונות נעשות כזכויות.
עיתוי התשובה.
אף שזמנה של התשובה הוא בכל השנה וכדברי הרמב"ם: "שהתשובה והצעקה יפה לעולם", ישנה תקופה המיוחדת לה, והיא התקופה שבין ראש השנה ליום כיפור מיועדת במיוחד לתשובה, ונקראת עשרת ימי תשובה, שבה התשובה מיד מתקבלת, ועל ימים אלו נכתב . ולבסוף יום כיפור הוא יום התשובה, הסליחה והכפרה החשוב ביותר בשנה. ישנה בתלמוד תפיסה כי יום כיפור עצמו מכפר, אף מבלי שהאדם עשה תשובה ומבלי שהוא התענה – "עיצומו של יום מכפר".
לעיתוי התשובה במהלך חייו של האדם ישנה גם חשיבות. ככלל, התשובה נחשבת למעולה יותר כשהיא נעשית בתנאים שאינם מגבילים את האדם מלחטוא שוב, כמו זקנה, מחלה או בית כלא. ולכן הרמב"ם אומר שאדם שחטא חטא מסוים והחליט לחזור בתשובה ופתאום נזדמן לו לחטוא באותו החטא באותן הנסיבות שהיו בעבר, ואף על פי כן הוא נמנע ולא חטא שוב זהו הוא בעל תשובה גמורה, בניגוד לאדם זקן שכבר אין בכוחו לחטוא, אם שב בתשובה הדבר נחשב לו לתשובה, אבל לא באותה רמה של צעיר שנמצא במלוא כוחותיו ויכול לחטוא, ואף על פי כן חוזר בתשובה.
מרכיבי תהליך התשובה.
הרמב"ם מסביר את מהות התשובה כעזיבה מוחלטת של החטא, הן במעשה הן במחשבה:
על תהליך התשובה לכלול את המרכיבים הבאים כדי להחשב ככזה:
על פי גישת חז"ל, מספיק שהאדם הרהר בתשובה, הדבר הזה גורם לו להיות צדיק באותו רגע. כך שאדם שמוחזק כרשע, אם אמר לאשה, "תתקדשי לי, על מנת שאהיה צדיק גמור", מקודשת מספק, שמא הרהר בתשובה באותו רגע. באותו עניין הם אמרו, שאם ראית תלמיד חכם חוטא בלילה, אל תהרהר אחריו ביום, כי לבטח עשה בינתיים תשובה ונמחל לו.
על פי הרב יוסף דב סולובייצ'יק (על התשובה, עמ' 61–65) הווידוי הכרחי לתשובה מכיוון שהוא נועד להבהיר ולגבש לאדם עצמו את הרהוריו המעורפלים בשפה ובמלל ברור ומדויק, ולגרום לאדם להסתכל לאמת בעיניים, בשבירת מנגנון ההדחקה הטבעי, שדוחה עובדות שאינן נוחות לאדם, כך שהאדם יודה בפה מלא ויקרע את המסווה שהוא שם על פניו ואת המחיצות שהקים בינו לבין עצמו.
בנוסף לכך הרמב"ם מאפיין בעל תשובה אמיתי באפיונים נוספים, שמעידים עליו שעבר מהפך רוחני עמוק, כמו תפילה מרובה, עשיית צדקה, התרחקות מהחטא שחטא בו, ואף שינוי שמו ויציאה לגלות:
תשובת פסולי עדות.