שלושת המיתרים או "טריו ערבה" הייתה שלישיית-זמר ישראלית שחבריה היו: שמעון ישראלי (בס), צבי בורודו (בריטון וגיטרה) ואריק לביא (טנור), שהתמחתה בשירי רועים ובוקרים וזכתה להצלחה ארצית ובינלאומית מרשימה ב-1957.
שלושת חברי השלישייה עבדו כשחקנים בתיאטרון הקאמרי כאשר אחרי הופעות ובמהלך חזרות שרו יחדיו להנאתם. תוצאת ניסיונות אלו הייתה יצירת שלישיית-זמר שהחלה לפעול בשם "שלושת המיתרים" ב-1957. עוד לפני כן הופיעו השלושה בפני חיילים בעת מבצע סיני. בעקבות ההרמוניות המיוחדות שיצרו לביא, בורודו וישראלי זכתה השלישייה להכרה ארצית ובינלאומית. בחו"ל השתמשה השלישייה בשם "טריו ערבה".
בין שיריה הנודעים ניתן למנות את "דודו" (מתוך ההצגה "הוא הלך בשדות"), "שדמתי", "אורחה במדבר" ("ימין ושמאל רק חול וחול"), "למדבר" ("לך לך למדבר"), "בוקרי לכיש" ("הו לכיש לכישה") ולהיטה הגדול ביותר: "שיר הבוקרים" ("ערבה ערבה אין קץ"), שגם העניק לה את שמה הפופולרי. השלישייה הופיעה באירופה, כאשר שיא מסע ההופעות שלה היה בסדרת הופעות באולם ה"אולימפיה" בפריז עם שארל אזנבור וז'אק ברל.
לאחר החזרה לארץ התפרקה השלישייה.
טריו ערבה
שלישיית ערבה
החזית המזרח-אפריקאית במלחמת העולם הראשונה
תלוניוס מונק
תלוניוס מאנק
המרד המזרח גרמני
ליגת העל המזרח גרמנית
ליגת העל של מזרח גרמניה
מחוז הספר הצפון מערבי
אחוזת מגד
אחוזת מגד הוקמה בשנת 1928 על גבעה ממזרח לחדרה והחליפה לאורך שנות קיומה שמות רבים וייעודים רבים. היא נקראה בין השאר - "חוות ברין", "חוות מגד", "תל מגדים", "משק ילדים", "גבעת נאה" ועוד שמות שונים אשר התחלפו בהתאם ליעודה המשתנה. בין תפקידיה, חווה זו הייתה מבנה החברה שהקימה את היישוב מגד (שהתמזג עם פרדס חנה), בית ספר חקלאי, מוסד לקליטת ילדים שעולים לישראל בלא הוריהם ובית חולים לחולי נפש.
הקמת האחוזה.
האחוזה הוקמה על ידי ד"ר זאב ברין בכספי משקיעים יהודים, בשנת 1929 על גבעה ממזרח לחדרה. האחוזה שימשה כבסיס לניהול מטעי הדר על שטח של כ-700 דונם. היא תוכננה על ידי האדריכל יוחנן רטנר מהטכניון, אשר דאג להקיפה בגדר בטון לצורך הגנה מהתקפות ערביי האזור.
בכניסה לאחוזה הוקמה בריכת השקיה לפרדסים. באחוזה עצמה התגוררו הזוג ברין וילדיהם, אלפרד קאופמן אשר ניהל את החברה, גדעון מיכלזון – המנהל בפועל, והפועלים. בשנת 1933, ערב עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, הגיעו לארץ ישראל רבים מן המשקיעים היהודים בעלי המניות, על מנת לממש את זכותם על הקרקע.
המשקיעים הקימו את היישוב מגד, ששכן למרגלות גבעת האחוזה מצפון. את השם "מגד" הציע ש"י עגנון – גיסו של ד"ר ברין. ד"ר ברין יזם את הקמת בית האריזה לפרי הדר אפא"י (אגודת פירות ארץ ישראל) שמוקם מדרום לפרדסים. בשנת 1939, היישוב התמזג עם פרדס חנה ומאז הוא מהווה את "שכונת מגד" בעיר.
בשנים 1934–1936, שכן באחוזה, באופן זמני, בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה עד השלמת מבני הקבע שלו בפרדס חנה. ד"ר ברין חזר לחדרה והקים בה את "אחוזת עמיר" – משק חקלאי מגוון. ברין חדל לתחזק את אחוזת מגד ומכר אותו.
משק ילדים.
חוות ברין הנטושה הוצאה למכירה ונקנתה על ידי גב' קלייר ויימרסהיימר – אלמנה עם שלושה ילדים. כאשר הגיעה קלר לפרדס חנה ושמעה שבית האחוזה במגד עומד למכירה החליטה לקנות את האחוזה ולהשמישה כמוסד לילדים חוסים שנקרא "משק ילדים". ורסהיימר ניהלה עוד בגרמניה, טרם עלייתם לארץ, מוסד דומה - לנדשולהיים הרלינגן. היא לא ניהלה בפועל את משק הילדים אך פקחה על הנעשה והתגוררה באחוזה עם שלושת ילדיה.
לקראת סוף שנות ה-30 גבר הלחץ להעלות ילדים יהודיים מגרמניה לארץ. ורסהיימר פנתה לממשלת המנדט עם רשימת ילדים יהודים שביקשה להביא למשק הילדים וקיבלה 12 סרטיפיקטים להעלאת ילדים יהודיים מגרמניה, ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה. המוסד המשיך בפעילותו עד שעבר לנהריה בתחילת ספטמבר 1944. האחוזה נמכרה אז לויצו ונפתח בו בית ילדים לילדים בגילאי 3-10. מוסד זה המשיך לפעול עד תחילת שנות החמישים.
בעת האחרונה.
בשנת 1954 הקים אברהם נאה באחוזה בית חולים ל"חולי נפש וחולי עצבים" אשר נקרא "גבעת נאה". בית החולים קיבל תקציבים ממשרד הבריאות. בית החולים נסגר בשנת 1973. לאחר שנסגר בית החולים, השם "גבעת נאה" נותר שמה של תחנת האוטובוס הקרובה למקום. כיום משמש המקום כגן אירועים.
צבי בורודובסקי
מירזא גולאם אחמד אל קאדיאני
אפקט הקונצנזוס השגוי
אפקט הקונצנזוס השגוי הוא נטייה של אנשים להשליך את דרך החשיבה שלהם על אנשים אחרים. הם משערים כי רוב יתר האוכלוסייה חושבת כמותם. מתאם משוער זה, שאינו נתמך בממצאים סטטיסטיים, מוביל לתפיסה של קונצנזוס שאינו קיים. כשל לוגי זה מתקיים אצל אדם או בקבוצת אנשים המניחים שדעותיהם, אמונותיהם, ונטיותיהם נפוצים בקרב הציבור הרחב הרבה מעבר למצב האמיתי.
נטאי זה נפוץ בקבוצות בהן החברים בקבוצה חושבים כי הדעה המשותפת של הקבוצה שלהם תואמת לזו של כלל האוכלוסייה. מכיוון שהחברים בקבוצה מגיעים ביניהם לקונצנזוס ונתקלים לעיתים רחוקות באלו החולקים עליו, הם נוטים להאמין שכולם חושבים באותו האופן.
כתוצאת לוואי של אפקט זה, כאשר מוצגת לאנשים הוכחה שהקונצנזוס לא קיים, הם מניחים לעיתים קרובות שאלו שאינם מסכימים איתם פגומים בצורה כלשהי.
להטיה קוגניטיבית זו אין סיבה בודדת. היוריסטיקת הזמינות והטיה לטובת העצמי הן בין הגורמים הבסיסיים שהוצעו כהסבר חלקי. ייתכן שקיימים גם מנגנוני הגנה מאחורי התופעה.
ניתן להשוות בין אפקט הקונצנזוס השגוי לתופעת הבורות הפלורליסטית. בבורות פלורליסטית, האדם סולד באופן פרטי מנורמה (או מאמונה), אך תומך בה באופן ציבורי, בעוד שאפקט הקונצנזוס השגוי גורם לאנשים להניח בטעות שרוב האנשים חושבים כמוהם, בעוד שבמציאות רוב האנשים אינם חושבים כמותם, ואף מבטאים אי הסכמה זו בגלוי. לדוגמה, בורות פלורליסטית תוביל תלמיד להגזים בשתיית אלכוהול משום שהוא מאמין שכולם עושים זאת, בעוד שבפועל כולם מקווים שיוכלו להימנע משתייה מוגזמת, אך איש אינו מבטא רצון זה מהחשש שמא הוא יוחרם חברתית. קונצנזוס שגוי באותו מצב פירושו שהתלמיד מאמין שרוב האנשים האחרים נהנים כמוהו משתיית אלכוהול, בעוד שרוב האחרים אינם נהנים משתיית האלכוהול ואף מביעים דעה זו בגלוי.
פיבי בארץ הפלאות
פיבי בארץ הפלאות (באנגלית: Phoebe in Wonderland) הוא סרט קולנוע עצמאי משנת 2009, אשר בוים ונכתב על ידי דניאל ברנז. הסרט הוקרן בפסטיבל סאנדנס ובפסטיבל ריבר-ראן הבינלאומי.
עלילת הסרט.
במרכז העלילה נמצאת ילדה בת 9, פיבי, שככל הנראה מתפתחת אצלה טורדנות כפייתית. (שמאוחר יותר מסתבר שזו תסמונת טורט עם טורדנות כפייתית נלווית).
בזמן שהיא מתמודדת עם היותה שונה ולא בטוחה, הוריה, שמתמודדים עם המצב שלה כל אחד בדרכו, מתמודדים גם עם מערכת היחסים המסובכת שלהם.
בעקבות כל זאת ובמהלך התפתחות הבעיה, אחותה הקטנה, אוליביה, מרגישה זנוחה - פיבי עסוקה בטקסים שהיא מרגישה שהיא חייבת לעשות בדיוק מושלם, בגלל ההפרעה שמתפתחת אצלה, והוריה, שמנסים להתמודד איתה, נותנים לה את מירב תשומת הלב.
פיבי רוצה להתקבל לתפקיד הראשי, אליס, במחזה בית הספר "אליס בארץ הפלאות", שמונחה על ידי המורה המוזרה לדרמה, גברת דודג'ר.
לפיבי חשוב להתקבל למחזה כי אמא שלה כותבת ספר העוסק במחקר על ארץ הפלאות וכי פיבי עצמה מאוד אוהבת את ארץ הפלאות וכחלק מההפרעה שלה נוטה לדמיין שהיא ממש שם ובנוסף בגלל דבר מה שאמר לה חברה לכיתה, היא חושבת שאם היא לא תעשה משהו שאותו היא לא רוצה לעשות - לא משנה מה, היא לא תקבל את התפקיד של "אליס". בעיניה עשיית דבר שהיא לא רוצה לעשות מהווה תמורה עבור משאלותיה, וזה יגרום להגשמתם.
אמא של פיבי מודאגת ממצבה ומבקשת מפסיכולוג שיבדוק אותה, אך לא מסכימה איתו שיש לה בעיה ועומדת על שלה שפיבי נורמלית לחלוטין.
פיבי מתקבלת למחזה בתפקיד "אליס", דבר שגורם לה לחשוב שהטקסים הלא הגיוניים שהיא עושה בתמורה לקבלת דברים שהיא רוצה באמת עובדים, ושבלעדיהם היא לא תצליח במחזה. כל זאת על אף שהיא היחידה שהמורה לדרמה מחמיאה לה על משחקה. בעקבות זאת הטקסים של פיבי מתעצמים ואמה מתחילה לדאוג עוד יותר בקשר למצבה.
פיבי מורחקת מהמחזה לאחר שירקה על ילדי כיתתה שהאשימו אותה במות הגרביל, בעקבות כך עצבנותה וטקסיה הכפייתיים גוברים. אמה של פיבי לוחצת על המנהל להחזיר אותה למחזה, ונוחלת הצלחה, אבל פיבי קופצת ממתלה תאורה בעקבות דחף פנימי ובגלל מעשה זה המורה לדרמה פוטרה כיוון שלא אסרה עליה לעלות למעלה, ופיבי וכיתתה נאלצים לארגן את המחזה בעצמם ולדאוג לחזרות וההצגה.
אמה של פיבי מקבלת לבסוף את העובדה שלבתה אכן יש הפרעה נפשית, ומספרת לבעלה על האבחון הפסיכולוגי של בתם שהסתירה עד עתה. פיבי מחליטה להסביר לכיתתה על הפרעתה, ובסוף הסרט המחזה עולה למרות כל הקשיים בדרך.
מועמדויות ופרסים.
ב-14 בינואר הסרט היה מועמד לפרס מטעם הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה.
ז'אן בטיסט קאמי קורו
מוזיאון אישל
מוזיאון פופול וו
טאואר האמלטס
קולומביה במשחקים האולימפיים
קולומביה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932). היא השתתפה בכל המשחקים שנערכו מאז, פרט לאולימפיאדת הלסינקי (1952). לאורך השנים צברו הספורטאים הקולומביאנים 34 מדליות בשמונה ענפים שונים, בהן 5 מדליות זהב.
קולומביה השתתפה באולימפיאדת חורף הראשונה שלה באולימפיאדת ונקובר (2010). היא שלחה גולשת סקי אלפיני אחת למשחקים אלה. באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) השתתפו 4 ספורטאים מקולומביה.
היסטוריה.