חיסולו של יאסין זכה לגינוי נרחב בעולם, אך גם לתמיכה מסויגת של ארצות הברית ואוסטרליה. למועצת הביטחון של האו"ם הוגשה הצעת החלטה לגנות את ישראל על פעולה זו. הצעה זו זכתה לתמיכתן של 11 מחברות מועצת הביטחון, אך וטו של ארצות הברית מנע את אישורה. ועדת המעקב של ערביי ישראל הכריזה על יום אבל, וערכה בנצרת הפגנת אבל ומחאה, שבה השתתפו למעלה מ־2,000 איש.
עמדותיו.
כלפי מדינת ישראל.
כמנהיג חמאס הוביל יאסין קו תקיף כנגד ישראל כשהוא קורא להשמדתה המוחלטת והחלפתה במדינה פלסטינית מוסלמית שתבוא במקומה. במדינה המוסלמית העתידית יוכלו לחיות גם נוצרים ויהודים במעמד של בני חסות. יאסין קרא לפלסטינים "להילחם באויב הציוני בכל הצורות האפשריות, עד טיפת דמם האחרונה, על פי צו הקוראן שקורא להרוג ולהיהרג", והוציא פתוות המתירות פיגועי התאבדות במטרה לסלק את היהודים מכל שטחי ארץ ישראל "מהים עד הנהר". הוא תמך בחטיפת חיילים, ובינואר 2004 אף נתן הכשר הלכתי לביצוע פיגועי התאבדות בידי נשים.
יאסין הדגיש לפעמים שאת אופי המאבק נגד ישראל ניתן לקבוע גם לפי שיקולים פרגמטיים כמו היחסים הפלסטיניים הפנימיים או מידת הלגיטימציה שהציבור הפלסטיני ייתן למאבק. בהתאם לכך, הצהיר יאסין כי הוא מוכן להודנה בת עשר או עשרים שנה בתמורה לנסיגה ישראלית חד-צדדית לקווי 67', פינוי כל ההתנחלות ושחרור כל האסירים הפלסטיניים מבתי-הכלא. במצב כזה, אמר יאסין, תוקם מדינה פלסטינית שבירתה ירושלים, ולאחר תום ההודנה יתחדש המאבק מול ישראל עד להכרעתה הסופית. תפיסה זו מושתתת על העיקרון המוסלמי לפיו ניתן ליזום שביתת נשק במהלך הג'יהאד, כאשר יש צורך בהפוגה כדי לצבור כוחות. הפרגמטיות שהציג יאסין הייתה טקטית ביסודה אך לא באה לידי ביטוי בחזון האסטרטגי הכולל שלו, לאמור הפלתה של מדינת ישראל והקמת מדינה מוסלמית.
חוקרים מסוימים של חמאס מציינים כי ביחס לזרמים אחרים בתנועתו יאסין היה גורם מתון יחסית, אשר טען באופן מסורתי כי על התנועה להגמיש את ביצוע הפיגועים שלה בהתאם ליחסי ישראל עם הרשות הפלסטינית. כמה מהם מייחסים את הירידה היחסית בכמות הפיגועים בין 1998 ל-2000 ואת קבלת ההודנה ב-2003 למדיניות מכוונת שיאסין הוביל מאז שחרורו מהכלא. ההסבר העיקרי לכך היה שהמדיניות נועדה לשמור על הלגיטימציה הציבורית של התנועה בתקופה בה רוב הציבור הפלסטיני התנגד לביצוע פיגועים בישראל.
כלפי אש"ף.
כמייצג של הזרם האיסלאמיסטי, יאסין חלק על הנהגת אש"ף החילונית ומתח עליה ביקורת פעמים רבות. הוא גרס כי יהיה אפשר לפעול בשיתוף פעולה עם התנועות הלאומיות רק אם ינטשו את החילוניות ויחזרו לחיק האסלאם. מתוך הכלא יצא בקריאת התנגדות להסכמי אוסלו, וקרא להמשך פעולות הטרור גם לאחר הקמת הרשות הפלסטינית. עם זאת, יאסין לא ערער באופן יסודי על מעמדו של אש"ף כמייצג העם הפלסטיני ועל מנהיגותו של יאסר ערפאת.
כלפי הלאומיות הפלסטינית.
עמדתו של יאסין לגבי הלאומיות הפלסטינית שנויה במחלוקת. באופן עקרוני תנועת האחים המוסלמים היא תנועה פן-אסלאמית שלא מכירה ביסודות לאומיים כלל, וזו התפיסה שעליה התחנך יאסין מהאבות המייסדים של התנועה במצרים. אולם חלק מן החוקרים טוענים שבעקבות פרוץ האינתיפאדה הראשונה, שנתפסה כמרי פלסטיני על רקע לאומי, יאסין ומנהיגי חמאס אימצו גם הם במידה מסוימת את התפיסות הלאומיות. לאחר שאימץ את הלאומיות הפלסטינית, מובן שיאסין רצה להדגיש את השורשים האסלאמיים של הפלסטינים ולהתרחק מהתפיסות החילוניות של הלאומיות המערבית, אולם היסוד הלאומי שבתורתו לא נעלם והמשיך להתקיים בתפיסה הרעיונות של חמאס. חוקרים אחרים אף מרחיקים לכת עוד יותר, וטוענים כי האידאולוגיה של ארגון חמאס היא ביסודה אידאולוגיה לאומית ולא מוסלמית. לפי שיטה זו, שאיפתו של יאסין הייתה פעילות חברתית ופוליטית למען הפלסטינים בלבד, אלא שבניגוד לתפיסות החילוניות של אש"ף, יאסין רצה לחזק את היסוד הדתי בתוך החברה הפלסטינית לצד היסוד הלאומי (אך בוודאי שלא להחליף אותו).
לעומת זאת, יש הטוענים שיאסין נותר נאמן לאידאולוגיה של האחים המוסלמים, ובהתאם שלל לגמרי את רעיון הלאומיות, ובפרט את רעיון הלאומיות הפלסטינית. לפי תפיסה זו, הלאומיות נתפסה אצל יאסין כנטע מערבי חילוני סורר, ובמקום זאת שאף יאסין אך ורק למאבק של הפלסטינים במסגרת הג'יהאד של האומה המוסלמית כולה. מבחינה זאת, המאבק בישראל היה רק קצהו של ג'יהאד כללי כנגד העולם המערבי, והשאיפה הסופית של יאסין הייתה הקמת ח'ליפות מוסלמית אחת ללא גבולות לאומיים. הרטוריקה הלאומית של חמאס, לפי המצדדים בגישה זו, נועדה לרכוש את הלבבות שנהו אחר לאומיות בעיצומה של האינתיפאדה, אולם בסופו של דבר הרטוריקה הזו באה לשרת את האסלאם. בהתאם לתפיסה פן-אסלאמית זו, הצהיר יאסין בינואר 1989 כי הוא מוכן לכונן מסגרת קונפדרטיבית עם ירדן לכשתקום המדינה הפלסטינית, כדי לקדם את חזון הח'ליפות האסלאמית הגדולה.
השפעתו.
פעילותו של השיח' יאסין סייעה לתהליך האסלאמיזציה של הסכסוך הישראלי-פלסטיני. המסגד בהשקפתו של יאסין היה גם מוקד פוליטי ולא רק מקום התאספות דתי. תהליך זה החל עוד עם הקמת המוג'מע האסלאמי בשנות ה-70, ששאף להקים בהדרגה מנגנון אוטונומי ומנותק מאש"ף החילונית. יאסין גם ניסה לחזק את התמיכה במוג'מע בקרב בעלי מקצועות חופשיים וסטודנטים, מקומות בהם כוחו של אש"ף היה איתן במיוחד. ההשתלטות של המוג'מע על האוניברסיטה האסלאמית בשנת 1983 סימנה את התגברות ההשפעה האסלאמית באוכלוסייה. ההישג המשמעותי ביותר של המוג'מע היה בניית תשתית ציבורית-חברתית אוטונומית ונפרדת מאש"ף, שיכלה להוות לו אלטרנטיבה. התשתית הזו היא שאפשרה את צמיחתו המהירה של חמאס. בהציבו את תנועת חמאס כמנהיגת המאבק של העם הפלסטיני, יאסין ערער על הדומיננטיות של אש"ף כמייצגת בלעדית של מאבק זה. באופן זה, אש"ף, שהייתה תנועה לאומית חילונית ביסודה, נדחקה בהדרגה בידי כוחות אסלאמיים שתפסו את הבכורה בדעת הקהל הפלסטינית.
יאסין השפיע לא רק על האסלאמיזציה, אלא גם על האופי של האידאולוגיה האסלאמית שהתגבשה בקרב הפלסטינים. המוג'מע האסלאמי נוסד לשם מטרות של פעולות רווחה וצדקה, ובאופן עקרוני התנועה העדיפה את התיקון החברתי הפנימי על פני מאבק חיצוני. בהתאם למשנת האחים המוסלמים במצרים, יאסין סבר שרק לאחר תיקון דתי של החברה וחזרתה לאסלאם, בד בבד עם מיגור השפעות החילון וההתמערבות, יהיה טעם לצאת למאבק כנגד ישראל. על כן העדיף בשלב ראשוני "ג'יהאד פנימי" על פני "ג'יהאד חיצוני". אולם, החל מאמצע שנות ה-80 יאסין אימץ תפיסה לוחמנית יותר. הקמת תנועת חמאס ביטאה את המעבר מפעילות שהתרכזה בתחום החברתי ובמנגנוני צדקה אסלאמיים, לפעילות טרור אקטיבית כנגד ישראל בהתבסס על התשתית האידאולוגית של הג'יהאד. חמאס העמיד בראש סדר העדיפויות את המאבק המזוין כנגד ישראל, תוך התייחסות פחותה לנושאים החברתיים. בשינוי זה התנתק יאסין מהשורשים האידאולוגיים של האחים המוסלמים שהתמקדו במישור החברתי, לטובת התפיסה המיליטנטית של הג'יהאד העולמי. תפיסה זו של ג'יהאד היא שמנחה עד היום את תנועת חמאס.
חיים אישיים.
אביו של יאסין היה מעשירי הכפר אל-ג'ורה שבסמוך לאשקלון ובבעלותו היו כ-90 דונם של שטחים חקלאיים שעובדו בידי עשרות עובדים. לאב היו ארבע נשים ותשעה ילדים. סעאדה, אחת מארבע נשותיו של האב, הייתה אמו של יאסין ושל שבעה ילדים נוספים. ב-1940 כשהיה בן שלוש התייתם יאסין מאביו, ואחיו הבכור שחאדה איסמעיל נעשה לראש המשפחה.
בשנת 1963 נשא יאסין לאישה את קרובת משפחתו חלימה חסן יאסין, ולזוג נולדו אחד-עשר ילדים. שני בניו הגדולים מתו בצעירותם, והשאר היו לעובדי כפיים. בנו הרביעי נקרא מוחמד, ועל שמו כונה יאסין לעיתים בשם "אבו מוחמד".
המוגלובין
המוגלובין (באנגלית: Hemoglobin) הוא מבנה (קומפלקס) אורגנו-מתכתי המכיל ארבע מולקולות פוליפפטידיות הקשורות לקבוצת הם בקשר קוולנטי קואורדינטיבי, ועל כן הן מוגדרות כמטאלופרוטאין. ההמוגלובין מצוי בתאי הדם האדומים של בעלי חוליות וברקמות של חלק מחסרי חוליות. תפקידו העיקרי הוא נשיאת חמצן אל תאי הגוף במערכת הדם.
מכיוון שבתאי הדם האדומים של היונקים אין גרעין תא, מהווה חלבון ההמוגלובין אחוז גבוה ביותר מהמסה של תא דם אדום. ההמוגלובין נושא חמצן מהריאות או הזימים לכל חלקי הגוף, כמו השרירים, שם משתחרר החמצן. בנוסף, להמוגלובין תפקיד חשוב במנגנון הובלת גזים שהם תוצרי לוואי רעילים בנשימה תאית.
אטימולוגיה.
שמו של ההמוגלובין נובע משני המבנים הכימיים המרכיבים אותו: קבוצה פרוסטטית הם, שהיא מולקולה לא-חלבונית המורכבת ממבנה טבעתי שבמרכזו אטום ברזל ומוקף בארבעה אטומי חנקן, וגלובין, חלבון גלובולרי שבתוכו משובץ ההם בקשר קוולנטי. האינטראקציה בין מולקולת החמצן לאטום הברזל בקבוצת ההם דרך אינטראקציות אלקטרוסטטיות מתאפשרות בגלל האופי המרחבי של המולקולה ופיזור המטען עליה. הסוג הנפוץ ביותר ביונקים: מולקולת המוגלובין שמורכבת מארבע יחידות גלובין הקשורות האחת לשנייה, ומארבע קבוצות הם המצויות בתוך יחידות אלו. כל קבוצת הם יכולה לקשור מולקולת חמצן אחת ולכן מולקולת המוגלובין אחת בעלת פוטנציאל קשירה של עד ארבע מולקולות חמצן.
מסלול ביוסינתזה ורגנרציה.