נחש זה ארסי מאוד, והכשותיו נפוצות יחסית אך לא בהכרח קטלניות. לרוב הנחש יעדיף להימנע מקרבה לאדם וינסה להתחמק אלא אם כן נדחק או מופתע. הארס מורכבת מנוירוטוקסין ודומה לארס של פתן שחור אדום-בטן. ההכשה גורמת לאדם לכאבים, סחרחורת, מיגרנות, בחילות, הקאות, שלשולים, הזעת יתר ולימפדנופתיה ולעיתים גם למוות, לרוב מאי-ספיקת כליות. ההכשות אינם נדירות אך נסיוב נגד ארס של הנחש או של נחש טיגריסי יכול להציל חיים אם ניתן בזמן. מספר ההרוגים ממין זה נמוך יחסית.
פרס המוזיקה של MTV אירופה לקליפ הטוב ביותר
פרס המוזיקה של MTV אירופה לקליפ הטוב ביותר הוא קטגוריית פרסים המוענקת בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה. הפרס הוענק לראשונה בשנת 1994 תחת השם הבמאי הטוב ביותר, שהוענק לשיר "Hobo Humpin' Slobo Babe" של להקת וייל. זהו הפרס היחיד בטקס - למעט פרסים מיוחדים - שהזוכה בו נבחר על ידי MTV, ולא על ידי הקהל. "Hey Ya!", "Born This Way" ו"Havana" הם הקליפים היחידים שזכו גם בשיר הטוב ביותר. האמנים עם רוב הזכיות הם קייטי פרי, ג'סטיס ומאסיבי אטאק עם שתי זכיות כל אחד. פרי וביונסה הם האמנים עם הכי הרבה מועמדויות, עם חמש כל אחת. קנדריק לאמאר וטיילור סוויפט הם המבצעים היחידים שזכו בפרס על קליפ שהם ביימו: לאמאר על "Humble" בשנת 2017 וסוויפט על "ME!" בשנת 2019.
זוכים ומועמדים.
הזוכים רשומים ראשונים ובאותיות מודגשות.
עקרון ההחלפה של לוקאר
עקרון ההחלפה של לוקאר הוא עקרון בזיהוי פלילי שניסח הקרימינולוג הצרפתי דוקטור אדמון לוקאר, הטוען שכל מגע בין אובייקטים משאיר עקבות.
העיקרון.
לוקאר, שנחשב לאבי מדע הזיהוי הפלילי והקים את המעבדה הראשונה בהיסטוריה לזיהוי פלילי, קבע כי בכל מגע בין שני אובייקטים - יהיו חילופי חומרים ביניהם.
עיקרון זה היה הבסיס לתורת הזיהוי הפלילי. הוא קבע כי כל פושע מותיר אחריו בעל כורחו עקבות בזירת הפשע.
העיקרון נכתב בסדרת ספריו של לוקאר. הוא כתב:
עוד הוסיף לוקאר כי .
ניסוח העיקרון גרם לשינוי משמעותי ביחס לזירת פשע, שהפכה למקום סטרילי המלא בראיות פוטנציאליות.
פרס המוזיקה של MTV אירופה לזמר הטוב ביותר
פרס המוזיקה של MTV אירופה לזמר הטוב ביותר הוא אחד הפרסים המקוריים שחולקו מדי שנה מאז טקס פרסי MTV אירופה למוזיקה בשנת 1994. בשנת 2007 שונה שם הפרס לאמן הסולו הטוב ביותר הכולל את הזמרים משני המינים, בשנת 2008 שוב בוטל הפרס, אך הוא התחדש שוב בשנת 2009 עם שמו המקורי.
זוכים ומועמדים.
הזוכים רשומים ראשונים ובאותיות מודגשות.
ארה כחולה צהובה
רנדולף קולדקט
רנדולף קולדקט (באנגלית: Randolph Caldecott; 22 במרץ 1846 - 12 בפברואר 1886) היה אמן ומאייר בריטי, יליד צ'סטר. הוא מימש את אמנותו בעיקר באיורי ספרים. יכולותיו כאמן זכו להכרה על ידי האקדמיה המלכותית. קולדקט השפיע רבות על איור ספרי ילדים במהלך המאה התשע עשרה. שני ספרים שאויירו על ידו, במחיר של שילינג כל אחד, יצאו לאור לחג המולד במשך שמונה שנים.
קולדקט אייר גם רומנים ותיאורי נסיעות, עשה רישומים הומוריסטיים המתארים צייד וחיים אופנתיים, צייר קריקטורות ועשה סקיצות של בתי הפרלמנט מבפנים ומבחוץ. הוא הציג פסלים וציורים בשמן וצבעי מים באקדמיה המלכותית ובגלריות.
ראשית חייו.
קולדקט נולד בצ'סטר, שם היה אביו, ג'ון קולדקט, רואה חשבון, נשוי פעמיים עם שלושה עשר ילדים. קולדקט היה הילד השלישי של אביו מאשתו הראשונה, מרי דינה ברוקס. בשנת 1860 עברה המשפחה, לכפר מחוץ לעיר.
מילדותו המוקדמת צייר קולדקט בעיקר בעלי חיים. השכלתו העיקרית הגיעה בחינוך במרכז העיר, אותו עזב בגיל חמש עשרה. באותה שנה, 1861, פרסם לראשונה ציור - רישום של שריפה הרסנית במלון קווינס בצ'סטר, שהופיע בעיתון ״אילוסטרייטד לונדון ניוז״, יחד עם תיאור השריפה.
עם עזיבת בית הספר הלך קולדקט לעבוד כפקיד במשרדי בנק וויצ'רץ' ואלסמייר בוויצ'צ'רץ', שרופשייר, והתגורר בוויראסוול, כפר ליד העיר. כשיצא לסידורים, הוא טייל או רכב ברחבי הכפר, ורבים מהאיורים המאוחרים שלו משלבים בניינים ונופים של צ'שייר וחלק זה של שרופשייר.
אהבתו של קולדקט לרכיבה הובילה אותו לעסוק בצייד שועלים, וחוויותיו בתחום הצייד ואהבתו למרדף הניבו פירות לאורך שנים בכמות גדולה של רישומים מסצנות צייד, רבים מהן הומוריסטים.
מנצ'סטר.
לאחר שש שנים בוויצ'צ'רץ', עבר קולדקט למנצ׳סטר למשרד הראשי של "בנק מנצ'סטר אנד סלפורד". הוא התגורר ברחוב אברדין, ברוסהולם גרוב ובבודון. הוא ניצל את ההזדמנות ללמוד בבית ספר לילה לאמנות במנצ'סטר ועבד בהצלחה בעיתונים מקומיים ובכמה פרסומים בלונדון. היה לו הרגל שהתחיל בתקופה זו, שהוא שמר עליו כל חייו - לקשט את מכתביו, ומסמכיו ברישומים בשוליים כדי להמחיש את התוכן או לספק שעשוע. מספר מכתביו הודפסו מחדש עם איוריהם ב- Yours Picorically, ספר שערך מייקל האצ'ינגס. בשנת 1870, חבר צייר בלונדון, תומאס ארמסטרונג, יצר את הקשר של קולדקט עם הנרי בלקברן, עורך "החברה הלונדונית", שפרסם מספר רישומים שלו בכמה גיליונות של המגזין החודשי.
לונדון.
מעודד מיכולתו לפרנס את עצמו באמנותו, החליט קולדקט להפסיק את עבודתו בבנק ולעבור ללונדון. הוא עשה זאת בשנת 1872 בגיל 26. תוך שנתיים הפך למאייר מגזינים מצליח שעבד על עמלות. עבודותיו כללו סקיצות אישיות, איורים של מאמרים וסדרת איורי חגים אותם הוא והנרי בלקברן יצרו בהרי הארץ בגרמניה. הסדרה האחרונה הייתה לראשונה מתוך מספר סדרות כאלה.
הוא נשאר בלונדון במשך שבע שנים, ואת רובן בילה בבית מגורים ברחוב ראסל, ממש מול המוזיאון הבריטי, בלב בלומסברי. בזמן שהותו שם הוא פגש והתיידד עם אנשי אמנות וספרות רבים, ביניהם דנטה גבריאל רוסטי, ג'ורג' דו מאורייה, ג'ון אוורט מיליי ופרדריק לייטון. ידידותו עם פרדריק לייטון הובילה לעבודה של ציור בחדר הערבי בבית האקזוטי למדי של לייטון בקנזינגטון.
בשנת 1877 איבד אדמונד אוונס, מדפיס ידוע את שירותיו של וולטר קריין כמאייר ספרי ילדים, והוא ביקש מקולדקט לאיור שני ספרי חג המולד. התוצאות היו שני ספרים: "הבית שג'ק בנה", ו"ההיסטוריה של ​​ג'ון גילפין", שפורסם בשנת 1878. הם זכו להצלחה מיידית; עד כדי כך שקולדקט ייצר שניים נוספים מדי שנה עבור אוונס עד שמת.
הסיפורים והחרוזים היו כולם על פי בחירתו של קולדקט ובמקרים מסוימים נכתבו או נוספו על ידו. קולדקט אייר שני ספרים מאת וושינגטון אירווינג, שלושה עבור ג'וליאנה יואינג, אחד של הנרי בלקברן, אחד של פרדריק מריאט וסופרים אחרים. בין מעריציו הידועים של יצירתו היו פול גוגן וואן גוך.
נישואים.
בשנת 1879 עבר לוויבורנס, בקנט. שם התארס למריאן ברינד, שהתגוררה בצ'לספילד במרחק של כשבעה קילומטרים משם. הם התחתנו ב־18 במרץ 1880 והתגוררו שנתיים בוויבורנס. לא היו ילדים מהנישואין.
בסתיו 1882 עזבו את קנט ורכשו בית, ברומפילד, שבסורי. הם גם שכרו גם בית ברחוב הולנד בקנזינגטון. בשנת 1884 הגיעו מכירות ספריו ל־867,000 עותקים והוא היה מפורסם בעולם.
מוות.
מצבו הבריאותי של קולדקט היה בדרך כלל גרוע והוא סבל רבות מדלקת קיבה וממצב הלב עוד מילדותו. בריאותו הרופפת הביאה אותו לצאת לטיולי חורף רבים לאזור הים התיכון ולאקלים חם אחר.
הוא ומריאן הפליגו לניו יורק ונסעו לפלורידה בפברואר. רנדולף חלה ומת בסנט אוגוסטין, הוא לא היה עוד בגיל 40.
מצבה מציינת את קברו בבית הקברות שם.
זמן קצר לאחר מותו המוקדם תרמו חבריו הרבים לאנדרטת זיכרון, שתוכנה על ידי סר אלפרד גילברט.
היא הוצבה בקריפטה בקתדרלת סנט פול בלונדון.
קיימת גם אנדרטה לזכרו בקתדרלת צ'סטר.
חוסה לואיס רזנדז
חגיגת שער
חגיגת שער היא פרקטיקה מקובלת, בה כובש השער חוגג את כיבוש השער.
החגיגה נעשית בדרך כלל על ידי כובש השער, ולעיתים מעורבים בה גם מבשל השער ואף חברי קבוצתו האחרים. לעיתים מעורבים בחגיגה גם צוות האימון או אוהדי הקבוצה. תוך התייחסות לפעולת חגיגת השער באופן כללי, לעיתים חגיגת השער כוללת פעולות מיוחדות, כמו הורדת החולצה, ביצוע סלטה ופעולות נוספות.
חגיגות אלו נפוצות יותר בענפי ספורט בהם בדרך כלל הניקוד הוא נמוך יחסית, כגון כדורגל והוקי קרח, בהן לכל נקודה/שער יש משמעות גבוהה יותר.
חגיגות שערים רבות הונצחו בדרכים שונות, כמו פסל (תיירי הנרי), פרסומות (רונאלדו), בול דואר (פלה), שערי מגזינים ובעיקר במשחקי וידאו.
חגיגות אסורות.
על פי כללי המשחק (כלל 12):
פיפ"א קבעה כי חגיגות שכוללות הסרת חולצה, זינוק מחוץ לגבולות המגרש לעבר יציע האוהדים, הסתה של הקהל או התגרות בו, יהיו אסורות, והשחקן החוגג ייענש בכרטיס צהוב, ובמקרה הצורך - גם בכרטיס אדום.
שחקנים עלולים להיקנס גם על חשיפת חולצות המכילות מסר כלשהו המופנה אל הצופים המוסתרות מתחת לחולצת המשחק.
אי חגיגה.
לעיתים, שחקנים עוברים בין מועדונים וכאשר הם מבקיעים מול מועדון הקודם שלהם, הם נוהגים לא לחגוג את השער כאות כבוד למועדון ולקהל.
פציעות.
במהלך השנים היו מספר שחקנים שנפצעו בעת שחגגו כיבוש שער, ביניהם תיירי הנרי, זלאטן איברהימוביץ' ומישי בטשואיי.
אהבה מקרית
אהבה מקרית (באנגלית: Random Hearts) הוא סרט קולנוע אמרקאי מסוגת דרמה רומנטית משנת 1999 בבימויו של סידני פולאק, עם האריסון פורד וקריסטין סקוט-תומאס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על רומן באותו שם מאת וורן אדלר משנת 1984.
העלילה היא על שוטר וחברת הקונגרס של ארצות הברית שנפגשים באופן מקרי לאחר שמתגלה להם שבני זוגם ניהלו רומן מחוץ לנישואים ונהרגו בתאונת מטוס בדרך לבילוי משותף.
תקציר העלילה.