האתר הראשון אשר התחיל בשיתוף וידאו הוא מטהקפה (metacafe). אתר זה הוקם בשנת 2003, לפני יוטיוב, על ידי אייל הרצוג ואריק צ'רניאק. למטהקפה ישנה האפשרות לתת לכל משתמש לתייג ולאפיין כל סרט, וכך להגדיל את מספר התגיות ואת דיוקו, דבר אשר יאפשר בעתיד חיפוש מדויק של סרטים לפי העדפה אישית. החברה שמרה באופן מסורתי מיסודה על מודל של סרטונים קצרים, שאינם עולים על דקות ספורות, כאשר ספקי תוכן פופולריים ביותר מקבלים תשלום עבור הצפיות להם הם זוכים.
האתר השני והגדול יוטיוב אשר נוסד בפברואר 2005 המשיך את שיתוף הווידאו באינטרנט. האתר הוקם על ידי שלושה עובדים של חברת PayPal: צ'אד הארלי, סטיב צ'ן וג'אווד קארים, שמטרתם הייתה להעביר קובצי וידאו ושמע גדולים בקלות דרך האינטרנט. הסרטון הראשון הועלה על ידי קארים, ובו רואים אותו בביקור בגן החיות. בנובמבר אותה שנה זכתה להשקעה מקרן הון הסיכון Sequoia Capital, וחודש לאחר מכן עלה האתר לרשת. באוקטובר 2006 נרכש האתר על ידי חברת גוגל, בעסקת חילופי מניות בסך 1.65 מיליארד דולר, וכיום יוטיוב הוא האתר השלישי הכי נצפה בעולם.
אתרי שיתוף וידאו פופולריים.
יוטיוב (youtube): הוא אתר אינטראקטיבי של תוכן גולשים, הגדול והנישתי בעולם, המאפשר העלאה, צפייה ושיתוף סרטוני וידאו. האתר נוסד בשנת 2005 ונרכש באוקטובר 2006 על ידי חברת גוגל.
יוטיוב הפך לאחד מאתרי המדיה החברתית הפופולריים ביותר. באתר מנוע חיפוש עצום והיצע גדול של קטעי וידאו, שאפשר להגיב עליהם ולדרג אותם. בנוסף, אין הגבלה לכמות הסרטונים אשר ניתן להעלות לאתר.
יוטיוב שינתה את הרגלי הצפייה של הציבור. ניתן לצפות בתכנים ויזואליים קצרים, נוצרו דפוסי צפייה ואינטראקציות חברתיות חדשות, המגבירים את ביטויי היצירתיות ותורמת להיווצרות הזדמנויות עסקיות חדשות.
כיום, יוטיוב מאפשר הורדת סרטונים למחשב לכלל המשתמשים בעזרת תוכנות ואתרים המאפשרים זאת.
Flix (פליקס): אתר שיתוף וידאו של אתר תפוז אנשים, אשר נועד לכך שהגולשים ישתפו בו סרטים עם גולשים אחרים. האתר החל כמעין גרסה ישראלית ליוטיוב, ולאחר מכן התפתח ונוצרו בו פינות, ערוצים, מצעדים ותחרויות. הגולשים רשאים לדרג את הסרטונים ולכתוב תגובות בכינוי שלהם מהפורומים או מהבלוגים של תפוז. חלק גדול מהסרטונים הם לא תוכן של גולשים, אלא סרטונים של יוצרים מקצועיים שתפוז מסייעת בהפקתם.
נפחו של כל סרטון מוגבל ל-50 מגהבייט בלבד, לא הרבה במונחי וידאו, מה שאומר שצריך לפצל את הסרטונים הארוכים שלכם לחלקים כדי להכניסם. כמו כן, ההעלאה לאתר אינה מיידית ולוקח זמן מרגע שהיא מסתיימת ועד שהווידאו מתפרסם.
Vimeo: אתר שיתוף וידאו אשר נותן קצת מעבר לשטח אחסון, אפשרויות דירוג ומנוע חיפוש. התפתח למעין רשת חברתית שנותנת בית חם לאמנים שונים בתחום הווידאו עם דגש על יצירתיות. לאתר זה ניתן להעלות אך ורק קטעי וידאו ואנימציה מקוריים ולא מסחריים, בשונה מיוטיוב למשל, אינו מאפשר העלאת סרטוני וידאו של קליפים טלוויזיוניים.
החשבון הבסיסי באתר הוא בחינם, הכולל 500 מגהבייט בשבוע. חשבון זה מאפשר לשלב ולשתף את הסרטונים וגם לקבוע הגבלות פרטיות.
Metacafe (מטהקפה): אתר שיתוף וידאו ישראלי אשר הוקם בשנת 2003 על ידי אייל הרצוג ואריק צ'רניאק, אליהם הצטרפו בהמשך ניסים רומנו, טל יניב, עמי אברהמי ונועם קופל. בתחילת דרכה שימשה מטהקפה אתר לאחסון ולשיתוף של קובצי וידאו.
האתר הוא אינו רק מחסן וידאו מקוון, אלא שירות בידור שמעניק תמלוגים לגולשים המצטיינים. האתר מכוון לקהל הבינלאומי ותומך במגוון שפות, כולל עברית.
באתר ישנה תוכנית תמלוגים אשר מתחילה לשלם על וידאו אחרי שהוא נצפה לפחות 20 אלף פעמים וזכה לציון של 3 ומעלה. אחרי שעומדים בקריטריונים הללו, מקבלים 5 דולר על כל אלף צפיות. כל אחד יכול להירשם לאתר ולהעלות קטעי וידאו, ובנוסף ניתן להוריד את אותם קטעים ולצפות בהם מתי שרוצים מבלי להתחבר לאינטרנט. ניתן גם להוריד תוכנה המיועדת למטהקפה אשר מראה בעת ההפעלה אם ישנם קטעי וידאו חדשים.
במטהקפה כ-1.6 מיליון משתמשים ביום.
RapidShare (רפידשר): שירות מקוון המספק שירותי העלאות ואחסון קבצים מסוגים שונים במהירות גבוהה. השירות מאפשר לאחסן קבצים דיגיטליים בשרתי החברה בחינם או בתשלום, לצורך גיבוי או על מנת לאפשר הפצה של קבצים דיגיטליים למשתמשים אחרים באינטרנט.
פגיעה בזכויות יוצרים.
האינטרנט פתח דלתות וערוצי תקשורת רבים. סרטים, מוזיקה, תוכנה, משחקי וידאו ותוכן נוסף נגישים בחינם באמצעות רשתות ואתרים שונים לשיתוף קבצים ולשיתוף וידאו. עם זאת, רוב רובו של התוכן השיתופי מוגן תחת זכויות יוצרים, והפצה בלתי מאושרת שלו, היא בלתי חוקית. למרות זאת, קיימים קשיים במניעה של העלאת חומר המוגן בזכויות יוצרים ומציאתו. הפרות זכויות יוצרים רבות ברשת גרמו לתעשיות התקליטים, הסרטים ותכנים נוספים לנקוט בפעולה נגד שיתוף בחומרים בלתי חוקיים.
במרץ 2007, תבעה חברת ויאקום (Viacom) מחברת גוגל מיליארד דולר בגין הפרת זכויות יוצרים. ויאקום פנתה קודם לכן לגוגל, ודרשה הסרת מאה אלף סרטונים מ-YouTube בטענה שהם שייכים לה. ביולי 2008, פסק שופט אמריקאי שעל גוגל למסור מידע אודות הצפיות של כלל הסרטונים כולל פרטי הגולשים.
מסע אחת עשרה הערים
הסיטי קולג' של ניו יורק
המכללה העירונית של אוניברסיטת העיר ניו יורק (באנגלית: The City College of the City University of New York, המוכרת יותר בשמות הסיטי קולג' של ניו יורק, סיטי קולג' או CCNY) היא אוניברסיטה המשתייכת לרשת האוניברסיטאות והמכללות אוניברסיטת העיר ניו יורק (CUNY), והיא הוותיקה ביותר מבין 23 המוסדות האקדמיים של האוניברסיטה. הקמפוס של סיטי קולג' משתרע בצפון מנהטן על פני יותר מ-140 דונם לאורך שדרת קונבנט, מרחוב 130 עד רחוב 141, וניצב על גבעה המשקיפה על שכונת הארלם. הקמפוס הנאו-גותי עוצב ברובו בידי ג'ורג' בראון פוסט.
היסטוריה.
סיטי קולג' נוסדה ב-1847 והייתה המוסד הציבורי האקדמי החופשי הראשון בארצות הברית. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 למדו בה דורות רבים של סטודנטים ממעמד הפועלים, כולל יהודים רבים (האינטלקטואלים של ניו יורק), מאחר שלא יכלו להתקבל או להרשות לעצמם ללמוד באוניברסיטאות הפרטיות. בשל כך כונה הסיטי קולג' "ההרווארד של הפרולטריון", "הרווארד לעניים" ו"הרווארד על ההדסון". גם כיום סיטי קולג' נושא בתואר של האוניברסיטה הציבורית עם מספר הבוגרים הגדול ביותר שזכו בפרס נובל בארצות הברית (עשרה זוכים, תשעה מתוכם יהודים): ג'וליוס אקסלרוד, קנת' ארו, ישראל אומן, הרברט האופטמן, רוברט הופסטדטר, ג'רום קרל, ארתור קורנברג, לאון לדרמן, ארנו פנזיאס וג'ון א'וקיף. שני חתני פרס נובל אחרים שלמדו אך לא סיימו את לימודיהם במוסד הם הנרי קיסינג'ר וג'וליאן שווינגר. בוגרים אחרים שהצטיינו הם הרמן הולרית', ממציא כרטיס הניקוב, יונה סאלק, מפתח החיסון לשיתוק ילדים, בוב קאהן, מאבות האינטרנט, מפתח הפרוטוקול TCP וחתן פרס טיורינג והמתמטיקאים אמיל פוסט ומרטין דייוויס. חברה ברשת אוניברסיטאות הערים הגדולות.
בוגרים ידועים אחרים כוללים את הפוליטיקאים קולין פאוול ואד קוץ', הסופרים מריו פוזו, ברנרד מלמוד והנרי רות', והשחקנים אדוארד ג'י רובינסון, אלי וולך, זירו מוסטל סם ורטולומאוס וג'אד הירש. איש עסקים שהחל את לימודיו אך לא סיימם הוא שלדון אדלסון.
דמויות הטלוויזיה הפיקטיביות דון דרייפר ממד מן וטובי זיגלר מהבית הלבן (וכך גם השחקן ששיחק אותו - ריצרד שיף) למדו במכללה.
מסע צבא צרפת החופשית בפזאן
מסע צבא צרפת החופשית בפזאן הוא מסע מלחמה שערכו יחידות מצבא צרפת החופשית במהלך מלחמת העולם השנייה בחבל פזאן שבדרום לוב בין החודשים דצמבר 1942 וינואר 1943. יחידות צבא צרפת החופשית בפיקודו של הגנרל פיליפ לקלרק יצאו מבסיסיהם שבצ'אד והדפו את צבאות איטליה הפשיסטית שהחזיקו בפזאן. לאחר הקרב חברו יחידות צבא צרפת החופשית ליחידות צרפתיות ששהו באלג'יריה ואל הארמייה השמינית של הצבא הבריטי להמשך הלחימה. פזאן נותרה תחת ממשל צרפתי עד לאיחודה עם ממלכת לוב ב-1951.
רקע היסטורי.
לאחר תבוסת צרפת במהלך המערכה על צרפת בשנת 1940, נותרו רוב מושבות צרפת באפריקה בשליטת צרפת של וישי. המדינאי הצרפתי השחור פליקס אבואה ששימש כמושל צ'אד הוביל את גוש מושבות אפריקה המשוונית הצרפתית לתמיכה באנשיו של שארל דה גול שלחמו במסגרת צבא צרפת החופשית. לצ'אד נשלח הקולונל פיליפ לקלרק שהוכיח עצמו כאיש צבא מוכשר במהלך הקרב על גבון.
אפריקה המשוונית הייתה נכס אסטרטגי חשוב, אך השפעתה הישירה על הלוחמה באפריקה הייתה משנית. הלחימה נערכה במזרח, באזור אתיופיה, סנגל ואריתריאה במסגרת המערכה במזרח אפריקה ובצפון, בלוב, תוניסיה ומצרים במסגרת המערכה בצפון אפריקה. צבא צרפת החופשית השתתף במערכות אלו באופן חלקי ומשני. עיקר תרומת ההחזקה של בעלות הברית בצ'אד הייתה השמירה על הקו הפתוח בין מושבות בריטניה בגאנה ובין ח'רטום וקהיר. קו סקונדי-טקורדי - ח'רטום שעבר דרך שדה התעופה הסמוך למפקדתו של לקלרק בלארגו, שימש כעורק תחבורה חשוב במאבק במדבר המערבי, ומעבר לכך כנקודת מעבר לחיילים ולציוד בדרך אל המזרח התיכון ודרך איראן אל ברית המועצות. עם זאת, היה זה תפקיד פאסיבי, שלא תאם את מזגם של לקלרק ודה גול, ואת רצונם בהשפעה ישירה על המערכה המתחוללת מסביבם.