על פי סעיף 21 לחוק הבוררות, בכפוף לאפשרות לערער על פסק הדין או לפנות לבית המשפט לביטול הפסק, ובאין כוונה אחרת המשתמעת מהסכם הבוררות, פסק הבוררות מחייב את בעלי-הדין וחליפיהם כמעשה בית-דין. הוראה זו משתלבת עם המגמה במשפט הישראלי להכיר בדוקטרינה של "מעשה בית דין", כפי שהוזכר לעיל.
חלק מבתי הדין הפרטיים מתגברים על הוראת חוק זו באמצעות סעיף בהסכם הבוררות הקובע כי פסק הבוררות יוכל להבחן שוב על ידי בית הדין ללא הגבלת זמן. בתי הדין אף מרחיבים את סמכותם ואינם מגבילים אותה רק לעילות הקלאסיות שראינו לעיל לצורך בחינה מחדש של הדיון.
לדוגמה ניתן לראות כי בשטרי הבוררות של בית הדין "הליכות עולם" שע"י בד"ץ בית יוסף, סעיף 9 קובע כי "בית הדין יהיה רשאי לפרש את הסכם הבוררות ואת פסקי הדין או צווי בית הדין וכן להוסיף או לשנות את פסק הדין, על פי שיקול דעתו או על סמך נתונים חדשים שבאו לפניו, וזאת ללא הגבלה בזמן".
בשטרי בוררות בהם אין סעיף הצהרתי כזה, עולה שאלת תחולת הכלל של "מעשה בית דין" במקרים בהם צד מעוניין לבחון מחדש פסק בורר של בית דין פרטי.
לדעת פרופ' שוחטמן, בעלי דין המבקשים להתדיין בפני בוררים ולמנוע מראש את האפשרות שמי מהם יוכל לסתור את הדין באמצעות ראיות חדשות, צריכים לכלול בהסכם הבוררות פסקה בה יצהיר כל אחד מהם על כך במפורש.
הערות שוליים.
__חייב_תוכן_עניינים__
חסידות נארול
נארול היא חצר חסידית שמקורה בעיירה נארול, שבמערב גליציה (וכיום בפולין).
שושלת נארול נוסדה בידי רבי יעקב ריינמן ה'תקל"ח, ד' תמוז ה'תקע"ד, (סביבות 1778–1814) שכיהן כרב של ראדיחוב, קוזובה והולישיץ בטרם מונה לרבנות נארול.
לאחר השואה כיהן רבי חיים מאיר יחיאל שפירא (ריינמאן) נולד בכ"ה אלול תרס"ז ובעת פטירתו בגיל 99 היה זקן האדמו"רים בארץ ישראל. גם בעת כהונתו ראה עצמו כחסיד בעלז והיה מקורב מאוד לרבי "הינוקא" המכהן כיום. בהיותו בן 20, בשנת תרפ"ז (1927) מונה לרב ה-20 של חצר נארול. נשא לאישה את בתו של רבי משולם זלמן יוסף זילברפרב מטופורוב (כיום טופוריב באוקראינה). נולדו להם בן אהרן, בת מלכה שנספתה בשואה, ובן דב בריש שהוא האדמו"ר הנוכחי של חסידות נארול.
הרב חיים מאיר יחיאל שרד את מלחמת העולם השנייה בסיביר ; לאחר מכן התגורר באנטוורפן, בלואר איסט סייד שבמנהטן, בקראון הייטס ולבסוף, ב-30 השנים האחרונות לחייו, בבני ברק, ישראל שם יש בנה בית מדרש שהיה נקודת ציון בולטת במרכז העיר. הרב שפירא נפטר ביום י"ח בתמוז ה'תשס"ז (4 ביולי 2007) בגיל 99. הוא כיהן בתפקיד אדמו"ר נארול במשך 80 שנה.
הרבי מנארול הנוכחי רבי דב בריש שפירא, הוא בנו של רבי חיים מאיר יחיאל. אחיו הגדול נספה כאמור בשואה הרב בריש הקים בית מדרש וכיהן כאדמו"ר בשכונת גרייווסנד שבברוקלין, ניו יורק, אך עם מות אביו עלה לארץ להחליפו בבית המדרש של החצר החסידית בבני ברק. הוא חבר הנהלה בולט של כולל חיבת ירושלים .
בנו של הרב בריש, רבי אשר שפירא פעיל בקהילה היהודית של סטמפורד היל, לונדון ואחת מיוזמותיו המוכרות היא מדריך מינחה בבריטניה. ילדים נוספים של האדמו"ר מנארול כוללים את הרבנים אהרן שפירא - רב קהילת נארול, זלמן שפירא, והרבנית אשת האדמור מקוידנוב .
צאצאים נוספים של שושלת נארול כוללים את רבי יעקב יוסף ריינמאן, מחבר תלמיד חכם ומחבר ספרים מוערך, בנו של רבי אריה לייב ריינמן מנארול.
משה ירמיה הכהן
הרב משה ירמיה הכהן (יש הרושמים כ"ץ; נפטר בי"ח באייר ה'תי"ט) המכונה נארול היה רב בכמה קהילות בפולין, ולאחר גזירות ת"ח ות"ט נמלט למץ שבצרפת והיה רבה של יהדות מץ.
משה ירמיה הכהן נולד בעיר קרמניץ לאביו ר' אליעזר וועלשים, מניש קריווא, בן רבי שלום, אב"ד בצפת (גיסו של המקובל, אליהו די וידאש), וכיהן כרב של העיירה נארול בפולין. בעת גזרות ת"ח ות"ט ברח מערבה ובשנת ה'ת"ט התקבל כרב במץ. הרב הכהן היה תלמיד המהרש"א, והב"ח ושל ר' יעקב מלובלין, ר' אברהם חיים שור.
בימיו הוגדרו באופן מדויק סמכויותיו של הרב, שכללו את סמכות השיפוט ופסיקת ההלכה וכן את ההכרעה בכל התחומים הדתיים, במץ גופא ובכפרים הסמוכים. באופן חריג לא קיבל מינוי זה אישור מלכותי כנדרש, ובעת ביקורו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בקהילת מץ בשנת תי"ח והענקת כתבי הזכויות החדשים שלה, המלך קבל על כך וחידש את הדרישה לאישור מלכותי קודם מינוי הרב.
הרב מנרול חיבר תפילת הזכרת נשמות מיוחדת להרוגי גזירות ת"ח ות"ט, והיא התקבלה בקהילתו מץ ונאמרה לפני "אב הרחמים" בשווארץ שבת ובשבת חזון.
כתבים תורניים נוספים שלו נדפסו בידי בנו, הרופא טוביה כהן. מקובל לסמן את מינויו של הרב מנרול כראשית "תקופת הזוהר של רבנות מץ".
אלמנתו פיגא נשאה בשנת תכ"ד לר' משה שמשון בכרך , אביו של רבי יאיר חיים בכרך.
המוציא (פירושונים)
ראמסוואמי אייר
ראמסוואמי אייר ( באנגלית: Sir Chetput Pattabhiraman Ramaswami Iyer; 12 בנובמבר 1879–26 בספטמבר 1966) היה משפטן ופוליטיקאי הודי.
ביוגרפיה.
ראמסוואמי אייר נולד למשפחה אצילה מאזור צ'נאי. סבו עבד בחברת הודו המזרחית הבריטית. אביו היה שופט. ראמסוואמי אייר למד בבית הספר בצ'נאי. בהמשך הוא למד משפטים וסיים את הלימודים בהצטיינות. הוא רצה להמשיך בקריירה אקדמית אך אביו לחץ אליו להיות משפטן. הוא הצטרף למשרד עורכי דין ופעל בבית המשפט העירוני.
בשנת 1917 אייר הצטרף לפעילות של הקונגרס הלאומי ההודי ומונה לתפקיד ניהולי בארגון. בהמשך לאור חילוקי דעות עם מהאטמה גנדי הוא הפסיק את פעילותו בארגון.
בשנת 1920 ראמסוואמי אייר מונה ליועץ המשפטי של הממשל המקומי בצ'נאי. בשנים 1926–1927 הוא היה חבר משלחת הודית לחבר הלאומים. בשנת 1932 הוא השתתף בשיחות על רפורמות בהודו שנערכו בלונדון עם הממשל של הממלכה המאוחדת.
בשנת 1931 לאור גילו הצעיר היה קושי לאשר מינוי של מַהָא-רָאגָ'ה טרוונקור לבנו של השליט שנפטר. סוכם שראמסוואמי אייר יהיה יועץ ליד השליט הצעיר. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1936. בשנת 1936 הוא מונה לראש הממשל המקומי שפעל בטריוונדרום. באותה שנה יצאה צו ממשלתי שבכל האזור הודים מכל השכבות יהיו בעלי אותם זכויות. הצהרה זו קיבלה תמיכה נרחבת מגנדי ופעילים הודים נוספים. בשנת 1937 הוא מינה לשופטת את אנה צ'אנדי, לראשונה בהודו. במשך כל הכהונה הוא קידם פיתוח תעשייתי וחקלאי של האזור.
ב-3 ביוני 1947 הודו קיבלה עצמאות. ב-18 ביוני 1947 הממשל המקומי של טרוונקור הכריז על עצמאותו. לאחר שיחות ממושכות סוכם שהאזור יהיה חלק של מדינת הודו החדשה.
בעקבות השינויים הפוליטיים ראמסוואמי אייר התפטר מכל התפקידים. הוא סייר מספר שנים ברחבי העולם. בשנים 1949–1950 הוא היה פרופסור אורח באקדמיה ללימודי אסיה בקליפורניה.
בשנת 1954 הוא חזר להודו וכיהן במספר משרות ציבוריות.
בספטמבר 1966 אייר נסע ללונדון במטרה לאסוף חומר לספרו "A History of My Times". ב-26 בספטמבר במהלך שיחה עם עיתונאי הוא התמוטט ומת.
במהלך פעילותו אייר קיבל מספר עיטורים. הוא היה חבר פעיל בארגון הבונים החופשיים.
אייר קידם מספר רב של רפורמות בממשל וכלכלה במהלך כהונתו כראש הממשל. בשנת 1946 הוא פעל נחרצות נגד התקוממות קומוניסטית באזור.
אייר התחתן בשנת 1896 ולזוג נולדו מספר בנים. בנו הבכור היה פעיל בהקונגרס הלאומי ההודי ובשנים 1966–1967 כיהן כשר בממשלה.
שלגיה (דמות דיסני)
שלגיה (באנגלית: Snow White) היא דמות בדיונית והדמות הראשית בסרט ההנפשה הראשון באורך מלא של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, שלגיה ושבעת הגמדים (1937). היא דובבה במקור על ידי אדריאנה קאסלוטי. דמותה של שלגיה נגזרה מסיפור האגדה "שלגיה ושבעת הגמדים", המוכר ממדינות רבות באירופה כאשר הגרסה הידועה ביותר היא הסיפור משנת 1812 שנאסף על ידי האחים גרים.
שלגיה היא נסיכת דיסני הראשונה והדמות הנשית הבדיונית הראשונה עם כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. בהינתן התואר "ההוגנת מכולם", היא המשיכה לעורר תכונות דומות בגיבורות דיסני עתידיות, כמו שירה ותקשורת עם בעלי חיים.
אחרי קאסלוטי, היא גם דובבה על ידי ג'יין פאוול, איילין וודס, דורותי וורנשילד, ג'ון פוריי, מרי קיי ברגמן, קרולין גרדנר, מליסה דיסני, קייטי פון טיל ופמלה ריבון, והוצגה בשידור חי על ידי סטפני בנט (היורשים). רייצ'ל זגלר תגלם גרסת לייב אקשן של הדמות בעיבוד הלייב אקשן הקרוב של הסרט המקורי מ-1937, "שלגיה".
בגרסה העברית של הסרט המקורי מ-1937, דיבבה אורית ירון את שלגיה, בעוד לימור שפירא ביצעה את קול השירה שלה. בסרט "ראלף שובר את האינטרנט" דיבבה את שלגיה נעמה שטרית.
הופעות.
שלגיה ושבעת הגמדים (1937).