זעירא נולד בירושלים וגדל ברחובות וגבעתיים. שירת בצבא בחיל התותחנים והגיע לדרגת רב-סרן. למד לתואר ראשון (סיים ב-1971) ושני (סיים ב-1976) במתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, בשנת 1984 סיים דוקטורט בכלכלה באוניברסיטה זו ולאחר מכן פוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרוורד וב-MIT. מאז שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת הרוורד, אוניברסיטת בראון, ואוניברסיטת ברנדייס, וב-1985 מונה למרצה באוניברסיטה העברית. בשנת 2007 עלה לדרגת פרופסור מן המניין. בשנת 2008 מונה בנוסף לפרופסור לכלכלה באוניברסיטת LUISS ברומא. זכה בפרס הרקטור להוראה ב-2016.
יוסף זעירא נשוי בשנית לענת זעירא, פרופ' לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית. לזוג שתי בנות, והם מתגוררים בירושלים.
תחומי מחקרו.
זעירא מתמחה במקרו כלכלה ונמנה עם בכירי המקרו-כלכלנים בישראל. בתחום זה הוא מתמחה בצמיחה כלכלית, במדיניות מוניטרית ובכלכלת ישראל. מחקריו היו חלוציים, וכך למשל באחד מהם הראה כי תהליכי למידה מצרפיים יכולים להסביר תופעות כלכליות רבות. עבודתו המפורסמת בתחום זה מראה כי למידה כזו יכולה להסביר גם את תופעת ה"בועות" בשוקי הון, וכי אלו תופענה בעיקר בעת חידושים טכנולוגיים וליברליזציות פיננסיות. כיוון מחקר חשוב אחר הוא אי-שכלולים בשוק ההון והשפעתם על הצמיחה הכלכלית. בתחום זה כתב עם עודד גלאור מאמר פורץ דרך שהתפרסם בשנת 1993 בכתב העת Review of Economic Studies, שהראה כי אי שוויון יכול לפגוע בצמיחה הכלכלית. מאמר זה נכלל ברשימת 11 המאמרים החשובים שפורסמו בכתב עת זה, והשפיע רבות על המשך המחקר בתחום של אי-שוויון.
תחום נוסף אותו חוקר זעירא בשנים האחרונות הוא ניתוח השיפורים הטכנולוגיים במאתיים השנים האחרונות, בהיבט של מכונות המחליפות עבודה אנושית במגוון הולך וגדל של תפקידים. רעיון זה מסייע בהבנת תופעות כלכליות רבות ומתחיל לצבור השפעה.
זעירא חוקר גם את הדרך למדוד את ההתכנסות וההתבדרות של ארצות במהלך הצמיחה הכלכלית.
מחקריו של יוסף זעירא על ישראל התמקדו במדיניות התקציבית (מדיניות פיסקלית) ובניסיונות להבין את השינויים שחלו בה על פני זמן. במחקר שהתפרסם בשנת 2011 ונכתב עם חתן פרס נובל לכלכלה תומאס סרג'נט, מראים הכותבים כי אפשר להסביר את הקפיצה הגדולה באינפלציה ב-1983 על ידי הסדר המניות הבנקאיות שאירע באותה שנה.
פעילות חברתית.
בשנים 2011–2012 עמד זעירא בראש הצוות הכלכלי בצוות ספיבק-יונה של המחאה החברתית בישראל 2011, וכתב והתראיין בנושא המדיניות הכלכלית של הממשלה. ב-2018 הוא מונה לחבר הנהלת המועצה האקדמית של מכון המחקר של הסתדרות העובדים הכללית החדשה.
יוסי זעירא
וונצל פוקס
פוארו (סדרת טלוויזיה)
פוארו (באנגלית: Agatha Christie's Poirot) היא סדרת טלוויזיה בריטית שהחלה ב-1989. הסדרה מבוססת על עלילותיו של הבלש הרקול פוארו כפי שתוארו ונכתבו בידי אגתה כריסטי. שחקנה הראשי של הסדרה הוא דייוויד סושה (הרקול פוארו). שאר השחקנים מתחלפים מפרק לפרק. מהתחלתה של הסדרה נקבע שכל פרק מייצג ספר, ואילו הספר האחרון, "מסך המוות" מ-1974, עובד לתסריט לפרק שסיים את הסדרה סופית. הסדרה זכתה לשבחי הביקורת והייתה מועמדת לפרסים רבים.
עונות 1–8 הופקו בידי קלייב אקסטון ובריאן איסטמן. הם עזבו את תפקידם בשנת 2003, בשל רצונם להתרכז בפרויקטים אחרים, והוחלפו במישל באק ודמיאן טימרמן, שמשכו את הסדרה לכיוון יותר אפל, דתי ומיסטי, השמיטו כמה דמויות מרכזיות ומיעטו להשתמש בהומור. אף הסגנון החזותי שונה מהותית: בעוד שבעונות הקודמות עיצוב הבית של פוארו היה מודרני, בעונות החדשות הוא הפך ליותר עתיק ומפואר.
דייוויד סושה הומלץ לתפקיד על ידי משפחת כריסטי, שהעריכו את הופעתיו הרבות בטלוויזיה. כהכנה לתפקיד, סושה קרא בספרים וניסה לרשום את תכונותיה של הדמות, כדי לעצב את אופייה באופן המדויק והשלם ביותר. מתיו, נכדה של אגתה כריסטי, אמר בראיון כי חבל שלא זכתה לראות את סושה מופיע כפוארו. בשנת 2007 הביע סושה את רצונו לסיים את הסדרה במהירות האפשרית כי נמאס לו. למרות השערות בדבר ביטול מוקדם, בשנת 2012 צולמו פרקי הסדרה האחרונים, ששידורם החל בבריטניה ביוני 2013 ונמשך עד 2014.
שחקנים נוספים שהופיעו בקביעות בסדרה הם יו פרייזר בתפקיד קפטן ארתור הייסטינגנס, פיליפ ג'קסון בתפקיד פקד ג'יימס ג'אפ ופולין מוראן בתפקיד מזכירתו של פוארו, מיס פליסיטי למון. זואי ואנאמייקר השתתפה בסדרה החל מהעונה העשירית בתפקיד אריאנדה אוליבר.
אדם מאהר
אדם מאהר (בערבית: أدم ماهر; נולד ב-20 ביולי 1993 בעיט יזו, מרוקו) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אוטרכט.
קריירה.
קריירת מועדונים.
מאהר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי קבוצת א.ז. אלקמאר באמצע דצמבר 2010 במסגרת הליגה האירופית במשחק נגד באטה בוריסוב, באותו משחק גם הבקיע את שער הבכורה שלו. הוא היה השחקן הכי צעיר במדי קבוצה הולנדית שהצליח להבקיע בליגה האירופית.
ב-1 ביולי 2013, מאהר חתם על מעבר לפ.ס.וו. איינדהובן לחמש שנים.
נבחרת הולנד.
במאי 2012, מאהר זומן להיות בטורניר יורו 2012 על ידי המאמן בארט ואן מרוויק, אך לא שיחק. הופעתו הראשונה במדי הנבחרת הייתה במשחק ידידות נגד באיירן מינכן. באוגוסט 2012, מאהר זכה בסרט הקפטן על ידי לואי ואן חאל במשחק ההפסד 4-2 לנבחרת בלגיה.
קביליה
קביליה (בערבית: القبائل, בקבילית: ⵜⴰⵎⵓⵔⵜ ⵏ ⵍⴻⵇⴱⴰⵢⴻⵍ) הוא אזור בצפון אלג'יריה.
גאוגרפיה.
אזור הקביליה שוכן דרומית לים התיכון, והוא מתפרס על שטח שכולל מספר ממחוזות אלג'יריה. מירב תושבי אזור הקביליה שייכים לקבוצה ברברית המכונה "קאבילים", והם בעלי מאפיינים תרבותיים ייחודיים ודיאלקט לשוני מיוחד של שפות ברבריות הקרוי תקבילית. ישנם כ-6 מיליון קבילים ברחבי העולם, רובם מתגוררים באלג'יריה וחלקם היגרו לאורך השנים ומתגוררים בצרפת. תושבי אזור הקביליה עוסקים בעיקר בחקלאות ובמלאכות מסורתיות.
במאה ה-19 היה אזור הקביליה נתון תחת שלטון קולוניאליסטי צרפתי, שנתקל בהתנגדות עזה מצד התושבים המקומיים. החל מעצמאות אלג'יריה פרצו לעיתים עימותים בין השלטון האלג'יראי, שנקט ביוזמות להפיץ את התרבות הערבית על חשבון התרבות הקבילית, לבין האוכלוסייה המקומית, המעוניינת לשמר את זהותה. על רקע זה הוקמה תנועה הקוראת לאוטונומיה לאזור הקביליה.
תושבי אזור קביליה הברברים ידועים כחילוניים יותר מאשר תושבי אלג'יריה הערבים, ובהתאם לעיתים ישנם עימותים בין השלטונות המנסים לכפות הלכות אסלאמיות לבין התושבים. כך למשל, במהלך חודש הרמדאן של 2013, קבוצה של כ-300 קבילים ערכו סעודה פומבית בצהרי היום, כמחאה על חוק המחייב את תושבי אלג'יריה לצום ברמדאן.
יובל פוקס
יובל פוקס (נולד ב-1961) הוא דיפלומט ישראלי כיהן בתפקיד האחרון כשגריר ישראל בגאורגיה.
פוקס נולד וגדל בחיפה. יובל צאצא למשפחה שורשית דורות מצפת וממייסדי ראש פינה וכפר תבור, בשנת 1979 התגייס לשירות של שלוש שנים בצה"ל במסגרת הנח"ל, ולאחר מכן הצטרף לקיבוץ אייל, שם שהה במשך כשנה. בשנת 1985 החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים אותם סיים בשנת 1988 עם קבלת תואר ראשון בהצטיינות בפילוסופיה והיסטוריה. שנה לאחר מכן החל את לימודיו באוניברסיטת פרייבורג שבגרמניה. השלים לימודי תואר שני בפילוסופיה ובהיסטוריה ב 1991. תוך כדי לימודיו שימש כעוזר מחקר וכמורה לעברית באוניברסיטאות פרייבורג והמבורג.
לאחר לימודיו פרסם מספר מאמרים בכתבי עת אקדמיים בישראל ובחו"ל בהקשרים שונים של הפילוסופיה של מרטין היידיגר. כמו כן תרגם לעברית את המחזות "סיביר" ו "הקפטן" שהועלו על במת תיאטרון חיפה.
בשנת 1994 הצטרף לשירות במשרד החוץ, ומאז שימש בתפקידים שונים בשגרירויות ישראל בפראג, ברלין ומוסקבה. במסגרת עבודתו הדיפלומטית היה מעורב בהזמנת ישראל כאורחת מרכזית ביריד הספרים הבינ"ל של פראג, בציון אירועי 40 ליחסים הדיפלומטים עם גרמניה ב 2005, בתהליך נרמול היחסים עם אוסטריה ובשורה של מגעים וביקורים רמי דרג במהלך כהונתו כציר במוסקבה בשנים 2005-2009. בשנים 2009-2012 שימש כמנהל מחלקת קווקז ומרכז אסיה במשרד החוץ, בתפקידו זה ליווה את התפתחות היחסים עם אזרבייג'ן וקזחסטן אותן שנים. באוגוסט 2012 מונה לשגריר ישראל בגאורגיה.
במהלך כהונתו כשגריר בגיאורגיה נחתמו בין המדינות שורה של הסכמים ובראשם הסכם לבטול הדדי של הצורך באשרות. ההסכם נחתם בשלהי 2013 ונכנס לתוקף במהלך 2014. כמו כן נחתמו במסגרת תפקידו הסכמים בין המדינות בתחומי המאבק בפשע והחקלאות, והוקמה ועדה כלכלית מעורבת בין המדינות שהתכנסה למפגשה הראשון בירושלים בינואר 2014 בראשות שרי החוץ של שתי המדינות.
ביום העיר של טביליסי 2014 זכה לקבלת תואר אזרח כבוד של טביליסי מאת ראש העיר על פועלו לקידום היחסים בין המדינות והעמים ועל יזום ותמיכה פרויקטים בתחומי התרבות והכלכלה.
במסגרת שבוע הסובלנות הוענקה תעודה המציינת לשבח את שגריר ישראל בגיאורגיה יובל פוקס, בטקס שנערך ביום הסובלנות הבינ'ל שחל ב-16.11.2015 בטביליסי, ע'י המועצה הדתית של גיאורגיה בבית ראש הממשלה. בין המצוינים לשבח (רה'מ, שרים, הפטריארך, ראשי הדתות),
יובל פוקס סיים תפקידו כשגריר ישראל בגיאורגיה באוגוסט 2016 והתמנה לתפקיד בכיר בהנהלת משרד החוץ.
גמינה
גמינה (בפולנית: gmina; רבים: gminy, "גמיני") היא החלוקה הנמוכה ביותר בשלטון המקומי של פולין. בפולין יש (נכון ל-2010) 2,459 גמיני.
הגמינה מקבילה ל"מועצה מקומית" בישראל, או ל"מחוז" בארצות הברית.