בעקבות המרד ההרצגוביני, מלך מונטנגרו הכריז בשנית מלחמה על העות'מאנים. סרביה הצטרפה למאורע אך הובסה בידי הכוחות הטורקים זמן קצר לאחר מכן. האימפריה הרוסית תקפה גם היא את הטורקים בשנים 1878–1877 וניצחה ניצחון מכריע. חוזה סן סטפנו, אשר נחתם במרץ 1878, גרם להכרת עצמאותה של מונטנגרו דה פקטו על ידי מדינות העולם, אך חלק מן ההישגים של מדינות הבלקן צומצמו בעקבות קונגרס ברלין כמה חודשים לאחר מכן. בסופו של דבר, מונטנגרו השיגה משטחי האימפריה העות'מאנית כ-4,900 קמ"ר.
בזמן תקופת שלטונו של ניקולה, הנסיכות כתבה את חוקתה הראשונה בשנת 1905 ושודרגה לממלכה בשנת 1910.
משום השתתפותה בליגה הבלקנית, תקפה מונטנגרו את העות'מאנים במלחמת הבלקן הראשונה בשנים 1912, אך השיגה שטחים מעטים בלבד, ונאלצה לוותר על שקודרה במסגרת הסכם לונדון ב-1913 למדינה החדשה אלבניה. כמו כן, במלחמת הבלקן השנייה נלחמה נגד הבולגרים.
מלחמת העולם הראשונה.
מונטנגרו סבלה קשות במלחמת העולם הראשונה. זמן קצר לאחר שהאימפריה האוסטרו-הונגרית הכריזה מלחמה על סרביה ב-28 ביולי 1914, מונטנגרו הכריזה מלחמה על מעצמות המרכז תשעה ימים לאחר מכן, למרות שהאוסטרים הבטיחו להם את שקודרה אם ישארו נייטרלים במלחמה. בתגובה לכך, סרביה העניקה למונטנגרו 30 ארטילריות וכמיליון דינרים. עד לשנת 1915 צרפת סיפקה למונטנגרו ציוד מלחמה ומזון דרך נמל בר, אך נתפס בעזרת אוניות מלחמה אוסטריות. משנת 1915, גם איטליה ניסתה להעביר אספקה לבלקן, אך אלו נחשפו. מחסור בחומרים אלו הוביל לכניעתה של מונטנגרו ב-15 בינואר 1916.
אוסטרו-הונגריה שלחה צבא נפרד לפלוש למונטנגרו, אך צבא זה היה חלש והפסיד לסרבים ולמונטנגרים במהרה. צבאות מדינות ההסכמה הפגיזו על קוטור, אשר הוחזקה בידי האויב. בזמן שהצבא האוסטרי הצליח לכבוש את פלייבליה, הצד השני תקף בבודווה, אשר הייתה בשליטת הונגריה. בעקבות הניצחון הסרבי בקרב סאר (Cer), ב-15–24 באוגוסט 1914, רוב הכוחות האוסטרים במונטנגרו הועברו לסרביה, ופלייבליה חזרה לשליטתם. לאחר נפילתה של סרביה בדצמבר 1915, כוחה של המדינה הוחלש בהרבה. הצבא הסרבי אשר שרד, כולל מלך סרביה, פטר הראשון, ברח והסתתר ברחבי אלבניה. על מנת לתמוך בנסיגה הסרבית, פתחה במונטנגרו בקרב מוג'קובאק וניצחה בו. אך כמה ימים לאחר מכן נכבשה.
המלך ניקולה גורש לאיטליה, ולאחר מכן עבר לצרפת, שם התגורר עד מותו. כשנתיים לאחר מכן, שיחררו מדינות ההסכמה את הארץ הכבושה. ועידת פודגוריצה האשימה את מלך מונטנגרו על שיתוף פעולה חלקי עם האויב ואסרה עליו לחזור למדינה. הוחלט גם שמונטנגרו תצורף לסרביה ב-1 בדצמבר 1918. חלק רב מן התושבים מרד כנגד ההחלטות החדשות, אך המרד דוכא על ידי הממשלה.
ממלכת יוגוסלביה.
בין שתי מלחמות העולם, צאצאו של ניקולה, אלכסנדר הראשון שלט ביוגוסלביה, הממלכה החדשה. משנת 1922 הפכה מונטנגרו לפרובינציית זיטה. רוב אוכלוסייתה גרה באזורים כפריים, ורק מעטים מאלו התיישבו בערים הגדולות.
מלחמת העולם השנייה ומונטנגרו תחת השלטון האיטלקי.
בשנת 1941, כבשו מדינות הציר את יוגוסלביה, וחולקה ביניהן. איטליה הפשיסטית קיבלה את שטחי מונטנגרו. ההיסטוריון האנגלי דניס מאק סמית האמין כי מלכת איטליה, אלנה, מי שנולדה במונטנגרו, הכריחה את בניטו מוסוליני ליצור מדינה חדשה באזור. רצונות אלה היו מנוגדים לאלו של הקרואטים, שרצו להרחיב את שטחיהם בבלקן.
אך לבסוף מוסוליני הסכים לבקשה, וממלכת מונטנגרו הוקמה מחדש. מצבם של היהודים במדינה כלל רדיפות, השפלות, רציחות, עינויים ועוד. כמו רבות מטריטוריות גרמניות ואיטלקיות אחרות, רובם הובלו למחנות ההשמדה. היהודים סבלו עוד יותר לאחר כיבוש איטליה בידי הצבא הגרמני. כחודשיים לאחר כיבושה, החל מרד נוסף במונטנגרו בין הצד הקומוניסטי והמלוכני לבין הצד הפשיסטי, אשר נתמך על ידי איטליה. כל צד במלחמה ניסה לקבל תמיכה מתושבי הממלכה. לאחר זמן רב של ניסיונות כושלים לכבוש את ערי המורדים, הצליחה איטליה, בשיתוף פעולה מלא עם גרמניה, להחזיר את הממשלה הפשיסטית למדינה.
בשנת 1943, כשנתיים לאחר מכן, איטליה נכנעה לגרמניה ולבעלות הברית, והלחימה נמשכה. ב-1944, פודגוריצה שוחררה על ידי הפרטיזנים והצבא האדום.
הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של מונטנגרו.
ב-1945 הפכה מונטנגרו לאחת מן הרפובליקות המרכיבות את הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. היא הייתה המדינה הכי קטנה ועם הכי מעט תושבים בפדרציה. מונטנגרו התעשרה רבות בזכות סיוע חיצוני, והיוותה יעד תיירותי כמו כן. בשנת 1948 התמודדה יוגוסלביה עם הפיצול היוגוסלבי-סובייטי, מה שגרם למהומה במפלגה הקומוניסטית במדינה. פרו-סובייטים הועמדו לדין ונאסרו בבתי כלא ברחבי יוגוסלביה, בעיקר בגולי אוטוק. מונטנגרים רבים, בשל נאמנותם לברית המועצות, הכירו בעצמם כסובייטים. פיצול פוליטי זה במפלגה הקומוניסטית, הוביל לנפילתם של מנהיגים מונטנגרים רבים.
בשנת 1946, עיר בירתה של מונטנגרו הוחלפה לפודגוריצה מבירתה הישנה צטיניה, שהפכה במהרה לעיר הגדולה והמאוכלסת ביותר במונטנגרו, למרות שהופצצה קשות בסוף מלחמת העולם השנייה. היתרון בפודגוריצה היה שהייתה מישורית יותר מאשר צטיניה, וכבר בשנת 1947 הועברו מוסדות השלטון לעיר.
סופה של יוגוסלביה ומלחמת בוסניה.
התפרקות יוגוסלביה בשנים 2001–1991 גרמה לסערה נוספת במדינות יוגוסלביה. אותו הדבר קרה גם במונטנגרו. למעשה, שלושה אנשים ניהלו את הרפובליקה: מילו ג'וקאנוביץ', סבטוזר מרוביץ' ומומיר בולאטוביץ'. שלושתם הגיעו לשלטון במהלך ההפיכה האנטי-בירוקרטית היוגוסלבית.
כאשר המדינה היוגוסלבית הישנה נשלטה בעיקר על ידי כאוס והפיכות, התאחדו שלושת הגברים, בשל רעיונותיהם הקומוניסטים הדומים, והקימו את המפלגה הדמוקרטית של הסוציאלסטים במונטנגרו. בפועל, המפלגה החדשה הפכה לממשיכתה של המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה, שהורישה לה משאבים רבים. המפלגה ניצחה בבחירות לנשיאות ולראשות הממשלה בשנת 1990.
ב-1992, לאחר משאל עם, מונטנגרו הצטרפה לסרביה עבור הקמתה של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. בשנים 1991–1995, במהלך מלחמת בוסניה ומלחמת העצמאות הקרואטית, שלחה המדינה צבא אשר לחם באזור. הממשלה עצרה את הפליטים הבוסנים והעבירה אותם למחנות בפוצ'ה, שם עינו והרגו רבים מהם. בעקבות כך, הטיל האו"ם חרם על יוגוסלביה.
מונטנגרו כיום.
ב-1997, בעקבות פיצול במפלגה הדמוקרטית של הסוציאליסטים במונטנגרו, מומיר בולאטוביץ' הקים מפלגה חדשה בשם המפלגה הסצויאליסטית העממית של מונטנגרו.
במהלך מלחמת קוסובו, מונטנגרו הופצצה קשות על ידי נאט"ו במטרה לפגוע ביוגוסלביה.
בשנת 2003, שם המדינה שונה לסרביה ומונטנגרו. לאיחוד המדיני החדש היו פרלמנט וצבא משותפים, ובמשך שלוש שנים אף מדינה לא ערכה משאל עם על התפרקות האיחוד. למרות זאת, בשנת 2006, החל משאל עם במונטנגרו, וכ-55.5% מהמצביעים הביעו דעה חיובית על פיצול המדינה. מונטנגרו הכריזה על עצמאותה ב-3 ביוני 2006.
ב-2017 הצטרפה מונטנגרו לנאט"ו.
גזה קרטס
גזה קרטס (בהונגרית: Kertész Géza, 18 בנובמבר 1894 – 6 בפברואר 1945) היה חסיד אומות העולם, שחקן ומאמן כדורגל הונגרי, שהציל עשרות וככל הנראה אולי אף מאות יהודים ב וכונה לפיכך "השינדלר של קטניה"
. נרצח על ידי צלב החץ ההונגרי סמוך לפני תום מלחמת העולם השנייה.
שיחק בקבוצת הפאר ההונגרית פרנצווארוש והופיע במדי נבחרת הונגריה בכדורגל פעם אחת. לאחר מכן שיחק ובעיקר אימן באיטליה, בין השאר בקבוצות ספציה, סלרניטנה, קטניה, אטאלנטה, לאציו ורומא.
קורות חיים.
קרטס נולד בבודפשט ב-1894. מתואר בעיתוני התקופה כשחקן גבוה (190ס"מ), חביב ובעל עיניים קטנות וקורצות. היה נשוי לרוזה ואב לשניים.
שיחק בקבוצת בודפשט טי.סי. בתפקיד קשר החל מגיל 17 ועד פרוץ מלחמת העולם הראשונה. בתקופה זו הספיק גם לשחק פעם אחת, ב-1914, ממש לפני המלחמה, בשורות נבחרת הונגריה בכדורגל. הוא הגיע לבודפשט טי.סי. כחמש שנים אחרי שאישטוון טוט עזב. גורלם של השניים ישתלב בהמשך שוב ושוב, עד מותם יחדיו בראשית 1945, רק בגלל שהצילו יהודים מציפורני הנאצים.
לחם בשורות הצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה והגיע לדרגת לוטננט-קולונל. בסיום המלחמה חזר לשחק בשורות קבוצת נעוריו עד 1919.
בשנים 1920–1923 שיחק בשורותיה של פרנצווארוש לצידו של אישטוון טות' ולאחר מכן עבר לשחק באיטליה ומהר מאוד גם לאמן בה. בשנים 1925–1926 היה מאמן - שחקן בספציה ובהמשך מאמן במשרה מלאה בשורת קבוצות איטלקיות אחרות, בהן סלרניטנה (1929–1931, 1940–1941), קטניה (1933–1936, 1941–1942), אטאלנטה (1938–1939), לאציו (1939–1940), רומא (1942–1943) ועוד.
ב-1943 נקרא קרטס חזרה להונגריה, לשרת בצבא ההונגרי, במילואים. זה אירע בשיא הקריירה שלו כמאמן באיטליה, בעיצומה של עונתו הראשונה כמאמן ברומא, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, בה לחמה הונגריה לצד גרמניה הנאצית. עם חזרתו להונגריה ובמקביל לשירותו במילואים הוא החל גם לאמן באויפשט. יחד עימו נקרא מאיטליה, חזרה להונגריה גם חברו אישטוון טוט, אשר החל גם הוא לאמן שוב במולדת, בקבוצתם הוותיקה פרנצווארוש. אלא שכל זה אירע לתקופה קצרה ביותר. במרץ 1944 פלשו הנאצים וכבשו את הונגריה, בת בריתם לשעבר.
מציל יהודים.