המיתוס המפורסם ביותר הקשור ללילית מקורו במדרש אלפא ביתא דבן סירא, והוא מספר על בריחתה מאדם לים סוף וחבירתה לאשמדאי מלך השדים. לאחר שמאסה באדם, החליטה לילית לנוס ממנו. היא הגיעה לים סוף, פגשה את אשמדאי, וילדה לו המוני ילדי שדים מדי יום. אדם התלונן לפני אלוהים כי אשתו נעלמה, והוא שלח שלושה מלאכים להחזיר את לילית, סנוי סנסנוי וסמנגלף. על המלאכים הוטלה משימה לשכנע את לילית לחזור לאדם, אך לא להכריחה אם היא לא רוצה בכך. כשמצאו המלאכים את לילית, בקשו ממנה לחזור, ולא – יטביעו אותה בים. כתשובה ענתה להם לילית כי היא יודעת שאלוהים ברא אותה כדי להרוג תינוקות בנים בני פחות משמונה ימים, ומקץ ימים אלה לא תוכל לגעת בהם. אך בנוגע לתינוקות בנות, לילית טענה שבמשך 12 ימים יהיה לה חופש בנוגע אליהן. בנוסף לכך, היא סיפרה להם שילדה לאשמדאי שדים, והרי אישה לא יכולה לחזור לבעלה לאחר שבגדה בו. שלושת המלאכים עזבו את לילית לנפשה, אך מכיוון שפחדו מאיומיה, השביעוה שלא תיגע בתינוק אם תראה אותו במקום מגוריו, או תראה קמע שעליו כתובים שמותיהם (סנוי סנסנוי וסמנגלוף). בנוסף, על כל אחד מבני האדם שתהרוג, יהרגו מאה מבניה, ועל כן מתים מאה שדים כל יום.
על פי אגדה תלמודית אחרת, הביא אלוהים בפני האדם את כל בעלי החיים כדי שיקרא להם בשמות. אדם ניסה להזדווג עם כל נקבה מאותם בעלי חיים, אך לא מצא באף אחת מהן את מי שתשלים אותו. הוא התפלל שיברא לו בת זוג מתאימה. אלוהים שמע לתפילתו וברא עבורו את לילית, לא מעפר אלא מזוהמה ופסולת. אדם הזדווג איתה וכתוצאה מכך נולדו להם שדים רבים. מן היהדות נדדה לילית לשתי הדתות המונותאיסטיות האחרות.
לילית בתרבויות אחרות.
החוקרים סבורים שהדמות לילית שואבת השראה ממיתוסים מוקדמים בהרבה מהתרבויות המסופוטמיות, בהם השם ליליתו שייך לשדה או לקטגוריה של שדות.
האכדים האמינו, שלילית תוקפת גברים ישנים, מפתה אותם, מקימת יחסי מין עמם, ויולדת להם שדים כצאצאים. לילית מופיעה כשדה המפתה גברים ברבות מהתרבויות שהיו בקשר עם המזרח התיכון באותה תקופה. לדוגמה, השדה למיה היוונית היא ככל הנראה וריאציה שלה. דמותה מופיעה בתרבויות פרס, אסיה הקטנה, גרמניה, אנגליה ורומא. כמו גם בשתי הדתות המונותאיסטיות האחרות.
היהודים שאבו סיפורים, אגדות ומנהגים מן התרבויות השכנות. גם הנוצרים אימצו את דמותה של לילית, כשדה תאוותנית, המסמלת מיניות אפלה שהתאימה מאוד לתאוריות הדמונולוגיות הנוצריות של ימי הביניים, לפיהן מכשפות מקיימות יחסי מין עם השטן ועם שדים בחגיגות ליליות. לכן הפכה לילית מהר מאוד ל"מלכת המכשפות".
בנוסף לילית מופיעה במספר סדרות וסרטים ברחבי העולם, כמו הסדרה "דם אמיתי" שהיא מופיעה כדמות רעה, קשוחה ומפתה. עטופה בדם ושולטת בהמון אנשים.
אלפרד ראסל וולאס
אלפרד ראסל וולאס (באנגלית: Alfred Russel Wallace; 8 בינואר 1823 - 7 בנובמבר 1913), ביולוג וחוקר טבע בריטי. הגה במקביל לדרווין את תורת האבולוציה.
ביוגרפיה.
וולאס היה בנו השביעי של ספרן עני אך מכובד בקרב האינטלקטואלים של אסק. בראשית דרכו המקצועית היה מורה בבית ספר בלסטרשייר, והתעניין רבות בחקר החרקים (בעיקר מיני חיפושיות) ובספיריטואליזם. את מחקריו הזואולוגיים ערך ביחד עם הנרי וולטר בייטס, ולאחר שלוש שנות מחקר משותף באנגליה יצאו לחקור ביערות האמזונאס.
בחזרתו מברזיל, עלתה באש "הלן", ספינתו של וולאס, וטבעה באוקיינוס האטלנטי, ביחד עם אוסף הממצאים שאסף באמזונס. לאחר ששהה עשרה ימים בספינת הצלה חולץ וולאס על יד ברמודה. כשהגיע לאנגליה פרסם שני ספרים על התנסויותיו. את הספרים קרא צ'ארלס דרווין, שהתאכזב ממיעוט העובדות שהופיעו בפרסומים (זאת בשל טביעת הספינה).
ב-1854 יצא וולאס לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים, שם אסף כ-125,000 מוצגים (יותר מחצי מהם של חיפושיות). התבוננותו באוסף העצום של המוצגים והמינים השונים העלתה במוחו, בסוף פברואר 1858 ובשעת התקף מלריה גרוע במיוחד, את הרעיון של שרידת המתאימים ביותר - רעיון היסוד של האבולוציה הדרוויניסטית.
וולאס כתב מאמר המתאר את הרעיון בפירוט, ושלח אותו לדרווין על מנת שישלח אותו לגאולוג צ'ארלס לייל. דרווין, ששהה בקנט שבאנגליה וחיבר לאט את רעיונותיו על הממצאים של מסעותיו באונייה "ביגל", התרשם מאוד, היות שרעיונותיו שלו נוסחו היטב במאמרו של וולאס.
צ'ארלס דרווין הגה את משנתו באופן בלתי תלוי בוולאס אך עיכב את פרסום מסקנותיו בין היתר כי חשש מתגובות דתיות צוננות, בעודו תר אחר הוכחות נוספות לעצם העיקרון.
ב-1858 קיבל דרווין עותק מקדים של מאמר שוואלס עמד לפרסם ברבים המתאר את עיקרי התאוריה שלו. דרווין הבין שוואלס למעשה הקדים אותו בפרסום תיאורית האבולוציה על ידי ברירה טבעית. אולם, ידידיו צ'ארלס לייל וג'זף הוקר שכנעו אותו שאסור לו לוותר על הבכורה, והם ארגנו מושב באספת האגודה הליניאית ב-1 ביולי 1858, שבו הוקראו מאמריהם של דרווין ושל וולאס ביחד, כשהם חולקים את הבכורה. כל זאת אירע כאשר וואלס נדד בארכיפלג המלאי ולא היה מודע להתרחשות. וולאס טבע את המונח "דרוויניזם" באחד ממאמריו הבאים, ואת ספרו "הארכיפלג המלאי" הקדיש לדרווין.
קו וולאס.
וולאס הבחין במעין קו דמיוני (הקרוי קו וולאס על שמו), שעובר בארכיפלג המלאי בין בורנאו ומזרח באלי ומפריד מבחינה זואולוגית בין יבשות אסיה ואוקיאניה. כל היצורים ממערב לקו זה, נמצאים באסיה, ואלה שממזרחו נמצאים באוקיאניה. האזור בו ההפרדה היא הצמודה ביותר הוא המצר שבין האי באלי והאי לומבוק, שרוחבו פחות מ-25 קילומטר - בבאלי נמצאים מגליימיים, בולבוליים ונקריים, בעוד בלומבוק הם נפקדים ואת מקומם תופסים קקדואיים צופיתיים ולוריים וכן מינים של יונקי כיס ויונקי הביב. מסקנתו של וולאס מן ההבדל הזואולוגי החד במרחב גאוגרפי זעיר כל כך הייתה כי בעבר הייתה קיימת יבשת פסיפית גדולה שהתבקעה ושבריה התקרבו לשוליה של אסיה. וולאס לא הכיר את טקטוניקת הלוחות, התהליך שבאמצעותו מתרחשות תנועות יבשה עצומות מעין אלה ושעדיין לא התגלה, ועל כן הצליח רק לכוון במעורפל לפתרון הנכון. הרעיון בדבר הקו הוצג לראשונה בפומבי בכנס האגודה הליניאית ב-3 בנובמבר 1859, בעת שוולאס עצמו שהה במזרח.
מורשתו.
שמו של וולאס לא זכה להכרה גורפת כשמו של דרווין (אף על פי שעל שמו נקראים מכתשים במאדים ובירח, עדני וולאס, רלית וולאס, פרסים בביולוגיה בקנזס ובאוסטרליה ועוד), אך בשנות האלפיים החל שמו להיזכר יותר, ותרומותיו למדע נחקרו ונבדקו מחדש. באפריל 2000 שוקם קברו של וולאס בדורסט, ובנובמבר 2001 הוסר הלוט מעל לוח זיכרון בחדר ריינולדס בבית החברה המלכותית הבריטית, לעדות כי בחדר זה כונן מדע האבולוציה בקריאת מאמריהם של דרווין ווולאס ביולי 1858.
תאוריה נוספת אותה הגה ושהתפתחה והובנה מאוחר יותר הייתה אודות ההחלפה האמריקנית הגדולה.
הבטחת הכנסה
הבטחת הכנסה היא קצבה המשולמת למי שהכנסתו אינה מאפשרת רכישה של צורכי קיום בסיסיים לו ולמשפחתו.
כאשר לבית אב אין בקביעות או באופן זמני הכנסות, משלמת לו המדינה הבטחת הכנסה - שמטרתה לאפשר למקבל רמת חיים מינימלית. כאשר למשפחה יש הכנסה הנמוכה מסף השכר, משלמת לה המדינה סכום המהווה השלמה להכנסה זו (ולפיכך קרוי השלמת הכנסה).
בישראל פועל מנגנון זה בשני מסלולים: הבטחת הכנסה המיועדת לכלל הציבור דרך המוסד לביטוח לאומי, והבטחת הכנסה על ידי משרד החינוך המיועדת ללומדים בישיבות (אדם הלומד בישיבה אינו עומד בתנאי הזכאות להבטחת הכנסה מהמוסד לביטוח לאומי).
הבטחת הכנסה בישראל.
הבטחת הכנסה באמצעות המוסד לביטוח לאומי.
במדינת ישראל פועל מנגנון הבטחת ההכנסה מתוקף חוק הבטחת הכנסה, התשמ"א-1980, שבהפעלתו עוסק המוסד לביטוח לאומי. גובה הסכום שמשפחה זכאית לו כהבטחת הכנסה נקבע לפי גודל המשפחה והרכבה, על פי המפתח המפורט בטבלה הבאה.
הגמלה להבטחת הכנסה נקבעה בשלוש רמות: גמלה בשיעור רגיל ל"שוהים במערכת" בשנתיים הראשונות, גמלה מוגדלת לאלו ששוהים בה למעלה משנתיים וגמלה מוגדלת יותר למשפחות חד-הוריות, בהתאם לחוק משפחות חד-הוריות משנת 1992. הזכאות לגמלת הבטחת הכנסה מזכה, נוסף על תשלומים ישירים מהביטוח הלאומי, בהנחות בארנונה, באגרת טלוויזיה, בנסיעה בתחבורה ציבורית, בשירותי בריאות ובשכר דירה. גמלת הבטחת הכנסה חייבת במס הכנסה.
הדירוג לגמלה רגילה בשנתיים הראשונות וגמלה מוגדלת אחר כך בוצע כדי להקטין את התמריץ להישאר במערכת מקבלי הגמלה, אף כי מחקרים שונים (אחדות, 1976; גל ודורון, 2000) מורים כי לשוהים במערכת יש תמריץ חזק לאור פוטנציאל ההשתכרות הנמוך יחסית של מקבלי הגמלה וכי הגדלת התשלום ככל שמתארכת תקופת השהות במערכת מהווה תמריץ הישארות נוסף.
התפתחות הבטחת הכנסה בישראל.
לשכות הסעד.
עד שנות השבעים, סיוע סוציאלי לאזרחים חסרי הכנסות אחרות התבצע דרך לשכות הסעד, והותנה בקבלת סיוע פסיכו-סוציאלי מעובדי הלשכות. התפיסה שעמדה בבסיס גישה זו הייתה כי מקורו של היעדר האמצעים הכלכליים הוא בקשיים - פסיכולוגיים או אחרים - של הפרט, ועל מנת לסייע לו יש לספק לו משאבים כלכליים מחד, וסיוע פסיכו-סוציאלי מאידך. על כן, את הסיוע הסוציאלי בלשכות סיפקו עובדים סוציאליים, וקבלת סיוע כספי הייתה מותנית בקבלת טיפול מעובד סוציאלי