"דוגמן 5" היה שם הקוד לתקיפת מערך סוללות טילי הנ"מ של צבא סוריה על ידי חיל האוויר הישראלי ב-7 באוקטובר 1973, יומה השני של מלחמת יום הכיפורים. עקב כשלים מודיעיניים ומבצעיים, נפגעו שתי סוללות טילים בלבד, מול אובדן שישה מטוסי פנטום. בטווח הקצר פגע כישלון המבצע בתפקוד חיל האוויר בחזית רמת הגולן, ובטווח הארוך גרם לעיצוב תורת לחימה חדשה, שיושמה בהצלחה נגד מערכי טילים נגד מטוסים במלחמת לבנון הראשונה.
רקע.
בין מלחמת ההתשה למלחמת יום כיפור בנתה סוריה בעזרת ברית המועצות מערך נ"מ מתנייע שהורכב מטילי SA-2, SA-3 ו-SA-6 וגובה בתותחי נ"מ מסוג "שילקה" ובטילי כתף מדגם SA-7.
המערך כלל כ-30 סוללות טילים שנפרסו בשתי רצועות: באזור דמשק (פריסה מצומצמת, כ-5 סוללות שנועדו להגנת העיר), ובאזור רמת הגולן (25 סוללות במערך הגנה על כוחות הצבא).
כדי להתמודד עם סוללות הטילים הסוריים, הכין צה"ל תוכנית מגירה שנקראה "דוגמן" לתקיפת המערך.
התוכנית כללה מאמץ משולב של הפגזה ארטילרית, תקיפה אווירית באמצעות פצצות, וטילים נגד מכ"מים מסוג שרייק, הפעלת לוחמה אלקטרונית, ומאמץ הטעייה וחשיפה בעזרת מל"טים מסוג "תלם".
התקיפה תוכננה לכלול מאות גיחות בשלושה גלים.
המתכונת הסופית של התוכנית נקראה "דוגמן 5".
התקיפה.
החל ב-11:30 ב-7 באוקטובר תקפו כ-60 מטוסי F-4 פנטום מטייסות 201 ("האחת") מבסיס חצור, 119 (טייסת "העטלף") מתל נוף, 69 (טייסת "הפטישים") מרמת דוד ו-107 ("אבירי הזנב הכתום") מחצרים וכן מספר מטוסי A-4 סקייהוק מטייסת 115 ("הדרקון המעופף") מתל נוף, את מערך טילי הקרקע-אוויר הסורי ברמת הגולן.
חלק מן המטוסים פנו לעבר הים התיכון ואגפו את המערך הסורי. לקראת התקיפה הם טסו ביעף נמוך, והיו חשופים לאש תותחי הנ"מ מסוג ZSU-23-4.
רובן המכריע של עמדות הטילים שנתקפו התגלו כריקות שכן הסוללות כבר נעו מערבה עם הכוחות הסוריים.
התקיפה הסתיימה בשעה 14:30 לערך.
תוצאות התקיפה.
בתקיפה הושמדה סוללת טילים אחת בלבד מסוג SA-3 ועוד אחת נפגעה מסוג SA-2, מתוך כשלושים סוללות שיועדו לתקיפה.
במהלך המבצע הופלו שישה מטוסים, שלושה בדרך ליעד ושלושה בחזרה ממנו. המטוסים נפגעו מתותחי נ"מ, שפגעו בהם בזמן שהנמיכו טוס כדי לא להיפגע מהטילים. שני אנשי צוות אוויר, ו נהרגו בהתרסקות מטוסם כאשר ביצעו ניסיון חוזר לתקוף מטרה, לאחר שגילו אותה במקום שונה מן הצפוי. שניהם עוטרו לאחר מותם בעיטור העוז. שמונה אנשי צוות נוספים נפלו בשבי הסורי, וצוות אחר נטש בשטח ישראל וחולץ. טייסת 201 ("האחת") נפגעה קשה במיוחד בתקיפה: ארבעה ממטוסיה ננטשו, ושני מטוסים נוספים נפגעו ונאלצו לנחות נחיתת חירום בבסיס רמת דוד (ולא בבסיס האם של הטייסת, חצור).
השלכות התקיפה.
בעקבות הכישלון, לא נעשה ניסיון נוסף לתקוף את המערך ברמת הגולן והיא נותרה אזור מוגן נ"מ, עובדה שהגבילה את יכולת הסיוע האווירי הקרוב והאמנעה של מטוסי חיל האוויר.
למבצע היו תוצאות מורליות שליליות על טייסי חיל האוויר הישראלי.
חיל ההגנה האווירית הסורי ראה בכישלון הישראלי הישג גדול, והוא חוגג את יום מערך הנ"מ בתאריך התקיפה.
עם תום המלחמה נמתחה ביקורת על מפקד חיל האוויר, בני פלד, שלא עמד על השלמת מבצע תגר כמתוכנן, ואפשר את הסטת הכוחות לרמת הגולן. כמו כן נמתחה ביקורת על מפקד הבסיס עמוס לפידות שלא שינה את נתיב הטיסה של מטוסי טייסת 201 מן המסלול שהוכר כמסוכן.
כישלון דוגמן 5 המחיש את הקושי הרב בהתמודדות עם טילי הנ"מ והמריץ את חיל האוויר למצוא פתרונות מבצעיים לבעיה. פתרונות אלו, שכללו נשק לתקיפה מרחוק ואמצעי לוחמה אלקטרונית פותחו בעשור העוקב והובאו לידי ביטוי במבצע ערצב-19 שהשמיד ללא נפגעים את סוללות הטילים הסוריות בבקעת הלבנון במהלך מלחמת לבנון הראשונה.
קשיי התפקוד של חיל האוויר הישראלי במהלכי הפתיחה של מלחמת יום הכיפורים לא נחקרו על ידי ועדת אגרנט, והמסקנות מהם לובנו רק בתחקירים פנימיים של החיל.
דוגמן-5
דוגמן 5
מבצע דוגמן
טכניקת אלכסנדר
מייקל פולני
מייקל פולניי
האנדרטה לזכר קרבנות אסון מגדלי התאומים
אתרוג (אתר אינטרנט)
פרנסיסקו וראלו
חוק זכויות החולה
חוק זכויות החולה, התשנ"ו - 1996 הוא חוק ש"מטרתו לקבוע את זכויות האדם המבקש טיפול רפואי או המקבל טיפול רפואי ולהגן על כבודו ועל פרטיותו" (סעיף 1 לחוק). רוב עקרונות החוק יושמו עוד לפני חקיקתו, כנגזרות של .
היסטוריה חקיקתית.
הצעת החוק, המהווה תשלובת מגובשת של חמש הצעות חוק פרטיות שיזמו חברי כנסת שושנה ארבלי-אלמוזלינו, מיכאל בר-זוהר, גדעון גדות, רן כהן ויאיר צבן, פורסמה ב-16 במרץ 1992. דברי ההסבר להצעת החוק נימקו את הצורך בחוק:
החוק אושר בכנסת ב-1 במאי 1996, ונכנס לתוקף ב-12 באוגוסט 1996, בתום שלושה חודשים מיום פרסומו.
קרצינומה של תאי בסיס
קרצינומה של תאי בסיס (באנגלית: Basal cell carcinoma או BCC) היא הסוג השכיח ביותר של סרטן העור המתפתח - ככל קרצינומה - בשכבת האפיתל של העור, ובמקרה זה בשכבה התחתונה (ה"בסיסית") של תא האפיתל.
שכיחות המחלה באוכלוסייה מגיעה ל-30% באנשים בעלי עור בהיר. סוג זה של סרטן לעיתים נדירות בלבד שולח גרורות או גורם למוות, ובעיקר מפריע למראה העור. ב-80% מהמקרים הסרטן מופיע בראש ובצוואר. ישנם מחקרים המעידים על עליה בשיעור סרטן זה בשנים האחרונות.
טיפוסים.
ניתן לסווג את המחלה לשלושה טיפוסים עיקריים:
טיפול.
שיעור ההצלחה עולה ככל שהגילוי והטיפול מוקדם.
ארי אלון
ארי אֵלון (נולד ב-1950) הוא סופר, מחנך ומרצה לפילוסופיה יהודית.
ביוגרפיה.
אלון נולד בירושלים למשפחה דתית-לאומית. בנו של השופט פרופ' מנחם אלון, ואחיהם של השופט ספי אלון, השר וחבר הכנסת לשעבר הרב בנימין אלון והרב מרדכי אלון.
למד במדרשית נעם בפרדס חנה, ולאחר שירותו בצה"ל יצא בשאלה וחדל לקיים אורח חיים דתי. מאוחר יותר למד מחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים, עבודת התיזה שלו לתואר שני עסקה ב"סימבוליזציה של מרכיבי העלילה בספור התלמודי" (1982).
באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 היה בין מייסדי "הסמינר היהודי-ציוני" באורנים (כיום "המדרשה באורנים"), אחד המוסדות הראשונים בארץ שפעלו לפיתוח לימודי יהדות מתוך השקפה שאינה דתית. במסגרת זו אורגנו סמינרים בני שבוע לתלמידי תיכון, בהם נדונו מדרשים וספרות חז"ל ובצידם כתבים מודרניים, כגון א.ד. גורדון, יוסף חיים ברנר, ברל כצנלסון ועוד. בנוסף עסקו אלון וחבריו בהדרכת אנשי חינוך ובפיתוח תוכניות לימודים ברוח הסמינר.
במהלך עבודתו כמורה ומחנך הוציא אלון מספר חוברות לימוד בנושאים שונים מתולדות הציונות ומדרשים אודות פרשת השבוע בהם מגיש אלון פרשנות מסורתית למקורות חז"ל עם טקסטים מודרניים, ופרסם מאמרים ומסות בכתבי עת שונים.
בשנת 1990 יצא לאור ספרו "עלמא דִי" - למעשה גיליון מיוחד של כתב העת שדמות, בו תיאר אלון את התהליך שעבר, מאז החל "לאבד את אלוהי ילדותו" בנעוריו עד להכרה המלאה בכך במלחמת יום הכיפורים, דבר שהוביל אותו לחפש ולנסח את מה שהוא מכנה "היהדות הריבונית", שאינה מחויבת לסמכות הרבנית, ולקדם מגמה זו בסמינר היהודי-ציוני שהקים. בספר הֵצֵר על כך שרבים מהישראלים החילונים מבטלים את יהדותם ורואים בדתיים "יהודים יותר", ועל עצם הצורך הבלתי פוסק לעסוק בזהות היהודית. בהמשך הספר מביא אלון מדרשים משלו לכמה מסיפורי חז"ל, ובוחן באמצעותם שאלות על לימוד תורה, שמירת מצוות ועוד.
אלון עוסק בהוראת מחשבת ישראל, מדרש, תלמוד, אגדה וספרות. בנוסף לסמינר באורנים מלמד במדרשת השילוב נטור, ישיבה החילונית "בינה", סמינר אפעל, במרכז ליהדות מתקדמת "אור חדש" בחיפה ובמכון שלום הרטמן, בו הוא משמש כעמית מחקר. בעבר לימד גם בסמינר הקיבוצים, גבעת חביבה, מכללת אילת, בית מורשה בירושלים, קולות, בית המדרש לרבנים באמריקה ובית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת בפילדלפיה.
רביח אבו-ח'ליל
סמינר אפעל
סמינר אפעל הוא מרכז ההדרכה והחינוך של התנועה הקיבוצית ברמת אפעל.
ראשיתו של המקום בשנת 1947, אז קיבלה אגודת הפועלים היהודים האמריקנים שטח של 250 דונם מהקרן הקיימת להקמת קיבוץ עירוני במקום, בעזרת גרעין של הקיבוץ המאוחד. שם הקיבוץ, אפעל, נגזר מתרגום שם האגודה ביידיש (אידשער נציונאל ארביטער פרבאנד) לאגודת פועלים עבריים לאומיים, ומכאן אפע"ל. עקב בעיות חברתיות והתפלגות בתנועת הקיבוץ המאוחד הקיבוץ התפרק ונעזב לחלוטין עד שנת 1952. משנות השישים החל לשמש כמרכז ההדרכה, המחקר והסמינרים של הקיבוץ המאוחד, שלימים התאחד אל התנועה הקיבוצית.
במכון שוכנים כמה גופים חינוכיים הקשורים לתנועה הקיבוצית, ביניהם יד טבנקין - מרכז מחקרי-רעיוני והארכיון של התנועה הקיבוצית, מזכירות עמותת בינה, מכון גלילי לחקר כח המגן, בית הספר לקואופרציה, מרכז "הוויה", ידיד - תוכנית השתלמויות חינוכיות למבוגרים בנושאי היסטוריה של א"י, ספרות עברית ועולמית, יהדות, חברה ומדינה.
במקום אולמות, כנסים, מדשאות, גן פסלים, כיתות לימוד, בריכת שחייה מקורה, חדרי כושר, קפיטריה ואכסניה. המקום משכיר את שירותיו לאירוח כנסים, השתלמויות והדרכות, קורסים וימי עיון בנושאים שונים. במקום פועלים קאנטרי קלאב, ספורטן וספריה לתושבי הסביבה.
במקום נמצאת מצבתו המקורית של דב בר בורוכוב שנקבר בקייב ב-1917, ועצמותיו הועברו לקבורה בשנת 1963 בבית הקברות כנרת.
טוענת רבנית
מנחת עין שמר
מנחת עין שמר הוא מנחת השוכן בשרון, דרומית למרכז לבריאות הנפש שער מנשה ולקיבוץ עין שמר. המנחת הוקם בתקופת המנדט הבריטי כבסיס טיסה צבאי.