חיים אישיים.
לנורודום 14 אחים למחצה, בנוסף לאח אחד מאביו ומאימו, הנסיך סמדק נורודום נרינדרפונג () שמת בשנת 2003.
נורודום הוא רווק ללא ילדים.
תשואה להון
אבייל
אבייל (באנגלית: Aweil; בערבית: أويل) היא עיר הבירה של מדינת צפון בחר אל-ע'זאל, אחת מעשר המדינות בדרום סודאן.
מיקום.
העיר אבייל נמצאת בנפת מרכז אבייל במחוז צפון בחר אל-ע'זאל שבצפון מערב דרום סודאן ובסמוך לגבול הבינלאומי עם סודאן. העיר נמצאת 800 ק"מ צפונית לעיר הבירה, ג'ובה. &lt;br&gt; הקואורדינטות של העיר הן: 8° 46' 48.00"N, 27° 24' 0.00"E.
סקירה.
התשתיות בעיר מפותחות יחסית לשאר הערים בדרום סודאן וכוללות תחנת רכבת פעילה, בית מלון, שדה תעופה, אצטדיון כדורגל, אוניברסיטת צפון בחר אל-ע'זאל ובית חולים ציבורי. העיר משמשת כבסיס מרכזי לצוותים שנשלחים על ידי האו"ם וארגונים פרטיים המספקים עזרה ותמיכה במדינה כולה.
בשל העובדה שהעיר ממוקמת בסמוך להתמזגות של נהר הלול (Lol River) עם נהר הפונגו (Pongo River) והטופוגרפיה המישורית שלה, היא נוטה להצפות. גובהה הממוצע של העיר הוא 425 מטרים מעל פני הים.
דמוגרפיה.
כמות האוכלוסייה בעיר אבייל משתנה בהתאם לעונות השנה. במשך עונת הקיץ עוזבים התושבים לבתיהם הסמוכים לשדות המקיפים את העיר ובחורף חוזרים אליה בגלל ההצפות. בנובמבר 2008 העריך ארגון רופאים ללא גבולות את אוכלוסיית העיר בכ-100,000 נפש.
תחבורה.
לעיר תחנת רכבת פעילה המחברת אותה עם העיר ואו עוד משנות השישים של המאה העשרים. לאחר תקופת מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה שופצה התחנה וחזרה לפעול בשנת 2010. לאחרונה נפתחה דרך חדשה ולא סלולה שעוברת בעיר ומקשרת בין ח'רטום לג'ובה. בנוסף, שדה התעופה אבייל משרת את העיר.
עבדול חלים
עבדול חלים (במלאית: Abdul Halim; 28 בנובמבר 1927 – 11 בספטמבר 2017) היה הסולטאן של מדינת קדה במלזיה. כמו כן הוא היה היאנג די-פרטואן אגונג, ראש המדינה (מונרך-נשיא) של מלזיה, ה-5 וה-14 והוא היחיד שכיהן בתפקיד פעמיים.
לאחר מות אביו בשנת 1958, הוא מונה לסולטאן קדה, תפקיד אותו מילא עד יומו האחרון.
כהונתו הראשונה כיאנג די-פרטואן אגונג הייתה בשנים 1970–1975. באוקטובר 2011, בגיל 84, נבחר שוב לתפקיד, והוא כיהן מדצמבר 2011 עד דצמבר 2016. הוא היחיד בתולדות מלזיה אשר כיהן פעמיים בתפקיד.
Goodbye Lullaby
Goodbye Lullaby הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת הקנדית אבריל לאבין. האלבום יצא לאור ב-2 במרץ 2011.
הקלטת האלבום החלה בנובמבר 2008, והסתיימה באוקטובר 2010. שחרור האלבום וההקלטות נמשכו כמעט שנתיים עקב גירושיה המתוקשרים של לאבין עם בעלה דריק וויבלי וסכסוך של לאבין עם חברת התקליטים שלה דאז, תקליטי RCA אשר גרמו לדחיית מועד שחרור האלבום מספר פעמים.
רוב השירים באלבום הם שירים אקוסטיים אשר מלווים בעיקר על ידי פסנתר וגיטרה אקוסטית. כל השירים באלבום נכתבו על ידי לאבין עצמה, וחצי מהם נכתבו בשיתוף עם כותבים נוספים.
בשבוע הראשון לאחר צאת האלבום, דורג האלבום בטופ 5 בלמעלה מ-15 מדינות כגון ארצות הברית וקנדה ובמקום הראשון ביפן, אוסטרליה, יוון, טאיוואן, קוריאה, סינגפור, הונג קונג וצ'כיה.
נכון ל-2013, האלבום נמכר במעלה מ-373.000 עותקים בארצות הברית, ומעל 2 מיליון עותקים ברחבי האלבום.
סאבין בראון
ליאת אזר
ליאת אזר (נולדה ב-12 במרץ 1979) היא שחקנית ישראלית.
קורות חייה.
אזר נולדה וגדלה בראשון לציון, לפנחס שהיה אז סגן-אלוף ומהנדס טילים בצה"ל וכיום מנהל את מועדון השחמט של ראשון לציון, ולחנה מנהלת חשבונות וציירת. לה שני אחים בוגרים ממנה שעוסקים באלקטרוניקה ומחשבים. החלה ללמוד משחק עוד כשהייתה בכיתה ה' בחוג דרמה, והתמידה בו עד תחילת גיוסה לצבא.
בהיותה בת חמש עשרה שיחקה בקומדיית המצבים "הכל נשבר במשפחה", שהוקרנה בערוץ 1 (1995-1994). היא גילמה את ליאת, הילדה הבוגרת במשפחה חד-הורית של אבא (דב רייזר), פרועה בהתנהגותה.
אזר עשתה בגרות באדריכלות בבית ספר מקצועי. בצבא שירתה בתיאטרון צה"ל. במסגרת תיאטרון צה"ל שיחקה בתפקיד מיקה בהצגה "טירונות בנות" מאת הלל מיטלפונקט בבימויו של נתן דטנר והציגה מערכונים של חנוך לוין בבימויו של יונתן צ'רצ'י.
עם שחרורה החלה ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב. היא סיימה ב-2003, וזכתה בשתי מלגות הצטיינות מקרן שרת אמריקה ישראל. בכיתתה למדו בין השאר לוסי דובינצ'יק, רועי אסף, אודי רוטשילד, שרון דנון, יובל רז ומיכל שפירא. בתום לימודיה שיחקה מספר חודשים בהצגה "הקמצן" בתיאטרון החאן בבימויו של מיקי גורביץ'.
בשנים 2005–2008 שיחקה בהצגה "בן לבין" מאת רוני אלמוג ובבימויו של איסי ממנוב. ב"בן לבין" גילמה אזר בחורה שרוצה להיות בחור. ההצגה הוצגה בבית ציוני אמריקה והופיעה באנגלית ברחבי העולם: ניו יורק, סן פרנסיסקו, ברלין, דבלין, איסטנבול ועוד.
היא שיחקה בשתי עונות בסדרה "המקום" ששודרה בערוץ 10 (2008-2007). היא גילמה את קרן, זמרת רוק לסבית, שאביה הוא זמר מאוד ידוע (שמיל בן-ארי) והיא מנסה להצליח בזכות עצמה תחת שם אנונימי ולא בגלל היותה "הבת של".
היא שיחקה בסרט "נעמונת קטנטונת" במסגרת "פרויקט 48 שעות", לצידו של עזרא דגן, וזכו יחד בפרס המשחק.
ליאת אזר שיחקה בסדרה "סימני שאלה" (2011) בתפקיד בתיה, אישה חרדית שבעלה יצא בשאלה והם התגרשו בעקבות כך. מאז היא ניתקה איתו קשר, אך אשפוזו של בנם המשותף בבית חולים מאלץ אותם לבלות זמן יחד ולהתעמת עם משקעים מן העבר.
אזר כיכבה בתפקיד הראשי בסרט "אחותי את" (2011). היא גילמה את רוחי, נערה חרדית לפני שידוך, שאחת מאחיותיה היא בעלת תסמונת דאון, דבר המקשה עליה למצוא שידוך. הסרט זכה בפרס נשיא חבר השופטים בפסטיבל מינכן 2011 והשתתף בפסטיבלים שונים בישראל ומחוצה לה.
ב-2012 הצטלמה לסרט הקולנוע החרדי "מלאכיות בלבן" בבימויה של טלי אברהמי באחד התפקידים הראשיים. היא מגלמת את רייזי, יהודייה מאמינה ששורדת את השואה בזכות הכוחות שמעניקה לה אמונתה הדתית. בסרט שיחקו לצדה בין היתר ליאל דניר, אליענה שכטר, עינת ברנובסקי.
משנת 2012 שייכת ליאת אזר לשני אנסמבלים: האחד הוא אנסמבל "אספמיה" של דליה שימקו, והיא משחקת בהצגה "אחוזת וייס" בבימויה של שימקו בתיאטרון תמונע. השני הוא אנסמבל "מסע", ובמסגרת זו שיחקה בשתי הצגות: "מסע אל פנים החדר" ו"HEAVEN לטריסטן", את שניהם ביים הפולני ווייטק קלם. בעבר שיחקה באנסמבל "זיגוטה" של מרינה בלטוב ונתלי שילמן, במסגרתה הציגה את הצגת התיאטרון-מחול "התיבה" (2007-2005).
אזר מביימת ומלמדת בסדנאות נוער של תיאטרון אורנה פורת זו השנה השלישית, ושימשה כעוזרת במאי בהצגה "הילד" בתיאטרון הקאמרי (2007) וכן של יענקל'ה יעקובסון בהצגה "הקץ של העץ" בתיאטראות החאן ומדיטק (2008).
מקריינת באנגלית ובעברית באתר ללימוד עברית Learn Hebrew Pod.
ביוני 2014 החלה לשחק בסדרה הקומית של קשת "70 מיליון סיבות לעושר" בערוץ 2, לצדם של שמוליק לוי ודב נבון.
בנוסף לכך משתתפת בפרסומת לקפה טורקי של עלית. בשנת 2016 השתתפה בסרט "האוצר מעבר לנהר" בבימויו של קובי מחט.
בשנת 2018 הצטלמה לסדרה הקומית של החינוכית ״המחלקה לחפצים מיוחדים״, לצד אביעד בנטוב ואודי גוטשלק. באותה שנה דיבבה בסרט .
תפקידים.
קולנוע וטלוויזיה.
טלוויזיה
קולנוע
תיאטרון.
הצגות מבוגרים
הצגות ילדים
בית האמנות תכלס
בית האמנות תכלס (בגרמנית: Kunsthaus Tacheles) היה מרכז אמנות בברלין, בירת גרמניה, ברחוב אורניינבורגר שבאזור המיטה (Mitte). המקום ידוע בעיקר בשל ציורי הגרפיטי שמעטרים את קירות המבנה, וגלריות האמנות של האמנים והקולקטיבים שפעלו במקום בסוף המאה ה-20 ובראשית המאה ה-21. החל משנת 2011 התנהל על המקום מאבק בין האמנים שמפעילים את בית האמנות לבין הבנק הגרמני HSH נורדבנק, המעוניין להרוס את הבניין ולהקים במקומו בית דירות מפואר, ובספטמבר 2012 הוא פונה מיושביו.
הבניין, שנקרא תחילה "פרידריכסשטאטפסאז'ן" ("Friedrichsstadtpassagen"), נבנה על מנת לשמש כחנות כלבו ברובע היהודי בברלין, ליד בית הכנסת שברובע. המקום שימש את המשטר הנאצי כמתקן כליאה, ולאחר מכן נהרס חלקית. לאחר נפילתה של חומת ברלין בשנת 1989, נכנסה למקום קבוצה של אמנים, אשר פתחה בו סטודיו לאמנות, סדנאות, בית קולנוע ומועדון לילה.
שמו הנוכחי של המקום לקוח מן המילה "תכל'ס" ביידיש, שנפוצה גם בעגה העברית.
היסטוריה.
פסאז' פרידריך שטראסה (Friedrichstrassenpassage).
הבניין נבנה תוך 15 חודשים בשנים 1907 ו-1908, בפיקוח משרד הבנייה הקיסרי. המתחם שימש כפסאז' (מעבר) שחיבר בין רחוב אורנייבורגר (Oranienburger Straße) לרחוב פרידריך (Friedrichstraße), שהיו מן הרחובות ההומים בברלין. הוצאות הבנייה הסתכמו בסך של כ-7 מיליון מארקים גרמניים.
הבניין בן חמש הקומות נבנה מבטון מזוין. משני צדדיו של הבניין פעלו באותו הזמן עסקים קטנים. במקום הותקנה מערכת שפופרות אוויר שאיפשרה העברה מהירה של מכתבים וחפצים שונים בין חלקי הבניין.
Haus der Technik.
החל משנת 1928 שימש הבניין את חברת התעשייה הגרמנית AEG כאולם תצוגה, ושמו שונה ל-"Haus der Technik". באולם התצוגה היו 20 תיבות תצוגה גדולות. אחת מתשדורות הטלוויזיה הראשונות בגרמניה הוצגה לראווה במקום בשנות ה-30 של המאה ה-20.
שימוש על ידי המפלגה הנאצית.
בשנות ה-30 המוקדמות החל הבניין לשמש את חברי המפלגה הנאצית. לאחר מספר שנים, חזית העבודה הגרמנית, איגוד העובדים של המפלגה הנאצית, הקים בבניין משרדים ולבסוף רכש את הבניין בשנת 1941. באותו הזמן החל הבניין לשמש גם את האס אס הגרמני כמשרד מרכזי.