דניס סיפר לג'ולי שהסמל המוזר שהוא גילה בארון של הבנות שייך לקבוצה של מכשפות, אך היא בחרה להתחלם מדבריו. השד המשיך להתעלל בקייטי וקריסטי. באחד הלילות קייטי התעוררה לאחר שהשד נכנס מתחת לשמיכה שלה. לאחר מכן המיטה זזה מעצמה והשמיכה הועפה על המצלמה. השד גרר את קייטי אל תוך הארון עד שקריסטי הסכימה לעשות את מה שהוא מבקש. למחרת, קריסטי ביקשה מאימן לקחת אותן לבית של סבתא לואיס, אבל היא סירבה. ג'ולי הייתה במטבח, ובאופן פתאומי כל הכלים נפלו. לאחר שזה קרה היא הסכימה ללכת לבית של סבתא לואיס. דניס הקים עוד מצלמה בחדר השינה החדש שלהם. ב-01:00, הם התעוררו לצליל של מכונית מחוץ לבית. לאחר ששמעה עוד רעשים, ג'ולי יצאה לבדוק מה פשר הדבר. כשהיא לא חזרה, דניס הלך לחפש אותה. הוא קרא לג'ולי ולבנות אבל לא הייתה תשובה. למטה, דניס הבחין בצללית אנושית שמאחורי וילון, אבל כשהוא הביט מאחורי הווילון לא היה שם אף אחד. באותו החדר הוא מצא סמלים מוזרים על קירות, כולל את הסמל מהארון של הבנות. כשהוא שם לב שהדלת האחורית פתוחה, דניס יצא החוצה. הוא נכנס למוסך וגילה כמה נשים, כולל לואיס, לבושות כולן בבגדים כהים. הוא ברח בחזרה לבית, כשהנשים אחריו הלכו באיטיות.
בבית, הוא מצא את ג'ולי בחלק העליון של המדרגות. כשהוא התקרב, הוא ראה שגופתה הרפויה ריחפה מעל הרצפה. הגופה הושלכה לעבר דניס והפילה אותו במדרגות. הוא קם וראה את קריסטי, ולאחר מכן התחבא עימה בארון. משהו נהם ודפק על הדלת אך לבסוף עזב. דניס וקריסטי יצאו והלכו דרך המטבח, ודניס ראה את הנשים בחוץ בגינה, סביב מדורה. כאשר הם עברו לחדר הסמוך, הם מצאו את קייטי בוכה ליד המדרגות מעל גופה של ג'ולי. דניס התקרב לקייטי, והניח את ידו על כתפה. קייטי הסתובבה בפרצוף שטני ושחררה צעקה חזקה שזרקה אותו לצד השני של החדר, ופצעה את רגלו. דניס ניסה לזחול לכיוון הגוף של ג'ולי אבל לואיס עמדה לפניו. לפתע, כאשר שכב על הרצפה עם פניו כלפי מטה, השד הרים את חלקו העליון של גופו ושבר את גבו על ידי הצמדתו לחלק גופו התחתון. קייטי הלכה ללואיס, אשר קראה לקריסטי לבוא איתה. כשהם עלו במדרגות, קריסטי קראה לטובי, והמסך הושחר.
ראו גם.
פעילות על טבעית (סדרת סרטים)
ג'ואן סאתרלנד
שוילר קולפקס
סמל העיר באר שבע
סמל העיר באר שבע עוצב בשנת 1972 על ידי חזי מור. בסמל נראה עץ אשל המסמל את בניינה ופיתוחה של העיר. העץ נטוע מעל בניין עיריית באר שבע, המיוצג על ידי שנים עשר עמודים, המסמלים את שנים עשר שבטי ישראל, ומייצגים את רעיון קיבוץ הגלויות בעיר. מימין לעץ ניצב המגדל של בניין העירייה, הנראה כידיים האוחזות בעץ, ואלה מסמלות את רעיון מיזוג הגלויות. בתחתית הסמל מופיע הפסוק:
הסמל הקודם.
סמלה הקודם של העיר אומץ עם הקמתה בשנת 1950, ונראו בו עץ אשל אשר סימל את הנגב, צינור מים שהביא אליו חיים ומפעל וארובה ברקע, שייצגו את הקמת אזור התעשייה בבאר שבע.
הסמל עוצב על ידי יקיר באר שבע, אברהם חלילי, העיתונאי הראשון שפעל בעיר.
בשנת 1965 הוציא השירות הבולאי בול המציג את סמל העיר בעיצובם של מקסים וגבריאל שמיר תחת הסדרה "סמלי ערים א' 1965 - 1967" ובערך נקוב של 0.08 לירה ישראלית.
סמלילה החדש של העיר.
בשנת 2012, בעקבות תל אביב, חיפה וערים נוספות בישראל ובעולם, אימצה באר שבע סמליל מודרני שנועד למתג את העיר ולמצב אותה כעיר מובילה בתחומי התרבות והאמנות, היזמות העסקית והתיירות. המהלך האסטרטגי בוצע על ידי חברת "שיר-שפיצר" והמיתוג עצמו על ידי "סטודיו נוימן". הסמליל החדש מורכב מהכיתוב "באר שבע, בירת ההזדמנויות של ישראל". האות ר במילה "באר" מעוצבת בדמות הספרה 7 והיא עשויה מתשבץ של ארבעה צבעים. לצד כיתוב זה מופיעה דוגמה גאומטרית שבה שבעה צבעים, ואלה מייצגים:
יריב
גדעון גינת
גדעון גינת (נולד ב-19 בפברואר 1945) הוא משפטן ישראלי, שכיהן כשופט בכיר בבית המשפט המחוזי בתל אביב. לשעבר סגן נשיא בבית המשפט המחוזי בחיפה ובתל אביב. עד סוף 2019 גינת כיהן כשופט עמית בבית המשפט המחוזי בחיפה. כיום עוסק בבוררויות וגישורים, עם דגש על סכסוכים מסחריים מורכבים ותחומי קניין רוחני.
חייו.
גינת נולד בתל אביב. תוך כדי שירות חובה בצה"ל בין השנים 1965-1962, נרשם ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים - השלוחה בתל אביב וסיים את לימודיו בשנת 1968. את לימודי התואר השני סיים בשנת 1973 בהצטיינות, באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך לימודיו, כתב עבודת גמר מחקרית במשפט מנהלי, בהדרכת פרופ' יצחק-הנס קלינגהופר.
גינת אב לשניים.
פעילותו המקצועית.
תחילת דרכו.
בשנת 1968 החל להתמחות אצל פרופ' זאב צלטנר, נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב. לאחר שהוסמך, עבד כעורך-דין עצמאי בתל אביב בין השנים 1972 ל-1989 בין היתר בשותפות עם ד"ר רודי אברהם. הופיע בבתי-משפט במגוון רחב של משפטים בתחום האזרחי, והתמחה בפרט במשפטים הקשורים לדיני הקניין הרוחני. ייצג, בין השאר, את המפעלים הבאים: ק.ל.מ. ג'ילט, לאקוסט, לגו, ביצ'ם, מפעלי מתכת נען. במשך 14 שנה כיהן כחבר בית-הדין המשמעתי המחוזי של לשכת עורכי-הדין בתל אביב.
בשנים 1979–1980 כתב מעת לעת מאמרים בעיתון דבר בעד כיבוד החלטות בית המשפט וחיזוק מעמדו. כן התבטא נגד הקמת התנחלויות על קרקעות מופקעות וקרא לבית המשפט העליון לאסור מדיניות זאת, כפי שאכן קרה בפסק הדין של בג"ץ אלון מורה.
כשופט מחוזי, סגן נשיא ושופט בכיר.
בשנת 1989 מונה לכהונת שופט בית-המשפט המחוזי. תחילה כיהן בבתי-המשפט המחוזיים בנצרת ובירושלים, ובהמשך עבר לכהן בבית המשפט המחוזי בחיפה, בעיר בה הוא מתגורר עד היום. בחודש מרץ 2003 מונה לכהונת סגן נשיא, כיהן במינוי זה תחילה בבית המשפט המחוזי בחיפה, ואף היה מועמד בולט להחליף את הנשיא מיכה לינדנשטראוס אך בהחלטת שרת המשפטים, ציפי לבני, לא מונה לתפקיד. בחודש אוקטובר 2010 עבר לכהן בבית המשפט המחוזי בתל אביב כסגן הנשיאה, ומפברואר 2012 ואילך משמש כשופט בכיר. בנוסף לתפקידו כשופט בבית המשפט המחוזי, כיהן גם כשופט בבית-הדין הצבאי לערעורים לצד הנשיא, האלוף במילואים ישי בר.
פעילות אקדמית.
מלמד כמורה מן החוץ בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב בתחומי קניין רוחני ודיני תעופה. לימד נושאים אלה גם בפקולטות למשפטים באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת חיפה. פרסם מאמר יסוד על העוולה "גנבת עין", במסגרת "דיני הנזיקין: העוולות השונות", בעריכת פרופ' גד טדסקי.
הסכסוך עם נשיאת בית המשפט המחוזי בחיפה.
בשנת 2010, פורסם בכלי התקשורת אודות סכסוך בין גינת לבין נשיאת בית המשפט המחוזי בחיפה, בלהה גילאור, בעקבות פסק דין שנוי במחלוקת, בו היה מעורב משרדו של בעלה. הסכסוך הביא למסכת השמצות של שני הצדדים וכלל בירור של נציב תלונות הציבור על שופטים, אליעזר גולדברג. בשל הגרסאות הסותרות, גינת נאלץ לעבור ממקום כהונתו בחיפה לתל אביב. פרופ' שמעון שטרית התבטא על ההתרופפות בדין המשמעתי לשופטים. שטרית ציין בנימה ביקורתית, כי "במקום לטפל בשופטת - העבירו את השופט גינת לתל אביב". אליעזר גולדברג העיר שהדבר נגד את התחייבותה של גילאור שלא לטפל בתיקים כאלו, אך שטרית תהה מדוע בכלל היה צורך בהתחייבות כזו. מרדכי קרמניצר ניסח חוות דעת בה כתב כי צרוף העובדות במקרה זה - יוצר חזות קשה. החשדן עשוי לראות בהתנהלותה של הנשיאה לא רק פגיעה בכלל בדבר הימנעות מפעולה בניגוד עניינים הפוגעת בסדר התקין אלא גם פעולה שנועדה לקדם את ענייניה הכלכליים.
פסיקה מרכזית.
גינת נתן פסקי-דין מכוננים בתחום דיני הפירוק והקפאת הליכים ובנושאים רבים בדיני הקניין הרוחני, דיני הנזיקין והמשפט המינהלי. בין אלה: פסק-דין המאשר הגשת תובענה ייצוגית נגד "פועלים שוקי הון" בעקבות התמוטטות חברת אפאר; קביעת היקף חבות רשויות שלטון בנזיקין בעקבות שיטפונות במפרץ חיפה; בחן, לראשונה, את היקף חבות המדינה בנזיקין בשל נזק נטען שנגרם כתוצאה מפעילות צה"ל בשטחים באינתיפאדה הראשונה; קבע את תחולת חוק האזנת סתר גם לגבי פעילות משטרתית מחוץ לגבולות המדינה; קבע זכות של אם חד-הורית לשוויון במסגרת חלוקת דירות מגורים בקיבוץ; דחה את טענתו של הרוצח גלעד שמן לענישה מופחתת בעקבות הריגת חברתו; בחן את היקף תחולת דוקטרינת "פירות העץ המורעל" בהחלטה תקדימית בעניין מדינת ישראל נגד עודה. לימים בית המשפט העליון אישר בפסק-דין יששכרוב (ע"פ 5121/98 יששכרוב נ' התובע הצבאי) את הדוקטרינה האמורה.
בשנים האחרונות, עלה שמו של גינת לכותרות בעיקר בשל הלכת ירדן שעסקה ברכישה ממונפת של ההנהלה בחברה פרטית. בית המשפט העליון ביטל את פסק הדין במסגרת פשרה בין הצדדים, מבלי שנשמע הערעור לגופו. באוגוסט 2012 פורסם מאמר ביקורת שצידד בפסק הדין של גינת וביקר את החלטת בית המשפט העליון.
בשלהי שנת 2011, קבע גינת באופן תקדימי כי הסופר יורם קניוק רשאי להירשם כ"חסר דת" במרשם האוכלוסין. גינת ציין שבחוק מרשם אוכלוסין אין התייחסות למקרה בו לרשות שלטונית אין סמכות להנפיק תעודה ציבורית (הנדרשת לשינוי הרישום במרשם) כאשר ברצון הפרט לשנות את סעיף דתו מדת פעילה ל"חסר דת". לאור לקונה משפטית זו בחוק ולאור כללי הפרשנות קבע גינת כי בנסיבות אלו זכותו של המבקש לחופש מדת אמורה להכריע את הכף לטובתו ולאפשר לו להגשים את הגדרתו העצמית במרשם.