במאי 1935 הותקף מינצברג במסגרת קטטת דמים המונית על רקע פוליטי בישיבת עיריית לודז': נציגים של מפלגת הימין, מפלגת האנדקים, בעירייה תקפו את הנציגים היהודים והסוציאליסטים כאשר במסגרת דיון על ההקצבה לתיאטרון העירוני בלודז', שאותה שאפו חברי מפלגת האנדקים לבטל (בשל היותו של התיאטרון "שמאלני מדי" לטעמם), קרא לעברם חבר המפלגה הסוציאליסטית הפולנית: "תחי התרבות הפולנית! יחי התיאטרון הפולני! הלאה ההיטלריסטים הפולנים!".
בעקבות הדברים תקפו נציגי מפלגת האנדקים באגרופים את הנציגים הסוציאליסטים ואת הנציגים היהודים, ופצעו פציעה חמורה את איש מפלגת הבונד גוטקביץ' ופצעו פציעה קלה יותר את מינצברג ועוד שני נציגים יהודים ושני סוציאליסטים פולנים.
ב-1936 הותקף מינצברג שוב, הפעם על ידי קצין לשעבר בצבא הפולני, שניסה למרוט את זקנו של מינצברג. הקצין לשעבר נידון למאסר של שבוע בלבד על מעשה תקיפה זה.
שנתיים לאחר מכן, קיבל אות הצטיינות מראש ממשלת פולין סקלאדקובסקי, על שירותיו הציבוריים.
ב-6 בספטמבר 1939, חמישה ימים לאחר פלישת גרמניה לפולין בפעולה שפתחה את מלחמת העולם השנייה, עזב מינצברג את פולין יחד עם משפחתו הקרובה והגיע לעיר וילנה, שנכבשה לא מכבר על ידי ברית המועצות על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. משם ניסה להימלט לחו"ל יחד עם משפחתו, אך לא הצליח לקבל מן הפקידים הסובייטים אשרת יציאה.
בעודו בווילנה סיפק מינצברג סיוע לפליטי המלחמה.
בעקבות ההתקפה הגרמנית על ברית המועצות במסגרת מבצע ברברוסה וכיבושה של וילנה, נרצחה אשתו של מינצברג, וכעבור כמה חודשים הוא עצמו הועבר לגטו ביאליסטוק, שם הופקד על אחד המפעלים בגטו.
יעקב לייב מינצברג נספה במהלך חיסול הגטו ביולי 1943.
קלוד ויז'ה
קלוד ויז'ה (בצרפתית: Claude Vigée, 3 בינואר 1921 – 2 באוקטובר 2020) היה משורר, מתרגם ומסאי ישראלי-צרפתי, שכתב בשפה הצרפתית ובניב האלזסי.
ביוגרפיה.
קלוד ויז'ה נולד בשם קלוד אנדרה שטראוס (Claude André Strauss) או סטרוס (בהיגוי צרפתי), למשפחה יהודית אלזסית ותיקה ביישוב בישווילר (Bischwiller) (בגרמנית -בישוויילר) במחוז ריין תחתון. גדל בחבל אלזס והגדיר את עצמו בספרו "סרפדים שחורים" בצורה זו: . בבית דיברו בניב היהודי-אלזסי של הגרמנית. האווירה בבית הושפעה מהמתחים הזוגיים של ההורים ונטיית האם לדיכאון. אחרי לימודי תיכון במכללה הקלאסית בבישווילר ובתיכון "פוסטל דה קולאנז'" בשטרסבורג, ובחינות הבגרות, בשנת 1937 התחיל לימודי רפואה באוניברסיטת שטרסבורג אך נאלץ להפסיקם עקב פריצת המלחמה וכיבוש אלזס על ידי הנאצים. בין השנים 1940 - 1942 שהה בטולוז שם המשיך את לימודי הרפואה באוניברסיטה. באותה תקופה הצטרף לרזיסטאנס במסגרת קבוצת התנגדות יהודית ושמה "בני דוד" (שהפכה בהמשך לחלק מ"הצבא היהודי"). הוא התחיל לפרסם תחת שם העט "קלוד ויז'ה", כשהשם ויז'ה בא בצירוף המלים הצרפתיות "Vie, j’ai", שמשמעותן, "חיים - יש לי" (או "אני חי"). באותה תקופה הכיר בטולוז את ז'אן קאסו, בנז'מן קרמייה ואת פייר זגרס.
עקב הרדיפות נגד היהודים והמרדפים המשטרתיים, בנובמבר 1942 החליט יחד עם אמו להימלט לפורטוגל באמצעות האנייה "סרפה פינטו" לארצות הברית, שם פגש קרובי משפחה רבים. בארצות הברית עבד בעבודות מזדמנות, בין השאר כשוטף כלים ומלצר במסעדות. למד שפות וספרויות רומאניות באוניברסיטת המדינה של אוהיו בקולומבוס ובשנת 1947 סיים דוקטורט בספרות בנושא "הדמוני אצל גתה". אז גם התחתן עם דודנית, יהודיה ממוצא אלזסי אף היא, אוולין מאייר, או כפי שכונתה, אווי. לזוג נולדו שני ילדים.
לימד ספרות צרפתית במספר אוניברסיטאות בארצות הברית, ביניהן אוניברסיטת המדינה של אוהיו, מכללת ולסלי ואוניברסיטת ברנדייס, על יד בוסטון, בה התמנה ראש החוג לשפות רומאניות. שם גדלו ילדיו. בשנת 1950 פרסם את קובץ שיריו הראשון.
בשנת 1959 חזר לצרפת והתיישב בפריז.
פרסם מאמרים ב"מרקור דה פראנס" וב"ייל פרנץ' סטאדיס" והרצה באוניברסיטת הרוורד.
בשנת 1960, לפי הזמנתו של גרשום שלום, עלה לישראל. למד עברית ולימד כפרופסור לספרות צרפתית והשוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1966 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. בישראל התחיל לכתוב שירים בניב אלזסי. פרש לגמלאות בשנת 1984 ומשנת 2001, מגיל 80, חזר להתגורר בצרפת ואף התקרב שוב לאזור הולדתו באלזס, שם ביקר לעיתים סדירות.
ב-2 באפריל 2006 הרצה קלוד ויז'ה בקתדרלת נוטרדאם בפריז על נושא התקווה.
בינואר 2007 נפטרה אשתו, אוולין, שהובאה למנוחת עולמים בבית העלמין היהודי בבישווילר.
יצירותיו.
יצירתו של ויז'ה הייתה מגוונת והתאפיינה בחיפוש מתמיד שירתי ופילוסופי. היא כללה שירים בחרוזים ובפרוזה, סיפורים, מסות ותרגומים ובלטו בה נושאי השורשים, הגלות, העקירה, התלישות והתקווה של האדם.
כתביו, שחוברו במהלך כ-50 שנות פעילות, זכו לפרסים רבים בצרפת ומחוצה לה. הוא נודע בגישתו הפציפיסטית ופעל למען התקרבות תוך יחסי שלום בין תרבויות שונות.
השתתף בין היתר באנתולוגיה של שירים פציפיסטים עם שיר על מלחמת לבנון הראשונה - "קולם של החיילים המתים" (La voix des jeunes soldats morts).
בשנת 2006 הוקמה אגודת ידידים של יצירתו של קלוד ויז'ה, בראשותה של אן מוניק, פרופסור לספרות אנגלית באוניברסיטת פריז III. בשנת 2008 פורסמה מהדורה של מכלול שיריו בהוצאה לאור הצרפתית "גלעד" (Galaade) בעריכתו של ז'אן-איס מאסון, עם מקדמה מאת מישל (Michèle) פינק ומבוא, ביבליוגרפיה והערות שוליים מאת אן מוניק, תחת הכותרת
"Mon heure sur la terre", בהתאם לכותרת אחד משיריו. הקובץ שהודפס כעבור זמן קצר בפעם נוספת זכה לפרס גונקור לשירה.
לאחר פטירתה של אשתו אוולין כתב ויז'ה שירי אבל לזכרה.
נפטר ב-2 באוקטובר 2020.
פרסים ואותות כבוד.
התקיימו כמה כנסים שהוקדשו ליצירתו של קלוד ויז'ה:
בשנת 1985 - באוניברסיטת בן-גוריון, ב-1988 - בסריזי-לה -סאל, ב-1989 באוניברסיטה למדעי הרוח בשטרסבורג וב-1999 באוניברסיטת תל אביב.
תרגומים.
קלוד ויז'ה תרגם לצרפתית משירתם של ריינר מריה רילקה, תומאס סטרנס אליוט,
איוואן גול ועוד.
ספר המבקש
אהואטו, נסיך טונגה
גוון טורנס
גוונדולין לנה "גוון" טורנס-וולר (באנגלית: Gwendolyn Lenna "Gwen" Torrence-Waller; נולדה ב-12 ביוני 1965) היא אתלטית עבר אמריקאית. היא אלופה אולימפית (ברצלונה 1992) בריצת 200 מטר, בעלת 5 מדליות אולימפיות, מהן 3 מדליות זהב, אלופת עולם (גטבורג 1995) בריצת 100 מטר, בעלת 8 מדליות מהן 3 מדליות זהב.
ביוגרפיה.
טורנס נולדה בדקטור, פרבר של אטלנטה, ג'ורג'יה.
באוניברסיאדה שנערכה בקובה, יפן בשנת 1985 זכתה טורנס במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר.
באוניברסיאדה שנערכה בזגרב, יוגוסלביה ביולי 1987 זכתה טורנס בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.09 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 22.44 שניות. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו באינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית בסוף אוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.52 שניות. שבוע וחצי לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה היא סיימה במקום חמישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.40 שניות.
באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה טורנס במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.97 שניות (בסיוע רוח גבית של 3.0 מטר/שנייה), בשלב רבע הגמר היא קבעה תוצאה של 10.99 שניות ובמקום שישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.17 שניות.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכתה טורנס בשתי מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.03 שניות, אחרי קטרין קראבה מגרמניה (10.99 שניות ) ולפני מרלין אוטי מג'מייקה (11.06 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 22.16 שניות, שוב אחרי קרבה (22.09 שניות) ולפני אוטי (22.21 שניות).
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה טורנס ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף והייתה לאתלטית המצטיינת במשחקים. מדליות זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.81 שניות, לפני ג'ולייט קאת'ברט (22.02 שניות) ואוטי (22.09 שניות) שתיהן מג'מייקה, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 21.72 שניות ובריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.11 שניות, לפני נבחרת חבר המדינות (42.16 שניות) וניגריה (42.81 שניות). מדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:20.92 דקות, אחרי חבר המדינות (3:20.20 דקות) ולפני בריטניה (3:24.23 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.86 שניות, אחרי דיברס (10.82 שניות), קאת'ברט (10.83 שניות), אירינה פריבלובה מחבר המדינות (10.84 שניות) ולפני אוטי (10.88 שניות), בריצה הצמודה ביותר בהיסטוריה.
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 זכתה טורנס ב-4 מדליות, זהב, כסף ו-2 ארד. מדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:16.71 דקות, לפני רוסיה (3:18.38 דקות) ובריטניה (3:23.41 דקות), מדליות כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.00 שניות, אחרי אוטי (21.98 שניות) ולפני פריבלובה (22.13 שניות), בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 41.49 שניות, אחרי רוסיה (41.49 שניות) ולפני ג'מייקה (41.94 שניות) ומדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.89 שניות, אחרי בת ארצה גייל דיברס (10.82 שניות) ואוטי (10.82 שניות).
במשחקי הרצון הטוב שנערכו בסנקט פטרבורג, רוסיה בשנת 1994 זכתה טורנס ב-3 מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.95 שניות, בריצת 200 מטר בשיא תחרות חדש של 22.09 שניות ובריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.98 שניות.
אלופת עולם.