הלחנים הידועים של השיר הם לחן של אלי ליפסקר, של חסידות חב"ד, ולחן נוסף של חסידות סערט ויז'ניץ. בנוסף קיימים לחנים מאת פרחי לונדון, לואי לבנדובסקי, עוזי חיטמן, שייקה פייקוב, וקטע חזנות מאת שמואל נאומבורג.
בקבלת פני רבנים.
נהוג לשיר את השיר בזמן קבלת פני רבנים. תיעוד למנהג קיים עוד משנות ה-30 של המאה ה-20. גם בכנסייה הגדולה השישית של אגודת ישראל התקבלו הרבנים בשירת "שאו שערים". לעיתים הושר השיר גם לכבוד אישי ציבור שאינם רבנים כמו ראש ממשלת ישראל יצחק רבין, וראש עיריית ירושלים טדי קולק. יש שציינו כמקור למנהג, את אגדת חז"ל שלפיה העזרה צווחה "שאו שערים" לכבוד ישמעאל בן פיאבי ויוחנן בן נדבאי.
יש שהסתייגו משירת השיר כלפי אנשים, כיוון שבמקור הביטוי "מלך הכבוד" נאמר על אלוהים. חלק מפוסקי ההלכה הכריעו להקל בזה, מכיוון שבהמשך השיר מיד מפרשים "מי הוא זה מלך הכבוד – ה' צבאות", וכן שהכוונה יכולה להתפרש על השכינה שמלווה את הרב או בדרך מליצה.
על פי המסופר בעיתון יתד נאמן, בעקבות הסתייגותם של הרב שך והרב מבריסק משירת "שאו שערים" לרבנים, מארגני כינוס היסוד של דגל התורה ב-1988 החליטו לקבל את הרבנים בשירת ימים על ימי מלך במקום "שאו שערים", ומאז הפך השיר "ימים" להמנון הנפוץ לקבלת רבנים, בעיקר במגזר הליטאי, במקום "שאו שערים".
שאו שערים ראשיכם
יונדאי קוסטו
יונדאי קוסטו (באנגלית: Hyundai Custo) היא מכונית קומפקטית במרכב מיניוואן, בעלת שישה או שבעה מקומות, שמיוצרת על ידי יונדאי מוטור משנת 2021. היא הוצגה בסין בשנת 2021.
העיצוב הוא הכלאה בין קרוסאובר למיניוואן, זה בעצם יונדאי טוסון דור רביעי ארוך יותר.
היא משווקת עם מנועי בנזין בנפחי 1.5 ליטר טורבו המספק 170 כ"ס ו-2.0 ליטר טורבו. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים או תיבת הילוכים דו-מצמדית בעלת שבעה הילוכים.
פקר
פקר הוא שם משפחה אשכנזי.
שורש 99
שורש 99 או גַאן בּוּ (בסינית: 甘部, פיניין: Gān bù) הוא השורש התשעים-ותשעה של הכתב הסיני. פירושו "מתוק" והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מחמישה קווים.
במילון קאנגשי יש 22 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת רדיקל זה.
יוסף בשארי
מארי יוסף בן סעדיה בשארי (ה'תל"ב – ה'תקי"ב, 1672 – 1752) היה חכם מחכמי יהדות צנעא במאה ה-18, ודיין בבית הדין הגדול בצנעא.
ביוגרפיה.
מארי יוסף נולד בשנת ה'תל"ב (1672) בערך, בשכונת אלסאילה בצנעא שבתימן.
בשנת ה'תל"ט (1679), בהיותו בן 7, יצא יחד עם כל יהודי צנעא לגלות מוזע, וחזר והשתכן בקאע אל-יהוד.
בשנת ה'תע"ה (1715), לאחר פטירת הדיינים מארי שלום צבטאני ומארי משה קטיעי, התמנה כדיין בהרכב השלישי של בית הדין בראשות מארי שלום חמדי הלוי.
מארי יוסף היה סופר בית הדין, וכתב את המסוודה בתקופתו. הוא וחברו מארי צאלח צאלח נחשבו למומחים ביותר בדורם לבדיקת כשרות הריאה.
נפטר בשנת ה'תקי"ב (1752).
יאן דלוגוש
יאן דלוגוש (בפולנית:Jan Długosz, בלטינית: Ioannes Dlugossius, Longinus, נולד ב-1 בדצמבר 1415 בבז'ז'ניצה - 19 במאי 1480 קרקוב) היה היסטוריון וכרוניקן פולני, כומר קתולי, גאוגרף, מומחה בהרלדיקה פולנית, ודיפלומט. נודע במיוחד כמחבר ספרי השנים, כרוניקה של ממלכת פולין ב-12 כרכים, אחד מספרי ההיסטוריוגרפיה החשובים של אירופה בתקופה. היה מורה בניו של המלך קז'ימייז' יגיילונצ'יק. כונה "אבי ההיסטוריוגרפיה הפולנית". דלוגוש דגל בקדימות תפקיד הכנסייה ביחס לשלטון המלכותי ובאחדות השטחים הפולניים.
ביוגרפיה.
שנים ראשונות.
יאן דלוגוש נולד בשנת 1415 בסטארה בז'ז'ניצה (כיום במחוז פאיינצ'נו בפרובינציית לודז' בפולין) במשפחה של בני המעמד האצילי הבינוני (שלאחטה), כבנם של יאן דלוגוש מנייג'לסקה ושל ביאטה בת מרטין. הסמל ההראלדי של המשפחה היה "ראש התאו" (Wieniawa).
האב, יאן דלוגוש מנייג'לסקה, הצטיין בקרב גרונוולד והוליד תריסר ילדים משתי מערכות נישואים. שלושה מבניו נשאו את השם הפרטי יאן.
דלוגוש למד תחילה בבית הספר של כנסיית הרובע בנובי קורצ'ין, בה פעל אביו כראש היישוב. לאחר מכן, למשך שלוש שנים (1431–1428) למד דיאלקטיקה ופילוסופיה באוניברסיטה היגלונית בקרקוב.
בשנת 1434 דודו, שכיהן ככומר בקלובוצק מינה אותו כקאנון של כנסיית מרטין הקדוש בקלובוצק. העיר הייתה קודם חלק מאזור אופולה בשלזיה, אבל נכבשה לא מכבר בידי ולדיסלב השני יגיילו.
קריירה.
דלוגוש יצא מהאוניברסיטה בלי להשיג דיפלומה ועבד בהמשך כנוטריון ציבורי. התקבל לעבודה אצל בישוף קרקוב, זביגנייב אולשניצקי, והיה בשנים 1431–1455 מזכירו, ראש לשכתו ואיש סודו. אולשניצקי קידם את הקריירה של הצעיר וב-1436 מינה אותו לקאנון בקרקוב.
בשנת 1448 נשלח דלוגוש לאיטליה על מנת להשתדל אצל האפיפיור ניקולאוס החמישי לשם קבלת מגבעת הקרדינל שהובטחה מזה זמן רב לאדונו. הצלחת משימה זו פתחה בפני דלוגוש קריירה דיפלומטית ענפה.
הודות לכישוריו כנושא ונותן, נשלח דלוגוש בשנת 1449 על ידי המלך קז'ימייז' הרביעי לשליחויות דיפלומטיות בחצר האפיפיור ואחר כך בחצר קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1450 נשלח דלוגוש על ידי המלך קזימיר ורעייתו, זופיה הולשאנסקה כדי לתווך בין יאנוש הוניאדי לאיסקרה יאן מבראנדיס, שליט בוהמיה ואחרי ששה ימי משא ומתן שכנע אותם לחתום על שביתת נשק.
בשנת 1455 פרצה בקרקוב דליקת ענק שהחריבה חלק גדול מהעיר ואת הארמון, אבל ביתו של דלוגוש נשאר ללא פגע.
באותה שנה, שנת 1455, אחרי מות הקרדינל אולשניצקי, פרץ ריב בין המלך לקפיטולום של הכמרים על הזכות לבחור לו יורש. דלוגוש שהיה נאמן להשקפתו של המנוח על עצמאות הכנסייה ביחס לממלכה, צידד בקפיטולום ומשום כך סר חינו בעיני המלך והוא הורחק מהפעילות הדיפלומטית, אולם הוא שב לזירה זו כעבור מספר שנים. ב-1461 היה דלוגוש חבר במשלחת הפולנית שפגשה בביטום בשלזיה, את נציגיו של המלך הצ'כי ייז'י מפודבראדי. אחרי דיונים שנמשכו ששה ימים, נכרתה ברית בין שני הצדדים. ב-1466 נשלח דלוגוש אל הלגאט מברסלאו, כדי לקבל ערבות לגבי הנייטרליות של הלגאט במשא ומתן בין הפולנים לאבירים הטבטונים. דלוגוש השיג את המשימה אז החליט המלך קז'ימייז' הרביעי להפקיד בידיו את חינוך בניו.
בימי מלחמת שלוש עשרה השנים (1466-1454) ובשיחות השלום שניהל המלך בסוף הקרבות מילא דלוגוש תפקיד במשא ומתן עם האבירים הטבטונים. בשנת 1466 הוא נמנה עם נציגי פולין בחתימת הסכם השלום בטורון בין פולין והקונפדרציה הפרוסית לאבירים הטבטונים.
בנוסף הוטלו עליו משימות דיפלומטיות בפראג (1467) ובהונגריה, בבודה (1469) ובווישגרד (1478).
כאשר, לאחר מותו של ייז'י מפודבראדי, בשנת 1471, נבחר בנו הבכור של קזימייז' ותלמידו של דלוגוש, ולדיסלב, למלך צ'כיה ליווה אותו דלוגוש לבוהמיה, כמנטור ואפטרופוס של המלך הצעיר; אך עד מהרהבעיות בריאות אילצו אותו לחזור למולדתו.
דלוגוש דחה את ההצעה להתמנות לארכיבישוף פראג, אולם זמן קצר לפני מותו התמנה לארכיבישוף לבוב. מינוי זה אושר ב-2 ביוני 1480 על ידי האפיפיור סיקסטוס הרביעי, שבועיים אחרי מותו של דלוגוש.
יאן דלוגוש מת במאי 1480 בקרקוב והובא לקבורה בכנסיית הארכנגל הקדוש מיכאל וסטניסלב הקדוש - "בזיליקת סטאלקה" בקרקוב.
פעילותו ככרוניקן ומחבר.
קיים תיעוד של ספירת מלאי מקיפה של כל נכסיו הרבים של הבישוף שדלוגוש נדרך לערוך בשנת 1444, וידוע כי לצורך עריכתה ביצע מחקר ארכיוני מעמיק, אך הרשימה עצמה לא השתמרה.
דלוגוש כתב כתבי היסטוריה רבים. בהזמנת הקרדינל אולשניצקי כתב את ספרו הידוע ביותר - "Annales seu cronicae incliti Regni Poloniae" או ""הכרוניקה של ממלכת פולין המפורסמת" נודע גם כ-"Historia Polonica" - "ההיסטוריה הפולנית"". הספר נכתב בשנים 1455–1480 בשפה הלטינית ב-12 כרכים, והוא מתאר את תולדות פולין מראשיתה האגדית ועד ימיו של דולוגוש. מסופר, בו בין השאר, גם על אירועים היסטוריים בדרום-מזרח אירופה ואף במערב אירופה בין השנים 965–1480. הכרוניקה פורסמה תחילה במהדורות חלקיות. המהדורה המלאה פורסמה בשנים 1701–1703. בין השנים 1961–2006 יצא לאור תרגום לפולנית, כולל את "המפות של ממלכת פולין" - שהוא תיעוד יחיד במינו בתקופתו, המתאר את הגאוגרפיה של פולין, לרבות תיאור מדוקדק של מקורות המים שלה. דלוגוש לא הסתפק בהתעקתם של דיווחי כרוניקנים אחרים, אלא בדק בעצמו מקורות פולנים, הונגריים, צ'כיים, רוסיים, וגרמניים, וכדי להבינם במלואם, התעמק בזקנתו בלימודי שפות זרות. ספריו היו מקור לחומרים היסטוריים עתירי מידע ומהימנים לגבי פולין ולגבי ההיסטוריה העולמית. אמנם פרטי התיאורים ההיסטוריים הם לרוב מוטלים בספק. העניק חשיבות יותר למהימנות הטענות מאשר לסגנון, וביטא בכתביו הרהורים לגבי יד ההשגחה העליונה באירועים ההיסטוריים
כשנדרש לכך בכתבי ידו, נהג דלוגוש בצניעות להזכיר את עצמו בגוף שלישי.
יצירתו הראשית זו, שנודעה גם כ. כתבי דלוגוש פורסמו לראשונה בשנת 1614 במהדורה חלקית, מצונזרת, בעוד
למשך זמן רב למהדורה המוצלחת ביותר נחשבה זו בארבעה עשר כרכים בעריכת קארל מחז'ינסקי - "Joannis Długosz Senioris Canonici Cracoviensis Opera Omnia" שהופיעה בקרקוב בשנים 1863–1887.
המהדורה הבקורתית של תולדות פולין הרלוונטית בימינו היא זו שפורסמה בשנים 1964–2003 ב-10 כרכים.
יצירתו של דלוגוש השפיעה השפעה רבה על ההיסטוריונים הפולנים המוקדמים, כמו מתיאס ממייכוב.
Banderia prutenorum.