בתחילה מנע הממשל הסורי מצוות חוקרים של האו"ם מלהגיע לאתרים בהם בוצעו התקיפות, על אף שהצוות היה ממוקם באזור במרחק של קילומטרים ספורים. ב-25 באוגוסט הממשל הסורי הסכים לאפשר לצוות החוקרים של האו"ם לבקר באתרי התקיפות. עם זאת, לטענת גורמים רשמיים בארצות הברית בשלב זה ייתכן מאוד שהעדויות לשימוש בנשק הכימי במתקפה "נפגמו במידה ניכרת", ככל הנראה ממתקפת הארטילריה של כוחות הממשל הסורי אשר הפגיזו מאז באופן ניכר את השכונות בהן בוצעו התקיפות.
ב-16 בספטמבר פרסם צוות פקחי האו"ם את מסקנותיו, ולפיהן יש ראיות חותכות לשימוש נרחב בנשק כימי בתקיפה. הפקחים לא קבעו מי ירה נשק זה, אך מתוך הפרטים שמסרו (כגון שהירי בוצע בטילי קרקע-קרקע) קבעו מדינות המערב שברור שהיורים הם מצבא סוריה. רוסיה המשיכה להתייצב לצד סוריה, וטענה שהדו"ח מעוות וחד-צדדי.
תגובות למתקפה הכימית.
במסיבת עיתונאים שנערכה ב-26 באוגוסט ציין מזכיר המדינה האמריקאי ג'ון קרי כי אין בכלל ספק שמתקפה כימית "בלתי נסלחת" התרחשה ב-21 באוגוסט וכי ממשל אובמה סבור שהממשל הסורי הוא שביצע את המתקפה.
נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, יזם תקיפה צבאית בסוריה, כצעד ענישה על השימוש בנשק כימי, וניסה לגבש קואליציה של מדינות שישתתפו בתקיפה. בבריטניה הביא ראש הממשלה, דייוויד קמרון, את השתתפות בריטניה בתקיפה לאישור הפרלמנט, אך הפרלמנט דחה את בקשתו. בשלב זה החליט אובמה להביא את עניין התקיפה לאישור הקונגרס.
רוסיה הביעה התנגדות לתוכנית התקיפה, אך מאוחר יותר אמר נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, שיתמוך בתקיפה צבאית בסוריה, באישור האו"ם, אם יוכח שמשטר אסד השתמש בנשק כימי. איראן איימה שתקיפה תוביל לחורבן ישראל.
לנוכח איומיה של ארצות הברית לתקוף בסוריה, העלה פוטין הצעת פשרה, לפיה יסכים אסד למסור את הנשק הכימי שברשותו לפיקוח בינלאומי, שיוביל לפירוק נשק זה. אסד הכחיש שכוחותיו ערכו את התקיפה, אך הבהיר שהוא מחויב לקיום חלקו בהסכם הפשרה. ב-28 בספטמבר 2013 אישרה מועצת הביטחון פה אחד את ההצעה לפירוק הנשק הכימי בסוריה. עם זאת, אסד לא התפרק לחלוטין מכל הנשק הכימי וגם בשנים שלאחר מכן ביצע בו שימוש במלחמת האזרחים בסוריה.
שלושה אמיגוס
שלושה אמיגוס (באנגלית: !Three Amigos¡) הוא סרט קומדיה משנת 1986 בבימויו של ג'ון לנדיס שנכתב על ידי לורן מייקלס, סטיב מרטין ורנדי ניומן. העלילה מבוססת באופן רופף על "שבעת הסמוראים", סרטו של אקירה קורוסאווה משנת 1954, ועל האדפטציה של סרט זה למערבון "שבעת המופלאים". סטיב מרטין, צ'בי צ'ייס ומרטין שורט מככבים כשלושה כוכבי הקולנוע האילם, אשר תושבי כפר מקסיקני קטן טועים וסבורים כי הם גיבורים אמיתיים.
הפקת הסרט.
התסריט נכתב על ידי מרטין, מייקלס ורנדי ניומן. כמו כן, ניומן חיבר עבור הסרט שלושה שירים מקוריים: "The Ballad of the Three Amigos", "My Little Buttercup", ו-"Blue Shadows", בעוד מוזיקת הרקע לסרט הולחנה על ידי אלמר ברנשטיין. הסרט צולם בסימי ואלי, קליפורניה, הפארק הלאומי קורונדו, אולפני טוסון ובהוליווד.
מוזיקה.
אלמר ברנשטיין הלחין את המוזיקה עבור הסרט, בעוד רנדי ניומן כתב את השירים.
ביקורות ותגובות.
רוב הביקורות שהסרט קיבל היו שליליות, והסרט קיבל ציון 44% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, על פי 34 ביקורות.
ג'יברלטר כרוניקל
הג'יברלטר כרוניקל (אנגלית: Gibraltar Chronicle) הוא עיתון היוצא לאור בגיברלטר מאז שנת 1801. הוא הפך לעיתון יומי בשנת 1821. "ג'יברלטר כרוניקל" הוא העיתון היומי הוותיק ביותר בגיברלטר, והשני בוותיקותו בעולם מבין העיתונים בשפה האנגלית שנדפסו ללא הפסקה. משרדי המערכת נמצאים בבית ווטרגייט (Watergate House), ואילו עבודות הדפוס באזור התעשייה של הנמל החדש (New Harbours).
היסטוריה.
הנסיבות שהביאו להיוולדו של הג'יברלטר כרוניקל, קשורים בקשר ישיר בחיל המצב של גיברלטר. רשימת אבדות וחדשות היו מוגבלות ועברו באיטיות במאה ה-18, וכאשר 5 רגימנטים מחיל המצב של גיברלטר נדרשו להפליג באופן מיידי למצרים ב-1801 (במהלך המערכה של בריטניה נגד נפוליאון), פורסמו החדשות שהגיעו בלוח מודעות בספריית חיל המצב בגיברלטר. זמן לא רב לאחר מכן, הוחלט שעל המידע להיות נגיש לציבור.
עיתון ראשוני ובו ידיעות ממצרים שנתקבלו מאת אה"מ פלורה, נדפסו בספריית חיל המצב ב-4 במאי 1801 ונמכרו על ידי שני מוכרי ספרים וכלי כתיבה, ה. ות. קופר (H. and T. Cowper). המהדורה של ה-4 במאי הכילה 4 דפים, כאשר השלושה הראשונים כתובים באנגלית וצרפתית במקביל. בדף הרביעי הופיעה רשימה של הקצינים שנפלו מאז החלה הנחיתה במצרים ב-1801, וכן ידיעה על "החדשות הנהדרות" על ניצחונו של אדמירל נלסון בקרב קופנהגן. המהדורה השנייה נדפסה ב-8 במאי 1801, ומאז יצא העיתון באופן קבוע, מדי שבוע ביום שישי. הפעם הראשונה שהעיתון נדפס בשם "ג'יברלטר כרוניקל" הייתה ב-15 במאי 1801. העורך הראשון היה צרפתי בשם שארל בויסון (Charles Bouisson), שהתיישב בגיברלטר בשנת 1794.
הגליונות של הג'יברלטר כרוניקל היו ממוספרים בספרות רומיות עד גיליון 160 (CLX) שנדפס ב-22 בספטמבר 1804. הג'יברלטר כרוניקל לא הודפס במשך 5 חודשים מאז הופעת גיליון זה, כתוצאה מהתפרצותה של מגפת הקדחת הצהובה, והפעם הבאה בה העיתון נדפס הייתה ב-23 במרץ 1804, ומאז השתמשו בספרות ערביות למספור הגליונות. מחירו של הג'יברלטר כרוניקל היה אז 1 וחצי ריאל, וקהל הקוראים שלו היה לרוב פקידים ועובדי ציבור.
העיתון התפרסם בסקופ על קרב טרפלגר, באוקטובר 1805, כאשר קיבל את הידיעות על הניצחון הבריטי מספינת דייגים קטנה שפגשה בצי הבריטי העושה את דרכו חזרה. הידיעות התפרסמו בעיתון למעלה משבוע לפני שהם הגיעו לראש הממשלה הבריטי ויליאם פיט ולמלך ג'ורג' השלישי.
העיתון יצא לאור בהתחלה הן באנגלית והן בצרפתית במקביל, אך לאחר מכן המשיך במהדורה באנגלית בלבד. יוצאת מן הכלל הייתה המהדורה שיצאה בזמן מלחמת הירושה הספרדית שנדפסה גם בצרפתית לטובת התושבים הצרפתים שגרו בגיברלטר ורצו לקבל מידע על המתרחש במולדתם.
כיום.
כיום הג'יברלטר כרוניקל הוא העיתון היומי היחיד בגיברלטר. עד שנות ה-90 של המאה ה-20 עוד היה העיתון בבעלותה של קרן המורכבת ממספר קצינים בתפקיד מספריית חיל המצב. כיום, העיתון בבעלות קרן נאמנות עצמאית מקומית.
ישנם רק 2 אוספים של הג'יברלטר כרוניקל שנשתמרו בשלמות או כמעט בשלמות הידועים, ושניהם נמצאים בגיברלטר. בספריית חיל המצב מוחזק אוסף שלם של כל הגליונות מאז 1801, ואוסף נוסף בו חסרים רק השנים הראשונות של העיתון, נמצא בארכיון של גיברלטר.
עמרם (פירושונים)
אהרון ורגליס
אהרון וֶרגֶליס (ביידיש: אהרן װערגעליס (כתיב סובייטי אַרן ווערגעליס); ברוסית: Арон Алтерович Вергелис; 1918, ליובר - 1999, מוסקבה) היה משורר, סופר ופובליציסט יידי ופעיל חברתי יהודי-סובייטי. היה עורכו הראשי של כתב העת "סאוועטיש היימלאנד" במשך כל שנות קיומו. עד יום מותו היה עורך הראשי של "די יידישע גאס" (הרחוב היהודי), שיצא לאור בין השנים 1992–1998.
ורגליס הוא החל לפרסם ב-1935. הוא סיים לימודים במכון הפדגוגי של מוסקבה. בימי מלחמת העולם השנייה שירת בשורות הצבא האדום. אחרי המלחמה עזר בהקמת שידורי רדיו ביידיש מברית המועצות לחו"ל. בין השנים 1947–1949 היה עורך ראשי של אלמנך "היימלאנד". היה בין היוצרים בשפת יידיש היחידים שלא נעצרו בתקופתו של סטלין. בין שנות השישים והשמונים יצא לשליחויות במערב אירופה, צפון ודרום אמריקה, חיבר ספרי מסעות. כמו כן חיבר ביקורות על חיבוריהם של יוצרים ביידיש אחרים.
זואי קאזאן
זואי סוויקורד קאזאן (באנגלית: Zoe Swicord Kazan; נולדה ב-9 בספטמבר 1983) היא תסריטאית, מחזאית ושחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. מוכרת בזכות תפקידיה בסרטים "זה מסובך", "שמחתודהעודבבקשה" ו"רובי ספרקס" ועל תפקידה במיני-סדרה "אוליב קיטרידג'" היא קיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית משנה מצטיינת במיני-סדרה.
ביוגרפיה.
קאזאן נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא יווני, גרמני ואנגלי. הוריה הם זוג התסריטאים ניקולס קאזאן, מועמד פרס האוסקר על התסריט של "תהפוכות הגורל", ורובין סוויקורד, מועמדת פרס האוסקר על התסריט של "סיפורו המופלא של בנג'מין באטן". קאזאן היא נכדתו של הבמאי איליה קאזאן והמחזאית מולי קאזאן. זואי היא אחותה הבכורה של השחקנית מאיה קאזאן. היא למדה באוניברסיטת ייל.
קריירה.
תפקידה הראשון כשחקנית היה בסרט העצמאי "בליעת חרבות וגברים רזים" משנת 2003. את דרכה כשחקנית משנה החלה בשנת 2007 בסרטים "עדות שבורה", "בעמק האלה" ו"לסגור מעגל". באותה שנה התארחה בפרק בסדרה "מדיום".
בשנה שלאחר מכן הופיעה לצידו של לאונרדו דיקפריו וקייט וינסלט בדרמה של סם מנדס "חלון פנורמי". עוד בשנת 2008 השתתפה בסרט "אני ואורסון ולס" בכיכובו של זאק אפרון.
בשנת 2009 זכתה קאזאן לחשיפה בזכות תפקידה בקומדיה המצליחה "זה מסובך" בתור גאבי לצד מריל סטריפ וסטיב מרטין, וגם בסרט שהפיק בראד פיט "החיים האישיים של פיפה לי".
ב-2010 הופיעה קאזאן בדרמה הקומית של ג'וש רדנור "שמחתודהעודבבקשה" לצידו ולצד מאלין אקרמן, במערבון "המשלחת של מיק" ובסדרת ה-HBO "משועמם עד מוות" בתור נינה חברתו של הסופר ג'ונתן אמס, המגולם על ידי ג'ייסון שוורצמן.