הממלכה המשולשת (בקרואטית: Trojedna kraljevina) או ממלכת קרואטיה, סלאבוניה ודלמטיה המשולשת (בקרואטית: Trojedna Kraljevina Hrvatske, Slavonije i Dalmacije) הייתה התפיסה שדגלו בה מנהיגי התחייה הלאומית הקרואטית מהמאה ה-19 של ממלכה מאוחדת בין קרואטיה, סלאבוניה ודלמטיה, שכבר היו חלק מהאימפריה האוסטרית תחת מלך אחד, שהיה גם קיסר אוסטריה, אך היו ישויות נפרדות מבחינה פוליטית ומנהלית. למושג זה היו שורשים בתקופת ימי הביניים המוקדמים, כממשיכה של ממלכת קרואטיה ההיסטורית שהורכבה מאותם אזורים.
לאחר פשרת 1867, קרואטיה וסלאבוניה היו במחצית ההונגרית של האימפריה האוסטרו-הונגרית והתאחדו בשנת 1868 כממלכת קרואטיה-סלאבוניה, כאשר שמה הרשמי היה הממלכה המשולשת של קרואטיה, סלאבוניה ודלמטיה. עם זאת, דלמטיה, שנמצאת במחצית האוסטרית, נותרה עדיין נפרדת למעשה. עד סוף האימפריה האוסטרו-הונגרית, כמה מפלגות וקבוצות פוליטיות קרואטיות ביקשו הכרה בממלכה המשולשת ושילוב דלמטיה בקרואטיה-סלאבוניה. האינטליגנציה הקרואטית, במיוחד עורכי דין והיסטוריונים, מילאה תפקיד מרכזי בפרשנות מקורות היסטוריים כדי לתת לגיטימציה לדרישה לממלכה המשולשת.
היסטוריה.
האיחוד בין שלוש הממלכות החל לצבור פופולריות במאה ה-14 ושימש במקור בתואר באן קרואטיה, סלבוניה ודלמטיה בממלכה הקרואטית מימי הביניים. השימוש הראשון במונח הממלכה המשולשת היה בשנת 1527 על ידי ההבסבורגים, כדי לגרום לתואר קרואטיה, דלמטיה וסלבוניה להיראות גדול יותר, ניתן לראות זאת בתארים שניתנו לקרסטו פרנקופאן, כמו גם בדוגמאות אחרות משנת 1527. הסבור הקרואטי, בשנת 1681, נקרא רשמית בשם "Congregatio Croatiae, Dalmatiae et Slavoniae" מאוחר יותר במאה ה-18 ייסדה מריה תרזה את המועצה המלכותית לממלכת קרואטיה, דלמטיה וסלאבוניה. אולם רק בתחילת המאה ה-19, במקביל לדרישות לאיחוד שלוש הממלכות הקרואטיות ובניית האומה המודרנית, התעצם השימוש בשם "הממלכה המשולשת".
לפני 1848 תבעו הקרואטים שטחים שנתבעו הן על ידי ההונגרים והן על ידי מועצת המלחמה של בית המלוכה בווינה בתוך האימפריה האוסטרית, וגם על ידי האימפריה העות'מאנית. במהלך המהפכות של 1848 הציעו לאומנים קרואטים בסאבור את איחוד הממלכה המשולשת, שתהיה איחוד תרבותי ופוליטי קרואטי אוטונומי בתוך האימפריה ההבסבורגית. נציגים פוליטיים של קרואטיה הביאו את הרעיון לקיסר, ודרשו את איחוד שלוש הממלכות הקרואטיות. במהלך המהפכות, דלמטיה הוכפפה זמנית לשליטתו של הבאן יוסיפ ילאצ'יץ' הקרואטי. עם זאת, האליטה דוברת האיטלקית השולטת בדיאט הדלמטי דחקה באוטונומיה של הממלכה כאדמת כתר אוסטרית – נגד דרישת תנועת התחייה הלאומית הקרואטית לממלכה משולשת.
בעקבות הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 והפשרה הקרואטית-הונגרית משנת 1868, ויתרו באופן רשמי התביעות ההונגריות על ממלכת סלאבוניה והתביעות האוסטריות על הגבול הצבאי. קרואטיה וסלאבוניה אוחדו לממלכת קרואטיה-סלאבוניה. עם זאת, איחוד עם דלמטיה נשלל ובעוד קרואטיה-סלאבוניה שולבה בארצות הכתר של אישטוואן הקדוש (המחצית ההונגרית), דלמטיה נותרה ארץ כתר של ציסלייטניה (המחצית האוסטרית) של המלוכה הכפולה. קרואטיה-סלאבוניה אף כינתה את עצמה רשמית "הממלכה המשולשת של קרואטיה, סלבוניה ודלמטיה", ובכל העלתה את טענותיה על דלמטיה.
חלקים מהפשרה הקרואטית-הונגרית משנת 1868 הפכו לסוגיות שנויות במחלוקת, שכן הגרסה הקרואטית הגדירה את שטח "ארצות כתר סטפן הקדוש" כ"איחוד ממלכתי של ממלכת הונגריה וממלכות דלמטיה, קרואטיה וסלאבוניה". הגרסה ההונגרית לאותה פשרה, כינתה אותה בינתיים כקרואטיה, סלאבוניה ודלמטיה, כשהיא מונעת את המילה "ממלכה" ומשנה את סדר שמות המדינות. מסמכים שהונפקו על ידי אוסטריה הגדירו את השטחים כ"דלמטיה, קרואטיה וסלאבוניה", לאחר הנחיות מאת פרידריך פרדיננד פון בוסט להבדיל בין דלמטיה לבין קרואטיה וסלבוניה על מנת להדגיש את חברותה במחצית האוסטרית של האימפריה.
במהלך התחייה הלאומית של קרואטיה ובמחצית השנייה של המאה ה-19, האינטליגנציה הקרואטית, במיוחד עורכי דין והיסטוריונים, במאבק על ממלכה משולשת מאוחדת, היו מעורבים בפרשנות מקורות היסטוריים המבקשים לתת לגיטימציה וטענה פוליטית על מלוא משמעות השם של הממלכה המשולשת. בסוף המאה ה-19, ההכרה בממלכה המשולשת הייתה המטרה העיקרית של מפלגת העם העצמאית, כמו גם מפלגת העם של דלמטיה.
החי בים התיכון
בים התיכון חיים כ-17,000 מינים שתוארו עד כה, כרבע מתוכם אנדמיים לים. הים התיכון נחשב לים כמעט סגור, המחובר בצידו המערבי לאוקיינוס האטלנטי דרך מצר גיבלרטר ובצידו המזרחי מחובר לאוקיינוס ההודי דרך הים האדום ותעלת סואץ. למרות ששטחו מהווה רק כ–0.8% משטח האוקיינוסים העולמי, חיים בו 6-7% מהמינים הידועים למדע.
בשנת 1869 הסתיימה בנייתה של תעלת סואץ, שהביאה לנדידת בעלי חיים מהים האדום אל הים התיכון - "הגירה לספסית".
בישראל, החל מאמצע שנות ה–60 הוכרזו מספר שמורות ימיות, המשתרעות בדרך כלל מקו החוף ועד למספר מאות מטרים מערבה לתוך הים.
יונקים בים התיכון.
סדרת לווייתנאים.
תת-סדרת לווייתני שיניים.
משפחת דולפיניים
משפחת לווייתני מקור
משפחת ראשתניים
תת-סדרת לווייתני מזיפות.
משפחת לווייתני ענק
משפחת לווייתנים אפורים
סדרת טורפים.
תת-סדרת דמויי כלב.
משפחת כלבי ים
צבי ים בים התיכון.
משפחת צבים ימיים
משפחת צבים גילדיים
כביש 712
כביש 712 הוא כביש עתידי אזורי שצפוי להחליף את כביש 60 במקטע בין מחסום מוקיבלה לעפולה לאחר מספור הכביש מחדש. הכביש יוצא מהמחסום, עובר בישובי הגלבוע, וצפוי להסתיים בצומת עוקף עפולה.
היסטוריה.
פיצול כביש 60.
ב-2018 פורסם התוכנית של משרד התחבורה שבה חלקים מסוימים של כבישים ימוספרו מחדש. כביש 60 הוא אחד מהם, והקטע שבין מוקיבלה לעפולה צפוי למוספר לכביש החדש. הכביש יתן גישה לישובי הגלבוע דרך כביש 675 ועפולה.
אנחל רומאנו
אנחל רומאנו (בספרדית: Ángel Romano; 2 באוגוסט 1893 – 22 באוגוסט 1972) היה כדורגלן אורוגוואי, ששיחק בעמדת החלוץ. רומאנו נחשב לשחקן המעוטר ביותר בכל הזמנים עם 50 תארים (חלקם לא רשמיים), וכשהוא גם מחזיק בשיא הזכיות לשחקן בקופה אמריקה עם 6 זכיות.
ביוגרפיה.
רומאנו החל את הקריירה שלו בשנת 1910 במועדון נסיונל מעיר הולדתו, שם ערך את הופעת הבכורה ב-11 בספטמבר אותה שנה נגד סנטרל וכבש שלושער. שנה לאחר מכן עבר רומאנו לס.א.ר.ק.ק, קבוצת ספורט אורוגוואית, שהתפרקה לה ב-1915. עם המדים צהוב-שחור זכה באליפות אורוגוואי ובקופה דה אונור בשנת 1911.
הוא עבר ב-1913 לבוקה ג'וניורס הארגנטינאית ונקרא כמה פעמים למשחקי ידידות בנבחרת ארגנטינה בתקופה זו. רומאנו, המכונה לעיתים קרובות "לוקו" (משוגע), חזר לאורוגוואי ב-1915 וחזר לקדנציה שנייה בנסיונל. מאז חזרתו המועדון נכנס לתקופת הזוהר הראשונה שלו כשזכה ב-8 תוארי אליפות. עקב מחלוקות על ארגון הכדורגל הליגה האורוגוואית לא התקיימה בשנים 1925 ו-1926, ונסיונל ניצלה את ההזדמנות לצאת לסיבוב הופעות נרחב באירופה. הם פגשו בו קבוצות גדולות באותה העת כמו זוכת הגביע הספרדי ברצלונה, אלופת איטליה גנואה, ספורטינג ליסבון, ראפיד וינה וספרטה פראג. הם סיימו עם 26 ניצחונות וחמישה הפסדים בלבד בהפרש שערים מצוין של 130:30. עם זאת, רומאנו כבש רק שער אחד ב-8 במרץ 1925 בניצחון 1–3 נגד איל-דה-פרנס. במקביל ובאותן מדינות השתתפה הקבוצה הברזילאית פאוליסטנו עם הכוכב הגדול ארתור פרידנרייך.
לאחר שהתחדשה הליגה ב-1927 נסיונל סיימה במקום הרביעי בלבד, ורומאנו יצא איתה באותה שנה לסיבוב הופעות נוסף והפעם בצפון ומרכז אמריקה. רומאנו נשאר נאמן לה וסיים את הקריירה בה ב-1930, ובסך הכל כבש 164 שערים ב-388 הופעות בליגה האורוגוואית.
נבחרת אורוגוואי.
רומאנו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אורוגוואי ב-15 באוגוסט 1911 נגד ארגנטינה בעיר בואנוס איירס, משחק שהיה במסגרת גביע ליפטון השנתי ונגמר בניצחון 0–2 עם שער שלו. הוא ערך בסך הכל 69 הופעות במדיה ושיאו החזיק עד 1985, אז נשבר בידי השוער רודולפו רודריגס ששיחק בנסיונל גם הוא. זמנו כגדול כובשיה בכל הזמנים עם 28 שערים החזיק זמן קצר יותר לאחר שנשבר ב-1928 בידי חברו לנבחרת הקטור סקארונה.
רומאנו השתתף עמה בטורניר הבינלאומי הרשמי הוותיק בהיסטוריה, קופה אמריקה 1916, ושיחק במשחק הראשון בתולדותיו ב-2 ביולי נגד צ'ילה. הם זכו בטורניר וגם בשנה שלאחריו ב-1917 כאשר רומאנו מסיים בו ככובש המצטיין עם ארבעה שערים, שני צמדים נגד היריבות ברזיל וצ'ילה. זכייתו השלישית בקופה אמריקה הגיעה ב-1920 בה סיים פעם נוספת ככובש המצטיין כשהבקיע שלושה שערים בצוותא לחברו לנבחרת חוסה פרס, כולל צמד בניצחון 0–6 על ברזיל שהיה להפסדה הגדול ביותר בהיסטוריה לצד ההפסד ב"מינייראסו" לגרמניה. על אף שלא שיחק כלל בקופה אמריקה 1923 רומאנו השלים את זכייתו הרביעית בטורניר, ועד שנת 1926 זכה פעמיים נוספות. בסך הכל רומאנו זכה ב-6 תוארי קופה אמריקה ומחזיק בשיא הזכיות לשחקן בהיסטוריה.
גולת כותרת נוספת הייתה זכייה במדליית זהב אולימפית באולימפיאדת 1924 שנערכה בפריז. הטורניר אז היה שווה בחשיבותו לגביע העולם של היום. רומאנו כבש שלושה שערים לאורכו עם שער במשחקים נגד יוגוסלביה וצרפת בסיבוב הראשון וברבע הגמר בהתאמה. בגמר פגשו אורוגוואי את שווייץ אותם ניצחו 0–3, ורומאנו כבש את השער האחרון.
לאחר שעזב את הכדור הפעיל, אנחל "אל לוקו" רומאנו הפך לחבר כבוד בנסיונל והיה פעיל גם בניהול המועדון. הוא נפטר ב-22 באוגוסט 1972 במונטווידאו שבאורוגוואי כשהוא בן 79.