הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר בקטגוריית הדרמה, וכמו כן זכו בגלובוס הזהב סקופילד כשחקן הטוב ביותר, זינמן כבמאי הטוב ביותר ורוברט בולט עבור התסריט הטוב ביותר. רוברט שו היה מועמד לפרס בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר.
עוד זכה הסרט בפרסי באפט"א עבור הסרט הטוב ביותר, הסרט הבריטי הטוב ביותר, הצילום (טד מור), עיצוב התפאורה והשחקן הטוב ביותר (סקופילד).
"אדם לכל עת" נמצא במקום ה-43 ברשימת 100 הסרטים הבריטיים הטובים ביותר של מכון הסרטים הבריטי (BFI).
משפט אושוויץ הראשון
משפט אושוויץ הראשון היה משפט שנערך בקרקוב במהלך שנת 1947, ובו הועמדו לדין על ידי שלטונות פולין 40 אנשי אס אס שתפסו עמדות בכירות במחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ.
משפט אושוויץ הראשון התקיים לאחר תום משפטי נירנברג, לאחר שכמה מהנאשמים העידו קודם לכן מטעם התביעה בנירנברג. על פי הצהרת מוסקבה, הנאשמים הוסגרו לפולין, לעמוד לדין במדינה שבה ביצעו את פשעיהם. המשפט התקיים בקרקוב, העיר הגדולה הקרובה לאושוויץ, בין 24 בנובמבר ו-22 בדצמבר 1947. נדונו בו 36 גברים וחמש נשים, בהם מפקד המחנה ארתור ליבהנשל ומפקדת מחנה הנשים מריה מנדל. מפקדו הראשון של המחנה, רודולף פרנץ הס, נדון עוד קודם לכן והוצא להורג בתלייה ב-16 באפריל 1947, מול תא הגזים מספר 1 במחנה אושוויץ.
במשפט העידו ניצולים, והוצגו בו מסמכים גרמניים רבים. 24 מהנאשמים נדונו למוות, 3 נדונו למאסר עולם, 7 נדונו ל-15 שנות מאסר ונאשם אחד זוכה. רוב הנידונים למוות הוצאו להורג בכלא מונטלופיך ב-18 בינואר 1948. בין הנידונים למוות היה מקסימיליאן גרבנר, מפקד הגסטפו במחנה, שניהל את בלוק 11, שכונה "בלוק המוות".
לא תחרוש בשור ובחמור יחדו
לא תחרוש בשור ובחמור יחדו הוא איסור בתורה, שלא לחרוש בעזרת שור וחמור הקשורים יחד למחרשה. בתורה שבעל פה הורחב איסור זה גם לבעלי חיים אחרים ולפעולות נוספות מלבד חרישה.
איסור זה הוא חלק מאיסור גדול יותר הנקרא כלאיים, שאוסר לערב יחד דברים ממינים שונים, כגון לזרוע מינים שונים יחד או להכניס בבגד צמר ופשתן יחד (שעטנז).
בעלי החיים הכלולים באיסור.
כאמור, מקור האיסור הוא הפסוק:
אולם במשנה נאמר שאיסור זה נאמר על כל שני סוגים שונים של בעלי חיים, ולאו דווקא על שור וחמור שצוינו במקרא, אלא שדיבר הכתוב בהווה. פעולה משותפת של אדם עם בעל חיים מותרת.
לדעת הרמב"ם, התורה אסרה לחרוש רק בשיתוף בין בעל חיים טמא לטהור, והרחבת האיסור גם לשני סוגים טהורים או טמאים היא תקנת חכמים. לעומתו, סבורים ראשונים אחרים שהאיסור לחרוש בכל הסוגים הוא מדאורייתא.
הפעולות האסורות.
גם היקף הפעולות האסורות הורחב בתורה שבעל פה: לא רק החרישה אסורה, אלא גם משיכה של עגלה או משא כלשהו ביחד, והדבר נחשב כאיסור הכתוב בתורה. במשנה הוזכר גם איסור "להנהיג" בעלי חיים אלו יחד, ונחלקו המפרשים בפירוש הדברים: יש אומרים שאסור להוביל שני מיני בעלי חיים הקשורים יחד, אפילו אם אינם עושים כל מלאכה. ויש אומרים שהאיסור להוביל נאמר דווקא כאשר הם עושים מלאכה כלשהי, אך גם נשיאת החבל שבו הם קשורים נחשבת כמלאכה לעניין זה.
הנימוק לאיסור זה.
המפרשים מציינים כמה נימוקים לאיסור: יש סוברים שחרישה משותפת של מינים שונים כרוכה בצער בעלי חיים, מפני שכוחם אינו שקול, והשיתוף בין שניהם מפריע לשניהם. הסבר אחר: החמור, שאיננו מעלה גרה, מצטער בראותו את השור מעלה גרה ואוכל בשעה שלחמור אין אוכל.
בספר החינוך כתב: .
בהשראת נימוק זה, למד מכאן לקח הנוגע גם להתנהלותם של בני אדם:
הסבר שונה לגמרי לאיסור זה הוא, שזהו סייג מפני איסור כלאיים: כשם שאסור להכליא בין שני מינים - כך אסור גם להעביד אותם יחד, כדי שלא יזדווגו. נימוק זה משתקף מדברי חז"ל, שהכלילו את האיסור במושג "כלאיים".
בתרבות.
בביטוי שיש המייחסים לאבן עזרא בהסבירו את כללי החריזה משתמש פסוק זה בשינוי קל בשביל להדגים מהו חרוז משוכלל, וכך הוא כותב:
לא תחרוז בשור ובחמור יחדיו
קח את השור אל המישור
ואת החמור אל הר המור
הכוונה היא שהמילים 'שור' ו'חמור' אינן חרוז טוב כי אינם נגמרים באותם הברה, אך 'שור' ו'מישור', וכן 'חמור' ו'הר המור' הם כן חרוז טוב.
השמאל החדש
השמאל החדש הוא כינוי שהוצמד לתנועות חברתיות ופוליטיות, בעיקר בארצות המערב, שהחלו לפעול בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. התנועה היוותה שמאל מתון יחסית במערב ביחס לשמאל הפרו-סובייטי.
תנועות השמאל החדש הן תנועות שמאל שהתפתחו בשנות השבעים והשמונים והן מבוססות על ערכי תרבות הנגד ותרבות ילדי הפרחים ועל דעות של מגוון סוציולוגים, אנשי רוח, פילוסופים, אמנים ועוד שעלו משנות השישים ואילך. תרבות ההיפים בשנות השישים מרדה למעשה בפוליטיקה בת זמנה, היא בקרה את המערכת הקפיטליסטית ואת המערכת הדתית הרפובליקנית, ופסלה מצד שני את השמאל המרקסיסטי.
בניגוד לתנועות מרקסיסטיות מן הדור הקודם, שהיו ממוקדות במעמד חברתי ובניסיון לשבור את החלוקה למעמדות חברתיים, תוך פסילה מוחלטת של השיטה הקפיטליסטית, תנועות השמאל החדש מנסות לפעול בתוך המערכת הקיימת, מנסות לשנות את אופייה ולהחדיר לה בהדרגה מערכת מחודשת של ערכים.
במהלך שנות החמישים והשישים החלו להתרחש אירועים שונים כמו "הנאום הסודי" בברית המועצות, מלחמת וייטנאם, מלחמת קוריאה, האביב של פראג והמרד ההונגרי והחלו להגיע ידיעות על הדיקטטורות שהתפתחו במדינות הקומוניסטיות. כל אלה הביאו לירידת קרנו של המרקסיזם במערב ובמקביל החלה הפנמה של ערכי שנות השישים, שהחלו להיאבק בארצות הברית במערב וגם מחוצה לה למען ערכים חדשים.
הערכים העיקריים של השמאל החדש.
הביקורת החברתית של השמאל החדש והפעילות הפוליטית של תנועות אלו מתמקדת לא רק בנושא זכויות הפועלים והשוויון בין המעמדות, אלא גם בנושאי מגדר ומין (למשל, במהפכה המינית). שיח הזכויות מגיע אצל חלק מן הפעילים גם לזכויות בעלי חיים ולסוגנות. השמאל החדש השתנה אחרי שנות ה-70, כשחלק מן הפעילים "התמסדו" במסגרות המפלגתיות הדמוקרטיות המסורתיות, חלק נטשו את הפעילות הפוליטית והחברתית לטובת פעילות רוחנית/אלטרנטיבית, וחלקם נפטרו. כיום ניתן לראות את גלגולו של השמאל החדש בתנועות גלובליזציה אלטרנטיבית, התנגדות לכלכלה נאו-ליברלית ואנטי-פשיסטיות, כמו גם בתנועת האוטונומים.
שמות דגש גם על מחאה בחזיתות אחרות, תרבותיות, אתניות, ואפילו רפואיות (למשל, המאבק האנטי פסיכיאטרי). תנועות השמאל החדש מאמצות הגדרות חדשות של התארגנות פוליטית ומאבק חברתי. כך, למשל, היו בין פעילי השמאל החדש כאלה שביקשו למתוח ביקורת על כל הסדר החברתי הנהוג, כל המוסכמות החברתיות וסדרי העבודה והמוסר הקיימים.
בישראל.
בישראל קמה ב-1968 תנועת "שמאל ישראלי חדש" (שי"ח), שהושפעה ממרד הסטודנטים באירופה ומן השמאל החדש במדינות המערב. ב-1973 התפרקה התנועה לאור ויכוח האם להשתתף בבחירות לכנסת השמינית. הפלג התל אביבי של התנועה, שתמך בתרגום הפעילות החברתית-פוליטית למישור הפרלמנטרי, הקים ביחד עם מק"י את מפלגת מוקד, שהצליחה לזכות במנדט אחד ולהכניס לכנסת את מאיר פעיל. תנועות חברתיות ישראליות רבות הושפעו משיח הזכויות של השמאל החדש, והתמקדו לא רק בשאלת הפער בין המעמדות בישראל, אלא גם בשאלות של מידור מזרחיים, נשים, פלסטינים, עובדים זרים, הומוסקסואלים ואחרים.
קישורים חיצוניים.
איוואן פישר
איוואן פישר (בהונגרית: Fischer Iván; נולד ב-20 בינואר 1951)
הוא מנצח ומלחין יהודי-הונגרי. הוא מייסדה והמנצח הראשי של תזמורת פסטיבל בודפשט - החל משנת 1983.
רקע משפחתי, ילדותו ולימודיו.
איוואן פישר נולד בשנת 1951 בבודפשט, כבן להורים יהודיים - שאנדור פישר ואווה לבית בושאן. גדל במשפחה בעלת זיקה למוזיקה: גם אביו, שאנדור פישר, גם אחיו הבכור אדם פישר וגם בן דודו גיורג פישר (נולד בשנת 1935) הם מנצחים.
למד מילדות נגינה בפסנתר ובכינור, מאוחר יותר נגינה בצ'לו והלחנה בקונסרבטוריון ע"ש בלה בארטוק בבודפשט. למד אחר כך ניצוח באוניברסיטה למוזיקה ולאמנויות הבמה בווינה אצל הנס סווארובסקי בין השנים 1971–1974. במשך שני סמסטרים בשנת 1975 שימש כעוזר לניקולאוס הרנונקור במוצרטיאום של זלצבורג.
הקריירה הבינלאומית.
למרות שכבר בגיל 23 זכה בתחרות הניצוח בפירנצה, הקריירה המקצועית שלו פרצה בצורה ממשית רק אחרי ניצחונו בתחרות הקרן רופרט בלונדון ב-1976 קיבל בהמשך הזמנות לנצח על התזמורת הפילהרמונית המלכותית בלונדון ועל האופרה בציריך, כמו כן ניצח על מחזור יצירות של ברהמס עם התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס.
בשנת 1979 מוונה למנצח ראשי של תזמורת נורת'רן סינפוניה של אנגליה בניוקאסל, תפקיד שבו כיהן עד שנת 1982.
בשנת 1983 הקים במולדתו יחד עם זולטן קוצ'יש, את תזמורת פסטיבל בודפשט אותה הוא מנהל עד היום. תוך כמה שנים היא קנתה לעצמה שם כאחת התזמורות המצוינות של הונגריה והוזמנה לסייר בעולם בפסטיבלים החשובים ובאולמות הקונצרטים הגדולים ברחבי אירופה ואמריקה. בין 1984–1989 איוואן פישר מילא גם את תפקיד המנצח הראשי של אופרת קנט עד לסגירתה.
בשנת 1990 היה מנצח אורח של התזמורת הסימפונית של סינסינטי במשך שבע שנים.
בין השנים 2000–2003 היה המנהל המוזיקלי של האופרה הלאומית של ליון.
בשנת 2006 איוואן פישר מונה למנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית בוושינגטון.
באפריל 2007 הפך למנצח הראשי של תזמורת זו במקום ליאונרד סלטקין. בין השנים 2012 - 2018 שימש כמנצחה הראשי של תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין.