בתקופה זו לא פסקו השערוריות סביב שבתי צבי. הוא התחתן עם נערה מקושטא שהייתה מאורסת לגבר אחר ואף ילדה לבעלה הראשון בן אחרי נישואיה לשבתי צבי, דבר שהביא במבוכה גדולה את חסידיו. אברהם היכיני, ממקורבי שבתי צבי ומראשי מאמיניו לאחר ההמרה ניסה להסביר את המעשה כאילו לא היה ולא נברא אלא ניסיון הוא מהקב"ה האם ימשיכו מאמיניו להאמין בו. לאחר מכן נישא גם לבתו של יוסף פילוסוף מסלוניקי, שהיה מאוחר יותר מראשי כת הדונמה שהתאסלמו. הוא הוסיף לקיים קשר רצוף עם קהילות של מאמיניו בבלקן ובאיטליה, שהגיעו לבקרו וללמוד מפיו. חיבור קבלי בשם "רזא דמהימנותא" שמייצג את תורת האלוהות השבתאית יוחס בידי אברהם מיכאל קרדוזו לשבתי צבי בשנותיו האחרונות, אולם פרופ' יהודה ליבס טוען כי מדובר בזיוף, וכי קרדוזו עצמו חיבר את הספר.
שבתי צבי מת בערב יום הכיפורים או ביום הכיפורים ה'תל"ז (1676) בשעת תפילת נעילה, והוא בן 50. נתן העזתי הפיץ בקרב המאמינים את הרעיון לפיו לא מת אלא "התעלם באורות העליונים", כלומר הפך לחלק מהאלוהות, ובמהרה יתגלה שנית ויגאל את ישראל.
גרעינים שבתאיים נסתרים וגלויים שרדו במזרח אירופה עד אמצע המאה ה-18, אז הופיעה בפולין התנועה הפרנקיסטית שגררה את מרבית השבתאים הנסתרים. לאחר התנצרות הפרנקיסטים ב-1759 גוועה השבתאות באירופה. גם בבלקן, בטורקיה ובאיטליה, מעוזיהם האחרונים של השבתאים, גוועה השבתאות עד לאמצע המאה ה-18, אך רעיונות בעלי מוטיבים שבתאיים, דוגמת "עברה לשמה" ו"העלאת הניצוצות" הוסיפו להימצא במוקד של מספר פולמוסים מאוחרים יותר.
בטורקיה קיימת עד היום קבוצה מוסלמית-שבתאית של צאצאי המתאסלמים עם שבתי צבי הנקראת דונמה.
דמותו של שבתי צבי בהיסטוריה.
דמותו של שבתי צבי נצרבה בתודעה הלאומית של עם ישראל כ"גדול משיחי השקר". עובדה זו נעוצה בעיקר בהיקף העצום של התנועה השבתאית שהקיפה את העולם היהודי כולו, ובשנים הרבות שארכו עד שנשכח זכרה מהעם ופסקו מאמיניה.
דמותו של שבתי צבי שימשה רבות הוגים חרדים בבואם לתקוף תנועות שהיו בעיניהם משיחיות. מתנגדי התנועה הציונית עשו שימוש רב בהשוואתה לתנועה השבתאית ובהשוואת בנימין זאב הרצל (המאזכר את שבתי צבי בספרו האוטופי "אלטנוילנד", בו הוא מנסה בדרך אגב לתקוף טענות אלו) לשבתי צבי עצמו.
מצד שני, דווקא גדול משוררי המחנה הלאומי, אורי צבי גרינברג, כתב בנימה אוהדת ביותר על שבתי צבי, שבו ראה מנהיג של תנועת תחייה לאומית. שבתי צבי מופיע ביצירות ספרותיות נוספות.
במחלקה למדעי היהדות באוניברסיטה העברית מרבים לעסוק בנושא השבתאות, כהמשך ל"אסכולת ירושלים" של גרשם שלום, וכחלק מתפיסה פלורליסטית חדשה של מורשת ישראל ותרבות ישראלית. בתרבות החילונית שבתי צבי משמש גם כדמות משיחית בלתי רצויה, המייצגת את הפולחן הדתי ההלכתי היהודי, או נהייה אחר רבנים ואדמו"רים נודעים. לעומת זאת יש המקרבים את התפישה השבתאית לתפישה הליברלית, ורואים בה פתח לחיים חילוניים שאינם תלויים בהלכה.
בעקבות המשבר הגובר בין מדינת ישראל לממשלת טורקיה ובראשה טאיף ארדואן נחשפו האשמות אנטישמיות נפוצות בטורקיה על פיהן התמיכה במודרנה והמלחמה באסלאם בטורקיה בידי אטא טורק עם סיומה של מלחמת העולם הראשונה, הייתה על רקע היותו יהודי שבתאי מכת הדונמה, ורבים בממשלות ההמשך היו אף הם מכת זו. בעקבות זאת הציבור הישראלי נחשף למאמרים ומחקרים חדשים על כת הדונמה השבתאית בטורקיה, ברובם מאמרים אוהדים.
המפלגה הנאצית
המפלגה הנאצית, או בשמה המלא: מפלגת הפועלים הגרמנית הלאומית-סוציאליסטית (בגרמנית: Die Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei, NSDAP), הייתה תנועה פוליטית ימנית-קיצונית, שפעלה בגרמניה במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20, והונהגה במשך רוב שנות קיומה בידי אדולף היטלר. למפלגה הייתה משנה סדורה, שעיקריה נאציזם, לאומנות פאן-גרמנית, גזענות בדגש על אנטישמיות, אנטי-ליברליזם, אנטי-דמוקרטיה ואנטי-קומוניזם. בתחילה, התמקדה האסטרטגיה הפוליטית של המפלגה ברטוריקה אנטי-בורגנית ואנטי-קפיטליסטית, אם כי היבטים אלו הופחתו בשנות ה-30 על מנת לזכות בתמיכתם של הגופים התעשייתיים, ולאחר מכן התמקדה האסטרטגיה של המפלגה באנטישמיות ובאנטי-מרקסיזם.
תאוריות גזעניות פסאודו-מדעיות היו אינהרנטיות לנאציזם, שבחר להפיץ את הרעיון של "קהיליית העם". מטרתו הייתה לאחד את הגרמנים ה"ראויים מבחינה גזעית" ללאום אחד מטוהר, ולהוציא מקרבו קבוצות שנתפסו כעוינות פוליטית או כנחותות פיזית ואינטלקטואלית, וגם את אלו הנראו כבני עם זר.
הנאצים ביקשו להשביח את העם הגרמני באמצעות עמידה על טוהר הגזע ואאוגניקה, תוכניות רווחה רחבות, הכפפת זכויות הפרט לטובת הכלל וקידוש הקרבתו של הפרט למען טובת המדינה, על מנת לשמור על טוהרו של הגזע הארי. הנאצים רצחו מיליוני יהודים, צוענים, פולנים ובני עמים סלאבים נוספים, ובנוסף גם נכים פיזית ונפשית. הם אכפו ורדפו, אסרו וכפו משטר הפרדה על הומוסקסואלים, אפריקאים, עדי יהוה ומתנגדים פוליטיים.
עלייתה לשלטון של המפלגה הנאצית בשנת 1933 הפכה את גרמניה לדיקטטורה טוטליטרית. המשטר חולל את מלחמת העולם השנייה, וביצע פשעים נרחבים נגד האנושות ובראשם שואת יהודי אירופה. אחרי כניעת גרמניה במלחמת העולם השנייה, המפלגה הנאצית פורקה והחל תהליך של דה-נאציפיקציה. תמיכה בה או שימוש בסמליה נחשבים לעבירה על החוק במדינות רבות בעולם.
אטימולוגיה.
המונח "נאצי" נובע מן השם שניתן בגרמנית לחבר המפלגה הנאציונל-סוציאליסטית ונטבע בתגובה למונח הגרמני "סוצי" (Sozi), קיצור דומה לאנשי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. חברי המפלגה כינו את עצמם כ"נאציונל-סוציאליסטים" ולעיתים נדירות כ"נאצים" בלבד. בנוסף, המונח Parteigenosse (חבר המפלגה) היה נפוץ בקרב הנאצים.
המונח עוד היה בשימוש טרם עלייתה של המפלגה כשם גנאי רווח לאיכרים קרתניים ונבערים. במקור, הוא נגזר מהשם "איגנץ" שהוא קיצור של המונח הגרמני Ignatius (שם שניתן לגבר שמוצאו המשוער הוא לטיני, ופירושו כנראה "נלהב" או "לוהט" - עיינו במילה האנגלית ignite) אשר היה נפוץ בבוואריה, האזור בו צמחה התנועה. מתנגדי המפלגה קיצרו את שמה של המפלגה בכוונה ל"נאצי", כדי להביע זלזול.
בשנת 1933, לאחר שהיטלר השתלט על גרמניה, השימוש ב"נאצי" צומצם במדינה, אם כי האנטי-נאצים האוסטריים המשיכו להשתמש במושג ככינוי גנאי. השימוש ב"גרמניה הנאצית" וב"המשטר הנאצי" זכה לפופולריות מצד אנטי-נאצים וגולים גרמנים. לאחר מכן, המונח התפשט לשפות אחרות ולאחר מלחמת העולם השנייה השתרש אף בגרמניה עצמה.
היסטוריה.
שורשי המפלגה.
בניגוד למדינות מערב-אירופאיות אחרות כמו הממלכה המאוחדת וצרפת, התקשתה גרמניה לפתח מנגנון שלטוני ריכוזי, ובמשך רוב שנות קיומה הייתה קיסרות רופפת שאיחדה תחתיה נסיכויות עצמאיות למדי. בהדרגה החלה אחת מהנסיכויות הללו - פרוסיה - לצבור יותר ויותר כוח, תוך שימוש בטכניקות של ציות עיוור למנהיג, ביורוקרטיה נוקשה, מיליטריזם, שאיפה בלתי פוסקת להתרחבות טריטוריאלית ומדיניות חוץ צינית ותוקפנית. ככל שהתחזקה השפעתה של פרוסיה על גרמניה רבתי, כך חדרו ערכים אלה לחברה הגרמנית והפכו לחלק מרכזי בתרבות הלאומית. השאפתנות הטריטוריאלית של פרוסיה הובילו אותה לבסוף להשתלט על כל גרמניה, להפוך למעצמה עולמית ולהתחרות עם האינטרסים של אנגליה ושל צרפת. תחרות זו הובילה לבסוף למלחמת העולם הראשונה. לאחר התבוסה במלחמה נותרה בקרב גרמנים רבים שאיפה להתרחבות טריטוריאלית, באמצעים צבאיים כחלק אינטגרלי מגאולת האומה.
רפובליקת ויימאר שקמה בעקבות התבוסה במלחמה נתפסה בעיני רבים כממשלה מלאכותית ובוגדנית, שהוקמה על ידי הפוליטיקאים שחתמו על הסכם התבוסה המשפיל. המפלגה הנאצית צברה הון פוליטי באמצעות הצדקה תעמולתית של תחושה זו. יהודים שימשו כגורם נוח לתלות בו את כל תלאות האומה כיוון שחיו בגרמניה אך נחשבו לזרים והיו בעלי מוצא אתני ומסורת שונה. הפופולריות העולה של המפלגה הנאצית צדה את עינם של המעמדות השמרנים בגרמניה, ששאפו מצידם לשבור את איגודי העובדים, להשיב את הסדר החברתי הישן ולהחזיר את גרמניה לימי גדולתה. אלה, כמו גם התככים הפנימיים בתוככי האליטה של מעמדות אלה, סייעו לרומם את המפלגה הנאצית באופן מלאכותי ולקרב אותה יותר ויותר אל השלטון.
הקמת המפלגה.
מלחמת העולם הראשונה גרמה למשבר כלכלי ומוראלי כבד בגרמניה, שהפסידה במלחמה. המשבר גרר פריחת תנועות פוליטיות קיצוניות - הן בקרב השמאל והן בקרב הימין. אחת מתנועות אלה, או לפחות מפלגה ששאפה להיות לתנועה, הייתה מפלגת הפועלים הגרמנית (Deutsche Arbeiterpartei, DAP).
המפלגה הנאצית עצמה צמחה מתוך התרבות הגרמנית, הלאומנית, הגזענית והפופוליסטית של ה"פרייקורפס" ("Freikorps)", שהיו יחידות מתנדבים גרמניים שפעלו מתחילת המאה ה-18. יחידות אלו הורכבו מעריקים ופושעים. לאחר מלחמת העולם הראשונה נודעו בציבור כמיליצייה פרלמנטרית "ימנית", שנלחמה נגד ההתקוממויות הקומוניסטיות בגרמניה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, מתוך פחד כי תנועות אלו עלולות להפיל את רפובליקת וויימאר. המפלגה נוצרה כאמצעי למשוך עובדים מן הקומוניזם אל הלאומיות הפולקית.
היטלר הגיע למפלגה זו במקרה, במסגרת תפקידו הצבאי שהיה סילוק אלמנטים חתרניים (קרי קומוניסטים) משורות הצבא. ב-1919 הוא השתתף באספה קטנה ועלה לנאום כתגובה על נאום שהכעיסו. נאומו עורר התלהבות, ומספר ימים לאחר מכן הוזמן להצטרף למפלגה. לאחר התלבטות של עוד מספר ימים הוא הסכים, הן מפני שהסכים עם רעיונותיהם והן משום שראה פוטנציאל רב במפלגה הקטנה, חרף חוסר הארגון שבה.