היידי חושפת את הניתוח הפלסטי המקיף שעברה בפני משפחתה. ברודי מתחיל להימשך לאודרינה. ספנסר גורם למהומה לאחר שהוא מתעצבן על הולי במועדון. אודרינה מפתחת מערכת יחסים עם ריאן ולאחר זמן קצר נוצר לה מריבות בגלל רגשותיה כלפי ברודי. לו מסדרת לסטפאני פגישה עיוורת. וכל הבנות מחליטות לנתק את היידי וספנסר מחייהן לאחר הבלגאן שחולל במריבה עם ברודי ואודרינה. ברודי מעמיד את יחסיו עם קירסטין בסכנה כאשר הוא מתחיל לצאת עם בחורה אחרת. אודרינה נפגשת עם ג'סטין ויחסיה עם ראיין עומדים למבחן. אודרינה חוגגת יום הולדת וקירסטין פוגשת ברמן ונקלעת לקטטה עם אלי. בסוף העונה קירסטין עומדת בפני החלטה חשובה. סטפאני מאושרת. אודרינה מוותרת על ג'סטין. ולו מהססת האם לקחת את יחסיה לשלב הבא.
חורבת חנות
חוּרבַת חָנוֹת (בערבית: ח'רבת אל-ח'אן) היא חורבה במורדות הרי ירושלים לקראת המעבר לשפלת יהודה, כקילומטר ממערב למושב מטע. החורבה, הייתה אכסניה לעוברי דרכים (חאן) מן התקופה הממלוכית, האכסניה שירתה את העוברים בדרך הקיסר, שהייתה חלק מהדרך הרומית מירושלים ובית לחם אל השפלה ואל בית גוברין, והפסיקה לתפקד במהלך התקופה העות'מאנית בארץ ישראל. באתר רצפת פסיפס צבעונית של כנסייה מהתקופה הביזנטית, גת ובריכת אגירה.
רצפת הפסיפס.
בחפירה ארכאולוגית שהתקיימה ב-1986 התגלה שלפני החאן התקיימה במקום כנסייה ביזנטית מן המאה ה-6. מהכנסייה נותרה רצפת פסיפס נאה הכוללת כתובת הקדשה, ציורים של שריגי גפן, כלים עם פרות ודמויות אדם וחיה שהושחתו.
הרצפה מורכבת משני ספינים. בספין המערבי, הקדום יותר, מופיעות שורות של מדליונים, חמישה בכל שורה, עשויים שריגי גפן המאוכלסים בכלים ובעלי חיים. תיאורי בעלי חיים הושחתו בפעילות איקונוקלאזם. באחד המדליונים שרד קיליקס המכיל פרות מעוגלים, כנראה, תפוחים אדומים, המעורמים בצורה מסודרת בכלי.
הספין המזרחי מורכב מ-12 משושים צבעוניים בתבנית 3X4, ביניהם חסומות צורות דמויות קונכייה. המשושים מאכלסים ציורים של בעלי חיים שהושחתו. באחד מן המצולעים מעוטר סל קלתוס המכיל ארבעה פרות עגולים, כנראה תפוחים. העיצוב מזכיר את התפוחים שתוארו ברמת דיוק גבוהה יותר מקפלת הקבורה הארמנית מרחוב הנביאים בירושלים.
בקצה הספין המזרחי הייתה כתובת הקדשה, שהושחתה בשנת 2012, כתובה ביוונית עתיקה בשילוב אבנים שחור ולבן. וזו לשונה:
התאריכים האפשריים ל"אינדיקציה ה-12" יכולים להיות שנת 563, שנת 568 או שנת 593 לספירה. סביר שקירות הכנסייה התמוטטו ברעש שביעית (אמצע המאה ה-8).
בניגוד לרוב רצפות הפסיפס שהתגלו בארץ ישראל, ושהועברו למוזיאונים, הותירה רשות העתיקות את הרצפה במקומה, מכוסה בחול. במבנה נמצא מטאטא לשירות חופשי של המבקרים, החושפים בעצמם את הרצפה ומכסים אותה שנית בחול עם תום הביקור.
השחתת הכנסייה.
במהלך שנת 2012 הפסיפס הושחת ועל קירות המבנה רוססו הכתובות "עומק ההרס כעומק החילול" ו "שוקה אתה הבא בתור" כאשר שוקה מתייחס ליהושע (שוקה) דורפמן, מנכ"ל רשות העתיקות.
מסורת בדבר מקום קבורת גלית הפלשתי.
הנוסע הצרפתי ויקטור גרן ביקר במקום ב-1863 ותיאר גל אבנים בגובה שבעה מטרים ובקוטר של תשעה מטרים, ששרידיו ניכרים גם כיום. לפי מסורות שונות זהו מקום מותו וקבורתו של גֹליָת הפלישתי.
חרבת חנות
דרכים רומיות בארץ ישראל
דרך הקיסר
דרך הקיסר (או "שביל הקיסר", בערבית: עקבת אל ח'אן) הוא כינוי לכשלושה קילומטרים של דרך רומית סלולה היטב, חלק מן הדרך שהובילה מירושלים וחברון לכיוון בית גוברין. הדרך נמצאת ביער מטע, סמוך למושב מטע, עין מטע וחורבת חנות. השם הערבי עקבת אל ח'אן (מילולית: מעלות החאן) מתייחס לקרבת הדרך אל הח'אן של חורבת חנות. בעבר עבר על הדרך קטע משביל ישראל.
בעוד שהדרכים הרומיות בארץ ישראל לא היו תמיד סלולות, הרי שדרך זו סלולה ברוחב, בפאר ובאופן המאפשר נוחות רבה, כראוי לקיסר. אחת מאבני המיל שנמצאו סמוך לדרך נושאת את שמו של הקיסר אדריאנוס, ולכן קיימת סברה שהיא נסללה לכבוד ביקורו של הקיסר בארץ ישראל בשנת 130 (סמוך לפני פרוץ מרד בר כוכבא) ומכאן שמה "דרך הקיסר". אולם, יוסף בן מתתיהו מתאר מסע שערך המצביא הרומי לוקיוס אניוס בשם אספסיאנוס, נגד העיר גרשה; לפי מחקריהם הנפרדים של אלי שנהב וזאב ספראי, השתמש המצביא בדרך זו כ-80 שנים קודם לכן.
העובדה שאין כל עדויות לחריצים מעגלות משא או מרכבות רומיות מקשה על זיהוי הדרך כדרך רומית אימפריאלית. מחקר של ישראל רול הראה שעגלות משא נהגו בצבא הרומי עד המאה הרביעית, אך אחר כך היו רק בהמות משא (כך למשל בעמודי ניצחון מהמאה השנייה והשלישית מתוארות גם עגלות משא, אך בעמוד תאודוסיוס הראשון אין). ניתוח זה מתארך את הדרך למאה הרביעית, אך לא הרבה אחרי, כי גת ביזנטית החותכת את הדרך מלמדת שתוך כ-200 שנה לכל היותר הדרך חדלה לתפקד כציר תנועה.
בחלקים מן הדרך, העוברת כולה בשיפוע על שלוחת הר, נחצבו מדרגות נוחות להקלת התנועה. לצדי הדרך מצויים ריכוז אבני מיל, בור מים גדול חצוב ובית בד.
חוקרים עצמאיים מציעים כי חלק מהדרכים בארץ שסלילתן מיוחסת לאימפריה הרומית, בעיקר באזור יהודה, היו למעשה דרכים שנסללו על ידי עולי הרגל היהודים לירושלים.
צוואה (ספר)
צוואה הוא ספר מתח מאת העיתונאי והסופר החרדי חיים גרינבוים. הספר יצא לאור בשנת 2005, והוא ספרו הראשון של גרינבוים.
הסיפור התפרסם בהמשכים בעיתון החרדי "בקהילה", ולאחר מכן יצא לאור כספר שנמכר לציבור החרדי. הספר זכה להצלחה גדולה (הוא היה לספר הנמכר ביותר בספרות החרדית עד זמנו) ונחשב לפורץ דרך בעולם הספרות החרדי. עקב הצלחת הספר הוא יצא גם במהדורה שהופצה מחוץ לציבור החרדי. הספר אף תורגם לאנגלית, צרפתית ויידיש, וכן יצא במהדורה בכתב ברייל.
ספר זה הוא ספר המתח החרדי הראשון שמחברו הוציא אותו תחת שמו האמיתי, בעוד בעבר היה מקובל בציבור החרדי להוציא ספרי מתח רק תחת שם עט. תחום נוסף בו הספר היווה פורץ דרך הוא המעבר לכריכה רכה, מהלך שלא היה מקובל בציבור החרדי, ומאז הפך מקובל ביותר.
תקציר העלילה.
בזמן השואה יהודי בשם רפאלו קונטי בגטו היהודי ברומא מוכר את הבנק שבבעלותו לאחד מפקידיו, ג'וזפה לורנצ'יני, תמורת 27 מיליארד לירטות, על-מנת להגן עליו מהחרמתם של הנאצים. בתמורה מתחייב לורנצ'יני להשיב את הבנק לו או לאחד מקורביו אחר המלחמה. לורנצ'יני בוגד בקונטי ומסגיר אותו לידי הגרמנים. לאחר המלחמה מאבד קונטי את שפיותו ונתמך בידיי מי שליווה אותו במהלך השואה, הונגרי בשם אבריימ'ל אייזנפלד.
עשרים שנה מאוחר יותר, ערב פרוץ מלחמת ששת הימים, בנו של אבריימ'ל - אייזיק, עוזב את הישיבה בה למד ומתגייס לצה"ל בהשפעתו של ידידו הטוב זעליג הוכרמן שמתגייס עמו. אייזיק משנה את שמו לאיציק פלד. לימים הופכים השניים לסוכני שב"כ בכירים.
שלושים וחמש שנים מאוחר יותר, השב"כ עוקב אחר 'אלכס', אדם שזהותו בלתי ידועה שמדליף חומרים מסווגים של מדינת ישראל לידיו של ויטוריו לורנצ'יני, חתנו של ג'וזפה. איציק פלד מודע לכך ש'אלכס' מחפש אחר כספו של קונטי, ומתכוון לחטוף בחור ישיבה בשם נתי קאהן שלהוריו מידע העשוי לסייע לו. פלד הוגה תוכנית להשתמש בבחור הישיבה כפתיון. במקביל, הוריו של קאהן מנהלים משפט כנגד לורנצ'יני בדרישה להשיב את כספו של קונטי.
בעוד פלד וקאהן נמלטים באירופה, השב"כ משוכנע כי פלד הוא אלכס. כאשר פלד שב ארצה מתנהל אחריו מרדף. קאהן מסייע לו, והשניים חושפים לבסוף כי זעליג הוכרמן, ידידו לשעבר ובכיר בשב"כ בהווה, הוא אלכס.
לאחר שמשפחת קאהן מנצחת במשפט, חושף איציק כי למעשה קונטי הותיר צוואה בערוב ימיו המורישה את כספו לאביו אבריימ'ל. איציק קורע את הצוואה והכסף עובר לארגון סיוע לילדים חולים.
ז'אן השני, מלך ירושלים
ז'אן השני, מלך ירושלים (נולד ב-1259 או 1267 נפטר ב-20 במאי 1285) היה בנו הבכור של הוגו השלישי, מלך קפריסין ואשתו איזבל ד'איבלין. עם מות אביו בשנת 1284 הוכתר ז'אן כמלך ממלכת קפריסין ביום 24 במרץ בקתדרלה של ניקוסיה תחת השם ז'אן הראשון, מלך קפריסין.
ז'אן ירש מאביו את התואר "מלך ירושלים" אך כיסא המלוכה ניתן על ידי האפיפיור לשארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה שרכש את הזכויות לכתר ממריה מאנטיוכיה תמורת 4000 ליברות של טור ובידי ז'אן נותר התואר ללא היכולת לאחוז במושכות השלטון.
בשנת 1285 נפטר ז'אן שהיה רווק וללא יורשים והשלטון עבר לאחיו אנרי השני, מלך קפריסין.
ז'אן הראשון, מלך קפריסין
יגאל עזרתי
יגאל עזרתי (נולד ב-6 באוגוסט 1956) הוא במאי, מחזאי ישראלי, מנהל אמנותי של "תיאטרון מקומי" ושל "התיאטרון הערבי-עברי ביפו".
ביוגרפיה.
עזרתי גדל ברמת השרון, אביו היה סוחר בדים יוצא העיר סלוניקי ביוון ואמו ממשפחה דתית ממוצא אשכנזי, ממייסדי כפר אוריה. בצבא שירת כלוחם בנח"ל ובחיל השריון. לאחר השחרור היה חבר בגרעין הנח"ל של הנוער העובד והלומד שאזרח, בינואר 1977, את היאחזות סוכות בפתחת רפיח, שהפכה לקיבוץ סופה. השתתף במלחמת לבנון הראשונה, ולאחר שלושה שבועות של לחימה הצטרף, יחד עם עוד כ-160 חיילי מילואים, לתנועת יש גבול. תנועת מחאה נגד המלחמה שחבריה סירבו לשרת יותר במלחמה, לאחר שהמבצע הצבאי המוגבל בהקיפו הפך למלחמה כוללת, ונכבשה בירת לבנון ביירות. במהלך האינתיפדה הראשונה, בשנת 1988, סירב לשרת בשטחים וישב פעמיים בכלא, כל פעם חודש.
למד לתואר ראשון בחינוך ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בתיאטרון עם התמחות בתחום הבימוי, אחר כך לימד בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב, כמו גם בבית הספר לדרמה בסמינר הקיבוצים.