מקובל בבתים פרטיים להשהות מאכלים בכניסת שבת על גבי פלטת שבת, שהיא פלטת מתכת עם גוף חימום חשמלי בעל עוצמת חום קבועה ובלתי ניתנת לשינוי. ההתייחסות ההלכתית לפי רוב הפוסקים אל פלטת השבת היא כאל 'כירה גרופה וקטומה', עליה מותר להשהות תבשילים ללא תלות בשלב הבישול, היות שאין כל יכולת מעשית להגביר את עוצמת חומה.
יש בתים בהם אין משתמשים בפלטה, אלא מניחים את האש הרגילה של הגז דולקת, ומקובל לכסות את כירת הגז ביריעת מתכת (נקראת בפי רבים "בלֶעך" = מיידיש), או אזבסט ועליו להניח את מאכלי השבת, ובכך גרמו לכירה להיות ככירה "קטומה" לפי הרבה פוסקים, שכן בכך ממעטים את מקור החום. היו דעות הלכתיות שערערו על פתרון זה מכיוון שהם סוברים שהברזל אינו ממעט את החום והוא דרך בישול.
השהיה של מאכל על גבי מקור חום כבוי שיופעל באמצעות שעון שבת.
בעזרת שימוש בשעון שבת ניתן לתזמן הפעלת מקור חום חשמלי במהלך השבת. באחרונים נדונה השאלה האם ניתן להניח מאכל שאינו מבושל קודם לכניסת השבת ולכוון את שעון השבת כך שיפעיל את מקור החום במהלך השבת וכך יתבשל המאכל (דוגמה אחרת לכך היא הנחת מאכל שאינו מבושל על גבי פלטת שבת כבויה עקב הפסקת חשמל בזמן כניסת שבת). בשאלה זו פסקו הרב שלמה זלמן אויערבאך והרב עובדיה יוסף להיתר.
סריקת ספר
סריקת ספר הוא תהליך של המרת ספר מודפס לקובץ תמונה דיגיטלי, שלעיתים מפוענח גם לגרסת טקסט באמצעות מנוע OCR ממוחשב ובכך הופך הספר מספר מודפס לספר אלקטרוני. המרה זו עשויה להפוך ספריות שלמות למאגר מידע שבקלות ניתן למצוא בתוכו מחרוזת מבוקשת, ואף מקטינה את משקל הטקסט עשרות מונים. כך ניתן, למשל, להנגיש חומר שנכתב בכתב קטן לכבדי ראייה ואף לעיוורים, על ידי המרה לפלט קולי.
לאחר שהספר נסרק, הפצתו בפומבי נעשית במהירות ותוך ויתור על עלויות ההדפסה, הדיו והכריכה הכרוכים בתהליך הפקתו. האדם הסורק מכוונן את איכות הסריקה לפני או אחרי שבוצעה, על ידי חיתוך, הבהרה ויישור התמונה.
מיזמים רבים עוסקים בהעברה לפורמט דיגיטלי של ספרים שזכויות היוצרים עליהם פגו. עם המיזמים העוסקים בסריקה של ספרים נמנים ארכיון האינטרנט, גוגל ספרים, ספרי יזכור אונליין (מיזם של הספרייה הציבורית של ניו יורק) ומיזם HebrewBooks. במיזם פא"ר - פתיחת אוצרות רוח - של האוניברסיטה הפתוחה, הועלו לאינטרנט ספרי האוניברסיטה מ-50 קורסים שונים.
ארסנלה
ארטורו דה קוסטה אה סילבה
פייר קרדן
פייר קרדן (בצרפתית: Pierre Cardin; 2 ביולי 1922 – 29 בדצמבר 2020) היה מעצב אופנה צרפתי יליד איטליה. קרדן נודע בשל סגנונו האוונגרדי והעיצובים בהשראת עידן החלל (space age). הוא העדיף צורות ומוטיבים גאומטריים, לעיתים בניגוד למבנה גוף האישה. הוא קידם את אופנת היוניסקס, לעיתים באופן ניסיוני ולאו דווקא פרקטי. נודע גם בשל "שמלת הבועות" אותה הציג ב-1954. פייר קרדן התמנה לשגריר של רצון טוב של אונסק"ו ב-1991, וב-16 באוקטובר 2009 התמנה לשגריר של רצון טוב של ארגון המזון והחקלאות (FAO).
קריירה.
קרדן נולד כפייטרו קרדן (Pietro Cardin) בסאן ביאג'ו די קלאלטה, ליד טרוויזו.
ב-1945 עבר לפריז, שם למד אדריכלות ועבד עם ז'אן פאקן. הוא עבד גם עם אלזה סקיאפארלי עד שנעשה המעצב הראשי של כריסטיאן דיור ב-1947, אבל פוטר מעבודתו בבית האופנה של כריסטובל בלנסיאגה.
ב-1950 הוא ייסד בית אופנה משלו.
פרסומו החל כאשר עיצב כשלושים תלבושות ל"מסיבת המאה", נשף מסכות בפאלאצו לאביה בוונציה, שהתקיים ב-3 בספטמבר 1951.
קרדן החל לעצב אופנה עילית ב-1953.
קרדן היה מעצב האופנה הראשון שעיצב בגדי יוקרה בשוק היפני, אחרי שסייר ביפן ב-1959.
באותה שנה גורש מהתאחדות האופנאים לאחר שהשיק קולקציית בגדים להמונים בעבור מחלקת הפרנטאן בפריז, אולם במהרה הושב לארגון. הוא פרש מהארגון ב-1966 והציג את הקולקציות שלו במקום משלו, "Espace Cardin", (נפתח ב-1971) בפריז, שם שכן בעבר "Théâtre des Ambassadeurs", ליד שגרירות ארצות הברית בעיר. "Espace Cardin" משמש גם לקידום כישרונות אמנותיים חדשים, כמו אנסמבלי תיאטרון ומוזיקאים. הוא גם חתם על חוזה עם חברת התעופה פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס לעצב מדים לצוותי מטוסיהם; המדים הוצגו ב-1966 וב-1971, והפכו ללהיט.
קרדן הרחיב את פעילותו לשווקים נוספים. הוא חתם על חוזה עם חברת המכוניות "אמריקן מוטורס" (AMC) בעקבות הצלחתו של אלדו גוצ'י שעיצב את חללה הפנימי של המכונית המשפחתית "Hornet Sportabout". עיצובו הנועז והמוזר של קרדן "עם כמה מהאריגים והצורות הפרועים ביותר שנראו אי-פעם במכונית אמריקאית", נכלל בדגמי 1972 ו-1973 של AMC Javelins. המכירות המקוריות נאמדות ב-2,500 מכוניות יוקרה של muscle cars. 4,152 מכוניות AMC Javelin קיבלו צורות כפלים מרובות ונועזות בגוונים של אדום, שזיף, לבן וכסף כנגד רקע שחור. הייתה זו אחת המכוניות האמריקאיות הראשונות שהציעו עיצוב פנים חדש מאת מעצב אופנה ידוע. לרכב ג'וולין הוצמד גם סמל המעצב על הפגוש הקדמי. נכללה בו בחירה מוגבלת של צבעי חזית המכונית (אדום בוהק, לבן כשלג, כסף מבריק, כחול יהלום, ושזיף אדום) על מנת שיתאמו עם מראה הפנים הייחודי שלה.
קרדן היה חבר ב-"Chambre Syndicale de la Haute Couture et du Prêt-à-Porter" בין השנים 1953 ל-1993. כמו מעצבים אחרים, החליט קרדן ב-1994 להציג קולקציה רק למעגל מצומצם של לקוחות ועיתונאים נבחרים. אחרי הפסקה של 15 שנים, הוא הציג קולקציה חדשה לפני קבוצה של 150 עיתונאים בבית הבועה שלו בקאן.
עמיתו המעצב אנדרה אוליבר, שחבר אליו ב-1971, התמנה לאחראי על קולקציות האופנה העילית ב-1987, עד מותו ב-1993.
קרדן נפטר ב-29 בדצמבר 2020 בגיל 98.
מיזמים אחרים.
קרדן רכש את מסעדת מקסים בפריז ב-1981, ופתח סניפים נוספים של המסעדה בניו יורק, בלונדון ובבייג'ינג (1983). רשת מלונות מקסים נכללת היום בין נכסיו. על שמו של קרדן קרויים מותגי מזון רבים.
ב-2001 קנה קרדן את חורבותיה של טירה בלאקוסט, ווקלוז שפעם התגורר בה המרקיז דה סאד. הוא שיפץ באופן חלקי את האתר וקיים בו מופעי מוזיקה. בין השאר הזמין להופעה ב-2003 את להקת הילדים הרקדנים הצ'צ'נית עטורת הפרסים "לובזאר", להציג את המופע המוזיקלי טריסטן ואיזולדה בו הופיעו במוסקבה.
שרגא שכטר
שרגא שכטר (9 בספטמבר 1930 - 21 במרץ 2017) היה ביוכימאי ישראלי, פרופסור אמריטוס בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
אודות.
שכטר נולד בארגנטינה. סיים דוקטורט בכימיה באוניברסיטת בואנוס איירס. עלה לישראל בשנת 1957 והצטרף למחלקה לחקר הסרטן בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, שם התמחה בביוכימיה. אחר כך עשה התמחות נוספת באוניברסיטת פנסילבניה. בשנת 1964 התמנה לפרופסור ולראש המחלקה לביוכימיה באוניברסיטת תל אביב. הוא היה ממקימי הפקולטה למדעי החיים באוניברסיטה והדיקן הראשון שלה. בשנת 1983 הקים את מכון סאקלר לרפואה מולקולרית בבית ספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב ועמד בראשו.
שכטר היה פרופסור-אורח באוניברסיטת נורת'ווסטרן, אוניברסיטת אילינוי, אוניברסיטת קורנל בארצות הברית ובאוניברסיטת פרמה באיטליה. כמו כן היה לחוקר אורח במכוני הבריאות הלאומיים בארצות הברית (NIH) ובמכון קירי בפריז.
בשנת 2007 יצא ספרו "סדקים במגדל השן" בהוצאת צבעונים, בו הוא ניתח את הצלחות האקדמיה הישראלית בעבר ודן בסכנות העומדות בפניה בעתיד.
התגורר ברמת השרון, אחד משלושת בניו הוא פרופ' עמית שכטר.
אווה הרציגובה
אווה הרציגובה (בצ'כית: Eva Herzigová; נולדה ב-10 במרץ 1973) היא דוגמנית ושחקנית צ'כית.
ביוגרפיה.
הרציגובה נולדה ב־10 במרץ 1973, בליטווינוב, צ'כיה (אז חלק מצ'כוסלובקיה).
בספטמבר 1996 נישאה לטיקו טורס, מתופף להקת בון ג'ובי. הזוג התגרש ביוני 1998.
ב־1 ביוני 2007 נולד בפריז בנם של הרציגובה ובן-זוגה, היזם התוניסאי גרגוריו מארסיאג'.
קריירה.
קריירת הדוגמנות של הרציגובה החלה בהיותה בת שש עשרה והפופולריות שלה גדלה כשהגיעה לפריז. הופעתה החשובה הראשונה הייתה כאשר נבחרה לפרזנטורית של קמפיין חזיית "וונדרברה" בשנות התשעים. בנוסף, דיגמנה הרציגובה בפרסומות לג'ינס של "גס" והופיעה בקטלוגים של "ספורטס אילוסטרייטד" ו־"ויקטוריה'ס סיקרט" ובתצוגת האופנה של האחרונה. באוגוסט 2004 הצטלמה בעירום למגזין פלייבוי וגילמה את ונוס בטקס פתיחת אולימפיאדת החורף של 2006.
בעבר הייתה חתומה בסוכנות הדוגמנות "Thomas Summer's Metropolitan Models" וכיום היא חתומה בסוכנות הדוגמנות "סטורם מודלס" בלונדון ובסוכנות "וואן" בעיר ניו יורק.
מלבד קריירת הדוגמנות, שיחקה הרציגובה במספר סרטי קולנוע.
ב־18 בספטמבר 2009 הופיעה בתוכניתו של ג'ונתן רוס ב־BBC.
אלי צור
אלי צור (נולד ב-1943) הוא חוקר היסטוריה של הציונות, של השמאל הישראלי ושל עם ישראל. פרופסור בסמינר הקיבוצים. צור עומד בראש "המכון לחקר תולדות תנועות הנוער" במכון יד יערי בגבעת חביבה. לימד באוניברסיטת חיפה.
חניך תנועת הנוער "השומר הצעיר" בנעוריו, וחבר קיבוץ זיקים.
רחב גבי
שריר רחב גבי
יונתן ברגר
יונתן ברגר (אנגלית: Jonathan Berger; נולד בשנת 1954 בניו יורק) הוא מלחין וחוקר מוזיקה יהודי-אמריקאי, פרופסור וראש המרכז למוזיקה ומחשבים באוניברסיטת סטנפורד. מהחוקרים המובילים העוסקים בקשרים שבין מחשבים, מוזיקה ותודעה.