עם הגעתו, גודארד הזהיר את מרשתו כי אם תיפתח חקירה אזרחית היא צפויה להצליח, ויעץ לה למשוך את בקשת הגירושין שלה. סימפסון סירבה, אבל שניהם התקשרו למלך והודיעו לו שהיא מוכנה לוותר עליו כדי שיוכל לשמור על הכתר. אלא שהמלך כבר החליט לפרוש, גם אם לא יוכל להתחתן עם סימפסון, ונראה היה שפרישתו כבר בלתי נמנעת. גודארד הצהיר כי: "מרשתי הייתה מוכנה לעשות הכל כדי להקל על המצב, אבל הצד השני [אדוארד השמיני] היה נחוש בדעתו".
לגודארד היה לב חלש ומעולם לא טס לפני כן, אז הוא ביקש מהרופא שלו, וויליאם קירקווד, להתלוות אליו לנסיעה. מכיוון שקירקווד היה מתמחה בבית חולים ליולדות, נוכחותו הובילה להשערות שווא שסימפסון בהריון, ואפילו שהיא עוברת הפלה. העיתונות דיווחה בהתרגשות כי עורך הדין טס לסימפסון בליווי רופא נשים ורופא מרדים (שהיה למעשה המתמחה של עורך הדין).
הוויתור על הכס.
אדוארד חתם על הודעות ההתפטרות הכתובות שלו בפורט בלוודר, ב-10 בדצמבר. שלושת אחיו הצעירים: הנסיך אלברט, דוכס יורק (שירש את אדוארד כג'ורג' השישי); הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר; והנסיך ג'ורג', דוכס קנט, שימשו כעדים. למחרת קיבלו ההודעות תוקף של חוק הפרלמנט: חוק הצהרת הוד מלכותו על התפטרות משנת 1936. בהתאם לתיקונים בחוק מ-1931, נדרשה הודעת ההתפטרות של אדוארד לאישור של כל מדינות חבר העמים, וחוקים שהתקבלו בפרלמנט הבריטי יכלו להפוך לחוק בדומיניונים אחרים רק על פי בקשתם. בקשות כאלה הוגשו מטעם הפרלמנט של אוסטרליה שהיה מכונס באותו הזמן, ומטעם ממשלות קנדה, דרום אפריקה וניו זילנד, שהפרלמנטים שלהן היו בפגרה. ממשלת מדינת אירלנד החופשית ניצלה את ההזדמנות והעבירה ב-11 בדצמבר תיקון לחוקתה כדי להסיר אזכורים לכתר ולבטל את תפקיד המושל הכללי של המדינה החופשית האירית, והתפטרותו של המלך הוכרה רק יום לאחר מכן באמצעות חוק נפרד. בדרום אפריקה נקבע חוק מקומי לפיו ההתפטרות נכנסה לתוקף שם ב-10 בדצמבר, ואילו קנדה העבירה את חוק הירושה לכס 1937 כדי לאשר באופן סמלי את ההתפטרות.
תומכיו של אדוארד הרגישו שהוא "נרדף מהכס על ידי בולדווין הארכי נבל", אך רבים מחברי הממסד חשו הקלה בעקבות פרישתו של אדוארד. מקנזי קינג כתב ביומנו כאשר קיבל את החדשות על החלטתו הסופית של אדוארד להתפטר, "אם זה סוג האדם שהוא, עדיף שלא יהיה יותר על כס המלוכה." עוזר המזכיר הפרטי של אדוארד עצמו, אלן לסלס, אמר לבולדווין כבר ב-1927: "אני לא יכול שלא לחשוב שהדבר הכי טוב שיכול לקרות לו, ולמדינה, יהיה שהוא ישבור את הצוואר".
ב-11 בדצמבר 1936, שידר ה-BBC ברדיו את נאומו של אדוארד מטירת וינדזור. הוא הוצג על ידי סר ג'ון רייט בתור "הוד מלכותו הנסיך אדוארד". צ'רצ'יל ליטש את הנאום הרשמי שהיה מתון, והתייחס לחוסר יכולתו של אדוארד לבצע את עבודתו "כפי שהיה רוצה" ללא תמיכתה של "האישה שאהב". מלכותו של אדוארד נמשכה 327 ימים, תקופת השלטון הקצרה ביותר מאז שלטונה השנוי במחלוקת של ליידי ג'יין גריי, מעל 380 שנים קודם לכן. למחרת השידור עזב אדוארד את בריטניה לאוסטריה.
לאחר הוויתור על הכס.
ג'ורג' השישי העניק לאחיו הבכור את התואר דוכס מווינדזור ב-12 בדצמבר 1936. ב-3 במאי בשנה שלאחר מכן הושלמו גירושיהם של בני הזוג סימפסון. התיק התנהל בחשאי ובחלק מהעיתונים כמעט שלא היה לו אזכור. הטיימס התייחס לכך במשפט בודד שהודפס מתחת לידיעה נפרדת, ולכאורה לא קשורה, על עזיבתו של הדוכס את אוסטריה.
אדוארד התחתן עם וואליס בצרפת ב-3 ביוני 1937. היא הפכה לדוכסית מווינדזור, אך למורת רוחו של אדוארד ג'ורג' השישי אסר עליה להשתמש בתואר בנייר המכתבים הרשמי שלה. בני הזוג השתקעו בצרפת, והדוכס קיבל מאחיו קצבה פטורה ממס, והרוויח גם מכתיבת זיכרונותיו, ממסחר לא חוקי במטבעות, וממכירת טירת בלמורל ובית סנדרינגהם לג'ורג' השישי. שתי האחוזות היו רכוש פרטי ולא חלק מהעיזבון המלכותי, ולכן עברו בירושה לבעלותו של אדוארד, ללא קשר לוויתור על הכס.
באוקטובר 1937, הדוכס והדוכסית ביקרו בגרמניה, בניגוד להנחיית הממשלה הבריטית, ופגשו את היטלר באחוזה שלו באוברזלצברג. הביקור זכה לפרסום רב בתקשורת הגרמנית. במהלך הביקור הצדיע הדוכס במועל יד. במאמר לעיתונות האמריקנית ב-1966 כתב הדוכס כי היטלר שכנע אותו "האינטרס של בריטניה ושל אירופה היה לעודד את גרמניה לתקוף מזרחה ולרסק את הקומוניזם לנצח... חשבתי שנוכל לשבת על הגדר בזמן שהנאצים והאדומים יריבו אלה עם אלה."
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, הוצב אדוארד בנציגות הצבאית הבריטית בצרפת. בפברואר 1940 טען שגריר גרמניה בהאג, הרוזן יוליוס פון זך-בורקסרודה, כי אדוארד הדליף את תוכניות המלחמה של בעלות הברית להגנת בלגיה. כאשר גרמניה פלשה לצפון צרפת במאי 1940, הדוכס והדוכסית ברחו לליסבון.
תחת שם הקוד מבצע ווילי, סוכנים נאצים, בעיקר וולטר שלנברג, זממו ללא הצלחה לשכנע את הדוכס לעזוב את פורטוגל, ושקלו לחטוף אותו. לורד קלדקוט הזהיר את צ'רצ'יל כי הדוכס "ידוע כפרו-נאצי והוא עשוי להפוך למוקד של מזימה". צ'רצ'יל איים על הדוכס במשפט צבאי אם לא יחזור לאדמת בריטניה.
ביולי 1940 התמנה אדוארד למושל איי בהאמה. דווח כי אדוארד אמר לאחד ממכריו, "אחרי שהמלחמה תסתיים והיטלר ירסק את האמריקאים... אנחנו נשתלט... הם (הבריטים) לא רוצים אותי כמלך שלהם, אבל אני אחזור להיות המנהיג שלהם." הערות כגון אלה חיזקו את הדעה שהדוכס והדוכסית היו פרו-נאצים וכי משבר הוויתור על הכס ב-1936 הייתה לסלק מכס המלוכה אדם בעל דעות פוליטיות קיצוניות, אך אלה נותרו בגדר ספקולציות בלבד.
סילקבור (כדורגל)
סילקבור אידרטפוראינינג (בדנית: Silkeborg Idrætsforening; הידוע בכינויו סילקבור IF או בקיצור SIF) הוא מועדון כדורגל מהעיר סילקבור, דנמרק, שנוסד בשנת 1917. המועדון משחק כיום בסופרליגה הדנית, הליגה הבכירה של דנמרק. ולו זכייה אחת באליפות בעונת 1993/1994 וזכייה אחת בגביע הדני בשנת 2001. כמו כן למועדון זכייה אחת בגביע האינטרטוטו של אופ"א בשנת 1996. המועדון מארח את משחקיו בJYSK פארק המכיל 10,000 מקומות.
היסטוריה.
עשורים ראשונים בליגות הנמוכות וטיפוס במעלה הליגות.
מועדון הכדורגל סילקבור איטראטספנינג, נוסד ב-1917, ושיחק בליגות המחוזיות של יוטלנד בעשורים הראשונים להקמתו, עד שבשנת 1962 העפיל לליגה השלישית ברמה הארצית, בשנת 1966, העפיל המועדון לליגת המשנה הדנית, שם התבסס במשך מספר שנים. בשנת 1982, נוסדה חברת SIF Football Support A/S, חברה מקצועית שתפקידה היה להיות אחראית על הכדורגל המקצועי בסילקבור. מה שהביא לשיפור ביכולותיו של המועדון, ולעלייה לליגה הבכירה בסיום עונת 1987. השנתיים הראשונות לא היו מוצלחות במיוחד כשסילקבור מסיימת במקום ה-9 בעונת 1988 ובמקום ה-7 בעונת 1989 בליגה המונה עשר קבוצות.
המחצית הראשונה של שנות ה-90, התבססות בליגה הבכירה, אליפות 1994.
בעונת 1990 הצליחה סילקבור לסיים במקום הרביעי בליגה מה שזיכה אותה בכרטיס לגביע האינטרטוטו של שנת 1991 שם הוגרלה לשחק בבית ד' עם האמרבי השוודית, אנרג'י קוטבוס הגרמנית ודוקלה באנסקה ביסטריצה הצ'כית. והיא סיימה מקום השני והמכובד בבית. בעונה לאחר מכן סיימה סילקבור במקום ה-9 בליגה והתמודדה בפלייאוף על הירידה לליגה השנייה. בשנתיים הבאות סיימה סילקבור במרכז הטבלה אך מגמת השיפור הייתה ניכרת ואת עונת 1992/1993 סיימה סילקבור במקום החמישי שזיכה אותה בהופעה נוספת בגביע האינטרטוטו של 1993, שם הוגרלה לבית ו' יחד עם פ.צ ציריך השווייצרית, סלובן ברטסילאבה הסלובקית, טירול אינסברוק האוסטרית, ובוכום הגרמנית, אך היא סיימה במקום האחרון בבית, עם שתי תוצאות תיקו ושני הפסדים ב-4 משחקים. גביע האינטרטוטו לא בישר את העונה הצפויה, לאחר שנים במרכז ובתחתית הטבלה הגיעה העונה ההיסטורית, עונת 1993/1994. את העונה הסדירה סיימה סילקבור במקום הראשון תוך שהיא מפסידה רק 2 מתוך 18 משחקים. בפלייאוף, סילקבור הפסידה מספר משחקים בחוץ, אבל אצטדיונה הביתי היה מבצר, בו ניצחה שישה מתוך שבעת משחקיה וספגה רק שער אחד. משחק אחד לסיום העונה יכלה סילקבור להבטיח את האליפות עם ניצחון בחוץ מול, פ.צ. קופנהגן. אוהדי סילקבור נהרו לאצטדיון הלאומי אצטדיון פארקן, שבקופנהגן הבירה, ועם 26,679 צופים היה זה משחק בו נשבר שיא הצופים למשחק של הסופרליגה הדנית. סילקבור אף עלתה ליתרון 1–0 אך בסופו של דבר המשחק הסתיים בתבוסה 1–4, שהעמיד את האליפות בסכנה כשקופנהגן עברה את סילקבור בנקודה, כשנותר רק משחק אחד לסיום העונה. במחזור האחרון פגשה סילקבור בבית את אולבורג בעוד קופנהגן יצאה למשחק חוץ באודנסה להתמודדות מול אודנסה בולקלוב המקומית. סילקבור עשתה את העבודה כשניצחה 2–0. למזלה קופנהגן מעדה הפסידה 2–3, ונתנה את האות לחגיגות האליפות ההיסטורית של סילקבור.
המחצית השנייה של שנות ה-90 קבוצה לגיטימית בליגה הבכירה וזכייה בגביע האינטרטוטו 1996.