במשחקי בייסבול של המייג'ור ליג בייסבול בארצות הברית, שחקנים מטיחים לעיתים עוגות בפניהם של שחקנים אשר ביצעו מהלך מרשים. איי.ג'יי. בארנט מהפיטסבורג פיירטס ידוע בכך שהוא מטיח עוגות בפני שחקנים תוך שהם מרואיינים על ידי שדרי טלוויזיה במגרש.
David Bowie (אלבום)
ת.מ.י.ר - תאגיד מחזור יצרנים בישראל
ת.מ.י.ר - תאגיד מחזור יצרנים בישראל בע"מ (חל"צ) (נקרא גם "תְּמיר") מיסודה של התאחדות התעשיינים בישראל, הוא התאגיד היחיד למיחזור אריזות בישראל.
התאגיד הוקם כחברה לתועלת הציבור על מנת לאפשר ליצרנים וליבואנים של מוצרים ארוזים ואריזות שירות לקיים את כל חובותיהם על פי החוק להסדרת הטיפול באריזות, התשע"א-2011 ("חוק האריזות"). התאגיד מממן את הצבת פחים כתומים ברחבי הארץ, פינויים ומיחזור האריזות המושלכות אליהן.
בעלי המניות בתמיר.
בעלי המניות בחברה הם תנובה, אׂסם, שטראוס גרופ, החברה המרכזית לייצור משקאות קלים, יוניליוור ישראל מזון, חוגלה-קימברלי, מאפיות אנג'ל, שופרסל, גן שמואל מזון, יפאורה תבורי, סנו מפעלי ברונוס וטמפו משקאות.
חוק האריזות.
חוק להסדרת הטיפול באריזות התשע"א-2011 ("חוק האריזות") מטיל, בין היתר, על יצרנים ויבואנים של מוצרים ארוזים או אריזות שירות, למחזר פסולת אריזות של המוצרים הארוזים או אריזות השירות שייצרו או ייבאו בהתאם ליעדי מיחזור הקבועים בחוק האריזות (יעדים שונים לחומרי אריזות שונים).
כמו כן נדרשים היצרנים והיבואנים לדווח דיווחים חצי שנתיים ושנתיים על המוצרים הארוזים או אריזות השירות שנמכרו על ידם בישראל בכל שנה, בהתאם לדרישות שנקבעו בחוק האריזות והמשרד להגנת הסביבה.
חוק האריזות אף קובע כי לשם קיום חובותיהם הנ"ל, נדרשים יצרנים ויבואנים להתקשר בהסכם עם חברה אשר קיבלה "הכרה" (רישיון) מהמשרד להגנת הסביבה כ"גוף מוכר", שתפעל לקיום חובותיהם הנ"ל של היצרנים והיבואנים.
אי ביצוע התקשרות עם גוף מוכר מהווה עבירה על חוק האריזות ועלול לגרור קנסות.
מטרת החוק להביא לצמצום כמות הפסולת הנוצרת מאריזות, למנוע את הטמנתה ולעודד שימוש חוזר באריזות המועברת להטמנה.
גוף מוכר הוא חברה לתועלת הציבור (חל"צ), אשר הוכרה על ידי המשרד להגנת הסביבה כ"גוף מוכר", ושמטרתה היחידה היא ביצוע חובות היצרנים והיבואנים על פי חוק האריזות.
תמיר הוכרה על ידי המשרד להגנת הסביבה כ"גוף מוכר" ב-1 בינואר 2011 לתקופה של חמש שנים.
בשנת 2015, אבי גבאי השר להגנת הסביבה באותה עת הודיע שינסה לצור תחרותיות בתחום, ולמנוע את מצב השליטה הבלעדית של החברה כגורם יחידי בשוק.
ב-22 במאי 2016 תמיר הגישה למשרד להגנת הסביבה בקשה לתקופת הכרה של חמש שנים נוספות אשר התקבלה.
אין להשיב על ההאשמה
ויליאם זיגלר
ויליאם זיגלר (באנגלית: William Ziegler; 1 בספטמבר 1843 - 25 במאי 1905) היה תעשיין אמריקאי שנמנה עם מקימי חברת אבקת האפייה המלכותית (Royal Baking Powder Company). לבסוף נקלע לעימות משפטי עם שותפיו לעסק. מלבד זאת, עסק בארגון משלחות לחקר האזור הארקטי ובהשטת יאכטות.
ביוגרפיה.
זיגלר נולד בביבר קאונטי, פנסילבניה, להורים ממוצא גרמני. אביו, פרנסיס זיגלר, נפטר בילדותו, ב-1846, ואמו ארנסטין זיגלר התחתנה ב-1848 עם קונרד ברנדט. בעקבות כך העתיקה המשפחה את מגוריה למוסקטין, איווה, שם הייתה לאביו החורג חווה. זיגלר רכש את חינוכו בבתי הספר הציבוריים באזור, והיה לשוליית דפס במשרד של עיתון מקומי. לאחר מכן היה לקופאי בבית מרקחת, ולמד טלגרפיה וכימיה. ב-1862 נרשם ללימודים במכללת איסטמן לעסקים בניו יורק. לאחר שהשלים את לימודיו החל לעבוד בחברת תרופות וכימיקלים סיטונאית, שבה עבד משנת 1863 עד 1868. באותה תקופה גם למד קורס במכללה לרוקחות.
חברת אבקת האפייה המלכותית.
ב-1870 הקים יחד עם ג'וזף כריסטופל הוגלנד וג'ון ה. סיל את חברת הכימיקלים המלכותית, שהפכה לאחר מכן לחברת אבקת האפייה המלכותית. ב-1888 מכר את מניותיו בחברה בעבור 4 מיליון דולר. בכסף שקיבל במכירה זו קנה לאחר מכן את חברת אבקת האפייה פרייס משיקגו ואת חברת הכימיקלים טרטר מג'רזי סיטי, ניו ג'רזי.
פרשיות משפטיות.
זיגלר זכור בתור התובע, במשפט שבו ניסה למנוע את הוצאתה לפעול של עסקה, בין חברת המים של לונג איילנד לבין עיריית ברוקלין. במשפט זה, שבו ייצג את האינטרסים של משלם המיסים, זכה לתמיכה ציבורית רחבה. גזר הדין צידד בעמדתו של זיגלר, וחסך למעלה ממיליון דולר וחצי לתושבי העיר. במשפט נוסף שיזם, שסב גם הוא סביב ענייני מס, תבע מחברת מסילות רכבת מברוקלין לשלם קרוב לחצי מיליון דולר מיסים לעיריית ברוקלין. במשפט ידוע נוסף, שאותו יזם כבעל מניות מיעוט בחברת מסילות רכבת משיקגו, מנע נזקים של כמיליון דולר, וקבע תקדים משפטי חשוב.
משלחות לחקר האזור הארקטי.
ב-1901 החל זיגלר לגלות עניין בחקר האזור הארקטי וארגן את משלחת הקוטב הראשונה שלו, שכללה שתי ספינות, "אמריקה" ו"בלגיקה", שאותן הפקיד בידיו של אוולין בריג בולדווין. לפי החזון של זיגלר, המדובר היה ב"קפיצה קטנה לקוטב" ("A Dash for the Pole"). באביב הבא העמיד זיגלר את מזכירו האישי, ויליאם ס. צ'אמפ, בראש משלחת סיוע, שיצאה לדרכה על הספינה פרית'ג'וף. חילוקי הדעות שגילה בולדווין עם נווט המשלחת, ג'והנסן, הובילו לפיטוריו מתפקידו. כשחזר בולדווין לארצות הברית, הודיע לו זיגלר כי הוא מנתק עמו כל קשר. המשלחת השלישית שארגן זיגלר, שהוסיפה לשהות באזור הארקטי בעת מותו, יצאה לדרכה בקיץ 1903 תחת פיקודם של אנטוני פיאלה (שהיה צלם במשלחת הקודמת, בפיקודו של בולדווין) וקפטן אדוארד קופין.
האשמה במתן שוחד.
בינואר 1902 הוגשו נגד זיגלר אישומים במתן שוחד, במסגרת פרשה הנוגעת לתחום אבקת האפייה, פרשה שהתעוררה בבית המחוקקים של מיזורי. המושל אודייל דחה את בקשתו של המושל דוקרי להעמיד את זיגלר לדין, והוא מעולם לא נשפט בגין האשמות אלו. זיגלר טען שהוא יכול היה להוכיח קיומו של אליבי, וכן טען שבולדווין עמד מאחורי העניין, ושהגה האשמה כוזבת.
שיט ביאכטות.
במשך תקופה מסוימת החזיק זיגלר ביאכטה חד-תורנית בשם "ת'יסטל" ("Thistle"), שעמה התחרה בגביע הקייזר (Kaiser's Cup) לשיט לאורך האוקיינוס האטלנטי. ביאכטה זו ערך מסעות שיט, ובאחד ממסעות אלו לדרום, באפריל 1895, דווח כי הוא מת בטביעה. שלושה ימים לאחר דיווח זה צץ והופיע שוב. בעיתוני התקופה נכתב כי גיסו, ג'ון ג. דמורסט, מת מרוב צער על מותו.
חיים אישיים.
באוגוסט 1886, בגיל 43, נישא זיגלר לגב' א. מ. גמבל מניו יורק. הוא שימש דירקטור בבנק הלאומי אירווינג, והיה חבר במועדונים הבאים: מועדון הדאון-טאון של ניו יורק, מועדון יוניון ליג של ברוקלין, הניו יורק, לרצ'מונט, מועדון היאכטות האטלנטי, מועדון יוניון ליג של שיקגו, אגודת ידידי מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, החברה הגאוגרפית האמריקאית, המועדון הארקטי של ניו יורק ומועדון הציד והדיג צ'אוגנווגה של קוויבק. בנוסף היה חבר באגודת הבונים החופשיים ובפרט בזרם מסדר אבירי היכל שלמה של הבונים החופשיים.
מותו.
זיגלר מת ב-25 במאי 1905. להלן ציטוט מהודעת הפטירה שלו שפורסמה בניו יורק טיימס:
אשת לפידות
רודולף יונס
רוּדוֹלף יוֹנָס (בגרמנית: Rudolf Jonas; דצמבר 1898, ברומברג – אפריל 1972, חיפה) היה צלם ישראלי-גרמני. יונס עלה לארץ ישראל בשנת 1933, עבד בשירות "קרן היסוד" ובשירות סוכנות הצילום הבינלאומית "Keystone". תצלומיו עשויים בקומפוזיציות מודרניסטיות נקיות ומבוימות, ברוח "האובייקטיביות החדשה".
ביוגרפיה.
רודולף יונס נולד בדצמבר 1898 למשפחה של סוחרי פרווה בעיר בְּרוֹמברג שבגרמניה. בשנות מלחמת העולם הראשונה שירת כחייל, ועם סיומה החל בלימודי משפטים בברלין ומַרבורג. אז גם התוודע לתנועה הציונית, ובהשפעתהּ הגיע באמצע שנות ה-20 לביקור בארץ ישראל, ותיעד אותה במצלמתו.
עם עליית הנאצים לשלטון וראשית רדיפת היהודים בגרמניה, ערכו חיילי אס אס חיפוש בביתו של יונס; משמצאו בין חפציו את עיטור "צלב הברזל" (Eisernes Kreuz), שהוענק לו על שירותו כחייל במלחמת העולם הראשונה, אמר לו אחד החיילים: "אני ממליץ לך להיעלם מכאן לזמן מה".
בספטמבר 1933 עלה לארץ והחל לעבוד כצלם-חובב מטעם "קרן היסוד", ואף נשלח מטעמהּ לאיטליה, לפקוד קהילות יהודיות ולאסוף תרומות לטובת הפעילות הציונית בארץ ישראל. עם תום מלחמת העולם השנייה החל לעסוק בצילום באופן מקצועי, הפעם כנציגהּ הישראלי של סוכנות הצילום הבינלאומית "קיסטון" (Keystone). בסוף שנות ה-40, בעיצומה של מלחמת העצמאות, התגורר בירושלים ברחוב עזה ותצלומיו זכו לפרסום בעיתונות המקומית והבינלאומית (כמה מתצלומיו זכו לתפוצה אף בלוח השנה "ארץ-ישראל, לוח אמנותי" לשנת תש"ח בהוצאת ליאון המדפיס, לצד תצלומיהם של כמה מבכירי צלמי התקופה: הלמר לרסקי, זולטן קלוגר, רודי ויסנשטין, ואלפרד ברנהיים). עם סיומה של מלחמת העצמאות עבר להתגורר בחיפה והמשיך לעבוד ככתב וכצלם בשירות סוכנות "קיסטון" עד ראשית שנות ה-60. אף על פי שאת מרבית ימיו עשה יונס בארץ ישראל, נשאר קשור בנימי נפשו ובשפת-אמו למולדתו, ובלבו העלבון על שנאלץ לעזוב את גרמניה. יונס נפטר בחיפה באפריל 1972, ערירי, ולא הותיר אחריו יורשים.