טלוויזיה וקולנוע.
ב-1982 שיחקה בסרט הראשון שביים אורי ברבש "אות קין" (מאת ערן פרייס), וגילמה את לנה - התפקיד הראשי בסרטו של איתן גרין "לנה" המספר את סיפורה של עולה חדשה מברית המועצות הנאבקת לשיחרור בעלה אסיר ציון, אך בינתיים מתפתח קשר בינה לבין גבר אחר. על תפקידה בסרט זה זכתה בפרס שחקנית השנה מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע, פרס ורד הכסף לשחקנית השנה מטעם "מעריב", ובפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל אורליאן בצרפת.
ב-1998 שיחקה לצד עזרא כפרי בסרטם של סלבה ולינה צ'פלין "אגף ההפלות". בין השנים 1999–2005 גילמה עובדת סוציאלית בשם פרידה בסדרת הטלוויזיה שביים חיים בוזגלו "זינזאנה".
ב-2002 גילמה את אימו של אלכס (אלכסנדר סנדרוביץ') בסרטם עטור הפרסים של סלבה ולינה צ'פלין "חצוצרה בואדי"; וגילמה לצד יוסף אבו ורדה את אימו של החוקר בני לוי (דני גבע) בסדרת הטלוויזיה שיצרו רשף לוי ושי כנות "תיק סגור". ב-2003 גילמה את שורה ב"היה או לא היה" - סרט טלוויזיה ישראלי בבימויים של סלבה ולינה צ'פלין המגולל את סיפור אהבתם של המשורר אלכסנדר פן ושחקנית תיאטרון הבימה חנה רובינא והחלה לגלם לצד עמוס לביא את השדכנית חווה-פרומה בטלנובלה החסידית שיצר דניאל טאוב וביים אבי כהן "החצר". באותה שנה השתתפה לצד שמואל שילה והוגו ירדן בסרטו של אמיר וולנסקי "דברים שלא אמרתי לך" ששודר בראשון בדרמה בערוץ 3, ועל משחקה בסרט זה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר בסרט טלוויזיה. ב-2004 גילמה את דיטה בטלנובלה "מיכאלה" ששודרה בערוץ הוט 3 של חברת הטלוויזיה בכבלים "הוט" וגילמה את נחמה בסרט "אהבה קולומביאנית" בבימויו של שי כנות על פי תסריט של רשף לוי. ב-2005 גילמה את כרמלה בסרט הטלוויזיה שביים דוד דרעי "חתה יסבח סבח"; גילמה את אמא של עילי (זהר ליבה) בטלנובלה "טלנובלה בע"מ"; גילמה את צביה בסרטו של אמיל בן שמעון "עד מדינה" ששודר ב"הוט" וגילמה את קלודט, אמה של מיכל (טלי שרון) בסרטה של מיה דרייפוס "ביקור חולים".
ב-2006 גילמה את פרופסור אלקלעי בסרטו של יהודה ג'אד נאמן "נוזהת אל-פואד". ב-2007 גילמה את אמה של זוהר (דניאלה קרטס) בסדרת הטלוויזיה "מסכים"; גילמה את ברוריה בסרט הטלוויזיה שביים לאון פרודובסקי "כמו דג בלי מים" ששודרה בערוץ 2, והחלה לגלם את עדנה פלדמן, אמו החורגת של נדב (יהודה לוי) בסדרת הטלוויזיה "הבורר" שיצרו שי כנות ורשף לוי. ב-2009 גילמה את נחמה בסדרת הטלוויזיה "סוזנה הבוכייה" שביימו סלבה ולינה צ'פלין ושודרה בהוט; השתתפה בסרטם של סלבה ולינה צ'פלין "מוקי בוערה"; השתתפה בסרטו של רוני ניניו "היו לילות" והשתתפה בסדרת הטלוויזיה שביים חיים בוזגלו "לחיות מחדש" המספרת את סיפורם של עולי ספינת המעפילים הראשונה ממרוקו "יהודה הלוי" בשנת 1947.
ב-2010 גילמה את גלינה בסדרת הטלוויזיה שביים איתן ענר "טקסי דרייבר". ב-2011 גילמה את אמו של נוח (שרון אלכסנדר) בסדרת הטלוויזיה "החולמים"; גילמה את רבקה לצד אנחל בונני, רודריגו גונזלס וולדימיר פרידמן בסרטו של יוחנן ולר "סלסה תל אביב" והשתתפה בסרטו של עידו פלוק "אף פעם לא מאוחר מדי" לצד עמי ויינברג. ב-2012 גילמה את אמו של איתמר (אייל אהרונוביץ') בסרטו של חיים בוזגלו "סרק סרק", וגילמה את מלכה בסדרת הטלוויזיה שביים רני סער וכתבה דניאלה לונדון דקל "יום האם".
בשנת 2014 גילמה את לודה, אמה של מרינה (ליאת אזר) בסדרה הדרמה קומית "70 מיליון סיבות לעושר" שכתב שמוליק לוי וביים אופיר בביוף..
גדעון אילת
גדעון (גידי) אילת (17 בינואר 1924 – 21 באפריל 2015) היה איש הפלמ"ח, מפקד הגדוד השלישי של חטיבת יפתח במלחמת העצמאות. פעיל במוסדות הקיבוץ הארצי, ממייסדי המשמר האזרחי במשטרת ישראל וחבר קיבוץ בית אלפא.
ילדות.
אילת, במקור לבלד, נולד בשנת 1924 בעיר קניגסברג בירת פרוסיה המזרחית (כיום קלינינגרד בריבונות רוסיה). אמו רבקה (בטי) הייתה נצר לחסידות קרלין ובהכשרתה רופאה. אביו קורט (טובי) היה ד"ר למשפטים. בילדותו למד בבית הספר העממי בעיר והשתייך לתנועת הנוער הבונים. בשנת 1933 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. הוריו השתקעו בתל אביב ואילו הוא נשלח למוסד החינוכי של השומר הצעיר במשמר העמק. שם שהה שנתיים והתוודע מקרוב לראשונה לתנועה, עימה הזדהה מכאן ואילך בהמשך חייו. אחר כך למד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בתל אביב ובתיכון חדש. בשנות הנעורים הצטרף לקן השומר הצעיר בעיר ויחד עם בני גילו נמנה עם גדוד השדה שנועד להשלים את קיבוץ בית אלפא. בסיום הלימודים פעל במזכירות הארצית של ארגון השמיניות שעסק בהכנת התלמידים הבוגרים לגיוס לכוח המגן.
פלמ"ח, מלחמת העצמאות וצה"ל.
ב-1942 התגייס לפלמ"ח והוצב לפלוגה ה' בנען. בתום ההכשרה הבסיסית יצא לקורס מ"כים בכפר מנחם. בהמשך יצא לקורס מפקדי נשק כבד ושימש כמ"כ בפלוגה ה' ברמת הכובש ובגבעת חיים. לאחר שסיים בסוף 1945 את קורס המ"מים של ההגנה, שנערך בג'וערה בפיקודו של יגאל ידין, התמנה לקצין ההסברה של הגדוד השני. בתקופת המאבק של תנועת המרי השתתף בליל וינגייט ובפעולת פיצוץ גשר אלנבי כחלק מליל הגשרים, שם שימש כסגנו של חיים בר-לב. בחלוף מספר ימים, בעת היותו ברמת רחל, נעצר על ידי הבריטים במסגרת השבת השחורה והושם במעצר בלטרון, שם נכלאו אז מנהיגי היישוב ולוחמי מחתרות אחרים. ב-1946 מונה להיות מפקד פלוגה ב' בגדוד השני, תפקיד אשר כלל, בין היתר, את אבטחת צינור המים לנגב, גדעון מילא את התפקיד עד סתיו 1947, אז השתחרר מהפלמ"ח והצטרף לחבריו בקיבוץ בית אלפא.
עם פרוץ מלחמת העצמאות עוד עבד בקיבוץ, עד שגויס בינואר להיות מדריך בקורס מ"מים. זה היה קורס המ"מים האחרון של ההגנה במעבר לצה"ל והוא נערך תחת פיקודו של חיים לסקוב במחנה דורה בנתניה. סגל הפיקוד של הקורס, היווה עם הכרזת המדינה, חלק מחטיבה 7, אשר הוקמה זה עתה, ובה פיקד אילת על פלוגה ד' בגדוד 72. את הפלוגה הוביל בקרבות לטרון הראשונים, מבצעי בן נון א' ו-ב'. לאחר התקופה בחטיבה 7 חזר לאגף ההדרכה לתקופה קצרה ומשם, בעת ההפוגה השנייה, שב לפלמ"ח כסגן מפקד הגדוד השלישי בחטיבת יפתח. כעבור שבועות ספורים התמנה למפקד הגדוד במקום משה קלמן ופיקד עליו במבצע יואב בנגב המערבי. תפקיד הגדוד היה לנתק את קווי הצבא המצרי באזור בית חאנון, כשהמאמץ הצה"לי הכללי הביא לשחרור הנגב הצפוני וכיבוש באר שבע. ואכן, גם אם הניתוק לא היה שלם, עצם האיום הביא בימים הבאים לנסיגת הכוחות המצריים אשר היו ערוכים מצפון לבית חאנון, דרומה (ובעצם, קבע את גבול ישראל עם רצועת עזה באותו אזור). מספר שבועות לאחר מכן, עלה הגדוד השלישי, ובראשו גדעון, צפונה, יחד עם כל החטיבה, וסיים בעצם את פרק הלחימה במלחמת העצמאות.
בתום המלחמה עבר למחלקת תכנון ומבצעים במטכ"ל, שם עבד תחת ישראל בר. ב-1950, לאחר שסיים קורס מג"דים, השתחרר מצה"ל. בשירות המילואים היה מג"ד בחטיבת כרמלי ובהמשך מילא תפקידים שונים בפיקוד הצפון.
תפקידים אחרים.
בשנות החמישים היה פעיל במחלקת הביטחון של הקיבוץ הארצי, תחילה כסגנו של שמעון אבידן ולאחר מכן כרכז המחלקה. בשנים 1966–1970 חזר לקדנציה שנייה בתנועה, במחלקה הפרסונלית. בשלב הראשון ריכז סמינר תנועתי בגבעת חביבה ובהמשך היה לראש המחלקה ולחבר במזכירות הקיבוץ הארצי. ב-1974 היה ממקימי המשמר האזרחי במשטרה יחד עם חברו מולה כהן. עד 1977 היה מפקד המחוז הצפוני בגוף זה בדרגת ניצב משנה. לאחר מכן עבר למשמר הגבול, שם היה קצין יישובים ארצי.
במהלך השנים מילא תפקידים שונים בקיבוצו. בין היתר היה פעמיים מזכיר, מנהל המפעל קבקור ורכז מנהלי במוסד החינוכי גלבוע. עמד בראש משאבי אנוש של מפעלי המועצה האזורית בקעת בית שאן. ניהל את השילוב האזורי של בית שאן וקיבוצי העמק.
לאחר יציאתו לגמלאות עסק במחקר היסטורי, בעיקר סביב תקופת היישוב ושנותיה הראשונות של המדינה. בשנת 2000 פורסם מאמרו על מפ"ם ופועלה בשאלות חוץ וביטחון בקובץ "לא יוכלו בלעדינו" . בשני העשורים האחרונים היה פעיל ביד יערי (ארכיון השומר הצעיר) ומרכז גלילי לחקר כוח המגן ביד טבנקין, המרכז הרעיוני של הקיבוץ המאוחד. לאורך שנים חבר בהנהלת עמותת פרס יצחק שדה לספרות צבאית ופרס יגאל אלון.
משפחה.
היה נשוי לרותי ואב לארבעה. נקבר בבית הקברות בקיבוץ בית אלפא.
הכול נשאר במשפחה
ג'ק קלוגמן
ג'ק קלוגמן (באנגלית: Jack Klugman; 27 באפריל 1922 - 24 בדצמבר 2012) היה שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון אמריקאי יהודי, זוכה שלושה פרסי אמי ופרס גלובוס הזהב, עם קריירה שהשתרעה על פני שבעה עשורים. נודע בעיקר בזכות גילום דמותו של אוסקר מדיסון בקומדיית המצבים "הזוג המוזר" , התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "קווינסי" וגילום דמותו של מושבע מספר 5 בסרט "12 המושבעים".
ביוגרפיה.
השנים הראשונות.
קלוגמן נולד בפילדלפיה, בנם של רוז, יצרנית כובעים, ומקס קלוגמן, צבע בתים. הוריו היו מהגרים רוסים-יהודים. הוא למד במכון הטכנולוגי ע"ש קרנגי, כיום אוניברסיטת קרנגי מלון, שם סיים את לימודיו לתואר ראשון ב-1948.
במלחמת העולם השנייה שירת בצבא ארצות הברית. לאחר המלחמה, עבר להתגורר בניו יורק והחל בקריירת משחק. שותפו לדירה בשנותיו הראשונות בניו יורק היה עמיתו השחקן צ'ארלס ברונסון.
קריירה.