גלעד קמחי נולד בראשון לציון ולו שתי אחיות גדולות ממנו. אמו שושנה עלתה מטורקיה וניהלה את לשכת סגן ראש עיריית ראשון לציון. אביו נסים, הגיע לישראל מבולגריה, היה בעל סוכנות פזגז בראשון לציון וכיום עוסק בגביית ארנונה.
מאז שהיה בן חמש קמחי השתתף בחוגי דרמה, שר ורקד. בגיל שלוש עשרה התקבל ללהקה הייצוגית של ראשון לציון "קול ראשון", שהציגה מחזות של שייקספיר, מולייר ומחזות זמר שונים. מגיל שלוש עשרה החל לטוס ללונדון לצפות בהצגות. בצה"ל שירת בלהקת הבקו"ם.
קמחי למד בבית צבי והוא בוגר מחזור מ"ב, שנת 2004. אחרי שגרי בילו ראה הופעה שלו במסיבת סיום של שנה א' הציע לו לביים, והוא ביים את "על גג העולם" מחזמר של אנדרו לויד ובר, בו לקחו חלק 30 תלמידים ובוגרים של בית צבי ותזמורת ניגנה בו על הבמה. הוא ביים והשתתף במחזמר "גריז" שעלה בתיאטרון הספרייה והציג 150 פעמים.
בבית צבי, קמחי החל ליצור ביחד עם חברו לספסל הלימודים דניאל אפרת ומאז ועד היום הוא שותפו לדרך לרוב הדברים המשמעותיים שעשה. הם יצרו ביחד מופע בשם "אצל הרננדו במרתף", שהוצג בצוותא, קמחי ביים ואפרת כתב, ערך ושיחק.
ב-2007 השתתף בתוכנית המציאות "גריז", התחרה על תפקיד דני זוקו והגיע למקום השלישי. ציפי פינס ששפטה בתוכנית התרשמה ממנו והזמינה אותו לביים את מופע הפתיחה לפסטיבל "פותחים במה" בתיאטרון בית ליסין. הוא ביים מופע ששמו "ברודוויי פינת פרישמן", אותו כתב אפרת. המופע זכה בכמה פרסים: הבמאי המצטיין, אהוב הקהל, התלבושות ונכנס לרפרטואר תיאטרון בית ליסין.
בתחילת 2009, בעקבות הצלחת המופע "ברודוויי פינת פרישמן", החליטו בתיאטרון בית ליסין לאמץ את שחקני המופע דקלה הדר, שחר ישי, רויטל זלצמן, יוסי טולדו, הילה זיתון, ידידיה ויטל, יניב לוי וטל-יה יהלומי לוי כקבוצת הצעירים של תיאטרון בית ליסין, את גלעד קמחי כמנהל האמנותי של הקבוצה ואת דניאל אפרת ככותב ומתרגם. חלק מההפקות בתיאטרון בית ליסין הן משותפות לקבוצת הצעירים ולשחקנים הבוגרים וחלק מיועדות באופן בלעדי לקבוצה, כמו "מנדרגולה" (2011), "חלום של לילה בלב קיץ" וכמה הצגות ילדים.
ב–2016 הצגה שביים, "המוגבלים", הייתה ההצגה הנצפית ביותר בישראל, וזכתה לשבחי הביקורת. באותה שנה גם מונה לבמאי הבית של תיאטרון בית לסין.
ב-2017 ביים את המחזה "ציד המכשפות" מאת ארתור מילר ותרגם אותו מחדש יחד עם גור קורן. בדצמבר 2017 מונה לבמאי הבית של התיאטרון הקאמרי, ובנובמבר 2018 מונה למנהל האמנותי של התיאטרון הקאמרי.
בשנת 2019 ביים בתיאטרון הקאמרי את המחזמר "שיגעון המוזיקה", על פי הסרט באותו השם, וזכה שוב בהערכת המבקרים והקהל. ובאותה שנה נכנס לתפקידו כמנהל האמנותי של התיאטרון.
שלי גפני
שלי גפני (נולדה ב-14 בספטמבר 1971 בתל אביב) היא מאפרת, דוגמנית ואשת עסקים ישראלית.
ביוגרפיה.
גפני גדלה ברמת אביב ולה אחות אחת. היא למדה עיצוב אופנה בתיכון עירוני מקצועי י"ד - ויצו צרפת בתל אביב. היא החלה את קריירת הדוגמנות בגיל 14, לאחר שהשתתפה בתחרות "נערת השנה" של "מעריב לנוער", וזכתה במקום הראשון. היא יצאה לפריז לדגמן עבור סוכנות הדוגמנות עלית. גפני צולמה לקטלוגי וצילומי אופנה, ומגזינים (כגון "ווג" ו"Elle").
כשהייתה בכיתה י"ב, חלתה אמה במחלת הסרטן ונפטרה ממנה, ובשל מצבה המשפחתי בעקבות כך גפני לא התגייסה לצה"ל, ויצאה לדגמן בניו יורק.
לתחום האיפור הגיעה במקרה. בתקופה בה דיגמנה, נהגו הדוגמניות לאפר את עצמן על סט הצילומים. במהלך שהות בגרמניה, תוך שהיא מאפרת את עצמה, ביקשו דוגמניות נוספות שתאפר גם אותן. הכשרה נוספת בתחום רכשה כאסיסטנטית למאפרים בניו יורק.
לאחר שבע שנים בחו"ל, שבה לישראל והפכה לזכיינית של חברת האיפור האיטלקית מאדינה מילאנו, יחד עם בעלה, גיסה וגיסתה. לאחר מספר שנים הפכה הזכיינית לרשת חנויות בישראל ועד היום משמשת גפני כדוגמנית הבית של החברה ובין השנים 2001–2006 השתתפה כמאפרת בתוכנית "המהפך" עם אורנה דץ, ב-2008 הופיעה בתפקיד עצמה בטלנובלה "בובות", ב-2010 התראיינה לתוכנית התיעודית "הדוגמניות" ששודרה בערוץ 2 ועסקה במאחורי הקלעים של עולם הדוגמנות.
גפני מדגמנת לקמפיינים שונים בארץ עבור חברות כדוגמת: סטיב מאדן ופלאפון. בשנים 2008–2009 הובילה את הקמפיין של חברת האופנה "גולברי" ובשנים 2011–2012 שימשה פרזנטורית לחברת "דיסקרט".
מאז חורף 2014–2015 משמשת גפני כפרזנטורית של רשת האופנה "אריסטו שמט".
גפני מעבירה הרצאות בתחום האיפור והעצמה נשית.
חיים פרטיים.
גפני נישאה בשנת 1996 לאיש העסקים אופק קאירי, ולהם שלושה בנים.
מתגוררת בתל אביב.
איגור אילינסקי
איגור אילינסקי (ברוסית: Игорь Владимирович Ильинский; 24 ביולי 1901 – 13 בינואר 1987) היה שחקן ובמאי תיאטרון וקולנוע סובייטי.
הוא היה בעל תואר אמן העם של ברית המועצות (1949), חתן פרס סטלין (1941, 1942, 1951) ופרס לנין (1980).
ביוגרפיה.
איגור אילינסקי נולד במוסקבה. בשנת 1917 החל ללמוד משחק וכבר בשנת 1918 החל להופיע. בשנת 1920 הוא התקבל לתיאטרון של וסבולוד מיירהולד ועבד בו עד לשנת 1935. בשנת 1938 הוא עבר לתיאטרון מאלי במוסקבה ועבד בו עד סוף חייו.
איליינסקי היה ידוע ביותר בשל הכישרון הקומי שלו. הוא הצטלם בתפקידים קומיים בסרטים רבים. הקריירה החלה עוד בתקופת הסרט האילם. במחצית שנות ה-20 הבמאי יעקב פרוטזנוב עשה מספר סרטים אילמים שאילינסקי היה בתפקיד ראשי.
בשנת 1939 היה שיא נוסף בקריירה שלו - אילינסקי הצטלם בסרט וולגה וולגה של הבמאי גריגורי אלכסנדרוב שזכה בפופולריות רבה. לאחר הצלחה זו הוא המשיך להופיע בסרטים אך ללא הצלחה מרובה. בשנת 1956 הוא שיחק בסרט של אלדר ריאזנוב ליל הקרנבל והפופולריות רבה חזרה אליו.
במקביל לתפקידים קומיים בקולנוע, אילינסקי הופיע בתיאטרון מאלי בתפקידים טרגיים בהצגות קלסיות. בשנת 1960 הוא החל לביים הצגות.
הוא נפטר בשנת 1987 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
הוא מעוטר בעיטור לנין (1967, 1971, 1974), עיטור הדגל האדום (1939, 1949, 1961) ו"גיבור העמל הסוציאליסטי" (1974).
סרגיי אובזצוב
פני חיסין
דניאל דגן
דניאל דגן (נולד ב-1944) הוא איש תקשורת, עיתונאי וסופר ישראלי המתגורר בגרמניה.
ביוגרפיה.
דגן נולד בשנת 1944 בקהיר, בשנת 1952 עבר עם משפחתו לצרפת ושנה לאחר מכן עלה לארץ, הועבר לקיבוץ משמר העמק ושם התחנך, שירת בצה"ל ככתב בעיתון צבאי. לאחר השירות פנה ללימודי מדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב, לאחר סיום לימודיו עבד בעיתון דבר ולאחר מכן היה הכתב המדיני בעיתון מעריב ולאחר מכן עיתונאי הארץ, דגן עבד גם תקופה קצרה עבור גלי צה"ל ובסוכנות הידיעות היהודית. דגן שימש ככתב של רשות השידור (בערוץ הראשון וברשת ב') בגרמניה שם הוא מתגורר בשנים האחרונות, כמו כן משמש כתב העיתון גלובס, לאחר סגירת רשות השידור והקמת תאגיד השידור הישראלי המשיך בתפקידיו בכאן 11 ובכאן ב.
דגן כתב ספרים בשפה הגרמנית בנושאי ישראל ויחסיה עם שכנותיה.
דגן כותב מאמרי דעות ופרשנות בעיתונים מובילים ובכתבי עת באירופה ומופיע ברדיו ובטלוויזיה בגרמניה. הוא מומחה ליחסי ישראל - אירופה, ומדריך סיורים לישראלים בברלין. דגן חבר באגודת העיתונאים באירופה ובאיגוד העיתונאים הזרים בגרמניה.
הקשר הישראלי (תוכנית רדיו)
הקשר הישראלי הייתה תוכנית רדיו המשדרת שיחות עם ישראלים ויהודים מחו"ל.
התוכנית נוסדה באוגוסט 1999 על ידי אליהוא בן-און שאף עורך ומגיש אותה עד היום, התוכנית משודרת ברשת ב' של קול ישראל. בימי רשות השידור היא שודרה ביום ראשון מחצות ורבע ועד שעה שלוש לפנות בוקר לפי שעון ישראל, שעה המקבילה לשעות הערב בארצות הברית. מאז המעבר לתאגיד השידור הישראלי, התוכנית שודרה בימי רביעי בין השעות 21:00 - 23:00 שעון ישראל.
בתוכנית ראיין בן-און ישראלים או יהודים המתגוררים בחו"ל בנושאי ישראל והתפוצות, עלייה, ציונות ואקטואליה. בתוכנית השתתפו מאזינים ממגוון רחב של מדינות ואף יהודים ממדינות מוסלמיות שאינן מקיימות יחסים דיפלומטיים עם ישראל.
התוכנית זכתה בשני פרסי תקשורת: פרס העיתונות העולמי של ארגון הג'וינט לשנת 2000 ופרס העיתונות העולמי של בני ברית לשנת 2006.
תאגיד השידור הישראלי החליט להוריד את התוכנית מהאוויר, ב-1 בינואר 2021.
אליהו שומרוני
אליהו (אליק) שומרוני (שינדרמן) (חנוכה תרס"ט, 1908, סידרובטיץ, פלך קייב, האימפריה הרוסית – 5 באוגוסט 1954, אפיקים) היה ממקימי הנח"ל, נוער חלוצי לוחם, חבר מפלגת מפא"י, חבר תנועת השומר הצעיר, ואיש משרד הביטחון.
ביוגרפיה.
שומרוני נולד בחנוכה שנת תרס"ט בפלך קייב של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי; כיום באוקראינה). שומרוני הוא בנו של ר' אהרון שינדרמן.
שנות ילדותו הראשונות עברו עליו בעיירה הסמוכה מלין, שם התחנך חינוך מסורתי מפי מלמדים, שכלל לימודי תנ"ך, תלמוד ועברית. ובשנת 1912 עברה המשפחה לעיר הפלך קייב. בשנת 1922 החל ללמוד בגימנסיה העברית בקייב. בקייב הצטרף שומרוני, שגדל בבית ציוני דתי, לתנועת "השומר הצעיר ס.ס.ס.ר" (שמאוחר יותר נפרדה מהשומר הצעיר ונקראה "נצ"ח"), בתחילה כחניך ולאחר מכן כמדריך.
בשנת 1925, בגיל 16, עלה שומרוני לארץ עם דודו יצחק שינדרמן (ב-1934 עלו גם הוריו עם אחת מאחיותיו). בשל גילו הצעיר, לא הצטרף מיד לקיבוץ, אלא נשאר עם משפחתו. בשנותיו הראשונות בארץ היה פעיל בתנועת "הנוער העובד", ובהקמת תנועת הנוער "הצופים העובדים".
בשנת 1927 הצטרף לחבריו מ"השומר הצעיר ס.ס.ס.ר", שהקימו בעמק הירדן את קיבוץ אפיקים. בין השנים 1929 ל-1939 יצא ארבע פעמים לשליחות מטעם התנועה לחוץ-לארץ.