בתחילתה של העונה השלישית של ", מייקל פילר הפך לתסריטאי הראשי של הסדרה. בין השינויים שביצע היה לאפשר הגשות של סיפורים לכותבים לא מקצועיים, או לכאלו שאינם מיוצגים על ידי סוכנים; אף על פי שהאולפנים התנגדו למהלך, " הפכה לסדרה הראשונה בהוליווד אשר התירה לכותבים כאלו להגיש את התסריטים שלהם. ברגע שהדבר נודע, האולפנים הוצפו בתסריטים - יותר מ-5,000 הגיעו בשנה אחת.
בין התסריטים שהוגשו על ידי כותבים עצמאיים או כותבים בתחילת דרכם היה תסריטו של טרנט כריסטופר גאנינו. גאנינו השלים טיוטה שלישית של התסריט שלו באפריל 1989 והגיש אותו למשרד הפרה-פרודקשן של אריק א. סטילוול. התסריט של גאנינו, שכותרתו "Yesterday's Enterprise", היה באורך של 106 עמודים, הרבה מעבר למקובל (על פי ההנחיות - על התסריט להיות באורך של עד 65 עמודים), אולי לתסריט זה נעשתה "הנחה מיוחדת", מאחר שהודפס ברווח כפול. הסיפור מתאר את האנטרפרייז-D, המגיבה למשבר בגזרת גולסיאן, ומגלה בה את האנטרפרייז-C, אשר אבדה 18 שנים קודם לכן. צוות האנטרפרייז-C מתפעל מהטכנולוגיה החדשה והמתקדמת של הספינה החדשה יותר, אך קפטן פיקארד מתלבט אם לחשוף בפני אורחיו את שעלה בגורלם. קצין צעיר מהאנטרפרייז-C מגלה בטעות את גורלם, ונכנס לבהלה. וורף ורייקר מנסים ללכוד אותו, לאחר שהוא מנסה לברוח. כאשר ספינת מלחמה גלוסיאנית תוקפת, פיקארד מגן על האנטרפרייז-C תוך שימוש בתמרון שגרם להשמדתה של הספינה בעבר. הצוער מהופנט וחוזר אל ספינתו, אשר חוזרת אל העבר ואל חורבנה הוודאי.
בשל הצטברות תסריטים רבים כל כך, עיבוד של כל הטיוטות יכול לקחת בין שבועות לבין שנה. התסריט של גאנינו היה "מתויק" תחת "2 במאי" ונקרא לראשונה מאוחר יותר באותו החודש על ידי ריצ'רד מאנינג, מפיק-שותף בצוות הכותבים. מאנינג העיר כי הטיוטה "איננה נוראה, לא 'מקורית' במיוחד, אבל טובה במקומות מסוימים, גרועה באחרים"; בעוד זו איננה הביקורת שגאנינו קיווה לה, זה היה מספיק כדי לא לגנוז לחלוטין את התסריט.
בינתיים, גאנינו וסטילוול התיידדו והחלו לפתח רעיונות לפרקים אחרים. ג'ין רודנברי הפיץ תזכיר שבו כתב שזה לא סביר שלנרד נימוי יגלם את דמותו של ספוק בסדרה, בשל שיקולים כספיים, וציין שחלופה סבירה תהיה מארק לנארד, שישוב לגלם את תפקידו של אביו של ספוק, סארק. סטילוול נפגש גם דניז קרוסבי, שגילמה את טאשה יאר בעונה הראשונה של התוכנית, בכנס מעריצים בסן חוזה בשנת 1989. במהלך ארוחת ערב, קרוסבי הודתה שהיא מתגעגעת להיות חלק מהתוכנית והציעה כי סטילוול יכתוב תסריט שיחזיר לחיים את דמותה, אשר נהרגה במהלך הפרק ""Skin of Evil". גאנינו וסטילוול התחילו לעבוד על רעיונות לתסריטים שיכללו הן את יאר והן את סארק.
בינתיים, עורכת התסריטים הבכירה מלינדה סנודגראס קראה את טיוטת התסריט של גאנינו עבור "Yesterday's Enterprise"" בחודש יוני, וצירפה אליו פתק, בו כתבה שהסיפור הוא "רעיון מעניין". "סיקור" עבור התסריט, אשר מתווה את העלילה ומספקת משוב קריאטיבי, נכתב באוגוסט. הסיקור ניתח את התסריט כ"מאמץ טוב על ידי כותב שאיננו מיוצג", והחשיב את הנקודות החלשות בו - אפיון דמויות וסוגיות בעלילה - כניתנות לתיקון. הסוגיה העיקרית הייתה האם המפיקים ירצו להפיק פרק עם מסע בזמן.
גאנינו וסטילוול אהבו במיוחד שני פרקים מ, ""Mirror, Mirror" ו-"The City on the Edge of Forever", ורצו לשלב אלמנטים משני פרקים אלו בפרק של ". היסודות של הפרק עסקו בצוות של וולקנים החוקר את שומר הנצח. בעבר, המייסד של תורת ההיגיון המודרנית של הוולקנים, סוראק, נהרג, וכתוצאה מכך נגרם שינוי מסיבי בציר הזמן. בציר הזמן החלופי, הרומולאנים והוולקנים משתפים כוחות על מנת לתקוף את הפדרציה, וורף איננו עוד איש צוות על האנטרפרייז וטאשה יאר נשארת בחיים. סארק והוולקנים על פני השטח הם היחידים שאינם מושפעים מהשינויים בציר בזמן, ובסופו של דבר סארק חוזר אל העבר על מנת לתפוס את מקומו של סוראק, ובכך לשחזר את ציר הזמן. מרוצים מהסיפור, התסריטאים מחליטים להציע את הרעיון לפילר.
פיל קרא את ""Yesterday's Enterprise" והציע למפיק ריק ברמן לקנות מגאנינו את הסיפור, ולא את התסריט. בפגישה, פילר אמר לגאנינו שהוא רוצה לבצע שינויים בסיפור, שיכללו תוספת של טאשה יאר. מתוך חשש כי מה שהם מחשיבים לסיפור טוב יותר ילך לאיבוד אם יבוצעו השינויים ב-"Yesterday's Enterprise", סטילוול שוחח עם פילר והציע את סיפורם אודות שומר הנצח. על אף שהאלמנטים סיקרנו אותו, פילר הרגיש שהשימוש בשומר הנצח היה גימיק, והוא רצה ש-" יעמוד בעצמו על שתי רגליו. במקום זאת, פילר הציע שהם ימזגו את שני הסיפורים. בפגישות עם צוות הכותבים, פילר הציע כי צוות האנטרפרייז יעבור שינוי באופן מיידי, בשל נוכחותה של האנטרפרייז הישנה יותר, וכי גאינן תהיה חלק בלתי נפרד מההכרה בכך שמשהו איננו כשורה. גאנינו וסטילוול קיבלו שבועיים על מנת להשלים את הסיפור החדש שלהם.
כתיבה.
גאנינו וסטילוול הצליחו להשלים את הסיפור המשולב החדש שלהם במעט יותר משבוע, ושני הכותבים בילו שעות בכל יום בדירתו של סטילוול, עוברים על כל פרט ופרט. הם היו תחת לחצו לכתוב סיפור שיהיה מקובל על פילר, שכן הם רצו הזדמנות לכתוב את התסריט. הטריטמנט הוגש ב-10 באוקטובר. פילר החליט מייד לרכוש את הסיפור, והפיץ את הטריטמנט לצוות הכותבים בעודו דן בשינויים. פילר חש כי רגשותיו הרומנטיים של דאטה כלפי טאשה יאר היו מוגזמים, וכי השימוש בספינת חלל של חייזרים, אשר יהוו חלק מרכזי של הסיפור, הרגיש לא הולם במונחים של פתרון הדילמה של פיקארד. הוא רצה שגאנינו וסטילוול יחזקו את תפקידה של גאינן ושימצאו דמות נוספת שתבוא באינטראקציה עם טאשה יאר. טריטמנט מתוקן הוגש ב-29 באוקטובר, ששילב את השינויים של פילר, אך הכותבים נתבשרו שהם לא יהיו מעורבים בפיתוח התסריט. כל אחד מהם קיבל תשלום מינימום על פי איגוד התסריטאים - 2,400 $.
בינתיים, שלב ההפקה של הפרק הוקדם מינואר 1990 לדצמבר 1989, שכן זו הייתה הפעם היחידה שגם דניס קרוסבי וגם וופי גולדברג היו זמינות לצילומים. המשימה של כתיבה וליטוש הטריטמנט החדש במחצית הזמן נפלה על הכותב רונלד ד. מור, שהגיש את הטיוטה הראשונה שלו ב-9 בנובמבר. התסריט של מור הפך את היקום החלופי למיליטריסטי, עם הפדרציה במלחמה עם הקלינגונים, וללא ספינת חלל של חייזרים. צוות הכתיבה התכנס באמצע נובמבר על מנת "לפצח" את הסיפור, ולהפוך את הטריטמנט לתסריט. דמויות מסוימות, כגון דיאנה טרוי, הופיעו רק לזמן קצר, בתחילת הפרק, על מנת להותיר יותר זמן מסך לדמויות האורחות של גאינן, יאר, גארט וקסטילו.
בגלל חוסר הזמן לפני שהיה צורך להתחיל בשלב ההפקה, צוות של כותבים הוקצה למשימת כתיבת התסריט. בנוסף לקרדיטים לגאינו וסטילוול על הסיפור, מור, איירה סטיבן באהר, האנס ביימלר וריצ'רד מאנינג עבדו על התסריט יחד עם פילר להעניק לו ליטוש סופי - בסך הכול שבעה כותבים. חלק מהצוות היו משוכנעים שעם כל כך הרבה כותבים, התסריט יהיה אסון. מאחר שאיחוד התסריטאים אינו מאפשר ליותר משלושה כותבים להופיע ברשימת הקרדיטים (ארבעה - אחרי קבלת אישור מיוחד), פילר הסכים ששמו לא יכלל בקרדיטים. טיוטה ראשונה חלקית הוגשה ב-30 בנובמבר כך שניתן יהיה להתחיל בשלב הפרה-פרודקשן. ציר הזמן החלופי סיפק את ההזדמנות להראות את צוות האנטרפרייז באופן דרמטי ואנושי יותר, מאשר מתאפשר בפרק רגיל; מאחר שבסוף הפרק ציר הזמן המקורי משתחזר, מסביר באהר, לכותבים היה חופש לכלול עוד אקשן. "למרות שזה היה יקום חלופי, [מור] ואני התרגשנו מאוד כי הבנו שאנחנו יכולים להרוג את כולם על המסך!", הוא אמר. מיכאל אוקודה וריק סטרנבך הגישו תזכירים טכניים על איזה סוג של אנומליה עלולה לגרור את האנטרפרייז-C בזמן, והציעו מחרוזות בין-כוכביות, סופר-צפופות ככל שאפשר. טיוטת התסריט הראשונה הושלמה עד ל-4 בדצמבר, ופגישת פרה-פרודקשן התקיימה באותו היום; המחלקות השונות התווכחו על עלויות ואילו פריטים אפשר לחתוך על מנת לצמצם את התקציב. הטיוטה הסופית הייתה גמורה והוגשה ב-8 בדצמבר.
עיצוב.
אחרי שכולם קראו את התסריט, האולפנים החליטו להשקיע קצת יותר בפרק זה מאשר בממוצע (באותו זמן, וראייטי העריך כי העלות הממוצעת של פרק היא 1.2 מיליון דולרים). זה נתן למחלקות ההפקה חירויות נוספות מעבר למה שהיה צפוי בתסריט. בין הסיבות לגידול בתקציב היה כי "Yesterday's Enterprise" היה צפוי להיות משודר במהלך הסוויפס של פברואר, זמן חשוב עבור האולפנים להשיג נתוני רייטינג גבוהים. מאחר ש-" שודר ישירות על ידי האולפנים, ביצועים של הפרק משפיעים על הכנסות עתידיות מפרסום.
בהתאם לתסריט, היה צורך ביצירתה של האנטרפרייז-C. בעונה הראשונה, המאייר אנדרו פרוברט, אשר עיצב את האנטרפרייז-D, היה מעוניין בתצוגה של שושלת עיצובה של הספינה, החל מהאנטרפרייז של ג'יימס טיבריוס קירק, ועד לזו של ", הגדולה ממנה באופן משמעותי (ואשר תוצב בסמוך לקיר בחדר הדיונים הסמך לגשר הפיקוד). כמו רבים אחרים, פרוברט הניח כי האנטרפרייז-B הייתה ספינת חלל מדגם "אקסלסיור", וסבר כי האנטרפרייז-C תשלב אלמנטים עיצוביים של "אקסלסיור" קודמתה ושל דגם ה"גלקסי" יורשה, ספינתו של פיקארד. הוא הפיק סקיצת צבע קטנה של גרסתו של האנטרפרייז-C, אך עזב את הסדרה בסוף העונה הראשונה; בהיעדרו, אף אחד לא ידע מה אמור היה להיות הציור שצייר.