שם-אור נולדה בחיפה בשם מרים שמייביץ', ובגיל שנה עברה עם משפחתה לתל אביב. היא בתה של הסופרת והעיתונאית אורה שם-אור והאדריכל ארי שם-אור, אחותם של יובל ויונתן שם אור ודודתם של השחקנית תמר שם אור והעיתונאי בר שם אור. בגיל 10 ניצלה מטביעה בים, מה שהותיר לה זיכרון טראומתי. בגיל 14, הייתה בחבורת אסקימו לימון המקורית, יחד עם בועז דוידזון. למדה בתיכון עירוני ה' וסיימה את לימודיה בגיל 17, אחרי שהוקפצה כיתה. למדה באוניברסיטה העברית, ולא שירתה בצה"ל, בעקבות החלטת הצבא לשחרר את כל הנשים בנות המחזור שלה, משירות.
בשנים 1969–1971 שימשה כתבת בתחום התיאטרון ואמנויות הבמה בעיתון "דבר", ומשנת 1979, למשך כ-5 שנים וכפרילנסרית, כתבה את הטור הקבוע "מי שבא" בעיתון "מעריב", לצד יהונתן גפן.
ב-2 במאי 2002, העלה תיאטרון הבימה את המחזמר "מרי לו" שנכתב על ידי דן אלמגור וסטיבן דקסטר על בסיס סיפור שכתבה על עצמה, לעדותה. ההפקה, אף יצאה למופעים בארצות הברית, וב-2016, הועלתה הפקה נוספת.
בשנת 2003, כתבה את שיר הפתיחה לטלנובלה הישראלית "משחק החיים", וכמו כן כתבה את מילות השיר הראשון של אוקראינה באירוויזיון, "Hasta la Vista", שהגיע למקום ה-14.
בשנת 2004, כתבה את השיר "רק אתה", הנכלל ב"חגיגה", אלבומה ה-12 של שרית חדד.
בשנת 2010, הועלה בתיאטרון נוגה ביפו המחזמר "האגם", אותו כתבה על פי "אגם הברבורים" של צ'ייקובסקי. באותה שנה, השתתפה גם בפאנל התוכנית "להיות שם עם אלירז", בהנחייתו של אלירז שדה, התוכנית שליוותה את חדר החזרות של התוכנית "כוכב נולד" בעונתה השמינית.
משנת 2011, מכהנת כחברת הדירקטוריון של אקו"ם. כמו כן, לקחה חלק בפאנל השופטים בתוכנית "היכל התהילה" 2011.
באוקטובר 2021, עלה באוף ברודוויי בניו יורק, המחזמר Swan Lake Rock Opera, שיצרה עם שרונה בתה, ועם צדי צרפתי, על בסיס המוזיקה של אגם הברבורים.
חיים אישיים.
בשנות ה-70 נישאה שם-אור לזמר והמלחין צביקה פיק, וכתבה את מילות השירים של רוב להיטיו. הם הורים לשלושה: בן אחד, בנלי, ושתי בנות, דניאלה ושרונה, שהרכיבו את הצמד המוזיקלי "האחיות פיק". פיק ושם-אור התגרשו בשנת 1995. היא חותנתו של קוונטין טרנטינו מנישואיו לבתה דניאלה.
מבחר מלהיטיה.
שם-אור כתבה שירים רבים שהפכו ללהיטים, מרביתם בהלחנתו של צביקה פיק, בהם: "בין האצבעות" (רותי נבון), שהיה גם שירה הראשון שהגיע למצעדים השנתיים "לגור איתו" (ריקי גל); "חלומות מתגשמים" שהיה שיר הנושא של "כוכב נולד" בעונתו השלישית; "שיר מתוק על אהבה" (אביבה הד), "הלב" ("זה לילה סתווי") (מאיה בוסקילה), שהגיע למקום השני במצעד העברי השנתי של רשת ג' לשנת 2004 ולשישי של גלגלצ; "השיר הזה", "שוב הגשם" (האחיות פיק); "דם חם" (שרי); "אלף נשיקות" (יהורם גאון); וכן שירים רבים בביצועו של פיק: "מרי לו", "אהבה בסוף הקיץ", "הרקדן האוטומטי", "מעלה מעלה" ועוד.
מירית שם-אור
מוקיים
מוקיים הם פריט שריון שנועד להגן על השוק ולעיתים הברכיים. היו נפוצים בשימוש צבאי מהעת העתיקה ועד סוף ימי הרנסאנס. המוקיים נזכרים עוד בתנך כחלק מפריט מיגונו של גוליית ונקראים "מצחת נחושת"
המוקיים עשויים מחומרים שוניים החל מבדים עבים ועד למוקיים עשויים ממתכת. המוקיים הגנו על השוקיים ולעיתים הוארכו עד הברכיים. אזורים אלה היו חשופים במיוחד לפגיעה מידי האויב כי לא כוסו במגן. יתרה מכך, הלוחם נהג להשען על רגלו בעת הקרב וכך הרגל הייתה פגיעה עוד יותר למכות מצד האויב.
המוקיים היו פריט שריון שאפיין חיל רגלים כבד ופרשים כבדים. לעיתים החייל לבש מוקיים על שתי הרגליים ולפעמים רק על רגל אחת, זו שהייתה מוצבת לפני גופו ועליה נשען בעת הטחת המכה ביריב.
בימי הביניים התפתחו המוקיים והגנו לא רק על החלק הקדמי של הרגל, אלא גם על החלק האחורי כדי למנוע פצעי חיתוך.
לייב ניישן אנטרטיימנט
מסיבת רווקים (סרט)
מסיבת רווקים (במקור: Bachelor Party) הוא סרט קומדיה משנת 1984 בבימויו של ניל ישראל שגם נכתב על ידו יחד עם פטריק פרופט. הסרט, שבו מככבים טום הנקס, אדריאן זמד, ג'ולי קיטן וויליאם טפר, מספר על צעיר רווק המחליט להינשא לחברתו, כשחבריו הקרובים עורכים לו את מסיבת הרווקים המסורתית במטרה לבדוק אם הוא אכן יכול לעמוד בפיתוי ולהישאר נאמן לארוסתו.
הרעיון לסרט עלה כשחלק מחברי צוות ההפקה והשחקנים נכחו במסיבת רווקים שכזאת והחליטו לקחת אותו צעד קדימה ולהמירו למסך הקולנוע.
זהו סרטו השלישי של הנקס והשני באותה שנה, אחרי ששיחק בתפקיד הראשי בסרט ספלאש ועוד קודם לכן בתפקיד קטן יותר בסרט "הוא יודע שאת לבד" שנעשה ב-1980.
עלילת הסרט.
ריק גאסקו (בגילומו של טום הנקס) המתפרנס כנהג הסעות לבית ספר מחליט להתחתן עם חברתו דבי תומפסון (ג'ולי קיטן) ומספר על כך בשמחה לחבריו הקרובים. החבר'ה מודיעים לריק על מסיבת הרווקים שהם מכינים לו אולם הורי הכלה המיועדת לא כל כך מרוצים מכל עניין החתונה ומגייסים את קול וויטייר (רוברט פרסקוט) החבר לשעבר של תומפסון כדי שיעשה הכל על מנת להוכיח לבתם כי ארוסה אינו נאמן לה והחתונה אינה טובה לה.
בעוד דבי מודאגת, ריק מבטיח לה שיישאר נאמן לה ושאין לה מה לדאוג, היא מחליטה לארגן מסיבת רווקות משלה עם חברותיה. באותו הזמן ממש מתחיל קול בסדרת חבלות לקראת האירוע של הבנים.
בקומדיה של טעויות ובלבול גורם קול לחברתו לשעבר להבין שריק אכן בגד בה (מה שלא קרה באמת) וחוטף אותה. אחרי מרדף פרוע ומצחיק מצליח בסופו של דבר ריק להשיג את חברתו ואת אמונה מחדש והשניים מגיעים לרגע המיוחל ומתחתנים.
את הדרך לשדה התעופה לקראת טיסתם לירח הדבש עושים השניים באוטובוס התלמידים של ריק, עליו נוהג בראד, אחד מחבריו הקרובים של ריק.
הפסקול.
את המוזיקה לסרט כתב רוברט פולק ובעקבות ריבוי השירים בו הוחלט באותה שנה להוציא גם את האלבום המוזיקלי של הסרט. באלבום ניתן למצוא את השירים הבאים:
שירים נוספים.
בסרט אפשר לשמוע גם שירים נוספים שלא נכנסו בסופו של דבר לאלבום, כגון:
ביקורות ותגובות.
הסרט קיבל ביקורות שליליות למדי וזכה לציון הנמוך של 50% מתוך 24 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes.
קרב עמק הירדן
קרב עמק הירדן במלחמת העצמאות נערך בין ה-15 ל-21 במאי 1948, בין הצבא הסורי לבין כוח המגן העברי - חיילים חברי ההגנה ומגיני היישובים בעמק הירדן. לאחר שהסורים כבשו את צמח, שער הגולן ומסדה, הם תקפו את דגניה א' ודגניה ב' ונהדפו. בהמשך, נסוגו הסורים לעמדות המוצא שלהם סמוך לקו הגבול הבינלאומי.
את המערכה בעמק הירדן אפשר לחלק לשלושה שלבים:
רקע היסטורי.
באביב 1948, החליטה הליגה הערבית כי הצבאות הערביים יפלשו לארץ ישראל, מייד לאחר יציאת הבריטים.
הצבא הסורי תוכנן תחילה לפלוש לארץ ישראל משטח לבנון, ככל הנראה דרך מלכיה. גזרת עמק הירדן הוקצתה לצבא עיראק, יחד עם הלגיון הירדני. בסופו של דבר, העדיפו הירדנים לפלוש לארץ בגזרה דרומית יותר, עובדה שחייבה שינויים בתוכנית המקורית, וברגע האחרון פנה הצבא הסורי לעמק הירדן. גזרה זו נבחרה, ככל הנראה, על מנת לאפשר תיאום וסיוע הדדי בין הצבא הסורי לזה העיראקי, אשר תקף מספר ק"מ דרומה משם, באזור קיבוץ גשר.
העיר הראשית באזור עמק הירדן, טבריה, נפלה בידי ההגנה כחודש לפני תום המנדט, ב-18 וב-19 באפריל 1948. ב-27 באפריל 1948, נודע כי הבריטים עזבו את משטרת צמח (סמח'). כוח של 'גולני', יחד עם כוח מקומי מישובי הסביבה, כבשו בו בלילה את המקום. לפנות בוקר ברחו כל תושבי העיירה הערבית סמח'.
ב-13 במאי 1948, הוציא משה מן מפקד חטיבת גולני "פקודת יום מס' 1", ובה הכריז על מצב צבאי בכל המרחב והסמיך את המפקדים לגייס את התושבים לעבודות ביצורים ולהפקיע כל סוגי נשק מהיישובים לפי צורכי המערכה.
השטח.
אזור עמק הירדן היה (ועודנו) אזור של התיישבות יהודית רציפה כמעט, עם מיעוט יחסי של יישובים ערביים. לאורך כביש טבריה-צמח (כיום חלק מכביש 90), וממערב לכנרת, נמצאים כנרת (מושבה) וקיבוץ כנרת. גם תל בית ירח היה בידי היהודים, והלאה דרומה ממנו נמצאים הקיבוצים דגניה ב' ודגניה א'. צמח, שמדרום לכנרת, נכבשה בידי 'ההגנה' בסוף אפריל, כאמור, כולל העיירה, המשטרה, תחנת ההסגר לבהמות (קרנטינה) והצומת עם הכביש הפונה מזרחה לכיוון רמת הגולן (כביש 98 של ימינו). מן הצומת לעין גב, מזרחה לכנרת, נמתחה דרך בלתי מזופתת (כביש 92 בימינו). מערבה לכביש טבריה-צמח נמצא רכס פוריה, שהיה בידיים יהודיות, אשר מאפשר שליטה באש ובתצפית על העמק. לעומת זאת, הייתה לסורים שברמת הגולן שליטה דומה, באש ובתצפית, על העמק. השטח שמדרום לצומת צמח היה אף הוא בעיקרו בידיים יהודיות. ממזרח לכביש צמח-בית שאן, העובר במקביל לירדן, ממזרחו (המשכו דרומה של כביש 90 בימינו), שוכנים הקיבוצים שער הגולן, מסדה ואשדות יעקב, וממערבו, ממזרח לנהר הירדן, בית זרע ואפיקים. בעורפן, ממערב לירדן, נמצאת המושבה מנחמיה. רצף ההתיישבות היהודית נמשך גם הלאה דרומה לגשר ולנהריים, שנתפסה על ידי הערבים ב-14 במאי.
השטח המישורי אפשר תמרון ופריסת כוחות, ולפיכך, הקנה יתרון לכוח שנהנה מעדיפות בשריון ובארטילריה. עם זאת, כוחות תוקפים לא נהנו ממחסה בעת התקרבותם.
הכוחות המשתתפים.
הסורים.