פאל היידו נולד במשפחה יהודית. אביו היה אדולף היידו, ואמו, אאוגניה אייזנשטדט. הוא הכיר את רעיונות זרמי השמאל בגיל צעיר. כסטודנט באוניברסיטה השתתף בישיבות חוג גליליאו, ובשנת 1914 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP). הוא נלחם כקצין זוטר במלחמת העולם הראשונה. והפך לקומוניסט במהלך המלחמה. בשנת 1918 הצטרף לתנועה האנטי-מיליטריסטית, השתתף במהפכת החרציות והצטרף למפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP) מייד עם הקמתה. שם הפך לאיש צוות "העיתון האדום". בינתיים, כתב מאמרים גם לעיתון "הפרולטר הצעיר". בפברואר 1919, יחד עם מנהיגי המפלגה הקומוניסטית, גם הוא נעצר ושוחרר ב-19 במרץ. בתקופת הרפובליקה הסובייטית הונגרית היה מפקד הגדוד של הצבא האדום ההונגרי. לאחר נפילת הרפובליקה נעצר ב-12 באוגוסט 1919 ועל בסיס פסק דין שניתן ביום 4 ביוני 1920 גזר עליו בית המשפט המלכותי של בודפשט 10 (עשר) שנות מאסר בפועל על "הסתה", "מרד" ועוד. הוא נידון גם לעונש נוסף של 10 ועוד 10 שנים". בשנת 1922 עבר לרוסיה הסובייטית (לימים ברית המועצות) במסגרת מבצע חילופי שבויים ואסירים הסובייטית-הונגרית. בשנים 1922 ו-1923 היה ראש מחלקת תנועת העבודה באקדמיה הקומוניסטית, ולאחר מכן עבד במכון מרקס-אנגלס כסגן ראש המחלקה העוסקת בהיסטוריה הגרמנית. מאוחר יותר עבד כמורה בבית הספר לנין במוסקבה וב"אוניברסיטה המערבית". כחסידו של בלה קון הוא היה חבר בהנהגת הקבוצה ההונגרית של מועדון המהגרים הפוליטיים הבינלאומית והיה העורך הראשי (1930–1932) של המגזין "מגל ופטיש" בשפה ההונגרית (Sarló és Kalapács) ולאחר מכן חבר מערכת (1932–1936). בין השנים 1933–1937 ניהל את שידורי הרדיו במוסקבה להונגריה. הוא נעצר באשמות מפוברקות ב-14 בנובמבר 1937 במסגרת הטיהורים הגדולים ונידון למוות ב-10 בינואר 1938.הוא הוצא להורג באותו היום. שמו טוהר ב-23 בנובמבר 1955.
משפחתו.
הוא היה בן דודם של יוז'ף קלן ושל אוטו קורווין.
Me and Your Mama
"Me and Your Mama" (בתרגום לעברית: אני ואמא שלך) הוא סינגל של הראפר והזמר האמריקאי צ'יילדיש גמבינו. הוא יצא ב-10 בנובמבר 2016 ברחבי העולם, והוא הסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השלישי שלו ""!Awaken, My Love"."
ראש פינה - זכרונות רבקה גרבובסקי
בספרה "ראש פינה - זכרונות רבקה גרבובסקי", שנכתב בשנותיה האחרונות, מתארת רבקה גרבובסקי את חיי היום יום של מתיישבי ראש פינה מסוף המאה ה-19 ועד 1919, סיום מלחמת העולם הראשונה. היא מציינת בספר, כי מטרתה היא להנציח את חיי מייסדי ראש פינה: "... אנשים יקרים, עובדי אדמה, שלא חיפשו גדלות ... לכבוד הוא לי לכתוב מה שאני יודעת וזוכרת עליהם, על אותם הורים ומורים המשתכחים, 'לעשות להם שם'" (עמ' 28).
בספר מתוארים תולדות משפחתה, אורחות החיים של תושבי ראש פינה, וגם אירועים משמעותיים וביקורי אישים ידועים בראש פינה. מרבית האירועים מסופרים באופן אסוציאטיבי וללא תאריכים מדויקים. ההיסטוריה, כפי שהיא מסופרת על ידי אישה, היא הזדמנות ללמוד עושר של פרטים מחיי היום יום, המנהגים, האוכל והבילויים, שנעדרים מתיאורים שנכתבו בידי מחברים גברים.
לפי עדותה, המושבה נקראה "ראש פינה" על פי בקשתו של הברון רוטשילד (עמ' 19). היא מתארת את התגייסות כל המושבה לתעשיית המשי, לפי יוזמת הברון (בשנים 1902–1905), הגעת יהודים רבים מלבנון לעבודה בראש פינה, ואת תהליך העבודה המפרך של הפקת המשי (עמ' 23–25). משבר פקד את המושבה בעקבות ההחלטה לסגור את המפעל, כשרבים מהפועלים נטשו, וחלקם ירדו מארץ ישראל. לאחר מכן מתארת המחברת את עבודות הקמת היקב בראש פינה והעבודה ביקב עד ההחלטה על סגירתו.
אחד האירועים המשמעותיים המתוארים בספר הוא החלטתו של הברון רוטשילד לתמוך במושבה ראש פינה. היא מספרת על ביקורו במושבה של אליהו שייד, מי שהיה הממונה הראשי מטעם הברון רוטשילד על הפקידות בשנים 1883- 1900. שייד למד את צורכי התושבים, ושטח אותם בפני הברון בפריז. לאחר מכן הגיעה הבשורה, כי הברון יסייע למושבה, ואכן הוא יזם ומימן את מתן האדמות ובניית הבתים החדשים של המתיישבים, בנפרד מהכפר הערבי ג'עוני, שם התגוררו לפני כן. הקבלן שהיה אחראי לעבודות היה אברהם גודל מצפת. היא מתארת את מנהגיהם של פקידי הברון ששירתו בראש פינה - יצחק אושרי ולאחריו בן שמעון, סויסקי וספורטה, שהתעמרו בבני המושבה ואלה דרשו מהברון להחליפם. אחריהם בא יהושע אוסוביצקי.
אירוע יוצא דופן היה ביקורו של הברון רוטשילד בראש פינה, שרבקה זכרה כילדה. ככל הנראה מדובר בביקורו הרביעי של הברון בארץ ישראל, ב-1914. "התרגשות האיכרים הייתה גדולה - הנה מיטיבם הגדול עומד להופיע במושבתם". היא מתארת את ההכנות הרבות שעשו, ואת הנשים שהכינו את ארוחות השבת כבר ביום חמישי כדי להיות פנויות לקבל את פני הברון ביום ששי. הברון ואשתו הגיעו רכובים על סוסים, ומקהלת הילדים שרה משירי ציון. "הברון ואשתו שמחו לשמוע מפי הילדים את השירה העברית, הם הביטו אל הילדים בחיבה והברון ניגש וליטף את ראשינו".
אירוע בולט נוסף היה ביקורם של חיים נחמן ביאליק ורבניצקי במושבה ב-1909. המחנך שמחה וילקומיץ אמר להם: "הנה תראו את הגאון המשורר שאנו שרים ומדקלמים את שיריו". כשהגיעו השניים עמדו כל ילדי המושבה בשורה ושרו משירי המשורר, "וביאליק היה כל כך נרגש וחיבק את כל מי שעמד לידו". בנאום שנשא אמר ביאליק, "אשריכם ילדים, שאתם יושבים בארצנו. כל ילדי הגלות מקנאים בכם". אחת הילדות הקריאה את השיר "אכן חציר העם" וביאליק ליטף את ראשה ודמעות עמדו בעיניו (עמ' 47–48).
חיי היום-יום.
סיפורים רבים מוקדשים לחיי היומיום. רבקה מספרת, כיצד היו מפיקים חומר להסקת הבית ולבישול מצואת בהמות מעורבת בתבן, שאותה היו מייבשים בגושים ואלה שימשו להסקה. באחד הבתים הוקם תנור אפייה עבור משפחות הפועלים שעבדו בשכר במושבה, הנשים היו מביאות את הבצק המותפח לאופה, ונער היה מחזיר את הלחם האפוי אליהן. לאיכרים בראש פינה היו תנור אפייה משלהם, שם אפו את הלחם, והרמץ ששרד את ההסקה שימש לחימום הסירים ולבישול.
רבקה מספרת על חיי הילדים בבית הספר של ראש פינה. בשלב המכינה (כתה א') לימדו את הילדים קרוא וכתוב באמצעות לוחות עץ ועליהם כתובות אותיות האלפבית (עמ' 25). בבית הספר היו ארבע כיתות ובכל כיתה למדו הילדים שנתיים. היא מזכירה את שמות המורים בראש פינה - מר אפשטיין, ישראל דושמן, מר א' ענתבי שהיה מנהל בית הספר, מר וינברג שלימד חשבון ודקדוק, ובעיקר את מר שמחה וילקומיץ, שאותו העריצה. היא מספרת כי כשהחליט וילקומיץ לראשונה על שיעורי התעמלות לבנות, "אנו הנערות היינו מתאדמות מבושה. מה לנערות ולהתעמלות?" בהתייעצות עם פקיד הברון קלווריסקי, הוחלט שהבנות ילמדו במקום ערבית - תפירה, דבר שהתקבל על ידן בשמחה.
עולם התרבות של ראש פינה הצעירה כלל בעיקר שירה בציבור והאזנה לזמרים. היא מספרת על משפחת קאראקי מדמשק, שאחד מהם היה מנגן על עוד, השני על עוגב, האם תופפה על דרבוקה והאחות הייתה שרה. הם היו מקיימים הופעות בחצר ביתם "וכל הרחוב היה מתאסף". בני הנוער יורדים בערב לכרמים, אוכלים ענבים ושרים שירי ציון: "כן, היו ימים שצורכי הנוער היו מעטים והיינו מאושרים". אתר בילויים שני היה ה"בולוואר" - שדרת עצי התות שנטעו עבור פקידי הברון. "היה זה מקום המפגש של הנוער רק בשבת. זה היה גם מרכז שידוכים שהיו באים אליו בחורים מהגליל ומהשומרון לחפש את בנות זוגם בראש פינה כי שמען יצא לתהילה בכל מושבות הברון על צניעותן, יופיין וחריצותן".
רבקה מתארת את העבודות החקלאיות שנעשו במושבה. "התחילה עונת הזרייה, כל המוץ נכנס לעיניים והביתה דרך החלונות" (עמ' 22). "כרמי השקדים נהנו מפרי משובח, שקדים בעלי גלעין גדול וקליפה פריכה ואת אלה שלחו לשווקים בחוץ לארץ" (עמ' 23). "כרמי ראש פינה היו מפורסמים בפריים המתוק שכן נקנה מין משובח בצרפת בידי הברון רוטשילד לתעשיית היין. עשרה פועלים היו דורכים ברגליים יחפות ורומסים את הענבים עד דק" (עמ' 30). "המושבה שקקה חיים, למשפחות הפועלים ולאיכרים הייתה פרנסה בשפע והרווחה הכלכלית הביאה לביטחון שכך יהיה תמיד".
כלכלת המשפחות התנהלה על בסיס תשלומים מיבול התבואה. ראשית שילמו מעשר מהתבואה לגובה המס מטעם השלטון הטורקי, אחר כך לפועל שילמו חמישית, הרועה קיבל גם הוא את חלקו מהתבואה. חלק מהיבול היה צריך לשמור לזריעה בעונה הבאה. חלק נוסף נלקח לטחינה ואפיית לחם למשפחה וחלק נוסף מאכל לבהמות ולתרנגולות וכך נותר מעט מאוד לתשלומים. בשנות בצורת לא נותר דבר והאיכרים היו מוכרים את הבקר או שהיו לוקחים הלוואות.
רצח בחווה הלבנה
רצח בחווה הלבנה (באנגלית: White House Farm) היא סדרת טלוויזיה בריטית מסוגת דרמת פשע, המבוססת על אירועים אמיתיים שהתרחשו באוגוסט 1985.
חברת New Pictures הפיקה את הסדרה עבור ITV, וחברת All3Media הפיצה אותה ברחבי העולם. ב-8 בינואר 2020 שודרה הסדרה לראשונה בערוץ ITV.
תקציר עלילה.
הסדרה מבוססת על אירועים שקרו ב-6 באוגוסט 1985. חמישה מבני משפחת באמבר-קאפל נורו למוות בחוות הבית הלבן שבאסקס. המשטרה פתחה בחקירה בראשות פקד בילוש טאף ג'ונס (סטיבן גראהם) וסמל בילוש סטן ג'ונס (מארק אדי).
כשבנם של בני הזוג באמבר, ג'רמי, נחקר הוא טען שאחותו, שילה, שסבלה מסכיזופרניה, השתגעה לפתע, ירתה והרגה את הוריה ואת ילדיה התאומים בני השש. ככל שחקירת הרצח מתפתחת מתגלה טוויסט איום והרסני.
הפקה.