הוא הוזמן לחגיגות הכרזת העצמאות של הפיליפינים ב-4 ביולי 1946. בהזדמנות זאת הגנרל דאגלס מקארתור, בנו של הגנרל ארתור מקארתור שהביס את אגינלדו בשנת 1899, לחץ איתו ידיים בנימוס. במהלך מצעד העצמאות שהתקיים בלונטה נשא אגינלדו בדגל שלדבריו היה הדגל שהרים בקוויט ב-12 ביוני 1899, תאריך שלדעתו היה יום העצמאות האמיתי של ארצו. אמנם, 21 שנה קודם לכן, ב-11 ביוני 1925 הוא סיפר במכתב אל הקפטן אמנואל באחה במשך נסיגת כוחותיו צפונה בעת המלחמה באמריקאים, הדגל המקורי אבד בטאיוג, במחוז פנגאסינאן ואותה עיר נכבשה על ידי האמריקאים ב-11 בנובמבר 1899.
בשנת 1950 מינה הנשיא אלפידיו קירינו את אגינלדו לחבר במועצת המדינה. אחרי פרישתו שוב הקדיש את זמנו ואת מרצו לאינטרסים ולרווחתם של הווטרנים הפיליפינים.
בשנת 1953 כיבדה אותו אוניברסיטת הפיליפינים עם התואר דוקטור למשפטים לשם כבוד. ב-1962 החליט הנשיא דיוסדאדו מקאפגאל להעביר את חגיגות יום העצמאות מ-4 ביולי ל-12 ביוני. ההחלטה ("ההכרזה הנשיאותית מס.28") נחתמה על ידי מקאפגאל ב-2 במאי 1962. כעבור שנתיים בוצע תיקון על ידי מסמך הרפובליקה מס.4166 שהכריז על 12 ביוני כיום העצמאות ועל 4 ביולי כ"יום הרפובליקה הפיליפינית".
בשנת 1962 קם אגינלדו ממיטת חוליו כדי להשתתף בחגיגות העצמאות 64 שנים אחרי שהכריז עליה לראשונה.
מותו ומורשתו.
ב-5 באוקטובר 1962 הובא אגינלדו באופן דחוף למרכז הרפואי הממוריאלי של הוטרנים בקזון סיטי ואושפז שם למשך 469 יום עד פטירתו בגיל 94 מאוטם שריר הלב ב-6 בפברואר 1964. הובא לקבורה בעיר הולדתו, קוויט. קברו נמצא ב"מזבח הלאומי אגינלדו".
שנה לפני מותו הוא ציווה לשלטונות את ביתו ואת אדמתו. על ידי כך התאפשרה הקמתו במקום של "מזבח אגינלדו" שנועד להנציח את רוח מהפכת 1896.
אגינלדו נשאר בהיסטוריה של פיליפינים כגיבור לאומי בעל אישיות מורכבת. נלחם בתקיפות בעד עצמאות עמו ועשה אחר כך מאמצים רבים למען הווטרנים של מלחמות ארצו. . מצד שני הוציא להורג כמה מיריביו, ובראש ובראשונה את אנדרס בוניפסיו, ושיתף פעולה עם הכובשים היפנים במלחמת העולם השנייה.
לקריאה נוספת.
Aguinaldo, Emilio, "Mga Gunita ng Himagsikan, 1964 "
Zaide, Gregorio F. "Philippine History and Government", National Bookstore Printing Press, 1984
קישורים חיצוניים.
Arnaldo Dumindin "The Philippine-American War", 2006
אלכסנדר קוקורין
אלכסנדר אלכסנדרוביץ' קוקורין (ברוסית: Алекса́ндр Алекса́ндрович Коко́рин; נולד ב-19 במרץ 1991 במוסקבה) הוא כדורגלן רוסי, המשחק כחלוץ באריס לימסול. קוקורין נחשב לאחד הכדורגלנים השערורייתיים ברוסיה.
קריירת מועדונים.
במועדוני מוסקבה.
קוקורין שיחק במחלקת הנוער של לוקומוטיב מוסקבה בין השנים 2002 ל-2008.
בשנת 2008 עבר קוקורין לדינמו מוסקבה. הוא הופיע לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת של דינמו ב-4 באוקטובר 2008, כאשר נכנס כמחליף במחצית במשחק נגד סאטורן ראמנסקו. כאשר נכנס, התוצאה הייתה 0–1 לטובת סאטורן ראמנסקו. 18 דקות לאחר שנכנס כבש קוקורין את שער השוויון, והמשחק הסתיים בניצחון 1–2 לדינמו. בגיל 17 שנים ו-199 ימים הפך קוקורין לשחקן הצעיר ביותר שמבקיע שער עבור דינמו מוסקבה בפרמייר ליג הרוסי. ב-3 בנובמבר 2008 כבש את השער היחיד במשחק נגד לוקומוטיב מוסקבה, שהסתיים בניצחון 0–1. ב-29 ביולי 2009 כבש קוקורין את השער היחיד במשחק הראשון של פלייאוף ליגת האלופות נגד סלטיק.
בסיום עונת נבחר לאחד מ-33 השחקנים הטובים ביותר בפרמייר-ליג הרוסי. ביולי 2013 סיכם קוקורין באנז'י מחצ'קלה, שהסכימה לשלם עבורו 19 מיליון אירו.
לאחר חודש בלבד, הופחת תקציב הקבוצה ובעקבות כך הועמדו למכירה שחקנים רבים. קוקורין, יחד עם יורי ז'ירקוב ואיגור דניסוב הועברו לדינמו מוסקבה תמורת סכום שלא פורסם. הוא שיחק בה 3 שנים.
זניט.
ב-30 בינואר 2016 הוחתם בזניט סנקט פטרבורג והפך לחלוץ מרכזי בקבוצה והתברג כאחד מהמבקיעים המרכזיים בקבוצה בעונת 2017/2018. בעונת 2017/2018 הוא ואמיליאנו ריגוני ניצבו בראש טבלת המבקיעים של הליגה האירופית עם 5 שערים כל אחד, ברם במרץ 2018 נפצע במשחק שמינית הגמר נגד לייפציג והושבת ממשחק פעיל למשך מספר חודשים. חזר להתאמן עם הקבוצה ביוני 2018 ועלה לשחק ב-23 בספטמבר 2018, בניצחון קבוצתו על לוקומוטיב בתוצאה 5:3.
את השער הראשון לאחר חזרתו הבקיע במשחק הגביע הרוסי, ב-26 בספטמבר 2018 נגד וולגר אסטרחן, כשהבקיע את שער הניצחון במשחק, שהסתיים בתוצאה 4:0. גם במשחק החזרה שלו במסגרת הליגה האירופית, חזר לבלוט כחלוץ מרכזי כשהבקיע את שער הניצחון במשחק נגד סלביה פראג ב-4 באוקטובר 2018 שהסתיים ב-1:0 לזניט.
סוצ'י.
בקיץ 2019 הסתיים חוזהו בזניט, השחקן והקבוצה לא הצליחו לנהל מגעים לחידוש החוזה. רק לאחר שחרורו ממאסר בספטמבר 2019, נחתם חוזה מחודש עד לסוף העונה בקיץ 2020 ומשום שנמנע מהקבוצה מלרשום אותו למשחקי הליגה התאפשר לו לשחק במשחקים רשמיים החל מחורף 2020 בלבד. אלא, שעקב עודף חלוצים בקבוצה וכדי לאפשר לו כמה שיותר לשחק הוחלט בהנהלת הקבוצה להשאילו למשך חצי שנה לקבוצת סוצ'י, למרות סירובו של המאמן סרגיי סמאק והתנגדות ראשונית של השחקן, שתחילה, עקב סירובו נשלח לקבוצת המילואים זניט-2 למשך מספר שבועות. לאחר מגעים נוספים הוא נשלח למחנה האימונים של סוצ'י להשאלה עד לתום העונה בהסכם השאלה שנחתם בפברואר 2020.
את הופעת הבכורה ערך במשחק המחזור ה-20 נגד ארסנל טולה ב-1 במרץ 2020, בהפסד קבוצתו 1–2 שבו גם הבקיע את שער הבכורה במדי סוצ'י, כך חזר רשמית למגרשים לאחר הפסקה של שנה וחצי. באותו משחק הוכתר לשחקן המצטיין של המשחק. ב-11 במרץ הבקיע לראשונה 2 שערים במשחק אחד, במדי סוצ'י בניצחון קבוצתו על אורנבורג במשחק השלמה למחזור ה-18. ב-19 ביוני 2020, במשחק המחזור ה-23 מול הרכב קבוצת הנוער של רוסטוב עד גיל 17 הבקיע שלושער ראשון מאז 2014. בתום עונת 2019/2020 בליגת העל הרוסית בכדורגל הוא הצליח להבטיח הישארות של סוצ'י לעונה נוספת עם סיום חוזה ההשאלה שלו בקבוצה.
חזרה למוסקבה.
ב-30 ביולי 2020 נפוצו דיווחים בתקשורת הספורט הרוסית לפיהם הוצע לו חוזה במועדוני הכדורגל של מוסקבה, בעיקר דינמו, לוקומוטיב וספרטק, אך את ההתעניינות הגדולה בו גילה מועדון ספרטק ונטען שזניט לא הביעה התעניינות בהארכת חוזהו. באוגוסט 2020 חתם בספרטק על חוזה לשלוש שנים עם אופציה להארכה בשנה נוספת. זמן קצר לאחר הגעתו, נפצע באימון ולא שיחק במשך שלושה שבועות. את הופעת הבכורה במדי ספרטק ערך ב, בהפסד קבוצתו 3:1 לצסק"א, במחזור 7 שנערך ב-13 בספטמבר 2020. את שער הבכורה במדי ספרטק הבקיע בבעיטת עונשין במחזור 11 מול חימקי, ב-17 באוקטובר 2020.
איטליה.
בינואר 2021 חתם בפיורנטינה מליגת העל האיטלקית בכדורגל, בזכות המלצה מרוברטו מנצ'יני שאימן אותו מימיו בזניט. הוא חתם עד 2024 תמורת 4.5 מיליון יורו. את הופעת הבכורה בליגה האיטלקית ערך ב־5 בפברואר 2021 כשעלה כמחליף בדקה 73 במקומו של דושאן ולאחוביץ' במשחק הליגה מול אינטר מילאן, שבו קבוצתו הפסידה 2:0.
נבחרת רוסיה.
בשנת 2011 היה קוקורין חלק מנבחרת רוסיה עד גיל 21 באליפות אירופה עד גיל 21.
קוקורין זומן לראשונה לנבחרת רוסיה הבוגרת לקראת משחק ידידות נגד בנובמבר 2011, והופיע לראשונה במדי נבחרת רוסיה במשחק זה. החלוץ זומן לסגל נבחרת רוסיה ליורו 2012. את שער הבכורה של קוקורין בנבחרת רוסיה כבש ב-11 בספטמבר 2012, במשחק מוקדמות מונדיאל 2014 נגד , במשחק שנגמר בניצחון רוסי 0–4. קוקורין זומן לסגל רוסיה למונדיאל 2014. את שערו היחיד בטורניר כבש במשחק האחרון של שלב הבתים נגד . המשחק נגמר בתוצאת שוויון 1-1 והנבחרת הרוסית סיימה קמפיין מאכזב והודחה כבר בסיבוב הראשון.
שערוריות.
בתחילת יולי 2016, אחרי שנבחרת רוסיה הודחה מאליפות אירופה, התפרסם סרטון בתקשורת ובו מופיעים קוקורין וחברו פאבל ממאייב (המשחק כקשר בקרסנודאר) במועדון הלילה Twiga במונטה קרלו. בעקבות האירוע קוקורין הועבר לשחק בזניט-2. במרץ 2017 נשלל ממנו רישיון הנהיגה שלו בעקבות חציית קו הפרדה שלא כחוק.
ב-8 באוקטובר 2018 היה מעורב יחד עם פאבל מאמייב בקטטה בבית קפה במוסקבה, במהלכה השניים הכו את בכיר משרד התעשייה והסחר, דניס פאק. משטרת רוסיה פתחה בחקירה ובעוד קבוצת קרסנודאר הודיעה על ביטול החוזה שלה עם מאמייב. בזניט הודיעו כי ברור שמצפה לכדורגלן ענישה מצד הנהלת זניט, אך ימתינו לתוצאות החקירה לפני שינקטו בהליכים נוספים כנגד קוקורין. ב-10 באוקטובר הוא הגיע באיחור לחקירה במשטרת מוסקבה שהאשימה אותו בסעיף חוליגניות והכניסה אותו עם ידידו, מאמייב, למעצר זמני עד לתום ההליכים המשפטיים. ב-11 באוקטובר, נידון קוקורין, יחד עם מאמייב, לחודשיים מאסר בפועל בעקבות אירוע התקיפה של הבכיר במשרד התעשייה והמסחר והוא נשלח לכלא בוטירקה במוסקבה. בנובמבר נודע שמאסרו הוארך עד ל-9 בפברואר 2019. באפריל 2019 מעצרו הוארך בחצי שנה נוספת והוא יישאר במעצר עד ספטמבר 2019. במאי 2019 ניתן גזר דינו ונקבע שהוא יישאר במאסר עד דצמבר 2019. ברם בעקבות התנהגות טובה הוחלט ב-6 בספטמבר 2019 על שחרורו בתוך 10 יום. שוחרר יחד עם אחיו קיריל ועם פאבל ממאייב בבוקר 17 בספטמבר 2019.
אוניברסיטת פרייבורג
אוניברסיטת פרייבורג, בשמה המלא האוניברסיטה על שם אלברט לודוויג בפרייבורג (בגרמנית: Albert-Ludwigs Universität Freiburg) היא אוניברסיטה ציבורית להוראה ומחקר בעיר פרייבורג אים ברייסגאו, במדינת באדן-וירטמברג בגרמניה, אחת האוניברסיטאות הוותיקות והיוקרתיות של גרמניה.