לבסוף ב-21 בספטמבר שנת 1661 אחד ממלשיני האינקוויזיציה זיהה אותו והוא נעצר במפתיע בביתו. בבית הסוהר הוא הודה בזהותו האמיתית ובקיום מנהגי היהדות בעת שהותו בצרפת. אנריקו גומז מת זמן קצר לפני תום משפטו
עבודותיו.
שירה.
בשל כישרון החריזה של אנריקו גומז, הוא נחשב בעיני בני תקופתו כ"בעל כישרון מלידה". בהקדמתו ליצירה Samson Nazareno משנת 1642, הוא מונה עשרים ושתיים דרמות, פרי עטו. כמה מהן עוסקות בנושאים היסטוריים וכמה הרואיים. רבות מהדרמות שלו מראות דמיון רב לאלה של פדרו קלדרון דה לה ברקה ואולי אפילו הם שיתפו פעולה.
השירים הליריים של גומז ראויים לשבח בשל צורתם הטהורה, יופי הביטוי, עושר המחשבות ועומק הרגשות. שיריו ההרואיים הם בעלי ערך ספרותי נמוך יותר. לפי דעת George Ticknor הם מכילים ביטויים מורכבים מדי וחסרי בהירות. ככל, שיריו של אנריקו גומז נחשבים לפחות מוצלחים מיצירותיו האפיות. יש בהם נטייה חזקה לסגנון יבש ולימודי, בשירים בעלי האופי הסאטירי הסגנון גורם ליצירה להיות מסורבלת וארוכה יתר על המידה
רוב השירים מתארים את התנאים הטרגיים של חייו, ומאופיינים בנוסטלגיה ובקשה מתמדת ונואשת להכרה בכבוד המגיע לו לפי דעתו. הוא מנסה ביצירותיו הספרותיות להחיות את המציאות של החברה בימיו, חברה שדחתה אותו והענישה אותו בשל היותו מצאצאי האנוסים, ולא כיבדה את כישרונו וניסיונו היצירתי. דמויותיו מאופיינות ברבגוניות של קולותיהם שכולן סובלות ומתלוננות על מר גורלם.
בין הנושאים המובהקים בשירתו מופיעים גם חטאי האינקוויזיציה ואכזריות פעולתה והכיסופים למולדתו ספרד רוב היצירה הפואטית שלו מרוכזת ב- Academies Morales of the Muses Bordeaux 1642 ספר שמכיל תשעים ושניים שירים וארבעה מחזות.
קומדיות.
משנת 1632 עד שנת 1636 כתב אנריקו גומז קומדיות לתיאטרון במדיד וכמה מהן התקבלו בהתלהבות. בשנת 1635 כתב סונטה לזכרו של לופז דה ווגה. מחזותיו נימנים על ידי החוקרים על האסכולה של פדרו קלדרון דה לה ברקה. רוב המחזות עוסקים בנושאים היסטוריים, סיפורי קנוניות ותחבולות. בשני החלקים של המחזה אודות פרנאו מנדש פינטו הוא מספר על הרפתקאותיו של גיבור זה בעת מסעותיו בסין. בעבודה מאוחרת יותר הוא מתאר הרפתקאות של גיבור פיקטיבי בשם (Peregrinaçam (Lisbon, 1614 שחי בין מלכי הטטרים והסינים.
עם שובו לספרד בשנת 1651, הוא חזר לכתיבת מחזות. עד לשנת 1660 הוא חבר שלושים מחזות שחתם עליהם בשם Don Fernando de Zárate. חלק גדול מעבודותיו בתקופה זו עוסק באגדות של קדושים, בניגוד לתקופה הקודמת שלו במדריד, שבה נושא זה כמעט ולא הופיע. המחזה sacramental de los siete planetas הוצג בסביליה בשנת 1659, בו הוא מספר כיצד הגיבור למרות אופיו הנאצל ונדיבות רוחו נאלץ להתוודות על חטאיו. בקורת ספרותית של חוקרים מהמאה ה-19 שוללת את ההשערה שמחזה זה נכתב על ידי אנריקו גומז.
רומנים אפיים.
הרצון לחופש דיבור ומחשבה שהוא כה ברור בימינו היה זר לסביבה של האינקוויזציה. האנוסים פחדו להתלונן כיון שזכו ליחס מפלה מטעם המערכת המשפטית, וילדי האנוסים היו חסרי זכויות בשל מקורם "הבלתי טהור". גומז תיעב גישה זו והנשק היחידי שבו יכול היה להביע את זעמו היה העט. יצירתו תמיד שיקפה אם באופן ישיר או באופן עקיף את הכעס והצער על מצב זה.
הוא כותב: "אוי לי, באתי לעולם לחפש צרות, נולדתי לפשע לפני שבצעתי אותו".
בעבודותיו הוא מציין שאהבתו למולדת לא הועמה בהיותו בגלות בצרפת, ספרד היא ציון בשבילו.
ביצירתו המפורסמת Il secolo pitagorico, בתחילת הספר מופיעה הקדשה. פרופ' קרמר מבארת מי האישיות שמאחורי הקדשה זו. הכוונה היא ל Monsignor Franyois Bassonpierre, מאנשי פמלייתו של המלך אנרי הרביעי, מלך צרפת.
אנריקו גומז מסביר את כוונתו באשר לשם היצירה. הפילוסופיה הפיתגוראית מבטאת את גלגולה של הנפש או המצב הרוחני של הגוף הגשמי. המצב הרוחני הוא בן אלמוות, הגוף עצמו הוא בן חלוף. התבונה היא המהות של הנפש ואנשים ישרים בעלי שאר רוח, כמו Bassompierre הם המאירים את כפת השמיים הפיתגוריאנית. קוסמוס אידיאלי זה הוא נשמת אפה של ההרמוניה בין העולמות.
ואילו החברה בת זמנו, היא חברה מקולקלת שבה הרוחניות אינה ערך שהכול מוקירים אותו, ההידרדרות הנפשית והכיעור האנושי עוברים בנפש מדור לדור, ומונעים מהטוהר להופיע בעולם
היצירה (El siglo pitagórico y vida de don Gregorio Guadaña (Ruan 1644, מחולקת לפרקים וכתובה הן בשירה והן פרוזה. כל פרק מספר על קורות חיים של נשמה אחת, שעוברת בכל פרק מגוף אחד לאחר. דמות אחת בשלב הגלגולים המתוארת בפרוזה ובצורה מאוד נרחבת, היא דמות המחבר, ברומן פיקרסקי, בשם החיים של don Gregorio Guadaña. הגיבור הוא בן דמותו של הנבל ביצירתו של המחבר Francisco de Quevedo בשם El Buscón והקורא מקבל מידע רב על אורחות החיים והמנהגים של אותם הימים
שתי יצירות עלילתיות נוספות שייכות לסגנון האלגוריה עם סממנים של סאטירה מוסרית וחברתית. את היצירה (La culpa del primer peregrino (Ruan, 1644 הוא כתב בחרוזים, בעוד שהיצירה השנייה (La torre de Babilonia (Ruan, 1647 כתובה חלקה בפרוזה וחלקה מחורזת. שתי עבודות אלה מתארות את העצב והכאב של איש הטבע שנקרא "אדם" (El Peregrino), החי בתוך חברה אנושית מעוותת שמייצגת את החברה העירונית של מדריד.
היצירה Samson Nazareno - Ruan 1656, היא שירה אפית בסגנון לודוביקו אריוסטו ומתארת את המבצעים הנועזים של הדמות התנכ"ית שמשון. לשון היצירה מושפעת מהמטפורות של המחבר Luis de Góngora y Argote. בהקדמה ארוכה ליצירה זו הוסיף אנריקו גומז קטלוג של כל עבודותיו.
(Academies Morales of the Muses (1642 היא יצירה שהוקדשה לאן מאוסטריה ומכילה שירים ואלגיות פסטוראליות, סונטות וכמה קומדיות.. פרופ' McGaha סבור שחלק גדול מתוך השירים ביצירה זו נכתבו לפני צאתו לגלות. חוקרים אחרים ((Lazarus 1992, 20, מוצאים שתיאורי הטבע ביצירה מתאימים לאזור קואנקה והסביבה וקיימים שם מספר אזכורים לנהר Júcar, היערות והסביבה הסלעית שלידו. הספר מחולק לארבעה חלקים שבכל אחר מהם אותו מבנה ספרותי. 1. תיאור מסוגנן של הזריחה ליד קואנקה. 2. ההגעה של קבוצת איכרים שמדקלמים שירי רועים טיפוסיים על אודות אהבה וקנאה. 3. כניסת דמות נוספת של הרפתקן מסוכן שהשלים את משימתו. 4. חגיגה ותחרות ספרותית 5. הצגת המחזה. כל אחת מהחלקים מכיל סצנה מרכזית אחת. חלקה הראשון של היצירה מתמקד בטרגדיה של הגלות. החלק השני הוא פרשנות משוחדת על האופי האנושי. החלק השלישי מוקדש לביקורת חברתית על החלוקה הבלתי שווה של העושר בעולם והמעמדות בחברה במבוססים על יחוס משפחתי.
מסות פוליטיות.
בעבודתו (Luis dado de Dios (París, 1645, ובדיאלוג שלו (Política angélica (Ruan, 1647, אנריקו גומז מצדד בדעות הפוליטיות שרווחו בצרפת באותה העת, אבסולוטיזם פוליטי, ובזה היה כנגד דעת השלטון בספרד. ביצירתו הוא מגן על הזכויות הקדושות של המלכים שעומדות לדעתו, מעל לזכויות הכנסייה. כן היה אנריקו גומז בעד יצירת ברית צבאית עם הפרוטסטנטים וביטול הגדרת אנשים כמו האנוסים, ככופרים. לבסוף הוא גם צדד בזכותם של הפורטוגזים למרוד בפליפה הרביעי, מלך ספרד.
בחלק השני של היצירה שהודפס בחשאי, תוקף אנריקו גומז את האינקוויזיציה ואת אפלייתם של מתנצרים בחברה הספרדית. המחזה נאסר להפצה וכל עותקיו פרט לאחד הושמדו. העותק היחיד ששרד נתגלה על ידי Revah.
מיצירותיו.
רשימה מלאה של יצירותיו:
קישורים חיצוניים.
Domínguez de Paz, Elisa (2014), "La polémica Zárate/Enríquez Gómez (a propósito de la censura de La conversión de la Magdalena)" en Cincinnati Romance Review 37 (Spring, 2014): 45-66
מקהייל
מקהייל (באנגלית: McHale) הוא שם משפחה.
פאריש
פאריש (באנגלית: Parish) הוא שם משפחה ושם של חלוקה מנהלית במספר מדינות הלקוח מהגדרה טריטוריאלית של מספר כנסיות ברחבי העולם.
מידברן
מידברן (באנגלית: Midburn) היא עמותה רשומה המפיקה אירוע אמנות וביטוי עצמי מוחלט בעל שם זהה. האירוע נערך בנגב החל משנת 2014 ומתבסס על עשרה עקרונות. האירוע הוא הגרסה המקומית לאירוע ברנינג מן הנערך מדי שנה במדבר הסלע השחור שבצפון מדינת נבדה שבארצות הברית. האירוע מוגדר כאירוע אזורי רשמי של קהילת האיש הבוער העולמית, והוא האירוע השני בגודלו בעולם מחוץ לארצות הברית, שני בגודלו לאירוע בדרום אפריקה.
מקור השם מידברן לא לגמרי הוסכם, אחד ההסברים הוא צירוף המילים מדבר ושרפה ("Burn") וכן מתוך "מיידיות" - אחד מעקרונות היסוד של האירוע והקהילה' הסבר אחר הוא הלחם שם Middle East Burning Man שיצר את MidBurn.
פרטי האירוע.
חזון העמותה: לעודד וליצור מרחבים חווייתיים מבוססי השתתפות, המעוררים השראה ומניעים להתפתחות חברתית, סביבתית ותרבותית. על פי חזון זה, העמותה תסייע להפקת האירוע, אך את תוכן האירוע כולו יצרו מתנדבים ומשתתפים שיתנו מזמנם ומכספם ללא תמורה או רווח ולרווחת כלל משתתפי האירוע "גיפטינג".
האירוע הוא בתשלום ומשמש את ההפקה לשמירה על שלום המשתתפים, אבטחה, בטיחות, מרפאה, חמ"ל, רישוי, כירטוס, תחזוק אתר המידע והמכירה של הכרטיסים.
למשתתפים אסור לרכוש או למכור דבר בזמן האירוע, מלבד קרח שנמכר באופן מרכזי ומבוקר. כל דבר הניתן בזמן האירוע חייב להיות בחינם.
עשרת העקרונות של מידברן.
האירוע מבוסס על עשרה עקרונות אשר נכתבו בידי לארי הארווי, מייסד אירוע הברנינג מן:
מחלקות ההפקה.