בטקס פרסי אוסקר ה-1 (1928), לא היה קיים פרס לסרט הטוב ביותר, אלא היו קיימים שני פרסים נפרדים. אחד שנקרא פרס אוסקר להפקה היוצאת מן הכלל ביותר, שבו זכה סרט זה, והשני שנקרא פרס אוסקר להפקה הייחודית והאמנותית הטובה ביותר שבו זכה הסרט "זריחה". שנה לאחר מכן האקדמיה פתחה פרס יחיד, והוא על ההפקה הטובה ביותר, בהחלטה שהפרס בו זכה סרט זה שווה ערך לפרס זה.
נער מקהלה
נער מקהלה הוא חבר במקהלה כנסייתית נוצרית.
מקורו של המונח בהשקפה המגדרית הנוצרית קתולית (השקפה אשר נותרה אף בכנסייה האנגליקנית ובכנסיות אחרות) לפיה טקסי הכנסייה צריכים להיערך על ידי גברים בלבד. מקורה של השקפה זו בצו של שאול התרסי (השליח פאולוס), שלפיו "נשים צריכות להיות שקטות בכנסייה" (בלטינית: mulieres in ecclesiis taceant) – צו המבוסס על ההשקפה היהודית האוסרת תפילת נשים בקול רם בנוכחות גברים, ובייחוד שירת נשים בנוכחות גברים (קול באישה ערווה).
בהתאם להשקפה זו, התפילה בכנסייה הקתולית נערכה על ידי גברים, והמקהלה אשר התפתחה לצד התפילה על מנת ללוות את הכומר בתפילה ולשיר מזמורי תהילים ומזמורים אחרים הייתה על טהרת הגברים. על מנת לאפשר מגוון רחב של קולות, את קולות הסופרן והאלט נהגו לשיר ילדים ונערים אשר קולם טרם התחלף. במהלך ימי הביניים ותקופת הרנסאנס והבארוק נכתבו יצירות מוזיקליות רבות המיועדת למקהלות אלה.
מספר זרמים בנצרות הפרוטסטנטית מאפשרים גם לילדות ונערות לשיר במקהלות הכנסייה.
על מנת שנערי המקהלה יוכלו לקרוא את הטקסטים שהיה עליהם לשיר וכן ידעו לקרוא תווים, נפתחו בכנסייה הקתולית ובכנסייה האנגליקנית בתי ספר יסודיים בתנאי פנימייה (בתי ספר מקהלתיים) בהם למדו נערי המקהלה הן לימודי חול, הן לימודי קודש והן שירה, ובכך הפכו בתי ספר אלה, אשר נחשבו לרוב (ועדיין נחשבים) לבתי ספר איכותיים, כאמצעי לנערים ממשפחות חסרות יכולת לרכוש השכלה טובה. לרוב הנערים הצטרפו לבתי ספר אלה בגיל 7, והשתתפו במקהלה הכנסייתית עד גיל 14, כאשר הזמרים הטובים ממשיכים לשיר במקהלת הכנסייה לאחר גיל זה בקולות הטנור והבריטון והבס.
מלחינים רבים החלו את דרכם המוזיקלית כנערי מקהלה, לדוגמה: יוזף היידן, אשר החל את דרכו המוזיקלית בגיל 8 בשנת 1740, פרנץ שוברט אשר הפך לנער מקהלה בהיותו בן 11 וטוביאס האסלינגר שהיה נער מקהלה בעיר לינץ.
אדריכלות כנסייה
בית המקהלה
בית המקהלה, (באנגלית: Choir או Quire) באדריכלות כנסייתית, הוא כינויו של אזור הכנסייה או הקתדרלה שבין הטרנספט (בית הרוחב) או הספינה (במקרים בהם אין טרנספט, או במקרים בהם חלק מהספינה נמצא מערבית לטרסנפט) לבין אזור הקודש המכיל את המזבח. לרוב האזור נמצא בחלקו המזרחי ביותר של הספינה, אולם במנזרים, בהם הציבור אינו משתתף בתפילה, לעיתים, נמצא בית המקהלה בחלק המערבי של הספינה. לעיתים קרובות בית המקהלה מסתיים באפסיס, גומחה חצי-מעוגלת בה נמצא המזבח הראשי (בקתדרלות וכנסיות אנגליות בדרך כלל אין אפסיס ובית המקהלה מסתיים בקיר ישר ובו חלון ויטראז' גדול).
באדריכלות הכנסייתית הקדומה, אזור הקודש היה ממוקם בקצה המערבי של הספינה. המקהלה עמדה בסמוך למזבח על מנת להשתתף בטקסים, וגדר שכונתה "cancelli" הפרידה בין מושבי המקהלה לבין מושבי המתפללים. לימים התפתחה גדר זו לסורג המפריד בין המתפללים לבין המקהלה ואזור המזבח. סורג זה נועד להפריד בין החלק הציבורי של הספינה הראשית, ששימש כמושבים למתפללים בעת טקסים ותפילות, אך גם שימש למטרות חולין (כגון מסחר) בזמנים שבהם לא נערכו תפילות, זאת לעומת בית המקהלה ששימש רק לענייני דת ופולחן.
בית המקהלה התפתח והפך לאזור הכולל מבנה מושבים עשוי עץ. לרוב עוטרו בית המקהלה ומושביו בתגליפי עץ רבים (דוגמה ידועה לכך הם תגליפי העץ של ירג סירלין האב במינסטר של אולם). בתקופה קדומה יותר שימשו ספסלים ארוכים את מושב המקהלה. בהמשך עם התפתחות המבנה נבנו מושבים לכל אחד מחברי המקהלה, כאשר אלה יכלו להתקפל על מנת לאפשר לחברי המקהלה לעמוד, ולכרוע ברך במהלך התפילה. לעיתים עוצב המושב על מנת להקל על חברי המקהלה העומדים בזמן התפילה ולאפשר הישענות נוחה עליו.
בקתדרלות מוקם מושבו של הבישוף - הקתדרה - באזור בית המקהלה. מושב זה הופרד משאר מושבי בית המקהלה בכך שהיה גבוה מהם וחופה בגג עץ.
ברדלי
מחנה קיץ
מחנה קיץ (באנגלית: Camp או Summer camp) הוא אתר נופש ופנאי ייעודי על פי רוב עבור ילדים ובני נוער לחודשי הקיץ. אתר זה המשמש לפעילות נופש ופעילות חינוך, מהווה קייטנה בתנאי פנימייה או מגורי-שדה (על בסיס אוהלים). לרוב, עיקר הפעילות באתר מתמקדת בפעילות ספורט ובפעילות בטבע ובשטחים פתוחים (כגון ניווט, בנייה מחנאית, בישול בתנאי שדה, תחרויות, ולעיתים אף שחייה או שיט בקאנו) ומיועדת להקנות לקייטנים המתגוררים במחנה יכולות הישרדות בתנאי שטח. בשל שהיית החניכים במחנה גם בלילה ניתן לקיים במסגרת המחנה פעילויות ליליות כגון צפייה בכוכבים והדלקת מדורות.
היסטוריה.
הצורך במחנות הקיץ, ובנוהג של תושבי הערים לשלוח את ילדיהם לנופש בכפר בחודשי הקיץ, התפתח רק לאחר היווצרות מעמד בורגני אמיד בשלהי המאה ה-19. קודם למהפכה התעשייתית אוכלוסיית הערים הייתה קטנה ותושביהם לרוב לא יצאו את הערים. האריסטוקרטים נהגו לנפוש בבתי קיץ כפריים, אולם מושג הפנאי והנופש לא היה מקובל בקרב המעמדות הנמוכים. המהפכה התעשייתית היא שהובילה לעיור נרחב באירופה, והצפיפות הרבה בערים, לצד הזיהום הרב שבהם, הביא את המעמד הבורגני (אשר יכול היה לשאת בנטל הכלכלי) לבחור בנופש כפרי עבור ילדיו. ככל הנראה מחנה הקיץ הראשון היה מחנה קיץ דתי שנוסד בהרי האלפים בשווייץ בשנת 1876.
בשלהי המאה ה-20 התפתחו מחנות הקיץ וכיום המונח כולל גם מחנות קיץ בקמפוסי אוניברסיטאות בהם עיקר היכולות הנלמדות אינן קשורות לספורט ולהישרדות בשטח. במחנות קיץ אלה מתמקדים הקייטנים בלימוד שפה, באמנות, במוזיקה, במתמטיקה ובמדעים. סוג נוסף של מחנות קיץ שהתפתח בשלהי המאה ה-20 הן מחנות דיאטה בהן מתמקד מחנה הקיץ בהורדת המשקל של הקייטנים באמצעות ספורט, וחינוך לתזונה נכונה, לצד פיקוח על המזון הנאכל.
מחנות קיץ רבים ברחבי העולם מאורגנים על ידי ארגוני דת, המנסים במהלך השהות במחנה להקנות לקייטנים ערכי דת.
מחנות קיץ ברחבי העולם.
ישראל.
בעוד שמוסד הקייטנות נפוץ מאוד בישראל, והורים רבים שולחים את ילדיהם לקייטנות במהלך חופשת הקיץ, מוסד מחנות הקיץ המתפרשים על תקופה של מספר שבועות, בהם הילד אינו חוזר הביתה, כפי שמקובל ברוב מדינות העולם, אינו נפוץ בישראל.
מחנות הקיץ נערכים בדרך כלל על ידי תנועות הנוער ביערות וחורשות וכוללים הקמת מבנים מסנדות, בישול במטבחי שדה ותחרויות ספורט, תחרויות בנייה ושדאות. המחנה נמשך בין שלושה לעשרה ימים ולרוב מוקם ומופעל על ידי בני נוער עבור החניכים הצעירים יותר. המחנה מאפשר היכרות ועירוב בין קבוצות של אותה תנועת נוער מאזורים שונים בארץ.
במקביל קיימות (עבור אוכלוסייה מבוססת במיוחד) גם קייטנות בהן נשלחים הילדים לארצות אירופה לצורך לימוד שפה זרה ("סאמר סקול"), או מחנות קיץ הפועלים באוניברסיטאות תוך התמקדות במדע וטכנולוגיה.
בקרב אוכלוסייה חרדית אמידה נפוצה בשנים האחרונות שליחת ילדים ל"קאמפ", הדומה במתכונתו למחנה קיץ בארצות הברית, תוך התאמתו לתכנים של אוכלוסייה זו.
קאמפ קימאמה מפעילים מחנות קיץ בינלאומיים בישראל ובחו"ל משנת 2004 ובכפר הנוער מאיר שפיה מתקיים Big Idea, מחנה קיץ בין-לאומי בן 3 מחזורים.
ארצות הברית וקנדה.
מדי שנה נופשים בארצות הברית למעלה מ-10 מיליון ילדים בכ-12,000 מחנות קיץ. מרבית המחנות מופעלים על ידי ארגוני דת, ועל ידי תנועות נוער כגון תנועת הצופים.
70% ממחנות הקיץ בקנדה מופעלים על ידי ארגוני דת שונים.
חלק גדול של היהדות החרדית נוהג לצאת בחודשי הקיץ למחנות קיץ ("קאנטריז"), בעיקר בהרי הקטסקיל. לחצרות חסידיות ולישיבות ישנם מחנות משלהם. אחד המחנות הראשונים הוא גן ישראל של חסידות חב"ד.
הממלכה המאוחדת.
מחנות קיץ אינם חלק עיקרי מהילדות בבריטניה כפי שהם בצפון אמריקה. חופשת הקיץ של בית הספר בבריטניה קצרה יותר, בדרך כלל שישה שבועות לבתי ספר ממלכתיים, וילדים נוטים בדרך כלל לצאת לחופשה ארוכה (של שבועיים או שלושה שבועות) עם משפחתם בתקופה זו ולא יוצאים למחנה המיועד רק לילדים (עובדים בבריטניה מקבלים חופשת קיץ ארוכה יותר מהמקבילים שלהם בישראל או בארצות הברית, מה שמקל על קיום חופשת קיץ משפחתית ארוכה). מחנות הקיץ בבריטניה הם בדרך כלל הרבה יותר "כלליים" מהמחנות בארצות הברית והם לא ממוקדים סביב תחום או נושא אחד אלא מציעים תוכנית מרובת פעילויות רחבה למדי לצד אלמנטים חברתיים מהנים.
בעשורים האחרונים היו בבריטניה מספר ארגונים שביססו עצמם על הצעה של אפשרויות רבות לחופשת הקיץ, כמו גם מחנות לפי נושאים ואירועים גדולים חד-יומיים. חלק מהקבוצות הדתיות כמו אחוות ישו למשל מארגנות מחנות קיץ משלהן ברחבי המדינה. מספר ארגוני נוער כמו הצופים הבריטים, צוערי הצבא, ותנועות הנוער היהודיות, מארגנים מחנות קיץ לחניכים שלהם אשר לרוב אינם פתוחים למי שאינו חבר בארגון.
צרפת.
בצרפת קשורים מחנות הקיץ לתרבות הפנאי של חודשי הקיץ (הוקאנס). המחנות מכונים בשם "מושבות החופש" (בצרפתית: colonie de vacances) או "מרכזי חופש" (centre de vacances), וכ-25% מילדי צרפת משתתפים במחנות אלה מדי שנה.
רוסיה.