קמחי נולד בקיבוץ כברי בגליל המערבי. לאחר שסיים את לימודי בית הספר התיכון דחה את שירותו הצבאי ועבר לגור באשקלון שם עבד עם נערי שוליים במשך שנה. לאחר מכן התגייס ושרת בצה"ל במשך חמש שנים ביחידה קרבית, השתחרר בדרגת סרן בתפקיד מ"פ מסייעת בגדוד 50, תוך שהוא זוכה באות הצטיינות. בגיל 25, לאחר שסיים לטייל בעולם, התחיל את לימודי המשחק.
בוגר בית הספר למשחק "בית צבי" מחזור 1993. בתקופת לימודיו הסתמן כהבטחה גדולה ומילא מגוון תפקידים ראשיים, מה שזיכה אותו בכמה מלגות, אחת מהן על שם עדה בן נחום, והשנייה על שם ירון ירושלמי. קמחי הוא זוכה פרס השחקן בתיאטרונטו 2007 על ההצגה "שעתו האחרונה של קול" מאת יהושע סובול ופרס השחקן המצטיין בפסטיבל פותחים במה בבית לסין 2011.
לקראת הסוף העשור הראשון של המאה ה-21, לאחר שמילא תפקידים רבים בטלוויזיה ובתיאטרון, נותר קמחי במשך תקופה ממושכת ללא הצעות חדשות, והחל לסייד דירות על מנת להתפרנס.
קמחי מוכר במיוחד בגילומו את הדמות "זוטא" מהסדרה המצליחה "עספור" של חברת התקשורת HOT, הסדרה עטורת השבחים "חטופים" שעלתה לשידור במסגרת שידורי קשת בערוץ 2, תפקידו המרכזי בסרט הקולנוע "בוקר טוב אדון פידלמן" של הבמאי יוסי מדמוני והסדרה עטורת הפרסים "מעורב ירושלמי" בתפקיד "אפרים", הבן הבכור החרדי. בשנת 2013 השתתף בסדרת המתח של ערוץ 10 "בני ערובה", בדמות גיורא.
בהמשך השתתף קמחי בסרט הקולנוע "עיר מקלט" ובסרטו של אורי ברבש "קפו בירושלים". בנוסף, בשנים האחרונות עוסק קמחי בהדרכת שחקנים, במסגרת שנה ג' בבית הספר לקולנוע מעלה בירושלים.
קריירה.
קולנוע וטלוויזיה.
את הקריירה הטלוויזיונית החל קמחי בשנת 1994, בתוכנית המערכונים "נפלו על הראש" ששודרה בערוץ 2, תחת זכיינית השידור קשת. בנוסף, נטל חלק בסדרת הילדים "יוסף המספר על הכרים". בשנת 1995 שיחק בסדרת הדרמה של הערוץ הראשון "סיטון" בתפקיד אלישע. באותה שנה שיחק גם בסרט "השחקנים" בתפקיד גבי. בשנת-1996 השתתף בסדרת הטלוויזיה "חצי המנשה" בתפקיד רעואל, בשנת 1997 שיחק בסרטו של איתן גרין "אשה מרציפן" וב-1998 שיחק בסרט "מזל דגים" את "תלבוט". בשנת-2001 השתתף בסדרת הדרמה "דום לב". ב-2003 שיחק בסרט "איים בחוף", ב-2004 החל לשחק בסדרות הטלוויזיה "ראש גדול" בתפקיד אביב ירון, צייר ואבא של מור (אלמה בן זאב), במשך שלוש העונות הראשונות של הסדרה. באותה שנה, השתתף ב"מעורב ירושלמי" בתפקיד אפרים סעדה, ואף שיחק בסרט "סיפור קיץ" בתפקיד קצין נפגעים.
בשנת 2006 השתתף קמחי בסדרת הטלוויזיה "אגדת דשא" בתפקיד שחר וב-2007 שיחק בסרט "בופור" בתפקיד אבישי. בשנת 2009 השתתף בסדרה פולישוק בתפקיד מיקי כץ. כמו כן שיחק ב-2009 גם בסדרת סרטים חרדית בשם "הלהקה" של יהודה גרובייס בתפקיד אריק, ודיבב בסרט "טינקרבל והאוצר האבוד".
בשנת 2010 שיחק קמחי דמויות מרכזיות בסדרות המוכרות "חטופים" (בתפקיד אילן פלדמן) ובסדרה "עספור" (בתפקיד זוטא).
בשנת 2011 שיחק בסדרה "אליפים" בתפקיד אביגדור זכרוני. באותה שנה שיחק בסרט הקולנועי "הערת שוליים" בתפקיד יאיר פיינגרהוט ובסרט הקולנועי "בוקר טוב אדון פידלמן" בתפקיד נח. קמחי גם השתתף בסדרה האינטרנטית "אנדו", בתפקיד מנהל בית ספר החולם להיות מפיק.
בשנת 2012 שיחק קמחי בעונה הראשונה של סדרת הנעורים "גאליס" בערוץ הילדים של "הוט", בתפקיד "יוהאן", מנהל שומרי הסוד.
בשנת 2016 שיחק בסדרת הנוער "נעלמים" בתפקיד דובי השוטר. בשנת 2018 שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של יעקב גולדווסר "שרוכים" ב-2021 שיחק בתפקיד משנה בסדרת הדרמה "עלומים", בשנת 2022 שיחק בתפקיד פרקליט המדינה קובי הוניג בעונה השנייה של הסדרה "מנאייכ". באותה שנה גילם את אביו של נפתלי, בעלה של פייגי העקרה בסרט עקרה.
תיאטרון.
בשנת 2007 זכה קמחי בפרס השחקן המצטיין בפסטיבל תיאטרונטו, על משחקו במחזה של יהושוע סובול "שעתו האחרונה של קול". ההצגה מוצגת בכל רחבי הארץ החל משנת 2007 ובתיאטרון הקאמרי.
חיים אישיים.
קמחי מתגורר במושב חצב, נשוי בשנית למירב ואב לשני זוגות תאומים: בן ובת מנישואיו הראשונים ושתי בנות מנישואים השניים. בעשור האחרון החל קמחי להתקרב ליהדות, להניח תפילין מדי יום ולשמור שבת.
תאורת
תַאוֶרֶת היא אלת ההריון והפריון במיתולוגיה המצרית אשר הגנה על הנשים במהלך ההריון ולאחר הלידה.
מוצגת באומנות המצרית העתיקה כבעלת ראש וגוף של היפופוטם, זנב של תנין ורגלי לביאה - כל החיות הללו ידועות בשל האגרסיביות אותה הן יפגינו בעת הגנה על צאצאיהם. המראה האימתני שלה נועד לגרש רוחות רעות.
פסל ענק ממדים של התאורת היה אלמנט בולט בעלילת סדרת הטלוויזיה האמריקנית הפופולרית "אבודים".
שז&quot;ך
מ&quot;ז ולפובסקי
צפרדעי העצים
סמלים וארטיפקטים
מסיה 100
חוה המיטוכונדרית
במדע הגנטיקה, חוה המיטוכונדרית או חוה המיטוכונדריאלית (באנגלית: Mitochondrial Eve) הוא כינוי פופולרי לאישה שהייתה האם הקדמונית המשותפת המאוחרת ביותר של כל בני האדם החיים כיום, דרך שושלות אמהיות בלבד. מחקר השושלות של רצפי הגנום המיטוכונדרי, אשר עובר בתורשה רק מצד האם, בשלמותו וללא שחלוף למעט מוטציות, מעלה שחוה המיטוכונדרית חייתה לפני כ-100,000 עד 200,000 שנה, ככל הנראה בדרום או במזרח אפריקה.
גילוי וחשיבות.
קיום האם הקדמונית המשותפת של רצפי הגנום המיטוכונדרי האנושיים הודגם לראשונה בשנת 1987, במאמר מדעי מפורסם בכתב העת המדעי Nature, על ידי הגנטיקאים האבולוציונים רבקה קאהן, מארק סטונקינג ואלן וילסון (Allan Wilson), ממעבדתו של וילסון באוניברסיטת ברקלי. החוקרים מיצו דנ"א מיטוכונדרי מתוך שליות מ-147 נשים יולדות מרחבי העולם, פיענחו חלק מן הרצף שלו, ושחזרו את השושלות של הרצפים. הם העריכו כי האם הקדמונית של כל השושלת חיה לפני כ-200 אלף שנה, קרוב לוודאי באפריקה. אמצעי התקשורת המציאו לאשה זו את הכינוי הפופולרי "חוה המיטוכונדרית", אף כי החוקרים עצמם לא קראו לה כך. כינוי פופולרי נוסף הוא חוה האפריקאית. מונח טכני המקובל בספרות המדעית הוא mtDNA-MRCA, ראשי תבות באנגלית של Mitochondreal DNA Most Recent Common Ancestor. אך המונח "חוה המיטוכונדרית" משמש כיום גם בפרסומים מדעיים רשמיים רבים.
תגלית חוה המיטוכונדרית איששה את השערת "המוצא האפריקני" ("Out of Africa" או Recent African Origin), לפיה האנושות המודרנית הופיעה באפריקה, ומשם התפשטה אל שאר היבשות במשך תקופה קצרה יחסית, כמאה אלף השנים האחרונות, תוך החלפת האוכלוסיות העתיקות יותר של בני-אדם קדומים באותן יבשות. השערת המוצא האפריקני הועלתה עוד לפני תגלית חוה המיטוכונדרית, על ידי מספר פלאואנתרופולוגים כמו כריס סטרינגר, שסברו כי מאובני האדם העתיקים ביותר הזהים אנטומית לבני-אדם בני-ימינו הם אלו שנמצאו באפריקה. עם זאת, תגלית חוה המיטוכונדרית היא זו שסיפקה להשערת המוצא האפריקני את התמיכה העיקרית, והפכה אותה למקובלת יותר מן ההשערה היריבה של "המשכיות אזורית" (Regional Continuity), לפיה מוצא בני אדם בכל אזור גאוגרפי הוא בעיקר מבני-אדם קדומים יותר מאותו אזור.
על השערת המוצא האפריקני יש כיום קונצנזוס מדעי נרחב, המסתמך גם על ראיות גנטיות רבות נוספות. עם זאת, נמצא לאחרונה כי אחוז קטן מתוך השונות הגנטית בבני-אדם, מקורו בהכלאות פוריות של המהגרים מאפריקה עם בני-אדם מקומיים קדומים, האדם הניאנדרטלי והאדם הדניסובי. מכאן שבני-אדם אלו אף הם במידה מסוימת אבות קדמונים של חלק מן האנושות בת-ימינו, והשערת ההמשכיות האזורית אינה מוטעית לחלוטין.
פיענוח שושלות גנום מיטוכונדרי.
הגנום המיטוכונדרי (באנגלית: Mitochondrial genome) הוא חלק זעיר מתוך הגנום של אורגניזמים איקריוטיים (כמו בני-אדם), אשר איננו נמצא בגרעין התא, אלא באברוני המיטוכונדריה. המיטוכונדריות משתכפלות באופן עצמאי, בנפרד מן הגרעין, ויוצרות אוכלוסייה בתא, אשר מתפצלת בין תאי הבת שלו כאשר הוא מתחלק. במצב של הפריה, תא הביצית הוא תא גדול מאוד המכיל מספר רב של מיטוכונדריות, בעוד שתא הזרע הוא תא קטן מאוד, המכיל מספר קטן שלהן, ולכן הזיגוטה הנוצרת מהתמזגותם מכילה בעיקר מיטוכונדריות מן הביצית. כתוצאה מכך הגנום המיטוכונדרי עובר בתורשה אך ורק מצד האם, ואיננו עובר שחלוף כלשהו. תכונה זו מקלה מאוד על שחזור שושלות באמצעות רצפי גנום מיטוכונדרי, משום שניתן להביא בחשבון רק שושלות אמהיות, ולהתאים להן עצים פילוגנטיים שענפיהם מתפצלים בלבד, ולעולם אינם מתמזגים. הגנום המיטוכונדרי של כל יצור זהה למעשה לזה של אמו, למעט מוטציות נדירות.
הגנום המיטוכונדרי האנושי מורכב מ-16,569 זוגות נוקלאוטידים, וכיום כל אחד מהם ידוע במספרו הסידורי. רצף זה כולל 13 גנים של אנזימים, 22 גנים של tRNA, שני מרכיבי rRNA, וכמה אזורי בקרה קטנים שיש להם תפקיד בחלוקת המיטוכונדריות. בנוסף כ-7% מן הגנום המיטוכונדרי כולל דנ"א שאינו מקודד לתפקוד כלשהו (Control Regions או Hypervariable Regions). מוטציות המתרחשות באזורים הבלתי-מקודדים אינן מנופות בברירה טבעית, כיוון שאינן יכולות להזיק לנושא אותן, ומשום כך יש להן סיכוי טוב יותר להשתלט על האוכלוסייה בסחף גנטי. לכן מרבית השונות הגנטית בין גנומים מיטוכנדרים באוכלוסייה האנושית כיום מרוכזת באזורים אלו.