ארץ הצ'וקצ'ים (ברוסית: Чукотка) הוא ספרו של טיכון סיומושקין, סופר ומורה סובייטי, שנשלח בשנות העשרים של המאה ה-20 להקים בית ספר סובייטי לילדי הצ'וקצ'ים בטונדרה שבמחוז הקוטב. כמי שביקר ושהה פעמים אחדות במחנות הצ'וקצ'ים, היה סיומושקין היחיד שידע לדבר בלשונם, ולכן עמד בראש המשלחת, שייעודה היה לאסוף ילדים בני 8 עד 12 מן ה"יאראנגות" של משפחותיהם, להביאם אל פנימיית בית הספר וללמדם שם רוסית, השכלה כללית ומנהגי האדם הסובייטי המודרני.
בספר מתוארים תפקידיהם של סיומושקין ועוזריו שהיו קשים ומאתגרים, החל בצורך לשכנע את הצ'וקצ'ים להיפרד מילדיהם האהובים ולשלוח אותם לעשות חודשים ארוכים בין אנשים, שאינם יודעים את שפתם ואינם מכירים את מנהגיהם, בעולם זר ומוזר להם. המשימה לא הייתה קלה, אבל בעזרת זקן השבט וראש הוועד המקומי, שניהם אהובים ומכובדים בקרב בני עמם, הצליחו סיומושקין ואנשיו להביא כמה עשרות ילדים אל בית ספרם ולהתחיל במשימה הקשה פי כמה - להרגיל את הילדים אל חייהם החדשים, להתגבר על פחדיהם, געגועיהם הביתה וחשדנותם הטבעית. ההורים המודאגים באו לבקר את ילדיהם, להפיג את חששותיהם מיחס בלתי הוגן, שמא יכו את הילדים לטעת בהם משמעת, ישבו עם ילדיהם בחדרי הכיתות והשתאו לקטנים אלה, שמבינים את דברי המורה ומצליחים "לדבר על נייר", ואפילו מסתגלים לפלאי פלאים כמו ראינוע ומטוס.
מאבקם הקשה ביותר של סיומושקין ועוזריו היה בשאמאנים - רופאי אליל, שקיימו בידיהם את כוחם ועושרם תוך ניצול פחדיהם של הצ'וקצ'ים והאמונות הטפלות השולטות בחייהם. הרוסים ניצלו כל הזדמנות להוכיח לצ'וקצ'ים, כי השאמאנים מזיקים ואינם מועילים להם, ופתחו בשכנועם, כי ב"יאראנגה" הלבנה של בית הספר אין שליטה לרוחות הרעות ואין צורך בשאמאנים שיגנו על ילדיהם הרכים מפגיעתן.
בספרו מתאר סיומושקין את ההסתגלות ההדדית של הצ'וקצ'ים אל הרוסים ולהפך, את הכבוד ההדדי, האמון והחיבה המתפתחים בין שני הצדדים, שבמרכזם טובת הילדים. הספר זרוע התייחסויות לשלטון הסובייטי החדש ולטובה הרבה שהוא מביא לשבטי הצפון הנידחים, אבל אין בו התנשאות, פטרונות או זלזול. המורים והרופא מתפעלים מכישרונותיהם הטבעיים של הילדים ומן היחסים השוררים בינם לבין משפחותיהם ובני שבטם, בד בבד עם מאמציהם להקנות להם ידע וכישורים חדשים. הספר מגלה לקוראים עולם שאינו מוכר להם, קדום, ששינה מאז את פניו וכבר איננו קיים, ובזה ייחודו.
"ארץ הצ'וקצ'ים" יצא לאור בעברית בתרגומו של אברהם שלונסקי בהוצאת ספרית פועלים (הקיבוץ הארצי) בשנת 1945.
ארסוף קדם
ארסוף קדם הוא יישוב יהודי לא מוכר הנמצא דרומית לקיבוץ שפיים. כביש סלול בצמוד לכביש החוף מוביל אליו משפיים. המקום שייך למועצה האזורית חוף השרון אך עד היום הוא אינו מוכר כיישוב ואינו מופיע במפות.
היסטוריה.
בשנת 1935 רכש קורט מנהיים, עולה מגרמניה, 20 דונם דרומית לקיבוץ שפיים מחברת "אחוזה א'" (החברה שהקימה את רעננה) בעקבותיו רכשו אנשים נוספים קרקעות באזור. התושבים עסקו בחקלאות פרטית, בשיווק ישיר לשווקים בתל אביב. ב"מדריך ארץ ישראל" של זאב וילנאי משנת 1941 נקרא מקום זה בשם "שכונת ארסוף".
לאחר קום המדינה, כשהוקמה המועצה האזורית "חוף השרון" מנעו אנשיה את ההכרה במקום כיישוב לכל דבר. הם היו שייכים לרשפון אך לא היה לתושביה זכות לבחור ולהיבחר לוועד המקומי. החל מ -1997 נקבעה להם בבג"ץ זכות לנציג נפרד במליאת המועצה האזורית חוף השרון. את השירותים הבסיסים כמו חשמל, מים, דואר, קבורה, בחירות וחינוך הם קבלו רק לאחר התדיינויות בבתי משפט ופסיקות בג"ץ.
לאחר הקמת שכונת היוקרה ארסוף, ניתן למקום השם "ארסוף קדם" למרות שאינו מופיע במפה ולא מוכר על ידי מינהל מקרקעי ישראל.
תוכנית המתאר האחרונה מסווגת את המקום כשמורת טבע . משמעות ההחלטה היא שאין כל אפשרות לבנות במקום או להרחיב בתים קיימים. אין במקום שום שירותים מוניציפליים פרט לאיסוף אשפה, אין תאורת רחוב, אין שום מבנה ציבורי או פיתוח סביבתי ציבורי, אין מערכת ביוב, אין אפשרות לקבל רישיון עסק המחליף את החקלאות כמקובל בקיבוצים ובמושבים.
במקום כ-40 יחידות דיור, קרוב ל-100 נפשות. שטח המקום כ-1400 דונם מתוכם כ-80 דונם שטח בנוי. ניתן לראות את בתי היישוב בעת נסיעה בכביש החוף (כביש 2).
ממלכת טונגנינג
ממלכת טונגנינג (במנדרינית תקנית: 東寧王國, בפין-יין: Dōngníng Wángguó) הייתה ממלכה קצרת ימים (1661 – 1683) שנוסדה באי טאיוואן. הממלכה, אותה יסד קושינגה, בנו של פיראט סיני ואם יפנית, הייתה הממשל הראשון של בני האן בטאיוואן. קושינגה, מאחרוני הנאמנים לשושלת מינג בנפילתה, השתלט על האי לאחר שנמלט מפני המאנצ'ו שהשתלטו על כל סין בשליחות שושלת צ'ינג, תוך שהם מביסים בהדרגה את כל הכוחות שניסו להעמיד מולם טוענים לכתר מטעם שושלת מינג, השושלת הקודמת ששלטה בסין. קושינגה הכריז כי הוא תומך בשושלת מינג, וקיווה לצבור כוח בטאיוואן על מנת להשתמש בה כבסיס לכיבוש סין מחדש עבור שושלת מינג.
שמות נוספים.
לממלכה היו כמה שמות נוספים. לעיתים היא קרויה ממלכת גֶ'נְג (鄭氏王朝, בפין-יין Zhèngshì Wángcháo) או ממלכת יֵנְפִּינְג (延平王國, Yanping). קושינגה כינה את האי טאיוואן בשם דונְגְדוּ (Dongdu). בספרי ההיסטוריה במערב הייתה הממלכה קרויה ממלכת טאיוואן ותקופת השלטון מכונה לעיתים שושלת קושינגה.
היסטוריה.
ב-1661 נחת צבאו של קושינגה בלוּאָרמֶן (鹿耳門, בפין-יין Lù'ěrmén) שבטאיוואן. בתוך פחות משנה הוא כבש את פורט זילנדיה וניהל משא ומתן לכניעת ההולנדים עם פרדריק קוייט (Frederick Coyett), המושל ההולנדי של טאיוואן מטעם חברת הודו המזרחית ההולנדית, על הסכם לפיו ההולנדים מסרו את המבצר והשאירו מאחוריהם את כל הסחורות והרכוש של חברת הודו המזרחית ההולנדית, וכן נשים וילדים רבים. בתמורה הורשו הפקידים, החיילים והאזרחים ההולנדים ליטול את חפציהם האישיים בחזרה לבטביה (היום ג'קרטה). כך תמו 38 שנות שלטון הולנדי קולוניאלי בטאיוואן. הנשים ההולנדיות נותרו כפילגשים ונמכרו לחיילים הסיניים, ולכן עד היום נראים טאיוואנים אדומי שיער בדרום מערב טאיוואן. מכאן ואילך הקדיש קושינגה את מרצו לבניית טאיוואן כבסיס של ממש למתנגדי משטר שושלת צ'ינג ששאפו להחזיר את שושלת מינג לשלטון.
שנה אחר כך, ב-1662, בגיל 37 מת קושינגה ממלריה, למרות שקיימות גם שמועות כי מת מהתקף שגעון פתאומי כששמע על מות אביו תחת שושלת צ'ינג. בנו ג'נג גִ'ינְג (Zheng Jing) ירש אותו כשליט טאיוואן בתור "נסיך יֵנְפִּינְג".
במשך 19 השנים הבאות השתדל ג'נג גִ'ינְג לספק את צורכיהם של התושבים המקומיים ולארגן מחדש את הכוחות הצבאיים בטאיוואן. חילופי שגרירים יצרו קשרים תדירים עם קיסר סין קאנגשי משושלת צ'ינג. ג'נג גִ'ינְג ניסה להגן על העיר שיאמן שביבשת, האי קמוי ואיי פשקדורס בפני לחץ צבא שושלת צ'ינג, אבל איבד מקומות אלו במהלך השנים, בייחוד משום שכוחותיו היו זעירים ובלתי מספקים להגנה בפני כוחות צ'ינג. במהלך מרד שלושת הווסלים הוביל ג'נג גִ'ינְג מתקפה באזור פוג'יין והובס. אחרי התבוסה חזר ג'נג גִ'ינְג לטאיוואן ושקע בשתייה ובאהבהבים, ומת במהרה ממחלה. עם מותו התחלקו שריו ומפקדיו לשני מחנות, כשכל אחד תמך בבן אחר של ג'נג גִ'ינְג כיורש. אחרי סדרת מלחמות פנים נבחר בן הפילגש, ג'נג קֶשׁוָאנְג (Zheng Keshuang), בנו בן השנים עשרה כמלך.
ב-1683, אחרי קרב פנגחו, נכנע ג'נג קֶשׁוָאנְג בן ה-13 לכוחות צ'ינג וממלכתו שולבה בסין תחת שושלת צ'ינג כחלק ממחוז פוג'יין, והוא עבר להיות דוכס סיני בבייג'ינג.
מורשת.
בהבניה הלאומית של המדינה נדרשים לגיבורים לאומיים, ופרט לסון יאט-סן וצ'יאנג קאי-שק, לכבוד של גיבור לאומי לו לא זכה מונה רודאו, מוצב קושינגה כגיבור לאומי, ופסליו נמצאים במקומות רבים ברחבי האי. הוא הפך לגיבור לאומי גם בפוג'יין וגם ביפן, שכל אחד מהמקומות רואה בו גיבור מקומי.
ממלכת טונגנינג התקיימה במשך קצת למעלה מ-20 שנים, אך בשל קווי הדמיון בינה לבין המצב המדיני הנוכחי בטאיוואן, יש לה עדיין משמעות סמלית רבה.
לאחר התבוסה במלחמת האזרחים הסינית ב-1949 נסוג ממשל הרפובליקה הסינית בהנהגת הקוומינטנג לטאיוואן, כשהוא מותיר את סין לשלטון המפלגה הקומוניסטית של סין שהקימה אחר כך את הרפובליקה העממית של סין. במשך העשורים שבאו אחר כך הקדישה הרפובליקה הסינית מאמצים לחזור לשלטון בסין כשהיא מחזיקה בבסיסים קרוב ליבשת (לדוגמה קמוי), בדיוק כפי שעשו קושינגה וצאצאיו. למרות שהרפובליקה הסינית עברה מאז תהליך של דמוקרטיזציה ואינה ממוקדת יותר במטרה של כיבוש של סין היבשתית מחדש, ההסדרים המדיניים והטריטוריאליים נותרו כשהיו. בהיבט זה יש קווי דמיון ברורים בין המצב בתקופת קושינגה/צ'ינג לבין המצב כיום של הרפובליקה הסינית/הרפובליקה העממית של סין.
שלא במפתיע התמקד הקוומינטנג ברפובליקה הסינית באותן המטרות של קושינגה, כלומר לעשות שימוש בטאיוואן כבסיס ממנו יפעלו על מנת להחזיר את שלטונם על כל סין, במקביל לנקודת ההשקפה שלהם כמגני הרפובליקה הסינית. ברפובליקה העממית של סין נוהגים להתמקד בעובדה שקושינגה שחרר את טאיוואן מהקולוניאליזם ההולנדי למען המולדת, כשהם מתעלמים כמעט לחלוטין מהעובדה שבאותו זמן הקדיש קושינגה את חייו להפלת הממשל השולט בסין על מנת להחזיר לשלטון את הממשל הקודם.
פיליפ השלישי, מלך צרפת
פיליפ השלישי "הנועז" (בצרפתית: Philippe Trois le Hardi; 3 באפריל 1245 - 5 באוקטובר 1285), בן לשושלת הקאפטינגים, מלך על צרפת מ-1270 עד מותו. פיליפ זכה לכינוי "הנועז" משום שניחן בגבורה וגילה אומץ לב בקרב.