מתירפון חוסם את תהליך הייצור של הורמונים סטרואידים דרך עיכוב הפיך של האנזים . החסימה מובילה לעלייה בהפרשת ACTH מבלוטת יותרת המוח הגורמת לעלייה ב-.
חסן סליהמיצ'יץ'
סמואל הנטינגטון (מושל אוהיו)
סמואל ה. הנטינגטון (באנגלית: Samuel H. Huntington; ) היה משפטן אמריקאי שכיהן כמושל אוהיו השלישי בשנים 1808–1810.
ראשית חייו.
סמואל הנטינגטון נולד בקובנטרי שב. הוא היה אחיינו, ובמשך בנו המאומץ, של סמואל הנטינגטון, מושל קונטיקט ה-18 והנשיא הרביעי של הקונגרס הקונטיננטלי.
הנטינגטון למד במשך שנה בדארטמות' קולג'. לאחר מכן הוא עבר לייל קולג', שאת לימודיו שם הוא סיים ב-1785. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין בקונטיקט. ב-1801 הוא עבר לאוהיו יחד עם רעייתו חנה ובניהם הקטנים והתיישב בקליבלנד, אז כפר קטן.
קריירה.
הנטינגטון היה נציג מחוז טרומבול לוועידת החוקה הראשונה של אוהיו. לאחר מכן הוא נבחר כשופט בבית המשפט העליון של אוהיו, ולאחר שנה הוא החליף את ריטרן ג'. מגז הבן כשופט הראשי. בתפקיד זה הוא כיהן עד שב-1808 הוא נבחר כמושל אוהיו. תקופת כהונתו כמושל הייתה סוערת, וכללה את הדחתם של שני שופטים על נקיטה בעקרון של ביקורת שיפוטית (הנטיגטון עצמו היה מודח מאותה סיבה, אלמלא היה נבחר כמושל), העברת בירת המדינה מזיינסוויל לצ'יליקות'י, וההחלטה לסיים את כהונתם של כל השופטים המכהנים. הנטינגטון לא התמודד לכהונה נוסת כמושל, ובחר להתמודד על מושב בסנאט של ארצות הברית, אך הפסיד לתומאס וורת'ינגטון.
הנטינגטון היה חבר הבונים החופשיים, וב-1809 הוא שימש כנשיא הגדול של הלשכה הגדולה של אוהיו.
מותו.
סמואל הנטינגטון נפטר בפיירפוינט הרבור שבאוהיו ב-8 ביוני 1817. הוא נטמן בבית הקברות אברגרין שבפיינסוויל, אוהיו.
רדניצ'קי קרגוייבץ
התפוצצות מכלית הדלק במיכאילשט
התפוצצות מכלית הדלק במיכאילשט הוא אסון שאירע ב-24 במאי 2004 במיכאילשט שברומניה. פיצוץ מכלית דלק והשרפה שפרצה בעקבותיו, הרגו כ-18 אנשים ופצעו 13 נוספים.
בשעה 04:57 התהפכה מכלית דלק שהייתה מלאה ב-20 טון אמוניום חנקתי והחלה לעלות בלהבות לאחר שהנהג, כפי הנראה, נרדם בנהיגה והמכלית החליקה על הכביש הרטוב. שתי כבאיות הגיעו למקום והחלו בכיבוי השריפה. לזירה הגיעו גם צוות טלוויזיה ומספר מקומיים סקרנים.
בשעה 05:47 אירע פיצוץ קטן ושתי דקות לאחר מכן - פיצוץ גדול. בפיצוץ נהרגו שבעה לוחמי אש, שניים מאנשי צוות הטלוויזיה, נהג המשאית ושמונה אזרחים.
גופות נהג המשאית ואחד מלוחמי האש הושחתו לחלוטין, וזיהויים בוצע באמצעות בדיקת DNA. הפיצוץ יצר מכתש בעומק שישה מטרים וחצי ובקוטר 21 מטרים, ופיזר פסולת ושרידי אדם ברדיוס של מאות מטרים, כמו גם על גגות סמוכים.
בעקבות האירוע שופרו נוהלי הבטיחות בהסעת חומרים כימיים מסוכנים ורגישים. מנהלי שתי החברות המעורבות בהובלת החומר במכלית ללא אמצעי בטיחות מתאימים הואשמו בהריגה ברשלנות ובהשחתת רכוש, ונידונו לארבע שנות מאסר ולתשלום פיצויים לקרבנות.
פסק דין אדוארדס נגד אגילארד
פסק דין אדוארדס נגד אגילארד (באנגלית: Edwards v. Aguillard) הוא פסק דין של בית המשפט העליון של ארצות הברית משנת 1987, שבו נקבע שחוק של מדינת לואיזיאנה, אשר מחייב בתי ספר ציבוריים שמלמדים את תורת האבולוציה ללמד גם תאוריות בריאתניות, אינו חוקתי, משום שהוא מפר את האיסור בתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית על קידום דת באמצעות המדינה. חשיבותו של פסק הדין היא בקביעה שהתכלית של חיוב לימודי בריאתנות אינה חילונית או מדעית, אלא קידום אמונה דתית ומניעת לימודי אבולוציה. בית המשפט דחה את טענת המשיבים, שתכלית החוק היא חילונית - לקדם חופש אקדמי. עם זאת, נקבע בהחלטה שהמדינה יכולה לחייב לימוד של מגוון תאוריות לגבי מקור האנושות, כל עוד המטרה אינה לקדם דת כזו או אחרת. הפסיקה מוזכרת לעיתים קרובות כאירוע משמעותי ב"מלחמת התרבות" בארצות הברית, שבמסגרתה המחלוקת לגבי לימודי ביולוגיה בבתי ספר הייתה נושא משמעותי החל משנות ה-20 של המאה ה-20.
דעת הרוב בפסק הדין נכתבה על ידי השופט ויליאם ברנן. חמישה שופטים הצטרפו לפסיקתו, והשופט ביירון וייט הסכים עם המסקנה מבלי להסכים עם הנימוקים. שני שופטים, נשיא בית המשפט ויליאם רנקוויסט והשופט אנטונין סקאליה, התנגדו לדעת הרוב בנימוק שיש לקבל את התכלית המוצהרת של החוק, קידום החופש האקדמי, כביטוי כן של כוונת המחוקק.
רקע.
היסטוריה של המחלוקת לגבי לימודי ביולוגיה בארצות הברית.
ניצנים של המחלוקת לגבי לימודי ביולוגיה הופיעו בארצות הברית בסוף המאה ה-19, בתוך הכנסייה הפרסביטריאנית, בין תומכים של התאולוגיה הליברלית (או ה"מודרניסטית"), שתמכו בעדכון התאולוגיה לאור תגליות המדע המודרני, לבין מאמינים שמרניים יותר, שהתעקשו על תקפות על-זמנית של הדוקטרינה הקיימת. פילוג זה נודע כמחלוקת הפונדמנטליזם-מודרניזם . אחרי מלחמת העולם הראשונה לובתה המחלוקת ביתר שאת על ידי ויליאם ג'נינגס ברייאן, שראה את תאוריית האבולוציה וכל צורה של דרוויניזם כרעה חולה המאיימת על המוסריות בארצות הברית.
הקמפיין של ג'נינגס הוביל לחקיקה במספר מדינות בארצות הברית, אשר אסרה על לימודי אבולוציה בבתי ספר. האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות התנגד לחקיקה זו וחיפש הזדמנות לפעול נגדה בבתי המשפט. הזדמנות זו הגיעה לאחר שנמצא מורה, ג'ון סקופס, שהסכים ללמד אבולוציה במדינת טנסי, שבה חוק משנת 1925 אסר על לימוד תורת האבולוציה. סקופס עודד את תלמידיו להתלונן על מעשיו ולאחר מכן הואשם ונשפט במה שנודע כמשפט הקופים. המקרה הגיע ב-1927 לפתחו של בית המשפט העליון של טנסי, כאשר קלרנס דרו מייצג את סקופס וג'נינגס ברייאן מייצג את המדינה. בית המשפט קיבל את עמדת המדינה, בטענה שאיסור על לימודי אבולוציה לא מקדם דת מסוימת על חשבון אחרות: "איננו יכולים לראות כיצד האיסור על לימוד התאוריה לפיה האדם הוא צאצא של חיות נמוכות יותר מעניק העדפה למוסד דתי כלשהו או לצורה כלשהי של פולחן. ככל שאנחנו יודעים, אין אף ממסד דתי או ארגון שיש בתורתו... כלל שסותר או מאשר תאוריה כזו". ההחלטה הובילה לאיסור על לימודי אבולוציה בטנסי בשנים 1927–1968.
אף על פי שהייתה התנגדות ללימודי אבולוציה בחצי הראשון של המאה העשרים, ולמרות העניין הציבורי במשפט הקופים, מרכז הכובד של המחלוקת נותר עד שנות ה-60 בתוך הכנסיות, בין זרמים נוצריים שונים. מורים העדיפו לרוב לא להדגיש תאוריות אבולוציוניות בתוכנית הלימודים, משום שרבים מהם רצו להימנע ממחלוקות או לא ראו את לימוד התיאוריה המדעית כהכרחית.
מצב זה השתנה בשנות ה-60 ממספר סיבות. ראשית, בעקבות משבר הספוטניק הממשל הפדרלי החליט להשקיע יותר כסף בפיתוח לימודי מדעים. כחלק ממגמה זו הוקם באוניברסיטת קולורדו בבולדר ארגון לפיתוח תוכניות לימודים בביולוגיה לבתי ספר . הארגון פיתח שלושה ספרי לימוד שהדגישו את חשיבות תורת האבולוציה. התפוצה הרחבה של ספרים אלה הדאיגה את הפונדמנטיליסטים והציתה מחדש את הוויכוח. בארקנסו, המורה סוזן אפרסון מצאה עצמה בשנת 1966 בדילמה, כאשר מצד אחד חוק המדינה אוסר על לימוד אבולוציה, ומצד שני תוכנית הלימודים כוללת את הספרים של BSCS. בתמיכת ההתאחדות הלאומית לחינוך והאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, היא עתרה נגד החוק יחד עם אחד ההורים. בית המשפט העליון קבע בפסק דין אפרסון נגד ארקנסו משנת 1968, שהחוק מפר את האיסור על תמיכה של המדינה בדת ולכן אינו חוקתי. הוא קבע ש"למדינה אין אינטרס לגיטימי בהגנה על דת מסוימת או הדתות בכללן מפני גישות שהן סרות טעם בעינן".
שנית, כוחן של הכנסיות הפונדמנטיליסטיות עלה בתקופה זו, והתרבו הכנסיות שהיו נכונות לאמץ גישה בלתי מתפשרת לגבי המשמעות המילולית של סיפור הבריאה וסיפור המבול בברית הישנה. עד שנות השישים רבים מהפונדמנטיליסטים האמינו שכאשר כתוב בתנ"ך שהבריאה נמשכה שישה ימים, הכוונה היא לשש תקופות ארוכות מאוד. גישה זו איפשרה גם לעיקשים שבמתנגדים לתאוריית האבולוציה לקבל חלק מהממצאים של המדע בתחומים כגון גאולוגיה. ג'נינגס ברייאן, למשל, העיד בחקירה הנגדית במשפט הקופים שהוא לא מאמין שהבריאה נמשכה "שישה ימים של 24 שעות". בניגוד לגישה זו, בשנת 1961 טענו הנרי מוריס וג'ון ויטקומב, בספרם "The Genesis Flood", שהבריאה נמשכה בדיוק שישה ימים של 24 שעות ושסיפור הבריאה לא מותיר כל מקום לאבולוציה. מוריס, שהיה דוקטור להנדסת הידראוליקה, הקים ב-1970 את "המכון למדע הבריאה" (Institution for Creation Science), שהניח את היסודות ל"מדע הבריאה" , גישה פסאודו-מדעית, שבניגוד לגישות תאולוגיות קודמות מתיימרת לפתח אלטרנטיבה מדעית בתחומים כמו ביולוגיה וגאולוגיה. הוא ועמיתיו הסתמכו רבות על התאוריות של ג'ורג' פרייס , אדוונטיסט של היום השביעי מקנדה, שעבודותיו הרבות על גאולוגיית המבול לא היו פופולריות עד אז. רונלד נמברס כתב ש"תוך עשור או שניים, תועמלני הדת חסרי המנוחה למען בריאתנות מדעית, השליטו למעשה את גישתם ההיפר-מילולית, שחצי מאה קודם לכן דעכה לה בשולי הפונדמנטליזם האמריקאי, על הגישה הבריאתנית הגנרית".