בשנת 2007, שתי חיילות לסביות הואשמו בקיום מערכת יחסים חד-מינית בזמן שירותן הצבאי והודחו. עם זאת, הצבא הנפאלי טען כי החיילות הודחו בשל "אי שמירה על משמעת מינימלית" ולא על בסיס נטייתן המינית.
תנאי מחיה.
ארגוני זכויות אדם נפאלים בהם "Blue Diamond Society", אגודת להט"ב אשר הוקמה בשנת 2001, מייצגים לעיתים קרובות את אזרחי הלהט"ב הנפאלים מבחינה פוליטית ומספקים סיוע בבריאות מינית בקרב חברי הקהילה. ארגוני להט"ב נוספים ברחבי המדינה כוללים בין היתר את: "Mitini Nepal" ,"Parichaya Samaj" ו-"Sahaayam Nepal". התקשרות ותגובות הציבור בנפאל גם כן הפכו אוהדים יותר עבור זכויות להט"ב במשך השנים מאז שמעשים ופשעי שנאה הומופובים נגד פעילי "Blue Diamond Society" הפכו לפומביים, כולל לאחר יציאתה לאור של תוכנית הרדיו מאת פעילי האגודה "Pahichan" אשר דנה בזכויות מיעוטים מיניים ומגדריים.
אירועים בקרב חברי הקהילה מתקיימים באופן שנתי. אלה כוללים את "POMSOGIESC" (אנשים בעלי נטייה מינית בשוליים, זהות מגדרית ומאפיינים מיניים), הידוע כמצעד הגאווה של נפאל, אשר מתקיים באופן שנתי בשבת השנייה של חודש יוני מאז 2019. באופן דומה, אירוע הגאווה הנשי "Queer Womxn Pride" מתקיים מדי שנה יחד עם העצרת השנתית ביום האישה הבינלאומי מאז 2019. מאז 2020, צעדת טרנסג'נדרים נוכחת גם כן ביום שבת לאחר ה-17 בדצמבר. ברחבי נפאל נערכים גם כן אירועים לציון תאריכים מדי שנה בקרב חברי קהילת הלהט"ב הבינלאומית כגון יום הנראות הטרנסג'נדרית הבינלאומי (31 במרץ), יום היציאה מהארון הבינלאומי (11 באוקטובר), יום הזיכרון הטרנסג'נדרי (20 בנובמבר) והיום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה (17 במאי). מספר אירועים מקומיים יותר כוללים את שבוע המודעות הא-מינית (השבוע האחרון של חודש אוקטובר), יום הנראות הביסקסואלי (23 בספטמבר), יום המודעות לקאסטת ההיג'רה (17 באפריל) ויום המודעות האינטרסקסי (26 באוקטובר). מועצת התיירות של נפאל תכננה לקדם את נפאל כיעד תיירות בקרב חברי הקהילה הבינלאומית, בעוד כנס עבור תיירות להט"ב התקיים בפברואר 2010 לצד הדרכת רגישות נערכה במקומות קייטרינג ואירוח נבחרים.
תרבות פופולרית וייצוג תקשורתי.
הייצוג של קהילת הלהט"ב בתקשורת המיינסטרים הנפאלית הוא מינימלי. מבחינה היסטורית, הצגתם של מיעוטים מיניים ומגדריים הוגדרה תחת קונוטציה שלילית או כהקלה קומית בסרטים ובתוכניות טלוויזיה. עם זאת, בשנים האחרונות תיאורים חיוביים וריאליסטיים החלו להיות מוצגים בתוכניות והסרטים הנפאלים. "Highway", סרט משנת 2012 של הבמאי דיפאק ראוניאר הציג דמות הומוסקסואל לצד דמות טרנסג'נדרית המוגדרת כקורבן לאלימות מינית. "Soongava: Dance of the Orchids", סרט מאותה שנה, עוסק במערכת יחסים לסבית. השחקניות הנפאליות דיה מאסקי ונישה אדהיקארי גילמו את תפקידיו הראשיים.
"Singha Durbar", סדרת טלוויזיה בדיונית משנת 2016 מאת צרינג ריטאר שרפה המציגה את ראש הממשלה האישה הראשונה של נפאל, מציגה דמות הומוסקסואלית, בישווה בישווקארמה, כמזכיר העיתונות של ראש הממשלה בגילומו של השחקן הנפאלי פראווין חאטיוודה. תוכנית הטלוויזיה שודרה בערוץ "Nepal Television", הערוץ הוותיק והנצפה ביותר ברחבי המדינה. הסדרה נתמכה על ידי הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי.
בין המלכות והערים, ספר הזיכרונות הקווירי הראשון מרחבי נאפל, מאת נירנג'ן קונוואר פורסם ב-5 בדצמבר 2020. הספר מתאר את חייו של המחבר כהומוסקסואל בערים שונות בהן ניו יורק וקטמנדו. הספר מציג גם את התמודדויותיו של הומוסקסואל בחברה הנפאלית.
ביוני 2021, אורגנה במרכז אמנות בלליטפור "Kaalo.101" תערוכת אמנות בנושאי להט"ב תחת הכותרת, "קוויר — חגיגה של אמנות ואקטיביזם". בתערוכה הוצגו אמנויות בעיקר מנפאל לצד מדינות נוספות מיבשת אסיה בהן פקיסטן, מלזיה, אינדונזיה ובנגלדש.
פראבל גורונג, מעצב אופנה נפאלי-אמריקאי, ידוע בהיותו הומוסקסואל גלוי. גורונג עיצב לאורך השנים את בגדיהם של אייקוני תקשורת פופולריים ואישים רבים בהם: מישל אובמה, קתרין, דוכסית קיימברידג' ואופרה וינפרי.
חינוך.
תוכנית הפיתוח של האו"ם המליצה לנפאל לשלב אידיאלים במערכת החינוך הקשורים לנושאי להט"ב כדי להבטיח "חינוך איכותי כולל ושוויוני" אשר כוללים בין היתר:
מועצת החינוך של נפאל הטמיעה מידע על גיוון מיני ומגדרי בתוכנית הלימודים של כיתות ז'-ט' (גילאי 13–15), והפכה את נפאל למדינה האסיאתית השנייה, אחרי מונגוליה, המיישמת זאת בעוד באוניברסיטאות שונות קיימים קורסים בנושאי להט"ב.
מפקד אוכלוסין.
דווח כי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הכירה רשמית באפשרות "מגדר שלישי", בנוסף לזכר ולנקבה, במפקד האוכלוסין של שנת 2011. אפשרות זו נודעה תחת מפקד האוכלוסין הלאומי הראשון בעולם שמפרט קטגוריה שאינה גברים או נשים. עם זאת, ספירת המפקד של המגדר השלישי חוותה אתגרים רבים כאשר לבסוף לא פורסמו נתוניו.
כלי תקשורת דיווחו כי מפקד 2021 של נפאל יכלול גם לראשונה גם אזרחי להט"ב, בעוד קמפיינים שונים נערכו להכללת חברי הקהילה במפקד.
פוליטיקה.
מאז תחילת העשור הראשון של המאה ה-21, החלה רמה מוגברת של השתתפות בזירה הפוליטית של פוליטיקאים גלויים מאת קהילת הלהט"ב הנפאלית בהם סוניל באבו מכנס, הפרלמנטר ההומוסקסואל הגלוי הראשון ביבשת אסיה. פאנט כיהן בפרלמנט הפדרלי בין השנים 2008 עד 2012 והיה לאחד מ-27 המומחים בפגישה אשר גיבשו את עקרונות יוגיאקרטה בשנת 2006.
המפלגה הקומוניסטית של נפאל (מרכז מאואיסטי) כללה מספר הצהרות הומופוביות לאורך 10 שנות מלחמת האזרחים במדינה (1996–2006). עד 2007, חברי המפלגה תיארו הומוסקסואליות כ-"ייצור של קפיטליזם" אשר "לא קיים תחת הסוציאליזם" ואת חברי קהילת הלהט"ב כ-"מזהמים חברתיים". עם זאת, מאז 2008, עם סיום המרד האזרחי וההפגנות, החלה דמוקרטיה רב-מפלגתית בנפאל, בעוד המפלגה החלה לתמוך בזכויות להט"ב.
בריאות.
ברחבי המדינה ישנו מחסור חמור בגישה לטיפול רפואי מקיף וכן חוסר במחקר על הצרכים הנפשיים, הפיזיים והפוריות של חברי קהילת הלהט"ב הנפאלית. נכון לשנת 2022, לזוגות לסביות אין גישה להפריה חוץ-גופית (IVF) ברחבי המדינה.
טיפול הורמונלי חליפי וניתוח להתאמה מגדרית אינם זמינים מבחינה מעשית בנפאל, אך על פי שישנם רופאים אשר עשויים לבצע הליכים אלה. עם זאת, על פי דיווחים הליכים אלה בנפאל מוגדרים כ-"יקרים". טרנסג'נדרים נפאלים רבים נוסעים לתאילנד או להודו עבור העברת ניתוח להתאמה מגדרית.
קמפטון בנטון
קמפטון קאנון בונטון (Kempton Cannon Bunton; 14 ביוני 1904 – 1976) היה פנסיונר בריטי נכה שהודה בגניבת הציור של פרנסיסקו גויה, דיוקן הדוכס מוולינגטון מהגלריה הלאומית בלונדון ב-1961. גניבת הציור הייתה נושאו של הסרט העלילתי "הדוכס" משנת 2020 בכיכובו של ג'ים ברודבנט. תיק בארכיון הלאומי שפורסם ב-2012 חשף כי בנו של בונטון, ג'ון, הודה לבסוף בגניבה ב-1969.
חייו ופרשת הגניבה.
בונטון היה נהג אוטובוס נכה בדימוס שהרוויח 8 ליש"ט לשבוע ב-1961 (שווה ערך ל-182 ליש"ט ב-2020). באותה שנה, צ'ארלס בייר רייטסמן, אספן אמנות אמריקאי עשיר, שהרוויח את כספו בעסקי הנפט, רכש את ציורו של גויה "דיוקן הדוכס מוולינגטון" תמורת סכום של 140,000 ליש"ט (390,000 דולר) (שווה ערך ל-3,186,021 ליש"ט ב-2020). היו לו תוכניות לקחת אותו לארצות הברית. ממשלת בריטניה החליטה לקנות את הציור, באותו סכום, כדי למנוע מהציור לצאת את שטחי הממלכה המאוחדת. עם זאת, דווח כי המהלך עורר את זעמו של בנטון, שהתנגד לדמי אגרת הטלוויזיה, בהתחשב בכך שהטלוויזיה צריכה להיות זמינה לכל מי שצריך. הוא פעל למען רישיונות טלוויזיה בחינם לגמלאים ונכלא כמה פעמים בגלל סירובו לשלם את האגרה.
בנטון למד משיחות עם שומרים בגלריה הלאומית שמערכת האבטחה האלקטרונית המשוכללת של חיישני אינפרא אדום ואזעקות הושבתה בשעות הבוקר המוקדמות כדי לאפשר ניקוי. בנטון טען כי בבוקר המוקדם של 21 באוגוסט 1961, הוא שחרר חלון בשירותים ונכנס לגלריה. לאחר מכן הוא העריך את הציור הממוסגר מהתצוגה ונמלט דרך החלון. המשטרה הניחה תחילה כי לגניבה אחראי גנב אמנות מומחה. עם זאת, התקבל מכתב לסוכנות הידיעות רויטרס, המבקש תרומה של 140,000 ליש"ט לצדקה כדי לשלם עבור אגרות טלוויזיה לאנשים עניים יותר, ודרש חנינה לגנב, ולאחר מכן יוחזר הציור. הבקשה נדחתה.
ב-1965, ארבע שנים לאחר הגניבה, יצר בנטון קשר עם עיתון, ובאמצעות משרד שמירת חפצים בתחנת הרכבת ברמינגהם ניו סטריט, החזיר את הציור מרצונו. שישה שבועות לאחר מכן, הוא גם הסגיר עצמו למשטרה, אשר תחילה ראתה בו כחשוד, בהתחשב בכך שגמלאי בן 61, במשקל 110 ק"ג, יכול היה לבצע את הגניבה. במהלך המשפט שלאחר מכן, חבר המושבעים הרשיע את בנטון רק בגניבת המסגרת, שלא הוחזרה. צוות ההגנה של בנטון, בראשותו של ג'רמי האצ'ינסון, טען בהצלחה שבנטון מעולם לא רצה לשמור את הציור, מה שאומר שלא ניתן להרשיע אותו בגניבתו. בנטון נידון לשלושה חודשי מאסר. בתגובה ישירה למקרה, נחקק סעיף 11 לחוק הגניבות 1968, מה שהופך את זה לעבירה להסיר ללא סמכות כל חפץ שהוצג או נשמר לתצוגה לציבור בבניין שאליו יש גישה לציבור. ב-1996, מסמכים שפרסמה הגלריה הלאומית רמזו שייתכן שאדם אחר ביצע את הגניבה ולאחר מכן העביר את הציור לבנטון. בנו של בונטון ג'ון הוזכר כחשוד.