Love Adventure (בעברית: הרפתקת אהבה) הוא אלבום הסינגל השני של להקת הבנות הדרום קוריאנית צ'רי בולט. האלבום יצא לאור דיגיטלית ופיזית ב-22 במאי 2019, על ידי חברת התקליטים FNC אנטרטיינמנט, והוא כולל שלוש רצועות, בהן הסינגל המוביל "Really Really". האלבום היה ההוצאה האחרונה בה השתתפו חברות הלהקה מירה, קוקורו ולינלין, בטרם עזבו את הלהקה, ב-13 בדצמבר 2019.
רקע ופרסום.
ב-9 במאי, נחשף כי הלהקה תוציא את אלבום הסינגל השני שלהן, "Love Adventure", ב-22 במאי, ומתוכו עתיד לצאת הסינגל "Really Really". בין ה-13 ל-17 במאי פורסמו תמונות קונספט של כל אחד מחברות הלהקה.
ב-18 במאי פורסם טיזר לווידאו קליפ של "Really Really". הקליפ המלא פורסם ב-22 במאי, יחד עם הסינגל.
קידום.
ב-22 במאי, ערכה הלהקה הופעה חיה ב-YES24 לייב הול שבגוונגג'ין-גו, סיאול, בה ביצעו את הסינגל "Really Really", וכן את השיר "Ping Pong".
הלהקה החלה לקדם את הסינגל "Really Really" ב-23 במאי. הן ביצעו לראשונה את השיר ב-M Countdown של Mnet, ולאחר מכן הופיעו ב-"Music Bank" של KBS, ב-"Show! Music Core" של MBC וב-"Inkigayo" של SBS.
אסחאק מוסה אל-חוסייני
אוקימתא (כתב עת)
אוקימתא (באנגלית: Oqimta) הוא כתב-עת שפיט ומקוון לחקר ספרות התורה שבעל-פה.
כתב העת נוסד בשנת תשע"ג (2013).
עורכו הראשון היה פרופ' שמא יהודה פרידמן, חבר האקדמיה ללשון העברית ששימש כפרופסור מן המניין בבית המדרש לרבנים באמריקה ובמחלקה לתלמוד של אוניברסיטת בר-אילן.
פרופ' פרידמן ערך את גיליונות א-ד (תשע"ג-תשע"ו).
מגיליון ה (תשע"ט) ואילך, העורכים הראשיים הם פרופ' מיכל בר-אשר סיגל מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב וחוקרת תלמוד ישראלית, ופרופ' מולי וידאס מאוניברסיטת פרינסטון בניו ג'רזי, ארצות הברית.
מערכת 'אוקימתא' מחויבת לשוויון מגדרי, מעודדת במיוחד חוקרות לשלוח מאמרים למערכת ואימצה מדיניות עריכה המותאמת להתמודדות עם חוסר השוויון המתמשך בתחום.
כתב העת 'אוקימתא' זמין ופתוח לכול במרשתת, ללא צורך בהרשמה או בתשלום.
כתב העת מופיע ברשימת כתבי העת האקדמיים של המועצה להשכלה גבוהה בישראל.
ג'יזל חלימי
ג'יזל חלימי (בצרפתית: Zeiza Gisèle Élise Taïeb; 27 ביולי 1927 – 28 ביולי 2020) הייתה עורכת דין, פמיניסטית, ומסאית צרפתייה-תוניסאית. היא נודעה בהגנה על זכויות נשים, והייתה פעילה בדרישת הזכות להפלה.
ביוגרפיה.
חלימי נולדה בלה גולט, תוניסיה, ב-27 ביולי 1927, למשפחה יהודית שמרנית. היא התחנכה בליסי שבתוניס, ולאחר מכן למדה בסורבון, סיימה לימודי משפטים ופילוסופיה. ילדותה והדרכים שבהן היא משלבת זהות יהודית-מוסלמית נדונים בספר זיכרונותיה, "Le lait de l'oranger". היא הייתה נשואה תחילה לפול חלימי, ולאחר מכן לקלוד פו. היא מתה למחרת יום הולדתה ה-93, ב-28 ביולי 2020.
קריירה.
בשנת 1948, חלימי הוסמכה כעורכת דין, לאחר שמונה שנים בלשכת עורכי הדין בתוניס, עברה להתמחות במסגרת לשכת עורכי הדין בפריז בשנת 1956. היא פעלה כיועצת של החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה, בעיקר עבור הפעילה ג'מילה בופאצ'ה ב-1960, שנאנסה ועונתה על ידי חיילים צרפתים, וכתבה ספר ב-1961 (עם הקדמה מאת סימון דה בובואר) על מנת להעלות את המודעות למקרה. היא גם הגנה על יחידים באסקיים שהואשמו בפשעים שבוצעו במהלך הסכסוך בחבל הבאסקים, והייתה יועצת במקרים רבים הקשורים לבעיות נשים, כמו משפט בגין הפלה מלאכותית בבוביני ב-1972 (של נערה בת 17 שהואשמה בהשגת הפלה לאחר שנאנסה), שמשך תשומת לב לאומית.
ב-1967 היא עמדה בראש ועדת ראסל, שיזמו ברטראנד ראסל וז'אן-פול סארטר כדי לחקור ולהעריך את הפעולה הצבאית האמריקאית מלחמת וייטנאם.
ב-1971 היא הקימה את הקבוצה הפמיניסטית "Choisir" (לבחור) כדי להגן על הנשים שחתמו על מניפסט ה-343 ושהודו בביצוע הפלות בלתי חוקיות, שחלימי הייתה אחת מהן. בשנת 1972, "Choisir" התגבשה לגוף רפורמי מובהק, והקמפיין השפיע רבות על העברת החוק המתיר אמצעי מניעה והפלות שבוצעה על ידי סימון וייל ב-1974.
ב-1981, היא נבחרה לאספה הלאומית הצרפתית,&lt; כסוציאליסטית עצמאית, והייתה נציגת מחוז איסר עד 1984. בין השנים 1985 ו-1987 היא הייתה שגרירת צרפת באונסק"ו.
בשנת 1998, היא הייתה חברה מייסדת ב- ATTAC .
Will You Love Me Tomorrow
Will You Love Me Tomorrow ידוע לפעמים בשם Will You Still Love Me Tomorrow, הוא שיר שנכתב על ידי ג'רי גופין וקרול קינג. הוא הוקלט במקור ב-1960 על ידי , שהגיעו עם הגרסה שלהן למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. "Will You Love Me Tomorrow" נחשב לשיר הראשון של להקת בנות כהות עור, שהגיע למקום הראשון במצעד. מאז, הוא הוקלט על ידי אמנים רבים במהלך השנים, כולל גרסה משנת 1971 מאת קרול קינג.
גרסתן של השירלס.
רקע.
בשנת 1960 הוציאה להקת הבנות השירלס את הגרסה הראשונה של השיר כסינגל, בהוצאת ספקטר, עם "Boys" כצד ב'. בהתחלה, הופץ בשם "Tomorrow". כשהוא הושמע לראשונה, לא רצתה הזמרת שירלי אוונס (שנודעה מאוחר יותר בשם שירלי אלסטון-ריבס) להקליט אותו, כי היא חשבה שזה "קאנטרי מדי". לאחר עריכה נוספת שלו, החליטה שהיא מרוצה מהגרסה הסופית. עם זאת, אוונס נזכרה בתוכנית הרדיו הישנה של ג'ים פרסונס, "Shake Rattle Showtime", וחששה שמא תחנות רדיו יאסרו את השמעת השיר, כי הוא "מיני מדי".
ביקורת.
"Will You Love Me Tomorrow" הגיע למקום הראשון בארצות הברית ובנוסף לכך, הגיע גם למקום השני במצעד שירי ה-R&amp;B ולמקום הרביעי בממלכה המאוחדת. במצעד הסינגלים של ניו זילנד, הגיע למקום השלישי. גרסה זו של השיר, דורגה נכון ל-2009 כשיר ה-162 בגודלו בכל הזמנים, כמו גם השיר הטוב ביותר של 1960, על ידי "Acclaimed Music". הוא דורג במקום ה-126 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של רולינג סטון. בילבורד דירגו אותו במקום השלישי ברשימת 100 שירי להקות הבנות הגדולים בכל הזמנים.
השיר נכלל מאוחר יותר בפסקול של "Stardust" מאת מייקל אפטד, ב"ריקוד מושחת" מאת אמיל ארדולינו וב"רומן על אמת" של טוני סקוט.
שירי תשובה.
ברטל דאצ'ה, הקליט שיר תשובה בשם, "Not just Tomorrow, But Always". כמה היסטוריונים טענו שדאצ'ה היה שם בדוי לאמן ההקלטה טוני אורלנדו, שההקלטה של השיר המקורי שלו לא פורסמה שכן, דון קירשנר חשב שהליריקה משכנעת רק כששרה אישה. עם זאת, מודעה מאת יונייטד ארטיסטס רקורדס שפורסמה בבילבורד במהלך 1961 כללה תמונה של הזמרת, מה שהצביע על כך שדאצ'ה אינו טוני אורלנדו. הסאטינטונים, להקת שהוקמה בחסות מוטאון, הקליטה גם שיר תשובה בשם "Tomorrow and Always", בו היה שימוש באותה המנגינה כמו המקור, אך בהתחלה זנחו את הקרדיט לקינג וגופין. בעקבות איומים משפטיים ולחיצות מאוחרות יותר, הובילו את חברת התקליטים להעניק קרדיט ראוי לכותביו המקוריים של השיר, אך בסופו של דבר, הוא הוסר והוחלף בשיר אחר. השיר נכלל באלבום, "The Complete Motown Singles, Volume 1: 1959–1961".
גרסתה של קרול קינג.
ב-1971, קרול קינג, הכותבת של השיר, הקליטה גרסה של "Will You Love Me Tomorrow" לאלבום האולפן השני שלה "Tapestry", כאשר ג'וני מיטשל וג'יימס טיילור מבצעים בה קולות רקע. הגרסה של קינג לשיר בוצעה בקצב איטי משמעותית מהקצב המקורי. דייוויד הפוורת' ניתח את גרסתה של קינג. השיר הפך לחלק קבוע בהופעות החיות של קינג. טיילור ביצע את חלקו במהלך סיבוב ההופעות המשותף שלהם ב-2010.
ב-"Beautiful: The Carole King Musical" משנת 2013, השיר מוצג בחלקו ארבע פעמים: פעם אחת במהלך כתיבתו, פעם אחת במהלך הקלטת הדמו של קינג, לאחר מכן עם השירלס כשהן מבצעות אותו, והחלק האחרון כולל את קינג שרה ומנגן אותו מאוחר יותר במהלך תקופה גרועה במיוחד בנישואיה עם גופין. אף שיר אחר לא מופיע באותה תדירות במחזמר.
גרסתה של לזלי גרייס.
Will U Still Love Me Tomorrow הוקלט בשנת 2012 על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לזלי גרייס, כחלק מתוך אלבום הבכורה שלה, "Leslie Grace". השיר יצא לאור ב-17 ביולי 2012 כסינגל המוביל מתוך האלבום. הוא נכתב על ידי כותביו המקוריים, ג'רי גופין וקרול קינג, אך הופק על ידי סרג'יו ג'ורג'.
גרסתה של גרייס זכתה להצלחה בינלאומית, כאשר הגיעה למקום הראשון במצעד האיירפליי הלטיני.
רקע והפקה.
בשנת 2012, הוחלט כי גרייס תוציא את אלבום הבכורה שלה, "Leslie Grace", במסגרתו הוחלט שתקליט את "Will You Still Love Me Tomorrow" בגרסה מחודשת, אשר שמה יהיה "Will U Still Love Me Tomorrow". בהמשך, הוחלט שהוא יופץ כסינגל הבכורה הבינלאומי הרשמי של גרייס ובעקבות כך, זכה להצלחה מסחרית רבה.
גרייס ביצעה את השיר במספר הופעות וקמפיינים שקיימה במהלך הקריירה שלה.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של "Will U Still Love Me Tomorrow" פורסם לראשונה ביוטיוב בדצמבר 2012. הוא צולם בשחור-לבן וצבר למעלה מ-8 מיליון צפיות.
ביל וורנר
ביל וורנר הוא שם העט של ביל פרנץ' (נולד ב-1941), חוקר וסופר אמריקאי, חוקר ומבקר אסלאם, מייסד המרכז לחקר האסלאם הפוליטי הבינלאומי (CSPI). ופרופסור לפיזיקה. וורנר רואה באסלאם אידאולוגיה פוליטית טוטליטרית הדורשת כניעה מוחלטת. וורנר מגדיר את האסלאם הפוליטי כחלק מהדוקטרינה האסלאמית לגבי העולם הלא-מוסלמי.
ביוגרפיה.
ב-1968 וורנר סיים את לימודיו באוניברסיטת צפון קרוליינה, וקיבל דוקטורט בפיזיקה ומתמטיקה. שימש כפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת טנסי.
ב-2006 הקים את המרכז לחקר האסלאם הפוליטי הבינלאומי (CSPI), כדי לחקור את הפוליטיקה של האידאולוגיה של האסלאם והשלכותיה על החברה המערבית.