המקורות הרומאיים בני התקופה משתמשים בשם "אלאגבלוס" או"הליוגבלוס" אך ורק בהקשר לאל השמש של אמסה ומשתמשים בשם "סקסטוס ואריוס אוויטוס בסיאנוס" ולאחר מכן בשמו המלכותי "מרקוס אורליוס אנטונינוס אוגוסטוס". החלפת השם אלאגבלוס כשמו של הקיסר לאורך תקופת חייו החלה באמצע המאה הרביעית ומאז כל המקורות ההיסטוריים, המחקרים והספרות מתייחסים אליו בשם אלאגבלוס.
כוהן גדול לאל השמש.
באפריל 217 נרצח קרקלה בידי חייל שנשלח מטעם מקרינוס, מפקד המשמר הפרטוריאני. במשך מספר ימים נותרה האימפריה הרומית ללא שליט, וב-11 באפריל הכריז מקרינוס על עצמו, בתמיכת הצבא הרומי, בתואר אוגוסטוס ולקח לעצמו את כל התארים והסמכויות של השלטון. אף על פי שחוסר שביעות הרצון ממקרינוס הלכה והתגברה במוקדי הכוח של האימפריה הרומית, הנסיבות שהביאו לנפילתו התפתחו ממקורות הקשורים לשלטון הקודם ולכשלונו של מקרינוס מלבסס את שלטונו בהחלטיות חסרת מעצורים, שהייתה מחויבת עבור שליט חפץ חיים באימפריה הרומית. לאחר תפיסת השלטון מקרינוס שלח את דודתו של קרקלה, יוליה מאיסה, ביחד עם בנותיה יוליה מָמָאֶיאה ויוליה סואימיאס ובנה סקסטוס ואריוס בסיאנוס, לגלות באמסה. ליוליה מאיסה הייתה גישה חופשית למקורות העושר של משפחתה ולמקורות הכוח בעיר ובפרובינציה, גורמים שאפשרו לה לחתור תחת מקרינוס.
סקסטוס ואריוס בסיאנוס הפך לכוהן ראשי לאל השמש הפיניקי אל-ג'בל ובגין עובדה זו זכה מאוחר יותר לכינוי אלאגבאלוס. דרשותיו הסוחפות הביאו קהל רב למקדשים, ובמיוחד לוחמים של הלגיון השלישי גאליקה. פולחן אל השמש נערך סביב אבן שחורה בצורת חרוט שהייתה ההתגשמות הארצית של האל ולפניה נערך פולחן, ששורשיו בתקופות הקדומות ביותר והיה בעל אופי של אורגיות פולחניות. פולחן זה כלל העלאת קורבנות ואולי גם טקסי סירוס וריקודים שהביאו את המשתתפים לכלל אקסטזה. במהלך הטקסים לבש סקסטוס ואריוס בסיאנוס שמלות מפוארות וניצח על הטקסים. מנהגי פולחן זה שהיו בעל אופי מיני מודגש ומנהגים זרים לפולחן הרומאי היו ככל הנראה בסיס לשמועות, ומאוחר יותר למוניטין שיצאו להפקרותו המינית של מי שעתיד להיות הקיסר אלאגבאלוס.
עלייתו לשלטון.
הדחת מקרינוס.
המקורות הרומאיים מוסרים גרסאות עם שינויים מהותיים לגבי השתלשלות האירועים שהביאה את אלאגבאלוס לכיסא השלטון. על פי כתבי הרודיאנוס, יוליה מאיסה ניצלה את הפופולריות של סקסטוס ואריוס בסיאנוס בקרב חיילי הלגיון השלישי גאליקה ואת הנאמנות של חיילי הלגיון לקרקלה על מנת ליצור בסיס כוח צבאי להפיכת השלטון. היא התניעה והנהיגה מהלך שבסיכומו עלה אלאגבאלוס לשלטון. היא הפיצה את השמועה שסקסטוס ואריוס בסיאנוס הוא ממזרו של קרקלה ממערכת יחסים עם בתה יוליה סואימיאס. כתוצאה מכך, הוא היה היורש הזכר האחרון לשושלת בית סוורוס. שמועה נוספת שסייעה לרכוש את אהדת הלגיון הצביעה על עושרה המופלג של המשפחה ועל נכונותה לתגמל ביד רחבה את התומכים בה. חיילי הלגיון הזמינו את הנשים ואת סקסטוס ואריוס בסיאנוס למחנה הלגיון, הלבישו את הילד בבגדי ארגמן והכריזו עליו כקיסר ושליט האימפריה הרומית.
קסיוס דיו מוסר תיאור שונה על נסיבות פריצת המרד. לפי כתביו גבר צעיר בשם גאניס, שאינו מוזכר במקורות האחרים ומתואר כמאהב של יוליה סואימיאס. אדם זה גם שימש כדמות אב לסקסטוס ואריוס בסיאנוס היתום, והיה כלי להפצת השמועה לפיה אלאגבאלוס היה בנו של קרקלה. לאחר שהשמועה נפוצה הכניס גראניס את אלגבאלוס למחנה הלגיון השלישי ביום 16 במאי 218 ושכנע את חיילי הלגיון להמליך את סקסטוס ואריוס בסיאנוס ולמרוד במקרינוס. מחקרים מודרניים מטילים ספק במהימנות גרסה זו, המוציאה מהתמונה את יוליה מאיסה, שהייתה דמות חזקה ושלטה ביד רמה בגורל המשפחה, בנותיה ונכדיה. לא סביר להניח שמהלך משמעותי שיעלה אותה לשלטון נעשה ללא ידיעתה המפורשת.
עם קבלת הידיעה על המרידה שלח מקרינוס, שככל הנראה לא העריך את חומרת האיום, כוח פרשים תחת פיקודו של גנרל מנאמניו לדכא את המרד. המהלך הצבאי המהוסס נכשל וחיילי הלגיון השלישי הצליחו לשכנע את חיילי מקרינוס להרוג את מפקדם ולעבור לצדו של סקסטוס ואריוס בסיאנוס. עם קבלת הידיעה על הכישלון הבין מקרינוס כי המרד מהווה סכנה של ממש ופנה אל חיילי הלגיון השני פרתיקה שחנה באפאמיאה שבסוריה. מול חיילי הלגיון הוא העלה את בנו הקטין דיאדומניאנוס מדרגת קיסר לדרגת אוגוסטוס וניצל את ההזדמנות החגיגית להבטיח לחיילי הלגיון מתנות ולהבטיח תשלום עבור נאמנותם במאבק. המאמץ לא הביא לתוצאות הרצויות וחיילי הלגיון גירשו את מקרינוס, שחזר לאנטיוכיה. לפי קסיוס דיו צעד סקסטוס ואריוס בסיאנוס אל עבר אנטיוכיה בראש 2 לגיונות לצידו על מנת למנוע ממקרינוס הזדמנות לאסוף כוחות נאמנים ולדכא את המרד שהיה בחיתוליו. ביום 8 ביוני נפגשו הכוחות בסמוך לעיר אנטיוכיה. קסיוס דיו מצייר את תמונת הקרב כסיפור הרואי לפיו גאניס, שלמרות חוסר ניסיונו הצבאי פיקד על הלגיונות הנאמנים, בעוד אמו וסבתו של סקסטוס ואריוס בסיאנוס מעודדות את רוח החיילים בעת שמומנטום הקרב נטה לטובת מקרינוס ומעל לכל מתאר כיצד סקסטוס ואריוס בסיאנוס, אף על פי שהיה ילד בן 13 חסר כל הכשרה צבאית, הסתער על קווי האויב, חרבו שלופה בידו. על פי התיאור של דיו מקרינוס נבהל וברח משדה הקרב. על פי הרודיאנוס, מקריאנוס היה בעל היוזמה בתחילת העימות וצעד עם כוחותיו מאנטיוכיה לכיוון אמסה. הצבאות נפגשו לקרב מכריע ומקרינוס נמלט משדה הקרב כאשר היה ברור שיחידות שלמות מצבאו עורקות למחנה המורדים. כך או כך, מקרינוס נותר ללא צבא שיתמוך בו והחל במסע בריחה עם בנו מתוך תקווה להגיע לרומא, אך נעצר בדרך והוצא להורג.
אוגוסטוס של האימפריה הרומית.
עם כניסתו לאנטיוכיה ולאחר תשלום סכום נכבד לחיילים שתמכו בו, שלח סקסטוס ואריוס בסיאנוס הודעה לסנאט ברומא. בהודעה זו הכריז על עצמו אוגוסטוס וביסס את חוקיות המהלך על סמך היותו בנו של אנטונינוס (קרקלה) ונכדו של ספטימיוס סוורוס. הוא נטל לעצמו את השם "מרקוס אורליוס אנטונינוס אוגוסטוס", שהיה שמו המלכותי של קרקרלה, וזאת בניגוד לחוק ולמסורת הרומאית לפיהם הסנאט היה הגוף היחיד בעל הסמכות להעניק את שרביט השלטון והתארים לשליט המיועד. מהלך זה העמיד את הסנאט בפני עובדה מוגמרת. הצמדת התואר "אוגוסטוס" לשמו הרשמי של הקיסר הייתה נוהג רשמי שהחל עם התבססות משטר הפרינקיפט. התואר עצמו היה חסר סמכויות ממשיות והיה תואר כבוד, שהוצמד לשמו של השליט של האימפריה הרומית, על מנת להבדיל בין האוגוסטוס ל"שותפים לשלטון". שותפו לשלטון של האוגוסטוס היה בדרך כלל בנו, שנשא את התואר "קיסר" כסימן להיותו יורש עצר שחולק מידה מסוימת של השלטון עם האוגוסטוס. במקרים של שליטים שתפסו את השלטון בכוח או ללא קשר לשושלת המלוכה, כמו במקרה של אלאגבאלוס, שימש התואר כחותמת של לגיטימיות על סמך הקשר של השליט החדש עם אוגוסטוס קיסר.
אלאגבאלוס ונשות המשפחה נשארו באנטיוכיה ולאחר מכן בניקומדיה במשך שנה על מנת לבסס את השלטון. תחילה היה עליהם להתמודד עם מספר טוענים לכתר. אלאגבאלוס התמקד בפולחן של אל השמש בעוד אמו וסבתו אחזו הלכה למעשה במושכות השלטון. בסדרת טיהורים הוציאו להורג כל מי שיכול היה להיות איום על השלטון, כגון מפקד הלגיון השלישי וגראניס – שניהם תחת האשמה שניסו לחתור תחת אלאגבלוס, וייתכן שמהלכים אלו נעשו מיוזמתן של אמו וסבתו כחלק ממאבקי כוח בחצר על השאלה מי יחזיק במושכות השלטון. בסדרת טיהורים נוספת הוצאו להורג מושלים של פרובינקיות מנאמני מקרינוס ובהם מושל מצרים, פאנוניה, סוריה וערביה. מושלי הפרובינקיות המערביות לא נכללו בטיהורים, ככל הנראה מאחר שהיו מרוחקים ולא מעורבים במאבקים על כס השלטון. רשימת המוצאים להורג הלכה והתארכה ובהמשך כללה אצילים וסנטורים שהואשמו בהתנגדות לאוגוסטוס החדש. אחרים הואשמו בהתנגדות למדיניות שהתווה השליט החדש, אך לפי קסיוס דיו הם הוצאו להורג כי אלאגבאלוס חשק בנשותיהם. במקביל מונה פובליוס ולריוס קומזון (Publius Valerius Comazon), מפקד הלגיון השני פרטיקה, למפקד המשמר הפרטוריאני ולאחר מכן לקונסול לצד אלאגבאלוס בשנת 220 ולמושל העיר רומא, אך לפי קסיוס דיו הוא היה כלי-שרת ובובה בידי השליטים האמיתיים - נשות משפחת הקיסר.
גם גראניס, מתומכיו הנלהבים של אלאגבאלוס, מצא את מותו מהר מהצפוי במהלך ויכוח עם הקיסר הצעיר. על פי ההיסטוריונים הרומאיים בני התקופה, ניסה גראניס לשכנע את אלאגבאלוס למתן את דרכיו, דהיינו להתלבש בבואו לרומא בבגדים כנהוג ברומא ולא בשמלות הכהונה אותן לבש בפומבי, ולמתן את הלהט הדתי שבפולחן אל השמש. אלאגבאלוס לא קיבל את ההתערבות ברוח טובה והרגו, או שהביא להוצאתו להורג.
כניסה לרומא וביסוס השלטון.
לאחר שהות בניקומדיה במהלך 218–219 והתבססות במזרח האימפריה יצאה המשפחה השלטת אל רומא, ככל הנראה בלווית האבן השחורה שסימלה את האל אלאגבל, לתבוע את כס השלטון להלכה ואת מושכות השלטון למעשה. בכתבי קסיוס דיו בלבד מוזכרת אפיזודה לפיה על פי דרישת אלאגבלוס נתלתה בסנאט מעל הפסל של אלת הניצחון תמונה ענקית של אלאגבלוס, לבוש בשמלה טקסית בעת ביצוע פולחן לאל אלאגבל, לכאורה על מנת להרגיל את הרומאים לקוד הלבוש והמנהגים השונים. עם זאת היה בכך מן התחבולה, מאחר שעל פי המנהג כל ישיבה של הסנאט החלה במעשה פולחן ובו הסנטורים הציעו מנחות לאלת הניצחון. עם הצבת תמונתו של אלאגבאלוס הוצעו המנחות הלכה למעשה גם לשליט ולאל החדש.