לפני כן, כיהן כחבר הנהלה בכיר בחברת בריסטול מאיירס סקוויב שם היה אחראי על אסטרטגיה, מיזוגים ורכישות. בתפקיד זה עיצב והוביל את אסטרטגיית "מחרוזת הפנינים" של החברה. אסטרטגיה זו עזרה להוביל את השינוי שעברה BMY כחברה, במיוחד לאחר רכישת חברת Medarex Inc אשר לוין יזם ביולי 2009, אשר מיצבה את BMY כמובילה בתחום ה-אימונו אונקולוגיה.
עוד לפני כן שימש לוין כראש פיתוח עסקי גלובלי ושותפויות אסטרטגיות בחברת NYSE: NVS) Novartis), ולפני כן היה יו"ר ומנכל של חברת התרופות Cadus.
לוין מכהן כיום כדירקטור בחברות: Biocon ו- ZappRx
לוין הוא דובר קבוע בכנסים בתחום הפארמה, בהם הוא מתמקד בהעמקת הקשר בין חברות למטופלים, קיום חדשנות בתעשיית התרופות, הרחבת התפקיד של מיזוגים ורכישות, וגלובליזציה של תעשיית התרופות.
ביוגרפיה.
לוין נולד בדרום אפריקה, בחווה של משפחתו – חווה דה הויק, בפיקטברג, הכף המערבי. אביו היה עיתונאי פוליטי אשר בשנת 1965 התבקש לעזוב את המדינה בין יום על רקע התנגדות הוריו למשטר האפרטהייד. בעקבות טבח שארפוויל, הוא עזב את דרום אפריקה ועבר לסאליסבורי, רודזיה (כיום הארארה זימבאבווה). לבסוף התמקמה משפחתו של לוין בלונדון, אנגליה, שם רכש את השכלתו. לפני הניסיון העסקי שלו, עסק לוין ברפואה, עבד בבתי חולים: האמרסמית' בלונדון, גרוט שור בקייפ טאון דרא"פ, ובבית החולים האוניברסיטאי בז'נבה, שווייץ. לוין, שמתגורר כיום בארצות הברית, חי בעבר בדרום אפריקה, זימבאבווה, אנגליה, שווייץ וישראל. בשנת 1986 לוין הגיע לארצות הברית לעבוד בתעשיית התרופות והתקדם בסולם הדרגות.
אמו של ג'רמי לוין היא לאה לוין, דוקטור כבוד של אוניברסיטת אסקס. היא כיהנה בחבר המנהלים של בעמותת האומות המאוחדות, אנטי-עבדות ו-International Alert, והייתה בחבר המנהלים של JUSTICE בין השנים 1982-1992. כמו כן, לאה לוין כיהנה בחבר המנהלים של Redress, Readers International, International Journal of Human Rights. היא המחברת של הספר מטעם אונסקו: "זכויות אדם: שאלות ותשובות" – אחד הספרים בעלי התפוצה הרחבה ביותר בנושא זכויות אדם.
לוין נישא למרג'רי פלדברג (בתו של סטנלי פלדברג, אחד השותפים המקימים של חברת "TJX") בשנת 1987, ולהם שתי בנות. אחיו הוא דייוויד לוין, מנכ"ל McGraw-Hill Education, ואחותו היא מיכל לוין.
יועד בית-יוסף
יועד בית-יוסף (נולד ב-2 בדצמבר 1987 בגבעתיים), הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדות הרכז בקבוצת הבת של מכבי עירוני רמת גן מליגה ב' גובהו 1.82 מטר.
קריירה.
בית-יוסף גדל במחלקת הנוער של הפועל גבעתיים אצל המאמנים יואב חריש ורן קוניק, ובעונתו האחרונה בנוער אף זכה בתואר שחקן העונה. (2005/6).
בעונת 2006-2007 החל בית-יוסף את דרכו בבוגרים במדי מכבי אשדוד, אז בליגה הלאומית, בה שיחק גם בעונת 2007-2008.
את הפריצה האמיתית הראשונה שלו עשה בית-יוסף בעונה שלאחר מכן, 2008-2009, בה שיחק באליצור רמלה, ושם קלע למעלה מ-10 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 2009-2010 הגיע יועד לקדנציה הראשונה שלו בקבוצת מכבי באר יעקב.
את עונת 2010-2011 החל בית-יוסף בקבוצת הפועל בארי, אך לאחר מספר מחזורים חזר לבאר יעקב, שם המשיך והשתפר עד שהגיע לממוצע של מעל 15 נקודות למשחק. בקיץ של אותה עונה זומן בית יוסף לנבחרת האולימפית ששיחקה באוניברסיאדת שנג'ן (2011). יועד קלע בטורניר יותר מ-8 נקודות למשחק.
בעונת 2011-2012 המשיך בית-יוסף להצטיין במדי באר יעקב, ואף הוביל אותה למשחקי הפלייאוף לעלייה לליגת העל. בית-יוסף נבחר למצטיין העונה עם קרוב ל-20 נקודות בממוצע למשחק ועם יכולת נפלאה. גם במהלך הפלייאוף המשיך בית יוסף להצטיין, אך הפסיד עם קבוצתו בסדרת הגמר להפועל תל אביב.
לאור היכולת שגילה זכה בית-יוסף לקידום משמעותי בקריירה ובתחילת עונת 2012/13 לראשונה חתם על חוזה לשנתיים בליגת העל בקבוצת הפועל גלבוע/גליל.
בעונת 2013/14 חתם בקבוצת ברק נתניה בה השיג ממוצעים של 4.6 נקודות ב-12.2 דקות למשחק.
בקיץ 2014 חתם בקבוצת הפועל חולון.
שנה מאוחר יותר חתם בית-יוסף בעולה החדשה לליגה הלאומית הפועל רמת גן. בספטמבר 2016 חתם בבני הרצליה. לאחר זמן קצר ביקש להשתחרר מהקבוצה, מכיוון שהתקשה להקדיש את הזמן לאימונים בליגת העל, וחתם בעירוני רמת גן מהליגה הלאומית.
במרץ 2017 עבר בית יוסף להפועל באר שבע/ב"ש
באוגוסט 2017 חתם באליצור עירוני נתניה מהליגה הארצית.
ב-2018 עבר למכבי רמת גן יהלום מליגה ב' (קבוצת הבת של מכבי עירוני רמת גן)
ארמון מלך תאילנד
ארמון מלך תאילנד הוא קומפלקס של מבנים מלכותיים בלב בנגקוק, בירת תאילנד, על גדת הנהר צ'או פראיה. הארמון היה הארמון הרשמי של מלך סיאם (מאוחר יותר תאילנד) מאז 1782, והמלכים וממשלתם השתכנו בארמון זה עד ל-1925, אז עבר הממשל לארמון צ'יטרלדה, אך כיום הארמון עדיין משמש לטקסים רשמיים. בארמון נמצא המקדש המהולל ביותר בתאילנד: ואט פרה קאו: מקדשו של בודהה האזמרגד.
היסטוריה.
בשנת 1767 נחרבה הבירה איוטהאיה ומלך תאילנד, טקסין, ייסד על גדת הנהר צ'או פראיה בירה חדשה בשם טונבורי, וכמו כל בירה, גם בעיר החדשה הזו היו ממוקמים כוחות השלטון. לאחר שלטונו של טקסין עלה לשלטון המלך ראמה הראשון, וייסד את עיר הבירה החדשה בנגקוק, סמוך לטונבורי, לגדת הנהר האחרת.
בניית המבנה החלה ב-6 במאי 1782, בהזמנת המלך ראמה הראשון. הארמון נבנה בין ואט ארון מדרום, ואט מהטאט מצפון ונהר צ'או פראיה ממערב. תחילה הארמון נבנה מעץ בלבד. ב-13 ביוני המלך אכן הזיז את השלטון מטונבורי לארמון החדש, והכריז על עצמו כמונרך הראשון של ממלכת ראטאנקוסין. המלך ראמה הראשון החליט להחליף את ארמון העץ בארמון החדש-הוא בנה מחדש את החומות, המבצרים והשערים. הוא גם בנה מחדש את הקפלה המלכותית, שעם הזמן נהייתה לביתו של בודהה האזמרגד המפורסם. המלך ראמה שלח שליחים לעיר הבירה הקדומה של תאילנד, איוטהאיה, כדי לקחת איתם כמה לבנים שהם יכולים לבניית הארמון, כל עוד הם לא מורידים אף לא לבנה אחת ממקדשי העיר. התוכנית של ארמון המלך הושתתה בחלקה על התוכנית של ארמון המלך באיוטאהיה. שני הארמונות היו סמוכים לנהר, וליד שני הארמונות היו שטחים פתוחים בהם אפשר לערוך טקסים מלכותיים כגון מצעדים.
הארמון מפוצל לארבע חצרות, המופרדות בידי חומות ושערים רבים: החצר הפנימית, החצר החיצונית, החצר המרכזית ומקדש בודהה האזמרגד. החצר החיצונית נמצאת בפינה הצפון-מערבית של הארמון. צפון-מזרחית לחצר החיצונית, נמצאים מקדש הבודהה, הקפלה המלכותית וביתו של בודהה האזמרגד. החצר המרכזית מאכלסת את החלקים הטקסיים של הארמון. החצר הפנימית, בדרום הארמון, הוסבה רק לנשים. במהלך שלטונו של ראמה השני, הארמון הורחב בצדו הדרומי והגיע עד לחומותיו של מקדש פהו, וכעת הארמון היה בגודל של 218 אלף מטרים רבועים. חמות חדשות, מבצרים ושערים נבנו כדי להתאים את המתחם המורחב. לפי המסורת, הארמון נקרא בתחילה פרה ראצ'קה ואנג לואנג, או הארמון המלכותי, כמו הארמון באיוטהאיה. איכשהו, במהלך שלטון ראמה השישי, הוחלף שם הארמון לפרה בורומה מהה ראצ'ה וואנג, או הארמון הגדול.
במשך שלטון המונרכיה האבסולוטית (1932-1782) היה המרכז האדמיניסטרטיבי של המדינה. כמקום מושבו של המונרך, המקום היה גם מושבה של הממשלה, שכלל אלפי אנשים וביניהם אנשי משמר, משרתים, פילגשים, נסיכות, שרים ואנשי חצר. הקירות הגבוהים והמבוצרים של הארמון היו מסוידים בלבן, מלאי ביצורים ועמדות שמירה, הנראים כאילו הם קירות של בנגקוק עצמה, והארמון נחשב כעיר בתוך עיר.
בשנות ה-20 סדרה של ארמונות חדשים החלו להיבנות ברחבי בנגקוק: ארמון דוסיט המודרני שתוכנן ב-1903, וארמון פאיה תאי מ-1909. הארמונות הללו החלו להחליף את הארמון כמקום מושבו של המלך ושל אנשיו, וב-1925 הושלמה העזיבה ההדרגתית של הארמון. למרות זאת, הארמון נותר כמקום טקסי ורשמי לטקסים המשוכללים של המלוכה.
כיום הארמון הוא עדיין מרכז טקסי ומלכותי, ובנוסף אטרקציה תיירותית חשובה ביותר בבנגקוק.
החצר החיצונית.
החצר החיצונית, קאט פרה ראצ'ה טאן צ'אן נה ממקומת בנקודה הצפון-מערבית של הארמון. משמאל לשער המוביל אל החצר נמצא מקדש הבודהה האזמרגד הידוע.
בחצר החיצונית נמצאים מרכז המידע של הארמון, בניין הסאלה סאהאטהי סמקהום המשמש לפגישות, הסאלה לוק קון נאי הוא בית משרדים המארח מחלקות שונות של בית המלוכה. גם המשרד הראשי של המכון המלכותי התאילנדי ממוקם בארמון. בחצר החיצונית יש גם מוזיאון מלכותי קטן. בקצה החצר יש שער המוביל ישירות אל צ'אקרי מהאפראסאט - המבנה הראשי הממוקם באזור המרכזי של הארמון הגדול: החצר הפנימית.
מקדש האזמרגד.
מקדש האזמרגד (ידוע בשם ואט פרה קאו) הוא מקדש בודהיסטי רחב ידיים הנמצא בתוך קירות הארמון ומשמש כחלק מרכזי בארמון. המקדש נבנה שנה לאחר בניית הארמון, ב-1783, ושמור בו פסל בודהה מאזמרגד, ומכאן שמו.
המקדש מוקף בארבעת צדדיו באמצעות סדרה של אכסדרות עם שבעה שערים. המקדש מורכב ממבנים רבים הבנויים בסגנונות שונים ומשמשים למטרות מגוונות, המשקפים את הארכיטקטורה המשתנה במהלך תקופת שלטונם של המלכים. למרות זאת, רוב המבנים דבקים אך ורק באדריכלות תאילנדית קלאסית.
החצר המרכזית.
החצר המרכזית (קאט פרה ראצ'ה טאן צ'אן קלאנג) היא החצר הגדולה והחשובה בארמון, ובה ממוקמים המבנים החשובים ביותר בארמון.
צ'אקרי מהאפראסאט.
פרה טיאנג צ'אקרי מהאפראסאט ממוקם בצפון קבוצת המבנים הקרויה באותו שם. המבנה בנוי בסגנון אקלקטי, בעוד שגג המבנה וצריחי הזהב בנויים בסגנון תאילנדי, שאר המבנה בנוי בסגנון אירופאי טיפוסי.
החצר הפנימית.