לוי עשה את שירותו הצבאי בחיל השריון. שירת כמפקד פלוגה בחטיבה 500. במהלך מבצע חומת מגן שירת כסגן מפקד גדוד 430, במהלך לחימת הגדוד בגזרת רמאללה, חילץ לוי פצוע וטנק תחת אש וזכה על כך בצל"ש אלוף ממפקד פיקוד המרכז.
לאחר מכן שירת כקצין אג"ם בחטיבה 7 וכראש ענף חיל השריון במרכז לאימונים באש במל"י. ב-2010 מונה למפקד גדוד 77 בחטיבה 7. הוא פיקד על הכוח באזור הגבול עם סוריה במהלך מהומות יום הנכבה ב-2011 בהם פרצו לרמת הגולן מתפרעים מסוריה, במהלך המהומות נפצע בפניו וברגלו מיידוי אבנים. בהמשך שימש מפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי. בשנת 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת יפתח ובמקביל לראש תורת חיל שריון (תח"ש) במז"י. ביולי 2016 מונה לסגן מפקד אוגדת הבשן.
אל"ם אופיר לוי גדל בקרני שומרון ולמד בישיבה התיכונית במקום. כיום מתגורר עם אשתו וילדיו במושב רמת מגשימים שברמת הגולן.
תריפס
אברהם אליעזר הלוי
הרב אברהם אליעזר הלוי (תקי"ח, 1758 – י"א בכסלו תקפ"ו, 21 בנובמבר 1825) היה אב בית הדין של הקהילה היהודית טריאסטה, מחשובי רבני איטליה בדורו ומורו של שד"ל.
היה בנו של צבי הלוי ונכדו של הרב נתנאל הלוי, אב"ד פדואה ומודינה. צבי עלה לארץ ישראל, שם נולד בנו אברהם אליעזר. מילדותו היה תלמיד החיד"א, אותו העריץ; לימים, יחד עם רבה של פירנצה דניאל טירני, היה אחד הדוחפים לאימוץ פסיקותיו בכל איטליה. כשבגר מונה לשד"ר מטעם חכמי צפת וסבב בגולה בשליחותם. הוא פעל בעיקר בנסיכויות הגרמניות ובאיטליה, ולבסוף התיישב בליבורנו.
בינואר 1800 נפטר הרב נתן בן יצחק אשכנזי (טדסקו), אב"ד טריאסטה. בתחילה פנו הפרנסים לאב"ד פדואה יצחק רפאל פינצי, אך הלה השיב שהוא קשיש וחולני מדי. אז ביקשו מהרב הלוי לתפוס את מקום המנוח, וזה נעתר וקיבל את תפקיד ה-rabbino maggiore, תוארו הרשמי מול השלטונות, ב-1801. הוא שלט היטב באיטלקית ונודע כדרשן מחונן בשפה זו; אך בניגוד לקודמו לא גילח את זקנו וסירב ללבוש בגדים מודרניים, אלא הוסיף לעטות גלימה רבנית במשך כל שנותיו בעיר הנמל. שד"ל תיאר אותו כמי ש"חסר תרבות אירופאית" וש"פלפולו היה חריף אך ישיר מאוד, ללא סופיזם." בימיו הראשונים בעיר היה טרוד במצב הקשה בענייני שחיטה וכשרות בכלל, ואיים להתפטר אם לא יוסדר. כמו כמה רבנים אחרים בצפון איטליה, הוציא הודעות גינוי למתגלחים בחול המועד, ואסר עליהם להגיע לבית-הכנסת במהלך החגים, אף כי התיר לחברי העירייה היהודים להתגלח באופן סדיר לצורך תפקידם. נושא כבד משקל שהושלך לפתחו היה בעיית הנישואין האזרחיים, שהוחלו בחוק ההבסבורגי ב-1786; נקבע כי כהני דת יחויבו לנכוח בהם וכי מי שטרם מלאו להם 24 יצטרכו להשיג אישור מהוריהם להתחתן. מטרת החוק הייתה למנוע נישואין בחשאי של צעירים. כמה שערוריות התחוללו בנידון, כשהרשויות איימו לבטל חתונות שנערכו בסתר על ידי ילדים אך היו בעלי תוקף הלכתי, ומאידך כפו הכרה באיחודים שנמצאו בהם פגמים לאחר מכן. הרב הלוי הגה ב-1804 פתרון סבוך, אותו הצדיק כמוצא אחרון לצורך מגדר מילתא, שקיבל את הסכמת החיד"א ורבי חיים יצחק מוסאפיא מאישפלטרו. הוא ניסה גם לקבל את אישור החת"ם סופר, אך הלה נשען על הדעות האשכנזיות המחמירות יותר בעניין זה ולא התרצה. אב"ד טריאסטה קבע בתקנת חכמים עם ראשי הקהל כי כל אב יחויב להדריך את בתו לידור נדר לפיו כל חפץ שיועבר לידה לשם קידושין ללא פיקוח יהפוך לחסר ערך. מנגנון זה של הפקעת קידושין הופעל ב-1805 הוסיף לשמש בעיר עד 1886.
שמואל דוד לוצאטו החל ללמוד מפיו גמרא, במשך שעה מדי יום, כשמלאו לו עשר. לאחר שנאלץ לעזוב את בית-הספר כדי לפרנס את משפחתו היו שיעוריו של הלוי החינוך היחיד שקיבל. כבר בגיל שש-עשרה הציע לנער להסמיכו לרבנות, אך הלה סירב בגלל שרצה לעסוק במחקר הכתובים. לבסוף נפרדו דרכיהם בשל חילוקי דעות, אך שד"ל חיבר עליו קינה עם מותו.
ב-1819 מילא הרב הלוי תפקיד מרכזי בריב ההיכל הראשון, יחד עם מהר"ם בנט והחת"ם סופר; הוא עמד עם האחרון בקשר התכתבות רציף לאורך המשבר. לאחר שמספר רבנים באיטליה כתבו תשובות מקלות שאפשרו, בסייגים מסוימים, להפעיל כלי נגינה בבית-הכנסת בשבת, ניצלו אותם בוני ההיכל בהמבורג, בית-הכנסת הרפורמי הראשון, להדוף את הטענות של הבד"ץ בעירם. היה זה אב"ד טריאסט שסבב ברחבי הארץ כולה כדי להשיג כתבי איסור מכל בתי-הדין. הוא הרחיק דרומה עד רגוזה. פסק דינו, שנשלח להמבורג, היה מחמיר יותר מזה של רבני העיר; אלה אסרו רק נגינה בשבת וביום טוב, והוא אסר לנגן בכלל בבתי הכנסת, על אף שהנגינה הייתה נהוגה ברבים מבתי-הכנסת באיטליה עוד מימי שלמה מן האדומים. כמו כן, השתתף בעתירה לחצר הקיסרית כשהרץ הומברג ביקש לשכנע את הרשויות לכפות על היהודים לאמר את התפילה רק בשפת המדינה. גם כאן נחל הצלחה. הוא עצמו היה מסור למאבק במגמות החדשנות והמודרנה, אף כי פעל בסביבה הפתוחה והמתקדמת של יהדות איטליה.
ב-1823, בערוב ימיו, ביקר אותו המיסטיקן האנגלי ג'ון ורו , שעסק אז בהפצת רעיונותיו. הלה זכר כי הלוי היה "מנומס מאוד." הרב מת ב-1825 ונקבר בטריאסטה. תשובותיו והתכתבויות עמו התפרסמו בספרי החתם סופר, הרב פינצי ואחרים.
אנדרטת נירים (דנגור)
חנן ברנשטיין
חנן ברנשטיין (נולד ב-1955) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, פיקד על חטיבה 188 ועל אוגדה 366.
חייו.
ברנשטיין התגייס לצה"ל ב-1974 ועשה את שירותו הצבאי בחיל השריון. בשנים 1988 עד 1992 פיקד על עוצבת יפתח, שימש מפקד עוצבת בני חיל (בית הספר לשריון) ובמאי 1994 מונה למפקד חטיבה 188. בשנים 1995 עד 1997 פיקד על אוגדה 366. לאחר מכן שירת כנספח צבאי בברזיל, פרו ובוליביה.
לאחר שחרורו מונה ב-2001 למנכ"ל החברה לפיתוח ים המלח. בשנים 2006 עד 2008 כיהן כסמנכ"ל התפעול והאחזקה בנתיבי ישראל.
כיהן בעבר כחבר מועצת העיר מודיעין-מכבים-רעות ועד 2011 כיהן כסגנו של ראש העיר חיים ביבס. באפריל 2015 מונה למנכ"ל עמותת יד לשריון.
ברנשטיין בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה. בעל תואר ראשון במשפטים מהמרכז האקדמי שערי מדע ומשפט (2012) ומשמש עורך דין פעיל משנת 2013. בוגר המכללה לביטחון לאומי והמכללה לפיקוד ולמטה.
מיכל ארבל-תור
קיצביהל (מחוז)
קריינא דאיגרתא איהו להווי פרוונקא
ג'ק לינץ'
ג'ק לינץ' (באנגלית: Jack Lynch, שם מלא: John Mary "Jack" Lynch, באירית: Seán Ó Loingsigh ; 15 באוגוסט 1917 – 20 באוקטובר 1999) היה מדינאי אירי שכיהן כטישך (ראש ממשלת אירלנד) בשתי תקופות כהונה, מ-1966 ועד 1973 ומ-1977 ועד 1979.
לינץ' נכנס לראשונה לדאל אירן, הפרלמנט האירי ב-1948 ונבחר מחדש בכל הבחירות הכלליות שהתקיימו עד לפרישתו בשנת 1981. בתקופה זו הוא כיהן כשר האוצר (1966-1965), כשר התעשייה והמסחר (1965-1959), כשר החינוך (1959-1957), כשר לענייני גיילטאכט (האזורים דוברי האירית, 1957) וכמזכיר פרלמנטרי. בין השנים 1966–1979 הוא כיהן כמנהיג השלישי של מפלגת פיאנה פול, לאחר פרישתו של שון למס. לינץ' היה המנהיג האחרון של המפלגה ששמר על הרוב הפרלמנטרי שלה.
לפני הקריירה הפוליטית שלו הייתה ללינץ' קריירת ספורט מוצלחת כשחקן הרלינג וכדורגל גאלי.
ראשית חייו.
ג'ון מארי לינץ' נולד בעיר קורק. הוא היה הצעיר מבין חמישה בנים ואחיהן של שתי בנות צעירות ממנו. ג'ק, כפי שנקרא, היה ידוע כ"נער הפראי" של המשפחה. הוא חונך בבתי ספר נוצרים בקורק. כאשר מלאו לו 13 מתה אמו באופן פתאומי. לינץ' שהיה קשור באופן מיוחד לאמו, הושפע קשות ממותה. דודתו, שבעצמה הייתה אם לשישה, לקחה על עצמה לדאוג למשפחה בתקופה סוערת זו. לינץ' סיים את בחינות הבגרות שלו ב-1936 ולאחר מכן עבר להתגורר בדבלין ועבד במועצת החלב העירונית, לפני ששב לקורק ועבד בבית המשפט לערעורים.
בבית המשפט הוא עבד כפקיד בגיל 19. עבודתו בבית המשפט עוררה בו את העניין בתחום המשפט וב-1941 הוא החל לקחת קורסי ערב במשפטים באוניברסיטת קורק. לאחר שנתיים הוא עבר לדבלין כדי להשלים את לימודיו בקינגס אינז. תוך כדי לימודיו הוא החל לעבוד במשרד המשפטים. ב-1945 החל לינץ' לעסוק בעריכת דין והיה עליו להחליט אם הוא מעוניין להמשיך כעובד ציבור או לעבור למגזר הפרטי. הוא החליט לשוב לקורק ולעסוק בעריכת דין במגזר הפרטי.
ב-1943 הכיר לינץ' את מי שתהייה אשתו, מאירין או'קונור (Máirín O'Connor), בתו של שופט דבלינאי. לינץ' היה החבר הראשון והיחיד שלה ושלוש שנים לאחר מכן, ב-10 באוגוסט 1946, השניים נישאו. אף על פי שלמאירין היו חששות בקשר להחלטתו של בעלה ללכת לעולם הפוליטיקה, להתמנות כשר ואף להיות ראש ממשלה, היא עמדו לצדו לאורך הדרך וסייעה לו להתמודד עם החלטות קשות שהשפיעו על חייו ועל חיי שניהם. במקרה אחד, נעתר לינץ' להפצרות מפלגתו בכלל ושון למס בפרט, לקבל את מנהיגות מפלגת פיאנה פול, רק לאחר הסכמתה של מאירין. העובדה שלזוג לא היו ילדים, אפשרה ללינץ' לצאת לקריירה פוליטית מבלי לחשוש להשפעה שתהייה לכך על מחויבותו המשפחתית. בכל אופן, הוא נותר מסור באופן מוחלט למאירין והיא תמיד הייתה מזוהה איתו בציבור.
קריירה ספורטיבית.