ספר הביטויים המקיף הוא תזאורוס עברי-אנגלי-עברי של כעשרת אלפים ביטויים בשפה העברית ומקביליהם בשפה האנגלית. נכתב על ידי המתרגמת נרי סבניה-גבריאל, שהיא גם מרצה לתרגום באוניברסיטת בר-אילן ובמכללת בית ברל, ויצא בהוצאת יבנה בשנת 2004.
המילונים המקובלים מתמקדים בתרגום של מילים פרטניות משפה לשפה, וביטויים מופיעים בהם בהיקף מצומצם. חידושו העיקרי של הספר הוא בעבודה מקיפה של הקבלה ותרגום של ביטויים בשפות שונות. עבודה זו מצריכה, נוסף על הידע המילולי של השפות, רקע תובנתי של השפה ועושר ביטוייה, כמו גם תבונה ועבודה שכלית אינטואיטיבית, כדי למצוא את המקבילות הדומות ביותר. נוסף על כך הוא מרכז אוסף של ביטויים דומים תחת קורת גג של נושאים, כך שאפשר למצוא ביטוי מדויק לפי נושא.
הספר הוא דו-לשוני. מצד ימין שלו אינדקס של ביטויים בעברית, לפי סדר האלפבית העברי, מצד שמאל שלו אינדקס של ביטויים באנגלית לפי האלפבית האנגלי, ובתווך הביטויים מסודרים לפי מדורים נושאיים.
הספר זכה לביקורות חיוביות.
גליאנוס
פּוּבְּלִיוּס לִיסִינְיוּס אֶגְנַטִיוּס גַלִיָאנוּס אוֹגוּסְטוּס (בלטינית: Publius Licinius Egnatius Gallienus Augustus; חי בשנים 218–268) היה קיסר האימפריה הרומית משנת 253 עד לשנת 260 ביחד עם אביו הקיסר ולריאנוס, ושלט לבדו באימפריה משנת 260 עד לשנת 268. בניו סלונינוס וולריאנוס השני, שקיבלו תפקידי מפתח בהיררכיה הרומית ומונו לתפקידי שלטון רם מעלה, שילמו בחייהם במאבקים מול מתנגדים מבית. תקופת שלטונו הייתה חלק מתקופה הידועה כמשבר המאה השלישית, שבו תהליכים של התפוררות כאוס ולחצים מבחוץ הביאו את האימפריה הרומית אל סף החידלון. גליאנוס הצליח במאמצים להשיג מספר ניצחונות צבאיים וניסה להתניע תהליכי רפורמה על מנת לפתור חלק מגורמי המשבר אך הוא לא יכול היה לעמוד בפרץ ונאלץ להיות עד לאבדן של פרובינציות חשובות והידרדרות נוספת במצבה של האימפריה.
קורות חייו.
גליאנוס נולד ופעל בתקופה הידוע בהיסטוריה בשם משבר המאה ה-3, במהלכו התחלפו 25 קיסרים על כס השלטון, והקיסרות חוותה משברים צבאיים, מדיניים וכלכליים חמורים. בנוסף, בשנת 251 פרצה מגפת קיפריאנוס - ככל הנראה אבעבועות שחורות, שגרמה לתמותה גבוהה ופגעה בכוח האדם שעבד בחקלאות, אך בעיקר ביכולתה של הקיסרות לגייס חיילים לצבאה ולהגן על עצמה. השבטים הגרמניים שחשו את חולשת האימפריה החלו בסדרת פלישות נועזות אל מעבר לגבולות שחייבו את הקיסרים הרומאיים לצאת לסדרת מערכות על מנת להדוף את הפולשים, בתקופה זו החלו הגותים ושבטים ברברים אחרים את סדרת התקפותיהם על האימפריה הרומית, חלק מעימותים שנמשכו לאורך המאות עד לנפילת האימפריה הרומית המערבית.
עד לעלייתו לשלטון.
מעט מאוד ידוע על ילדותו של גליאנוס וקורות חייו עד לעלייתו לכס הקיסרות. על פי ההיסטוריון היווני-רומי יואנס מלאלס הוא מת בגיל 50 שנה, אי לכך, על פי חישוב גס הוא נולד בשנת 218 או בסמוך לכך, אביו היה מי שעתיד להיות הקיסר ולריאנוס ואמו אגנטה מריניאנה, בת למשפחת אצילים וסנטורים רומאיים. ממחקר נוּמִיסְמָטִי עולה כי מטבעות שהוטבעו בתקופת שלטונו קושרים אותו עם העיר פאלארי (לטינית: Falerii) הידועה בשם המודרני סיביטה קסטלנה שבאיטליה, וייתכן שעיר זו היא מקום הולדתו, חיזוק נוסף להשערה זו הן כתובות שנמצאו בעיר ומתייחסות למשפחת אימו של גליאנוס.
כעשור לפני עלייתו לשלטון נשא גליאנוס לאישה את קורנליה סלוניניה ונולדו להם 3 בנים ולריאנוס השני שמת, ככל הנראה נרצח בשנת 258, סלונינוס שמונה לקיסר אך נרצח זמן קצר לאחר מכן בשנת 260 על ידי חיילים מצבאו של המורד פוסטומוס ומריניאנוס שנרצח במהלך שנת 268 עם נפילת השושלת ומות אביו.
עם מינויו של ולריאנוס כקיסר-אוגוסטוס ביום 22 באוקטובר 253 הוא ביקש מהסנאט למנות גם את בנו גליאנוס לאותו תפקיד והא והבן חילקו את השליטה באימפריה - ולריאנוס קיבל את החלק המזרחי ואת ההתמודדות עם האיום של האימפריה הסאסאנית וגליאנוס נשאר באיטליה על מנת להתמודד עם האיום מצד שבטים גרמאניים על גבולות הריין והדנובה, בניו של גליאנוס זכו להתמנות לתפקיד "קיסר" שמשמעותו מעמד של יורש עצר. מהלך זה נועד ככל הנראה לבנות יש מאין ולהבטיח המשכיות של שושלת מלוכה בעידן של אי יציבות פוליטית שאפיין את האימפריה הרומית במאה השלישית לספירה. מהלך מסוג זה הושלם בהצלחה שלושים שנה מאוחר יותר על ידי הקיסר דיוקלטיאנוס שהצליח לייצב את הקיסרות וזכה לשם טטררכיה, על פי הסדר הזה נוהלה האימפריה על ידי ארבעה אנשים: שני שליטים ראשיים (אוגוסטי) ולכל אחד סגן (קיסר). הארבעה מחלקים ביניהם את השלטון גם מבחינה טריטוריאלית. עם פרישתו של אחד האוגוסטי אמור סגנו לתפוס את מקומו באופן אוטומטי ולמנות לעצמו סגן קיסר.
שלטון עם הקיסר ולריאנוס.
מאבקים על השלטון.
בין השנים 253 לשנת 260 פעל גליאנוס בראשות הלגיונות שתחת פיקודו באזור הריין ובעיקר בפרובינציות גרמניה עילית, גרמניה תחתית ונוריקום כשהו מנהל מערכות כנגד שבטים פולשים ופועל לנגנת גאליה והפרובינציות הגרמניות אבל נאלץ גם לנהל קרבות קשים מול מצביאים רומאיים שניצלו את הלחץ על האימפריה וקשיי השלטון המרכזי לנסות ולקרוע לעצמם נחלות או אפילו לקרוא תגר על הקיסרים המשותפים, לחצים פנימיים אלו התגברו לאחר שהקיסר הבכיר - ולריאנוס נכשל במערכתו מול הססאסנים ובקרב אדסה שהתרחש בשנת 260, נשבה על ידי המלך הסאסאני שאפור הראשון, והוצא להורג בשבי.
המכשול והיריב העיקרי בו מולו התמודדו גליאנוס ואביו היה מרקוס איימליוס איימליאנוס Marcus Aemilius Aemilianus שהוכרז על ידי לגיונות הריין לקיסר של רומא לתקופה של שלושה חודשים לערך בשנת 253, בכאוס שאפיין את שנת 253 תפס איימליאנוס את השלטון מהקיסר הקודם גאלוס שנרצח על ידי צבאו ונכשל בהגנה על כסאו כאשר בספטמבר של שנת 253, נרצח איימליאנוס על ידי חייליו שלו שמיהרו להכריז על ולרניוס (וגליאנוס) כקיסרם החדש.
מות ולריאנוס השני.
בין השנים 258 ל 260 בעוד גליאנוס מנסה לייצב את גבולה הצפוני של האימפריה וולריאנוס נאבק עם הססאנים התגברו הלחצים מתוך הצבא הרומאי, מינויים של בניו של גליאנוס למייצגי השלטון - סלונינוס בגאליה וולריאנוס השני בפאנוניה לא הצליח להכניס את המפקדים הצבאים של פרובינציות אלו אל מעגל הנאמנות לקיסרות. איגננוס המושל של פרובינציות פאנוניה ומי שמונה לעמוד לצד ולריאנוס השני החליט לנצל את התוהו השלטוני ולהכריז על עצמו לקיסר. גליאנוס פעל במהירות, חצה את הבלקן עם יחידות פרשים מהירות והביס את איגנסוס בקרב מכריע ליד העיר מורסה (אוסייק שבקואטיה), הקצין המורד התאבד או הוצא להורג על ידי חייליו. בן חסותו של איגננוס הקיסר ולריאנוס השני מת במהלך המערכה ככל הנראה נרצח בשלב כלשהו על ידי המורדים.
מלחמה עם האלמאנים.
הזעזועים הפנימיים, תהליך ההתפוררות המתמשך של הסמכות השלטונית ותנועת הכוחות הרומאיים מחזית לחזית הביאה לגל התקפות של שבטים ברבריים על פרובינציות הגבול. בין השנים 258 ל 260 חצו שבטים אלמאנים את גבולות הדנובה שנשארו ללא הגנה ובעקבותיהם השבט הגרמאני היותונגי (לטינית: Iuthungi). הם השתוללו ובזזו את הפרובינציה גרמאניה עילית וחדרו עד לשטחים בתוך גבולות שווייץ המודרנית וחדרו לתוך שטח איטליה. מול חומות העיר רומא נהדפו הפולשים על ידי צבא שנאסף במהירות מיחידות צבאיות זמינות ומיליציות אזרחיות, האלמאנים נסוגו בחזרה אל כוון צפון איטליה ופגשו את הצבא הרומאי תחת פיקוד גליאנוס בסמוך לעיר מילאנו בקרב חד-צדדי הידוע כקרב מדיולאנום (בלטינית: Mediolanum), האלמאנים הופתעו ככל הנראה תוך תנועה כשהם עמוסים בשלל ביזה ושבויים הפרשים והקרב הסתיים בתבוסתם המוחלטת, גליאנוס זכה להוסיף לשמו את התואר גרמניקוס מקסימוס והאלמאנים נמענו מפלישה לשטחי האימפריה הרומית למשך עשור. היותונגי הצליחו לעבור את האלפים עם שללם שכלל שבויים וביזה.
במקביל לאירועים אלו, בעקבות התרופפות הסמכות השלטונית בבלקנים ופשיטות של שבטים סרמטים הכריז רגליאנוס, מפקד הלגיונות הרומאיים בפאנוניה, על עצמו כקיסר האימפריה הרומית. במשך חצי שנה הוא החזיק במושכות השלטון בפרובינציה תוך לחימה והצלחות טקטיות כנגד הפולשים עד שנהרג בקרב מול צבא של שבט ה רוקסולני, אחד מהשבטים שהרכיבו את פדרציית שבטי הסמרטים, הם שברו את קווי ההגנה הרומאיים וכבשו את הערים המרכזיות בפרובינציה. מקורות רומאיים טוענים כי התקדמות הרוקסולני נבלמה על ידי צבאות רומאיים שנשלחו לקדם את פני הפולשים אולי אפילו בפיקודו הישיר של הקיסר גליאנוס, העימות המכריע נערך בסמוך ל ורונה ולאחר קרבות הוחזרה הפרובינציה לשלטון רומאי.
מותו של הקיסר ולריאנוס.
הקיסר האב -ולריאנוס שהיה השליט באזור המזרחי של האימפריה נאלץ במקביל להילחם מול אויבים אגרסיביים במיוחד ואיומים מתוך האימפריה. פשיטות של שבטים ברבריים שנקראו באופן קולקטיבי סקיתים פרצו את גבולות האימפריה בחלקים הצפוניים של טורקיה וחדרו עד לקפדוקיה, צבא רומי שיצא מאנטיוכיה תחת פיקודו של ולריאנוס על מנת להדוף את הפושטים סבל ככל הנראה ממחלות שהחלישו את החיילים והפחיתו את היעילות המבצעית של הלגיונות וכתוצאה מכך נכשל בהדיפת הפולשים. במצבו המוחלש נאלץ הצבא הרומאי להתמודד מול פלישה בקנה מידה מלא של צבא האימפריה הסאסאנית תחת פיקודו של המלך שאפור הראשון שבמהלך האביב של 260 נכנס אל תוך מסופוטמיה. הצבאות נפגשו בקרב אדסה ובתום הקרב הובס הצבא הרומאי והקיסר נפל בשבי. הסאססאנים מיהרו לנצל את הצלחתם וחדרו אל תוך אנטליה וקפדוקיה כשהם מותירים אחריהם נתיב של הרס.