רק ב-20 ביולי, כאשר קורפוס הפאנצר ה-48 של קלייסט, אשר נע דרומה ממזרח לאומן, ניתק כמעט את כל הצירים, שחיברו את הכוחות הסובייטיים באזור אומן לעורפם, הבין לבסוף הפיקוד הסובייטי את חומרת הסכנה הנשקפת לארמייה ה-6 וה-12, והחל לנקוט בצעדי נגד. הארמייה ה-26 קיבלה הוראה לתקוף לכיוון דרום-מערב מאזור צ'רקסי. ההתקפה כוונה נגד האגף השמאלי של "קבוצת הפאנצר הראשונה" (שנחשף כאשר כוחותיה פנו לכיוון דרום-מזרח), במטרה לנתק את ראשי החץ הגרמניים ולחבור לכוחות הסובייטיים במרחב אומן. במקביל נצטווה קורפוס ממוכן מהארמייה ה-9 לנוע צפונה ולתקוף את קורפוס הפאנצר ה-48 ממזרח לאומן.
התקפת הנגד של הארמייה ה-26 נחלה הצלחה מוגבלת בשלביה הראשונים, והארמייה אף כבשה מחדש את העיר בילה צרקווה, אך הגרמנים הספיקו להחיש לאזור קורפוס מהארמייה ה-17, שבלם את המשך ההתקדמות של הארמייה ה-26, שלא קיבלה סיוע של כוחות שריון. לאחר 5 ימי לחימה קשה, במהלכם סבלה הארמייה ה-26 אבדות כבדות, נבלמה מתקפת הנגד והכוחות התוקפים נסוגו לעמדות המוצא שלהם.
ב-21 ביולי החלו הארמייה ה-6 וה-12 לנוע מזרחה במטרה לחבור לארמייה ה-18 ולהיחלץ מהכיתור הגרמני. אולם במקביל החלה גם הארמייה ה-18 לסגת מזרחה ללא תאום עם יחידות הארמייה ה-12, וכתוצאה מכך המרחק בין שתי הארמיות למעשה לא הצטמצם. במטרה לשפר את התאום בין הכוחות הסובייטיים באזור אומן, החליטה הסטבקה להעביר אותם תחת פיקוד החזית הדרומית.
מפקד החזית הדרומית, איוואן טיולנב, נדרש לחלץ את שתי הארמיות שהועברו תחת פיקודו מסכנת הכיתור הגרמני, אך התקשה לסייע להן, משום ששתי הארמיות שלו (הארמיות ה-18 וה-9) נמצאו אף הן תחת לחץ מתמיד מצד הארמייה הגרמנית ה-11 והארמייה הרומנית ה-4 שהתקדמו מערבה מהגבול הרומני. בנוסף לכך, התקדמות הקורפוס ה-30 של הארמייה ה-11 מדרום לאומן, יצרה טריז בין הארמיות ה-9 וה-18, ודחקה חלק מכוחות הארמייה ה-18 לכיס שהחל להיווצר באזור אומן. החזית הדרומית ניסתה לתקן את המצב באמצעות התקפת נגד, שבוצעה על ידי 2 קורפוסים של הארמיות ה-9 וה-18 ב-28 ביולי, אך הקורפוס ה-30 הדף את המתקפה הסובייטית וחידש את התקדמותו מזרחה ב-1 באוגוסט.
מהמסמכים שנחשפו בארכיונים הסובייטיים ניתן ללמוד שמפקדת החזית הדרומית לא הבינה את תמונת המצב, והפקודות שהיא נתנה לכוחות בפיקודה היו במקרים רבים מנותקות מהמציאות בשטח. הארמיות ה-6 וה-12 המשיכו לסגת מזרחה באיטיות תוך כדי לחימה, וכאשר הגיעו לעמדותיהן המתוכננות יחידות הפאנצר גרמניות כבר נמצאו עמוק בעורפם. כאשר הם קיבלו לבסוף את פקודת הנסיגה ב-28 ביולי, הם נצטוו לסגת מזרחה (למרות שדרכי הנסיגה לכיוון זה כבר נותקו על ידי הגרמנים), במקום לכיוון דרום-מזרח, שם עדיין נותרה פרצה בטבעת הכיתור הגרמנית המתהדקת.
ב-2 באוגוסט נסגרה טבעת הכיתור הגרמנית כאשר דיוויזיית הפאנצר ה-11 מקורפוס הפאנצר ה-48 של קלייסט, חברה עם הקורפוס ה-52 של הארמייה ה-17, באזור פרוומייסק, מדרום מזרח לאומן. למחרת התחזקה טבעת הכיתור כאשר דיוויזיית הפאנצר ה-16 מקורפוס הפאנצר ה-14 חברה לקורפוס ממוכן הונגרי ("הקורפוס הקרפטי"), שהיה מסופח לארמייה ה-17. הכוחות הסובייטיים המכותרים נדחקו בהדרגה לשטח מצומצם בגודל כ-20 קמ"ר ממזרח לאומן. בתוך הכיס נלכדו הארמיות ה-6 וה-12 של הצבא האדום וחלק מיחידות הארמייה ה-18. הכוחות הסובייטיים המכותרים ניסו שוב ושוב לפרוץ את טבעת הכיתור של כוחות הציר, אך בדרך כלל ללא הצלחה. רק כ-11 אלף חיילים וכ-1000 משאיות הצליחו לפרוץ את הכיתור ולחבור לכוח העיקרי של הצבא האדום. שטח הכיס הסובייטי הצטמצם במהירות כתוצאה מלחץ כוחות הציר, שתקפו אותו מכל העברים, ועד ה-8 באוגוסט הושלם חיסול הכוחות המכותרים ב"כיס אומן" ועשרות אלפי חיילים סובייטים נפלו לשבי הגרמני. לפי טענות הגרמנים, במהלך חיסול הכיס הם השמידו או לקחו שלל רק 317 טנקים סובייטיים, עובדה המצביעה על חולשת הכוחות המשוריינים שנותרו לצבא האדום בשלב זה של המערכה, בעקבות האבדות הכבדות שנגרמו להם במהלך החודש הראשון של הפלישה הגרמנית לברית המועצות.
תוצאות הקרב.
לפי הערכות גרמניות, ספג הצבא האדום כ-200 אלף אבדות במהלך המערכה סביב "כיס אומן", מתוכם כ-103 אלף שבויים. 24 דיוויזיות סובייטיות הושמדו, או הפסיקו להתקיים ככוח לוחם משמעותי. הארמיות הסובייטיות ה-6 וה-12 הושמדו כמעט לחלוטין, והארמיות ה-18 וה-26 ספגו אבדות כבדות. התבוסה המוחצת במערכה סביב אומן, ביחד עם האבדות הכבדות שספגו כוחות החזית הדרומית והחזית הדרום-מערבית במהלך החודש הראשון של מבצע ברברוסה, אילצו את שרידי שתי החזיתות לסגת לקו נהר הדנייפר, ואיפשרו לכוחות הציר לכבוש כמעט את כל שטח אוקראינה הדרומית עד לסוף אוגוסט 1941.
חלק מהחיילים והמפקדים הסובייטיים שנפלו לשבי בכיס אומן, שוחררו עם תום המלחמה, אך חלק מהמפקדים הבכירים ששרדו את השבי הגרמני, נשפטו והוצאו להורג בעוון בגידה לאחר המלחמה. אחד מהם היה פאבל פונדלין, מפקד הארמייה ה-12. רק לאחר מותו של יוסיף סטלין, ועלייתו לשלטון של ניקיטה חרושצ'וב ב-1956, טוהרו שמותיהם והם זוכו מכל אשמה.
קארל מאלדן
קרל מולדן
וויליאם טראוטמן
רק אתמול נולדה (סרט, 1993)
רק אתמול נולדה (באנגלית: Born Yesterday) הוא סרט קולנוע משנת 1993, חידוש לסרט בעל אותו השם משנת 1950 המבוסס על המחזה "רק אתמול נולדה".
עלילת הסרט.
הארי ברוק הוא מיליונר אשר מגיע לוושינגטון יחד עם חברתו בילי. בילי לא מכירה את השיח הפוליטי הנהוג בוושינגטון, ולכן מביכה את עצמה מספר פעמים. הארי נבוך מהתנהגותה גם כן, אבל אינו רוצה להפרד ממנה. הארי החתים את בילי על מסמכים המעניקים לה שליטה בעסקיו, ללא ידיעתה. כך הוא בעצם מגן על עסקיו מפני חובות שיצבור. הוא טוען כי אינו רוצה לשלוח את בילי חזרה בגלל שכל החברות שלו על שמה, אבל בסופו של דבר מודה שהוא פשוט זקוק לה לצדו.
הארי שוכר את שירותיו של עיתונאי בשם פול ורול תמורת 500 דולר ליום על מנת שיחנך אותה וישמש לה כמנטור. הוא מקווה שאחרי כמה שעורים היא תוכל לשוחח עם אנשים מבלי להתבלבל. פול מלמד את בילי כיצד לגשת לידע חדש ואיך לחוות תרבות. הם קוראים יחד את "דמוקרטיה באמריקה". בנוסף מלמד אותה פול שלמעשה אנשים לא ממש יותר חכמים ממנה אלא יותר יודעים להסתיר את הבורות שלהם. בין פול ובילי נוצר קשר רומנטי, אך הם לא מממשים אותו.
הארי שעוקב מהצד בתוצאות החינוך של פול בהתחלה מתפלא ושמח. בהמשך הוא מתחיל לחשוש שבילי מתחילה להבין יותר משחשב שתבין. רגע השיא של תהליך זה מגיע כאשר באירוע חברתי מתברר שהיא בקיאה בחוקת ארצות הברית יותר מהסנאטורים שנמצאים באירוע. היא מסבירה שהיא למדה את סדר התיקונים לחוקה בעל פה בעזרת שיר (בדומה לחד גדיא, כל בית בשיר כולל את כל הבתים הקודמים). בעקבות כך הארי מתחיל להרגיש נבוך בנוכחותה.
במקביל ללימודים של בילי מבין פול, עיתונאי במקצועו, שהארי מעורב בעסקים לא כשרים בקשרי הון שלטון. בין היתר הוא מגלה שהארי משוחח עם ששה סנאטורים. הוא חולק את הפתעתו עם בילי, אך היא לא מבינה מה הבעיה. ככל שהיא לומדת יותר, כך היא מתחילה להבין מדוע פול הופתע כל כך. בילי מחליטה לברר על מה היא חותמת כל פעם שהארי מעביר אליה מסמכים, והארי דורש ממנה לחתום בלי לשאול. היא מסרבת והארי מכה אותה.
בילי חותמת וכשהארי לא מסתכל היא שורפת את המסמכים ועוזבת את הבית. הארי הבין שהוא עשה טעות. הוא חושב שכנראה בילי כועסת עליו כיוון שהרבה זמן הם ביחד והוא לא מציע לה נישואים. כיוון שהוא לא רוצה לאבד אותה הוא מחליט להציע לה להנשא לו. בילי ופול הולכים למשרד של הארי שם הם מגלים את המסמכים עליהם חתמה. במסמכים רשומה בילי כבעלת כל הנכסים של הארי (על מנת להסתיר את קשרי העסקים של הארי) וועותקים ממסמכי השוחד שהארי שילם לסנאטורים. פול בורח מהמשרד עם המסמכים המרשיעים (כדי שהארי לא יתפוס אותו) ובמהלך הבריחה הוא מציע לבילי נישואין. בילי לא בטוחה כיצד לענות. היא אוהבת את פול אבל לא רוצה להרוס את הארי. לאחר שפול עוזב היא פוגשת את הארי שמציע לה נישואין גם הוא והיא מסרבת להצעתו. בילי אומרת להארי שהיא עוזבת אותו ולוקחת איתה את כל הנכסים שרשומים על שמה. היא מציעה לו שבינתיים כדאי שהוא יתחנך כמו שהיא התחנכה והיא מוכנה להחזיר לו את הנכסים "אחד בשנה". הסרט מסתיים כשבילי מקבלת את הצעת הנישואין של פול והם עוזבים יחדיו.
ליהוק.
את תפקיד בילי ופול שמתאהבים במהלך הסרט גילמו מלאני גריפית' ודון ג'ונסון שהיו זוג נשוי בחיים האמיתיים.
ויליאם טרוטמן
כספים אבודים
האונה האוקסיפיטלית
האונה הפרונטלית
האונה הפריאטלית
נוזל מוחי שדרתי
נוזל חוט השדרה
טהא באקר
טהא באקר (בערבית: طه باقر; 1912 - 28 בפברואר 1984) היה ארכאולוג, בלשן והיסטוריון עיראקי, שכיהן גם כאוצר המוזיאון הלאומי של עיראק.
ביוגרפיה.
באקר נולד בשנת 1912 באל-חלה (Al-Hillah), עיר מודרנית השוכנת ליד האתר הארכאולגי של העיר העתיקה בבל. הוא למד ארכאולוגיה בארצות הברית במכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו, שם סיים תואר ראשון ושני בשנת 1938. באקר היה מהארכאולוגים הידועים של עיראק. בין עבודותיו: התרגום של עלילות גילגמש מאכדית לערבית, פיענוח לוחות מתמטיים שומריות-אכדיות, גילוי חוקי אשנונה - החוקים הקדומים ביותר שנמצאו בעולם התרבות השמית, וחפירותיו בערי בבל ושומר, כולל הערים דור-כוריגלזו ושדופום (Tell Harmal) ליד בגדאד.
באקר שלט בערבית, ארמית, אכדית ושומרית, אנגלית צרפתית וגרמנית.