לאוניברסיטה שלוחה בעיר סוואנה שבג'ורג'יה שהוקמה ב-1999 וכוללת מבנים פיזיים משנת 2003. כמו כן ב-1990 הקים המכון קמפוס בעיר מץ שבצרפת. תוכניות לימוד מטעם האוניברסיטה מתקיימות גם בסינגפור ובסין.
ג'ורג'יה טק
נח גד וינטרוב
הרב נח גד וינטרוב (ביידיש נכתב גם ויינטראוב; ד' בתשרי תרמ"ט, 2 באוקטובר 1888 – ז' בתשרי תשט"ו, 4 באוקטובר 1954) היה מחברם של עשרות ספרים ובהם חידושיו ודברי תורה ממאות אדמו"רים ורבנים. כתב גם שירים.
תולדות חייו.
נולד בשם נח בפלאוונו שבפולין לרב יעקב דוד וינטרוב (רבינרזון לשעבר) ולפרימט למשפחת קמינסקי.
בשנת תרס"ו (1905) התחתן עם יוכבד לבית טייטלבוים (ממשפחת ה'ישמח משה'). אחרי נישואיו התגורר בראדומסק סמוך לבית הוריו. עסק בהוצאת ספרים, ואחר כך פתח בית מסחר לספרי קודש.
בעקבות אביו, היה חסיד של רבי ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר מאלכסנדר, לאחר פטירתו של רבי אהרן צבי לנדא מביאלא, ואחריו אצל אחיו רבי אלימלך מנחם מנדל לנדא מסטריקוב.
בשנת תרפ"ד (1924) עלה לארץ ישראל בהוראת אביו שציווה עליו לדאוג לעליית כל בני המשפחה אחריו. באונייה שבה הפליג לאלכסנדריה היה גם רבי אברהם מרדכי אלתר מגור. מאלכסנדריה נסעו ברכבת והגיעו לירושלים בי"ז בשבט תרפ"ד, 23 בינואר 1924. בירושלים החליף את בגדיו כמנהג אנשי המקום והחל לכנות עצמו בכתביו "הירושלמי". היה מקורב לרבים מרבני ירושלים, בהם האחים האדמו"רים רבי אברהם דוב ורבי דוד מרחמסטריבקא, רבי ישראל יצחק רייזמן, המגיד רבי בן ציון ידלר, רבי אברהם אלימלך שפירא מגרודז'יסק, רבי ישראל ניסן קופרשטוק ממאקווא, רבי משה מרדכי בידרמן מלעלוב, רבי יהודה משה דנציגר מאלכסנדר, רבי מרדכי חיים סלאנים, וכן לרבי יוסף חיים זוננפלד ולמקובל רבי חיים שאול דוויק הכהן. מכל אלה רשם חידושים רבים שפרסם בכתביו.
חיבר עשרות שירים על שבת ומועדים וכן קינה על מאורעות תרפ"ט, שפרסם בספריו.
בשנת תרפ"ו (1926) היה ממקימי חברת "זיכרון דוד" שעסקה בהקמת היישוב מגדל עדר בין ירושלים לחברון, באזור שיקרא לימים גוש עציון.
בשנים תרצ"ג-תרצ"ד שבהן התגורר בארץ ישראל רבי שמעון שלום קאליש מאמשינוב, ליווה אותו וכתב מפיו את דברי תורתו, שלאחר מכן יצאו לאור בספר 'אמרות טהורות'.
התאמץ להעלות את בני משפחתו לארץ ישראל. בשנת תרצ"ה, בעת ביקורו השני בארץ של רבו, האדמו"ר מסטריקוב, ניסה להניא אותו מלחזור לפולין.
בשנים האחרונות לחייו עבר לגור ביפו ואחר כך בבני ברק. נפטר בז' בתשרי תשט"ו, 4 באוקטובר 1954, ונקבר בבית הקברות זיכרון מאיר.
משפחתו.
אביו הרב יעקב דוד רדומסק'ר חיבר גם הוא ספרים. אחיו הרב אהרון הוא מחבר הספר דביר אהרן. אחיו הרב מרדכי היה רב בפילדלפיה. שני אחים ושלוש אחיות נוספים נרצחו בשואה.
מאשתו הראשונה נולדה לרב וינטרוב בת. בשנת ת"ש (1939) נפטרה אשתו. בעצת רבי שלמה גולדמן מזוועהיל הוסיף לעצמו את השם 'גד' למזל טוב למצוא לו זיווג שני. ואכן התחתן בשנית עם מלכה למשפחת ברזסקי. מאשתו זו נולד הרב יעקב דוד וינטרוב ראש ארגון בני דוד שעסק בפעולות של הפצת תורה בתל אביב והסביבה.
כתביו.
חלק ניכר מתורתו הוא ליקוט של אלפי אמרות, עובדות, הנהגות והדרכות של רבנים ואדמו"רים מדורות עברו, בתחומים מגוונים. הוא מרבה להשתמש בגימטריאות, ראשי תיבות ובחלומות שבהם חידש חידושי תורה.
ספרים שהוציא לאור.
ספרי אביו:
הפיגוע בצומת כרכור
הפיגוע בצומת כרכור היה פיגוע התאבדות שאירע בשעות אחר הצהריים של ה-21 באוקטובר 2002, בצומת כרכור-עין שמר. בפיגוע נרצחו 14 ישראלים, בהם קטינה אחת, ונפצעו יותר מ-50.
הפיגוע.
סמוך לשעה 16:20, נצמד ג'יפ קאיה שהוסב לשמש כמכונית תופת ובו יותר ממאה ק"ג חומר נפץ, נהוג בידי מחבל שנשלח בידי "גדודי ירושלים" של ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, לאוטובוס אגד שהיה בדרכו בקו 841 מקריית שמונה לתל אביב, ועצר בתחנה בצומת כרכור-עין שמר. מלבד חומר הנפץ היו ברכב התופת חומרי רסס על מנת להעצים את אפקט הפגיעה, מעוצמת הפיצוץ נפגעו כלי רכב נוספים שעמדו לצד האוטובוס.
חילוץ הפצועים נתקל בקשיים לאחר שמכל הסולר של האוטובוס עלה בלהבות במהלך החילוץ ובשל האש שפרצה התפוצצו גם קליעים ממחסניות נשקם האישי של חיילים שהיו באוטובוס.
את מכונית התופת הכין המחבל איאד סוואלחה, שנהרג ב-9 בנובמבר 2002 בידי כוח צה"ל שבא לעצרו.
גוסטאבו קברל
5.56 מ&quot;מ
קרב אגר פלרנוס
קרב אגר פלרנוס היה קרב שהתרחש במהלך המלחמה הפונית השנייה, בין כוח רומאי בפיקודו של פאביוס מאקסימוס, לבין כוח קרתגי תחת פיקודו של חניבעל ברקה. הרומאים טמנו מלכודת לחניבעל, אולם חניבעל ביצע תרגיל מבריק וחמק מהם באבדות קלות יחסית.
רקע.
בשנת 218 לפנה"ס נחת המצביא הקרתגי חניבעל ברקה, בחצי האי האפניני. הוא הביס כוח פרשים רומאי בקרב טיקינוס, ולאחר מכן השמיד כוח רומאי שלם בקרב טרביה. בשנה שלאחר מכן (217 לפנה"ס) הביס את גאיוס פלאמיניוס נפוס בקרב טראסימנוס, בקרב נהרגו כ-15,000 חיילים רומאיים כולל נפוס עצמו. בנוסף על כך הביס המצביא הקרתגי מהרבעל, כוח רומאי נוסף ולקח בשבי 1,000 פרשים רומאיים. תבוסת הפרשים זעזעה את רומא המזועזעת בלאו הכי, והוחלט למנות דיקטטור. למשרה זו נבחר פאביוס מאקסימוס, "אדם בעל תבונה רבה וסגולות טבעיות נהדרות" כדברי פוליביוס. כדי להעלות את המורל בעיר, נדר מאקסימוס להקריב לאלים את כל הבהמות שיוולדו במשך האביב הבא. חניבעל עצמו בחר לא לעלות על רומא בינתיים, מכיוון שלא היו לו די מכונות מצור וחייליו נזקקו למנוחה.
כעבור עשרה ימים מקרב טראסימנוס הגיע חניבעל אל חופי הים האדריאטי. היה זה אזור פורה למדי, פוליביוס טוען שחניבעל לקח בדרכו שלל כה רב עד שהצבא התקשה לשאת אותו. הוא גם מציין שכאשר חניבעל כבש עיר הוא הורה לטבוח את כל הגברים. חניבעל נתן לחייליו זמן לנוח ודאג שיטפלו בסוסים החולים. הוא גם דאג להשיג לחייליו נשק חדש מהשלל שנלקח מהרומאים. ומכיוון שחנה על החוף הוא גם הצליח להעביר ידיעות לקרתגו על ניצחונותיו. ידיעות אלו התקבלו בהתלהבות בקרתגו, שכן במקביל המערכה בספרד התנהלה לרעתה. לאחר מכן התקדם חניבעל אל איאפיגה (כיום אפוליה), אזור זה היה מחולק בין שלושה שבטים גאליים, הדאוניים, הפאוקטיים והמסאפיים. חניבעל פלש אל ארץ הדאוניים, והשחית באופן שיטתי את המושבה הרומאית לוקריה (כיום לוצ'רה). טיטוס ליוויוס טוען שחניבעל נכשל בכיבוש העיר ספולטום (Spoletum), אולם סופרים אחרים אינם מזכירים את המאורע, ולכן סביר יותר להניח שהקרב על ספולטום היה לא יותר מפשיטה קטנה שערך אחד מקציניו של חניבעל.
בינתיים פאביוס הדיקטטור החדש הבין שחייליו של חניבעל עדיפים על החיילים הרומאים בקרב. לפיכך הוא החליט להימנע מכל קרב ישיר עם חניבעל, ולנצל את היתרונות שהיו לרומאים, אספקה בלתי מוגבלת ומספר חיילים גדול. כדי להחליש את חניבעל הוא החליט לנקוט בטקטיקה של אדמה חרוכה. הוא יצא עם ארבעה לגיונות, יחד עם המגיסטר אקוויטום מרקוס מינוקיוס רופוס חנה באיקאי (כיום טרויה) מרחק של שישה קילומטרים מצבאו של חניבעל. כאשר שמע חניבעל על כך מיהר והוציא את חייליו מחוץ למחנה, אולם משראה שהרומאים לא יוצאים לקרב החזיר את חייליו. מאז פאביוס עקב תמיד אחרי חניבעל, ומכיוון שנהנה מאספקה בלתי מוגבלת לא התיר לחייליו לעצור ולאסוף מזון. הוא עשה זאת כדי שכל החיילים יישארו מלוכדים כגוף אחד. מכיוון שהכיר היטב את האזור הוא תמיד תפס את העמדות הנוחות לפני שחניבעל הגיע אליהם, ולקח בשבי או הרג חיילים של חניבעל שיצאו מהמחנה לאסוף צידה. טקטיקה זו זכתה לכינוי "האסטרטגיה הפביאנית", אולם החיילים ובייחוד המגיסטר אקוויטום מינוקיוס לא אהבו אותה. החיילים כינו את פאביוס בבוז "מורו של חניבעל", ומינוקיוס דחק בו לצאת לקרב.
הקרב.
חניבעל ניסה להתגרות בפאביוס על ידי כך שפשט על המושבה הרומית בנוונטום (כיום בנוונטו). על פי פוליביוס חניבעל לכד עיר בשם "ונוסיה" (Venosia), מיקומה של עיר זו אינו ידוע. ליוויוס מזכיר שחניבעל כבש עיר אחרת בשם "טלסיה" (Telesia), שנמצאה כ-36 ק"מ מבנבנטום. פאביוס כדרכו לא הגיב. חניבעל שראה זאת החליט לפשוט על אזור "אגר פלרנוס", שהיה מקום פורה ועשיר. חניבעל הסיק שגם אם פאביוס לא יתקוף, לפחות בעלות הברית של רומא יבינו שרומא אינה יכולה לספק להם הגנה ויערקו לצד שלו. הוא אסף כמות גדולה מאוד של שלל, ורצה להביא אותו אל מקום שבו יוכל לאחסן אותו לקראת החורף המתקרב.
חניבעל צעד באזור שאותו איש מאנשיו לא הכיר, ותושבי המקום דיברו בעגה שחייליו התקשו להבין. על פי המסופר הוא ביקש ממורי הדרך שלו להוביל אותו אל קאסינום (קאסינו של ימינו), אולם מורי הדרך לא הבינו את כוונתו והובילו אותו אל קאסילינום. מורי הדרך הובילו אותו דרך עמק המוקף הרים מכל עבר, שרק שתי כניסות היו אליו. פאביוס שניחש שחניבעל יעבור במקום זה החליט לסיים את המלחמה אחת ולתמיד, הוא הציב 4,000 חיילים בשני המעברים, שמיקומם המדויק שנוי במחלוקת. לא ברור מה אירע לאחר מכן, לטענת פוליביוס חניבעל ניחש את המלכודת והתכונן לה מראש. אולם פלוטרכוס טוען שפאביוס פתח בהתקפה והרג כ-800 מאנשיו של חניבעל לפני שהלה הבין מה קורה.