ב-1989 גילם את דמותו של יועץ הנישואים אדוארד סוייר בסדרה שנקראה על שמו, "המופע של רוברט גיום", ושודרה אף היא ברשת ABC. הסדרה לא האריכה ימים וירדה מהמרקע לאחר עונה אחת בלבד. בשנים 1992–1991 גילם את דמותו של הבלש בוב באלארד בסדרה "תחנת פסיפיק". תפקידו הקבוע האחרון בסדרה היה בשנים 2000–1998, ב"Sports Night" של אהרן סורקין.
לאורך השנים הופיע גיום גם במספר סרטי קולנוע, דוגמת "איש המטאור" (1993), "המרגל מת מצחוק" (1996) ו-"סיפורי דגים" (2003, וכן דיבב את דמותו של רפיקי בסרט "מלך האריות" (1994) ובסרטי ההמשך שלו. ב-2004 נתן את קולו לדמותו של אלי ואנס במשחק הווידאו "Half-Life 2", ובמשחקי ההמשך של הסדרה שיצאו לאחר מכן.
חייו האישיים.
גיום היה נשוי למרלן ויליאמס משנת 1955 ועד לגירושיהם בשנת 1984. נולדו להם שני בנים: האחד נפטר מאיידס ב-1990, והשני, קווין גיום, הוא שחקן ומלחין, שהתארח במספר פרקים בסדרה "בנסון" והלחין את המוזיקה למספר פרקים בסדרה "המופע של רוברט גיום".
ב-1984 נשא גיום לאישה את דונה בראון גיום, לה הוא נותר נשוי עד יום מותו. לשניים נולדה ב-1990 בת בשם רייצ'ל.
ב-14 בינואר 1999, בעת ששהה בצילומי הסדרה "Sports Night" בכיכובו, קיבל שבץ מוחי, ממנו החלים לאחר מספר שבועות.
נפטר ב-24 באוקטובר 2017, בגיל 89 בביתו שבלוס-אנג'לס, כתוצאה מסרטן הערמונית.
סינתיה קניון
סינתיה קניון (באנגלית: Cynthia Jane Kenyon, נולדה ב-21 בפברואר 1954) היא גנטיקאית אמריקאית, פרופסור לביולוגיה (ביוכימיה וביופיזיקה) באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, הידועה בעיקר בכך שהצליחה להכפיל פי שישה ויותר את משך חייה של נמטודה - תולעת נימית זעירה, בעזרת מניפולציות גנטיות, עם השלכות אפשריות למניפולציות דומות בעתיד גם על האדם. כיהנה כנשיאת האגודה האמריקאית לגנטיקה. זכתה בפרס דן דוד לשנת 2011 בגין מחקריה על ההזדקנות.
ביוגרפיה.
קניון נולדה ב-1954 בשיקגו, אך גדלה בעיר אתונה שבמדינת ג'ורג'יה בדרום ארצות הברית, שם עבד אביה, שהיה פרופסור לגאוגרפיה באוניברסיטת ג'ורג'יה. למדה בבית הספר היסודי "אלפס" ובבית הספר התיכון "קלרק", שניהם באותה עיר קטנה אתונה שבג'ורג'יה. לאחר מכן למדה באוניברסיטה של אביה ביוכימיה וסיימה בהצטיינות תואר ראשון ב-1976. המשיכה לדוקטורט בגנטיקה ב-MIT וקיבלה את התואר ב-1981. את מחקר הפוסט דוקטורט היא עשתה במעבדתו של סידני ברנר זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, בקיימברידג', אנגליה, שם היא גם עשתה את ההיכרות הראשונה שלה עם הנמטודה Caenorhabditis elegans, תולעת זעירה באורך 1 מ"מ, שתככב לאחר מכן במרבית מחקריה.
החל מ-1986 היא מכהנת כפרופסור לביולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, שם היא גם עורכת את מחקריה על ההזדקנות, תוך שימוש בעיקר בנמטודה כאורגניזם מודל. היא משמשת כיום כמנהלת של מרכז הילבלום לחקר הביולוגיה של ההזדקנות, באוניברסיטה זו.
ב-2003 נבחרה קניון לכהן במשך שנה כנשיאת "האגודה האמריקאית לגנטיקה" - "Genetics Society of America" וכמו כן היא חברה, הן באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית והן באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. קניון גם קיבלה בזכות תגליותיה מספר רב של פרסים, לרבות ב-2011 את פרס דן דוד, שמחלקת אוניברסיטת ת"א.
חקר הארכת החיים.
ב-1993 הצליחה קניון לבטל או לנטרל את פעילותו של גן בשם DAF-2, המצוי בנמטודה, ולגרום על ידי שינוי בודד זה להכפלת משך חייה של התולעת הזעירה. הפרט החשוב הנוסף בהקשר זה הוא שגן זה או דומה לו מאוד מצוי גם בבעלי חיים מפותחים יותר, לרבות ב-DNA האנושי. לאחר מכן, היא גילתה גנים נוספים שניתן לשנותם והצליחה להאריך את משך חייה של התולעת עד פי שישה ויותר ממשך החיים הטבעי שלה ועד למקסימום של 144 יום במקום משך החיים הטבעי הממוצע של הנמטודה - 20 יום, כאשר התולעת הזעירה שומרת על נעוריה במשך חלק ניכר מתוספת החיים הזו שניתנה לה. כמו כן, היא גילתה שביטול או ניטרול פעילותו של גן אחר, DAF-16, שגם לו יש מקבילה אנושית, יכול לחולל את התהליך ההפוך ולקצר בחצי את משך חייה של אותה נמטודה.
בהמשך מחקריה גילתה קניון, שאותו שינוי בודד בגן השני, הגורם לצמצום משך החיים, יכול להיגרם על ידי תוספת של אפילו 2% בלבד, לדיאטת הגלוקוז שמקבלת אותה תולעת זעירה. תגלית זו גרמה לכך שקניון עצמה נכנסה מאותו יום ואילך לדיאטה מעוטת סוכרים.
קניון ייסדה ב-1999, יחד עם פרופסור לאונרד גוארנטה ואחרים, חברה בשם "Elixir Pharmaceuticals" ("סם החיים"), המנסה כיום לייצר תרופה שתאיט את קצב ההזדקנות האנושית.
פסל החופש
פסל החופש (באנגלית: Statue of Freedom) ידוע גם בשם פסל החירות, הוא פסל ברונזה שעוצב על ידי תומאס קרופורד, בשנת 1863. הוא הוצב על כיפת הקפיטול בוושינגטון, ארצות הברית מתוך מטרה לסמל ניצחון במלחמה ושלום. הפסל מתאר דמות נשית שחובשת קסדה צבאית ומחזיקה חרב שנמצאת בתוך נדן ביד ימין וזר דפנה ביד שמאל.
תיאור.
דמות הפסל היא דמות נשית. ידה הימנית נשענת על ידית חרב בנדן ביד השמאלית היא מחזיקה זר דפנה ומגן עם 13 פסים. הקסדה שלה עטורה בזר ניצחון ועליה כרבולת נוצות. על סיכת הבגד שלה חרוטה האות U ובתוכה האות S, ראשי התיבות של 'ארצות הברית'. שכמייה אינדיאנית מוטלת על פלג גופה השמאלי. היא עומדת על גלובוס מברזל.
פסל הארד מתנשא לגובה שישה מטרים ומשקלו כ-6.8 טון (15 אלף ליבראות).
היסטוריה.
ב-9 במאי 1993, אחרי שהיה במקום כמעט 130 שנה, הפסל הובא מהקפיטול על ידי מסוק לשיקום, זה גם נתן הזדמנות לתיירים לראות את הפסל מקרוב. העבודה הייתה נחוצה בגלל צלקות נרחבות ובגלל סדקים והחלדה של המעמד מברזל. הפרויקט עלה בסה"כ 780,000 דולר שגויסו באופן פרטי. העבודה בוצעה על ידי חברה בבולטימור, מרילנד. עבודת השיקום של הפסל והכן ערכה כארבעה חודשים. פסל החופש הוחזר למקומו במסוק ב-23 באוקטובר 1993, במסגרת חגיגות המאתיים של הקפיטול בארצות הברית.
הנצחה.
ראשו של הפסל נמצא על בול של ארצות הברית.
פסל החופש נמצא גם בצד האחורי של עיטור מדליית עיראק.
הפסל מתואר גם במדליה האזרחית למלחמה בטרור.
דראמן
דראמן היא עיר נמל במחוז בוסקרוד שבמזרח נורווגיה.
מיקום.
בעיר מתגוררים יותר מ-66,000 תושבים, והעיר היא הבירה האזורית של אזור עם יותר מ-150,000 תושבים. דראמן והפרברים סביבה מתפתחים בצורה חסרת תקדים. העיר מנצלת היטב את הנהר ונתיב המים הפנימיים הנקרא פיורד דראמן, הן לנופש, פעילויות ודיור. העיר היא שיאנית הפרסים הלאומית עבור פרסי פיתוח סביבתי ועירוני: 6 פרסים לאומיים ושני פרסים בינלאומיים מאז 2003.
שם וסמל.
הצורה הנורדית העתיקה של שם העיר הייתה "Drafn", שהיה במקור שם החלק הפנימי של פיורד דראמן. שם הפיורד הוא, עם זאת, כנראה על שמו של נהר דראמן (בנורדית "Drǫfn"), כשמשמעות השם היא "גל".
סמל העיר הוא מודרני. הוא נבחר ב-17 בנובמבר 1960. רקע הסמל הוא כחול, שעליו מצויר עמוד בצבע אפור-כסף, המוצב על בסיס סלעים, כשחרב ומפתח מצטלבים על העמוד ויוצרים צורת x. הסמל מתבסס על סמל ישן של שכונת בראגרנס בעיר המתוארך לשנת 1723. המוטו של בארגרנס הוא בלטינית: "In Fide Et Justitia Fortitudo"" ("עם אמונה וצדק אנו חזקים"), וסמל העיר מבטא את הרעיון, כאשר העמוד מציין את החוזק, המפתח את הצדק והחרב את היושר.
שלטון.
רבעים.
העיר מחולקת לשמונה רבעים
היסטוריה.
גילופי סלע באסקולן ואוסטד הם בני 6,000-7,000 שנים, והסימנים הראשונים של פעילות אנושית באזור. אחד מגילופי האבן הגדולים באסקולן מתאר איילים.
דראמן המקורית הורכבה משלושה נמלי ים קטנים: בראגרנס (בצדו הצפוני של נהר דראמן), סטרומסו וטנגן (שניהם בצד הדרומי של הנהר). למטרות מסחר, נמלי ים קטנים שויכו לעיירות שוק. למרות קרבתם הגאוגרפית, בראגרנס שויכה לעיירה כריסטיאניה וסטרומסו לטונסברג. מסיבה זו, שיתוף הפעולה בין ערי הנמל הסמוכות היה כמעט בלתי אפשרי.
בשנת 1662 הוצע לאחד את סטרומסו ובראגרנס כדי ליצור עיירת שוק בשם "פרדריקסטורם". ההצעה נדחתה על ידי פרידריך השלישי מדנמרק. בראגרנס קיבלה זכויות של עיר שוק מוגבלות בשנת 1715, ומוזגה עם סטרומסו כדי לקבל מעמד כעיר ב-19 ביוני 1811. בשנת 2011 חגגה העיר מאתיים שנה לייסודה.
מיקומה הגאוגרפי הייחודי העניק לעיר מרכזיות בספנות, בבניית אוניות, בהובלת גזעים, בסחר בעצים והחל מתחילת המאה ה-19 במסחר בנייר ובתאית. במהלך שנות השישים של המאה העשרים, נסגרו מרבית מפעלי הנייר והתאית לאורך נהר דראמן.
חלקים גדולים מהעיר נהרסו במהלך השרפה הגדולה שהתחוללה בעיר ב-12-13 ביולי 1866, שהובילה לבניה מחדש של מרכז העיר, כולל כיכר העיר המאפיינת אותה וכנסיית בראגרנס.
בשנת 1909 החל לפעול בעיר שירות טרוליבוס הראשון בסקנדינביה, שירות שפעל עד שנת 1967. במשך שנים רבות סבל מרכז העיר מעומסי תנועה, אך פתיחת כביש חוצה אירופה e-18 הפחית במידה רבה את עומסי התנועה. פתיחת מנהרת בראגרנס בשנת 1999 הפחיתה אף את עומסי התנועה בעיר בצורה משמעותית. מרכז העיר במהלך תחילת העשור הראשון של המילניום השני עבר מתיחת פנים ושיפוץ בהיקף נרחב.
גאוגרפיה.
דראמן היא אחת הערים הגדולות בנורווגיה (השישית בגודלה), ומשתרעת על פני כ-40 קילומטרים מרובעים. מרכז העיר ממוקם במרכזו של עמק, משתי גדותיו של נהר דראמן, ובמפגש הנהר עם הפיורד. דראמן משמשת כנמל המרכזי ליבוא פירות וכלי רכב לנורווגיה.