בדה מציין כי סיגברט, בעקבות התנצרותו, החל לפעול לפי האידיאלים הנוצריים, וטען שיש לפעול לפיהם ולסלוח לאויביו. בדה מציין כי התנהגות זו הביאה להרצחו זמן קצר לאחר מכן על ידי שני בני עמו אשר כעסו על כך שהמלך סלח לאויביו. בדה מספר כי קד, שהיה להגמון באותה עת, החרים את אחד האחים שנישא בנישואים לא נוצריים, ואסר על הנוצרים לאכול בביתו. המלך, שטען שיש לסלוח לכל אחד, על פי ציוויו של ישו הנוצרי, הסכים לאכול בביתו, ובכך הפר את הוראתו של הבישוף. בשל חטא זה ניבא קד כי המלך ירצח בבית זה. בדה מציין כי המלך בהרצחו הפך לקדוש נוצרי כי על אף שחטא, עשה זאת תוך קיום מצוותו של ישו.
לאחר מותו של סיגברט עלה לשלטון סוויתהלם. ההיסטוריונית ברברה יורק בספריה "Kings and Kingdoms of Early Anglo-Saxon England" ו- "The Kingdom of the East Saxons" מציינת כי ככל הנראה סוויתהלם היה אחראי למזימת הרצחו של המלך במטרה לרשת אותו (וייתכן שהוא ואחיו סווית'פרית' היו האחים אותם מתאר בדה).
תאריך הרצח המדויק אינו ידוע, אולם בספרו של דייוויד קירבי, "The Earliest English Kings", הרצח אירע קודם לשנת 664 - שנת מותו של סוויתהלם.
השחקן המשתפר של העונה ב-NBA
השחקן המשתפר של העונה ב-NBA (באנגלית: National Basketball Association's Most Improved Player Award) הוא פרס כדורסל המוענק בליגת ה-NBA מאז עונת , לכדורסלן שהציג במהלך העונה הסדירה את היכולת המשופרת ביותר ביחס לזו שהציג בעונות הקודמות.
הזוכה בפרס נבחר על ידי פאנל של כתבי ספורט מארצות הברית וקנדה, בשיטת ניקוד המאפשרת לכל אחד מהם להעניק 5 נקודות עבור מועמד למקום ראשון, 3 נקודות למועמד למקום השני ונקודה אחת למועמד למקום השלישי. שחקן שהשיג את סך הנקודות הגבוה ביותר, ללא התייחסות לכמות ההצבעות על המקום הראשון, מקבל את הפרס.
מאז היווסדו, הפרס חולק ל-36 שחקנים שונים. השחקנים רוני סייקלי, גאורגה מורשאן, בוריס דיאו, הידו טורקוגלו, גוראן דרגיץ', יאניס אדטוקומבו ופסקל סיאקם הם הזוכים היחידים בפרס לאורך ההיסטוריה שלא נולדו בארצות הברית.
חסידות מישקאלץ
רודולף סלנסקי
רודולף סלנסקי (Rudolf Slánský; 31 ביולי 1901 - 3 בדצמבר 1952) היה פוליטיקאי קומוניסטי צ'כוסלובקי יהודי, המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית בצ'כוסלובקיה לאחר מלחמת העולם השנייה. הועמד לדין על בגידה במשפטי פראג והוצא להורג, כחלק מניסיונו של יוסיף סטלין להבטיח את נאמנותן של מדינות מזרח אירופה לברית המועצות.
קורות חיים.
נולד בפלזן בשם רודלף זלצמן, השני מתוך שלושת ילדיהם של שמעון וחיה רחל זלצמן. סיים את לימודיו התיכוניים בפלזן. לאחר מלחמת העולם הראשונה עבר לפראג, ובה התוודע לחוגי שמאל, ובשנת 1921 הצטרף למפלגה הקומוניסטית הצ'כית. באותה תקופה החליף את שם משפחתו מזלצמן לסלנסקי, תרגום שם משפחתו מגרמנית לצ'כית. במהרה הוא נודע כאחד מנאמניו של קלמנט גוטוולד וכאשר הלה נהיה למנהיג המפלגה הקומוניסטית בשנת 1929 היה סלנסקי לחבר נשיאות המפלגה והפוליטביורו שלה. בין השנים 1929–1935 שהה סלנסקי במחתרת מפני שהמפלגה הקומוניסטית הייתה מחוץ לחוק. בשנת 1935 משהורשתה המפלגה להשתתף בבחירות, היה סלנסקי לחבר האספה הלאומית הצ'כוסלובקית. כשהגרמנים השתלטו על חבל הסודטים ברח סלנסקי עם שאר ראשי המפלגה הקומוניסטית לברית המועצות. סלנסקי שהה במוסקבה, ניהל שידורים ברדיו מוסקבה אל תושבי צ'כוסלובקיה, וארגן יחידות צבא צ'כוסלובקיות, שאיתן חזר לצ'כוסלובקיה כדי להשתתף בהתקוממות הלאומית הסלובקית. האב, האם, האחים זדנק ויוסף וכן הדוד והדודה נספו בשואה.
במרץ 1946 היה סלנסקי למזכיר המפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית, שני בהיררכיה של המפלגה לאחר גוטוולד. לאחר ההפיכה של פברואר 1948 בה תפסו הקומוניסטים את השלטון בצ'כוסלובקיה, היה סלנסקי לאיש מספר שתיים במדינה. אולם בשנת 1950 החל גוטוולד לפנות כנגדו והוא הואשם בפומבי באחריות לבעיות הכלכליות של צ'כוסלובקיה. בנוסף, שניים מעוזריו הואשמו בבגידה וסלנסקי השתתף בהאשמות כנגדם מפחד לעורו. עם זאת, ב-30 ביולי 1951 קיבל את אות המסדר הסוציאליסטי, וספר נאומים שלו על הסוציאליזם היה בשלבי הכנה.
בנובמבר 1951 נעצר סלנסקי ביחד עם 13 מנהיגים קומוניסטים אחרים, והואשם בבגידה ובתמיכה ביוסיפ ברוז טיטו, בטרוצקיזם ובציונות בשירות האימפריאליזם האמריקני. 10 מתוך 13 העצורים היו יהודים, ביניהם גם ארתור לונדון. באותה תקופה בברית המועצות גאתה האנטישמיות, האשמות כזב הועלו ומשפטים מפברקים, דוגמת משפט הרופאים, נערכו.
במשפטי פראג הורשע סלנסקי, נידון למוות והוצא להורג ב-3 בדצמבר 1952.
הותיר אחריו את רעייתו יוספה, בן (רודולף) ובת (מרתה). לבני הזוג הייתה עוד בת, נאדה, שנולדה במוסקבה ב-1943 ונחטפה בגיל שלושה חודשים.
סלסקי זוכה מן ההאשמות באפריל 1963 ובמאי 1968 טוהר שמו.
הסרט הצרפתי "ההודאה" משנת 1970 עוסק בפרשת משפטו.
במרץ 2018 התגלו כ-20 שעות מצולמות ממשפטי פראג.
הבן רודולף היה פעיל פוליטית ונמנה עם חותמי אמנת 77. לאחר מהפכת הקטיפה, שימש כשגריר צ'כוסלובקיה ברוסיה ועד שנת 2004 שגריר צ'כיה בסלובקיה.
יאקובוס יוהנס פושה
יאקובוס יוהנס ("ג'ים") פֿוּשֵׁה (Jacobus Johannes ("Jim") Fouché; 6 ביוני 1898 - 23 בספטמבר 1980) היה נשיאה הנבחר המכהן השני של דרום אפריקה בין השנים 1968-1975. לפניו נבחר וכיהן רק נשיא אחד: צ'ארלס רוברטס סווארט. תאופילוס אבנהעזר דונגס נבחר לפני פושה אך לא הספיק לכהן ולו יום אחד, ואילו ז'וזואה פרנסואה נודה לא נבחר לתפקיד אך שימש נשיא בפועל עד מותו של דונגס.
ביוגרפיה.
פושה נולד במדינת אורנג' החופשית (שהפכה למושבה בריטית בשנת 1902 ולפרובינציה של איחוד דרום אפריקה בשנת 1910). עסק בחקלאות והיה חבר במפלגה הלאומית שנים רבות. עמד בראש מינהל מדינת אורנג' החופשית בין 1954 ל-1959 ולאחר מכן כיהן בממשלת דרום אפריקה, תחילה כשר ההגנה (1959-1966) ולאחר מכן כשר לשירותים טכניים בחקלאות ולענייני מים (1966-1968). נבחר כנשיא לאחר מותו של תאופילוס אבנהעזר דונגס בשנת 1968 ומילא את התפקיד הטקסי עד לשנת 1975. היה הנשיא היחיד בתולדות דרום אפריקה שכיהן לאורך מלוא תקופת הכהונה שנקבעה בחוקה (שבע שנים).
חיים אישיים.
פושה היה נשוי לאלטה מקדונלד ולשניים נולד בן אחד.
סיגברט הטוב
סיגברט המבורך
סיגברט הקדוש
מהומות ניקה
פאול מרקר
פאול מֶרְקֶר (Paul Merker; 2 בפברואר 1894 – 13 במאי 1969) היה קומוניסט גרמני אשר נודע באהדתו ליהודים.
קורות חייו.
מרקר נולד בעיירה אוברלֶסניץ (Oberlößnitz) שליד דרזדן בסקסוניה, גרמניה, למשפחת פועלים פרוטסטנטית. עם סיום לימודיו בגיל 14 החל לעבוד בבתי מלון בדרזדן ובהמבורג, ובשנת 1911 הצטרף לאיגוד עובדי המסעדות והמלונות. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הגרמני. הוא השתתף במהפכת נובמבר 1918 בדרזדן, ובשנת 1920 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה ועבד במחלקת האיגודים המקצועיים של המפלגה. בין השנים 1925–1932 היה מרקר לחבר הפרלמנט הפרוסי. בשנת 1926 החל להיות פעיל בקומינטרן, שם פגש קומוניסטים יהודים רבים. מרקר נקט עמדה עוינת כלפי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, ועל כן במרץ 1930, כאשר ניסתה המפלגה הקומוניסטית להתקרב אל הסוציאל-דמוקרטים, הוא הודח מהפוליטבירו של המפלגה הקומוניסטית. בשנים 1931–1933 היה מרקר שליח הקומינטרן בארצות הברית בשם הבדוי פול פרנקה.
בשנת 1937 עבר מרקר לצרפת. בשנת 1940 הוא נכלא במחנה ורנה ובפברואר 1941 הועבר למחנה מיל. בתחילת יולי 1941 הוזהר מרקר שיש כוונה למוסרו לגסטפו ועל כן הוא נמלט מהמחנה, ממנו היה רשאי לצאת במהלך היום, וירד למחתרת. ביוני 1942 הוא הצליח לברוח למקסיקו, שם היה מרקר מזכיר הוועד הגרמני החופשי באמריקה הלטינית ומנהיג הקומוניסטים הגרמנים במקסיקו. בשנת 1946 הגיע מרקר למזרח גרמניה והיה לחבר הוועד המרכזי של מפלגת האחדות הסוציאליסטית. מרקר דרש שגרמניה המזרחית תשיב ליהודים את הרכוש שנגזל מהם על ידי הנאצים.
באוגוסט 1950 סולק מרקר מהפוליטבירו. במשפטי פראג בנובמבר 1952, הואשם מרקר בתקשורת המזרח-גרמנית בקשר עם הנאשמים במשפט, והוצג כטרוצקיסט. מכתבים ששלח מרקר לנשיא גרמניה המזרחית וילהלם פיק, שבהם הזם את הטענות נגדו, לא הועילו, ובנובמבר 1952 הוא נעצר. ב-20 בדצמבר 1952 התפרסם כתב האשמה נגדו, שבו הואשם בהיותו "סוכן אימפריאליסטי ציוני". בנוסף, הוא נחשד בקשרים עם ועם ג'יימס ורבורג ונואל פילד, אמריקאי שהואשם בהיותו איש סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית, וקשרים עמו שימשו רקע למשפטי ראווה נגד מנהיגים קומוניסטים במזרח אירופה. האשמה נוספת שהועלתה נגדו הייתה שבימי מלחמת העולם השנייה הוא הרשה לנאצים לחסות תחת הוועד הגרמני החופשי שניהל במקסיקו.
משפטו של מרקר התמהמה בגלל מותו של סטלין, או משום שההאשמות נגד נואל פילד נזנחו. בסופו של דבר נידון מרקר במרץ 1955 בדלתיים סגורות לשמונה שנות מאסר בהתאם לחוק שכוון במקור נגד הנאצים. ב-27 בינואר 1956 שוחרר מהכלא, ופנה במכתב לווילהלם פיק בדרישה לטיהור מלא, תוך האשמת לברנטי בריה בהאשמות נגדו. ב-29 ביולי 1956 אימץ הוועד המרכזי את המלצתה של ועדת בדיקה שההאשמות נגד מרקר לא הוכחו, ועל כן הוא טוהר מההאשמות נגדו. מרקר הגיב בדרישה לטיהור מלא, אך זה לא ניתן לו, והוא לא שב לתפקיד מרכזי במפלגה.
לאונרדו בוטיק תל אביב
גלריית הדיוקנאות הלאומית
מישקאלטץ
גלריית הדיוקנאות הלאומית (קנברה)