דוגמה בולטת לכך היא רפלקס הנסיגה, שבו הפעלה של קולטני אזעקה בעור גורמת לתנועת כיפוף (Flexion) בשרירים. למשל, כאשר כף היד נוגעת באובייקט שהוא חם מאוד, מופעלים קולטני אזעקה שגורמים לכיפוף מידי של היד וכתוצאה מכך להרחקתה מהאובייקט. לעיתים רפלקס זה מופיע בצמוד לרפלקס הפושט-הצולב (Crossed Extensor Reflex), שנועד לאזן את תנועת הנסיגה על ידי תנועת פשיטה (Extension) בגפה הנגדית. לדוגמה, אם כף רגל ימין שלנו תדרוך על נעץ, רפלקס הנסיגה יגרום לכיפוף פתאומי של הרגל כלפי מעלה. תנועה זו בפני עצמה עשויה לגרום לאיבוד שיווי משקל ונפילה, ולכן מופעל במקביל רפלקס נוסף שגורם לפשיטה של הרגל השנייה ולאיזון מרכז הכובד של הגוף.
ישנם רפלקסים שנועדו לסלק חומרים מזיקים מהגוף או למנוע כניסה של גופים זרים לתוכו. רפלקסים אלה פועלים בעיקר בהקשר של מערכת העיכול ומערכת הנשימה, ובין היתר הם מערבים שרירים חלקים שנשלטים על ידי מערכת העצבים האוטונומית. מגע בחך גורם לרפלקס הקאה, שנועד ככל הנראה למנוע כניסת עצמים לגוף דרך הפה שלא במסגרת בליעה. הקאה, אשר נשלטת על ידי אזור במוח בשם Area Postrema, יכולה לחלופין לשמש גם כתגובה רפלקסיבית לזיהוי של רעלנים בזרם הדם, זאת במטרה להוציא מהגוף רעלים שנכנסו למערכת העיכול. בדומה לכך, שיעול (כאשר הוא מתרחש בצורה לא רצונית) הוא רפלקס שנועד לטהר את מערכת הנשימה מחלקיקים זרים, בתגובה לגירוי של קולטנים ייעודיים על גבי האפיתל של דרכי הנשימה. גם עיטוש הוא תנועה רפלקסיבית של מערכת הנשימה, שמטרתה לנקות את חלל האף.
רפלקסים נוספים פועלים להגן על איברים או אזורים ספציפיים בגוף. בעין למשל, גירוי של הקרנית על ידי אובייקט מפעיל את רפלקס המצמוץ, שמטרתו ככל הנראה למנוע כניסה של גופים זרים לתוך העין. תגובה דומה מתרחשת כתגובה לאור מאוד חזק, שעשוי גם הוא להזיק לעין. באוזן, צלילים בעוצמה חזקה גורמים לרפלקס כיווץ בשרירי עצמות השמע, שמכונה הרפלקס האקוסטי. כיווץ זה מקטין את עוצמת הרעידות שמגיעות אל השבלול ובכך עשוי להגן עליו מפני נזקים הנובעים מגירוי יתר.
רפלקסים אוטונומיים נוספים.
גם בפעולתה הסדירה של מערכת העצבים האוטונומית, אשר באופן כללי מבצעת פעולות שאינן מכוונת בצורה רצונית, תהליכים רבים עובדים בצורה של רפלקסים המקשרים בין גירוי לתגובה. התגובה במערכת האוטונומית אינה מתבטאת בתנועה של שרירי השלד, אלא בהפעלה של שרירים חלקים, שריר הלב או בלוטות.
כמה דוגמאות לרפלקסים אוטונומיים מסוג זה הן בליעה, הרפלקס שמווסת את לחץ הדם (Baroreflex), רפלקסים הקשורים לתנועה פריסטלטית במעי (Gastrocolic Reflex) ועוד.
רפלקסים במערכת הראייה.
פעילותה של מערכת הראייה מסתמכת על שימוש במספר רפלקסים ייחודיים. רפלקסים אלה קשורים לשליטה על תנועות עיניים דרך עצבי הגולגולת.
רפלקסים בתינוקות.
בתינוקות קיימים מספר רפלקסים נוספים אשר אינם קיימים באדם הבוגר, ולרוב נעלמים בגיל מספר חודשים. רפלקסים אלה מאפשרים לתינוק להגיב באופן אוטומטי למצבים שהוא טרם למד להתמודד איתם.
משמעות רפואית.
בנוירולוגיה, רפלקסים הם כלי חשוב לאבחון ופרוגנוזה של בעיות במערכת העצבים. בדיקת תפקוד הרפלקסים היא חלק חשוב בבדיקה נוירולוגית סטנדרטית, שכן קיומם או היעדרם של רפלקסים מסוימים מצביע על תקינות מערכת העצבים באותו חולה.
הבדיקה מתמקדת לרוב ברפלקסי המתיחה. כדי לבדוק את רפלקס המתיחה של שריר מסוים, הרופא משתמש בפטיש נוירולוגי על מנת להכות בנקודה מסוימת בשריר ולגרום להארכתו. למשל, מכה באזור שמתחת לפיקת הברך אמורה להפעיל את רפלקס המתיחה של שריר הירך הארבע ראשי. ככלל, אם רפלקס המתיחה מופחת או לא קיים באותו חולה, הדבר בדרך כלל מצביע על פגיעה שהיא היקפית, במסלול העצבי בין חוט השדרה או גרעיני עצבי הגולגולת לבין אותו השריר (Lower motor neuron lesion). לעומת זאת, תגובת רפלקס חזקה במיוחד עשויה להיות אינדיקציה לפגיעה במסלול המוטורי בתוך מערכת העצבים המרכזית (Upper motor neuron lesion), מסלול אשר במצב התקין מעורב בוויסות והחלשה של התגובה הרפלקסיבית.
בנוסף, אם מופיעים באדם בוגר רפלקסים שהם אופייניים לתינוקות, הדבר הוא לרוב תסמין לבעיה נוירולוגית כלשהי. למשל, קיומו של רפלקס בבינסקי באדם בוגר משמש כאינדיקציה לבעיה במסלול הקורטיקו-ספינלי. איחור בהיעלמות הרפלקסים בילדים יכול לנבוע מבעיה בהתפתחות מערכת העצבים, כגון שיתוק מוחין.
יש אנשים מבוגרים שתנועות הגפיים שלהם מוגבלות כמעט ורק לרפלקסים והם מנצלים את הפעלת רפלקסים אלה לתפעול מכשור טכנולוגיה מסייעת.
התפתחות הילד
התפתחות הילד הוא מונח המתאר שינויים ביולוגיים ופסיכולוגיים המשפיעים על היכולת ללמוד כישורים מוטוריים, קוגניטיביים וחברתיים הנדרשים לאורך החיים. זהו תהליך המתרחש בתקופת הילדות, בין הלידה לגיל ההתבגרות. התהליך כולל התקדמות מתמדת מתלות לעצמאות המשתנה באופן הדרגתי, מתמשך וצפוי, ובקצב התקדמות ייחודי לכל ילד.
תקופת הילדות.
מתחלקת לשלושה שלבים:
אבני דרך התפתחותיות בילדות.
אבני דרך התפתחותיות הן שינויים ביכולות הפיזיות והנפשיות המסיימות תקופת התפתחות אחת ותחילתה של תקופה אחרת. אבני הדרך כוללות ארבע מיומנויות יסוד המהוות בסיס להתפתחות תקינה של ילדים במהלך שנות החיים הראשונות: מוטוריקה גסה, מוטוריקה עדינה, שפה וחיברות. מיומנויות אלו מתחילות להתפתח זמן קצר לאחר הלידה וממשיכות להתפתח לאורך השנים, עד לרכישת מיומנויות למידה הכוללות קריאה, כתיבה וחשבון, ומיומנויות יום-יום.
חושים – הבסיס להתפתחות תקינה.
תינוקות נולדים עם חמשת החושים" "שכוללים ראייה, שמיעה, ריח, טעם ומישוש. החושים מאפשרים לתינוק לקלוט גירויים, לעבד אותם, ולהגיב לסביבה. החושים מתפתחים בחודשים הראשונים ומהווים את הבסיס להתפתחות תקינה של ארבע מיומנויות היסוד – מוטוריקה גסה ועדינה, שפה וחיברות.
משחק ותרומתו להתפתחות תקינה.
ישנו קשר הדדי בין ארבעת מרכיבי היסוד לבין התפתחות המשחק. המשחק מושפע מההתפתחות המוטורית, השפתית והחברתית, אך המשחק גם משפיע על התפתחות המרכיבים האלו. בעזרת המשחק מתפתחת שליטה מוטורית טובה יותר, הקואורדינציה העדינה ומיומנות תיאום עין-יד משתפרות, והיכולת ללמוד התנהגויות חברתיות מקובלות מתחזקת.
דוגמה להדדיות בין התפתחות ארבעת המרכיבים להתפתחות המשחק, הוא המשחק בבלונים בקבוצה. המשחק מתאפשר רק כשיש שילוב טוב בין ארבע מיומנויות היסוד: הילדים שולטים על גופם (מוטוריקה גסה), ויכולים לאחוז את הבלון בידיים ולזרוק אותו (מוטוריקה עדינה), יש להם יכולת להסביר מהם כללי משחק (שפה ותקשורת) והם משתפים אחרים במשחק (חיברות). אך בעזרת המשחק, נוספות מיומנויות חדשות ומורכבות יותר של ארבע מיומנויות היסוד.
התפתחות המשחק והלמידה והמעבר בין השלבים השונים של אבני הדרך ההתפתחותיות הם תהליכים ממושכים וניתנים לניבוי. ההתקדמות בין השלבים היא אישית ומושפעת מגורמים אישיים וסביבתיים. אבני הדרך נבדקות באמצעות אבחונים הבודקים את ארבעת מרכיבי ההתפתחות, את שלבי ההתפתחות של הילד מול הגילאים הקריטיים שנקבעו באבחונים לביצוע משימה.
גילאים קריטיים.
תקופת ההתפתחות תחומה ומוגבלת בזמן. במהלכה, מערכת העצבים רגישה במיוחד להשפעות חיצוניות ומאפשרת למידה. על פי הפסיכולוג פיאז'ה, מדובר בחלון ההזדמנויות שבו המערכת בשלה לרכוש תחום למידה חדש. לאחר שנסגר החלון, ההתנהגות לא תירכש באופן ספונטני וטבעי. התקופה הקריטית של שלבי ההתפתחות נקראת גם תחום הנורמה. תחום הנורמה של החזקת צעצוע הוא בין 4–6 חודשים, של הליכה עצמאית הוא בין 11–20 חודשים, ותחום הנורמה של משחק עם אובייקט מעבר הוא סביב גיל שנתיים.
נהוג לתאר את הגילאים הקריטיים של אבני הדרך בטבלאות התפתחות המתייחסות להיבטים פיזיים, קוגניטיביים, שפתיים, מוטוריים, רגשיים וחברתיים. לכל אבן - דרך התפתחותית קיים גיל קריטי. לא כל חריגה מהנורמה מצביעה על עיכוב התפתחותי, וההתקדמות היא אישית. עם זאת כשיש חריגה מהנורמה או עיכוב במספר תחומים של אבני הדרך ההתפתחותיות, מומלץ לפנות לאיש מקצוע. תחומי ההתפתחות השונים נבדקים בעזרת טבלאות המתארות את המיומנויות המצופות בגילאי 0–6 שנים.
התפתחות אבני הדרך בגילאים שונים.
בטיפות חלב ובמרפאות הקהילה משתמשים בטבלאות רשמיות לבדיקת התפקוד של התינוקות. במקרה של חשש לעיכוב התפתחותי, התינוק ומשפחתו יופנו לאנשי מקצוע מומחים בתחום האבחון והטיפול.
עיכוב התפתחותי באבני הדרך.
מרבית הילדים מתפתחים באופן תקין, אך ליותר מעשרה אחוזים מהילדים יש איחור משמעותי בתהליכי ההתפתחות השונים. העיכוב ההתפתחותי עשוי להתבטא בתחום הקוגניטיבי, בתחום השפה והדיבור, המוטוריקה העדינה או הגסה, והתחום הרגשי או החברתי. ולעיתים קרובות קיים קושי במספר תחומי התפתחות.
כשהורים או אנשי מקצוע בקהילה חוששים מעיכוב בהתפתחות הילד, הם יופנו לרופאי הילדים בקהילה. בעקבות האבחון יוחלט האם להמשיך במעקב רפואי, או להפנות למכון להתפתחות הילד, האחראי על אבחון וקידום הילדים בתחומי המוטוריקה, קוגניציה וחברה. רופאים התפתחותיים והמומחים לשיקום התפתחותי עובדים על פי התקנות של המערך ההתפתחותי בישראל.
המערך ההתפתחותי בישראל.
המערך ההתפתחותי בישראל מורכב משלושה גורמים נותני שירות:
אבחון התפתחותי.