במקביל לעיסוקו בהוראת התלמוד, היה גם דיין ופוסק הלכה ושימש ברבנות בכמה קהילות יהודיות. לפני מאורעות ת"ח ות"ט שימש כרבן של הערים נמירוב, לובומל (לובמלא), בלז, הורודנה, ופינסק. בזמן הפוגרומים נמלט לווינה, בה שהו אותה העת, מחותנו הרבי ר' העשיל מקראקא, ורבי שפטל הורביץ. לאחר שוך הפרעות התקבל כרב בקהילת מץ, בה שימש ברבנות עד יום מותו. לפני מותו בחר בו ועד הקהילה היהודית בפוזנא לשמש כרבה של העיר, אך הוא שמר אמונים לבני קהילתו וסירב להצעה. במקומו נתמנה אחד מבחירי תלמידיו רבי יצחק הגדול מפוזנא.
רבי יונה תאומים-פרנקל נישא פעמיים. הוא נפטר בגיל 73, ביום החג הראשון של פסח, ט"ו בניסן תכ"ט (1669). ונקבר בעירו מץ.
משפחתו.
אביו של רבי יונה תאומים-פרנקל, הוא הרב ישעיה תאומים (נפטר אלול שצ"ח 1638), בנו של הרב משה אהרן תאומים מראשי הקהילה היהודית בפראג הנודע כאבי משפחת תאומים.
אשתו בזיווגו הראשון לא ידועה, ולהם שלוש בנות ובן. הוא נישא בזיווג שני לביילא בתו של מאיר וואהל'ס חתנו של "השר" רבי שאול וואהל.
ילדיו:
ככל הנראה היו לו עוד שתי בנות, האחת נישאה לרב ישראל יוסף משה גורדון, והאחרת לרב שאול קצנלנבוגן מפינטשוב.
מתשובה שכתב בעל התוספות יום טוב נראה שהם היו מחותנים (התשובה הובאה החלקת מחוקק סימן קכט)
על שם צאצאיו הרבים שהוכרו כרבנים ותלמידי חכמים, אנשי ונשות מעשה, הוא כונה .
ספרו "קיקיון דיונה".
ספרו "קיקיון דיונה" נדפס לראשונה באמסטרדם לאחר מותו, בשנת ת"ל (1670) בידי בניו. הספר בנוי בדרך לימודו של המחבר, כהערות על סדר דברי הגמרא ומפרשיה הנזכרים. הוא נפוץ במהירות וזכה למהדורה נוספת בהנאו (תע"ב 1712), בהסכמת רבי שמואל שאטין מפרנקפורט (המהרשש"ך), והתקבל כאחד מספרי העיון היסודיים על סוגיות התלמוד בני תקופת האחרונים. בשנת תרצ"ד (1934) הודפס הספר מחדש במהדורה מוערת על ידי הרב מיכאל דוב וייסמנדל בהוצאת ישיבת נייטרא, לאחר מלחמת העולם השנייה תכנן הרב וייסמנדל את הדפסת הספר מחדש, מאחר שרוב העותקים אבדו באירופה. התוכנית לא יצאה אל הפועל, אך עם מותו בשנת תשי"ח (1958), הדפיסה הישיבה שנית את מהדורתה בדפוס צילום, במקום גלותה בארצות הברית.
יונה תאומים
היכל הספורט גן נחום
היכל הספורט גן נחום הוא אולם ספורט רב-תכליתי הנמצא בקריית החינוך "גן נחום" בראשון לציון. מפתיחתו ב-1986 ועד לבנייתו של היכל הספורט בית מכבי ב-2008 היה זה היכל הספורט המרכזי בעיר.
ההיכל היה האולם הביתי של קבוצת מכבי ראשון לציון בכדורסל, שנכנסה אליו מיום הקמתו (1986–2008); של מכבי ראשון לציון בכדוריד, שעברה אליו לאחר הריסת בית מכבי הישן בגן העיר (1995–2008); ושל הפועל ראשון לציון בכדוריד (1987–2000). קבוצות מכבי עברו לבית מכבי החדש, והפועל ראשון בכדוריד עברה להיכל מרדכי רוזנשטיין.
נכון ל-2014, ההיכל הוא אולמה הביתי של קבוצת הנשים של הפועל ראשון לציון בכדורסל. בנוסף, מתאמנות בו קבוצות נוער של אגודות שונות, והוא ממשיך לשמש כאולם הספורט של קריית החינוך. לצד אירועי הספורט ומופעי תרבות, נערכים במקום חוגים שונים כגון מחול ואמנויות לחימה. מחיצות הזזה שמותקנות בתקרת האולם מאפשרות את חלוקתו לשלושה אזורים, כך שניתן לקיים פעילויות שונות ושיעורי ספורט במקביל.
ההיכל נבנה בסיוע מפעל הפיס, המועצה להסדר ההימורים בספורט והעיר מינסטר שבגרמניה, אחת מעריה התאומות של ראשון לציון.
מבנה ההיכל מלבני, וקירותיו בטון חשוף. שטחו 2,700 מ"ר, מידות המשטח הן 45X24 מ', וניתן לשחק עליו כדורעף, כדוריד, כדורגל אולמות או כדורסל. היציע ממוקם בצידו הצפוני של המבנה, הוא מורכב מיציע עליון ובו 1,000 מושבים קבועים ויציע תחתון נשלף עם 500 מושבים, שאותו ניתן לסגור ולפנות שטח נוסף מהפרקט באירועים שונים. כניסת קהל להיכל מתבצעת מהמפלס העליון. במפלס התחתון של ההיכל מלתחות, שני חדרי שופט/מורה, חדר כושר, מחסן ציוד, אולם ג'ודו, שני חדרי חוגים ומשרדי הנהלה.
רשיד משהראווי
רשיד משהראווי (בערבית: رشيد مشهراوي; נולד ב-1962) הוא במאי קולנוע פלסטיני.
ביוגרפיה.
משהראווי נולד במחנה הפליטים א-שאטי ברצועת עזה, למשפחה בת שבעה ילדים של פליטים פלסטינים מיפו. אופיו האמנותי התבטא באהבתו לציור כבר מגיל צעיר. בגיל 12 נאלץ לעבור לתל אביב על מנת לסייע בפרנסת המשפחה בעקבות מחלת הסוכרת של אביו. הוא עבד בעבודות בנייה, מלצרות ושטיפת כלים. דרכו אל הקולנוע הייתה דרך ציור ואמנות פלסטית, כשהתחיל לעבוד כמבצע תפאורות בסרטים שונים. בין השאר עבד בסרטים: "סהרה" (1983) בכיכובה של ברוק שילדס, "זעם ותהילה" (1984), "מאחורי הסורגים" (1984), "גשר צר מאד" (1985), "אלכס חולה אהבה" (1986), ו"החולמים" (1987). במשך הזמן אף השתתף כשחקן בסרטים כ"גשר צר מאד", "עד סוף הלילה", ו"ננוע". אתר כך היה מנהל אמנותי בשני פרקים בסדרת "התזמורת" של ג'וליאן שגרן ונם היה המנהל האמנותי של הסרט "חתונה בגליל" של מישל ח'לייפי.
את סרטו הראשון יצר כבר בגיל 19, סרט קצר בן 4 דקות בשם "שותפים" משנת 1981, בו מוצגים עובדי ניקיון, ערבי ויהודי, שכל "שותפותם" מסתכמת בהוראותיו של היהודי לערבי היכן לעצור את המשאית. סרטו העלילתי הראשון היה הסרט הקצר "דרכון" (נקרא גם "תעודת מעבר"), אותו עשה בגיל 25 בשנת 1986. בסרט זה מגלמים סלים דאו ואתי אנקרי זוג המוצא עצמו תקוע על גשר בין ישראל לירדן ואינו יכול לעבור לאף אחד מהצדדים, שכן הגבר איבד את דרכונו.
בשנת 1989 יצר את סרטו הקצר "המקלט" על פועלים פלסטינים שוהים בלתי-חוקיים (שב"חים) בישראל, העובדים ביום ומסתתרים בלילה מהמשטרה. הסרט זכה בפרס הראשי בפסטיבל הקולנוע ירושלים (שנקרא אז "פרס וולג'ין" וכיום "פרס חג'ג'"). בשנת 1993 יצר את הסרט "עוצר", המתאר בצורה פסימית את חייה של משפחה בעיר עזה, המתדרדרים מן הפח אל הפחת על ידי השלטון הישראלי. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן ובשנת 1994 זכה בפרס העיקרי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בקהיר. סרטו "חיפה" משנת 1995 הוקרן כאחד מסרטי "הבחירה הרשמית" במסגרת "מבט מסוים" בפסטיבל קאן.
בתקופת שהותו בישראל בשנות התשעים שהה בה באופן לא חוקי, באמצעות היתר שהייה לשעות היום שקיבל מסוחר מזון מעזה.
בשנת 1993 עבר להתגורר בהולנד, שם החל בשיתוף פעולה עם הבמאי הפלסטיני-הולנדי האני אבו אסעד, והשניים הקימו את חברת הפקות הסרטים "סרטי אלול", שהסתייעה בחברת הפקות הולנדית. ב-1996 עבר להתגורר ברמאללה, שם הוא מתגורר כיום, והחל בניסיונות ליצור קולנוע פלסטיני עצמאי, אך הללו לא צלחו. במסגרת ניסיון זה הקים את "המרכז להפקת קולנוע", שהפיק מספר סרטים עלילתיים ודוקומנטריים.
מזל מוצרי
מזל (מתילדה) מוֹצֶרִי (25 בדצמבר 1894, חברון - 15 ביוני 1981, ירושלים) הייתה עיתונאית, אשת ציבור ופעילה ציונית. המנהלת והעורכת הראשית של העיתון היהודי-מצרי "ישראל" בשנים 1933–1939. מהדמויות החשובות בתנועה הציונית במצרים במחצית הראשונה של המאה ה-20. בשנות ה-40 המאוחרות פעלה במסגרת ארגון עליית הנוער ויצאה לשליחויות בעיראק, צרפת ומרוקו. לאחר קום המדינה ניהלה בית תרבות מקומי בירושלים וסייעה לקליטתם של המוני עולים.
קורות חיים.
ילדות ונעורים בחברון וירושלים.
מזל (מתילדה) מני נולדה ב-25 בדצמבר 1894 בחברון, בת למשפחת מני, ממנהיגות היישוב היהודי בעיר. אביה היה השופט מלכיאל מני, ראשון השופטים היהודים בירושלים העות'מאנית, וסבה היה הרב הידוע אליהו מני (הרא"ם), מגדולי רבני עיראק וחברון של המאה ה-19. אמה הייתה רחל בן-טובו לוי, בת למשפחת בן-טובו, ממנהיגי עדת המערביים (יוצאי המגרב) בירושלים. מזל חיה עם משפחתה בחברון עד גיל 5 וחונכה בתקופה זו על ברכי המסורת מפי סבתה הרבנית. לאחר מכן עברה לירושלים והחלה ללמוד בבית הספר אוולינה דה רוטשילד. לימים סיפרה כיצד הרגיזה לעיתים את מנהלת בית הספר, חנה לנדאו, שדרשה שבנות בית הספר ידברו באנגלית, בכך שהתעקשה על דיבור בעברית בעקבות החינוך הציוני שקיבלה מאביה מלכיאל מני. עם זאת בהמשך נוצרו בין השתיים יחסי-ידידות טובים והן התכתבו ביניהן גם לאחר עזיבתה של מזל למצרים.
בשנת 1912, בגיל 17, היא נישאה לרופא היהודי-מצרי ד"ר אלברט מוצרי, איש עסקים עשיר ופעיל ציוני, בן לאליטה הוותיקה של יהדות מצרים. אלברט מוצרי למד רפואה בפריז בשנות התשעים של המאה ה-19, שם הצטרף לחוגים הציונים שהתפתחו סביב פרשת דרייפוס. הוא היה מבאי ביתו של מקס נורדאו ואף נפגש מספר פעמים עם הרצל וקיבל ממנו עותק מוקדש של ספרו "מדינת היהודים". לאחר השלמת לימודיו הוא חזר לקהיר והמשיך בפעילות ציונית בקרב קהילתו. אלברט ומזל נפגשו לאחר בואו של אלברט לירושלים עבור הלוויית אביו, דוד מוצרי, בהר הזיתים.
הזוג חי יחדיו בירושלים במשך שנתיים עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, אז נאלצו לעזוב למצרים עקב גירוש היהודים בעלי הנתינויות הזרות.
במצרים.
תחילה האמינו בני הזוג שעד מהרה יוכלו לחזור לירושלים, אך עם עבור השבועות והתמשכות המלחמה רכשו בית גדול בקהיר והתיישבו בה בקביעות. לאחר התיישבותם בקהיר, החלו לעסוק בפעילות ציבורית למען מטרות יהודיות לאומיות. לאורך השנים אירחו בני הזוג בביתם מנהיגים ציונים רבים ונציגים מארץ ישראל שביקרו במצרים, בהם חיים ויצמן, יצחק בן-צבי, מנחם אוסישקין והנריטה סולד. בשנת 1914 היו בני הזוג ממקימי מועדון הספורט "מכבי", מועדון הספורט היהודי הראשון בקהיר. באותה שנה יזמו בני הזוג תזמורת יהודית בקהיר, והיו מעורבים בהקמת "פדרציית ציוני מצרים" שבראשה עמד בן דודו העשיר של בעלה אלברט, יעקב (ז'אק) מוצרי.