במהלך הסרט אנו עדים לכך שג'יימס שוקד על עריכת סרט משלו המתעד את מערכת היחסים שלו עם ג'יימי, ומתברר שזהו בעצם סרט פרידה, וג'יימס המתוסכל מתכוון להתאבד. הוא מנסה לשים קץ לחייו בטביעה בג'קוזי שבו הוא עובד כמציל, אך כיילב, שעוקב אחריו, מציל אותו ומזעיק עזרה. כיילב ביישן מכדי להישאר עמו ועוזב, לא לפני שהוא כותב על פניו של ג'יימס חסר ההכרה את מספר הטלפון שלו. כאשר ג'יימס מתעורר המום בבית החולים, הוא מתקשר לכיילב, ואף בורח אליו הביתה מבלי ליצור קשר עם ג'יימי או סת' הדואגים לו. כיילב מתוודה בפניו כי הוא עוקב אחר חייו זה זמן רב. השניים שוכבים, וג'יימס מרשה לכיילב לחדור אליו ולעצמו להיות פסיבי, דבר שהוא לא הרשה לאף אחד מעולם (בהמשך לעברו כנער ליווי). בהמשך, הוא מציג עצמו בחלון לג'יימי, שמבין כי הוא חי.
רוב וסוורין מקיימים מפגש בתשלום ורוב מבקש ממנה שתכה אותו על מנת לענגו, דבר שלא הרשה לעצמו לבקש מסופיה. סוורין מאבדת שליטה ומוצאת עצמה בעמדת חולשה בפעם הראשונה. סופיה חולמת חלום בו היא עוברת דרך יער סבוך לחוף ים, בו היא מנסה להגיע לאורגזמה שוב. כאשר היא נכשלת, היא צורחת – וברחבי ניו יורק כבים כל האורות, כאילו הדבר נגרם בגלל התסכול של כל הדמויות יחד.
הסרט מסתיים בשיר של ג'סטין בונד ב"שורטבאס" בזמן הפסקת החשמל, במהלכו סופיה מגיעה ומגלה את רוב וסוורין יחד. ג'יימס וג'יימי מגיעים יחד עם סת' וכיילב. השיר של ג'סטין מתחיל באווירה מלנכולית, אך עם כניסתה של תזמורת הוא נהייה יותר אופטימי ואנרגטי. על רקע המוזיקה מוצאות הדמויות בסרט את שחיפשו: ג'יימי וג'יימס חוזרים זה לזה מחוזקים, סת' וכיילב מגלים זה את זה, סוורין נראית מאושרת לראשונה, וסופיה מצטרפת לזוג אנונימי שאותם בחנה בעבר והתפעלה מהנאתם המינית, והמין בשלישייה מביא אותה לראשונה לאורגזמה, שיחד איתה מסתיימת בגל גדול החשכה ששוררת בניו יורק.
פרשנות.
האם הסרט פורנוגרפי.
בסרט מוצגות סצנות מין מפורשות - יחסי מין הטרוסקסואליים, הומוסקסואליים ולסביים ואף אורגיות, ולכן עלתה השאלה האם תוכן זה הופך את הסרט לסרט פורנוגרפי.
המבקר דניאל פאיקוב עוסק בשאלה זו ומציין:
למבקר הקולנוע אורי קליין עמדה ברורה בסוגיה זו:
דעה אחרת הייתה לחבר מועצת העיר תל אביב, הרב נתן אלנתן, שאמר בעקבות הקרנת הסרט בסינמטק תל אביב כי "מוסד שמקבל תקציבים מהעירייה אינו יכול לעסוק בפורנוגרפיה". גם בתי קולנוע רבים בארצות הברית סירבו להקרין את הסרט עקב ריבוי סצנות המין בו.
פרסים.
לאחר הקרנת הבכורה בפסטיבל קאן הוקרן הסרט ביותר מ-25 מדינות נוספות.
הקרנה בישראל.
בעקבות התנגדות של חרדים להקרנת הסרט בסינמטק תל אביב, הורתה המועצה לביקורת סרטים בישראל להקרין אותו אחרי השעה 22:00.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
שמחה ריגר
מפלגת הוופד
נשיא (ארגון)
נָשִׂיא הוא תפקיד בארגונים של אדם העומד בראש ההיררכיה הארגונית.
נשיא הוא תוארו של ראש המדינה במדינות רבות.
בראש ארגונים עומד ברוב המקרים מנהל כללי, אך לעיתים נמצא מעליו נשיא. השימוש בנשיא בראש ארגון הוא תוצר של מורשת הארגון או של מבנה ייחודי. דוגמאות לארגונים שבהם מכהן נשיא:
שושנה עטרי
מצייה
Luca, B
רג'ינלד פרייס מישל
רג'ינלד פרייס מישל (באנגלית: Reginald Price Michell, 9 באפריל 1873 - 20 במאי 1938) היה שחמטאי אנגלי. היה אלוף אנגליה בשחמט לחובבים בשנת 1902, שיחק בשמונה התמודדויות באמצעות כבל ימי מול ארצות הברית בין השנים 1901 ו-1911 ופעמיים ייצג את אנגליה במשחקים האולימפיים: באולימפיאדת השחמט 1927 ובאולימפיאדת השחמט 1933.
במשך כ-20 שנים מישל התמודד פעמים רבות בתחרויות הבינלאומיות בהייסטינגס, בין היתר ניצח את מיר סולטאן חאן ואת ורה מנצ'יק. באליפויות אנגליה לשחמט סיים במקום השני, השלישי והרביעי, ובין היתר ניצח מספר פעמים את הנרי ארנסט אטקינס .
מישל עבד במשרד הצי, ואשתו אדית מישל (טאפסל) הייתה אלופת אנגליה לנשים בשנים 1931, 1932 ו-1935.
כארט דה ויזיט
פיטר לואיס קינגסטון ונץ השלישי
ולס סארספילד
קלוב אתלטיקו ולס סארספילד (בספרדית: Club Atlético Vélez Sársfield) הוא מועדון כדורגל ארגנטינאי מבואנוס איירס. קבוצת הכדורגל משחקת בליגת העל הארגנטינאית, וזכתה שמונה פעמים באליפות הליגה. לזכות הקבוצה רשומות גם הצלחות ברחבי דרום אמריקה והעולם, עם זכייה בגביע ליברטדורס וזכייה בגביע הביניבשתי.
היסטוריה.
מועדון ולס סארספילד נוסד בשנת 1910 בשכונת פלורסטה שבבואנוס איירס. המועדון שינה בשנותיו הראשונות מספר פעמים את צבע מדיו ואת מגרשו, עד שהתקבל להשתתף בליגת החובבים הבכירה ב-1918, וסיים בה במקום השני כעבור שנה. שחקן ולס סארספילד בשנות ה-20, חוסה בופיה, היה השחקן הראשון של המועדון שזומן לנבחרת ארגנטינה. המועדון הפך למקצועני מאז תחילת העידן המקצועני בכדורגל הארגנטינאי ב-1931, והצטרף לליגת העל הארגנטינאית החדשה.
במהלך שנות ה-30 הפכה ולס סארספילד לכוח עולה כאשר שיחקה באצטדיונה הביתי, שכונה "המבצר הקטן", אולם התקשתה כאשר שיחקה באצטדיונים של יריבותיה. ב-1935 זכה אגוסטין קוסו בתואר מלך השערים של הליגה, והפך לשחקן הראשון מוולס סארספילד שזוכה בתואר. בשנת 1938 השתנו שוב מדי הקבוצה למדים הנוכחיים - מדים לבנים עם V כחול גדול במשחקי הבית, ומדים כחולים עם V לבן במשחקי החוץ.
לאחר ירידה לליגת המשנה ב-1941, שהייתה הירידה היחידה של הקבוצה בתולדותיה, חזרה הקבוצה לליגה העליונה כעבור שנתיים. בין כוכבי הקבוצה בשנות ה-50 של המאה ה-20 היה אנחל אלגרי ששיחק ב-399 משחקים. בטורניר הנסיונל של 1968 זכתה ולס סארספילד באליפות ארגנטינה הראשונה בתולדותיה.
שנות ה-90 היו העשור המוצלח בהיסטוריה של ולס. תחת המאמן קרלוס ביאנצ'י, שכשחקן היה שותף לאליפות הראשונה של הקבוצה ב-1968, זכתה הקבוצה בשתי אליפויות הקלאוסורה בשנים 1993 ו-1996 ובאליפות האפרטורה ב-1995. היא אף זכתה ב-1994 בגביע ליברטדורס, הטורניר המקביל בדרום אמריקה לליגת האלופות, ובסופרקופה סודאמריקנה ב-1996. ההצלחה המפורסמת ביותר של המועדון מאותם ימים היא הזכייה בגביע הביניבשתי ב-1994, לאחר ניצחון על קבוצת מילאן החזקה.
בשנות האלפיים זכתה הקבוצה בחמש אליפויות ארגנטינה נוספות בטורניר הקלאוסורה: ב-2005, ב-2009 וב-2011, באיניסיאל 2012 ובסופרפינאל 2012/13 (משחק גמר שנחשב לאליפות בפני עצמה ובשל כך ספג ביקורות רבות). מאמנה של הקבוצה בארבעת התארים האחרונים, ריקרדו גארקה, היה בעברו שחקן מפורסם בקבוצה.
למועדון יריבות היסטורית (מאז 1920) עם מועדון פרו קאריל אואסטה והמשחק ביניהם מכונה "אל קלאסיקו דל אואסטה" - "הקלאסיקו של המערב" (מערב בואנוס איירס), אך הוא אינו מתקיים מאז שנת 2000 עקב ההיעדרות של פרו מליגת העל.
אצטדיון.
אצטדיונה הביתי של ולס סארספילד, אצטדיון חוסה אמלפיטני, נקרא על שמו של נשיא המועדון לשעבר שכיהן בתפקיד במשך למעלה משלושים שנים. האצטדיון מכיל 49,747 מקומות, אך לא תמיד מאוכלס בצורה מלאה. אצטדיון זה משמש לעיתים גם לקונצרטים ולמשחקים של נבחרת הרגבי הלאומית של ארגנטינה. האצטדיון מכונה "המבצר הקטן" (El Fortín) על ידי התקשורת הארגנטינאית מאז שנות ה-20, וכינוי זה דבק גם בקבוצה עצמה.
אצטדיון חוסה אמלפיטני הוקם בשנת 1947. מאוחר יותר הוא עבר שיפוצים והקמה מחדש כהכנה לקראת מונדיאל 1978 שנערך בארגנטינה.
ולז סרספילד
ולז סארספילד
יריב יצקן
יריב יצקן (נולד ב-25 ביולי 1975) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 2 מטר ששיחק בעמדת הקלע. כיום משמש יצקן כעוזר מאמן במכבי ראשון לציון. יצקן ממוקם במקום ה-102 בדירוג קלעי ליגת העל בכל הזמנים עם 2,496 נקודות ב-15 עונות בליגה.
קריירה.
יצקן החל את קריירת המשחק שלו בהפועל ירושלים. בעונתו הראשונה בה מיעט לקבל דקות ולכן עבר למכבי ירושלים מלאומית ב', אך גם בה מיעט לשחק. לאחר מכן חזר להפועל ירושלים, עימה שיחק גם בגביע ספורטה. בעונת עבר להפועל חולון ובעונה שלאחר מכן חזר לירושלים וזכה עימה בגביע המדינה. את עונת החל בירושלים ובאמצע העונה עבר לעירוני רמת גן. לאחר המעבר לרמת גן החל יצקן לקבל דקות משמעותיות. הוא שיחק ב-17 משחקים בהם קלע 10 נקודות בממוצע למשחק. בעונה שלאחר מכן הוא שיחק 27 משחקים בהם קלע 10.1 נקודות בממוצע למשחק. בעונת הציג את יכולת השיא שלו בקריירה כשקלע 13.1 נקודות, הוריד 1.7 ריבאונדים ומסר 1.1 אסיסטים בכ-26.3 דקות בממוצע במשחק.
בעונת עבר יצקן למכבי חיפה, בה שיתף פעולה עם אחיו יון יצקן. בחיפה העמיד ממוצעים של 10.8 נקודות, 2.1 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים בכ-27.2 דקות למשחק. בעונה שלאחר מכן שיחק בבני השרון, במדיה שיחק 40 משחקים בהם קלע 10.3 נקודות בממוצע למשחק. בעונת שב לעירוני רמת גן, בה קלע 15.3 נקודות בממוצע למשחק ובעונה שלאחר מכן שיחק במכבי פתח תקווה.
בעונת חתם יצקן בקבוצת לה האבר מהליגה הצרפתית הראשונה ושיחק בה למשך שנה.
בעונת חתם יצקן בקבוצת שארלוויל מהליגה הצרפתית השנייה ושיחק בה במשך שנתיים, בהן העמיד ממוצעים של 12 נקודות, 1.6 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק. לאחר מכן שב לליגת העל וחתם בעירוני אשקלון וב-2008 חזר לשחק בעירוני רמת גן, ובעונה אחת במדיה השיג ממוצעים של 10.1 נקודות, 2.3 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק בכל המסגרות והוביל אותה להישארות בליגת העל.
בעונת עבר יצקן לשחק בהפועל חולון, ולאחר עונה בינונית למדי, שב לעירוני רמת גן, שעונה לפני כן ירדה לליגה הלאומית. בתחילת עונת 2012/13 חתם בקבוצת מכבי מעלה אדומים מהליגה הארצית.