ביונקים, הבֵּינָה (בלטינית מדיאסטינום, Mediastinum), הנקראת לעיתים גם המֵצַר, הוא חלל החזה בין שני שקי האדר, הכולל בתוכו את כל האיברים הפנימיים שבחזה מלבד הריאות: הלב, אבי העורקים, הוושט, קנה הנשימה התחתון, בלוטת התימוס, צברי לימפה וגנגיוליונים עצביים, אשר עטופים ברקמת חיבור רפויה. הלב הוא היוצא מן הכלל, שכן הוא עטוף ברקמת חיבור נוספת, כיס הלב.
אזור הבינה רגיש לדלקות: עקב המעבר של הוושט וקנה הנשימה דרכו, עלול זיהום נגיפי או חיידקי להופיע עקב התפרצות של הוושט וחדירת מזון לחלל הבינה או עקב אספירציה של מזון לתוך קנה הנשימה.
כיום קיימת בדיקה אנדוסקופית הקרויה מדיאסטנוסקופיה המאפשרת לראות מבפנים את תוכן חלל המדיאסטנום ולהשיג דגימות לבדיקה פתולוגית (ביופסיה).
גותיקה קורנת
VIX (קיצור באנגלית של Volatility Index, מדד התנודתיות; מכונה גם מדד הפחד) הוא מדד האומד את התנודתיות הצפויה במדד המניות S&amp;P 500. המדד, בשמו המלא Chicago Board Options Exchange Volatility Index (מדד התנודתיות של בורסת האופציות של שיקגו), נקבע על ידי חישוב התנודתיות הגלומה בשעריהן של אופציות הנסחרות על מדד S&amp;P 500.
מדד VIX מחושב בזמן אמת על ידי בורסת האופציות של שיקגו (CBOE). המדד משקלל את סטיית התקן הגלומה במחיריהן של האופציות מסוג CALL ו-PUT הפוקעות בתקופה של כחודשיים מיום חישובו. סטיות התקן הגלומות במחיריהן של אופציות נוטות לעלות ככל ששוק מניות נעשה תנודתי יותר, בשל העובדה שמשקיעים נוטים לחשוש מכתיבת אופציות, ואילו קוני האופציות מוכנים לשלם יותר, כדי להגן על עצמם מפני תנודתיות. לכן הן מהוות מדד טוב לרמת התנודתיות. מדד VIX מכונה "מדד הפחד", שכן הוא מבטא את חששות המשקיעים בתקופות שבהן שוקי המניות נוטים לרדת בחדות. למרות זאת, המדד אינו מבטא פחד מנפילות בלבד, אלא כל חשש משוק תנודתי.
הרעיון של מדד לתנודתיות נהגה לראשונה ופותח על ידי פרופסור דן גלאי ופרופסור מנחם ברנר בשנת 1987. עם זאת, הנוסחה שהם הציעו לחישוב מדד זה הייתה שונה מזו שאומצה. הנוסחה הקיימת לחישוב מדד VIX נהגתה על ידי פרופסור רוברט א. ויילי שנשכר לצורך זאת על ידי ה-CBOE.
התנהגות המדד לאורך זמן.
המדד במתכונתו הנוכחית פותח בתחילת שנות התשעים על ידי רוברט ויילי מאוניברסיטת דיוק. ערכו הנמוך ביותר - 9.48 נרשם בדצמבר 1993. ערכו הממוצע של המדד מ-1990 ל-2008 היה סביב 19 נקודות. בשנים הראשונות של המאה העשרים ואחת, בתקופת משבר בועת ההיי-טק, הגיע המדד לרמות של מעל 40 נקודות (בשנת 2002), אך לאחר שוך המשבר נע בדרך כלל בערכים שבין 10 ל-20 נקודות.
עם פרוץ משבר הסאב-פריים, בסוף יולי 2007, פרץ המדד באופן מובהק את רמת 20 הנקודות, אך רק עם החרפת משבר האשראי בספטמבר 2008, שבר המדד שיאים גבוהים יותר, והגיע ב-24 באוקטובר 2008 ל-89.53 נקודות - שיא של כל הזמנים. לאחר ההתייצבות היחסית בשוקי ההון העולמיים בשנת 2009, ירד המדד במרץ לרמות של כ-40 נקודות, וביולי אותה שנה התבסס ברמות של פחות מ-30 נקודות. בתחילת 2010 ירד המדד אל מתחת ל-20 נקודות.
במאי 2010, במהלך המשבר בגוש האירו, קפץ המדד בשבוע אחד ביותר מ-80% וחזר לרמות של יותר מ-40 נקודות.
את שיאו בשנת 2011 קבע ב-8 באוגוסט עת נקבע ברמה של 48 נק' וזאת לאחר שזינק ב-173% במשך 13 ימי המסחר שקדמו לו.
במהלך מגפת הקורונה, הגיע המדד ל-85.47 נקודות, בתאריך 18 במרץ 2020.
על מדד VIX עצמו נסחרות אופציות מסוג CALL ו-PUT, חוזים עתידיים וכן מספר תעודת סל כשהפופולרית שבהן היא ה-VXX שמנהלת נכון לתחילת ספטמבר 2011 כ-1.4 מיליארד דולר ושמחזור המסחר שלה עולה על 30 מיליון תעודות ביום.
VIXTA - מדד הפחד הישראלי.
בישראל פיתחו הכלכלנים שמואל האוזר מהקריה האקדמית אונו ורפי אלדור מהמרכז הבינתחומי בשיתוף עם יואב ליבל מדד פחד ישראלי, אותו הם מכנים VIXTA (Tel Aviv VIX), המחושב על בסיס נתוני האופציות על מדד תל אביב 35. מפתחי מדד זה הגדירו רמות לתיאור רמת הפחד, כך שרמה שבין 5 ל-18 נקודות הוגדרה כרמת פחד נמוכה, רמה שבין 18 ל-30 כבינונית, רמה של בין 30 ל-40 נקודות כגבוהה, ורמה של מעבר ל-40 כפאניקה. רמת מדד הפחד הישראלי הגיעה בתקופת המשבר של 2008 אל מעל ל-65 נקודות (אוקטובר 2008).
אנטומיה של מערכת הרבייה האנושית
Rayonnant Gothic
ספר המעשים
ספר המעשים הוא אוסף סיפורים קצרים, בעלי אופי סוריאליסטי, מאת ש"י עגנון. האוסף הוא מרכיב עיקרי של הכרך "סמוך ונראה". ברוך קורצווייל עמד על אופיים המיוחד של הסיפורים: "האופייני לסיפורים אלה הוא, שמציאותם מכילה אמנם יסודות המציאות הרגילה, אבל יסודות אלה קשורים זה לזה קשר שרירותי כביכול, החורג לעיתים קרובות מהחוקיות הקאוזאלית, השוררת במציאותנו היום-יומית". בפרט מטושטשים גבולות הזמן והמקום ומתבטלת ההפרדה בין החיים למתים.
תולדות "ספר המעשים".
ב-13 במאי 1932 פרסם עגנון ב"דבר" מקבץ של חמישה סיפורים קצרים שכותרתו "ספר המעשים". סיפורים אלה היו שונים באופיים מסיפוריו הקודמים של עגנון, ויש שהשוו אותם לסיפוריו של קפקא. סיפורים אלה הם:
טרם פרסום הסיפורים התלבט עגנון האם לפרסמם, משום שלא מצא כדוגמתם, ובעצת אשתו נועץ בדב סדן, שהמליץ לפרסמם.. ואכן, לאחר פרסום הסיפורים, כתב ברל כצנלסון, עורך "דבר", לעגנון, כי הם "משונים" והוסיף: "יודע אני אמנם בקוראי שרובם יתמהו, כי לא ראו כזאת בעגנון, ואף אני לא אתברך בנפשי כי לנתי בעומקם". עגנון סיפר: "מה אמרו עליהם חברינו הסופרים? חוץ מביאליק לא אמר עליהם אדם מלה טובה", והוסיף: "כמה שהשתדל ביאליק להוציא ממני סוד ספר המעשים השתדלתי אני להסתירו ממנו".
חוקר הספרות דן לאור הציג את ייחודם של סיפורים אלה:
בשנים שלאחר מכן פרסם עגנון בכתבי עת סיפורים נוספים של "ספר המעשים". בקיץ 1941 יצא לאור "אלו ואלו", הכרך השמיני בסדרת כל סיפורי עגנון (שהחלה לצאת לאור בשנת 1931), ובו 47 סיפורים, ובהם 13 סיפורי "ספר המעשים" (ובהם הסיפור "פת שלימה"). במהדורת 1953 של כל סיפורי עגנון הועברו סיפורי "ספר המעשים" לכרך "סמוך ונראה", ומספרם גדל ל-20.
מאפייני "ספר המעשים".
עגנון, שהיה לסופר המקפיד על אורח חיים יהודי והצטייר בעיני רבים ממבקריו ככרוניסטן של החיים היהודים וכמי שהקים לתחייה את הסיפור היראי, התגלה לפתע, בעזרת סיפורים אלו, כסופר מודרני במלוא מובן המילה, שכתיבתו נותנת ביטוי למצבי חרדה קיומיים באמצעות טכניקה חדשנית המערערת על המסורת של הריאליזם, שבמסגרתה פעל עד אז. מהלך מפתיע זה בכתיבתו של עגנון התרחש במידה רבה בהשראתם של זיגמונד פרויד ופרנץ קפקא, שכתביהם היו מוחזקים דרך קבע בין ספריה של אשתו. למרות זאת, לא פסק עגנון מלומר כי סיפורים אלו הם האישיים ביותר בכתביו והם לא הושפעו מאף אדם אחר, כולל קפקא:
שם הקובץ, "ספר המעשים", הוא בעקבות "מעשה בוך" - ספר מעשיות ביידיש שיצא לאור בשנת 1602 וזכה לתפוצה רבה, אך אין כל זיקה תוכנית בין הספרים. "מעשים" כאן הם במשמעות של "מעשיות". חרף זאת, תרגומו של הקובץ לאנגלית קרוי "The Book of Deeds", בהתאם למשמעות הנפוצה יותר של "מעשים". גרשם שלום התייחס למשמעות הנפוצה יותר של המילה "מעשים" וציין: "הפראדוכס הטבוע בכל צעד שאדם מנסה לעשות, מתגלם כבר בשם הספר, הבלתי הולם, באורח מוחלט, את תוכנו, מפני שעניינו של הספר הזה הוא להדגיש דווקא את אי-האפשרות לבצע אפילו את המעשה הקל ביותר, מבלי שיתהווה סבך של מבוכה ובלבול שאין להתירו, אלא על ידי Deus ex machina או על ידי היקיצה כמתוך חלום בלהות."
ברוך קורצווייל הדגיש את חשיבותם של סיפורי "ספר המעשים":
קורצווייל עסק בשאלה מדוע בחר עגנון בסגנון הסוריאליסטי בסיפוריו אלה, ובין השאר השיב:
זיוה שמיר ציינה:
שחר ארזי מציג מאפיין נוסף של "ספר המעשים":
צבי מרק כתב על סיפורי "ספר המעשים", אגב דיונו בסיפור "השיר אשר הושר":
חחי
משחק סופר אדטיבי
נתן שרוני
נתן (נתי) שרוני (נולד ב-13 ביוני 1934) הוא איש צבא ומנהל ישראלי, השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף, לאחר שכיהן כקצין תותחנים ראשי וכראש אגף התכנון. לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל משרד התעשייה והמסחר וכיום משמש כדירקטור בחברות ציבוריות בולטות ובנוסף, משמש כנשיא המועצה לשלום ולביטחון.
ביוגרפיה.
שרוני נולד בכפר גנים שבפתח תקווה, בנם היחיד של דב ופסיה פרלוב. למד בבית ספר ברנר המקומי. כנער, זייף את גילו וב-1949 ויצא לקורס מ"כים של הגדנ"ע במחנה 80 וב-1950 יצא לקורס סמלים של הגדנ"ע בשייח' מוניס. התגייס לצה"ל ב-1952, תחילה שירת ככוון בצוות תותח קרופ 75 בגדוד 403 של חיל התותחנים. לאחר קורס קצינים שירת כקצין בגדוד 406. במהשך שימש מפקד סוללה בגדוד 334, גדוד מרגמות שהיה כפוף לחטיבת גולני. במהלך מבצע קדש היה מפקד סוללה של תותחנים נגררים, (תותח 25 ליטראות) של גדוד 404, השתתף בקרב כיבוש נח'ל ובקרב המיתלה בו הצטרף לחפ"ק של רפאל איתן. לאחר המלחמה ב-1957 סיים קורס מפקדי פלוגות שריון. הוא מונה לקצין ניהול אש (קנ"א) בגדוד 404 ולאחר מכן לקצין הסיור הגדודי ואף שימש ממלא מקום המג"ד. יצא להשתלמות בבית ספר לתותחנות של הצבא האמריקאי בפורט סיל שבאוקלהומה, בשובו הדריך בקורס קציני חת"ם ושימש מפקד סוללה בקורס. ב-1960 מונה לסגן מפקד גדוד תותחנים ובשנים 1961–1963 שימש קצין אג"ם של אגד ארטילרי 215.