האווירה ששררה באותן שנים תרמה להפקת תוכניות אשר ביקרו את אי הצדק החברתי, שם מצא לואץ' את החזון והקול אשר יאפיינו את הקולנוע שלו. ב-1964 החל לביים סדרת תוכניות דרמה תיעודיות אשר המפורסמת מהן היא "Cathy Come Home", המתארת זוג ממעמד הפועלים, שמצבו הכלכלי מידרדר עד שבני הזוג הופכים למחוסרי פרנסה ודיור. התוכנית הביעה ביקורת כלפי שירותי הרווחה וזכתה להצלחה רבה. זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1967, ביים לואץ' את סרט הקולנוע הראשון שלו "Poor Cow", וב-1969 את "קס", סיפורו של נער שמעדיף לגדל בז על חשבון לימודיו. הסרט מבוסס על רומן מאת בארי היינס, ונחשב לאחד הסרטים הטובים ביותר של לואץ'.
בשנות ה-70 וה-80 חילק את זמנו בין הקולנוע והטלוויזיה, ביים ארבעה סרטים באורך מלא, מספר סרטים תיעודים וסרטי טלוויזיה כגון הסרט "The Big Flame" (1969) על עובדי הנמל בליברפול והסדרה "Days of Hope" (1975) על השביתה הכללית בבריטניה ב-1926 והתבוסה של תנועת העבודה הבריטית.
סרטיו בשנים אלו זכו להצלחה מועטה, סבלו מהפצה דלה, חוסר עניין וצנזורה פוליטית. סרטו "The Save the Children Fund Film", הוזמן בידי הארגון The Charity ששנא אותו עד כדי ניסיון לשרוף את הנגטיב. הסרט לא הוקרן מעולם בפני קהל.
בתקופת שלטונה של מרגרט תאצ'ר, גדל מספר השביתות והקיצוצים בתקציב התרבות בבריטניה. כתוצאה מכך אשת הברזל יוצרת לעצמה אויבים רבים בקרב האומנים, ביניהם לואץ'. ערוץ 4 הבריטי מזמין את לואץ' לעשות את הסדרה התיעודית "A Question of Leadership" אשר נאבקת במדיניות תאצ'ר אך הסדרה נאסרת להקרנה. סרט נוסף "Which Side Are You On?" (1984) על שביתת כורי הפחם, הוזמן בידי המגזין הטלוויזיוני "The South Bank Show", גם כן נאסר להקרנה. הסרט הוקרן בסופו של דבר לאחר שזכה בפסטיבל ברלין אך רק בסוף השביתה ולא בעיצומה כפי שתוכנן.
בשנות ה-90, עם השינויים הפוליטיים, הקריירה שלו קמה לתחייה. הוא זכה 3 פעמים בפסטיבל קאן. ביים את השחזור של הדרמה המשפטית בסרט מקליבל על משפט הדיבה הארוך ביותר בבריטניה אשר הפך לסיוט עבור רשתות המזון המהיר.
סגנון.
סגנונו של לואץ' מתאפיין בריאליזם ייחודי, הוא משקיע מאמץ בכל תחום העשייה הקולנועית בהדגשת המשחק האותנטי שבין שחקניו. בחלק מהסצינות ישנה תחושה כי הן צולמו ללא תסריט. למרות זאת, כל הסצינות כתובות בקפידה ובתוכן ייתכנו האלתורים. למעשה, התסריט והסרט הגמור קרובים מאוד אחד לשני. ללואץ' קשרים חזקים ויצירתיים עם התסריטאים, כאשר לאחרונה הבולט הוא פול לאוורטי אשר כתב תשעה סרטים באורך מלא עבור לואץ' (ביניהם: "כשהרוח נושבת", "16 מתוק"), לפניו היה את ג'ים אלן ("על תמימות וחופש") והתסריטאי הראשון הבולט עמו עבד לואץ' היה ברי היינס (קס).
במקום לעבוד עם שחקנים מקצועיים ומוכרים, מעדיף לואץ' כישרונות לא ידועים אשר עברו בחייהם הפרטיים חלק מהחוויות אותן חוות דמויותיו. עבודתו של לואץ' מתוארת כנטורליסטית. כאמור, מעדיף משחק אותנטי ונמנע מאפקטים מיוחדים. בסצינות בסרטיו בולטת האווירה הספונטנית והריאלסטית ושחקנים רבים, מדסטין הופמן ורוברט דובל ועד רוברט קרלייל (שירה של קרלה וריף רף) ופיטר מולאן (קוראים לי ג'ו) שבחו את המשחק אשר מצליח לואץ' להביא לידי בטוי משחקניו ואת יחסו אליהם.
בסרט" לחם ושושנים", על מהגרים העובדים כמנקים בלוס אנג'לס, רוב השחקנים היו מהגרים לטיניים בעצמם אשר עובדים בניקיון וחלקם היו פעילים באיגודים מקצועיים ובעיירה. חלקם חוו בעצמם את הסכנות שבחציית הגבול לארצות הברית. אדריאן ברודי, השחקן הראשי, בילה זמן עם הפעילים כדי להבין את דמותו ותפקידו טוב יותר. פילר פדייה, שחקנית מקסיקנית וגיבורת הסרט, הייתה צריכה ללמוד אנגלית מהר כדי לגלם את התפקיד.
לואץ' משקיע מאמצים רבים בלעזור לשחקניו להביע את עצמם ביושר ובטבעיות. הוא מאמין שלצלם סרט לפי הסדר, מהסצנה הראשונה עד לאחרונה עוזר מאוד לשחקנים למצוא מענה אמיתי לנסיבותיהם. לשחקנים רבים לא ניתן התסריט כולו בתחילת הצילומים על מנת לאפשר להם לחוות את הסרט כפי שדמות בדיונית הייתה עושה זאת. לעיתים, נותן לואץ' לשחקניו את התסריט של סצנה מסוימת כמה ימים מראש, כדי שיוכלו ללמוד את שורותיהם, אך אלה עדיין לא יודעים מה יתרחש אחר כך. אם סצנה מצריכה תגובה של הלם או הפתעה מאחד השחקנים, ייתכן כי השחקן אינו יידע מה הולך להתרחש. בסרט "קס", השחקן ששיחק את הילד, האמין שלואץ' באמת הרג את הבז אליו התחבר מאוד במהלך הסרט, בזמן צילום סצנת הגילוי של הילד (כאשר למעשה הצוות עשה שימוש בבז מת שמצאו לפני כן). בסרט גשם של אבנים, ביקר את אחת השחקניות מלווה כספים מושחת, אשר ביקש ממנה, ללא ידיעתו מראש, להוריד את טבעת הנישואים שלה ולתת לו אותה כחלק מהתשלום. בשירה של קרלה, נהג האוטובוס (אותו גילם רוברט קרלייל), לא ידע על ניסיון ההתאבדות של קרלה עד לגילוייה באמבטיה. במחפשים את אריק, השחקן הראשי, סטיב אווטס, גילה שהכוכב כדורגל אריק קאנטונה באמת מופיע בסרט, כאשר הוא הסתובב וראה אותו במהלך צילום אחת הסצינות.
לואץ' מתנגד נחרץ לצנזורה והתרעם מאוד על דירוג סרטו "16 מתוק" לבני 18 ומעלה:
"אני חושב שזאת הייתה החלטה טיפשית ומתנשאת. אנשים נעלבים לעיתים רחוקות מקללות, אך בסרטים המדורגים לבני 12 ומעלה ניתן לראות סצינות אלימות. בחלק מסרטים אלו קיימת האלימות כדי לנסות לדחוף את גבולות הצנזורה. אני חושב שבסרטי, האלימות נחוצה לשם תיאור הריאליזם ולנארטיב. ואכן סרטים המנסים לדחוף את גבולות הצנזורה, שמים מסך עשן על החברה, משום שהם משתמשים באלימות כמקור בידור במקום המשמעות האמיתית של המעשה."
פעילות פוליטית נגד ישראל.
חבר במפלגת העבודה הבריטית מתחילת שנות ה-60 ועד אמצע שנות ה-90. בנובמבר 2004, נבחר למועצה הלאומית של מפלגת ריספקט וגם תמך בבחירות של מנדט אחד לפרלמנט האירופי. הוא גם אחד התומכים של הארגון הטרוצקיסטי אקו-סוציאליסטי Socialist Resistance. בנוסף, הוא תומך בפעילות הקמפיין הפלסטיני לחרם אקדמי ותרבותי על ישראל (PACBI).
ב-2007, לואץ' היה אחד מ-100 האומנים והסופרים אשר חתמו על מכתב גלוי שנכתב ביוזמת הארגון "קווירים נגד הטרור הישראלי" (Queers Undermining Israeli Terrorism), הארגון הקווירי של דרום מערב אסיה ומפרץ צפון אפריקה (South West Asian, North African Bay Area Queers) וארגון הפריימליין אשר מפיק את פסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן פרנסיסקו המוקדש לקהילה ההומו-לסבית. במכתב נחתם על "כיבוד קריאות לחרם בינלאומי על מוסדות ישראלים פוליטיים ותרבותיים, על ידי סירוב קבלת החסות מקונסוליית ישראל בפסטיבל הסרטים ההומו לסבי בסן פרנסיסקו (LGBT) ומתן חסות משותפת באירועים עתידיים". לואץ' חתם על מכתב פתוח נוסף מטעם "54 דמויות בינלאומיות מתחומי הספרות והאומנות" אשר השווה, בין היתר, את חגיגות 60 שנה לריקוד, לצליל חוזר ונשנה של נישול מתמשך ואי-צדק רב ממדי, על קברי פלסטינים. המכתב התפרסם בעיתון הבריטי International Herald Tribune ב-8 במאי 2008.
כתגובה לדיווחים על עליית האנטישמיות בעקבות מלחמת עזה, אמר לואץ' כי "אם הייתה עלייה, אני לא מופתע. למעשה, זה מובן מכיוון שישראל גורמת ליצירת תחושות אנטישמיות". הוא הוסיף גם "אף אחד לא יכול לסלוח לאלימות".
במאי 2009, מארגני פסטיבל הסרטים הבינלאומי אדינבורו שבסקוטלנד החזירו 300 ליש"ט לשגרירות הישראלית ששולמו על מנת להטיס את במאית הסרטים טלי שלום עזר לפסטיבל לצורך הקרנת סרטה סרוגייט. מארגני הפסטיבל החליטו לממן את הטיסה בעצמם בעקבות חששם מהחרמתו על ידי לואץ' ויוצרים אחרים. לואץ' תמך באותה עת בחרם שיזם ארגון ה- PACBI על הפסטיבל. בתגובה, מנהל ערוץ 4 הבריטי לשעבר סר ג'רמי אייזק, תיאר את התערבותו של לואץ' כאקט של צנזורה, הוא אמר "אסור למארגני הפסטיבל לתת למישהו סתם ככה להתערב בתוכניותיהם". במכתב פתוח שכתב לואץ' לשלום-עזר, הוא רשם "מההתחלה, מדינת ישראל והתומכים בה קראו למבקריה גזענים ואנטישמים כטקטיקה להימנעות מוויכוח רציונלי. אני רוצה להיות ברור: כיוצרת קולנוע, את תתקבלי בברכה באדינבורו. את לא מצונזרת או דחוייה. ההתנגדות הייתה לקבלת כספים ממדינת ישראל". למבקרים הוא גם הוסיף "החרם, כפי שמי שמגלה עניין אמיתי יודע, הוא נגד מדינת ישראל". לואץ' אמר כי הוא ניהל שיחה "רצינית והגיוניות" עם מארגני הפסטיבל כשאמר להם כי הם לא צריכים לקבל כספים ממדינת ישראל.
ביוני 2009, לואץ' משך את סרטו מ"חפשים את אריק" מפסטיבל הסרטים הבינלאומי במלבורן שבאוסטרליה כמחאה לתמיכה הכספית החלקית הניתנת על ידי מדינת ישראל לפסטיבל. זאת, לאחר שמארגני הפסטיבל סירבו לדרישתו של לואץ' לסרב לקבל כספים ממדינת ישראל. מנהל הפסטיבל ריצ'רד מור השווה את הטקטיקה של לואץ' לסחיטה, הוא אמר "אנו לא נהיה חלק מהחרם נגד מדינת ישראל, כפי שלא נהיה חלק גם מחרם סרטים מסין או כל מדינה אחרת המעורבת בסכסוך היסטורי ממושך". המחוקק האוסטרלי מייקל דנבי גם כן ביקר את טקטיקה של לואץ' כאשר אמר "לישראלים ולאוסטרלים הרבה במשותף, כולל בוז לנטייה הבריטית המקוממת לדרישת עליונות תרבותית. מלבורן הוא מקום שונה ללונדונים".
כתוצאה מכך, לואץ' ושאר יוצרי הסרט "מחפשים את אריק" אמרו "אנו מרגישים מחויבות לקבל את עצתם של אלה החיים בקצה האזורים הכבושים. אנו גם מעודדים יוצרי קולנוע ושחקנים אחרים המוזמנים לפסטיבלים, לבדוק האם ישנה תמיכה כלכלית של מדינת ישראל לפני הגעתם, ואם כן, לכבד את החרם. סרטים ישראלים אינם המטרה אלא המעורבות המדינית".