בשנת 1956 נשים במצרים קיבלו זכות הצבעה, אך בניגוד לגברים רק אם הם יודעים לקרוא. דוריה שפיק הובילה מאבק לביטול אי-שוויון זה. אינג'י אפלטון פעלה לבחירת נציגת נשים לפרלמנט, אך היא הפסידה למועמד ממשלתי.
במאה ה-20 בלטה עאישה עבד אלרחמאן, גם היא ממצרים, ונוספה השפעה מצד הפמיניזם המערבי, כמו דרישות לזכות הצבעה לנשים לפרלמנט וזכויות אדם. בשנת 1940 זיינב אל-ע'זאלי הקימה ארגון פמיניסטי אסלאמי הראשון.
מאז שנות ה-70 בלטו סופרות מוסלמיות פמיניסטיות, שכתבו ספרים הדנים במערכת היחסים המגדרית בעולם המוסלמי. נשים אלו הושפעו מהתנועה הפמיניסטית המערבית שהדגישה את שחרור הנשים מהמבנה הפטריארכי. אחת הפמיניסטיות הראשונות הייתה נוואל א-סעדאווי, אשר ביקרה את היחס של החברה המוסלמית הערבית כלפי נשים וקראה לזכותן של נשים להציע פרשנויות פמיניסטיות לקוראן.
בשנות ה-90 החל זרם המכונה פמיניזם אסלאמי, אשר הונהג בידי נשים מוסלמיות משכילות. זרם זה הדגיש פסוקים בקוראן ואמירות התומכים בשוויון בין המינים. פמיניסטיות אלו אימצו פרדיגמות רפורמיסטיות אסלאמיות וניסו לאתר במסורת האסלאמית עובדות שמחזקות את מעמד הנשים המוסלמיות תוך תקיפת הפטריארכליות האסלאמית. ביניהן הייתה פאטמה אל מרניסי, אשר תמכה במתן זכויות לנשים ובשוויון בין המינים בהתבסס על הדוקטרינה האסלאמית. גם לילה אחמד, סופרת וחוקרת אסלאם מצרית-אמריקאית, טענה כי דיכוי האישה המוסלמית מתרחש בשל השקפות פטריארכליות בתרבות האיסלאמית ופרשנויות פטריארכליות של הקוראן, ולא בשל האסלאם עצמו.
פמיניזם איסלאמי
בנימין אונגר
בנימין אוּנגַר (24 בספטמבר 1907 – 11 בספטמבר 1983) היה חזן ישראלי. יו"ר ארגון החזנים בישראל. החזן הראשי של בית הכנסת הגדול בתל אביב בשנות ה-40 וה-50.
קורות חיים.
אונגר נולד ב-1907 בעיר יאסלו שבגליציה, אוסטריה (לימים בפולין), בנם של רייזל לבית פָאיֶיר (פוֹיֶר) ומשה אונגר (ממשפחת האדמו"ר מזבנה).
קיבל חינוך תורני מסורתי בחדר ובישיבה בווינה ובטרנבה וחינוך מוזיקלי בחזנות בקונסרבטוריונים בווינה ומגדבורג.
בשנת 1933 נישא להניה הנדלר.
עסק בפעילות ציונית בגרמניה הנאצית, וב-1937–1938 ניהל משק הכשרה של עליית הנוער ליד ברלין. ב-1938 עלה לארץ ישראל.
הוא היה חזן בבתי כנסת גדולים בתל אביב ובתוכם בבית הכנסת הגדול.
הופיע ברדיו (בשידורי קול ישראל, קול ציון לגולה וגלי צה"ל), טלוויזיה ובתקליטים רבים. היה יושב ראש ארגון החזנים בישראל. בשנת 1983 הוענק לו התואר יקיר תל אביב.
נפטר ב-1983. היה אב לשתיים: מרים וורדה.
ארכיונו, הכולל עיבודים מוזיקליים, שמור בספרייה הלאומית.
בשנת 2007, במלאת מאה שנים להולדתו, הוסר הלוט מעל שלט הנצחה על ביתו בתל אביב בטקס בו השתתפו ראש העיר רון חולדאי וחזנים רבים.
בנימין אונגר היה אח בלשכת הכוכב מס' 13 של הבונים החופשיים בחסות הלשכה הגדולה למדינת ישראל.
רחוב נתן החכם
יצחק שמואלי
יצחק שמואלי (1941 – 1994) היה פסל, צייר ומעצב ישראלי.
קורות חייו.
שמואלי נולד בבגדאד שבעיראק, שמיני למשפחה של עשרה ילדים. אביו, אהרון מועלם, היה מנהל בית ספר ודמות ידועה בבגדאד. אמו, ויקטוריה, הייתה נצר של משפחת שלמה-דוד. משפחתו עלתה לישראל ב-1950, והתיישבה בבת ים. שמואלי למד בפנימיית נווה הדסה. בגיל 16 עזב את בית הספר ועבר לגור עם דייגים בחוף אילת, שם החל לצייר.
הוא שירת בחיל הים, שם חבר למפקדו המשורר איתן איתן ממושבת כנרת, חברות שנמשכה עד סוף חייהם. לאחר סיום שירותו צבאי הפליג בצי הסוחר במשך ארבע שנים. בכל המקום שספינתו עגנה, ביקר בגלריות ומוזיאונים במטרה להבין וללמוד על תרבויות שונות, ובכך לפצות על שהחסיר בחינוך פורמלי.
באחד הימים, כאשר ספינתו עגנה באילת, פגש את צוות הסרטה של "חור בלבנה" והצטרף אליהם כניצב. מפגש זה עם אנשי הבוהמה התל האביבית הוביל אותו לבית הקפה הידוע כסית, שם התוודע לאמנים כגון אורי זוהר, שמוליק קראוס, יצחק דנציגר, אלכסנדר פן, יגאל תומרקין, חיים חפר, איצ'ה ממבוש, דן בן אמוץ, עמוס קינן, אורי ליפשיץ ועוד רבים אחרים. בכסית הציג ציור שמן מופשט שפתח לו את הדרך לתערוכה קבוצתית של אמנים צעירים בבית הלנה רובינשטיין בשנת 1965, את התערוכה אצר חיים גמזו.
באותה שנה הכיר את חייקה, ציירת ומעצבת במשרד האדריכלים אריה שרון. הם נישאו ונולדו להם שלושה ילדים: ערן (צייר), יעל (ציירת, פסלת, מעצבת) והד (פסל). הוא החל לפסל בחצר הבית ששכרו בבת ים, ובתום מלחמת ששת הימים עברו לתל אביב. סדנת הפיסול שהקים ברחוב בן-יהודה 154, הייתה מוקד עלייה לרגל לאמנים צעירים.
בשנת 1975 עזבו את תל אביב כדי להשתקע בעין הוד.
הסקרנות הטבעית ופתיחות מחשבתית הובילו אותו לחפש פתרונות יצירתיים, כך המציא רשת פלסטיק למטרות הגנה בים, פיתוח עליו רשם פטנט. אותה רשת שימשה גם לבניית פארקים לילדים.
משנת 1965 עד 1994, תכנן והקים מעל מאה פסלים סביבתיים. משנת 1994 ועד 1998 הוזמנו וניבנו באתרים שונים בארץ 12 פסלים סביבתיים על פי דגמים שהוא השאיר בסדנתו.
פרסים.
פרס ראשון, תחרות יד ושם.
שני פרסים, תחרות לעבודות ציבוריות שמומנו על ידי משרד הבינוי והשיכון והמועצה לארץ ישראל היפה.
הגברות המצובעות
פרשת הטיית המשחקים בסרייה א'
פקודת if
יוסיפ קובזון
גראפלינג
גראפלינג (באנגלית: Grappling) הוא כינוי כללי המתייחס לקטגוריה יכולות, אמנויות לחימה וספורט לחימה שמטרתן היא לבסס יתרון גופני בטכניקות שאינן טכניקות של הכאה. לדוגמה ביסוס עמדת שליטה גופנית, בריחים, חניקות, היחלצויות והכנעות. אמנויות הלחימה בהן גראפלינג תופס חלק מרכזי הן ג'ו ג'יטסו, היאבקות, ג'ו ג'יטסו ברזילאי, אמנויות לחימה משולבות וג'ודו. את טכניקות הגראפלינג ניתן לחלק לשתי קטגוריות עיקריות: גראפלינג עמידה וגרפלינג קרקע. בשתיהן הדרך המקובלת להכניע יריב היא באמצעות בריחים - הפעלה של מנוף כנגד אחד מפרקי היריב ואילוצו להיכנע מפאת הכאב, או חניקה, שמטרתה להאט את קצב זרימת הדם לראש ובכך לאלץ את היריב להיכנע כדי לא להסתכן באבדן הכרה. במזרח לעיתים מכנים טכניקות מקטגוריה זו טכניקות "רכות", בניגוד לטכניקות של הכאה שנקראות טכניקות "קשות".
גראפלינג עמידה.
גראפלינג עמידה הם טכניקות גראפלינג המשמשות בזמן שהלוחמים עומדים על רגליהם. מטרתן של טכניקות אלו משתנה בין סגנונות הלחימה השונים, אך לרוב המטרה המרכזית הפלת היריב באופן שיאפשר למפיל לשמור על עמדת שליטה. באמנויות לחימה מסוימות כגון ג'ודו ואיגרוף תאילנדי, עצם ההפלה יכולה לסיים את המשחקון או הסיבוב, בעוד שבאחרות, כגון ג'ו ג'יטסו ברזילאי, סמבו וההפלה מיועדת להוביל להכנעת המתמודד על הקרקע. בנוסף ישנן גם יכולות הכנעה שונות גם בעמידה כדוגמת בריחי עמידה וחניקות שונות. באומנויות שונות משתמשים בגראפלינג עמידה לצד שימוש במכות שונות (בעיקר אגרופים ובעיטות) לדוגמה באמנויות לחימה משולבות וקרב מגע.
אמנויות לחימה השמות דגש על גראפלינג עמידה:
גראפלינג קרקע.
גראפלינג קרקע, הנקרא גם קרב קרקע, הוא אוסף טכניקות המשמשות את הלוחמים כאשר הם אינם עומדים על רגליהם. בחלק גדול מענפי ספורט הלחימה ואמנויות הלחימה בהן משתמשים בטכניקות גראפלינג קרקע המטרה היא הכנעה בדמות בריח או חניקה, אם כי חשוב גם כינון עמדה שולטת והיחלצות מעמדת נחיתות. עמדה שולטת היא עמדה המקנה למתמודד אופציה לצאת למגוון של טכניקות הכנעה, ומונעת באותה עת אופציות דומות מיריבו (לדוגמה, במאונט) המתמודד המצוי בעמדת נחיתות, מנסה לרוב להיחלץ לעמדה יותר שוויונית או לעמדת יתרון המעניקה לו הגנה ויכולת תקיפה, למשל גארד.
אמנויות לחימה בהן משתמשים בטכניקות גראפלינג קרקע:
טכניקות בסיסיות.
את סוגי הטכניקות ניתן לקטלג בכלליות למספר קבוצות: קלינצ' (clinch), הפלות והטלות, הכנעות, ריתוקים ועמדות שליטה, הפיכות והחלצויות.
בתחרויות ג'ודו מותרות כל החניקות אך בריחים מותרים רק על המרפק. בתחרויות סמבו אסורות כל החניקות אך מותרים כל הבריחים. בתחרויות ג'ו ג'יטסו ברזילאי מותרות כל החניקות וכל הבריחים פרט לבריח קרסול מסובב, מפאת הנזק שהוא גורם. בתחרויות אמנויות לחימה משולבות מותרים כל הבריחים וכל החניקות.
שימוש.
החשיבות שהגרפלינג תופס באמנויות לחימה וענפים ספורטיבים שונים, משתנה ממקרה למקרה. ענפים מסוימים כמו היאבקות, ג'ו ג'יטסו ברזילאי, סומו וג'ודו הם ענפי גראפלינג "טהורים", מכיוון שאסור להשתמש בהם בטכניקות שאינם גראפלינג.
רוב אמנויות הלחימה כוללות בתוכן סוג כל שהוא של גראפלינג. מעט אמנויות לחימה אינן כוללות גראפלינג, לדוגמה אגרוף וקיקבוקס. רוב אמנויות הלחימה שאינן כוללות גרפלינג מתמקדות בטכניקות סטרייקינג, הכוללות אגרופים ובעיטות. באותם ענפי ספורט אשר אינם כוללים גראפלינג מתחרים ישתמשו בדרך כלל בקלינצ' בזמן עייפות או כאב, אם כי במקרים אלה אמור השופט להפריד בין המתמודדים ולהזהיר אחד או את שניהם, לדוגמה תחרויות איגרוף, קיקבוקס, טאקוונדו וכו'. בעוד שבאגרוף תאילנדי השופט יפריד קלינצ' רק לאחר זמן מה.
לטכניקות גראפלינג והתגוננות חשיבות בתורות הגנה עצמית ובקרב רשויות החוק. טכניקות הגראפלינג הנפוצות ביותר להגנה עצמית הן ההחלצויות וההכנעות הבסיסיות, כגון בריחים וחניקות.
הגראפלינג נכנס לתודעת הספורטאים ואמני הלחימה בעיקר בעקבות אליפות הלחימה האולטימטיבית, בהן ניצח רויס גרייסי בשלוש מתוך ארבע האליפויות הראשונות על ידי הכנעת יריבים גדולים וחזקים ממנו באמצעות שימוש מושכל בטכניקות גראפלינג.
סגנונות.