זמן קצר אחר כך עבר לעבוד ב"מעריב", ומייד הפך לכתב בולט של המגזין. כתבת שער שפרסם במוסף סופשבוע של מעריב, בה חשף את רשימת הלקוחות הסודיים של הרב יצחק כדורי, ביניהם אנשי ציבור ומשק בכירים, עוררה תשומת לב רבה, ואף זכתה להתייחסות בולטת בספר "אלוהים קטנים" שיצא כעבור שלוש שנים. בכתבת מגזין נוספת, חשף את רשימת המועמדות לשידוך עם הרב עובדיה יוסף לאחר מות אשתו, ואת תמונותיהן. לאחר ניצחונו של בנימין נתניהו בבחירות של שנת 1996, פורסמה כתבת שער בה תיאר את ההשתלשלויות שהתרחשו מאחורי הקלעים והובילו את זקן המקובלים הרב יצחק כדורי להעניק את ברכתו להצלחה בבחירות דווקא לנתניהו. בתחקיר נוסף חשף את העומד מאחורי תעשיית ה'ניסים' של הרב יעקב איפרגן (המכונה 'הרנטגן'). לאחר הטבח שביצע חייל ירדני ב'אי השלום' בנהריים, הביא סויסה את סיפורן האישי של הבנות שנטבחו ומשפחותיהן. בכתבה אחרת חשף פרטים לא ידועים מחייה האישיים של סוניה פרס. לאורך כל התקופה במעריב, פרסם מדור שבועי קבוע במוסף בסופשבוע של מעריב שעסק בחשיפת מיסטיקנים אלמוניים הפועלים בישראל.
בהמשך חזר לשמש ככתב "ידיעות אחרונות". באותה תקופה נחשב לאחד הכתבים המובילים לענייני חרדים ובמקביל כתב טור שכותרותו: "מצוקה - סיפורים אישיים מאת משה סויסה". הוא היה זה שחשף את התבטאויותיו הבוטות של הרב עובדיה יוסף נגד שופטי בג"ץ והיה בין הכתבים שנלוו לביקורו המפורסם של בנימין נתניהו בביתו של המקובל הרב יצחק כדורי, שם לחש לאוזנו של הרב: "השמאל שכחו מה זה להיות יהודים". סויסה גם חשף את הקרע בישיבת 'מרכז הרב' בעקבות פרישתו של הרב צבי טאו ממנה, ואת האיום הנשקף לכוחה הפוליטי של הציונות הדתית. במסגרת עבודתו העיתונאית כיסה נושאים רבים כמו חוק ההמרה, הסכסוך בין הרב עובדיה לרב אליהו ואת מועמד 'ישראל אחת', אהוד ברק, במסעו לפיוס עם העולם החרדי, שהכשיר בסופו של דבר את הקרקע להצטרפות הסיעות החרדיות לקואליציה שהקים לאחר ניצחונו בבחירות. בערוב ימיו של מנהיג הציבור הליטאי, הרב מנחם אלעזר מן שך, חשף סויסה בכתבת פרופיל את יורשו, האנונימי באותם הימים, הרב אהרון לייב שטיימן. כשפרץ הקרע הגדול והאלים בישיבת פוניבז׳ המיתולוגית, חשף את יסודות המחלוקת ואת הקרבות האלימים בין שני המחנות.
חשף מספר סיפורים מרכזיים, כגון השליח של השלטונות האיראניים שנפגש בחשאי עם הרב דורון והעביר באמצעותו מסר מדיני. זמן קצר לפני כן, כשנשלח לקהיר כדי לסקר את ביקורו של הרב הראשי ישראל מאיר לאו בארמונו של חוסני מובראק בקהיר, גרם להתרגשות רבה כשחשף כי מובראק הבטיח להשיב לישראל את ספר התורה שלקחו עימם לשבי לוחמי מוצב המזח במלחמת יום הכיפורים. לאחר תחקיר על רבנים שהורו לזוג חרדי, שלו תשעה ילדים, להתגרש, לאחר שהאשה נאנסה על ידי שלושה פועלים זרים כשיצאה מן המקווה ולאחר הכחשות מצד גורמים חרדים שהובילו בסופו של דבר להסרת תמיכתם של אנשי ידיעות אחרונות בו, הגיש במחאה את התפטרותו.
משה נגר
משה נגר הוא פזמונאי, ומלחין ישראלי שחיבר והלחין מאות שירים לזמרים רבים ובהם ישי לוי ונתי לוי. התפרסם בעיקר סביב כתיבת המילים לרבים מלהיטיו של זוהר ארגוב.
ביוגרפיה.
נגר נולד בראשון לציון, לאב חקלאי ואם שהייתה עקרת בית, עולים מיהדות תימן. הוא ירש את הכשרון המוזיקלי מאביו שהיה רב ופייטן בבית הכנסת. בגיל 3, התעוור בעינו הימנית בעקבות חוט ברזל שחדר לתוכה. בשל עבירות משמעת, עזב את הלימודים בכיתה ה' והחל ללמוד לנגן כאשר מפוחית הייתה כלי הנגינה הראשון שלו. הוא למד לנגן בגיטרה שקנה בעקבות שליחויות שביצע ובגיל 10, עברה משפחתו לשכונת שיכון המזרח בראשון לציון.
בגיל 18, לאחר שלא גויס לצה"ל, הקים להקת רוק בשם "תל אביב אקספרס" שאיתה הופיע במבנה ששכר בשכונתו. הזמר הראשון שאיתו הופיע היה ציון גולן, מיד לאחר שחרורו בשירות במקהלת הרבנות הצבאית. בתקופה זו ניגן עם הצ'רצ'ילים ועוזי פוקס והסגנונות. באחת ההופעות הכיר את זוהר ארגוב שעבד אז כשיפוצניק עם אחיו הגדול של שימי תבורי.
בשנת 1977 כתב והלחין את השיר מה לך ילדה שהיה ללהיט בביצוע זוהר ארגוב ובהמשך הופיע באלבום הבכורה שלו אלינור בעיבוד יגאל חרד. בשנה לאחר מכן הלחין את השיר "אל נבקש" (המוכר גם בשם "יש דברים נסתרים"). שירים אלו היו ללהיטים ופרסמו את ארגוב לראשונה.
מלבד שירים אלו, חיבר לארגוב את השירים "ילדה חיכיתי שנים", "כל יום שעובר" ו"בכרם התימנים".
בשנת 1987, חיבר לארגוב את התקליט הדרך הברוכה, שהיה לתקליטו האחרון.
אורח חייו.
התאבדותו של ארגוב בשנת 1987 גרמה לנגר משבר נפשי עמוק, והוא עזב את הקריירה האמנותית שהחל בה לטובת מגורים במדבר יהודה. בין השנים 1987–1996 שוטט נגר לסירוגין במדבר יהודה ובצפון הארץ; בחורף 1–1992 שהה בסמוך למעיינות עין פשחה, בחברת נחמן פרקש.
בשנת 1992, בנו חיים ששירת כנהג בצה"ל, התנגש במכונית של פרופ' יורם בן-פורת והרג אותו, את אשתו ואת בנם. לאחר שניסה להימלט לארצות הברית ונתפס, הוא הורשע בהריגה ונגזרו עליו 4 שנות מאסר בפועל.
בשנת 1996 השתקע נגר בחושה לחוף ים המלח, בסמוך לחניון הלילה של קיבוץ עין גדי. את שנות מגוריו הראשונות במקום הקדיש נגר לעיון מעמיק במקורות היהודיים, ובעיקר בתנ"ך, תוך שהוא מנהל אורח חיים נזירי-למחצה.
ב-2001, בנו שהשתחרר מהכלא, טבע בים כשניסה להיכנס באופן לא חוקי לארצות הברית דרך קנדה לאחר שבקשתו לקבל ויזה נדחתה. לאחר טרגדיה זו, התמכר משה לחשיש, מצבו הכלכלי הורע, והוא הקדיש את חייו להקניית ערכי-מוסר למבקרים הפוקדים את אזור מגוריו, ובעיקר לבני-נוער מן הציבור הדתי. במלאכתו זו הוא מסתייע רבות בבקיאותו הרבה בתנ"ך; מרבה לצטט פסוקים מספר בראשית העוסקים ביצירת האדם, ובייחוד "וייצר ה' א-לוקים את האדם עפר מן האדמה".
חיים אישיים.
נגר גרוש ואב לשני ילדים, המתגוררים עם אמם בארצות הברית. מתגורר במושב סמוך ללוד.
Ready or Not (פוג'יז)
ח'אלד יוסף אל-ג'לאהמה
ח'אלד יוסף אחמד אל-ג'לאהמה (בערבית: خالد يوسف أحمد الجلاهمة; נולד ב-1978) הוא דיפלומט בכיר במשרד החוץ במנאמה, בחריין, המכהן כשגרירה הראשון של בחריין בישראל.
ביוגרפיה.
אל-ג'לאהמה נולד ב-1978, בבירת בחריין מנאמה. הוא נצר לשר הבחרייני לענייני ביטחון, יוסף אחמד חוסיין אל-ג'לאהמה. אל-ג'לאהמה בעל תואר ראשון באמנות מהמכללה הצבאית בקרוליינה הדרומית , ותואר שני במערכות מידע מטעם אוניברסיטת וושינגטון. במסגרת לימודיו האקדמיים, יזם פרויקט מערכות מידע בשיתוף כוחות ההגנה של בחריין. לאחר הלימודים, עבד במזכירות הכללית של מועצת ההגנה העליונה בבחריין.
בין השנים 2009–2013 כיהן כסגן השגרירה הבחריינית בארצות הברית, הודא עזרא נונו. משנת 2017 מנהל אל-ג'לאהמה את מחלקת התפעול במשרד החוץ הבחרייני.
לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לבחריין וחתימת ההסכם בין המדינות במסגרת הסכמי אברהם, הודיעה בחריין ב-30 במרץ 2021 כי אל-ג'לאהמה ימונה לשגריר בחריין בישראל.
ב-31 באוגוסט 2021 הגיע אל-ג'לאהמה לישראל לקראת הגשת כתב האמנתו. ב-14 בספטמבר הגיש את כתב האמנתו לנשיא מדינת ישראל, יצחק הרצוג.
אל-ג'לאהמה נשוי לנוף עלי חסן אלחג'ה.
אברהם קמיני
אברהם קמיני (1894-1972) עסקן ציוני, חבר מפא"י, חבר מועצת עיריית תל אביב, יושב ראש הוועד הארצי של הקרן הקיימת לישראל.
קמיני נולד בברסלב באוקראינה, גדל באודסה, למד בבית ספר ציוני ובישיבה האודיסאית הציונית בהנהלת הרב חיים טשרנוביץ. החל בפעילות ציונית בצעירי ציון והיה חבר הוועד המקומי של הקרן הקיימת לישראל יחד עם יוסף ספיר וישראל גורי. השתתף בהתארגנויות לתמיכה בפליטי פרעות פטליורה וביוזמות שקידמו חיים נחמן ביאליק ויוסף קלוזנר להקמת בתי ספר לחינוך יהודי ועברי והוצאת ספרי לימוד.
עלה לארץ ישראל ב-1919 באוניה רוסלאן, מאיר דיזנגוף קיבלו לעבודה כפקיד הרביעי בוועד תל אביב, בהמשך עבד שנים רבות בעיריית תל אביב, בין השאר כמנהל מחלקת הגבייה. היה ממייסדי ארגון עובדי העירייה וקופת הגמל של עובדי העירייה.
היה חבר מפלגת הפועל הצעיר, ובהמשך לאחר התאחדותה למפא"י היה חבר מפא"י. היה נציג מפא"י בקונגרסים הציוניים, חבר אספת הנבחרים.
קמיני היה פעיל בקרן קיימת לישראל, ב-1920 נבחר בוועידת עסקני קק"ל השנייה ליושב ראש הוועד הארצי של קק"ל וכיהן מאז שנים רבות בתפקיד זה. ב-1935 יזם את הקמת בית קק"ל בתל אביב, היה מעורב בהפקת כנסי קול האדמה ותערוכות עם ואדמתו.
היה חבר מרכז הסתדרות הפקידים, חבר הנהלת קופת מלוה וחסכון של העובדים בתל אביב, שופט מטעם הסתדרות העובדים במשפטי חברים, בבוררויות ממשלתיות בסכסוכי עבודה ושביתות.
כיהן כיושב ראש מועצת המנהלים של דבר.
ב-1930 נישא לרחל פוליציק, היו הורים לזיוה וחיותה.
אלברט סוצין
__ללא_תוכן__
אלברט סוצין (Albert Socin; 24 באוקטובר 1844, בזל, שווייץ – 24 ביוני 1899, לייפציג, גרמניה) היה מזרחן ובלשן שווייצרי, שהתמחה בחקר הארמית החדשה, הכורדית והערבית בת זמנו על ניביה. סוצין נמנה עם מייסדי האגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל. המהדורות הראשונות של מדריך בדקר לארץ ישראל ולסוריה חוברו על ידיו.
קורות חייו ופועלו.