ריינווטר, בוהר ומוטלסון זכו יחדיו בשנת 1975 בפרס נובל לפיזיקה "על גילוי הקשר בין התנועה הכוללת של הגרעינים לבין תנועת החלקיקים הבודדים בגרעין האטום, ועל פיתוח התאוריה של מבנה גרעין האטום בהתבסס על קשר זה".
בוהר ומוטלסון המשיכו לעבוד יחד, ופרסמו יחד מונוגרפיה בת שני כרכים בשם "Nuclear Structuce" (מבנה הגרעין). הכרך הראשון, "Single-Particle Motion" (תנועת חלקיק בודד), פורסם ב-1969, והכרך השני, "Nuclear Deformations" ("שינויי מבנה בגרעין"), פורסם ב-1975.
מוטלסון היה חבר במועצת נותני החסות של ביטאון מדעני האטום.
ב-1948 נשא מוטלסון לאישה את ננסי ג'יין רינו, ולהם שלושה ילדים: מלקולם גרהם (1950), דניאל ג'ון (1953) ומרתה (1954).
נפטר ב-13 במאי 2022.
נחל המערות
סטלה
לילי פאר
אפגניסטן במשחקים הפאראלימפיים
אפגניסטן השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע, מלבד אולימפיאדת הנכים סידני (2000) ממנה הושעתה עקב דיכוי הנשים בשלטון הטליבאן. במשחקי החורף לא נטלה אפגניסטן חלק מעולם.
כל המשלחות אותן שלחה אפגניסטן למשחקים הפאראלימפים לאורך השנים היו תמיד משלחות קטנות, ומעולם לא עלו על שלושה ספורטאים. הספורטאים הנכים אותם שלחה אפגניסטן מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
ב-16 באוגוסט 2021, פרשה המשלחת האפגנית מהמשחקים הפאראלימפיים בטוקיו (2020) בשל מתקפות הטליבאן. אולם, הוועד הפאראלימפי הבינלאומי החליט כי דגל אפגניסטן יונף במצעד המשלחות בטקס הפתיחה כאות סולידריות. ב-28 באוגוסט, הגיעו זאקיה חודדאדי וחוסיין רסולי לטוקיו לאחר שהצליחו לצאת בטיסה בדרך מקאבול לפריז. לאחר מכן קיבלו אישור להתחרות במשחקים.
גרהאם יאנג
גרהאם פרדריק יאנג (באנגלית: Graham Frederick Young; 7 בספטמבר 1947 – 1 באוגוסט 1980) היה רוצח סדרתי בריטי מצפון לונדון אשר הרעיל את קרבנותיו. נודע גם בכינוי "מרעיל כוס התה" (באנגלית: The Teacup Poisoner).
ילדות ונעורים.
יאנג נולד בצפון לונדון לפרד ובסי יאנג. כשלושה חודשים לאחר לידתו נפטרה אמו בעקבות סיבוכים של דלקת ריאות ומספר שנים לאחר מכן נישא האב בשנית.
יאנג היה תלמיד טוב בעל יכולות אנליטיות יוצאות דופן וחיבה למדעים מדויקים. כנער מתבגר תחביבו העיקרי היה כימיה, והוא הרבה לקרוא אודות רעלים והשפעתם על המערכת העצבית.
בשנת 1961 החל יאנג לרכוש כמויות קטנות של אנטימון ו-Digitalis, מבתי מרקחת שונים באזור מגוריו בטענה שהוא זקוק להם לשם הכנת פרויקט בית ספרי. את הרעלים ערבב יאנג עם המזון שהוגש בארוחות המשפחתיות בעודו סוקר את השפעתם על בני הבית. בהדרגה, חלה הסלמה במצבם הבריאותי של אמו החורגת, אביו ואחותו. יאנג הקפיד לתעד את מינון הרעלים מדי יום ביומן מחקר שניהל.
לאחר חודשים רבים בהם סבלה מכאבי בטן עזים, נפטרה אמו החורגת של יאנג כתוצאה מההרעלה המתמשכת. זמן קצר לאחר מכן החל אביו של יאנג לגלות תסמינים דומים. ויני, דודתו של יאנג, אשר התוודעה למשיכתו לכימיה ולרעלים מסוכנים החלה לחשוד שהוא אחראי לתחלואות בני המשפחה. הוא נעצר ב-23 במאי 1962 לאחר שאביו אושפז בבית החולים. בחקירתו הודה יאנג בן ה-15 כי הרעיל באופן שיטתי את אביו, אחותו וחבר נוסף מבית הספר במשך זמן רב. הרשויות התקשו למצוא ראיות נגדו ולהעמידו למשפט בגין רצח אמו החורגת כיון שגופתה נשרפה.
בעקבות הודאתו ובהמלצת בית המשפט, נשלח יאנג לאשפוז במוסד פסיכיאטרי לעבריינים לתקופה של 15 שנים. שהייתו במקום הייתה תחת פיקוח מזכיר המדינה לביטחון פנים בבריטניה. בזמן היותו במוסד המשיך יאנג לקרוא מאמרים רבים אודות רעלים מסוכנים שונים וערך בסתר ניסויים על חוסים אחרים וצוות בית החולים. יאנג שוחרר מהמוסד לאחר כתשע שנים בהמלצת פסיכיאטר אשר קבע כי הוא הגיע להחלמה מלאה ואינו מהווה עוד סכנה לציבור.
חייו הבוגרים.
לאחר שחרורו בשנת 1971, הועסק יאנג כאפסנאי במפעל ייצור לעדשות אינפרה אדומות מתליום עבור הצבא הבריטי. המוסד הפסיכיאטרי אמנם סיפק למעסיקיו של יאנג הערכות וחוות דעת אודות תהליך השיקום הארוך שעבר, אולם אלו לא כללו מידע על אופי הפשעים שביצע. יאנג הבין ששפר עליו מזלו. לא רק שהצליח להערים על רופאיו ושוחרר מוקדם מן הצפוי, כעת גם הייתה לו נגישות מלאה למלאי הרעלים במקום עבודתו. הוא החל להגיש לחבריו לעבודה תה מהול בתליום. חודשים מספר לאחר מכן, חלה מנהלו הישיר, בוב איגל, ונפטר בנסיבות מסתוריות. תוך זמן קצר התפשטה מגפה במפעל. תסמיניה העיקריים כללו בחילות, סחרחורות וכאבי בטן חזקים אשר הובילו לא פעם לאשפוז ממושך. בהנהלה סברו כי מדובר בווירוס חולף, ועבר זמן מה עד שהאמת יצאה לאור.
במהלך החודשים הבאים הרעיל יאנג בשיטתיות כ-70 בני אדם במקום עבודתו. מחליפו של איגל, מנהלו הישיר הקודם של יאנג, חלה גם הוא עם כניסתו לתפקיד, אך למזלו התפטר תוך זמן קצר. עובד נוסף, פרד ביגס, חלה ואושפז בבית חולים בלונדון במחלקה הנוירולוגית ותוך זמן קצר נפטר גם הוא, והפך לקרבנו השלישי והאחרון של יאנג.
מעצר ומשפט.
בעקבות מותו של ביגס והתחלואה הגבוהה במפעל, החליטה ההנהלה לפתוח בחקירה. בצעד יהיר, יאנג התוודה בפני עמית לעבודה על משיכתו לחקר רעלים כימיים, וזה סיפר על כך למשטרה. לאחר שהתברר עברו הפלילי, נעצר יאנג בקנט ב-21 בנובמבר 1971. עם מעצרו נמצאו בכיסיו ובדירתו החומרים המסוכנים תליום ואנטימון וכן יומן מחקר המתאר את מעלליו. היומן גם סיפק הצצה נדירה למוחו המעוות וחשף כיצד שקל יאנג האם לדון אדם לחיים או למוות.
משפטו החל ב-19 ביוני 1972 ונמשך עשרה ימים. יאנג טען לחפותו, וגרס כי היומן המפליל שמצאה המשטרה אינו אלא ספר פרי בדיונו. הוא הורשע ובית המשפט גזר עליו מאסר עולם.
בזמן שהיה בכלא התיידד יאנג עם רוצח סדרתי נוסף, איאן בריידי, אשר בדומה ליאנג האדיר את התורה הנאצית. יאנג מת בתאו בגיל 42 כתוצאה מהתקף לב.
ה-MIP (ראשי תיבות של Moon Impact Probe - גשושית התרסקות על הירח) היא גשושית לחקר הירח שפותחה על ידי הארגון ההודי לחקר החלל. ה-MIP שוגרה על גבי הגשושית ההודית צ'אנדריאן 1 ב-22 באוקטובר 2008 אשר נכנסה למסלול סביב הירח ב-8 בנובמבר 2008. צ'אנדריאן 1 שחררה את ה-MIP ב-14 בנובמבר 2008, 14:36 UTC, והתרסקה על הירח בשעה 15:01 UTC במכתש שאקלטון, סמוך לקוטב הדרומי של הירח. מטרת ההתרסקות הייתה לגרום להתרוממות ענן אבק אותו ניתן לנתח במטרה לאתר מים על הירח. MIP הפכה את הודו לאומה הרביעית שהגיעה אל קרקע הירח. אומות אחרות שעשו זאת עד כה הן:ברית המועצות לשעבר, ארצות הברית, סוכנות החלל האירופית, יפן, וסין.
מטרות הגשושית.
מטרות הגשושית היו:
הגשושית יועדה להתרסק על הירח ועל ידי כך להעלות ענן אבק שינותח על ידי כלים הנמצאים על הגשושית צ'אנדריאן 1, במטרה למצוא עדויות לקיום מים וחומרים אחרים על הירח.
מבנה הגשושית.
MIP נשאה עליה 3 כלים:
גופה החיצוני של הגשושית כלל 4 לוחות אלומיניום בגודל 12 × 18 ס"מ עליהם צוירו דגל הודו וסמל הודו, כולל הכיתוב सत्यमेव जयते (סאטימבה ג'איאטה - האמת לבדה מנצחת), ציטוט מספרי הקודש ההינדים, האופנישדות.
מהלך המשימה.
MIP שוגרה יחד עם הגשושית צ'אנדריאן 1 על גבי משגר PSLV ממרכז החלל סאטיש דאוון, ב-22 באוקטובר 2008, 00:52 UTC. MIP נפרדה מצ'אנדריאן 1 ב-14 בנובמבר 2008, 14:36 UTC בעודה במסלול קוטבי מעגלי, 102 ק"מ מעל הירח. לאחר ההיפרדות הפעילה MIP את מנועה הרקטי שהביא אותה למסלול התרסקות על הירח. במהלך הנמכתה, שידרה הגשושית מידע אל צ'אנדריאן 1 ששימשה כתחנת תקשורת בין MIP לכדור הארץ. אחרי 25 דקות, ב-15:01 UTC, פגעה MIP בירח, במהירות של 1.69 ק"מ בשנייה (כ-6,100 קמ"ש), בתוך מכתש שאקלטון הסמוך לקוטב הדרומי של הירח ב-, והעיפה ענן אבק שנותח על ידי צ'אנדריאן 1.
גילוי מים.
ב-25 בספטמבר 2009 דיווחה סוכנות החלל ההודית כי MIP גילתה מים על הירח זמן קצר לפני התרסקותה. הודעה זו באה לאחר שב-24 בספטמבר דיווח כתב העת Science כי ה-Moon Mineralogy Mapper, כלי שפותח על ידי נאס"א והורכב על צ'אנדריאן 1, גילה מים על הירח.
אמיצה
אמיצה (באנגלית: Brave) הוא סרט אנימציה ממוחשבת של חברת פיקסאר. זהו סיפור אגדה על נסיכה צעירה בשם מרידה, החיה בהיילנדס הסקוטים. מרידה היא בתם של המלך פרגוס והמלכה אלינור, וגם קשתית מוכשרת. הסיפור סובב את התמרדותה נגד ציפיות הוריה שתמלא את מסורות משפחת המלוכה כנסיכה, בעוד היא רוצה לקבוע את ייעודה בעצמה. הקונפליקט סוחף את סביבתה אל תוך כאוס, כישופים, ואתגרים רבים, ומרידה נאלצת להציל את המצב.
הסרט הופץ על ידי חברת וולט דיסני ויצא לאקרנים בארצות הברית ב -22 ביוני 2012. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - הנפשה, וכמו כן זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר.
דמותה של מרידה משתתפת בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "עד עצם היום הזה" (2015-2016).
עלילת הסרט.
בסקוטלנד, ישנה ממלכה המורכבת מארבעה שבטים - דנברוך (DunBroch), מקגאפין (MacGuffin), מקינטוש (Macintosh) ודינגוול (Dingwall). מלך משבט אחד שולט על כל הארבעה. בתחילת הסרט, למלך פרגוס משבט דנברוך ולמלכה אלינור נולדת ילדה אדמונית בשם מרידה. ביום הולדתה, מעניק לה אביה מתנה - קשת ארוכה. מרידה גדלה והופכת לקלעית מצטיינת ועיקר עניינה מתרכז בקליעה למטרה, או לכלי מלחמה אחרים, למורת רוחה של אלינור - אמהּ.