ב-1960 נמכרה החברה למספר שותפים: החברה הכלכלית לארץ ישראל, אנגלו-ישראל סקיוריטיס וקבוצת משקיעים פרטיים. ב-1962 נמכרה מרבית החברה לפלסקון, יצרן הצבעים הגדול ביותר בדרום אפריקה, בבעלות משפחת בלומברג. בן המשפחה פטר עלה לישראל וניהל את החברה. בשנת 1970 רכשה טמבור את חברת צבע-תעשיות צבעים ובשנת 1974 התמזגה עם חברת אסקר, שהייתה גורם עיקרי בענף הצבעים לאחר שרכשה בשנת 1970 את סולגון. עם המיזוג, השליטה בחברה התחלקה בין כור כימיה וחברת פלסקון. במשך שנים רבות נודעה החברה בסיסמה: "ליופי והידור - צבעי טמבור". עיקר התוצרת של החברה הייתה לשוק הישראלי, אולם החברה ייצאה כ-10% מתוצרתה, בעיקר צבעים לאוניות. בשנת 1981 נכנסה טמבור לשותפות בהקמת מפעל צבעים ביוון.
בסוף שנות ה-70 מכרה פלסקון את חלקה בחברה ל-PEC של קבוצת דיסקונט השקעות, ובהמשך נמכרו לה גם אחזקות כור, כך ש-85% מהבעלות בטמבור הייתה של קבוצת השקעות דיסקונט. טמבור הייתה חברה פרטית עד 1993 אז הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בתחילת 1996 רכשה טמבור את השליטה ב"קדם כימיקלים", שעסקה במוצרי ניקוי, אולם לאחר הפסדים כבדים היא סגרה את הפעילות בתחום ובשנת 2001 מכרה את קדם כימיקלים לחברת 3i.
ב-2001 מכרה דיסקונט השקעות את חלקה לגרנית הכרמל ובעקבות קבלת הצעת רכש מלאה נמחקה החברה מהמסחר בבורסה. ב-2005 הונפקה פעם נוספת והפכה שוב לחברה ציבורית. לאחר רכישת השליטה בחברה על ידי גרנית הכרמל השקעות ניתנה שוב הצעת רכש מלאה למניות החברה, וביולי 2012 היא שבה להיות חברה פרטית..
במאי 2014 הודיעה קבוצת עזריאלי על מכירת החברה לקבוצת קוסטו (Kusto) מסינגפור תמורת 500 מיליון ש"ח.
פעילות.
פעילויות החברה העיקריות הן ייצור, יבוא ושיווק צבעים (צבעי קירות, עץ ומתכת, צבעי רכב, תעופה, אוניות, צבעים מעכבי בעירה, צבעי אחזקה כבדה וקלה, ציפויי חוץ, סימון דרכים ועוד), וחומרי בנייה לגמר, לרבות: לוחות ובלוקי גבס, טייחים, דבקים לבניין עץ וטקסטיל, תוספי בטון, חומרי מינהור, שיקום בטונים, חומרי איטום, מוצרי בידוד, תקרות אקוסטיות, אריחים, טפט ועוד. לחברה אתרי ייצור בעכו, במגדל העמק ובגשר, באשקלון דרום, בניצני עוז, ומטה החברה ממוקם בנתניה.
החברה רשמה הכנסות של כ-920 מיליוני ש"ח ב-2013. 56% ממכירותיה הן לרשתות עשה זאת בעצמך ולחנויות חומרי בניין (שנקראות בישראל גם "טמבוריות"), 34% ללקוחות תעשייתיים וסיטונאים, 4% לייצוא (28 מיליון ש"ח), 3% לבתי דפוס ו-5% ללקוחות אחרים.
לחברה יש מספר חברות בת:
החברה מוכרזת על ידי הרשות להגבלים עסקיים כבעל מונופולין בתחום הצבעים לקירות פנים ואחזקה כבדה. נכון לסוף 2013 הועסקו בחברה 700 עובדים.
בישראל רווח הכינוי טמבוריה לחנויות עצמאיות שבהן נמכרים חומרי בניין וכלי עבודה.
סמליל החברה.
שם החברה נובע מהמילה האנגלית "Tambourine" (תוף מרים) וסמלה הראשון של החברה היה ילד שמתופף בפחית. בשנות ה-70 של המאה ה-20, עיצב דן ריזינגר סמל לחברה בצורת האות ט' אשר נוצר מעיגול ושני ריבועים. בתחילה, היה הסמל צבוע בצבעי כחול ואדום. בפברואר 2008 עברה החברה תהליך של מיתוג מחדש על ידי חברת שלמור אבנון עמיחי Y&amp;R. במהלך המיתוג, הורחבו צבעי הלוגו מכחול, אדום ולבן לצבעים רבים כדי לייצג את מגוון הצבעים הרחבים הקיימים בצבעי החברה. כחלק מהמיתוג, נצבע סמליל עיתון "הארץ" ב-10 במרץ 2008. ב-2017, עברה החברה תהליך מיתוג נוסף על ידי צוות בראשות עדלי סטוק בו בוטלו הצבעים השונים אך הט' נצבעה ברקע צבעוני עשיר.
בשנת 2020, במטרה לשנות את תדמית החברה ל"סביבתנית" וכדי לפנות לשוק הבינלאומי, עודכן סמליל החברה לסמל בכיתוב לועזי בצבע ירוק.
אלכסנדר לישיאנסקי
טעות נגררת
טעות נגררת היא שגיאה מתמשכת שתחילתה בטעות נקודתית שגרמה למספר טעויות להיערם אחריה. ביטוי זה נאמר לרוב על חישוב אלגברי או חשבונאי ארוך, שטעות קלה בתחילתו (כגון שימוש בפעולת חיסור במקום פעולת חיבור) משנה את כל התוצאות הסופיות אף על פי שדרך החישוב נכונה.
לפי משרד החינוך בישראל על טעות נגררת מתחייבים להוריד 3 נק׳ על פי התקנון של משרד החינוך
הביטוי משמש גם בהשאלה בחיי היום-יום, כשטעות אחת מתפתחת לצרור טעויות.
"טעות נגררת" מוזכרת בעיקר בהקשר של ציון בעבודה אקדמית או מבחן, במקרים בהם הטעות הראשונית הובילה לשגיאה בתשובה הסופית. בדרך כלל נעשה בה שימוש רק אם וכאשר פרט לטעות זו, דרך הפתרון הייתה נכונה וניתן לראות שמקור הטעות הוא בחוסר תשומת לב ולא בחוסר הבנה של החומר הנלמד. במקרים אלו נוהגים מרצים בישראל לא לפסול את כל השאלה, אלא לתת ניקוד חלקי ואף שלם על הבנת החומר גם אם הפתרון הסופי שגוי.
התחשבות ב"טעות נגררת" מוזכרת גם במקצועות המתמטיקה, הפיזיקה והחשבונאות במבחנים עם שאלות ארוכות שלהם מספר סעיפים המסתמכים אחד על השני. במבחן רב-ברירתי עשויים הבודקים להעניק ציון כלשהו גם אם התשובה שנבחרה אינה הנכונה עקב טעות נגררת.
התאחדות הרבנים
התאחדות הרבנים דארצות הברית וקנדא (אנגלית: Central Rabbinical Congress of the United States and Canada) הוא ארגון רבני קנאי בארצות הברית ובקנדה. הארגון הוקם בשנת תשט"ו (1955) על ידי רבי יואל טייטלבוים מחסידות סאטמר. כנס הייסוד התקיים בט"ז בטבת (10 בינואר) אותה שנה.
מטרת ההתאחדות לרכז את פעולות הדת בארצות הברית ובקנדה ולהחליט החלטות ציבוריות הנוגעות לבני חוגיו מקרב החרדים במדינות אלה. היא מחזיקה בעמדות קנאיות, אנטי-ציוניות ונוקשות. היא מפעילה גם גוף כשרות והיו חברים בה מאות רבנים, רובם הונגרים ומיעוטם גליציאנים.
סטארט החדש
סטאר"ט החדש (באנגלית: New Strategic Arms Reduction Treaty, ברוסית: СНВ-III, SNV-III) הוא הסכם לצמצום נשק גרעיני שנחתם בין רוסיה וארצות הברית על ידי דמיטרי מדבדב וברק אובמה. ההסכם נחתם ב-8 באפריל 2010 בפראג, צ'כיה, ונכנס לתוקף ב-5 בפברואר 2011. ההסכם צפוי להישאר עד 2021 עם אופציה להארכה עד 2026. ההסכם החליף את הסכם סורט שתוקפו אמור היה לפוג בדצמבר 2012.
במהלך החתימה, ברק אובמה הציע לקיים את הפסגה לביטחון גרעיני.
התאחדות קהלות החרדים
התאחדות קהילות החרדים (באנגלית: Union of Orthodox Hebrew Congregations, בראשי תיבות: UOHC) הוא ארגון חרדי בלונדון, המאגד את הקהילות והמוסדות החרדיים בלונדון. הארגון נוסד בשנת תרפ"ו (1926) על ידי הרב ד"ר אביגדור שנפלד, רב בית הכנסת עדת ישראל בלונדון.
הארגון מאגד את הקהילות בשכונות הלונדוניות: סטמפורד היל, גולדרס גרין, הנדון (Hendon) ואדג'ווייר (Edgware). לארגון שני בתי דין, בית הוראה וגוף כשרות בשם "כדתיא" הנחשב להכשר המהודר בבריטניה. כמו כן לארגון בית החלמה ליולדות בשם "בית ברכה", שני ארגוני חברה קדישא (בצפון לונדון ובצפון מערב לונדון).
מנהלי הארגון הם נבחרי ציבור. בעבר היה ראש הקהל הרב דוד פראנד, מחבר סדרת הספרים קול דודי על הש"ס. כיום ממלא את התפקיד בנימין שטרן.
רבני הארגון.
לאחר פטירת הרב אביגדור שנפלד בשנת תר"צ (1930) מילא את מקומו בנו הרב ד"ר שלמה שנפלד , שהרחיב את הארגון והקים מוסדות חרדיים רבים בלונדון. בשנת תרצ"ג מינו את האדמו"ר רבי יואל מוסקוביץ' משאץ להיות נשיא הארגון. בשנת תשט"ו (1955) התמנה הרב חנוך דב פאדווא לגאב"ד הארגון (תפקיד בו כיהן למעשה כרבה החרדי של לונדון) והרב שלמה שיינפלד נהיה נשיא הארגון. לאחר פטירת הרב שיינפלד בשנת תשמ"ד (1984) מילא את מקומו בנשיאות הארגון, הרב אלחנן הלפרין. לאחר פטירת הרב חנוך דב פדווא בשנת תש"ס (2000), ממלא את מקומו ברבנות והנהגת הארגון, בנו הרב משה חיים אפרים פדווא מחבר ספר שו"ת מנחת אפרים.
הרב יוסף צבי דונר כיהן בתואר ראב"ד, ולאחר פטירתו בטל תואר זה.
חברי בית הדין הם: הרב שלום פרידמן (חתנו של הרב חנוך פאדווא), הרב זאב פלדמן, הרב שלמה פרישווסר, הרב ישראל מאיר גרינברג, הרב דוד גרינהויז, הרב אהרן דוד דונר (בנו של הרב יוסף צבי) והרב יוסף פאדווא (בנו של הרב חנוך).
בחודש חשוון תשפ"ב הוספו עוד שני רבנים נוספים לכהן כחברי בית הדין, הרב חיים מנחם גאליצקי דומ"ץ ורא"כ קהל חסידי בעלזא, והרב יואל שטיין דומ"ץ קהל יט"ל דסאטמער.
בבית הדין לענייני ממונות מכהנים בסטמפורד היל הרב צבי נחמיה הלוי שנעק והרב ישראל מאיר הלפרין (היגר ללייקווד עקב מצב בריאותו ופרש מבית הדין בתשע"ז) ובגולדרס גרין הרב דוד דונר, הרב מרדכי הכהן אייזנר והרב דוד קאהן.
התאחדות קהילות החרדים לונדון
כדתיה
כדתיא
רחל לב ויזל
אבחון וטיפול באמצעות מנדלה
המנדלה משמשת כאמצעי התערבות טיפולי וכלי אבחוני בתחום הטיפול באמנות. מקורה הוא בתחומי האמנות הפלסטית, הארכיטקטורה והצילום. את השימוש הראשוני במנדלה ככלי טיפולי מייחסים לקרל גוסטב יונג (אבי הפסיכולוגיה האנליטית), שהתנסה ביצירתה בעצמו כחלק מתהליך טיפול עצמי, מתוך תפיסה שהמנדלה היא חלק מקבוצת סמלים וארכיטיפים מהם ניזון הלא מודע האישי והקולקטיבי שנמצאים בבסיס הקיום הנפשי האנושי.
משמעותה הסמלית של המנדלה.