בשלהי 1979 החלה האגודה להוציא מבצעי הצלה במנותק מהישראלים. במבצע היהודים אשר נלקחו ממחנות הפליטים הוטסו לפרנקפורט עם דרכונים אתיופים מזויפים. במקביל לכך שוב הופצו ידיעות מפי הפעילים הישראלים, הידיעה הייתה כי שליחי האגודה מוכרים לישראל יהודים שהם מחלצים מהמחנות. כמו כן הופץ שמו של אחד מפעילי הארגון, שמו הגיע לרשויות הסודאניות ובעקבות זאת הוא נעצר ועונה. באחד מהטיסות האגודה שלחה שישה פליטים מחרטום לפרנקפורט, ופעילי העלייה פנו לשגרירות הישראלית בגרמניה המערבית בבקשת אשרת כניסה לישראל. ממשלת ישראל טענה כי אותם עולים שהגיעו אינם יהודים, למרות שזוהו כיהודים על ידי הפעילים היהודים ממוצא אתיופי. הפליטים שהו בנמל התעופה כשלושה ימים, כשבאותה העת פנה הפעיל רחמים אלעזר לחיים הלחמי כדי שיאשר את זהותם. הלחמי טען שייקח זמן ולכן אלעזר פנה אל הסוכנות היהודית שאישרה את זהותם ובכך אפשרה להם לקבל אשרת כניסה לישראל.
ב-20 בפברואר 1980 הביאו פעילי האגודה שני נערים פליטים לפרנקפורט ושוב הפקידים טענו שהם אינם יהודים. זהותו של אחד מהם אושרה לאחר שמסר להם את פרטי הגנאלוגיה שלו, זהותו של הנער השני לא אושרה משום שהתבייש לספר על אמו שהתפרנסה כזונה. למרות שזהות הנער השני אושרה על ידי פעילים יוצאי אתיופיה, הפקידים מסרו כי כי עליו לחזור לסודאן, הנער חזר לחרטום והתאבד בנמל התעופה. מאוחר יותר זהותו היהודית אושרה שוב, הפעם על ידי בני משפחתו שחיו בישראל. בהמשך המשיכו הפקידים להטיל ספק בזהות העולים שהביאה האגודה, למרות שהשתמשה בפרטי המפקד שנעשה לבני הקהילה בשנות ה-70. הפקידים עצמם הטילו ספק באמיתות המפקד. לאור קשיים אלו איים הארגון בחשיפת העניין לעיתונות וועידת המועצה הלאומית המייעצת של הקהילות היהודיות (NJCRAC) לחצה על מדינת ישראל להוציא אשרות לעולים, לחץ זה עזר והפקידים לא ביקשו יותר לאשר את יהדות הפליטים.
המבצע הופסק לאחר סיכום שהושג עם יהודה דומיניץ. במקביל הופצה ידיעה שקרית בארצות הברית על ידי ישראל, כי אין יהודים במחנות בסודאן. זאת על מנת לאפשר לישראל לחלץ את היהודים ללא התערבות חיצונית.
ניירובי.
בסיומו של מבצע החילוץ הראשון האגודה וישראל היו בקשרים קרובים, אך ישראל לא דיווחה לאגודה את מספרם של היהודים שהיא חילצה ולא חלקה עמה מידע מסווג. בנובמבר 1981 נאם גרנום ברגר באספה הכללית של האגודה בסנט לואיס ובה נאמר כי אם ישראל לא תחלץ לפחות 300 יהודים מהמחנות אז לאגודה לא תהיה ברירה והיא תתחיל לגייס כספים מיהדות ארצות הברית וצוות למשימת חילוץ משלה.
האגודה הגתה נתיב חדש להברחת היהודים דרך אוגנדה ומשם לניירובי לאירופה ואז לישראל. על מנת להוציא את המבצע לפועל יצרה האגודה קשר עם אקלום ושלחה אותו לניירובי לפגוש את הפעיל הארי רוזנברג. הידיעות על פעילות האגודה הגיעו לידי ישראל וזו סרבה למעורבות האגודה, תוך זמן קצר הגיעו הצדדים להסכמה שהאגודה תפעל בדרום סודאן. על מנת להוציא את המבצע לפועל שלחה האגודה את סנדי לידר לחרטום, הפעילים אתרו במחנות את האחים של אקלום ושלחו אותם ברכב לניירובי, המבצע נעצר כאשר שוטרים השלטונות הקנייתים הטיסו את אקלום לבקשת ישראל מחוץ למדינתם. את פרדה וצוותו החליפו הפעילים גבי גלמבוס, תומאס אורורק ורובל הדנה. הפעם התוכנית הייתה להוציא את היהודים מהמחנות, להביאם לעיר ג'ובה משם לניירובי, ואז הם יוטסו לאירופה ואז לישראל. התוכנית תואמה עם המוסד והפעילים הישראלים שפעלו בסודאן.
בשבוע הראשון למבצע הצוות שכר מכונית והוציא שישה יהודים ממחנה הפליטים גדריף לבית מחסה בחרטום הנמצא ליד נמל התעופה. יומיים לאחר מכאן הובאו עוד חמישה יהודים לבית המחסה. באותו היום הגיע פעיל האגודה, הארי רוזנברג לחרטום יחד עם מימון כספי למבצע. יום לאחר מכאן הצוות נסע לגדריף יחד עם רוזנברג כדי לקחת יהודים, אך אלו לא מצאו את רובל הדנה שהיה אמון על איתורם והם חזרו לבית המחסה ללא פליטים. הצוות תכנן להעלות את הפליטים למטוסים לכיוון ג'ובה, אך זה לא התבצע מכיוון שכל הטיסות הפנו למכה לכבוד הרמדאן. בעקבות זאת שכר רודנברג מטוס, גלמבוס ואורורק העלו את אחד-עשר הפליטים למטוס השכור וטסו לג'ובה. כאשר נחתו בג'ובה הם העלו את הפליטים על לנד רובר שעליה נהג פעיל סודאני מקומי ומשם החלו לנוע לכיוון הגבול הקנייתי, במקביל שני הפעילים חזרו לחרטום.
פרשת ג'ובה.
מספר ימים לאחר שחזרו מג'ובה נסעו אורורק והדנה למחנה גדריף ואספו מספר יהודים. הקבוצה החלה לנסוע לחרטום, אך אז הם נעצרו בידי המשטרה והפליטים נכלאו. בסופו של דבר הפעילים הצליחו לחלץ את הפליטים מתוך בית הכלא והם הושמו בבית המחסה. כמה ימים לאחר מכאן נסעו שוב השניים לגדריף וחילצו חמישה יהודים. יום למחרת שני הפעילים וגלמבוס טסו יחד עם הפליטים במטוס השכור לג'ובה שם הם קיוו למצוא את הפעיל המקומי, אך לא הצליחו ולכן הם לקחו את הפליטים לביתו של אתיופי מקומי ששיתף אתם פעולה. שעה לאחר מכאן הופיעה המשטרה ואורורק יחד עם גלמבוס נלקחו לחקירה תוך שהפליטים והדנה נכלאו. הפעילים שהיו בהירי עור טענו כי הם מיסיונרים שעוזרים לפליטים, השוטרים עשו חיפוש ומצאו מסמכים הקושרים את הפעילים לישראל והחשד כלפיהם גבר. מאוחר יותר הפעיל הסודאני המקומי נעצר יחד עם עוד שלושה פליטים יהודים, כאשר הפעילים שמעו זאת הם יצרו קשר עם נציגות האו"ם וארצות הברית בעיר, פניות אשר לא עזרו להם. לאחר זאת אורורק וגלמבוס נכלאו למשך חמישה ימים ואז שוחררו. לאחר ששני הפעילים שוחררו הם החליטו לצאת את סודאן דרך זאיר, כאשר הם עברו הגבול הם נעצרו על ידי פקידי הגירה ונכלאו לאחר שהתברר שאין בידיהם דרכונים. ביום החמישי למעצר הופיע פקיד סודאני שהביא את הדרכונים לשניהם והם שוחררו וגורשו חזרה לסודאן. השניים חזרו לג'ובה ושבוע לאחר מכאן נכלאו שוב ורק לאחר התערבות השגריר האמריקאי הם שחוררו והוטסו לחרטום ומשם הם גורשו למחוץ לסודאן.
הפליטים היהודים יחד עם הדנה נכלאו למשך שלושה חודשים ושוחררו רק בהתערבות נציבות האו"ם לפליטים, לאחר ששוחררו הם נשלחו לגדריף ומשם הפעילים הישראלים לקחו אותם לחרטום ואז הוטסו מחוץ לסודאן.
אחרית דבר.
המוסד ראה בפעולות אלו, לרבות פרשת ג'ובה כאסון וכמסכנת את כלל פעולות החילוץ. האגודה טענה כי המוסד הוא זה שהודיע לרשויות הסודאניות בדבר הימצאות פעילי העלייה וגרם למעשה לפרשת ג'ובה והצביעה על פעולות דומות של המוסד כנגד פעיליה עוד לפני הפרשה. בשלהי 1983 האגודה הגיעה להסכם עם המוסד בכך שהיא לא תפעל יותר בסודאן והמוסד הבטיח כי הם ירוקנו את מחנות הפליטים מיהודים. האגודה אומנם לא תפעל יותר בסודאן, אך חצי שנה לאחר מכאן היא החלה בפעולה למען הוצאתם של יהודים מאתיופיה במה שמכונה מבצע פדיון שבויים.
חיים גנז
חיים גַנז (Gans; נולד ב-1948) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב ומן הפילוסופים הפוליטיים הבולטים של ישראל. מחקריו עוסקים בפילוסופיה של המוסר, של המדינה ושל המשפט.
ביוגרפיה.
חיים גנז נולד בתל אביב, גדל בה ומתגורר בה. סיים לימודי התואר הראשון שלו במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, והשלים לימודים לתואר בוגר ומוסמך בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, הוא כתב עבודת דוקטור באוניברסיטת אוקספורד, בהנחיית שניים מהפילוסופים החשובים ביותר בפילוסופיית המשפט והמדינה של המאה העשרים, רונלד דבורקין ויוסף רז.
ב-1981 הצטרף כחבר סגל לפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. מחקריו עד אמצע שנות התשעים עסקו בשאלות עיוניות של תורת המשפט, בחובת הציות לחוק ובניתוח פילוסופי של בעיות ציבור ישראליות. מאז עסק בעיקר בשאלות מוסר מדיני הנוגעות ללאומיות בכלל וללאומיות היהודית בפרט.
בשנת 2012 זכה בפרס חשין למצוינות אקדמית במשפט, בפרס לנדאו למדעים ולמחקר, בתחום מדע המדינה ויחסים בינלאומיים, ובפרס בהט לשנת 2011. גנז הוא זוכה פרס שניצר לשנים 2016-2017 של האגודה האמריקאית למדעי היהדות בקטגוריית פילוסופיה ומחשבה יהודית.
בבחירות לכנסת הארבע עשרה הוצב במקום ה-95 ברשימת מרצ.
ספריו.
גנז פרסם מספר ספרים:
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
על כתביו:
אנדרטת גדוד 53 סופה
אנדרטת גדוד 53 "סופה" היא אנדרטה לזכר חללי גדוד 53 של חטיבת השריון 188 שנפלו במערכות ישראל השונות. האנדרטה ממוקמת באזור גבעת אורחה ועין אורחה לצד מפגש כביש 98 וציר הנפט, באזור בו נלחם הגדוד במהלך קרבות הבלימה ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים.
אתר האנדרטה ממוקם בסמוך לכביש 98 וממזרח לו. האתר מגודר בגדר נמוכה ובחזיתו מוצב שער, שבראשו מופיע שם האנדרטה. בתוך האתר נמצא לפיד זיכרון. מצד ימין ניצב זוג אבני בזלת שעליהן מוצגים סמל הגדוד ותיאור הקרבות שהתרחשו באזור. מצד שמאל (צפון) של האתר מוצבת פלטת מתכת בצורת להבה עם הכיתוב "יד לזכר חללי גדוד 53". במרכז החלק האחורי של האתר מוצבות שלוש פלטות מתכת המחוברות בצורת האות 'ח', שעליהן רשומים שמותיהם של 78 חללי הגדוד בכל מערכות ישראל. שמותיהם חקוקים גם באנדרטת חטיבה 188.
קן גלובוס
קן גלובוס (7 במרץ 1946 - 10 בספטמבר 2008) היה יהודי אמריקאי שפעל בישראל בשנות ה-70 של המאה ה-20 בתחומי הקולנוע והתיאטרון.
ביוגרפיה.
גלובוס, קרוב משפחתם של מנחם גולן ויורם גלובוס, עלה לישראל מארצות הברית ב-1972, לאחר לימודי תיאטרון.
שימש כתסריטאי של הסרטים מבצע יונתן ולופו יחד עם מנחם גולן וכן לסרטים מלכת הכביש (1971) ויוצאים קבוע (1979). שימש כעוזר במאי של הסרט "קזבלן".
ב-1976 ביים את "בלוף", הצגת היחיד המוזיקלית של נחום שליט פרי עטו של אלי שרייבר (חתולי).