לעיתים הוציא פרינס את אלבומיו בדרכים לא שגרתיות: האלבום "Musicology" מ־2004 צורף לכרטיס ההופעה בסיבוב ההופעות של האלבום, והאלבום "Planet Earth" (2007) צורף בחינם בקניית העיתון הבריטי "Mail On Sunday". אף על פי שרוב האלבומים לא הגיעו למקומות גבוהים במצעדים, בשנת 2004 היה פרינס המוזיקאי הרווחי ביותר בעולם (עם הכנסה שנתית של 56.6 מיליון דולר).
פרינס היה מתנגד בולט לתעשיית המוזיקה האינטרנטית, ובאופן חוקי במשך רוב חייו לא ניתן היה למצוא את שיריו בפורמטים כגון iTunes ויוטיוב (אם כי את אלבומיו האחרונים הוא מכר גם באמצעות שירותי הזרמת מדיה).
ב־21 במרץ 2006 יצא אלבום האולפן ה־31 של פרינס, "3121" ( מבוטא "שלושים ואחת עשרים ואחת"). ישנם מספר הסברים אפשריים לשם האלבום – אחד מהם הוא שהאלבום היה האלבום ה־31 שלו שיצא ביום ה־21 של החודש. אלבום זה היה האלבום הראשון של פרינס מאז ומעולם שנכנס ישר למקום הראשון, והיה הראשון שלו שהגיע למקום הראשון מאז "באטמן" (שמ־1989). האלבום קיבל ביקורות חיוביות: "היונים יכולות להפסיק לבכות עכשיו", כתב ריצ'רד קרומלין מלוס אנג'לס טיימס, "המוּזרות שלו, הטון השובב והקצביות שלא ניתן לעמוד בפניה מזכירים לך מדוע פרינס משל בעולם לזמן מה". את הקליפ לסינגל הראשון, "Te Amo Corazón", ביימה השחקנית סלמה הייק.
ב־2007 יצא האלבום "Planet Earth", שזכה אף הוא לביקורות חיוביות. אף על פי שלא יצא כסינגל, זכה השיר "Future Baby Mama" להשמעות רדיו רבות בתחנות R&amp;B אמריקניות. השיר אף זכה בפרס גראמי בקטגוריית הביצוע הקולי הגברי הטוב ביותר לשיר R&amp;B.
בשנה זו שר פרינס מחרוזת של להיטים בסופרבול, האירוע הטלוויזיוני הנצפה ביותר בארצות הברית, שהתנהל בגשם סוחף. הקלידן מוריס היאס סיפר שבימים שלפני המופע היו התראות על סופת גשמים, ומשום כך צולמה החזרה ביום שישי שלפני המופע, מתוך כוונה שאם מזג האוויר לא יאפשר, יקרינו את החזרה לצופים בבית כאילו שמתנהל מופע חי (והצופים במשחק יצפו בהקלטה על מסך גדול). בזמן שהתכוננו לעלות לבמה היה גשם, והמפיק שאל אותם האם זה בסדר. תגובת פרינס הייתה: . הבמה הייתה חלקה מאוד, וחברי הלהקה כמעט החליקו מספר פעמים. הציוד עבד, אבל משכיבו אותו אחרי המופע הוא לא נדלק יותר.
ב־2009 יצא האלבום המשולש "Lotusflow3r" שכלל שלושה אלבומים: הדיסק הראשון היה "Elixer", אלבום הבכורה של הזמרת Bria Velente, שפרינס היה המנטור שלה; הדיסקים השני והשלישי היו, בהתאמה, אלבומיו של פרינס "Lotusflow3r" (בסוגת רוק) ו־"MPLSound" (בסוגת R&amp;B/Funk/Hip hop). האלבום המשולש נכנס למקום השני במצעד האמריקאי. הדיסק הראשון קיבל ביקורות פושרות; הדיסקים של פרינס (השני והשלישי) קיבלו ביקורות טובות למדי.
באותה שנה גם התארח בתוכנית טלוויזיה ודיבר על תאוריית הכמטריילס, הופעה שמצד אחר עוררה גיחוך ומצד שני סקרנות. פרינס התייחס לסוגיה גם בשירו "Dreamer". חובבי תאוריות קשר העלו סברה שיש קשר בין מותו לאותו ראיון.
ב־2010 הוציא לאור את האלבום "20Ten". שם האלבום נגזר מהשנה בה יצא: 20 ולאחריו המלה "עשר" באנגלית. האלבום לא נמכר בחנויות, אלא צורף בחינם לגיליון של הדיילי מירור האנגלי ולמספר עיתונים נוספים באירופה. למרות ביקורות פושרות שקיבל ממבקרי המוזיקה, נחשב האלבום לאלבום מוצלח ואהוב בקרב קהל המאזינים של פרינס. משירי האלבום: , , .
ב־26 בספטמבר 2014 הוציא לאור בו זמנית שני אלבומים חדשים: "Plectrumelectrum" ו־"Art Official Age". "Art Official Age" הגיע בשיאו למקום החמישי במצעד בילבורד 200 ולמקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&amp;B/היפ-הופ. הוא קיבל ביקורות חיובית. הסינגלים היו "Breakfast Can Wait", "Breakdown", "Clouds", "U Know" ו־Funknroll". המוזיקאי הישראלי עדי ישעיה ערך את עיבודי כלי המיתר באלבום.
גרסת רמיקס של "" הופיעה באלבום הבא, "Hit N Run Phase One" בשם "This Could B Us".
ב־7 בספטמבר 2015 יצא לאור אלבומו "Hit n Run Phase One", וב־12 בדצמבר באותה שנה יצא לאור האלבום האחרון שיצא בחייו, "Hit n Run Phase Two".
פרינס ניהל אורח חיים טבעוני. בשיר שכתב ובראיונות שנתן אמר כי יום הזכויות למען בעלי החיים צריך להתקיים רק אחרי שישחררו את בעלי החיים מבתי המטבחיים.
מותו.
פרינס נפטר ב־21 באפריל 2016, בגיל 57. לאחר נתיחה שלאחר המוות, פורסם ב־3 ביוני 2016 שמותו נגרם מלקיחת מנת יתר של משכך הכאבים פנטניל, וללא סימנים של התאבדות או רצח.
גופתו נשרפה, ואפרהּ הושם בצנצנת שעוצבה באמצעות הדפסה תלת-ממדית בצורה של אחוזת "פייזלי פארק"
, קומפלקס האולפנים שבו הקליט ובו התגורר. הצנצנת הוצבה לתצוגה באטריום "פייזלי פארק" באוקטובר 2016.
קישורים חיצוניים.
בעקבות מותו:
פעולת גמול
גמאל עבד אל נאצר
גמאל עבד אל נאצר (בערבית: جمال عبد الناصر, על פי ההגייה המצרית: גַּמַאל עַבְּד אֵ־נַּאסֵר; 15 בינואר 1918 – 28 בספטמבר 1970) היה נשיא מצרים משנת 1954 ועד מותו בשנת 1970, לאומן ערבי והבולט שבמנהיגי מדינות ערב במאה ה-20.
ראשית חייו.
נאצר נולד באלכסנדריה שבמצרים. אביו עבד בדואר. בילדותו נדד בין ערים שונות במצרים, אלכסנדריה קהיר ואסיוט, עקב עבודת אביו. בעת לימודיו בתיכון בקהיר בשנות השלושים החל בפעילות נגד השפעת הבריטים במצרים. הוא התנגד להסכם האנגלו-מצרי של שנת 1936 והשתתף בהפגנות נגדו. הוא שאף להתקבל לאקדמיה הצבאית, אולם עקב פעילותו הפוליטית נדחה בתחילה. לאחר שהצליח להפגש עם סגן שר ההגנה התקבל לבסוף. הוא למד במחזור עם אנואר סאדאת ועבד אל-חכים עאמר שלימים יהיו מחבריו בקצינים החופשיים. בשנת 1944 הוא התחתן עם תחיה קאזם.
מלחמת 1948.
בשנת 1948 נלחמה מצרים, כחלק מקואליציה של מדינות ערב, נגד העצמאות הישראלית. נאצר שירת כקצין מודיעין בדרגה המקבילה לרב-סרן, בחטיבה הסודאנית של הצבא המצרי שפלש לישראל. במשך חודשים אחדים היה נתון במצור שהוטל על הכוחות המצרים בכיס פלוג'ה. במסגרת הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות, הותר לכוח הנצור בכיס לשוב למצרים. עוד במהלך המצור, על פי תיאום עם ועדת שביתת הנשק, המצרים ניאותו להתיר לצה"ל לשלוח נציג על מנת לאתר את קבריהם של חיילי צה"ל שנהרגו בקרבות מבצע חיסול ונקברו בקבר אחים מאולתר על ידי המצרים. מטעם צה"ל נשלח הרב הצבאי הראשי, הרב שלמה גורן ומטעם המצרים ליווה אותו רס"ן נאצר. נאצר הובילו למקום שבו קברו את 87 חללי הפלוגה הדתית, ובזכות כך גורן קבע הלכתית את מותם של החללים. בנוסף, נאצר אירחו שם בכבוד רב ואף הצדיע לו בהיותו נמוך ממנו בדרגה (גורן היה סגן-אלוף). כשנה לאחר הפינוי, חזר נאצר לפלוג'ה שנית לצורך זיהוי נוסף ומדויק יותר של מקום הקבורה.
מהפכת הקצינים.
בשנת 1952 הנהיג נאצר את המרידה הצבאית נגד המלך פארוק, בן לשושלת ממוצא אלבני שהומלכה על ידי העות'מאנים. כתוצאה מהמרידה סולקו הכוחות הבריטיים ממצרים, ולשלטון עלה הגנרל מוחמד נגיב. בשנת 1954 הדיח נאצר את נגיב, וב-25 בפברואר 1954 הפך לשליט מצרים בפועל. אומנם כעבור כמה ימים הוחזרו לנגיב תפקידיו באופן רשמי, אך באפריל הדיח אותו נאצר מתפקידו כראש ממשלה, ובנובמבר הדיחו מהנשיאות ושם אותו במעצר בית. ב"בחירות" שנערכו כעבור שנתיים היה נאצר המועמד היחיד, ונבחר לנשיא מצרים.
נאצריזם ופאן-ערביות.
התבלטותו של נאצר כמוביל בעולם הערבי וכראש החזית הערבית מול ישראל, נבעה ראשית כל מאישיותו הכריזמטית ומיכולותיו הרטוריות. אישיות זו היא שאפשרה לו להפוך כישלונות להצלחות הן מהבחינה התודעתית והן במישור המדיני. נאצר ריכז את משנתו ותורתו בחיבורו "הפילוסופיה של המהפכה", בו הוא מביא את תורת שלושת המעגלים: המעגל הערבי, המעגל המוסלמי והמעגל האפריקאי. נאצר ראה את מצרים כמובילה וכמנהיגה של מעגלים אלו.
כך, מהפכת הקצינים אשר נבעה במקור ממניעים פנימיים, בבקשה לסלק את השלטון הבריטי ולבצע הלאמת אדמות לטובת רפורמה אגררית שוויונית יותר, הביאה בסופו של דבר לסוף עידן הליברליזם במצרים ולאי שוויון כלכלי ופוליטי חדש, שהוסבה על ידי נאצר אל הזירה הבינלאומית כשהוא הופך למוביל רעיון העל-לאומיות והמאבק בישראל. באופן דומה הצליח להתעלות על "משבר סואץ" ב-1956, שבו הפך להצלחה את תבוסת מצרים ואובדן שליטתה על סיני ותעלת סואץ בהתקפה מתואמת של ישראל, בריטניה וצרפת, תוך שימוש באמצעים מדיניים בלבד, גייס את שתי מעצמות העל, ארצות הברית וברית המועצות, ללחוץ על השלוש לסגת מסיני ומאזור התעלה באמצעות מועצת הביטחון של האו"ם.
מבחינת נאצר, המאבק לעצמאות לאומית, והקמת מדינות ערביות עצמאיות, היו רק תחנה בדרך להקמת מסגרת הלאומית כלל-ערבית. מבחינה זאת הוא אחד המייצגים המובהקים של רעיון הפאן-ערביות. ה"נאצריזם" הוא בעצם גרסה של הפאן-ערביות בהובלת נאצר, השואפת לכונן מחדש את האימפריה המוסלמית החולשת על כל המזרח התיכון, כבימי ראשית הח'ליפוּת המוסלמית. בין מהלכיו הבולטים בתחום הפאן-ערביות היו: הקמת הרפובליקה הערבית המאוחדת (רע"מ) - איחוד פדרטיבי של מצרים וסוריה, מתוך כוונה להרחיבו למדינות ערביות אחרות, שידורי קול ערב, היוזמה להקמת אש"ף ועוד.
מבקריו הערבים טענו כי כישלון רע"מ, כישלון מלחמת ששת הימים והיעדר הישגים מצד אש"ף נבעו מחיפוש אחר הגמוניה והובלה יותר מאשר אחדות. מבקריו במצרים מדגישים את אובדן החופש, השיח הדמוקרטי ואת אי צמצום הפערים הכלכליים שהיו לדגל המהפכה.
הפדאיון ועסקת הנשק הצ'כוסלובקית.