אנו פועלים עם הפנים לקהילה, תוך חתירה תמידית לזיהוי צורכי הקהילה ומתן מענה להם, בין היתר באמצעות פעילויות ושירותים שאנו מציעים לסוכרתיים ולבני משפחותיהם.
שרות "קו חם" לסוכרתיים ולבני משפחותיהם.
הקו החם הוא שירות וייעוץ טלפוני לסוכרתיים ובני משפחותיהם. הקו פעיל במשך חמישה ימים בשבוע, ומאויש על ידי עובדת סוציאלית.
מענה ראשוני למשפחות.
מטרת הפרויקט היא מתן תמיכה ומידע לסוכרתיים שאובחנו לאחרונה ולבני משפחותיהם. במסגרת הפרויקט, מתנדבים סוכרתיים מלווים טלפונית את המשפחות החדשות בצעדים הראשונים לאחר האבחון, מעניקים להם תמיכה, אוזן קשבת ומידע על זכויותיהם. ניסיונם האישי של המתנדבים מאפשר להם לזהות את הקשיים והצרכים של הסוכרתי ובני משפחתו ולבנות יחד עם המשפחות כלים להתמודדות, צעד אחרי צעד.
התיק המתוק.
התיק המתוק מסייע לכל מאובחן חדש בתקופת ההתמודדות הראשונה שלאחר האבחון. התיק מכיל את מירב המידע הדרוש לסוכרתי ה'חדש', וכולל חוברת על זכויותיו השונות, לצד ציוד ראשוני להתמודדות וטיפול בסוכרת. התיק מותאם לשפות ולגילאים שונים.
כנסים מקצועיים.
במהלך השנה, מקיימת האגודה כנסי הדרכה במקומות שונים ברחבי הארץ. הכנס השנתי לסוכרתיים ולבני משפחותיהם מתקיים מדי שנה, בסמוך ליום הסוכרת הבינלאומי הכנס כולל תכנים והרצאות מפי מיטב המומחים, החל ממחקרים ופיתוחים חדשים לטיפול בסוכרת, הרצאות בנושא תזונה נכונה ופעילות גופנית, מעגלי שיח להורים ולבוגרים, סיפורים אישיים מעוררי השראה ועוד.
כמו כן, מקיימת האגודה מדי שנה כנסים לציבור החרדי ולציבור הערבי.
מחנות קיץ רפואיים.
מחנות הקיץ הרפואיים של האגודה מתקיימים מדי קיץ, מזה למעלה מ-30 שנה. המחנות מיועדים לילדים סוכרתיים בגילאי 18-10 ומתקיימים בחופשת הקיץ בשלושה מחזורי גיל שונים. מראשית הפעלת הפרויקט ועד היום, אלפי ילדים ובני נוער זכו לחוויה מעצימה זו, אשר שינתה את תפיסת המחלה בקרבם, השפיעה ועיצבה את דרך התמודדותם עם הסוכרת, לכל חייהם. המחנות מציעים לילדים סביבה בטוחה, מכילה ומקבלת, בה הם אינם שונים מסביבתם. לצד הכיף, החוויות, הטיולים והפעילויות, הילדים רוכשים כלים להתנהלות נכונה עם המחלה, לטיפול, מעקב ואיזון עצמי, בדרך להפוך למבוגרים עצמאיים הלוקחים אחריות מלאה על הטיפול במחלתם. כך, במסגרת המחנה לומדים הילדים לדקור עצמם לבדיקות ניטור הסוכר, להזריק אינסולין, לטפל בעצמם באופן מיטבי במקרים של ירידה/עליה חדה בערכי הסוכר, לספור פחמימות במזון שהם אוכלים ועוד. המחנה מהווה כר פורה ליצירת חברויות נפש בין הילדים, הפוגשים לראשונה סוכרתיים כמותם, ואלו נמשכות לאורך שנים ומהוות עבור הסוכרתיים מקור משמעותי לעידוד, תמיכה והבנה הדדית.
את המחנה מלווה צוות מתנדבים מסור, הכולל רופאים, אחיות סוכרת, דיאטניות, עובדות סוציאליות ומדריכים שהם סוכרתיים בוגרים. המדריכים עצמם מהווים מקור להשראה ולכח עבור הילדים, ומשמשים דוגמה לכך שניתן לעשות הכל לצד הסוכרת. לצדם, הצוות הרפואי המסור מעניק לילדים להתנהלות נכונה עם המחלה, שמלווה את הילדים עוד שנים קדימה ומעצב את התנהלותם כבוגרים.
העלאת המודעות.
האגודה מקיימת מדי שנה אירועים להעלאת המודעות ולגיוס כספים להמשך פעילותה. ביניהם: 'מסע לעתיד מתוק', הכולל מסלולים לרכיבת אופניים, ריצה ורכיבה, על רקע נופיו עוצרי הנשימה של מטה יהודה, ובו משתתפים ספורטאים, משפחות, קבוצות, כיתות וחברי קהילת סוכרת מסוג 1, למפגן של תמיכה ועוצמה. לצד זאת, מקיימת האגודה מדי ערב גאלה, שמהווה פלטפורמה מרכזית להעלאת מודעות ולגיוס משאבים לקידום מטרות האגודה, ובו לוקחים חלק בכירים מהמגזר העסקי ואנשי מפתח בחברות המובילות במשק, כמו גם מהציבור הרחב וקהילת סוכרת מסוג 1.
כמו כן, האגודה לוקחת חלק ביום ההתרמה הארצי של משרד החינוך, בו יוצאים תלמידי בתי הספר ברחבי הארץ להתרים למען חבריהם הסוכרתיים.
פסיכולוגיה תעשייתית
פסיכולוגיה תעסוקתית
גופן לא-פרופורציונלי
מונוספייס
גופן לא פרופורציונלי
לואי בותה
לואי בותה (באפריקאנס: Louis Botha; 27 בספטמבר 1862 – 27 באוגוסט 1919) היה חוואי, גנרל ומדינאי אפריקאנר, ראש הממשלה הראשון של איחוד דרום אפריקה, ממנו צמחה דרום אפריקה.
ביוגרפיה.
ילדות.
בותה נולד בגרייטאון במושבת נטאל (כיום בקוואזולו-נטאל) ב־27 בספטמבר 1862 הילד השביעי (מתוך שלוש עשר) של לואי בותה האב וסלומינה אדריאנה ואן רויין. הוריו היו ממוצא צרפתי (הוגנוטי) וגרמני, משפחתו של אביו הגיעה לקייפ ב־1678 וסבו פיליפ בותה השתתף בטרק הגדול ובחר להתיישב בנטאל באזור לא מיושב שכיום נקרא גבעת בותה. ב־1869 בותה האב נקלע לחובות כספיים ונאלץ למכור את החווה בגרייטאון ולהעביר את משפחתו לחווה בורדה שבצפון מזרח המדינה החופשית, שם הוא הצליח להתפרנס טוב יותר כחקלאי. בותה כמעט ולא זכה להשכלה פורמלית, הוא קיבל מספר קטן של שיעורים מידי מורה להולנדית אבל את רוב השכלתו הוא קיבל מהוריו ומהעבודה בחווה המשפחתית. הוא שמע אנגלית רק מאורחים שהגיעו לחווה המשפחתית, הוא מעולם לא למד את השפה בצורה מסודרת ועד סוף ימיו התקשה לדבר אנגלית. הוא היה בקיא במספר שפות שחורות, כמו זולו וססטו. את רוב נערותו הוא העביר בחווה המשפחתית, רועה את הצאן של אביו באזור הגבול עם ממלכת הזולו. במהלך מלחמת הבורים הראשונה בותה ביחד עם אביו אספו תחמושת עבור הלוחמים בטרנסוואל והטרידו שליחים צבאיים בריטים.
המעבר לנטאל והרפובליקה החדשה.
לאחר מות אביו ב־1883 אחיו של בותה החליטו למכור את החווה המשפחתית, כנגד רצונו של בותה שרצה להמשיך לנהל את החווה והוא החליט לעזוב לנטאל עם אחד מאחיו הצעירים. בנטאל הוא חבר ללוקס מאייר, מנהיג הבורים בנטאל וידיד של אביו המנוח. מאייר חיבב את בותה הצעיר והפך לדמות אב עבורו. ב־1884 דינגזולו מלך הזולו התמודד עם מרד מצדו של סיבבו, טוען לכתר, כנגד שלטונו ומפני שהבריטים סירבו להתערב בסכסוך הירושה דינגזולו ביקש ממאייר לעזור לו בתמורה לקרקעות בצפון ממלכת הזולו. מאייר גייס קומנדו מקרב הבורים של נטאל וביחד עם בותה הם יצאו לסייע לדינגזולו. במהלך המערכה בותה כמעט ונהרג על ידי לוחמיו של דינגזולו אשר בטעות חשבו שבותה נלחם עבור סיבבו והוא ניצל רק בזכות ידיעת שפת הזולו. לאחר הניצחון על כוחות סיבבו והבטחת שלטונו, דינגזולו העניק את האדמות שהבטיח למאייר אשר הקים בהם את הרפובליקה החדשה. מאייר מונה לנשיאות ובותה לאחד מחברי המועצה הניהולית של הרפובליקה ועליו הוטלה האחריות לחלק את אדמות הרפובליקה בין האזרחים. בותה קיבל נחלה באזור שנקרא פריהייד ושם הוא הקים חווה. בגיל 24 בותה נישא לאני, נערה ממוצא אירי מן המדינה החופשית, אחותו של אחד מחבריו למסע המלחמה לזולולנד, ב־1886. חתונתם הייתה החתונה הראשונה ברפובליקה החדשה. לאחר נישואיו בותה פנה בהצלחה לעסקים ובאוקטובר 1899 היו ברשותו כ־4,000 כבשים (הכוללים ראמים מיובאים), 600 ראשי בקר ויותר ממאה סוסים. הוא גם רכש חוות נוספות והחזיק במטעים לצד גידולי שדה בחוות שרכש, בנוסף למכרות פחם שבהם השקיע. ב־1888 בותה נבחר לפילדקורנט של יחידת הקומנדו של פריהייד, המינוי הפיקודי הצבאי הראשון שלו.
טרנסוואל.
ביולי 1888 רפובליקת טרנסוואל סיפחה את הרפובליקה החדשה ובותה קיבל אזרחות של טרנסוואל. הוא השקיע זמן בהרחבת הונו והצליח להגדיל את שווי נכסיו לסביבות £30,000 (בסביבות כמה מיליונים בימינו). הוא תמך במעומדות של פיט יוברט לנשיאות בבחירות של 1892, מתנגד למדיניות העדפת העסקת הולנדים על פני אפריקנארים במשרות ציבוריות של הנשיא פול קרוגר. במכתב ליוברט הוא כתב: "מדינתנו אכן זקוקה לשינוי גדול, ובך אנו רואים איש אשר נושא בליבו את העצמאות של ארצנו האהובה, וחבר אמיתי של אפריקנארים... אני מקווה שיגיע במהרה היום שבו ילדנו יוכלו להגיד – הלאה עם המדיניות של קרוגר, פשרה וההולנדים."
במהלך פשיטת ג'מיסון בותה שלח מסר בשמו ובשם האזרחים של פריהייד לנשיא קרוגר: "האזרחים ואני עומדים לחלוטין מאחורי פעולות הממשלה היחס למרד ביוהנסבורג. אנו מצעים עזרה, ומוכנים לתזוזה מידית. אנו מתרעמים על על הנעשה ביוהנסבורג, ומקווים שכל המורדים ייענשו ושיעשו דוגמה מהם. אנו סומכים על הממשלה ועומדים מאחוריה, לא משנה התוצאות. האזרחים מעולם לא היו מאוחדים כמו עכשיו, ועומדים מאחורי הממשלה כאיש אחד."
ב־1897 בותה העמיד את עצמו למועמדות לאחד משני המושבים של פריהייד במועצת העם של טרנסוואל. הוא סירב לזהות את עצמו עם הסיעה הפרוגרסיבית בהנהגת יוברט או הסיעה השמרנית בראשות קורגר. העורך של העיתון "הרפובליקה החדשה" טען שהגישה העצמאית של בותה ואי נכונותו לחשוף באיזה סיעה הוא תומך תמנע ממנו לזכות באחד המושבים. אבל למרות זאת בותה הצליח לזכות באחד המושבים, זוכה ב־357 מהקולות במחוז. כאשר היה בדרכו למושב מועצת העם הראשונה שלו הוא נתקל במלון טרנסוואל שבפרטוריה לראשונה באדם שיהפוך לשותפו הפוליטי הקרוב ביותר יאן סמאטס.
פעילות פוליטית.