נדים ג'ומאייל (בערבית: نديم الجمّيل; תעתיק מדויק: נדים אלג'מיל; נולד ב-1 במאי 1982) הוא פוליטיקאי לבנוני, חבר פרלמנט מכהן מטעם מפלגת הכתאיב ("הפלנגות הנוצריות").
ביוגרפיה.
נדים ג'ומאייל נולד בעיירה הנוצרית בכפיא שבהר הלבנון למשפחה נוצרית מארונית מהמעמד הגבוה, וגדל ברובע האשרפייה שבמזרח ביירות, שם הוא מתגורר.
משפחת ג'ומאייל היא אחת מהמשפחות הנוצריות הבולטות בפוליטיקה הלבנונית. המשפחה מזוהה עם מפלגת הכתאיב אשר עם מייסדיה נמנה סבו של נדים, פייר ג'ומאייל. אביו של נדים, בשיר ג'ומאייל, נבחר לנשיא לבנון בשנת 1982 אך נהרג בהתנקשות באותה השנה, בטרם הספיק להיכנס לתפקיד, אמו של נדים, סולנג' ג'ומאייל, הנה אחת מחברות הארגון הפוליטי "קורנת שהוואן" ובשנת 2005 נבחרה לפרלמנט הלבנוני. דודו, אמין ג'ומאייל, היה נשיא לבנון גם כן. גם בניו של אמין הם פוליטיקאים: בנו הבכור, פייר אמין ג'ומאייל כיהן כשר התעשייה בממשלת לבנון אך נהרג בהתנקשות, ואילו בנו הצעיר, סאמי ג'ומאייל הוא חבר פרלמנט מכהן. לג'ומאייל אחות גדולה בשם יומנה (ילידת 1980), אחותו מאיה (ילידת 1978) נהרגה בשנת 1980 בהתפוצצות מכונית תופת.
בתום לימודיו התיכוניים, פנה ללימודי משפטים באוניברסיטת פנתאון-אסאס שבפריז, בירת צרפת. עם קבלת התואר בשנת 2004 שב ללבנון ולמד משפט ציבורי באוניברסיטה הלבנונית. עם שובו ללבנון לאחר לימודיו היה לחבר פעיל במפלגת הכתאיב, הוא השתתף בארגון ההפגנות נגד הסדר הסורי בלבנון וייסד את תנועת "לבנון תחילה" (בערבית: لبنان اولاً ; תעתיק מדויק: לבנאן אולא) אשר קראה לנסיגה הסורים מלבנון ובה היו חברים בני דתות שונות. התמחה בעריכת דין במשרד עורכי דין ידוע ובשנת 2007 נסע לקטר לשנת עבודה במשרד.
משנת 1986 ועד לשנת 2005, בלחץ סורי, נבחרו לראשות מפלגת הכתאיב מועמדים פרו-סורים אשר התנגדו למשפחת ג'ומאייל ופעלו להדיח את נציגיהם מפרלמנט הכתאיב (הגוף אשר בוחר את נשיא המפלגה). נדים ג'ומאייל יחד עם אלי כראמה ייסד את "האופוזיציה של הכתאיב", תנועה אופיזיציונית במפלגת הכתאיב, על מנת לפעול כנגד הנציגים הפרו-סוריים במפלגה, ובשנת בשנת 2002 חבר ל"תנועת הרפורמות בכתאיב" שייסד אמין ג'ומאייל על-מנת להדיח את נשיא המפלגה הפרו-סורי דאז, כרים פקראדוני. פעולות אלו צלחו ובשנת 2005 נבחר אמין ג'ומאייל לנשיא המפלגה.
נדים ג'ומאייל הוא פוליטיקאי אנטי-סורי, חבר בקואליציית 14 במרץ ודעותיו הפוליטיות נחשבות ללימין-מרכז בפוליטיקה הלבנונית. הוא מקורב למפלגת "הכוחות הלבנוניים" ולמנהיגה, סמיר ג'עג'ע, וידוע בידידותו עם חברת הפרלמנט, העיתונאית נאילה תוויני. בדומה לשאר חברי מפלגתו, קורא ג'ומאייל לפירוק חזבאללה מנשקו. בבחירות הכלליות בלבנון שנערכו ב-7 ביוני 2009 התמודד ג'ומאייל מטעם מפלגת הכתאיב במחוז ביירות ("אשרפייה"), הוא זכה ב-19,340 קולות ונבחר לפרלמנט.
פסיפס לוד
פסיפס לוד הוא פסיפס אשר התגלה בשנת 1996 בעיר לוד על ידי הארכאולוגית מרים אבישר מרשות העתיקות.
מי שחפר בשטח היה הארכאולוג חנן מימון.
היסטוריה.
הפסיפס היה חלק מרצפתה של וילה בלוד הרומית והביזנטית, מסוף המאה השלישית עד תחילת המאה הרביעית לספירה, והתגלה בשנת 1996, לפני הרחבת רחוב החלוץ בעיר, כשנערכה חפירה להצלת ממצאים ארכאולוגיים.
הפסיפס הנחשב לאחד הגדולים, השמורים והיפים בישראל, כוסה בעפר בשל היעדר תקציב. בעקבות קבלת תרומה מקרן שלבי וויט וליאון לוי החלה רשות העתיקות, בשיתוף עם עיריית לוד, בעבודות לשימור הפסיפס לקראת הצגתו למבקרים. במהלך העבודות נחשף פסיפס נוסף.
ביולי 2009 נחשף הפסיפס והוצג במשך שלושה ימים לקהל. לאחר מכן הועבר הפסיפס לירושלים לשם שימורו.
תצוגה ברחבי העולם.
חלק ממנו נשלח לתצוגה במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק. הפסיפס הוצג עד כה בלובר, במוזיאון הישן בברלין, במוזיאון ארמיטאז' בסנקט פטרבורג ובמרכזי תרבות נוספים.
מידות הפסיפס ופרטיו.
גודלה של רצפת הפסיפס הוא כ- 180 מ"ר. אורכו כ-17 מטרים ורוחבו כ-9 מטרים, והוא מורכב מתמונות צבעוניים ובהם תיאור מפורט של יונקים, ציפורים, דגים, צמחים וכלי שיט שהיו נוהגים באותה התקופה.
מרכז המבקרים בלוד.
באתר הפסיפס בלוד נבנה מרכז מבקרים, שהיה אמור להיפתח ב-2021. במהלך המהומות בלוד במאי 2021 השחיתו פורעים ערבים את מבנה המוזיאון וגרמו לו נזק ניכר. ביוני 2022, הושלמה בנייתו, ונקרא: "מרכז ארכאולוגי פסיפס לוד ע"ש שלבי וייט ולאון לוי"
אילת זורר
אוסיפ מנדלשטאם
יוסף מנדלשטם
יוסף מנדלשטאם
מנדלשטם
מַנְדֶלְשְטַם (בכתב קירילי: Мандельштам, בגרמנית: Mandelstam) הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי שפירושו בגרמנית "גזע שקד" (לעיתים מתורגם "מטה שקדים").
הצלת יהודי גאורגיה, בוכרה, אירן ואפגניסטן בצרפת הכבושה
אמנות ממוחשבת
מוטי גלעדי
מוטי (מרדכי) גלעדי (נולד ב-18 בדצמבר 1946) הוא שחקן,
קומיקאי, פזמונאי וזמר ישראלי.
ביוגרפיה.
גלעדי נולד, גדל והתחנך בכרכור לדוד ומלכה גלעדי, ילידי פולין. בהיותו נער, עבד בקטיף תותים וצביעת צינורות וחיבורי אינסטלציה במתקני מקורות. החל את חייו המקצועיים במהלך שירותו הצבאי בלהקת פיקוד מרכז. בשנת 1968, לאחר שחרורו השתתף במחזמר "איי לייק מייק" ו"לחיי הסוסים" בתיאטרון גיורא גודיק. ב-1969 הוציא את אלבומו הראשון. ב-1970, השתתף בסרט "לופו" בתפקיד החייל עמוס. בשנת 1971, הוציא תקליט שדרים. באותה תקופה כתב מילים לשירים שביצעו אחרים, בין השאר את השיר "את ואני נולדנו בתש"ח", שזכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר והפזמון 1973 ללחן של יגאל בשן, לעיבוד של אלדד שרים ובביצוע של עדנה לב. בשנת 1976, השתתף בסרט ההמשך "לופו בניו יורק".
במהלך שנות ה-70, נסע גלעדי לארצות הברית, שם למד קולנוע, תיאטרון ואמנות פלסטית במכללת קווינס. הוא גם הופיע ועסק בחזנות, תחביבו מימי נעוריו בכרכור. בשנות ה-80 חזר לישראל והעלה הצגת בידור, בה ביצע חיקויים של אמנים ופוליטיקאים. ב-1986 נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 1986 שהתקיים בנורווגיה יחד עם הזמרת שרי צוריאל; שירם "יבוא יום" הגיע למקום ה-19, האחד לפני האחרון בתחרות. ב-1987 חבר לגדי יגיל במופע הבידור המצליח "המוסד לבידוח לאומי" בבימויו של ישראל פוליאקוב.
בשנת 1991 השתתף בסרטו עטור הפרסים של יעקב גולדווסר "מעבר לים" וזכה בשבחים רבים על משחקו.
בשנת 2001 שיחק בסרטו של צבי שיסל "".
בתחילת שנות האלפיים, חזר לתודעה והפך לשם דבר בזכות אזכור שמו באמרת הכנף: ”אתה אמרת את השם המפורש... שרי צוריאל ומוטי גלעדי” ששורבט פעמים רבות בתוכנית הקאלט חלומות בהקיציס.
בשנת 2002 העלה מופע מוזיקלי ביידיש בשם "געפילטע פריש", וב-2007 כיכב גלעדי בפסטיבל היידיש בוורשה.
בשנת 2010 גילם את "עוזי הרזה" בסדרת הטלוויזיה חסמבה דור 3. בשנת 2011 שיחק בתפקיד הראשי בהצגה "נאַפאָלעאָנס אוצר" (האוצר של נפוליאון) של תיאטרון יידישפיל. בנוסף, היה אורח קבוע בתוכנית "לילה חי" של רשת ב'. בשנת 2012 השתתף גלעדי בסרט הקולנוע "רווקה פלוס". החל מ-2014, מופיע גלעדי עם בתו דורין במופע "יידיש מיין אוצר".
בשנת 2015 השתתף בעונת ה-VIP השנייה של תוכנית המציאות "האח הגדול" ששודרה בערוץ 2.
במרץ 2017 שיחק בסדרה "החברים של נאור" בתור הבעלים של חנות הדגים ושיחק בסרטו של דובר קוסאשווילי "זוג יונים".
בשנת 2020 שיחק בסדרת המערכונים "שב"ס". בשנת 2022 שיחק את שפיץ בסדרה "מי שמע על חווה ונאווה" ששודרה ב-yes.
חייו האישיים.
היה נשוי לאורנה לידאי עד פטירתה ב-1993 וממנה יש לו שלושה ילדים: עידן, ליעד ודורין.
באוגוסט 1997, נישא גלעדי בשנית לשחקנית אסנת שיר-וישינסקי, איתה הוא הופיע בהצגת הבידור המצליחה "זוג משמים", שהוצגה כ-600 פעמים בישראל ובעולם. לזוג בת משותפת, לירון. בשנת 2014 התגרשו וישינסקי וגלעדי.
גלעדי מתגורר בקיסריה.
גלעדי, הנחשב כמקורב לבנימין נתניהו, טען כי הוא הוגה השורה "Let's Talk דוגרי", אותה הפנה נתניהו ליו"ר הרשות הפלסטינית אבו מאזן בנאומו בעצרת האו"ם בספטמבר 2011, ואשר היוותה אחת השורות הבולטות בנאום מבחינת השיח הציבורי.
ניסוי פרלימינרי
מנדלשטאם
בקטשיה
בקטשיה (טורקית: Bektaşilik) הוא טריקה צופית הנחשבת לענף מרוחק של השיעה התרי-עשרית באסלאם. הזרם נוסד במאה ה-13 על ידי הקדוש האסלאמי חאג' בקטש ולי (Hacibektaş Veli), הידוע גם כחאג' בקטש. הכת הבקטשית הושפעה רבות בתקופת היווצרותה על ידי המיסיונר החורופי בן המאה ה-15 עלי אל-עלאא וכן על ידי זרם הקלנדריה הצופי, שהיה נפוץ מאוד באנטוליה של המאה ה-13. הזרם אורגן מחדש במאה ה-16, על ידי בלים סולטאן (Balım Sultan).
ההכרה באמאם עלי היא מרכזית באמונה הבקטשית, יסוד המשותף לה ולשיעה האלווית (עלווית) והתרי-עשרית.
הבקטשיה ידועה כמשלבת מספר עקרונות שיעיים וצופיים, אף על פי שהכת כוללת ריטואלים ודוקטרינות ייחודיות לה. הכת מאז ומתמיד הייתה בעלת השפעה רבה על האינטלקטואלים העות'מאנים ומעמד האיכרים כאחד.
הבקשטיה והאלוויה הם זרמים קרובים בהקשרי הפילוסופיה והתרבות. בטורקיה של ימינו, הם נחשבים באופן כללי כחלקים של תרבות אלווית-בקטשית משותפת. באלבניה, מקדוניה ובקוסובו שלאחר התקופה העות'מאנית, הבקטשיה התפתחה מזרם צופי מסורתי לזרם איסלאמי מרוחק יותר מול האסלאם הסוני.
עיקרי האמונה.