ז'אן פרה נולד בשנת 1930 בווקרסון (Vaucresson) במחוז רמות הסן (Hauts-de-Seine) כצעיר מבין ארבעה ילדיה של משפחה מעוטת אמצעים. האב, מנשה טננבאום (1942-1886) היה יהודי מיקטרינודר, דרום רוסיה, צורף במקצועו, אשר היגר לצרפת בשנת 1905 והתאזרח בשנת 1928.
האם, אנטואנט מאלון (1964-1888) הייתה צרפתייה ילידת פריז בעלת שורשים בחבל אוברן. הייתה בצעירותה פועלת בבית חרושת לפרחים מלאכותיים. בעקבות נישואיה עם בעלה, איבדה לפי החוק את האזרחות הצרפתית והיא הוחזרה לה אחרי התאזרחותו.
לז'אן הייתה אחות בכורה, רמונד (ילידת 1916), ושני אחים - אנדרה (יליד 1918) ופייר טננבאום (יליד 1925).
בימי מלחמת העולם הראשונה התנדב האב כפועל בסדנה של חיל האוויר
בשנים 1918–1921 התגוררו ביישוב דראוויי ואחר כך התיישבו בבית פרטי בווקרסון. טננבאום האב פתח בית מלאכה לצורפות ברחוב טורן 132 ברובע השלישי של פריז.
את האהבה למוזיקה ולשנסון קיבל ז'אן מהוריו. הם בקרו תכופות את האופרה קומיק והאם ידעה לשיר אריות מהאופרות "לאקמה של ליאו דליב ומאנון מאת ז'ול מאסנה.
בשנת 1935 עברה משפחה לגור בוורסאי, שם למד ז'אן במכללת ז'ול פרי.
ימי מלחמת העולם השנייה.
ב-1939 התנדב שוב האב בשירות הצבא בצרפתי.
אולם בעקבות הכיבוש הנאצי אולץ לסבול את המגבלות שנכפו על ידי משטר וישי ובשנת 1942 חויב לשאת גם את הטלאי הצהוב. סירב להימלט ל"אזור החופשי".בקיץ 1942 הוא נעצר, נשלח למחנה הריכוז בדראנסי וב-30 בספטמבר 1942 נשלח בשנת לאושוויץ, שם נספה.
תאריך מותו נקבע ב־5 באוקטובר 1942.
הזמר הזכיר את מות אביו בשירו "Nul ne guérit de son enfance" (איש אינו מתרפא מילדותו)
על אותן השנים הוא סיפר בראשיון אצל ברנאר פיבו:
ראול בלאיש, ע' 1–2.
בשנות ה-1950 המוקדמות הופיע פרה בקברטים פריזאים. בהמשך נמנע מלאמץ סגנון מוזיקלי יוצא דופן ובחר להישאר נאמן לעצמו, לידידיו ולקהל שלו. בשנת 1956 העביר לתווים את שירו של לואי ארגון, "Les yeux d'Elsa" ("העיניים של אלזה" ) שבוצע על ידי אנדרה קלאבו ופרסם את שמו כמלחין.
ב-1958 הקליט את הדיסק בראשון מבלי לזכות להצלחה. הקריירה שלו פרצה אחרי שיתוף הפעולה שלו עם המוציא לאור ז'ראר מס (Gérard Meys) שהפך לידיד קרוב. חתם חוזה עם בית ההקלטות דקא (Decca) ובשנת 1960 הוציא את הדיסק השני "Ma Môme" בהפקתו המוזיקלית של מס.
בשנת 1961 התחתן פרה עם כרסטין סוור, זמרת ששרה כמה משיריו. היא נפטרה בשנת 1981 בגיל 50.
באותה תקופה התוודע פרה ללאלן גוראגר שעיבד את שיריו. בשנת 1961 הוציא פרה את אלבום הבכורה שלו "Deux Enfants du Soleil"
("שני ילדי השמש"). כמו כן כתב שנסונים עבור זיזי ז'אנמר והופיע איתה באולם אלהמברה למשך חצי שנה.
האלבום הבא "Nuit et Brouillard" ("לילה וערפל") זיכה אותו בגראן פרי של הדיסק מטעם אקדמיית שארל קרו. בשנת 1965 ערך פרה שוב סיורי הופעות אולם החל משנת 1973 הפסיק להופיע על הבמה.
חיים פרטיים.
פרה היה נשוי פעמיים:לזמרת כריסטין סוור, ששרה כמה משיריו ונפטרה בשנת 1981 בגיל 50. אחר כך - לקולט לאפון (Colette Laffont), מורה במקצועה, ,
הוא נפטר בשנת 2010 בגיל 79 באובנה (Aubenas) במחוז ארדש אחרי מחלה ממושכת. את שנותיו האחרונות בילה בכפר הקטן אנטרג-סור-וולאן (Antraigues-sur-Volane) בארדש.
יחסי הולנד–הונגריה
יחסי הולנד–הונגריה הם יחסי החוץ בין הולנד להונגריה. שתי המדינות חברות מלאות בנאט"ו ובאיחוד האירופי.
היסטוריה.
היחסים בין המדינות החלו במהלך הרפורמציה, כאשר הולנד, שהייתה בתור הזהב שלה, סיפקה תמיכה משמעותית לנוודים הונגרים שהגיעו לשם ללמוד. הישגי התרבות ההונגרית זכו להערכה רבה מצד הקהל ההולנדי מאז המאה ה-19, במיוחד בתחום הספרות והמוזיקה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, תפסה שוב הצדקה ההולנדית חשיבות רבה: מספר רב של ילדים הונגרים אומללים ויתומים הגיעו להולנד, שם התקבלו זמנית או לצמיתות על ידי משפחות.
לאחר המרד ההונגרי ב-1956 הגיע מספר רב של פליטים הונגרים שוב להולנד, שם התקבלו בצורה מועילה מאוד. ההונגרים החיים בהולנד היו חברים מוערכים בחברה שם בסוף המאה ה-20 ובראשית המאה ה-21, רבים מהם תרמו להתפתחות המדינה עם תוצאות משמעותיות. לאחר חילופי המשטר הגיעו גם מספר לא מבוטל של הולנדים להונגריה.
טירוף הג'ין
מרכז שיגורי הלוויינים ג'יוקואן
פורמולה 1 עונת 1978
עונת 1978 הייתה העונה העשרים ותשע של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). מריו אנדרטי זכה באליפות הנהגים והוא הנהג האמריקאי האחרון שזכה בתואר. רוני פטרסון דורג בסיום העונה במקום השני, אף על פי שמת מסיבוכים רפואיים שנגרמו לו בעקבות תאונה שאירעה במהלך גרנד פרי איטליה, שני מרוצים לסיום העונה. גונאר נילסון, שפרש בסיום העונה הקודמת בשל מחלת הסרטן נפטר בחודש אוקטובר לאחר מאבק של כשנה במחלה.
אלופי העונה הקודמת, ניקי לאודה וקבוצת פרארי נפרדו בסוף 1977, ושני הצדדים נאבקו במהלך עונה זו לשחזר את הצלחות העבר. קרלוס ראוטמן, הנהג המוביל של פרארי, סיים את העונה במקום השלישי. לאודה סיים במקום הרביעי עם שני ניצחונות.
המרוצים בעונה.
שינויים בלוח המרוצים.
גרנד פרי יפן תוכנן להתקיים ב-16 באפריל, בין גרנד פרי מערב ארצות הברית לגרנד פרי מונקו, אך לבסוף בוטל מסיבה שאינה ידועה.
דירוג האליפות.
שיטת הניקוד.
הנקודות בכל מרוץ הוענקו לנהגים שסיימו באחד מששת המקומות הראשונים. בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון שש התוצאות הטובות מתוך שבעת המרוצים הראשונים בעונה ושש התוצאות הטובות מתוך שבעת המרוצים האחרונים בעונה.
פרנסיס בידל
פרנסיס בברלי בידל (באנגלית: Francis Beverley Biddle; ) היה עורך דין ושופט אמריקאי, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה. הוא גם שימש כשופט האמריקאי הראשי במשפטי נירנברג. קודם לכן הוא כיהן כשופט פדרלי בבית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים של ארצות הברית.
ראשית חייו.
פרנסיס בידל נולד בפריז, צרפת כאשר משפחתו התגוררה שם. הוא היה אחד מארבעת בניהם של פרנסס בראון (לבית רובינסון) ושל אלגרנון סידני בידל, פרופסור בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה. הוא היה נכד-נכדו של אדמונד רנדולף, מושל וירג'יניה השביעי, מזכיר המדינה השני של ארצות הברית, והתובע הכללי הראשון של ארצות הברית. בידל סיים את לימודיו בבית הספר גרוטון, שם הוא היה פעיל באיגרוף. ב-1909 הוא סיים לימודי תואר ראשון בקולג' הרווארד וב-1911 תואר בוגר במשפטים בבית ספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד.
ראשית הקריירה.
את הקריירה שלו החל בידל כמזכיר האישי, כלומר כעוזר המשפטי של שופט בית המשפט העליון אוליבר ונדל הולמס הבן בשנים 1911–1912. ב-27 השנים הבאות הוא עסק בעריכת דין בפילדלפיה. בבחירות לנשיאות של 1912 הוא תמך במועמדותו של הנשיא לשעבר תאודור רוזוולט שהתמודד אז לכהונה נוספת ללא הצלחה מטעם המפלגה הפרוגרסיבית. במלחמת העולם הראשונה שירת בידל לזמן קצר כטוראי בצבא ארצות הברית וכעוזר מיוחד לתובע הפדרלי של המחוז המזרחי של פנסילבניה בשנים 1922–1926.
בממשל רוזוולט.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 שימש בידל במספר תפקידים בממשל הפדרלי. ב-1934 מינה אותו הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט כיושב ראש המועצה הלאומית ליחסי עבודה. בפברואר 1939 מינה אותו רוזוולט כשופט פדרלי בבית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים של ארצות הברית במקומו של ג'וזף בפינגטון. בסוף אותו חודש אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי ובמרץ הוא הכל לכהן בתפקיד. הוא כיהן על כס השיפוט שנה אחת בלבד ואז התפטר כדי להתמנות כפרקליט המדינה של ארצות הברית. גם במשרה זו הוא שימש לזמן קצר כאשר רוזוולט מינה אותו ב-1941 כתובע הכללי של ארצות הברית. בתקופה זו הוא גם שימש כיועץ המשפט הראשי של ועדת הקונגרס המיוחדת לחקירת רשות עמק טנסי בשנים 1938–1939 וכמנהל שירות ההגירה והאזרוח (INS) במחלקת המשפטים של ארצות הברית ב-1940.
בתקופת מלחמת העולם השנייה עשה בידל שימוש בחוק הריגול של 1917 כדי לנסות לסגור "פרסומים מזיקים", שכללו את כתב העת "צדק חברתי" של הכומר צ'ארלס קוגלין. בידל העמיד לדין כמה אנשים וארגונים בולטים מהשמאל הפוליטי על פי חוק סמית'. ב-1941 הוא אישר את העמדתם לדין של 29 חברי מפלגה העובדים הסוציאליסטית, במהלך שספג ביקורת מצד האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות. על פי חוק זה הוא גם ניסה לגרש ללא הצלחה את איש האיגוד המקצועי הארי ברידג'ס.
ב-1942 היה בידל מעורב במקרה בו בית דין צבאי שמונה על ידי הנשיא רוזוולט כדי לשפוט שמונה סוכנים נאצים על ריגול ועל תכנון מעשי חבלה בארצות הברית כחלק ממבצע פסטוריוס. לוטננט קולונל קנת' רויאל קרא תיגר על החלטתו של רוזוולט לשפוט את הגרמנים בבית דין צבאי בצטטו את פסק הדין "אקס פארטה מיליגן" משנת 1866, מקרה בו בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע שלממשלה הפדרלית של ארצות הברית אין את היכולת להקים בתי דין צבאיים כדי לשפוט בהם אזרחים באזורים בהם בתי משפט אזרחיים מתפקדים, גם בעת מלחמה. בידל הגיב לטענה זו באומרו שלגרמנים אין את הזכות להישפט בבית משפט אזרחי בשל מעמדם כלוחמים בלתי חוקיים. בית המשפט העליון קבע בפסק הדין "אקס פאטרה קווירין" שהוועדה הצבאית שהוקמה כדי לשפוט את הגרמנים הוקמה על פי חוק. ב-3 באוגוסט אותה שנה הורשעו כל שמונת הגרמנים ונגזר עליהם עונש מוות. חמישה ימים לאחר מכן הוצאו להורג שישה מתוכם בכיסא החשמלי והשניים האחרים נשפטו לתקופות מאסר בשל העובדה שהם הסגירו מרצונם את חבריהם ל-FBI. ב-1948 שוחררו השניים מהכלא ושבו לגרמניה.