פאדי רוצה לשהות לילה אחד ולעזוב אבל איידה משכנעת אותו להישאר ולקבל עבודה בחוות גז הכבשים. היא מתקבלת שם כטבחית, וונקר כאוסף הצמר, פאדי כגוזז ושון כמטפל בפצעי הכבשים.
איידה מתחברת לג'ין הלסטד (דנה מריל), אשתו של בעל החווה שמרגישה עצמה מנותקת מהחיים. שתיהן מקבלות ביחד לידה של אשת אחד הפועלים.
הם מכריזים על תחרות גז כדי לאסוף כסף אבל פאדי מפסיד לגוזז קשיש. הוא מנצח בתחרות הטלת מטבע וזוכה ב-200 פאונדס ובסוס אותו הם מכנים "שקיעה" (Sundown) בדומה לחייהם. וונקר מאמן את שון והוא זוכה במרוץ סוסים.
כעת יש להם כסף לקנות חווה אבל פאדי מפסיד את הכל בהימורים ושון מצליח להגיע ראשון במירוץ אך נפסל בגלל הפרעה לרוכבים האחרים. פאדי מתכוון למכור את "שקיעה" אך איידה מסרבת. היא מכירה באהבתו של פאדי לסוס ומעודדת אותו כי יתחילו שוב לחסוך כסף לבית קבוע.
פרסים.
חמש מועמדויות לפרס אוסקר:
קרב נארווה (1944)
קרב נארווה (2 בפברואר – 10 באוגוסט 1944) היה קרב רחב היקף בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה שנערך בין פברואר ליולי 1944 בין גזרת "נארווה" של קבוצת ארמיות צפון בוורמאכט לבין חזית לנינגרד של הצבא האדום. הקרב נערך על השליטה במצר הים נארווה (מחוז אידה-וירו) והוביל לפריצת הדרך של הצבא האדום לחבל הארצות הבלטיות.
כחלק ממדיניות החזית הנרחבת שקידם סטלין, שלפיה הצבא האדום קידם סדרת מבצעים רחבי היקף לכל אורך חזית המלחמה במזרח, במקביל לקרב נארווה נערכו גם מבצע דנייפר-קרפטי ומבצע לבוב-סנדומייז'. מבצע לנינגרד-נובגורוד שהחל בינואר הוביל לשחרור לנינגרד מהמצור שהוטל עליה ולנסיגת הצבא הגרמני לקו מגננה על גדות נהר נארווה. הקרב חולק למעשה לשני קטעים עיקריים: הקרב על ראש הגשר לנארווה והקרב על קו המגננה טננברג. במהלך הקרב הצבא הגרמני גייס בכפייה אזרחים אסטונים והמחתרת הלאומית האסטונית תמכה בגרמנים מתוך ציפייה כי ישיבו את ריבונותה של אסטוניה.
סדרת מתקפות נגד של הוורמאכט נגד ראש הגשר של הצבא האדום עיכבו את תנועת הכוחות כמו גם תנאי השטח הבוצי בתקופת האביב שהאטו את הפעילות הצבאית. מטרה העיקרית של הצבא האדום, להשתלט מחדש על אסטוניה ולהיעזר בה כבסיס מבצעי במאבק מול פינלנד במלחמת ההמשך ונגד גרמניה במבצע פרוסיה המזרחית, כשל, עקב העובדה שההתנגדות הגרמנית החריפה הובילה להתמשכות הקרב ולעצירת ההתקדמות הצבאית הסובייטית בחזית הצפון-מזרחית במשך מעל חצי שנה (שבעה וחצי חודשים).
רקע כללי.
פני השטח.
לשטח היה תפקיד משמעותי בפעולות סביב נארווה. הגובה מעל פני הים באזור הוא לעיתים רחוקות מעל 100 מטרים, והאדמה מבותרת על ידי נתיבי מים רבים, כולל נהרות נארווה ופליוסה. עיקר האדמה באזור מיוערת, וביצות גדולות מציפות אזורים בגובה נמוך. השפעת השטח על הפעולות הייתה של תקשורת; בגלל הביצות, רק אזורים מסוימים התאימו לתנועת חיילים בקנה מידה גדול.
בקנה מידה אסטרטגי, הייתה נקודת חנק טבעית בין החוף הצפוני של אגם פייפוס למפרץ פינלנד. רצועת האדמה ברוחב 45 קילומטרים נחצתה כולה על ידי נהר נארווה וכללה שטחים נרחבים של שממה. נתיבי התחבורה העיקריים, הכביש המהיר נארווה-טאלין ומסילת הרכבת, עברו על ציר מזרח-מערב ליד ובמקביל לקו החוף. לא היו נתיבי תחבורה אחרים באזור מזרח-מערב המסוגלים לקיים תנועת כוחות בקנה מידה גדול.
פעולות קודמות.
ב-14 בינואר 1944, חזית לנינגרד פתחה במתקפת קרסנוי סלו-רופשה, שמטרתה לאלץ את הארמייה הגרמנית ה-18 לסגת מעמדותיה ליד אורניינבאום. ביום השלישי למתקפה, פרצו הסובייטים את הקווים הגרמניים ודחפו מערבה. קבוצת ארמיות צפון פינתה את האוכלוסייה האזרחית של נארווה.
המטרות הסובייטיות.
עד 1944, זה היה נוהג שגרתי למדי עבור הסטאבקה להקצות משימות חדשות ושאפתניות יותר לחזיתות הפעילות שלה בזמן שהכוחות המזוינים הסובייטים מבצעים פעולות התקפיות גדולות. הרציונל היה שלחץ בלתי פוסק עלול לגרום להתמוטטות גרמנית. לקראת מסע החורף של 1943/1944, הורה סטלין ל לבצע התקפות גדולות לאורך כל החזית הסובייטית-גרמנית, בהמשך לאסטרטגיית "החזית הרחבה" שנקטה מאז תחילת המלחמה. זה עלה בקנה אחד עם הרציונל רב השנים שלו שאם הצבא האדום יפעיל לחץ לאורך כל החזית, ההגנות הגרמניות עלולות להישבר לפחות בקטע אחד. מסע החורף הסובייטי כלל תקיפות גדולות לאורך כל מרחב החזית באוקראינה, בלארוס, וקו פנתר הגרמני, באזור הים הבלטי.
הפריצה דרך איסטמוס נארווה, הממוקמת בין מפרץ פינלנד לאגם פייפוס, הייתה בעלת חשיבות אסטרטגית גדולה לכוחות המזוינים הסובייטים. הצלחה במבצע האסטוני הייתה מספקת נתיב ללא הפרעה להתקדם לאורך החוף לטאלין, מה שיאלץ את קבוצת ארמיות צפון הגרמנית לברוח מאסטוניה מחשש להידחק לפינה. עבור הצי הבלטי, שנלכד במפרץ המזרחי של מפרץ פינלנד, טאלין הייתה היציאה הקרובה ביותר ל. נסיגת קבוצת ארמיות צפון מאסטוניה הייתה הופכת את פינלנד לנתונה להתקפות אוויריות ואמפיביות שמקורן בבסיסים אסטוניים. הסיכוי לפלישה לפרוסיה המזרחית דרך אסטוניה קרץ ביתר שאת לסטבקה, שכן היא עלולה להביא לעצירת התנגדות גרמנית. בהשתתפותם של לאוניד גובורוב, מפקד חזית לנינגרד, ולדימיר טריבוץ, מפקד הצי הבלטי, הוכנה תוכנית להשמדת קבוצת הארמיות צפון. סטלין הורה על לכידת נארווה בכל מחיר לא יאוחר מ-17 בפברואר:
לאחר כישלון חזית לנינגרד, סטלין הוציא צו חדש ב-22 בפברואר: לפרוץ את הגנת "נארווה", לחסל את הכוחות הגרמנים באסטוניה, להפנות שתי ארמיות לדרום מזרח אסטוניה, להמשיך לעבור דרך לטביה, ולפתוח את הדרך למזרח פרוסיה ולמרכז אירופה. באותו יום הציגה ברית המועצות לפינלנד תנאי שלום. בעוד שפינלנד ראתה את התנאים כבלתי מקובלים, המלחמה המתנהלת סביבם נראתה מסוכנת מספיק כדי לשמור על הפינים במשא ומתן. כדי להשפיע על פינלנד, סטלין היה צריך לכבוש את אסטוניה. משאלתו הפכה לפקודה למפקדי חזית לנינגרד, כשראשיהם מונחים על כף המאזניים. לאחר תגבורת במרץ 1944, חזית נארווה קיבלה את ריכוז הכוחות הגבוה ביותר בכל נקודה בחזית המזרחית.
הכוחות הסובייטים.
שלוש ארמיות סובייטיות נפרסו בריכוז מרבי של כוחות במרץ 1944. ארמיית ההלם השנייה הוצבה מצפון לנארווה, הארמייה ה-59 הוצבה דרומית לנארווה, והארמייה ה-8 מדרום לארמייה ה-59, לאורך הנרב באורך 50 ק"מ, נהר המשתרע עד אגם פייפוס. מידע מפורט על גודל הכוחות הסובייטיים בחזית נארווה במהלך מסע החורף-אביב לא פורסם על ידי מקורות כלשהם. אי אפשר לתת סקירה כללית על החוזק הסובייטי עד שהמידע הארכיוני של הצבא האדום יפורסם או יוגש לחוקרים שאינם רוסים. ההיסטוריון האסטוני, האנס ולטר, העריך את מספר החיילים הסובייטים בקרב נארווה ב-205,000, מה שמתאים למספר הדיוויזיות, מוכפל בגדלים של הדיוויזיות שהניח ההיסטוריון האסטוני מארט לאר. סדר הכוחות של חזית לנינגרד, נכון ל-1 במרץ 1944:
גזרות נפרדות:
בתחילת מתקפת נארווה (יולי 1944), חזית לנינגרד פרסה 136,830 חיילים, 150 טנקים, 2,500 תותחי סער ו-800+ מטוסים.
המטרות הגרמניות והפיניות.
הפיקוד העליון הגרמני (OKH) האמין שחשוב לייצב את החזית על נהר נארווה. פריצת דרך סובייטית כאן הייתה פירושה אובדן החוף הצפוני של אסטוניה ואיתו אובדן השליטה במפרץ פינלנד, מה שיעניק לצי הבלטי הסובייטי גישה לים הבלטי. פריצת דרך של הצי הייתה מאיימת על השליטה הגרמנית בכל הים הבלטי ועל משלוח יבוא עפרות ברזל משוודיה. אובדן נארווה היה פירושו שדלק שמקורו במרבצי פצלי הנפט הסמוכים של קוהטלה-יארווה (32 קילומטרים מערבית לנארווה על החוף) יימנע ממכונת המלחמה הגרמנית. גנרל-אוברסט גאורג לינדמן אמר בפקודתו היומית לדיוויזיית הרגלים ה-11:
בעוד פינלנד ניהלה משא ומתן עם ברית המועצות לשלום, ה-OKH התרכז בחזית נארווה, תוך שהוא משתמש בכל האמצעים כדי לשכנע את פיקוד ההגנה הפיני שההגנות הגרמניות עומדות להחזיק מעמד. הפיקוד הגרמני הודיע בפירוט לעמיתיהם הפיניים על האירועים בחזית נארווה בזמן שמשלחת של פיקוד ההגנה הפיני ביקרה בנארווה באביב 1944. מלבד היותו מסדרון צר המתאים היטב להגנה, השטח באזור נארווה נשלט על ידי יערות וביצות. ממש מאחורי נהר נארווה שוכנת העיר עצמה, ממוקמת באופן אידיאלי כמעוז שממנו כוחות הגנה יכולים להשפיע על הלחימה הן מצפון והן מדרום לעיר לאורך עמק הנהר.
עמדה זו הייתה הקטע הצפוני של קו פנתר הגרמני ושם רצה הגנרלפלדמרשל גאורג פון קיכלר, מפקד קבוצת הארמיות, להקים את הגנתו. היטלר סירב בתחילה, והחליף את פון קיכלר בגנרלפלדמרשל ולטר מודל כמפקד קבוצת ארמיות צפון. מודל הסכים עם פון קיכלר, וכאחד מהאהובים על היטלר, הוא גם קיבל יותר חופש. תוך שימוש בחופש הזה לטובתו, הצליח מודל לסגת ולהתחיל להקים קו לאורך נהר נארווה, עם ראש גשר חזק על הגדה המזרחית באיבנגורוד. זה פייס את היטלר, ופעל לפי נוהל הפעולה הסטנדרטי הגרמני להגנה על קו נהר. ב-1 בפברואר 1944, הטיל הפיקוד העליון של קבוצת הארמיות צפון על קבוצת שפונהיימר (ששמה שונה לפלגת הארמייה נארווה ב-23 בפברואר) להגן בכל מחיר על קטע קו פנתר באיסטמוס שבין מפרץ פינלנד לאגם פייפוס. לאחר ההצלחה הסובייטית הראשונית, סטלין הציג לפינלנד את תנאי השלום שלו ב-8 בפברואר 1944. אולם בעקבות הניצחונות הטקטיים של "נארווה" מאמצע פברואר עד אפריל, הפסיקה פינלנד את המשא ומתן ב-18 באפריל 1944.
מטרות תנועת המחתרת האסטונית.