התאבדותו של פיש עוררה עניין תקשורתי במיוחד לאור סמיכות הזמנים להתאבדותו של החזן אהרן עמיהוד קודם לכן. בעיתונות סוקרו האשמות של ידידיו ושל קהילת העולים מהונגריה נגד הנהלת בית הכנסת בתל אביב, שלטענתם הייתה קשורה לנסיבות שהובילו להתאבדות. הדעות נחלקו באשר לרקע ההתאבדות - דיכאון בעקבות קשייו בשואה, או פגיעה בעקבות משא ומתן שלא בתום לב ויחס מתנכר לעולה החדש מצד הנהלת בית הכנסת בתל אביב. נציגי עולי הונגריה דרשו להקים ועדה ציבורית לחקר נסיבות אלו. עלה גם חשש שהדבר ינוצל על ידי אנשי אגודת ישראל ונטורי קרתא בווינה ובודפשט, שניהלו באותה תקופה מאבק נגד עלייה לישראל. יוסף (פרנץ) ימבור, חבר מועצת העיר תל אביב, פנה לראש העיר חיים לבנון בבקשה להקים ועדת חקירה ציבורית לבדיקת נסיבות ההתאבדות, אך היא נדחתה.
פיש נקבר בבית העלמין קריית שאול.
ת'ומאס דקר
ג'יבנשי
סלסול (מוזיקה)
סלסול (בלועזית: טְריל) הוא קישוט מוזיקלי המורכב מהתחלפות מהירה בין שני צלילים סמוכים, בדרך כלל חצי טון או טון זה מזה, שניתן לזהותו בקונטקסט של הסלסול.
סלסול מספק עניין קצבי, עניין מלודי, ו—דרך דיסוננס—עניין הרמוני. לפעמים הסלסול יסתיים בכפלפל (turn, gruppetto) (על ידי השמעת הצליל שמתחת לצליל הראשי במקום זה שמעליו ממש לפני החזרה אל התו הכתוב), או מיני וריאציות אחרות. וריאציות כאלה מסומנות במקרים רבים בכמה תווי קישוט לאחר התו הנושא את ציון הטריל. את הטריל מסמנים ב-formula_1 או ב-formula_1~~, כשה ~ מייצג את אורך הטריל, מעל החמשה. במוזיקת בארוק מסומן לעיתים הטריל בסימן + מעל או מתחת לתו.
ג'ודה בנג'מין
סלסול (מוסיקה)
סילסול (מוזיקה)
קליפה (פירושונים)
המונח קליפה מתייחס למעטפת של כל גוף שהוא, אשר שונה בתכונותיה מהגוף עצמו.
רגלים רכובים
רגלים רכובים היא סוג של יחידת רגלים צבאית שהייתה מורכבת מחיילים שרכבו על סוסים במקום לצעוד אך ירדו מהסוסים כשהם נלחמו. סוג של יחידה היה בשימוש לאורך אלפי שנים. בתקופה המאוחרת יותר הם השתמשו ברובים ואילו בעבר הרחוק יותר הלוחמים השתמשו בחניתות, בחץ וקשת או בקשת מוצלבת. לוחמי הדרגון הידועים היו גם הם רגלים רכובים.
התקופה שלפני אבק השריפה.
רגלים רכובים קיימים לפחות מאז תחילת הלחימה המאורגנת. אבירים שנשאו שריון כבד עשוי מארד הגיעו לשדה הקרב על מרכבות וירדו מהן לפני שהחלו להילחם. עם התפתחות ההופליטים סגנון הרגלי הרכוב נכנס גם לתחום זה וחלק מההופליטים הגיעו לשדה הקרב על סוסים וירדו מהם כדי להצטרף למערך הפלנקס. ברומא העתיקה, בתקופה שלפני גאיוס מריוס, היו חיילים שנצמדו לאוכפים של חיל הפרשים ואלה נשאו אותם עמם לשדה הקרב. רגלים רכובים היו בשימוש נרחב אצל ששושלת האן בלחימה נגד קונפדרציית שיונגנו. לאורך הקרבות הרבים של השושלת רובן המכריע של יחידות הצבא היו רכובים על סוסים, פרשים ורגלים.
יחידת רגלים רכובים ידועה נוספת היו פרשי גנואה. הפרשים שפעלו בימי הביניים שימשו במקביל גם כמגיני העיר וגם כשכירי חרב בשירות ערים אחרות באזור של איטליה המודרנית ורכבו בדרך כלל על סוסים. גם הויקינגים נהגו לחפש ולנכס לעצמם את כל הסוסים שיכלו למצוא רכבו עליהם לקרב.
דרגון.
לוחמי הדרגון היו במקור רגלים רכובים שהיו מיומנים במיוחד גם ברכיבה על סוסים וגם בלחימה. בהמשך, לקראת המאה ה-18 הם התפתחו ליחידת פרשים קלים לכל דבר. לוחמי דרגון היו נפוצים ברוב הצבאות באירופה ממחציתה השנייה המאה ה-17 ולאורך תחילת המאה ה-18. מקורו של השם הוא ככל הנראה בכלי ירייה הידוע בשם זה שהיה בשימוש הצבא הצרפתי. בצרפתית אין הבדל בין כיתוב המילה דרגון לדרקון. בתקופה המודרנית השימוש בשם זה עבר למספר יחידות טקסיות רכובות ומשוריינות.
במאה ה-19.
עם המצאת רובים מדויקים מהירים וחצי אוטומטיים באמצע המאה ה-19 חיל הפרשים הפך פגיע יותר ויותר. צבאות רבים עברו ליחידות צבא שהורכבו מחיילים שיכלו להילחם גם כפרשים וגם כרגלים, בהתאם לצורך. הלחימה על סוסים עם חרבות או רומחים איפשרה תנועה מהירה ללא מחסה מאש האויב ואילו הלחימה על הקרקע עם רובים איפשרה שימוש במחסות ומסתורים תוך כדי בניית קו הגנה.
ההבדל בין חיל הפרשים לרגלים רכובים הפך למעורפל יותר, אך השימוש ברגלים רכובים המשיך להיות רלוונטי ופרשים רבים לחמו כרגלים רכובים באמצע המאה ה-19, לדוגמה, שני הצדדים במלחמת האזרחים האמריקאית, והבורים במלחמת הבורים הראשונה והשנייה. היחידות הראשונות שזכו לכינוי רגימנט הרגלים הרכובים באופן רשמי, היו חיל הרגלים הרכוב במלחמת ארצות הברית–מקסיקו אך שמם הוסב לרגימנט הפרשים השלישי בשנת 1861. זו הייתה יריית הפתיחה לכך ובאוסטרליה השם נכנס לשימוש בשנות ה-80 של המאה ה-19. באותה תקופה המושג תפס תאוצה ואף בלגיון הזרים הצרפתי נכנסו לשימוש פרדות שחלקו כל שני ליגיונרים. כל ליגיונר רכב בתורו ויחד הזוגות הצליחו לגמוע מרחקים של קרוב ל-100 קילומטר ביום.
בצבא הבריטי, באזורים מסוימים באימפריה הבריטית, בחלק מיחידות החי"ר היו מחלקות רכובות ששימשו לתצפית והתכתשות, על ועם האויב. במקומות מסוימים באימפריה יחידות מקומיות במקומות כמו ציילון (סרי לנקה של היום) ובמיוחד דרום אפריקה, שקמו בעידוד ואימון השלטון הבריטי, כללו גם הן רגלים רכובים. במלחמת הבורים השנייה הבריטים למדו מהבורים והקימו כתגובה יחידות רגלים רכובים משלהם כדי לתת מענה לצורך בשטח. כחלק מהלקחים ממלחמות הבורים יחידות הפרשים של הצבא הבריטי הסדירות החלו להשתמש באותם רובים כמו יחידות הרגלים והפכו מיומנים בלחימה על הקרקע. אף על פי כן הם המשיכו להשתמש בסגנון ההסתערות לרוב.
המעבר למאה ה-20.
יחידת הרוכבים הקלה הרביעית בצבא האוסטרלי שהשתתפה במהלך מלחמת העולם הראשונה בקרב באר שבע ב-1917 נגד הטורקים שנודעה כיחידת פרשים פעלה הלכה למעשה כרגלים רכובים כמו גם יחידה דומה בצבא ניו זילנד שלחמה בקרב זה. רגלים רכובים הפכו בהדרגה ללא רלוונטיים עם כניסת היחידות הממונעות לצבאות השונים בהרחבה, בשנות ה-30 וה-40. לקראת מלחמת העולם השנייה יחידות אלה כמעט נעלמו מהנוף הצבאי ופינו את מקומן לרגלים הממונעים.
אף על פי כן הם לא נעלמו לחלוטין אלא אחרי המלחמה. גרמניה השתמשה ברגלים רכובים בחזית המזרחית ושני הצדדים בחזית זו השתמשו ברגלים רכובים על אופניים. הממלכה המאוחדת וגרמניה שהשתמשו ברגלים על אופניים עוד במלחמת העולם הראשונה ניסו אף יחידות רכובות על אופנועים, שהיוו שלב מעבר לרגלים ממונעים כאמור. גרמניה השתמשה ביחידות באלה לאורך כל המלחמה אך השימוש ביחידות אופניים גבר אצלה בעיקר כשהיא נסוגה חזרה לתוך שטחה המקורי. השימוש ביחידות אופניים היה נרחב ומוצלח אצל יפן במלחמה בין השנים 1941-1942 בלחימה במלאיה הבריטית (מלזיה של היום) ובפלישה לסינגפור. רגימנט של רגלים רכובים על סוסים פעל במסגרת יחידת הצופים הפיליפיניים סייע בהגנה על האיים מפני פלישה יפנית. אוגדת ההרים העשירית של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה כללה גדוד סיור קטן של רגלים רכובים שפעל באיטליה ואוסטרליה במהלך המלחמה.
מדינות להן מסורת צבאית טקסית כמו שווייץ המשיכו בשימוש ברגלים רכובים גם אחרי מלחמת העולם השנייה. יש בשימוש בין היתר גם יחידות רגלים רכובות על אופניים עד היום, לדוגמה בשוודיה (מלבד חודשי השלג) אך הן מוגבלות מאוד בגלל הצורך בדרך סלולה לרכיבה.
ניהול כספים
ניהול כספים משמעו תכנון, ארגון, הכוונה ובקרה של הפעולות הפיננסיות בארגון, ושל אופן השימוש בכספי הארגון, תוך יישום והחלת עקרונות ניהוליים למשאבים הפיננסיים בארגון.
מטרות ניהול הכספים:
צרפתיה
ביאר
הפקולטה למדעי החברה, האוניברסיטה העברית בירושלים
הפקולטה למדעי החברה של האוניברסיטה העברית שוכנת בקמפוס הר הצופים. פקולטה זו היא בעלת המספר הגדול ביותר של תלמידים מבין הפקולטות השונות באוניברסיטה (כ-4,000 תלמידים ב-2012).
היסטוריה.
בשנות ה-30 וה-40 נעשו לראשונה ניסיונות בעריכת מחקרים והוראה בתחומים חברתיים במסגרת האוניברסיטה העברית. תחומים כגון סוציולוגיה של עם ישראל, כלכלה והמזרח התיכון החלו לפעול לראשונה במסגרת הפקולטה למדעי הרוח ומאוחר יותר רוכזו יחד, כמחלקה למדעי החברה בתוך הפקולטה למדעי הרוח.
לאחר מלחמת העצמאות ולאור התמורות שחלו בחברה הישראלית, הוברר לאוניברסיטה שיש צורך בהכשרת אנשים לתחומים חברתיים. אי לכך האוניברסיטה, בשיתוף עם מוקירי זכרו של שר האוצר הראשון של מדינת ישראל, אליעזר קפלן, שאפו להקים את המוסד לזכרו. במרץ 1953 הוקמה הפקולטה למדעי החברה, ושמרה על קשרים מיוחדים עם הפקולטה למדעי הרוח ופיתחה בהתחלה את תוכניות ההוראה שלה בעזרתה. בשנת הלימודים תשי"ח (1957–1958) נפתח מסלול לימודים במנהל עסקים. ב-1968 שונו הנהלים והפקולטה הפכה לעצמאית. בשנת 1955 (השנים העבריות תשט"ו ותשט"ז) הוקם עבור הפקולטה בניין מיוחד בגבעת רם. בשנת 1979 (שנת הלימודים האקדמית תש"מ), לאחר מלחמת ששת הימים, עברה הפקולטה לקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים.
פעילות הפקולטה.
הפקולטה כוללת תשע מחלקות: פסיכולוגיה, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה, גאוגרפיה, תקשורת ועיתונאות, סטטיסטיקה, כלכלה, מדע המדינה, יחסים בינלאומיים ו.
בפקולטה פועלים בית הספר למדיניות ציבורית וממשל ובית הספר למנהל עסקים.
במסגרת הפקולטה פועלות עשר תוכניות לימוד אודות ניהול תכנון ומדיניות הסביבה, לימודים עירוניים ואזוריים, לימודי מגדר, חקר הסכסוכים, מדעי הקוגניציה, מוסמך בלימודי אירופה, מוסמך בלימודים גרמניים, לימודי תרבות ופיתוח קהילות וכן מסלול מיוחד למוסמך בכלכלה ומנע"ס עם התמחות במימון וכלכלה פיננסית.