תחרות המועמדים לונדון 2013.
במרץ 2013 סיים גלפנד במקום חמישי בתחרות המועמדים 2013, שבה התחרו שמונה שחמטאים על האפשרות להתמודד באוקטובר אותה שנה מול אלוף העולם בשחמט, וישוואנתן אנאנד, על תוארו.
טורניר לזכרו של מיכאל טל 2013.
מה-13 ביוני ועד ה-23 ביוני 2013 השתתף גלפנד בטורניר השנתי לזכרו של אלוף העולם לשעבר, מיכאל טל. הוא סיים עם שלושה ניצחונות, אפס הפסדים ושש תוצאות תיקו, כאשר הוא מנצח את אלכסנדר מורוזביץ', פביאנו קרואנה והיקארו נקמורה, מנצח את הטורניר עם 6 נקודות מתוך 9, חצי נקודה לפני המקום השני, מגנוס קרלסן. הוא קיבל 18 נקודות מד כושר מהטורניר והגיע לשיא דירוג מד הכושר שלו עד אותה עת (2773). מדובר היה באחד הטורנירים עם מד הכושר הממוצע הגבוה בכל הזמנים, והניצחון בטורניר נחשב להישג חסר תקדים.
הופעות באולימפיאדות.
בוריס גלפנד השתתף בנבחרות האולימפיות של ברית המועצות, בלארוס וישראל.
אורי לופוליאנסקי
אורי לופוליאנסקי (נולד ב-1951) הוא פעיל ציבורי ויזם ישראלי, כיהן כראש עיריית ירושלים בשנים 2008-2003, מייסד ויו"ר "יד שרה". בהכשרתו מורה ומומחה בניהול מיזמים.
חייו.
תחילת דרכו.
לופוליאנסקי נולד בחיפה ליעקב, שעלה מפולין ערב מלחמת העולם השנייה, ולמלכה לבית רוזנבלום. למד בתיכון הדתי "יבנה" בחיפה ובישיבה התיכונית פרחי אהרון בקריית שמואל. היה חבר בתנועת בני עקיבא. לאחר סיום לימודיו התיכוניים למד בישיבת תורה אור בירושלים ובישיבת הנגב בנתיבות.
פעילותו ב"יד שרה".
לופוליאנסקי שירת כחובש בצבא, עבד כמורה ולמד מינהל ציבורי. בשנת 1976 ייסד לופוליאנסקי את "יד שרה", העוסקת בעיקר בהשאלת ציוד רפואי וציוד המוגדר כ"טכנולוגיה מסייעת". מיזמים אחרים של העמותה עוסקים בסיוע לאנשים עם לקויות בדרכים אחרות, כגון הכשרה מקצועית מטעם "מכוני קרטן" השייכים לעמותה. על פועלו זה זכה בפרסים ובאותות הוקרה רבים, בהם "אות הנשיא למתנדב" ו"פרס יושב ראש הכנסת". ב-1994 קיבל לופוליאנסקי בשם "יד שרה" את פרס ישראל.
הקמת "יד שרה" נעשתה לאחר שלופליאנסקי נזקק לשאול ציוד רפואי עבור בנו הקטן ונוכח בקושי הלוגיסטי הכרוך בכך. הארגון התחיל במכשיר אדים קטן שהושאל לשכנים. לאט לאט הצטרפו פריטים נוספים ואף הופקדו למשימה זו פקדונות מאנשים שונים שנעזרו בפעילות זו. לופליאנסקי תקנן את פעילותו זו על ידי יסוד עמותת "יד שרה", על-שם סבתו שנספתה בשואה, ורישום הציוד הרפואי כרכוש העמותה. הפקדונות והתרומות שאספה העמותה, אפשרו לה להרחיב את טווח פעילותה.
פעילות מוניציפלית.
לופוליאנסקי נבחר לראשונה לחברות במועצת עיריית ירושלים בשנת 1989. הוא כיהן כממונה על תיק "שירות משפחה וקהילה", יו"ר ועדת התכנון והבנייה, ושימש כממלא מקום ראש העירייה, ובשנים 1993–2003, כסגן ראש העיר.
ראש עיריית ירושלים.
עם פרישתו של ראש העיר, אהוד אולמרט, ומינויו לשר בממשלה, הפך ב-16 בפברואר 2003 אורי לופוליאנסקי לראש עיריית ירושלים הזמני מטעם מפלגת יהדות התורה. ב-3 ביוני 2003 ניצח בבחירות את ניר ברקת ונבחר לקדנציה מלאה כראש עיר. לאחר הבחירות מונה גם כיושב ראש הוועד המנהל של הקרן החדשה לירושלים במקומו של אולמרט.
כחרדי הראשון לעמוד בראש עירייה בעיר מעורבת, כאשר קבע מדיניות בתחומים בהם מוסכמות החברה החרדית אינן עולות בקנה אחד עם מוסכמות החברה החילונית או עם חוק המדינה, הופעלו על לופליאנסקי לחצים פוליטיים כבדים. במהלך כהונתו, כשניסה למנוע את עריכת מצעד הגאווה בירושלים בשנת 2005, הוא עורר ביקורת מקרב חברי קהילת הלהט״ב והחברה החילונית ככלל, על פגיעה בחופש הביטוי. מצד שני, הופעלו עליו לחצים מהחברה החרדית כיוון שחלקים ממנה סברו כי לופליאנסקי אינו עושה דיו כדי למנוע את המצעד. כחלק מלחצים אלה, לופליאנסקי אף הותקף על ידי קבוצת חרדים. המחלוקת הסתיימה בפסק דין תקדימי של בית המשפט המחוזי שחייב את העירייה ואת לופוליאנסקי באופן אישי לתמוך כספית בעריכת המצעד, עקב פעולתו בניגוד להוראת היועץ המשפטי של העירייה.
סוגיות נוספת בהן היה לופוליאנסקי שרוי בלחצים אלה, היו השתתפותו בטקסי הזיכרון לבנימין זאב הרצל ופיתוח שירותי קבורה לציבור חסר הדת. בסוגיה האחרונה הוא התבטא בעד חופש בחירה בהליכי קבורה.
מלבד מקרים אלו התאפיינה תקופת כהונתו של לופוליאנסקי בשמירה על הסטטוס קוו, ולאורך התקופה לא נערכו הפגנות משמעותיות בעיר לא מצד החרדים ולא מצד החילוניים בירושלים.
בהיותו ראש העיר, כיהן לופוליאנסקי כחבר במועצה הארצית לתכנון ובנייה וחבר המרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים.
באוגוסט 2008, כשלושה חודשים לפני הבחירות לראשות העירייה, הודיעה יהדות התורה כי בבחירות יתמודד מטעמה על ראשות העיר חבר הכנסת מאיר פרוש, נציג אגודת ישראל החסידית. בכך, נקבע כי לופוליאנסקי, אשר הוא נציג דגל התורה הליטאית, יסיים את תפקידו עם תום הקדנציה. בבחירות המוניציפליות, אשר נערכו ב-11 בנובמבר 2008, נבחר לבסוף ניר ברקת כמחליפו של לופליאנסקי בראשות עיריית ירושלים.
פרשת הולילנד.
באפריל 2010 נעצר לופוליאנסקי בחשד לקבלת שוחד על מנת לקדם את פרויקט הבנייה "הולילנד". בעת אישור הפרויקט ובנייתו כיהן לופוליאנסקי כיו"ר ועדת התכנון והבנייה וכראש העירייה. בינואר 2012 הוגש נגדו כתב אישום בבית המשפט המחוזי בתל אביב, ובמרץ 2014 הוא הורשע בקבלת שוחד. כספי השוחד הועברו כתרומות ל"יד שרה" עבור פעילות העמותה ועבור בניית בית כנסת. בנוסף הועברה תרומה לישיבה בניהול בנו. השופט, דוד רוזן, קבע בהכרעת הדין כי לופוליאנסקי "היה מודע לתרומות הגדולות שהועברו, פעל בניגוד לאמות מידה ראויות". כמו כן קבע השופט כי לופוליאנסקי היה מודע לכך שהתרומות התקבלו בגלל תפקידו בעירייה. "עד המדינה דיבר אמת בנוגע לתרומות לארון הקודש, לבית הכנסת וליד שרה". נידון ל-6 שנות מאסר בפועל ושנת מאסר על תנאי.
לטופליאנסקי ערער לבית המשפט העליון על ההרשעה ועל חומרת העונש, והתביעה הסכימה לקיצור העונש לארבע שנות מאסר, בעקבות מצבו הרפואי ובשל העובדה שהכספים שקיבל הועברו לארגון הצדקה "יד שרה". בדצמבר 2015 דחה בית המשפט העליון את הערעור על גזר הדין אך קיבל את הערעור על חומרת העונש. בית המשפט העליון קבע שיש לראות בכל התרומות שקיבל אירוע אחד ולקבוע להן מתחם ענישה אחד. כן נקבע שבית המשפט המחוזי לא נתן משקל ראוי לכך שהשוחד ניתן כתרומות. בהתאם לכך נקבע שמתחם הענישה הראוי הוא בין 2–5 שנות מאסר בפועל. לאור האפשרות שתוחלת חייו תתקצר בצורה ניכרת אם יישא במאסר בפועל, החליטו השופטים לסטות באופן חריג ממתחם הענישה וקבעו את העונש לשישה חודשי עבודות שירות. סכום הקנס, בסך חצי מיליון שקלים, לא שונה.
חיים אישיים.
לופוליאנסקי נשוי למיכל, אב ל-12 ומתגורר בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים. בנו הרב יצחק לופוליאנסקי מכהן כראש ישיבת "נחלת יאיר", ביישוב מיצד שבגוש עציון.
היפרון
היפרון (Hyperon) הוא שם לכל אחד מהחלקיקים Ξ ,Σ ,Λ ,Δ ו-Ω. אלו הם חמישה חלקיקים תת-אטומיים ממשפחת הבאריונים.
ההיפרון Δ (-Δ, Δ0, +Δ, ++Δ) מורכב מצירופי קווארקי למעלה ולמטה, ומתפרק לפאיון, ובנוסף פרוטון או נייטרון.
ההיפרון Λ (Λ+c ,Λ0) מורכב מקווארק למעלה אחד, למטה אחד, וקסום או מוזר אחד. היפרון ה-Δ0 סיפק הוכחה נצפית ראשונה לקיומו של הקווארק המוזר.
ההיפרון Σ (-Σ, Σ0, +Σ) מורכב מקווארק מוזר אחד, וצירוף קווארקי למעלה ולמטה. להיפרון ה-Σ0 יש אותו צירוף קווארקים כ-Δ0 (למעלה, למטה, מוזר), ומשום כך מתפרק מהר יותר מ-+Σ (למעלה, למעלה, מוזר) או מ--Σ (למטה, למטה, מוזר).
ההיפרון Ξ (Ξ- ,Ξ0) מורכב משני קווארקי מוזר וקווארק למעלה או למטה אחד. ה-Ξ0, המורכב מקווארק למעלה אחד ושני מוזר, מתפרק והופך ל-Δ0 ו-π0, שהם עצמם מתפרקים והופכים לאלקטרון ופוזיטרון; אלה מאיינים זה את זה, כך שבסופו של דבר מה שנראה הוא ש-Ξ0 מתפרק ל-Δ0 תוך שחרור קרינת גמא.
ההיפרון -Ω מורכב משלושה קווארקי מוזר. גילויו היה הצלחה אדירה בתחום חקר הקווארקים, כיוון שהוא נתגלה לאחר שקיומו, מסתו ותוצרי התפרקותו נחזו זה מכבר (באופן בלתי תלוי על ידי יובל נאמן, ומארי גל-מאן).
הנרי השמיני, מלך אנגליה
הנרי השמיני (באנגלית: Henry VIII; 28 ביוני 1491 – 28 בינואר 1547) היה מלך אנגליה מ-21 באפריל 1509 עד מותו. הוא היה גם מלך אירלנד מ-1541, והמשיך את תביעתם ארוכת הימים של שליטי אנגליה לכתר צרפת. כמי שירש את אביו, הנרי השביעי, היה הנרי השמיני השליט השני בשושלת טיודור.
רצונו העז לספק לאנגליה יורש זכר, שנבע הן מגאווה אישית והן מאמונתו כי אישה תתקשה לחזק את כוחה של שושלת טיודור ולשמור על השלום השברירי שנוצר לאחר מלחמות השושנים, הוביל למספר אירועים שבשלהם הוא בדרך כלל זכור: ששת נישואיו וניתוקו מהאפיפיור ומהכנסייה הקתולית.
חילוקי הדעות שהיו להנרי עם האפיפיור (שלא איפשר את ביטול נישואיו הראשונים) הובילו אותו להפריד את הכנסייה באנגליה מהסמכות האפיפיורית, ולהפוך את עצמו לראשה תוך קרע עם הכס הקדוש, שנידה אותו. בניגוד לרפורמטורים ביבשת, המלך כמעט לא עסק בתאולוגיה והתעניין בשליטה המעשית בכנסייה בארצו. מן הבחינה הדתית הצרופה הוסיף לדבוק בדוקטרינות הקתוליות, ומורשתו הטביעה חותם על המסורת האנגליקנית.
הנרי השמיני בלט גם ביריבות האישית הארוכה שהייתה לו עם פרנסואה הראשון, מלך צרפת ועם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובמלחמות התכופות שניהל עימם.