בזמן האינתיפאדה השנייה הוקם בכניסה לכפר מחסום צבאי לטובת הגנה על הציר ועל היישובים היהודיים. בהמשך הפך המחסום לעמדה מבוצרת עם מגדל שמירה, וכביש 465 נחסם לתנועה פלסטינית. כדי לצאת מהכפר לכיוון רמאללה נאלצים התושבים לנסוע 30 קילומטרים נוספים בדרכים עוקפות.
ב-1993 נהרגה תושבת הכפר, באסמה תמימי, בבית הדין הצבאי ברמאללה. לאחר שחיילת הדפה אותה במורד המדרגות היא נפלה, שברה את מפרקתה ומתה. ב-2011 נהרג תושב הכפר מוסטפא תמימי מרימון גז שחייל ירה עליו מטווח קצר מאוד בעת שזרק אבנים מטווח קרוב על הג'יפ בו שהה החייל. ב-2013, נהרג רושדי תמימי מירי אש חיה על המפגינים, הירי בוצע בהוראת מפקד הפלוגה לאחר שאזלו ללוחמים האמצעים לפיזור הפגנות. ב-2017, נהרג סבע נידאל עוביד, מירי רוגר בעת הפגנה בכפר. ביוני 2018, נהרג עז א-דין תמימי, בן 21, על ידי חיילים שנכנסו לכפר כדי לבצע מעצרים.
דמוגרפיה.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בנבי סאלח הייתה אוכלוסייה של 105 נפש, כולם מוסלמים. במפקד 1931 גדלה האוכלוסייה ל-144 נפש, ששכנו ב-18 בתים.
בסקר הכפרים של 1945 מנתה אוכלוסיית נבי סאלח 170 תושבים.
במהלך מלחמת ששת הימים ב-1967, רבים מתושבי הכפר נמלטו והפכו לפליטים באזורים אחרים בגדה המערבית ובירדן, או עזבו לארצות הברית. בשנת 1981 מנתה האוכלוסייה 179 נפש, ב-1997 כ-371 איש ובשנת 2007 נמנו בכפר 534 תושבים. המשפחה הגדולה ביותר בכפר היא משפחת תמימי, שאחת מבנותיה היא עהד שהתפרסמה בארץ בתקיפת וביזוי לוחמי צה"ל ונעצרה בסוף שנת 2017.
אוכלוסיית הכפר:
כלכלה ומסחר.
בנבי סאלח מתגוררים פקידים ברשות הפלסטינית, העובדים בעיקר ברמאללה. בנוסף לכך ישנם שוטרים במשטרה הפלסטינית וחקלאים. העיסוק בחקלאות פחת מאז הסכמי אוסלו, לפיהם 80% מאדמות הכפר נמצאות בשטח C.
מכולת קטנה משמשת את תושבי היישוב לצורך מסחר בחלק מהמוצרים.
תשתיות עירוניות.
חינוך.
בנבי סאלח בית ספר אחד, "בית הספר נבי סאלח", שבו לומדים מכיתה א' עד ט'. לאחר מכן עוברים התלמידים לבית ספר התיכון האזורי בכפר בני זייד, עד כיתה י"ב.
בריאות.
בנבי סאלח אין מרפאה. במקרה חירום, נוסעים התושבים לבית החולים ברמאללה או לעיירה סלפית שליד אריאל.
בנבי סאלח מסגד אחד, מסגד תמים דארי (דארי היה אחד מבני לווייתו של הנביא מוחמד ומייסד שושלת תמימי, שצאצאיה מתגוררים בכפר).
קבר נבי סאלח.
בכפר נמצא מבנה מקאם: "מקאם א-נבי סאלח", המיוחס לנביא סאלח, אחד מנביאי האסלאם שקדמו למוחמד, על פי המסורת המוסלמית. אף כי מסורות אחרות מציינות את קברו של נבי סאלח ברמלה או בסיני. מתחם הקבר הוא אתר רב שכבות מתקופות היסטוריות שונות. המבנה הנוכחי הוקם בתקופה העות'מאנית; הוא שוכן על שרידיו של מבנה צלבני, אשר נבנה על גבי שרידי כנסייה ביזנטית; אשר נמצאים מאחורי מתחם הקבר.
מתחם הקבר, כולל ציון מקומו, חדר תפילה, בית בד, באר מים, חדר לימוד, אולם, חצר ושתי מרפסות. הוא בבעלות הווקף המוסלמי; הוא נשכר על ידי "המרכז התרבותי נבי סאלח" המקומי, שהוא המוסד המרכזי והחשוב ביותר בכפר.
בשנת 2003 המבנה שוקם בהנהלתו של האדריכל יארה א-שריף ובעלות של 63,000 דולר, בעיקר במימון שוודי.
גאוגרפיה.
בקרבת הכפר נמצאות שמורות הטבע יער אום צפא ויער דיר ניזאם, של חורש ים תיכוני ועצי אורן. רכס ההר שעליו בנוי הכפר נקרא "רכס ג'יפנה", על שם הכפר ג'יפנה הנמצא כ-10 קילומטרים דרומית מזרחית לנבי סאלח. זהו רכס שיורד מקו פרשת המים בגובה של כ-900 מטר מעל פני הים לגובה 550 מטר באזור הכפר, כך שבסביבתו נובעים מעיינות שכבה רבים, מכיוון שמי הגשם המחלחלים נעצרים בהגיעם לתצורת מוצא, שכבות חוואר צהבהב האטום למים. המעיינות העיקריים בקרבת הכפר הם:
עין קווביש.
שורת נביעות ממזרח לכפר, באזור יער אום צפא, הנובעות למרגלות מצוק בקו המגע בין שכבת הסלע המחלחלת של תצורת בית מאיר לתצורת מוצא. מי המעיין הובלו בעבר בתעלות השקיה לחלקות השלחין הסמוכות של תושבי הכפר, אך מאחר שהאזור הוכרז כשמורת טבע נאסר עליהם להשתמש במיי המעיין. באזור מעיינות שכבה נוספים: עין א-שינרה, עין אל-כלבה, עין אל-ג'רב ועין עמר שמתיבשים לאחר עונת הגשמים.
"עין אל-קוס" (מעיין הקשת).
בסמוך לנבי סאלח נמצא עין אל-קוס (בעברית: "מעין הקשת"), מעיין שמאז 2009 הפך למוקד סכסוך בין תושבי דיר ניזאם ונבי סאלח לתושבי חלמיש. ב-2006 נוקה המעיין ושופץ על ידי בני נוער מחלמיש המכנים אותו "מעיין מאיר". לטענת תושבי הכפרים במשך מאות שנים הם עשו שימוש במי המעיין. מנגד טוענים המתנחלים שהמעיין לא היה בשימוש עד שהם שיפצו אותו. בכל יום שישי מקיימים הפלסטינים ביחד עם פעילי שמאל הפגנות במקום. ב-17 בנובמבר 2012 במהלך ההפגנה השבועית נורה בגבו מאש חיה מתפרע בשם רושדי תמימי ומת כעבור יומיים. ב-19 ביולי 2013 נפצעה דוברת "בצלם" ברגלה מכדור גומי, בשעה שתיעדה בווידאו את ההפגנה השבועית.
במאי 2020 ניסה מחבל פלסטיני בן 39 לדרוס חיילי צה"ל במעיין. המחבל נורה למוות במקום.
יער אום צפא.
בשמורת יער אום צפא התקיים יער צפוף טבעי של אורן ירושלים ושרידי חורש ים תיכוני. השלטונות הבריטים נטעו במקומות הפתוחים בין שרידי החורש אורן קפריסאי, אורן הסלע, ברוש ואלון התבור. הצל של העצים הנטועים אפשר לחורש להתאושש וצמחו בו עצי קטלב, אלון ואורן. בצל עצי היער גדלים מגוון סחלבים. המקום נשמר גם בימי השלטון הירדני ומצבו הטוב הפתיע את המבקרים הישראלים לאחר מלחמת ששת הימים.
צ'ארלסטון (דרום קרוליינה)
תומאס טולמאץ'
תומאס טולמאץ' (באנגלית: Thomas Tollemache: סביבות 1651–1694), או תומאס טאלמאש (Thomas Talmash), היה איש צבא אנגלי.
ביוגרפיה.
טולמאץ' נולד לסר ליונל טולמאץ' מאחוזת הלמינגהאם שבסאפוק, ולאשתו אליזבת', הרוזנת השנייה מדייסארט.
ב-1678 הוא התמנה לקפטן בצבא, ושירת בטנג'יר. ב-1685 מונה ללוטננט-קולונל ברגימנט רובאים, אך ויתר על התפקיד לאחר עלייתו לשלטון של המלך ג'יימס השני.
טולמאץ' נטש את המלך ג'יימס לטובת ויליאם מאוראנז' הפרוטסטנטי, שב-1688 הצליח להדיח את ג'יימס במהלך המהפכה המהוללת. תמורת שירותיו העניק לו ויליאם, שנקרא כעת המלך ויליאם השלישי, את משרת מושל העיר פורטסמות', וקולונל במשמר קולדסטרים; ב-1689 הוא נבחר לכהונה בבית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז הבחירה מלמסברי, וכיהן במשך שנה אחת.
הוא שירת עם הרגימנט שלו במלחמת הברית הגדולה, ונלחם לראשונה בקרב וולקורט שנערך באוגוסט 1689. ב-1691 הוא שירת באירלנד בדרגת מייג'ור גנרל, וזכה לתהילה בקרב אקרוים ובמצורים על את'לון, גולוויי ולימריק. המוניטין שלו התחזק עוד יותר בעקבות ביצועיו המוצלחים בארצות השפלה בקרבות סטינקרק ונירווינדן.
בין 1691 ל-1694 כיהן בפעם השנייה והאחרונה בחייו בבית הנבחרים הבריטי, הפעם מטעם מחוז הבחירה צ'יפנהאם. בשנתו האחרונה בבית הנבחרים הוא הציע לתקוף את הנמל הצרפתי בברסט, ואף הוביל את המתקפה. אולם, הצרפתים קיבלו מודיעין מוקדם על ההתקפה המתוכננת, ותיגברו את חיל המצב ואת ביצורי הנמל. למרות שהוביל באומץ את החיילים האנגליים, הם ניגפו בקרב ונסוגו עם אבדות כבדות. טולמאץ' נפצע גם כן, נכנע לפציעותיו, ומת בפלימות' ביוני 1694. הוא נקבר בכנסיית סנט מרי שבכפר הלמינגהאם, סאפוק.
עלייה בלתי חוקית
אריק יקואל
אריה (אריק) יקואל (נולד בשנת 1956) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל. בין תפקידיו: קצין חבלה ראשי, ראש המינהל הטכנולוגי, ראש אגף תמיכה לוגיסטית וראש אגף תכנון וארגון.
ביוגרפיה.
יקואל סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון עירוני א' בתל אביב ושירת כקצין בדרגת סגן בהנדסה קרבית עד 1979. במהלך שירותו הצבאי החל בתהליך חזרה בתשובה.
עם שחרורו מצה"ל, הצטרף למשטרת ישראל ושירת בה 27 שנים. שירת במערך החבלה של המשטרה, וקודם עד לתפקיד קצין חבלה ראשי, בו כיהן בשנות האינתיפאדה הראשונה ובמהלך פיגועי הטרור שבאו לאחריה, בעקבות הסכמי אוסלו. בשנות שירותו השתתף בצוותי משא ומתן בתהליך השלום עם ממלכת ירדן ועם נציגי הרשות הפלסטינית והרצה בארץ ובעולם על לוחמה בטרור. בהמשך הקים את מִנהל הטכנולוגיות, ובשנת 2000 קודם לדרגת ניצב והיה ראש אגף תמיכה לוגיסטית. בשנה הבאה מונה לראש אגף תכנון וארגון, במסגרתו הקים את מחלקת אסטרטגיה ואת מחלקת משאבים. יקואל הוא החרדי הראשון שהגיע לדרגת ניצב במשטרת ישראל.
בוגר תארים בכלכלה ובמנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בתחילת 2006 פרש משורות המשטרה ונעשה שותף ויו"ר הדירקטוריון בחברת "ספיר טק" - חברת הזנק שעסקה במערכות שכר - עד שנרכשה על ידי חברת מלם תים בסוף 2007. , יזם ויועץ לחברות שונות ולגופים ממלכתיים בתחומי טכנולוגיה וביטחון. יועץ טכנולוגי לקבוצת 'בסדנו' (קבוצה ישראלית-אמריקאית המתמחה בהשקעות בחברות הזנק). דירקטור בחברת "TRACENSE SYSTEMS LTD" - חברת הזנק העוסקת בפיתוח מריחנים לחומרי נפץ, שותף-מייסד ובעלים בחברת "GLAT LIFT" שפיתחה מעלית שבת מהודרת.
על שמו רשום פטנט טכנולוגי אחד, ופטנט נוסף נרשם בשנת 2022 ונמצא בשלבי בחינה.
ביולי 2020 מונה לראש הצוות המייעץ לשר לביטחון פנים אמיר אוחנה בנוגע לחברה החרדית.
חיים אישיים.
תושב שכונת הר נוף שבירושלים, נשוי למלכה ואב לעשרה. תלמידו של הרב יוסף אפרתי.
דון הנדלמן
דון הנדלמן (נולד ב-24 באפריל 1939) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 1998.
ביוגרפיה.