בסיום עונת 1993/1994 הוא עזב את בארנסלי, והתמנה לעוזרו של בריאן רובסון במידלסברו. אף על פי שהודיע על פרישה ב-1994 הוא נותר רשום כשחקן של מידלסברו באופן רשמי, ובעקבות משבר פציעות השתתף בשני משחקים בעונת 1994/1995 שבסופה זכה המועדון באליפות הפוטבול ליג והעפיל לפרמייר ליג. לאחר העלייה לפרמייר ליג הוא פרש סופית ממשחק פעיל.
אנדרסון סייע לרובסון בהובלת מידלסברו להפסדים בשני טורנירי הגביע של עונת 1996/1997, שבסיומה ירד המועדון לליגת המשנה בעקבות הפחתת שלוש נקודות ליגה. בעונה שלאחר מכן המועדון הצליח להעפיל בחזרה לפרמייר ליג, והעפיל לגמר שני ברציפות של גביע הליגה. רובסון ואנדרסון עזבו את מידלסברו בינואר 2001, והוחלפו על ידי סטיב מקלארן. למרות שלא הצליחו להשיג מיקום יותר גבוה מהתשיעי, רובסון ואנדרסון ביססו את המעמד של מידלסברו בפרמייר ליג. לאחר שעזב את מידלסברו הוא נטש כליל את תחום האימון.
נבחרת אנגליה.
אנדרסון נאלץ להתמודד עם תחרות קשה על מקומו בהרכב הנבחרת, בין השאר עם שחקנים כגון פיל ניל (ליברפול), שהיה המגן הימני הבכיר בשלהי שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, וטרבור צ'רי שהיה הקפטן של לידס יונייטד. הופעתו השנייה הייתה רק ביוני 1979 במשחק הידידות מול נבחרת שוודיה. משחקו הרשמי הראשון (והשלישי בסך הכל) היה בניצחון 2 - 0 על נבחרת בולגריה במסגרת מוקדמות יורו 1980.
אנגליה העפילה למשחקי יורו 1980 באיטליה, והמאמן רון גרינווד החליף את ניל באנדרסון בהרכב במשחק האחרון של שלב הבתים, מול נבחרת ספרד. הופעת הבכורה שלו במשחק מוקדמות מונדיאל הייתה בניצחון 4 - 0 על נבחרת נורווגיה במוקדמות מונדיאל 1982. ההתמודדות העיקרית על מקום בהרכב הנבחרת בתקופה זו הייתה עם ניל, אך בעקבות שינויים בסגל הנבחרת בעקבות פציעתו של קווין קיגאן לא הצליח אנדרסון לזכות במקום בהרכב בזמן הטורניר.
בתקופה שלאחר המונדיאל נראה היה כי הקריירה של אנדרסון בנבחרת נמצאת על סף סיום, כיוון שהמאמן החדש בובי רובסון לא זימן אותו עד 1984 והעדיף בעיקר את ניל. בתקופה זו כשלה הנבחרת בניסיונה להעפיל ליורו 1984. ההופעה ה-11 שלו במדי הנבחרת נערכה באפריל 1984, כשנתיים לאחר העשירית.
לאחר מעברו לארסנל הוא השתתף בשישה משחקים נוספים, כולל ארבעה במוקדמות מונדיאל 1986 שנערך במקסיקו; במשחק הראשון מבין השישה הוא הבקיע את שני שעריו הראשונים בנבחרת, והוביל אותה לניצחון 8 - 0 על נבחרת טורקיה. לאחר מכן הוא הודח מהרכב הנבחרת פעם נוספת, כיוון שרובסון העדיף את המגן הימני הצעיר גארי סטיבנס, ששיחק אז באברטון. לאחר מכן חילק רובסון את דקות המשחק בין אנדרסון לבין סטיבנס, שבדרך כלל זכה ליותר זמן על המגרש. שניהם היו בסגל הנבחרת לקראת המונדיאל, אך סטיבנס השתתף בכל המשחקים עד להדחה ברבע-הגמר על ידי נבחרת ארגנטינה של דייגו מראדונה. בכך היה אנדרסון לשחקן השני בתולדות נבחרתו (הראשון היה ג'ורג' איסטהאם במונדיאל 1962 ומונדיאל 1966) הנכלל בסגל בשני מונדיאלים שונים ולא משחק בכלל.
בשלהי 1986 הוא השתתף בשלושה משחקים נוספים, כחלק מניסיון ההעפלה ליורו 1988 שנערך בגרמניה. במשחק מול נבחרת יוגוסלביה הוא הבקיע את שערו השני והאחרון במדי הנבחרת.
במקביל למעברו למנצ'סטר יונייטד הוא השתתף במשחקו ה-30 (והאחרון) בנבחרת, ואף נכלל בסגל לקראת אליפות אירופה בגרמניה. למרות יכולת לא טובה הצליח סטיבנס להימנע מאיבוד מקומו בהרכב לטובת אנדרסון.
לאחר הכדורגל.
במשאל שנערך בקרב אוהדי מידלסברו ב-1997 הוא נבחר לעמדת המגן הימני בנבחרת כל הזמנים של המועדון. שלוש שנים לאחר מכן הוא זכה בתואר חבר במסדר האימפריה הבריטית.
בשנת 2004 צורף שמו להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי כהוקרה להשפעתו על הליגה האנגלית. הוא משתתף באירועים רבים של מוזיאון הכדורגל הלאומי שבו שוכן היכל התהילה.
החל משנת 2005 הוא מנהל סוכנות לנסיעות ספורט, ועובד כשגריר של רצון טוב מטעם התאחדות הכדורגל האנגלית.
צ'ארלי ניקולס
צ'ארלס "צ'ארלי" ניקולאס (באנגלית: Charles "Charlie" Nicholas; נולד ב-30 בדצמבר 1961) הוא כדורגלן עבר סקוטי.
ביוגרפיה.
ניקולאס החל את הקריירה שלו בסלטיק, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-1980. בסיום עונת 1980/1981 הוא זכה בתואר כדורגלן השנה הצעיר של התאחדות שחקני הכדורגל. הוא הצטיין בעונת 1982/1983 שבמהלכה הבקיע שערים רבים, והוביל את סלטיק לזכייה באליפות שנייה ברציפות. הוא זכה עם המועדון בגביע הליגה הסקוטי ב-1983, ובאותה שנה נבחר לכדורגלן השנה הסקוטי.
ביוני 1983 הוא עבר לארסנל תמורת 800,000 לירות שטרלינג. הוא לא הגשים את הציפיות הרבות שתלו בו, וסגנון חייו בלונדון העסיק את הצהובונים פעמים רבות, ואף זיכה אותו בכינוי "צ'ארלי שמפניה"; הוא הבקיע 11 שערים בלבד בעונתו הראשונה. בעונה שלאחר מכן הוא כמעט ולא הצליח להבקיע מעל 10 שערים. למרות זאת הוא נבחר לשחקן השנה של האוהדים ב-1984. למרות שהבקיע את שני השערים בניצחון 2 - 1 על ליברפול בגמר גביע הליגה של 1987, הוא הפסיד את מקומו בהרכב לטובת אלן סמית' בתחילת עונת 1987/1988.
בסך הכל הוא הבקיע 54 שערים ב-184 משחקים עבור ארסנל לפני שהועבר לאברדין בינואר 1988 תמורת 400,000 לירות שטרלינג, שם הפגין יכולת יותר טובה ביחס לתקופה שבה שיחק בארסנל, וזכה שם בגביע הסקוטי ובגביע הליגה הסקוטי ב-1990. הוא חזר לסלטיק ב-1990, ובתום חמש עונות שבהן הבקיע שערים רבים הצטרף למועדון קלייד. הוא שיחק שם במשך עונה אחת, ובסופה הודיע על פרישתו מכדורגל.
ניקולאס ייצג את סקוטלנד בשישה משחקים של הנבחרת עד גיל 21 ובארבעה משחקים של נבחרת הנוער. הוא השתתף ב-20 משחקים של נבחרת סקוטלנד הבוגרת, והבקיע בהם חמישה שערים.
לאחר פרישתו הוא עבד בתפקיד פרשן ספורט בתוכנית "Soccer Saturday" של סקיי ספורט ניוז, וכבעל טור במשרה חלקית.
טוני וודקוק
אנתוני סטיוארט "טוני" וודקוק (אנגלית: Anthony Stewart "Tony" Woodcock; נולד ב-6 בדצמבר 1955) הוא כדורגלן עבר אנגלי.
וודקוק נולד בעיירה איסטווד שבאזור נוטינגהאמשייר, וב-1974 החל את הקריירה שלו כשחקן נוער בנוטינגהאם פורסט. בעונת 1976/1977 הוא הצליח להשתלב בהרכב הראשון של פורסט, לאחר תקופות השאלה קצרות בלינקולן סיטי ובדונקסטר רוברס, והיה חלק מהסגל שהוביל את המועדון להעפלה לליגה הראשונה. באותה עונה זכה עם המועדון בגביע האנגלו-סקוטי, לאחר ניצחון על לייטון אוריינט במשחק הגמר.
שחקני פורסט זכו באליפות הליגה ב-1978 (כאשר וודקוק זוכה בתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית), במגן הצדקה. כמו כן, הוא הבקיע את שער הניצחון של פורסט על סאות'המפטון בגמר גביע הליגה. במקביל, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה במשחק מול נבחרת צפון אירלנד; הוא השתתף בסך הכל ב-42 משחקים במדי נבחרתו (16 שערים), ואף שיחק במונדיאל 1982. שנה אחת לאחר מכן זכה וודקוק ביחד עם מועדונו בגביע אירופה.
בקיץ 1979 הוא חתם בפ.צ. קלן מגרמניה המערבית (ובכך החמיץ את זכיית פורסט בפעם השנייה ברציפות בגביע אירופה), ושיחק שם במשך שלוש עונות שבמהלכן זכה המועדון בסגנות הבונדסליגה ב-1982. הוא הבקיע 28 שערים ב-81 משחקים במדי קלן.
הוא חזר לאנגליה לאחר מונדיאל 1982, והצטרף לארסנל תמורת 500,000 לירות שטרלינג. וודקוק היה מלך השערים של ארסנל במשך ארבע העונות הראשונות שלו, שהטובה מביניהן הייתה 1983/1984 עם 21 שערים; הוא הבקיע חמישה שערים באחד המשחקים נגד אסטון וילה, מספר הנחשב לשיא מועדון בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה. כמו כן, הוא הבקיע את השער האחרון בתולדות אליפות הבית הבריטית. אולם, במרץ 1985 הוא ספג פציעה קשה שהגבילה אותו במידה רבה. לאחר הגעתו של ג'ורג' גרהאם ב-1986, ששאף לבנות מחדש את הסגל של ארסנל, נאמר לוודקוק כי הוא לא עונה יותר על הדרישות של המועדון. בסך הכל הוא הבקיע 68 שערים ב-169 משחקים עבור ארסנל.
וודקוק חזר לפ.צ. קלן בפעם השנייה, שבה הבקיע 11 שערים ב-49 משחקים. הוא סיים את הקריירה בפורטונה קלן ב-1990, ועד לפרישתו הספיק להבקיע חמישה שערים ב-37 משחקים. לאחר פרישתו הוא עבד בגרמניה בתפקידי אימון, ואימן בלוקומוטיב לייפציג. לאחר מכן הוא עבד כמנהל ספורטיבי באיינטרכט פרנקפורט, אך לבסוף חזר לממלכה המאוחדת והחל לנהל עסק בתחום תקשורת ספורט ביחד עם ויו אנדרסון ששיחק גם בנוטינגהאם פורסט ובנבחרת אנגליה.
כריס וייט
כריסטופר אנדרסון "כריס" וייט (אנגלית: Christopher Anderson "Chris" Whyte; נולד ב-2 בספטמבר 1961 באיזלינגטון, לונדון) הוא כדורגלן עבר אנגלי. הוא השתתף בלמעלה מ-350 משחקים בפוטבול ליג במספר מועדונים, ובמספר משחקים במדי הנבחרת הצעירה של אנגליה.
וייט היה מגן ששיחק במרכז חוליית הקישור (אם כי לעיתים שיחק בעמדת הבלם).
קריירה.
וייט החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של ארסנל, וחתם על חוזה המקצוען בספטמבר 1978. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול מנצ'סטר סיטי ב-17 באוקטובר 1981, ופתח בכל אחד משאר המשחקים של ארסנל באותה עונה כאשר הוא משתף פעולה במרכז ההגנה עם דייוויד אולירי. וייט התבלט בזכות משחקו הרגוע והבטוח, בזכות התזמון ובזכות יכולת קבלת החלטות. הוא המשיך לשחק בארסנל גם בעונה שלאחר מכן, שבמהלכה השתתף ב-4 משחקים של נבחרת אנגליה עד גיל 21.