רוטקופף גדל בבת ים להורים שעסקו בהוראה, לימים הקימו גלריית אמנות בתל אביב. הצעיר מבין שלושה אחים. השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר "חשמונאים", התגייס לצה"ל (1988) ושירת כחוקר, רכז מודיעין ומדריך ביחידת מצ"ח.
השכלה, וקריירה אקדמית.
רוטקופף למד משפטים בבית הספר למשפטים של המסלול האקדמי המכללה למינהל. את התואר הראשון סיים בהצטיינות (1996) במהלך לימודיו שימש כעוזר הוראה וכן היה חבר, ולימים עורך משנה של כתב העת "המשפט". את התמחותו לעורך דין עשה במשרדו של פרופ' יובל לוי בתחום המשפט האזרחי מסחרי (1996-7).
רוטקופף זכה במלגת לימודים והתקבל לתואר השני במשפטים באוניברסיטת דיוק (Duke) אשר בצפון קרולינה -ארצות הברית (1998). משחזר ארצה החל לשמש כחבר סגל ההוראה הקבוע בבית הספר למשפטים של המסלול האקדמי המכללה למינהל. רוטקופף השלים את לימודיי התואר השלישי בהנחיית פרופ' אהרון אנקר וזכה לתואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בחיסיון מפני הפללה עצמית וזכות השתיקה. תחומי ההוראה והמחקר העיקריים שלו הם בתחום המשפט הפלילי, דיני ראיות וסדר דין פלילי. בנוסף לימד בבית הספר לכלכלה את תחום המשפט העסקי. במסגרת עבודתו האקדמית ריכז סדנאות לסיוע משפטי לאזרחים מעוטי יכולת ועמד בראש המכון להכוון תעסוקתי לסטודנטים.
קריירה ציבורית וניהולית.
בשנת 2007 מינה שר המשפטים דניאל פרידמן את רוטקופף ליועצו הבכיר וראש מטהו המקצועי. בתפקיד זה כיהן כשנתיים, עד לסיום כהונתו של השר פרידמן במרץ 2009. מספר חודשים לאחר שנכנס לתפקידו שר המשפטים הבא, פרופסור יעקב נאמן, הוא מינה את רוטקופף לתפקיד מנכ"ל המשרד. ב-25 באוקטובר 2009 אישרה ממשלת ישראל את מינויו של רוטקופף לתפקיד מנכ"ל משרד המשפטים. רוטקופף המשיך לשמש מנכ"ל המשרד גם בתקופת השרה ציפי לבני עד שהודיע על פרישתו שנכנסה לתוקף בפברואר 2014.
תקופת כהונתו של רוטקופף במשרד המשפטים נחשבת לתקופה בה המשרד עבר מהפכה ניהולית, לראשונה המשרד החל לעבוד על פי תוכניות עבודה מדידות ומפוקחות באמצעות מערכות BI מודרניות, המבנה הניהולי של המשרד הותאם לניהול המודרני הדוחות הכספיים בוקרו בידי רואה חשבון חיצוני, נערכו שינויים מבניים והוקמו יחידות חדשות. בשנת 2014 מונה רוטקופף על ידי השר לביטחון פנים, יצחק אהרונוביץ', לשמש יו"ר ועדת החקירה החיצונית לבדיקת אירוע הירי בו היה מעורב סמואל שיינביין.
חייו האישיים.
רוטקופף מתגורר עם משפחתו בתל אביב. נשוי לריקי, לבני הזוג שלוש בנות.
מאקס ליליינטל
מנחם ליליינטל
עמית קולא
עמית קולא (נולד ב-1958) הוא רב וחוקר ציוני-דתי ישראלי.
חייו.
קולא נולד בפתח תקווה לאשר וד"ר עליה קולא. למד בתיכון בישיבת בני עקיבא נחלים. לאחר מכן, למד בישיבת מרכז הרב שש שנים. שימש ראש ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים וכן כרב של בית מדרש "דרומא" באוניברסיטת בן-גוריון. הוא שימש גם כרב בבית מדרש לאברכים בגרעין התורני "אלישיב" בלוד. כיום, חבר ברבני צהר ורב קיבוץ עלומים. סיים דוקטורט במחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בהנחיית פרופסור זאב גריס. נושא עבודתו היה "תורה לשמה במשנת הרב קוק".
מלמד בבית המדרש הקהילתי במושב שוקדה, בבית ספר למקצועות הרפואה בבאר שבע, במכינת צהלי, ובמקומות נוספים. מכהן כראש בית המדרש של ארגון רבני בית הלל. עונה לשאלות בהלכה וביהדות בכלל באתר מורשת.
ברבע הראשון של שנת 2016 פרסם ארגון רבני בית הלל, פסק הלכתי העוסק בהתייחסות לבעלי נטיות הפוכות בפרהסיה הציבורית. הפסק קבע כי בעלי נטייה חד מינית הם חלק בלתי נפרד מקהילותיהם, ויישאו בכל הכיבודים הקהילתיים. הרב קולא היה ממנסחי הפסק, ואף הגן עליו במספר מאמרים.
קולא נשוי לטובה ואב לשבעה ילדים.
זאב גריס
זאב שמעון גְּרִיס (נולד ב-23 בספטמבר 1945) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון החוקר את תנועת החסידות, ספרות המוסר היהודית, ספרות ההשכלה, מחשבה יהודית מודרנית וביבליוגרפיה עברית.
ביוגרפיה.
גריס נולד ביבנאל, בנם של דוקטור מרדכי גריס ודוקטור שרה צימרמן-גריס, ואת מרבית ילדותו ונעוריו העביר ברחובות. בין השנים 1963 ל-1966 שירת בצה"ל. בין השנים 1968 ל-1972 השלים תואר ראשון בספרות עברית ופילוסופיה יהודית וקבלה באוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 1972 ל-1976 השלים תואר שני במחשבת ישראל. נושא עבודת התזה שלו היה "צוואת הריב"ש וראשית ספרות ההנהגות החסידית", בהנחיית פרופ' רבקה שץ-אופנהיימר. בין השנים 1976 ל-1980 השלים דוקטורט במחשבת ישראל באוניברסיטה העברית, שהיה גם בהנחיית שץ-אופנהיימר. נושא עבודת הדוקטורט היה "ספרות ההנהגות החסידית כביטוי להנהגה ואתוס". בשנות השמונים היה חבר מערכת של "מחקרי ירושלים במחשבת ישראל", ובשנים תשמ"ד-תשמ"ה ערך את כרכים ג' ו-ד' של כתב העת.
גריס לימד בסמינר אורנים, ובשנת 1988 החל ללמד באוניברסיטת בן-גוריון. בין השנים 1988 ל-1989 היה פרופסור חבר במחלקה ללימודי דתות באוניברסיטת בוסטון, ובין 1989 ל-1990 לימד ב-Hebrew College במסצ'וסטס. בין השנים 1990 ל-1993 לימד בטכניון, ובשנים 1993 ו-1994 לימד במכון כרם. בשנת 1995 חזר ללמד באוניברסיטת בן-גוריון, ושנתיים מאוחר יותר, בשנת 1997, מונה לפרופסור חבר, ובשנת 2003 מונה לפרופסור מן המניין.
בשנת 1970 נפצע קשה בהיותו בשירות מילואים מהפגזה על הר דב.
נשוי לרותי (בתם של רבקה ונח פניאל) ומתגורר בירושלים.
ספרים שכתב.
גריס חיבר מעל לארבעים מאמרים, רובם בעברית וחלקם באנגלית. כמו כן הופיעו מאמרים שלו גם בצרפתית וגרמנית. בנוסף לדיסרטציה, הוא כתב שלושה ספרים בעברית ואחד מספריו תורגם לאנגלית, כמפורט דלקמן:
ספרים וכתבי עת שערך.
לכבודו יצא הספר "דרך ספר - שי לזאב גריס" בעריכת עודד ישראלי, אבריאל בר-לבב, אברהם (רמי) ריינר ויונתן מאיר, ירושלים 2021.
וון צפון-קוריאני
הוון הצפון-קוריאני הוא ההילך החוקי והמטבע הרשמי בקוריאה הצפונית. יחידות המשנה של המטבע הן מאה צ'ון לכל וון אחד.
המטבע מונפק על ידי הבנק המרכזי של קוריאה הצפונית.
היסטוריה.
הוון הפך להילך החוקי בקוריאה הצפונית ב-6 בדצמבר 1947, בהחליפו את הין הקוריאני. הוון מיועד רק לאזרחי קוריאה הצפונית; הבנק למסחר מנפיק שטרות נפרדים עבור מבקרים זרים (foreign exchange certificate), כפי שהיה נהוג בארצות סוציאליסטיות אחרות. בעבר הנפיק הממשל שני סוגים של שטרות למבקרים זרים: שטרות אדומים עבור מבקרים מארצות סוציאליסטיות; ושטרות ירוקים או כחולים עבור מבקרים מארצות קפיטליסטיות. בשנים האחרונות פחת השימוש בשטרות אלו, והמבקרים משתמשים לרוב במטבעות זרים נפוצים כמו האירו האירופי.
הצמדה לדולר.
מאז 2001 נטשה הממשלה הצפון-קוריאנית את שער החליפין הרשמי והסמלי של הוון לדולר אמריקני, 2.16 וון לדולר אחד (נטען כי שער זה היה מבוסס על תאריך הולדתו של קים ג'ונג איל, 16 בפברואר). שער חליפין רשמי עדכני יותר ביטא יחס של 142.45 וון לדולר אחד; אולם בעקבות אינפלציה מהירה, נשחק ערכו של הוון והוא התקרב בערכו לוון דרום-קוריאני. אזרחים שעברו מקוריאה הצפונית לדרומה או למדינות המערב, דיווחו כי ערכו של הוון בשוק השחור נע סביב 570 ליואן סיני אחד ביוני 2009; עם זאת, ערכו בשוק השחור תמיד גבוה יותר מאשר במוסדות רשמיים.
העברה ל"וון חדש" ב-2009.
הוון הוערך מחדש והוחלף על ידי הממשלה ב-2009, לראשונה מזה 50 שנה. לאזרחי קוריאה הצפונית ניתנו שבעה ימים להחליף סכום מקסימלי של 100,000 וון בשטרות של 1,000 (כ-40 דולר אמריקני בשוק השחור), לשטרות של 10 "וון חדש". לאחר מחאות עממיות הועלה הסכום ל-150,000 במזומן ועוד 300,000 בחסכונות בנקאיים. ההחלפה נתפשה כמהלך נגד פעילות בשוק הפרטי, שעלול למחוק את רוב חסכונותיהם של תושבי קוריאה הצפונית. בעיתון "טיימס" נטען כי המהלך הוא ניסיון להשתלט על אינפלציית המחירים בשוק ולמחוק את הונם של חלפני הכספים של השוק השחור. ההודעה על ההחלפה נמסרה לשגרירויות זרות אך לא לתקשורת הממלכתית בקוריאה הצפונית, המידע נמסר מאוחר יותר דרך שירות הרדיו החוטי המצוי בקוריאה הצפונית.
כחלק מהתהליך, השטרות הישנים חדלו להיות הילך חוקי ב-30 בנובמבר, והשטרות החדשים לא חולקו עד 7 בדצמבר, ולפיכך האזרחים לא יכלו להחליף כסף בסחורות או שירותים עד ליום ההחלפה. רוב המסעדות, החנויות ושירותי התחבורה היו סגורים עד ליום זה. השירותים היחידים שנותרו פתוחים הם אלה ששירתו את הזרים ואת האליטה הפוליטית ואשר סחרו במטבע זר בלבד. סוכנות הידיעות הסינית "שינחואה" תיארה את המצב בו היו שרויים אזרחי קוריאה הצפונית כ"פאניקה קולקטיבית". פקידים בכירים בממשל חששו שיתעורר אי שקט אזרחי בימים אלו, חשש שלא התממש ברובו. בסיסי הצבא הצפון-קוריאני הושמו בכוננות ועלו דיווחים בלתי מאומתים על מספר מחאות ציבוריות בקומץ ערים ועיירות צפון-קוריאניות, אשר אילצו את הרשויות להגדיל במעט את כמות הכסף שהאנשים יכולים להחליף. ערמות של שטרות ישנים הועלו באש והושלכו לנהרות (בניגוד לחוק האוסר על השחתת צלמו של קים איל-סונג), ושני סוחרים מהשוק השחור נורו למוות על ידי המשטרה המקומית בפיונגיאנג. הרשויות הקוריאניות איימו ב"עונש חסר רחמים" למפרי חוקי חילופי המטבע.