לאחר יותר מעשור בניו יורק שב סיילס ללוס אנג'לס והשיק התוכנית מחדש, הפעם תחת השם "המופע החדש של סופי סיילס", אך התוכנית בוטלה לאחר עונה אחת. סיילס חזר לתחום הרדיו ולניו יורק, שם שידר בתחנת הרדיו של NBC בתקופת עלייתו של השדרן הווארד סטרן באותה תחנה. סיילס וסטרן רבו פעמים רבות, לעיתים אף בשידור חי מעל גלי האתר. כך, למשל, סטרן טען במהלך אחת מתוכניותיו כי הוא חתך את מיתרי הפסנתר בו השתמש סיילס בתוכניתו שלו. עם זאת, לימים הודה סטרן כי לא באמת חתך את המיתרים והשידור נועד רק להלחיץ את סיילס.
עם דעיכת תוכניות הטלוויזיה של סיילס הוא היה למשתתף קבוע בתוכניות שעשועונים ואף הנחה אחת ברשת ABC.
מחלוקות וביקורת אודות התוכנית.
לא אחת נמתחה על סיילס ביקורת כי חצה את גבול הטעם הטוב בבדיחותיו. בין התקריות הבולטות שידור תוכנית טלוויזיה ב-1 בינואר 1965, יום לאחר חגיגות הסילבסטר. סיילס ביקש מקהל הילדים שבצופיו לגשת לחדר השינה של הוריהם, אשר נרדמו לאחר חגיגות השנה החדשה, ולהוציא מארנקיהם "פיסות נייר ירוקות ומשונות עם תמונות של הנשיאים עליהן", בכוונתו לדולרים. סיילס ביקש מהילדים לשלוח לו את השטרות והבטיח בתמורה שישלח להם גלויה מפוארטו ריקו. לאחר שהתחנה אכן קיבלה שטרות ממוענים לסיילס (שרבים מהם היו, עם זאת, שטרות מונופול), נאלץ סיילס להסביר לצופיו כי הייתה זו בדיחה. התחנה עשתה מאמץ להחזיר את השטרות, אך כאשר התרעומת הציבורית גברה השעתה את סיילס והורידה תוכניתו למשך שבועיים.
במקרים אחרים רבו טענות כי סיילס סיפר בדיחות גסות במהלך תוכניות הילדים שלו. על אף שטענות אלו לא הוכחו מעולם, וסיילס אף הציע פרס של 10,000 דולר למי שיוכיחן, השמועות והביקורת בעקבותן נמשכו.
לעיתים מקור המחלוקת לא היה סיילס עצמו, אלא צוות ההפקה של התוכנית אשר היה מותח את סיילס. בכמה מקרים צוות ההפקה ניסה להסיח את דעתו של סיילס בעזרת חשפנית, אשר הייתה נוטלת חלק בתוכנית. אמנם תמונות עירום מעולם לא שודרו במהלך התוכנית עצמה, באחד המקרים החשפנית כן צולמה בעירום והסצנה שוחררה בקלטת "פיספוסים".
פסולי חיתון
כוננות
בארגון הנערך למצבי חירום, משקפת רמת הכוננות את מידת הדריכות שבה מצוי הארגון לקראת התרחשות אפשרית במצב חירום. לכל רמת כוננות נקבעים בנוהלי הארגון תרחישי הגנה, הפעלה ותגובה לאירועים רלוונטיים.
בצבא משקפת רמת הכוננות את ההיערכות לקראת מתקפה של האויב, כפועל יוצא של הערכות המודיעין לגבי סבירותה של מתקפה כזו. במשטרה משקפת רמת הכוננות את ההיערכות לקראת הפרות סדר נרחבות או פיגועים, שעשויים להצריך מעורבות נרחבת של המשטרה. בארגוני הצלה למיניהם משקפת רמת הכוננות את ההיערכות לקראת אסון שיצריך פעולות הצלה נרחבות.
העלאת רמת הכוננות כוללת, בין השאר:
קביעת רמת הכוננות מצריכה שיקול דעת מעמיק, מסיבות אחדות:
בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
בכוחות המזוינים של ארצות הברית נהוגות 5 דרגות כוננות, לפי מדד הקרוי DEFCON (Defense Readiness Condition):
במדינת ישראל.
במדינת ישראל נהוג 5 דרגות כוננות:
יהושוע קנז
פסול עדות
מבצע רותם
סמל סאו טומה ופרינסיפה
סמל סאו טומה ופרינסיפה הוא הסמל הלאומי הרשמי של מדינת סאו טומה ופרינסיפה.
המגן מציג שדה זהב ובו דקל בצבעים טבעיים. מעל המגן עטרה בצבעי זהב וכחול ומעליה כוכב מחומש כחול. במגן תומכים שתי ציפורים: מימין - אפרור אפריקני הציפור הלאומית של המדינה, ומשמאל - בז. על הקלף העליון כתוב: "República Democrática de São Tomé e Príncipe" שמשמעותו בפורטוגזית, השפה הרשמית של המדינה: "הרפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה" ועל גבי הקלף התחתון כתוב המוטו "Unidade, Disciplina, Trabalho" - "אחדות, משמעת, עבודה" בפורטוגזית.
הסמל נמצא בשימוש מאז שהמדינה קיבלה עצמאות ב-1975.
אוגמ&quot;ר עזה
איקריפטיט
אֵיקְרִיפְּטִיט (בכתיב לטיני: Eucryptite) הוא מינרל נזוסיליקטי המכיל ליתיום ואלומיניום, השייך לקבוצת הפנאקיט, קבוצת מינרלים במבנה דומה הקרויה על שם המינרל פנאקיט.
תכונות.
נוסחת המבנה הכימי של איקריפטיט היא LiAlSiO4.
לאיקריפטיט יש סימטריה טריגונלית, אחד המינרלים הסילקטיים הבודדים בעלי סימטריה זו, הנפוצה יותר במינרל קרבונטיים. לאיקריפטיט יש סימטריה זהה למינרל הירוק דיופטאז ולמינרלים וילמיט ופנאקיט השייכים גם הם לקבוצת הפנאקיט.
האיקריפטיט מופיע בטבע בדרך כלל במקבצים גרגריים או חסרי צורה ולעיתים רחוקות כגבישים משושים פריזמתיים קצרים המקווקווים לאורכם המסתיימים במעוינון, כשבמקרים קיצונים יכול הגביש לגדול לאורך של 3 ס"מ, הנשברים בצורת קונכייה. הקשיות של המינרל בינונית, 6.5 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 2.67.
אופטית המינרל הוא חד-צירי. מקדם השבירה הממוצע של האיקריפטיט הוא 1.57. גבישי האיקריפטיט הם לפעמים שקופים לחלוטין וחסרי צבע, אבל בדרך כלל הם מופיעים בגוון לבן או חום. דגימות המינרל הם פלואורסצנטיות בגוון אדום-מגנטה או כתום בקרינת על-סגול באורכי גל קצרים.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1880 באתר מחצבת פילו (Fillow Quarry או גם מחצבת ברנצ'וויל) שהחלה לפעול ב-1876 סמוך לברנצ'וויל (Branchville כיום רובע בעיר רידג'פילד Ridgefield) במחוז פיירפילד (Fairfield) במדינת קונטיקט שבארצות הברית. את השם למינרל נתנו המינרלוגים האמריקנים ג'ורג' בראש (George J. Brush) ואדוארד סולסברי דיינה (Edward S. Dana), ומקורו ביוונית "מוסתר היטב", רמז להופעתו כשהוא משובץ באלביט.
קיימים בטבע שני פולימורפים של איקריפטיט.
בנוסף הצליחו במעבדה ליצור באופן מלאכותי פולימורף נוסף המכונה אפסילון-איקפריטיט (ε-eucryptite) על ידי הפעלת לחץ בתחום שבין 0.83 ל-1.12 פסקל בטמפרטורת החדר על מינרל מתצורת בטא-איקריפטיט. צורת הפולימורף המלאכותי היא אורתורומבית. גם פולימורף זה עובר בחום שמעל ל-500 מעלות לצורת האלפא-איקריפטיט.
שימושים.
יש מעט שימושים מסחריים למינרל. לעיתים רחוקות חותכים איקריפטיט כאבן חן ועיקר הביקוש למינרל הוא מאספנים בשל תכונת הפלואורסצנטיות שלו בגוון אדום-ורוד בקרינת על-סגול באורכי גל קצרים. המוליכות של תצורת ה-β של המינרל בשל יוני הליתיום מאפשר שימוש בו כאלקטרוליט מוצק בסוללה חשמלית מסוג סוללת ליתיום.
מקור ותפוצה.
האיקריפטיט נוצר בדרך כלל מהתמרה של ספודומן, ולפי כך הוא מופיע לעיתים כפסאודומורף של ספדומן, בדרך כלל משולב עם אלביט בתוך פגמטיטים עשירים בליתיום יחד עם המינרלים ספודומן, קוורץ, לפידוליט, ואמבליגוניט.
האיקריפטיט הוא מינרל נדיר למדי. מקומות בהם ניתן למצוא את המינרל כוללים את מחצבת פילו (Fillow Quarry או גם מחצבת ברנצ'וויל) סמוך לברנצ'וויל (Branchville כיום רובע בעיר רידג'פילד Ridgefield) במחוז פיירפילד (Fairfield) במדינת קונטיקט (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה), בסטרטפורד (Strafford) שבניו המפשייר, בפגמטיט "ינשוף חצות" (Midnight Owl pegmatite) במחוז מריקופה (Maricopa) שבמדינת אריזונה שבארצות הברית; סמוך לנקינה (Nakina) באונטריו שבקנדה; ובביקטיה (Bikita) שבזימבבווה שם מצויים כמויות גדולות של המינרל.
אגן טארים
אגן טארים (בסינית: 塔里木盆地; בפין-יין: Tǎlǐmù Péndì; באויגורית: ارىم ئويمانلىقى) הוא אגן ניקוז יבשתי גדול, הנמצא בשטחו של המחוז האויגורי האוטונומי שינג'יאנג שבצפון מערב סין העממית, והנהר טארים זורם בו ממערב למזרח עד הישפכו לאגמים ולביצות בלופ נור. האגן מתפרש על פני שטח של כמיליון קילומטרים רבועים וגובהו נע בין 700 ל-1,400 מטרים. האגן מוקף בהרים משלושה כיוונים, צפון, מערב ודרום, ופתוח בצידו המזרחי אל מדבר גובי. גבולו הצפוני הוא ברכס טיין שאן וגבולו הדרומי הוא הרי קונלון הנמצאים בקצה הצפוני של רמת טיבט. מדבר טקלה מקאן מהווה חלק גדול משטח האגן. אזור האגן מיושב בדלילות על ידי אויגורים, טג'יקים ועמים טורקיים אחרים.
גאולוגיה.
אגן טארים הוא שריד של יבשת עתיקה זעירה שהתמזגה עם היבשת האירואסייתית שהלכה וגדלה במהלך תור הקרבון ותור הפרם. בהווה, נגרמים תהליכי שינוי בשולי האגן כתוצאה מלחצים שיוצרים רכסי ההרים שבצפון ובדרום על קרום היבשת העתיקה.
מקובל להניח כי באגן טארים קיימים מאגרים גדולים של נפט וגז טבעי, כאשר מעל ל-70% מתכולת הגז היא גז המתאן. החלקים המרכזיים של האגן כוללים רצף של סלעים מעידני הפלאוזואיקון, המזוזואיקון והקנוזואיקון כאשר במקומות מסוימים מגיע עובי השכבה לעומק של 15 קילומטרים. שכבת המקור לנפט ולגז היא שכבה פרמית של אבן בוץ (Mudstone). תחת שכבה זו קיים מכלול תחתי פרקמבריוני שסבורים כי הוא שריד של הלוח הטקטוני הזעיר של טארים שהצטרף ליבשת האירואסיינית המתפשטת בתור הקרבון.
השלג שיורד על הר K2, הפסגה השנייה בגובהה בעולם, מצטבר לקרחונים יבשתיים שנעים למטה לעמקים ומפשירים. מי השלגים יוצרים נהרות הזורמים במורדות ההרים אל אגן טארים ואינם מגיעים לים. הנהרות באגן, המוקפים במדבר, מזינים נאות מדבר ומימיהם משמשים בחלקם להשקיה. חלק אחר מהנהרות מתנקז אל ימות מלח ואל ביצות.
היסטוריה.
דרך המשי, רשת של נתיבי מסחר שהשתרעה על פני מרכז אסיה, התחלקה לשני נתיבים עיקריים: דרך המשי הצפונית ודרך המשי הדרומית. שתי הדרכים גבלו בקצותיו הצפוני והדרומי של מדבר טקל מאקאן. נתיב מרכזי שהיה קיים, ננטש במאה ה-6 לספירה. הנתיב הדרומי כלל את ערי נווה המדבר יארקנד, נייה, פישאן, מארין וחוטאן. ערי נווה המדבר העיקריות בנתיב הצפוני היו: אקסו, קורלה, טורפאן, גאוצ'נג ולולאן. ערי מפתח אחרות בעת העתיקה באגן טארים היו קאשגאר בדרום מערב האגן, קוקה בצפונו ודונהואנג במזרחו.