הרצוג הייתה שותפה לעריכת שלושה ספרים על המחקר האנתרופולוגי בישראל (1998, 2010, 2012).
פעילות ציבורית וחינוכית.
תוך כדי לימודי התואר השני והשלישי, עבדה הרצוג כמורה להיסטוריה בנתניה, כרכזת תרבות במרכז קליטה במכמורת, וכמנהלת מחלקת חינוך באור עקיבא. בסוף שנות ה-70 הקימה וניהלה את א.ס.י, עמותה לפיתוח כח-אדם בשרותי הרווחה (בשיתוף משרד העבודה והרווחה והג'וינט).
באמצע שנות ה-70, הצטרפה לתנועת שינוי והייתה חברת הוועד הפועל שלה. כאשר קמה ד"ש, כאיחוד בין שינוי לבין התנועה הדמוקרטית בראשות יגאל ידין, נבחרה הרצוג להנהלתה ומאוחר יותר נבחרה ליו"ר הסיעה בנעמת. בשנת 1989 הקימה יחד עם פעילות נוספות את תנועת ש.י.ן לשוויון יצוג נשים. ב-1992 הקימה מפלגת נשים יחד עם תנועת ש.י.ן. בראשה עמדה רות רזניק. ב-1999 הייתה מעורבת פעם נוספת בהקמת מפלגת נשים, שבסופו של דבר לא התמודדה בבחירות. בעקבות פעילות זו הקימה את פרלמנט נשים, במת דיון בנושאים אקטואליים מזווית פמיניסטית, ביחד עם עמותת ה"ן (הרצליה נשים), יעל גרמן ראש עיריית הרצליה, קרן פרידריך אברט ומכללת בית ברל. ב-2010 הייתה שותפה, ביחד עם ענת לבנת, יועצת ראש העיר בת ים למעמד האישה, להקמת פרלמנט נערות. בראשית שנות ה-2000 הייתה הרצוג שותפה לייסוד קבוצת אנואר, מנהיגות נשים יהודיות וערביות, הפועלת עד היום לקירוב בין הקבוצות ולקידום השוויון החברתי והמגדרי בישראל. כמו כן, הייתה הרצוג ממובילות המאבק נגד פורנוגרפיה והעברת החוק ב-2004 (בשיתוף עם ד"ר ויקי שירן ז"ל ועם ד"ר חן נרדי) וממובילות המאבק נגד ביטול חזקת הגיל הרך, מאז 2004.
הרצוג היא ממייסדות "ע.ל.י.ה - עמותה לזכויות ילדים והורים" ומכהנת כיו"ר שלה. העמותה פועלת לשינוי מדיניות הרווחה ובתי המשפט, למניעת הוצאת ילדים בכפייה מביתם והשמתם במוסדות, ותומכת בקידום מדיניות המעצימה את מעמדם וזכויותיהם של ילדים והורים על בסיס תפיסה משפחתית-קהילתית.
מאז תחילת שנות ה-90 מפרסמת הרצוג מאמרי דעה בעיתונות היומית (במעריב עד 2004, ב-nrg עד 2008, ב-ynet מ-2008), במגזינים ועדים (עד סגירתו), אפקים, אפיקים חדשים וכן באתרים שונים (למשל: העוקץ, עבודה שחורה, סלונה).
קהילת יהודי חבאן
ועד שליחי הארצות
אבי אשכנזי (קצין)
אָבִי אַשְׁכְּנַזִּי (נולד בשנת 1964) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל. כיהן כמפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה ואוגדה 252, וכמפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
ביוגרפיה.
אבי אשכנזי נולד בשם אברהם אשכנזי ליוסף ופרידה אשכנזי במושב חגור שבשרון ב-1964 ושם גם גדל. אחיו הבכור הוא רא"ל במילואים גבי אשכנזי, שכיהן כרמטכ"ל בשנים 2007-2011.
אשכנזי התחנך בפנימייה הצבאית לפיקוד בתל אביב והתגייס לחיל השריון בשנת 1982. בשריון עבר הכשרה כלוחם וכמפקד טנק. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקה, כמפקד פלוגה ו' של גדוד 77 כמפקד גדוד וכמפקד חטיבה 130 בחיל. בשנת 2003 מונה למפקד חטיבה 500 והיה אחראי לפירוקה. בהמשך פיקד על עוצבת עמוד האש.
לאחר מלחמת לבנון השנייה הופקד על תחקיר אירוע חטיפת חיילי צה"ל בגבול לבנון. כמו כן, שימש מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ומפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, תפקיד שאותו ביצע פעמיים. בשנת 2009 מונה למפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה ושימש בתפקיד עד ליולי 2012. בסוף 2012 שימש אבי אשכנזי סגנו של האלוף גרשון הכהן בסגל קורס מפקדי אוגדות, הקורס הבכיר ביותר בצה"ל, בו לקחו חלק כ-13 תתי-אלופים ושלושה אלופי משנה. במרץ 2013 פורסם כי הרמטכ"ל, בני גנץ, החליט שלא לקדם את אשכנזי לדרגת אלוף.
חיים אישיים.
אשכנזי הוא אב לחמישה. מתגורר בכפר סבא.
AISI היא הסוכנות למודיעין וביטחון פנים (Agenzia Informazioni e Sicurezza Interna) של איטליה. הארגון הוקם באוגוסט 2007.
היסטוריה.
הסוכנות הוקמה במסגרת הרפורמה במערך המודיעין האיטלקי והיא יורשת שירות המודיעין וביטחון הדמוקרטיה (SISDE, Servizio per le Informazioni e la Sicurezza Democratica) שהיה סוכנות הביון הפנימית באיטליה מאז 1977.
פרנקו גבריאלי היה ראש הארגון הראשון, לאחר שהנהיג קודם את שירות המודיעין וביטחון הדמוקרטיה עד לפירוקו. הוא המשיך לכהן כראש ארגון ביטחון הפנים של איטליה עד יוני 2008.
בית המדרש גולדרס גרין
בית המדרש גולדרס גרין (באנגלית: Golders Green Beth Hamedrash; ידוע גם בראשי התיבות GGBH) הידוע גם בשם בית הכנסת מונק'ס או פשוט מונק'ס (Munk's Synagogue או Munk's), הוא בית מדרש בשכונת גולדרס גרין בלונדון, המשתייך לקהילה חרדית עצמאית, יהודית-גרמנית במקור. המקימים עצמם ברובם היו מיוצאי גרמניה בזמן מלחמת העולם השנייה.
הקהילה הוקמה בשנת 1934 והתמקמה במשך שנה בבית כנסת ברחוב קינג אלפרד ("קינג אלפרד שול"). בשנים 1935–1956 חבריה התפללו בבית כנסת בברודווק ליין על יד גולדרס גרין רוד. הקהילה עברה בשנת 1956 למקום משכנה החדש ברחוב ריידינג.
בית הכנסת היה חבר בשנותיו הראשונות בהתאחדות קהילות החרדים, והיה קשור באופן רופף לקהילת "עדת ישראל" בברלין. הוא נפרד והפך לעצמאי בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20. עם זאת יש לקהילה הסדר עם ההתאחדות לגבי זכויות קבורה.
בני הקהילה אינם סומכים על כשרות העירוב ומקפידים על משמעת, כולל איסור שיחות בעת התפילה.
הם נמנו עם מקימי "כדתיא כשרות" (Kedassia Kashrus), מחלקת הכשרות של "התאחדות קהילות החרדים" ו"עדת ישראל" באנגליה. כמו כן, הקהילה הקימה בתי חינוך רבים, כיום הגדולים והמוכרים בלונדון. ביניהם מוסדות "מנורה" (בתי ספר יסודיים, ישיבה תיכונית ואולפנה לבנות) ועוד.
הדמות שהטביעה את חותמה על בית המדרש משנות ה-1930 ועד שנות ה-1970 היה הרב ד"ר אליהו מונק (1978-1900), בעל דוקטורט בספרות אנגלית, נציג של אסכולת 'תורה עם דרך ארץ' מיסודו של הרב שמשון רפאל הירש. על פי עדותו של הרב לואי ג'ייקובס שהתחיל את הקריירה הרבנית שלו במקום (בשנים 1947-1944), פקדו את בית הכנסת בעיקר יהודים ילידי גרמניה, אורתודוקסים אדוקים, שהיו בו זמנית בקיאים בתרבות האירופית, ביניהם לא מעט אקדמאים - עורכי דין, מדענים, פרופסורים באוניברסיטה, סופרים וכו'.
המנהג המקורי של בית הכנסת הוא חבישת מגבעות מעל הכיפות; רק הרב הורשה להניח את הטלית על ראשו, ואם מישהו אחר היה נוהג כך היה נחשב ליהיר. היום, חוק זה עדיין תקף באופן רשמי, אבל בפועל לא מקפידים עליו, ויש מתפללים רבים שמניחים את הטלית על ראשם. בחגים ובשבתות מיוחדות מקפידים על אמירת רוב רובם של הפיוטים, ובניגוד לרוב קהילות היקים שמתפללים לפי נוסח אשכנז המערבי, המנהגים מבוססים על מנהג ברלין, שהוא מנהג אושטרייך/פולין (מנהג אשכנז המזרחי). האבלים אומרים קדיש ליד החזן, כל אחד בנפרד.
הרב חיים ישראל איסר פלדמן שרת כרב משנות ה-1970, עד שיצא לפנסיה ב-2007; הוא נפטר ב-2020. כעת המנהיג הרוחני של הקהילה הוא הרב ישראל מאיר גרינברג.
מחלת המלריה
הסוכנות למודיעין וביטחון פנים (איטליה)
הסוכנות האיטלקית למודיעין וביטחון פנים
AISE או הסוכנות למודיעין וביטחון חוץ (Agenzia Informazioni e Sicurezza Esterna) היא סוכנות הביון הממשלתית של איטליה שנוסדה ב-3 באוגוסט 2007 במסגרת הרפורמה בקהילת המודיעין האיטלקית. הסוכנות הוקמה כיורשת שירות הביון והביטחון הצבאי שפעלה כסוכנות הביון הממשלתית מאז 1977.
הסוכנות פועלת מחוץ לתחומי איטליה למען הגנת האינטרסים שלה בחו"ל ועוסקת באיסוף מודיעין אנושי. הסוכנות פועלת על פי חוק שנחקק באוגוסט 2007 ולפיו סמכויותיה מקבילות לאלה של ה-CIA האמריקאי.
מאה שנים... מאה שירים
מאה שנים... מאה שירים היא רשימה של שירים מתוך סרטים הנחשבים לטובים ביותר, כפי שנקבע על ידי מכון הסרטים האמריקאי, על פי סקר של יותר מ-1,500 אנשי תעשיית הקולנוע, אשר בחרו מתוך רשימה של 400 מועמדים. הרשימה פורסמה לראשונה בשנת 2004. הפרק שודר ברשת "CBS" והונחה על ידי ג'ון טרבולטה.
"שיר אשיר בגשם", "צלילי המוסיקה" ו"סיפור הפרברים" זכו לשלושה שירים ברשימה כל אחד. אחריהם, "הקוסם מארץ עוץ", "מצחיקונת", "מרי פופינס" ו"פגוש אותי בסנט לואיס" זכו לשני שירים ברשימה כל אחד.
ג'ולי אנדרוז, ג'ודי גרלנד, ג'ין קלי ומרני ניקסון השתתפו בחמישה שירים כל אחד. אחריהם, ברברה סטרייסנד ופרד אסטר השתתפו בארבעה שירים כל אחד.
אימפריות המעמקים
אימפריות המעמקים (אנגלית: Empires of the Deep) הוא סרט קולנוע מסוגת הפנטזיה, קופרודוקציה סינית-אמריקאית בתלת-ממד, בעלת תקציב של 100 מיליון דולר ונחשבת להפקה המשותפת בין ארצות הברית לרפובליקה העממית של סין מן היקרות בהיסטוריה.
הסרט נעשה בבימויו של מייקל פרנץ' ובכיכובם של אולגה קורילנקו ושי יאנפיי, המגלמים גבר צעיר ובתולת ים בסיפור אהבה שחושף עולם תת-מימי, עולם בני הים. עלילת הסרט מתרחשת על רקע הסיפור לפיו במשך אלפי שנים, אגדות על בתולות ים יפהפיות הקסימו אנשים מכל רחבי העולם. עולמן המרתק והמסתורי היה תמיד מקור לדמיונם של בני אדם. הסרט נועד כביכול לחשוף ולחקור את העולם המיסטי של בנות הים היפהפיות המפתות את הגברים.
הסרט זכה לביקורות שליליות, כבר עם פרסום הקדימון הרשמי לסרט, באוקטובר 2012. צילומי הסרט והפקתו החלו כבר בשנת 2010, אך הסרט לא יצא מעולם לאקרנים וייתכן שנגנז.
פידל ראמוס
פידל ואלדז ראמוס (באנגלית: Fidel Valdez Ramos; 18 במרץ 1928 – 31 ביולי 2022) היה נשיאה ה-12 של הפיליפינים, בשנים 1992–1998.
ביוגרפיה.
אביו של פידל ראמוס היה שר החוץ של הפיליפינים ומייסד המפלגה הליברלית. פידל ראמוס סיים לימודים בווסט פוינט והשתתף במלחמת קוריאה.