המתיחות בין המיליציה של קורטינה לרשויות החוק של בראונסוויל החריפו והפכו לאלימות של ממש ב-13 ביולי 1859 כאשר החלה מלחמת קורטינה הראשונה. באותו יום, תקף המרשל של בראונסוויל עובד בחווה של קורטינה, תומאס קבררה. קורטינה שעבר במקרה במקום על סוס ביקש מהמרשל שיניח לו לטפל במצב. בתגובה צעק המרשל לעברו "מה זה קשור אליך, מקסיקני מזוהם"? בתגובה קורטינה ירה ירייה באוויר אך המרשל המשיך לגדף אותו וכתוצאה מכך קורטינה ירה בו בכתף. במהלך שבועות גבר המתח באזור וב-28 בספטמבר כבשו קורטינה וצבאו, שמנה מעט פחות מ-100 אנשים, את העיר בראונסוויל. השליטה של קורטינה בעיר נמשכה רק יומיים וב-20 בספטמבר הוא וחייליו עזבו את העיר בעקבות פניות חוזרות ונשנות של תושבי מטמורוס, העיר שנמצאת דרומית לבראונסוויל, על גדות נהר הריו גראנדה. התגובה של תושבי בראונסוויל לא איחרה לבוא. בתחילת חודש נובמבר התאספו 20 גברים תושבי בראונסוויל והקימו את הארגון "הטייגרים של בראונסוויל". הם תקפו את החווה של קורטינה ליד העיירה סנטה ריטה, אך נתקלו בהתנגדות קשה מצד חייליו של קורטינה ונאלצו לסגת. מספר שבועות לאחר מכן הם חזרו וניסו לתקוף את החווה של קורטינה שוב פעם, הפעם בגיבוי של הטקסס רנג'רס. גם ההתקפה הזאת לא צלחה והם נאלצו לסגת. הריינג'רים קראו לתגבורת, שהגיעה תוך מספר ימים, ובעקבות הבקשות החוזרות של תושבי בראונסוויל שלחה ממשלת ארצות הברית חיילים מצבא ארצות הברית בפיקודו של גנרל סמואל היינטזלמן מסן אנטוניו. החיילים התיישבו בפורט בראון, בסיס צבאי שננטש כמה שנים לפני כן. לאחר שהגיע אליו השמועה נמלט קורטינה לריו גראנדה סיטי. הכוחות המשולבים של צבא ארצות הברית, טקסס ריינג'רס והטייגרים מבראונסוויל רדפו אחריו ותקפו את צבאו. צבאו של קורטינה נחל תבוסה קשה לאחר שאיבד יותר מ-60 אנשים, וקורטינה נאלץ לעזוב את רכושו ולהתחבא בהרים. בעקבות לחץ של ממשלות ארצות הברית ומקסיקו להחזיר את השקט לאזור נאלץ קורטינה להסתתר למשך כשנה.
רשויות החוק לא הצליחו למצוא את קורטינה, שהפך למבוקש, וזאת בזכות הנאמנות של אנשיו ותושבי מקסיקו. אפילו העניים לא היו מוכנים להסגיר אותו וכך הוא עבר בין הבתים של תומכיו.
מלחמת קורטינה השנייה.
בשנת 1861 פתח קורטינה במתקפה נוספת על קונפדרציית המדינות של אמריקה במה שמכונה מלחמת קורטינה השנייה, שהייתה בעיצומה של מלחמת האזרחים האמריקנית. קורטינה שניהל מגעים חשאיים עם האיחוד פלש למחוז זפטה בטקסס. הוא הובס במהירות על ידי חייליו של קולונל סנטוס בנדוידס וחזר למקסיקו לאחר שאיבד 18 חיילים. זאת הייתה המתקפה המשמעותית האחרונה שלו על ארצות הברית.
פוליטיקה.
בשנים שלאחר מכן התמקד קורטינה בפוליטיקה של מקסיקו. ראש ממשלת מקסיקו בניטו חוארס שלח אותו להיות מפקד של היחידות בגבול הדרומי של מקסיקו. כאשר החלה מלחמת מקסיקו-צרפת בשנת 1862 קורטינה עמד תחילה לצידו של ראש הממשלה חוארס ולקח חלק בקרב על פואבלה. אך כאשר הצרפתים כבשו את מקסיקו שהפכה לקיסרות תחת שלטונו של מקסימיליאן הראשון, ראה קורטינה הזדמנות לחזק את מעמדו, הצטרף לפולשים הצרפתים וכרת עמם ברית. סיבה נוספת למעשה זה הייתה המתח בין השלטון הצרפתי במקסיקו לארצות הברית. הברית הייתה קצרת ימים ובתוך זמן קצר התקומם קורטינה כנגד הצרפתים והקים צבא גדול, אותו צייד מכיסו הפרטי ומכספי תומכיו, ויצא למתקפה על הצרפתים ליד טמפיקו שבמדינת טמאוליפס. קורטינה וצבאו הצליחו להביס את הצרפתים וגרמו להם לסגת. לאחר שהמקסיקנים הביסו את הצרפתים וגירשו אותם מאדמתם שימש קורטינה כמושל מדינת טמאוליפס פעמיים. לאחר מכן פרש לחווה שלו בגבול עם ארצות הברית. היחס של הטקסנים אמריקאים כלפי קורטינה השתנה לאחר שמדינות האיחוד השתלטו על כל ארצות הברית. קורטינה הוזמן מספר פעמים לאירועים רשמיים כאורח כבוד וזאת למרות התנגדותם של מספר אנשים, ביניהם ראש עיריית בראונסוויל שטען שלא ייתכן שאדם שנלחם בצבא ארצות הברית יוזמן על ידי ארצות הברית כאורח של כבוד. הממשל המקסיקני העניק לו את דרגת בריגדיר גנרל.
מאסר וגירוש.
הפופולריות שלה זכה קורטינה לא נמשכה זמן רב. בעקבות תמיכתו בפורפיריו דיאס וניסיון להקים צבא על מנת לבצע הפיכה במקסיקו ולהעלות את דיאז לשלטון הוא זכה ליחס של איבה מצד ראש ממשלת מקסיקו, סבסטיאן טייאדו. בעקבות פניות חוזרות של חוואים עשירים על כך שקורטינה מנהל מסעי שוד וגנבה של עדרי בקר שלהם ראש הממשלה דרש לאסור את קורטינה. בשנת 1875 קורטינה נאסר והובא למקסיקו סיטי. הוא לא נכלא אך קיבל צו הרחקה ממדינת טאמואליפס, שם נמצאות רוב אדמותיו. ב-29 בנובמבר 1876 הצליח פורפינו דיאז להדיח את טייאדו וממשלתו מהשלטון והפך לראש ממשלת מקסיקו. דיאז הותיר לקורטינה לשוב לטאמואליפס, שם ניסה קורטינה להקים צבא פעם נוספת. השמועה הגיעה לאוזניו של דיאז שחשב שקורטינה זומם לבצע הפעם הפיכה נגדו, והורה מידית לעצור את קורטינה ולהוציא אותו להורג. לביצוע המשימה נבחר הגנרל חוזה קנלס, יריב ותיק של קורטינה. הוא ואנשיו הגיעו לטאמואליפס אך במקום להוציא את קורטינה להורג הביאו אותו למקסיקו סיטי. הסיבה לכך הייתה שקנלס פחד מהתמיכה הרבה לה זכה קורטינה ופחד שבמידה ויהרוג את קורטינה הוא ואנשיו יותקפו על ידי המקומיים.
קורטינה נאסר וישב בכלא במקסיקו סיטי ללא משפט עד שנת 1890. לאחר מכן הועבר למעצר בית בתנאים נוחים יותר, שם מת ב-30 באוקטובר 1894.
מקס נורוק
לחימה בדואר אלקטרוני זבל
מסכת מוות
מיקי הרן
מרים (מיקי) הרן (נולדה ב־13 בספטמבר 1949) היא כימאית ישראלית, לשעבר יושבת ראש המועצה לצרכנות, כיום יו"ר מרכז ויץ לפיתוח בר קיימא ולשעבר מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה ומדענית ראשית של המשרד.
ביוגרפיה.
הרן (במקור ויסמן או ויצמן) נולדה בישראל בשנת 1949. החלה בלימודי כימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, אותם סיימה בשנת 1972. לאחר מכן יצאה ללימודי המשך בארצות הברית ובשנת 1978 סיימה לימודי דוקטורט בכימיה אורגנית באוניברסיטת ברנדייס. בשובה לישראל עבדה כעוזרת מחקר והוראה בבית הספר לרוקחות של האוניברסיטה העברית, ובשנת 1982 הצטרפה כמרצה בכירה באוניברסיטה העברית ובמכללת הדסה לטכנולוגיה.
באוניברסיטה עבדה עד 1986, ולאחר מכן הועסקה כחוקרת בחברת "אוניקור ביוטכנולוגיה" לפיתוח קוטל חיידקים יעיל וידידותי לסביבה. בשנת 1989 יצאה לשנת שבתון ועסקה במחקר באוניברסיטת רטגרס שבניו ג'רזי. בין השנים 1990–1993 עבדה בתל אביב כחוקרת במעבדות א.י לטיפול במים. בשנת 1994 יצאה פעם נוספת לארצות הברית והייתה עוזרת ראשית למנהל המרכז למחקר יישומי באיכות הסביבה של מכללת האנטר באוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1996 חזרה לישראל והחלה לעבוד במשרד להגנת הסביבה שבו שימשה סגנית מדען ראשי (1996 - 1999), מדענית ראשית (1999 - 2000), וסמנכ"ל לענייני תעשיות (2000 - 2003). בשנת 2003 מונתה על ידי השרה יהודית נאות למנכ"ל המשרד, ועמדה בראשו עד 2006.
בסיום כהונתה במשרד ממשלתי, עברה לעבוד בשוק הפרטי בחברות שעליהן פיקחה כרגולטורית.
הרן היא ראש ההתמחות בניהול סביבתי ומרצה לתלמידי תואר שני במנהל עסקים בקריה האקדמית אונו משנת 2006. נכון ל-2019, סיימה כהונה של 9 שנים כדירקטורית בחברת כיל (ICL), היא משמשת כדירקטורית בחברת מ.א.י (חברה למחזור של פסולת חשמלית ואלקטרונית), דירקטורית חיצונית בחברת הכשרת הישוב, יו"ר הוועדה לאיכות סביבה של ארגון מעלה ויו"ר הדירקטוריון של המרכז להתייעלות במשאבים.
חיים אישיים.
בשנת 1972 נישאה לבנימין נתניהו (לימים, ראש ממשלת ישראל) ובשנת 1979 התגרשו. זמן קצר לפני הגירושים נולדה להם בת, נועה. לאחר גירושיה נישאה בשנית, ומנישואים אלה יש לה שלושה ילדים נוספים.
מכללת הדסה לטכנולוגיה
קינסין
קינזינים
יאיר אהרוני
יאיר אַהֲרֹֹנִי (5 בספטמבר 1931 – 6 באוגוסט 2020) היה פרופסור למנהל עסקים ומומחה עולמי בתחום מדיניות עסקית. פרופ' אהרני הוא מהמייסדים של תחום מינהל עסקים בישראל, חוקר פורה ופורץ דרך בעל שם עולמי, שמחקריו שינו את דפוסי החשיבה בכמה מתחומי המינהל. הוא הקים את בית הספר למינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב בשנת 1966, ושימש בו דִּקָאן ראשון. בהמשך הקים את לה"ב - לימודי הכשרה בניהול ואת המכון למחקר עסקים בישראל. פרופ' אהרני כתב תוכניות לימוד וספרי לימוד, וכן היה ממייסדי המסלול האקדמי המכללה למינהל והקים תוכניות רבות להכשרת מנהלים ולמחקר בתחום הניהול. בשנת 2010 הוא זכה בפרס ישראל בתחום מדעי המינהל.
ביוגרפיה.
אהרני נולד בזכרון יעקב ושירת בחיל האוויר. תוך כדי שירותו הצבאי, בשנת 1951 החל בלימודי כלכלה בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב. במהלך לימודיו היה ממייסדי ארגון הסטודנטים הבינלאומי AIESEC בישראל ועמד בראש הסניף הישראלי. לאחר קבלת התואר השני, אותו סיים בהצטיינות וזכה על התזה שלה בפרס מפעל הפיס, עבד בשנים 1956–1958 במכון לפריון העבודה והייצור ושימש ראש מדור תמחיר ומנהל מחלקת הדרכה. בתפקידו לקח חלק בהקמת המרכז הישראלי לניהול והרצה במרכז לתרבות ולחינוך של הסתדרות העובדים הכללית. כן הוא היה ממייסדי אגודת האקדמאים למדעי החברה והיה המזכיר הראשון של הסתדרות המוסמכים למדעי החברה. בשנים 1958–1961 למד לימודי דוקטורט באוניברסיטת הרווארד וחקר את תהליך קבלת ההחלטות בהשקעות זרות. בשובו לישראל לימד באוניברסיטה העברית ועסק במחקר במרכז פאלק למחקר כלכלי, בהוראת ניהול והנדסת תעשייה בטכניון ושימש יועץ למכון לפריון העבודה והייצור. בשנת 1965 הקים את המכון הישראלי למחקר פיננסי. בתקופה זו נערכה עבודת הדוקטורט שלו לספר ותורגמה למספר שפות.