ב-20 בדצמבר 1821 נבחר לאספה הלאומית שם ייצג עמדות דמוקרטיות וב -15 בינואר 1822 הוא נבחר לנשיא המועצה המחוקקת. אך בשל כישלון מסע הבחירות שלו במרכז יוון, ואי הצלחתו להשיג עמדת מנהיגות בכנס הארצי שנערך באסטרוס, הוא נאלץ לפרוש בשנת 1823. בת זוגו וארוסתו בתקופת המאבק הייתה גיבורת מלחמת העצמאות היוונית מנטו מברוגנוס
ש. בס
ש' בס
איו&quot;ב
א. ז. א.
א.ז.א.
י&quot;צ רימון
י&quot;צ רמון
י. צ. רמון
י.צ. רמון
י. צ. רימון
י.צ. רימון
יעקב שטינהרט
חוקי הזרים וההמרדה
חוקי הזרים וההמרדה (Alien and Sedition Acts) הם סדרה של ארבעה חוקים שחוקקו ביוני ויולי 1798 על ידי הרוב בקונגרס שהשתייך למפלגה הפדרליסטית על רקע המלחמה הבלתי רשמית בין ארצות הברית לצרפת ונועדו לטענת תומכי החוק למנוע ניסיונות לקרוע את ארצות הברית מבפנים על ידי מהגרים ממדינות עוינות. החוקים זכו לביקורת קשה מצד חברי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית שהציגו אותם כמכוונים למטרות פוליטיות וכפגיעה בחופש הביטוי. החוקים היו מאוד לא פופולריים בעיני הציבור והיה להם חלק מרכזי בדעיכתה של המפלגה הפדרליסטית אשר הפסידה בבחירות לנשיאות, לסנאט ולבית הנבחרים בבחירות של 1800 ולא התאוששה עוד.
החוקים.
חוקי הזרים וההמרדה כוללים:
הליך החקיקה.
בתחילת שנת 1798 יחסי ארצות הברית וצרפת עלו על שרטון ובקרב המפלגה הפדרליסטית שהייתה בשלטון עלו חששות מפני שליחים צרפתים שיפעלו להתפוררות השלטון בארצות הברית, כפי ששליחים צרפתים פעלו באיטליה ובמדינות אחרות. לכך הצטרף החשש של הפדרליסטים מפני המהגרים שהגיעו באותה תקופה מאירלנד שהיו בעיקר תומכים של המפלגה הרפובליקנית-דמוקרטית ורבים מהם היו בוגרי מרידות נגד השלטון הבריטי באירלנד ועל כן נחשדו בפעילות דומה בארצות הברית. בעקבות זאת בקשו חלק מהפדרליסטים לסיים את ההגירה החופשית לארצות הברית ולמנוע התאזרחות של מהגרים. אולם משחוק למטרה זאת לא עבר בקונגרס, הסתפקו הפדרליסטים בחוק שהאריך את משך התושבות הנדרש לצורך קבלת אזרחות, מחמש שנים ל-14 שנים. חוק זה עבר בבית הנבחרים ברוב דחוק של 41-40.
החוק השני, המסמיך את הנשיא לגרש זרים, עלה בסנאט בסוף אפריל 1798, ואושר בסנאט ב-8 ביוני 1798. בבית הנבחרים הוא נתקל בהתנגדות עיקשת של הרפובליקנים בהובלת אלברט גלטין ואדוארד ליוונגסטון, שטענו לשרירותיות ואי חוקתיות של החוק. החוק אושר בבית הנבחרים ב-21 ביוני 1798 ונחתם על ידי הנשיא ב-25 ביוני 1798.
החוק השלישי המסמיך את הנשיא לגרש זרים ממדינות אויב הנמצאים במלחמה עם ארצות הברית עבר בהסכמת רב חברי המפלגה הרפובליקנית דמוקרטית. הוא עבר בבית הנבחרים ב-26 ביוני 1798, בסנאט ב-3 ביולי 1798 ונחתם כחוק על ידי הנשיא ב-6 ביולי 1798.
חוק ההמרדה נוצר בעקבות חוק דומה באנגליה. תומכי החוק הפדרליסטים ראו בו חוק שאינו פוגע בחופש הביטוי על פי הגדרתם. החוק כפי שנחקק היה מצומצם בהיקפו יחסית לחוק האנגלי בכך שהוא התיר פרסומים אמיתיים, דרש הוכחת כוונת זדון לערער את הכבוד לשלטון ובכך שהמשפט נוהל בפני חבר מושבעים. הרפובליקנים, לעומת זאת, ביקרו את החוק כפוגע קשות בחופש הביטוי והציגו לראשונה הגדרה רחבה של המושג "חופש הביטוי". החוק עבר בסנאט ברוב של 18-6 ב-4 ביולי 1798, בבית הנבחרים ברוב של 44-41 ב-10 ביולי וב-14 ביולי 1798 נחתם לחוק על ידי הנשיא.
שימוש.
הגם שחוקי הזרים הביאו לעזיבתם של כמה מהגרים צרפתים את ארצות הברית, איש לא גורש על ידי הנשיא ג'ון אדמס מתוקף חוקי הזרים. מכיוון שלחימה עם צרפת לא פרצה, לא נעשה כמובן שימוש בחוק שאפשר גירוש זרים ממדינות אויב.
25 אנשים נעצרו בקשר לחוק ההמרדה, 11 הועמדו לדין ו-10 הורשעו, בהם חבר קונגרס מהמפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. לאחר שנבחר לנשיא, תומאס ג'פרסון חנן את המורשעים על פי חוקי ההמרדה, שעדיין היו בכלא.
החוקים לא הועמדו לביקורת שיפוטית, שכן בית המשפט העליון של ארצות הברית טרם ביסס את סמכותו לפסול חוקים, אולם הסברה המקובלת היא שחוק ההמרדה לא היה עומד במבחן החוקתיות והיה נפסל על פי הסטנדרטים שנוצרו מאז.
דיון ציבורי.
החוקים זכו לביקורת קטלנית מצד תומאס ג'פרסון ואנשי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית שטענו שמטרת החוקים הייתה לפגוע במפלגתם. החוקים גם היו לנושא מרכזי במערכת הבחירות של 1800 ומוזכרים כאחת הסיבות להפסדו של ג'ון אדמס בבחירות.
טעינה ופריקה (פירושונים)
אגודת מועדוני מודל האו&quot;ם בישראל
הארגון מודל האו"ם בישראל ע"ר (IMUNA) היא עמותה ללא כוונת רווח המוקדשת לקידום הדור הבא של המנהיגים והדיפלומטים בישראל. אימונה מורכבת מהמועדונים היוקרתיים והמובילים של מודל האו"ם, הפועלים באוניברסיטאות ובמכללות השונות בישראל, מנהלת את ומפקחת על פעילותם, עם מעל ל-500 סטודנטים ואנשי מקצוע צעירים הלוקחים חלק בפעילות הארגון בכל שנה. המועדונים נמצאים במוסדות אקדמיים הכולל האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בר-אילן, האוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בן-גוריון, אוניברסיטת אריאל, אוניברסיטת רייכמן, הקריה האקדמית אונו, והמסלול האקדמי המכללה למינהל.
מודל האו"ם.
מודל האו"ם הוא תוכנית אקדמית חוץ לימודית לפיתוח מנהיגות והקניית כישורי דיפלומטיה, המובלת על ידי סטודנטים למען סטודנטים. התוכנית מתבצעת בצורה של סימולציות בוועדות וגופים שונים של האו"ם. הלימוד מתבצע דרך משא ומתן, דיון ודיבייט. כל סטודנט מייצג מדינה אחרת במועצה מסוימת של האו"ם, שהיא לא המדינה ממנה הוא בא. הדבר מתבצע תוך כדי דימוי דיפלומטיה לצד עשייה מעשית של כתיבת מסמכים בעלי אופי משפטי דוגמת הצעות החלטה של האו"ם, על מנת למצוא פתרונות יצירתיים לבעיות גלובליות.
מודל האו"ם מלמד את המשתתפים על אירועי דיומא במערכת העולמית, נושאים עדכניים ביחסים בין-לאומיים, דיפלומטיה, משפט בינלאומי וסדר היום של האו"ם. לצד למידה זו מפתחים המשתתפים מיומנויות שונות, כאומנות הנאום, הצגת נושא בקצרה, יכולת בניית קואליציות, משא ומתן ,שכנוע, ניתוח מצבים, מחקר וחשיבה ביקורתית. מודל האו"ם הוא תוכנית עולמית המונה כ-200 אלף סטודנטים המשתתפים בתוכנית בבתי ספר ואוניברסיטאות ברחבי העולם. ישנם למעלה מ-300 כנסים המתקיימים ברחבי העולם במהלך השנה.
פעילות מודל האו"ם בישראל.
תוכניות מודל או"ם קיימות בישראל כבר מ-2008. התוכנית הראשונה שהוקמה במרכז הבינתחומי הרצליה, כללה 20 סטודנטים שהשתתפו בכנסים ברחבי העולם. עם השנים, גדל מספר המועדונים בישראל והתרחבה הפעילות של התוכנית כך שב-2012 הוחלט על הקמת הארגון מודל האו"ם בישראל. כיום, קיימים בישראל 9 מועדוני מודל או"ם הפועלים באופן שוטף לאורך השנה כחלק כאמונה. בנוסף, מתקיימים כ-5 כנסים ארציים במוסדות השונים וחברי המועדונים השונים יוצאים לייצג את ישראל במספר רב של כנסים בעולם.
פעילות הארגון.
ארגון מודל האו"ם בישראל קמה ב-2012 לאור התרחבות פעילות מודל האו"ם בישראל. הארגון פועל בשני מישורים. המישור הראשון מקיף מודל האו׳׳ם. מטרת הארגון היא לאגד, לנהל ולפקח על מועדוני מודל האו"ם בישראל ולתאם את פעילותם. כמו כן, הארגון פועל למען יצירת והבטחת סטנדרט אקדמי וחוקי השיפוט לאומי בכל כנסים ומועדונים, למען הקמה ותמיכה במועדונים חדשים בישראל ולמען ייצוג המועדונים בפני ארגונים ממשלתיים ולא ממשלתיים. הארגון גם אחראי על תיאום הכנסים הארציים והבינלאומיים ותיאום מפגשים בין יו"ר המועדונים. המישור השני מקיף הכשרה מקצועית והקניית מיומנויות והתנסויות דיפלומטיות. הארגון פועל למען קידום משתתפים על ידי אירוח סמינרים וסדנאות בנושאים דיבור מול קהל, תקשורת, שפת גוף, וכתיבת קורות חיים. בנוסף, הארגון פועל למען קידום משתתפים ישראליים שרוצים לפתח קריירה באו"ם, בדיפלומטיה ובשירות ציבורית על ידי יחסים עם ארגונים כולל משרד החוץ של ישראל, האו׳׳ם, ושורה של שגרירויות. הארגון מספק למשתתפים המעוניינים לקחת בעיצוב עתידה של מדינת ישראל את הכלים, המיומנויות והניסיון להיות יותר יעילים ומודעים כאנשים, ובכך להעצים את תרומתם.
החברה לחקר המקרא
מיא ארבטובה
אף-על-פי
עמנואל לופטגלאס
עמנואל עמנואלי
עוצמה לישראל
עוצמה לישראל הייתה סיעת ימין קיצוני, בראשות אריה אלדד ומיכאל בן-ארי. אשר הוקמה בשלהי הכנסת השמונה עשרה והתמודדה כרשימה בבחירות לכנסת התשע עשרה (2013) אך לא עברה את אחוז החסימה.
הסיעה מבוססת על מפלגת התקווה - מפלגה ציונית לאומית בראשות אריה אלדד וקבוצה של פורשי מפלגת ארץ ישראל שלנו (אנשי חזית יהודית לאומית במקור ששבה לפעילות) בראשות מיכאל בן-ארי, שתיהן מפלגות שהיו שותפות במסגרת האיחוד הלאומי במהלך מרבית הכנסת השמונה עשרה.
מצע.
עוצמה לישראל היא סיעה ימנית המאמינה שלעם היהודי ישנה זכות נצחית על ארץ ישראל. במצעה כתוב: "ארץ ישראל היא ביתו הלאומי של העם היהודי מאז ומקדם". סיעת "עוצמה לישראל" מצהירה: "זכותנו על ארץ ישראל איננה ניתנת לערעור, ומכריזה שאנו חיים כאן בתוקף זכותנו בת אלפי השנים ונמשיך לחיות בארץ ישראל לעד".
הפתרון המדיני שהיא מציעה הוא סיפוח שטחי יהודה, שומרון ועזה והחלת החוק הישראלי על כל שטחי ארץ ישראל "מהירדן ועד הים התיכון". היא מתנגדת למדינה פלסטינית ממערב לנהר הירדן, והיא בעד ביטול הסכמי אוסלו ופירוק המשטרה הפלסטינית. הרשימה תומכת בגירוש המסתננים מאפריקה בחזרה למולדתם.
במצעה כותבת הסיעה שהיא תפעל להעמקת הזהות היהודית בקרב בני הנוער, וזאת באמצעות חינוך. המפלגה מכירה בשפה העברית כשפה הרשמית של מדינת ישראל.