מקווי, אזרח קנדי, נפגע על ידי מה שנראה לו כמאמצי ארגונים כמרכז שמעון ויזנטל לדכא את חופש הדיבור של מכחישי השואה. בקבוצת alt.revisionism הוא החל במסע לעידוד "האמת, העובדות, והראיות", וביחד עם חברים אחרים בקבוצה הביא מידע עובדתי על השואה שסתר את טענות המכחישים והוכיח כי הן מבוססות על עדויות מטעות, הצהרות שקריות, ושקרים פשוטם כמשמעם. הוא ייסד את "פרויקט נזכור" על מנת לחשוף את פעולות מכחישי השואה, אשר בתגובה פגעו בו והוציאו דיבתו באופן אישי. מקווי קיבל מספר רב של איומים ברצח, אך המשיך בפעילותו, ו"פרויקט נזכור" הפך ליריב הראשי ברשת האינטרנט של מכחישי שואה, נאו נאצים, וקבוצות גזעניות.
משבר הטילים הקובני
אנטוורפן
אנטוורפן (בהולנדית: Antwerpen; בצרפתית: Anvers - "אַנְוֶרְ"; בכתיב יהודי מיושן: אנוירשה) היא עיר באזור הפלמי שבבלגיה, ועיר הבירה של פרובינציית אנטוורפן. בשנת 2022 חיו בה מעל 530 אלף תושבים, מה שהופך אותה, מבחינת תושבים, לעיר הגדולה בבלגיה. מבחינת השטח היא העיר השלישית בגודלה במדינה.
העיר שוכנת בצפון המדינה, בסמוך לגבול עם הולנד ועל גדות הנהר סכלדה, בקרבת השפך שלו אל הים הצפוני. נמל אנטוורפן הוא השני בגודלו באירופה, אחרי נמל רוטרדם (אשר נמצאת רק כמה עשרות קילומטרים צפונית מאנטוורפן).
העיר מהווה מרכז לתעשייה פטרו-כימיות רבות, ומהווה אחד המרכזים הבינלאומיים לסחר ביהלומים.
הקתדרלה של אנטוורפן היא אחת החשובות בצפון אירופה, והגדולה בבלגיה. העיר נחשבת לאחת מבירות סגנון האר-נובו (Art Nouveau, "האומנות החדשה") באדריכלות. שכונת זוֹרְנְבּוֹרג בעיר מכילה מאות בניינים מעוטרים בפאר הגרנדיוזי והמוגזם לעיתים המאפיין סגנון זה.
שם העיר.
ישנן שתי סברות לגבי מקור שם העיר. לפי סברה אחת, המילה Antwerpen מקורה במילים ההולנדיות Aan het werf (לאורך הרציף). על פי סברה אחרת, מקור השם הוא באגדה מיתולוגית על סילביוס ברבו (Brabo) אזרח רומי, שחתך את ידו של הענק אנטיגון (Druoon Antigoon) שהטיל אימה על העיר והנמל, וזרק אותה לנהר. שם העיר, על פי סברה זו, הוא שיבוש של המילים ההולנדיות hand werpen (לזרוק את היד). פסל של ברבו והיד של הענק מוצב בכיכר המרכזית בעיר, ובסמל העיר מופיעה היד החתוכה של הענק.
היסטוריה.
במלחמת העולם השנייה היה נמל אנטוורפן יעד אסטרטגי ממדרגה ראשונה עבור בעלות הברית. העיר שוחררה בספטמבר 1944 על ידי הבריטים, הנמל לא ניזוק הודות לפעולה אמיצה של המחתרת הבלגית. לעומת זאת, לא שוחרר אזור שפך נהר הסכלדה ליד פליסינגן באי וולכרן (Walcheren) בדרום הולנד, והנמל נשאר סגור. כוחות קנדים ויחידות קומנדו שיחררו בפעולה אמפיבית ארוכה ועקובה מדם את שפך הנהר שנפתח רק בדצמבר 1944. עם פתיחת הנמל הופצצה העיר בצורה קשה על ידי פצצות מעופפות V-2 שגבו קורבנות רבים, בין היתר בקולנוע רקס בו נהרגו מאות בני אדם.
המטרה העיקרית של היטלר עם פתיחת מתקפת הארדנים בחורף 1944 הייתה כיבוש מחדש של אנטוורפן ויצירת טריז בין צבאות בעלות הברית.
ספורט.
בעיר נערכו משחקי הקיץ האולימפיים בשנת 1920.
מועדון הכדורגל רויאל אנטוורפן המייצג את העיר משחק בליגת העל הבלגית. בירסחוט, מועדון כדורגל נוסף מהעיר, התפרק בשנת 2013.
קבוצת אנטוורפ ג'יינטס מתמודדת בליגת הכדורסל הבכירה בבלגיה.
יהודי אנטוורפן.
באנטוורפן שוכנת הקהילה היהודית השנייה בגודלה בבלגיה (לאחר בריסל), ואחת הגדולות, החשובות והוותיקות באירופה. לפני מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה כ-35 אלף איש, ונכון לתחילת המאה ה-21 היא מונה כ-20 אלף איש.
העדות הראשונה לנוכחותם של יהודים באנטוורפן מופיעה בצוואתו של הנדריק השלישי, דוכס בראבנט, אשר בשנת 1261 הביע את רצונו שהיהודים בברבאנט יגורשו וקהילתם תיחרב, משום שכולם מלווים בריבית קצוצה.
עם הכיבוש הגרמני ב-18 במאי 1940, חלק מיהודי העיר נמלטו לצרפת ולבריטניה. ב-10 וב-14 באפריל 1941 ביצעו לאומנים פלמים פרו-נאצים פוגרום שבמהלכו נשרפו שני בתי כנסת (אירוע חריג בארצות המערב) ונבזזו חנויות רבות. החל מיוני 1942 שוגרו קרוב ל-1,500 גברים יהודים לצפון צרפת לבניית החומה האטלנטית, במסגרת ארגון טוט (Todt), בתנאי חיים ועבודה קשים ביותר. יהודי אנטוורפן שוגרו ברובם לקסרקטין דוסן במכלן והועברו בין 1942 ל-1944 ב-28 טרנספורטים לאושוויץ. אדמונד למברט ומארי בופה הצילו מספר יהודים מתושבי העיר והוכרו כחסיד אומות העולם.
יהודי העיר נחלקים לשלוש קהילות: קהילת "שומרי הדת" האורתודוקסית-מודרנית, הקהילה החרדית "מחזיקי הדת" ו"הקהילה הפורטוגזית" הקטנה. שתי הקהילות שומרי הדת ומחזיקי הדת אוחדו בתקופתו של רבי מאיר סג"ל לנדא מדראהביטש ששימש ברבנות שם משנת {תש"ה עד שנת תשט"ו {1945 - 1955}, ברבנות הקהילה הכללית "שומרי הדת" עמד שנים רבות הרב הלל מדליה (בנו של הרב שמריהו יהודה לייב מדליה). עם פטירתו עלה לכהן ברבנות הקהילה הרב דוד משה ליברמן, מבכירי רבני חב"ד באירופה. עם פטירתו בכ"ה בשבט ה'תשפ"ב בגיל 96, מונה באלול התשפ"ב לרב הקהילה הרב פנחס ליבוש פדווא מחסידות בעלזא, החזן הראשי של הקהילה הוא בנימין מולר. בית הכנסת הגדול של הקהילה ממוקם בפינת הרחובות "וואן-דען-נעסט-ליי" ו"אסטן סט.", בסמוך לגשר הרכבת החוצה את העיר. הקהילה מפעילה את בית הספר המקיף "תחכמוני" (נוסד ב-1920).
בקהילת "מחזיקי הדת" שימש כראש אב בית דין הרב חיים יעקב רוטנברג ולאחר מכן הרב אליהו שטרנבוך, וכן מערכת כשרות למהדרין. בית הכנסת של הקהילה ממוקם ברחוב אוסטן, 300 מ' מבית הכנסת של "שומרי הדת". הקהילה מפעילה את בית הספר המקיף "יסודי התורה" לבנים (נוסד ב-1904) ואת בית הספר "בנות יעקב" לבנות.
הקהילה החרדית היא אחת מן הקהילות המאורגנות והוותיקות, ועדיין מתנהלת בסגנון קהילה יהודית עתיקה. הנהלת הקהילה נבחרת בבחירות כלליות. בשנת 2001 נפטר רבה של הקהילה רבי חיים קרייזווירט, לאחר כמעט יובל של כהונה. על מקומו נבחר הרב אלטר אליהו רובינשטיין לתקופת כהונה קצרה, שנגדעה באיבה בשל מותו. בשנת 2010 נבחר הרב אהרן שיף לרבה של הקהילה, לאחר שזכה לתמיכת מרבית החוגים בקהילה החרדית. בית הכנסת הגדול של קהילה זו ממוקם בטבורו של רחוב אסטן בעיר.
רבים מן היהודים החרדים האורתודוקסים מתגוררים בשכונה גדולה סמוך למרכז העיר, בה ניתן לראות שלטים, חנויות וכרזות בעברית וביידיש. חלק גדול מיהודי העיר עסקי במסחר ובעיבוד יהלומים. עד בערך שנות 1980 שאז עברה עסקת היהלומים בעיקר לאנשי הודו ורק מועט היהודים נשארו עם זה. בעיר בתי עסק רבים העוסקים בתעשיית היהלומים, וכן מוזיאון גדול המתאר את תולדות המסחר ביהלומים באנטוורפן.
באופן היסטורי שיחקה היהדות החרדית תפקיד מפתח בענף היהלומים באנטוורפן.
מאז ההגירה הגדולה של יהודי ברית המועצות לשעבר, החלו להגיע לאנטוורפן יהודים רוסים ויהודים גאורגים, אליהם הצטרפו ישראלים ממוצא יהודי-גאורגי, ותוך זמן קצר הפך רחוב "פליקנסטראט" לשכונה יהודית, שרובה הייתה של יהודי גאורגיה, לרובם היה גם דרכון ישראלי.
קישורים חיצוניים.
https://www.yekum.org/אנטוורפן אוקטובר 1914 פורד מדוקס פורד פואמה
רמאללה
רמאללה (בערבית: رام ﷲ, ראם אללה, "גובהו של אללה", ) היא עיר פלסטינית בהרי יהודה המשמשת כמרכז שלטוני של הרשות הפלסטינית, כבירתה דה פקטו וכמקום הפעילות העיקרי של ארגון הפת"ח. רמאללה נמצאת כ-15 קילומטר צפונית לירושלים, ונכון ל-2017 גרים בה 38,998 תושבים, רובם מוסלמים ומיעוטם נוצרים. בנפת רמאללה ואל-בירה, שכוללת גם ערים הסמוכות לרמאללה, כמו אל בירה, ביתוניא וכפרים רבים נוספים, מתגוררים נכון ל-2007 כ-280,000 בני אדם.
בעיר מוסדות שלטון פלסטינים, בהם המוקטעה, מעונו הרשמי של נשיא הרשות הפלסטינית, והפרלמנט הפלסטיני.
בשנת 2005 רמאללה הייתה לעיר הראשונה ברשות הפלסטינית שבה נבחרה אישה לתפקיד ראש עיר, זאת כאשר ג'נט מיכאיל נבחרה לתפקיד.
מקור השם.
בספר שיצא ב־1696 על ידי כרטוגרף הולנדי בשם אדריאן רילאנד מתוארת רמאללה בשם "בית'אללה" שמשמעותו "הבית של אללה" ככל הנראה שם זה נגזר משמו של היישוב העברי הקדום בית אל שהיה לא רחוק מהישוב רמאללה.
היסטוריה.
רמאללה המודרנית הוקמה ב-1550 על ידי החדדים, משפחה ערבית-נוצרית המשויכת לשבט ע'סאן, שהגיעה מעבר הירדן. האוכלוסייה ברמאללה הייתה נוצרית ברובה שנים רבות. במהלך המאה ה-19 הוקמו ברמאללה כנסיות שונות ונוסדו מספר בתי ספר הקשורים עמן. בתחילת המאה ה-20 החלה הגירה של תושבי רמאללה לארצות הברית. רמאללה הייתה חלק מממלכת ירדן מ-1948 עד מלחמת ששת הימים. באותה תקופה החל להשתנות הרכב האוכלוסייה וכפריים, רובם מוסלמים, מאזורים שונים בגדה המערבית היגרו אליה.
במלחמת ששת הימים נכבשה העיר על ידי כוחות צה"ל. מ-1994 העיר נמצאת בשטח A ובשליטת הרשות הפלסטינית. לפני תחילת האינתיפאדה השנייה, הייתה רמאללה מרכז בילוי פלסטיני שמשך גם אזרחים ישראלים. במהלך האינתיפאדה השתלטו כוחות צה"ל כמה פעמים על חלקים שונים מהעיר.
במהלך האינתיפדה השנייה, התפרסמה העיר בין היתר בעקבות אירוע הלינץ' בשני חיילי מילואים סמל ואדים נורזיץ' וסמ"ר יוסי אברהמי שתעו בדרכם. כמו כן התפרסמה העיר עקב המצור הממושך על המוקטעה בה התבצרו יאסר ערפאת ובכירי הפת"ח.
לאחר סיום האינתיפאדה, החל משנת 2006, חל שיפור ניכר במצבה הכלכלי והביטחוני של העיר. נפתחו בה מרכזי קניות, חנויות עם מיטב הסחורה והתוצרת של שוקי העולם, מסעדות, בתי קפה ומקומות בילוי. בשל חשיבותה כבירת הרשות, היא משרתת אנשי עסקים, עיתונאים זרים, פעילי או"ם ומוסדות בינלאומיים.
כלכלה ומסחר.