ב-31 באוקטובר ניסו יחידות מהדיוויזיה הקנדית ה-2 לנוע מערבה על גבי כביש הסוללה המחבר את דרום בוולנד אל האי וולכרן, אך נבלמו על ידי אש גרמנית. למחרת התקדמו הקנדים מעט על כביש הסוללה, אך נהדפו לאחור. ב-2 בנובמבר נמשכה התנגדות גרמנית חזקה בכביש הסוללה. החטיבה ה-157 של הדיוויזיה ה-52 החליפה שם את הדיוויזיה ה-2. באותו לילה צלח חלק מהחטיבה ה-156 של דיוויזיה 52 את התעלה לאי וולכרן כ-3 קילומטרים מדרום לכביש הסוללה.
ב-1 בנובמבר החלה התקפה נוספת של בעלות הברית על האי וולכרן, כאשר יחידת הקומנדו הקנדית ה-4 והחטיבה ה-155 מהדיוויזיה ה-52 צלחו את שפך הסכלדה מדרום לצפון, נחתו בפליסינגן שבדרום האי והחלו בטיהורה. נחיתה נוספת נערכה בוסטקאפל שבמערב האי וולכרן על ידי יחידות מבריגדת השירות המיוחדת ה-4 - יחידות הקומנדו ה-41, ה-47 וה-48 (כל אחת בגודל של כגדוד) וכן על ידי יחידת קומנדו הולנדית, שיצאו מנמל אוסטנדה שבבלגיה. הנחיתות נערכו באמצעות נחתות וכלי רכב אמפיביים. אנשי הקומנדו שנחתו בוסטקאפל נעו צפונה ודרומה והחלו לתקוף עמדות מבוצרות של תותחי חופים גרמניים, במטרה לשתק אותם, ולאפשר לאוניות בעלות הברית להגיע בביטחה לאנטוורפן. תנאי מזג האוויר באותו יום לא איפשרו לתת לתוקפים סיוע אווירי. הם נעזרו באש ארטילרית שנורתה מעברו הדרומי של שפך הסכלדה וכן באש סיוע מהים מאוניות של בעלות הברית. אוניות אלו סבלו אבדות מאש תותחים גרמנית וממוקשים ימיים.
ב-3 בנובמבר התקדמו יחידות הדיוויזיה ה-52 ויחידות הקומנדו באי וולכרן ויצרו חבירה ביניהן בדרום-מערב האי. למחרת הן סיימו לטהר את חופו הצפוני של האי. באותו יום הושגה חבירה גם בין הכוחות שהתקדמו לאורך כביש הסוללה של וולכרן, לבין הכוחות שנחתו מדרום לסוללה, ולנמל אנטוורפן הגיעו מספר שולות מוקשים, שהיו האוניות הראשונות של בעלות הברית שהפליגו דרך שפך הסכלדה.
ב-6 בנובמבר טוהרה העיירה מידלבורך שבמרכז האי וולכרן. וכעבור יומיים הסתיים טיהור האי כולו מגרמנים. אלפים מהם נלקחו שם בשבי.
בסך הכל נמשכה המערכה לטיהור שפך הסכלדה 39 ימים. שלושה שבועות נוספים נדרשו לשם טיהור מימי שפך הסכלדה ממוקשים. רק ב-29 בנובמבר הגיעה אוניית האספקה הראשונה לנמל אנטוורפן.
הגרמנים עשו מאמץ לשבש את העברת האספקה דרך נמל אנטוורפן על ידי שיגור מספר רב של פצצות V נגד העיר (כמעט מחצית מטילי ה-V-2 הגרמנים שנורו כוונו אל אנטוורפן). התקפות אלו החלו כבר ב-13 באוקטובר, אך לא הצליחו בהמשך לעצור את העברת האספקה לבעלות הברית דרך הנמל.
סיכום.
הארמייה הבריטית השנייה ניהלה מסע מלחמה מוצלח בצפון צרפת ובבלגיה באוגוסט וספטמבר 1944, שבסיומו נתפס נמל אנטוורפן בשלמותו. לאחר שהשיגו הישג אסטרטגי זה, שגו בעלות הברית קשות בכך שלא המשיכו מיד בהתקדמות כדי לתפוס את השטחים השולטים על מבואות הנמל. גם העסקת כוחות של הארמייה הקנדית הראשונה בטיהור נמלים צרפתים קטנים בחוף התעלה מגרמנים הייתה טעות שעיכבה את תחילת הפעולות של הארמייה לטיהור שפך הסכלדה. עיכובים אלו דחו את פתיחת נמל אנטוורפן לקבלת מטען, עובדה שהאריכה את משבר האספקה של בעלות הברית. העיכובים גם נתנו שהות לגרמנים לבסס ולעבות את אחיזתם במבואות נמל אנטוורפן והביאו לכך שהמערכה לעקירתם משם הפכה לממושכת יותר ועלתה במחיר דמים כבד יותר מכפי שהיה נדרש אילו נערכה מיד לאחר תפיסת הנמל בספטמבר.
מיגל אנחל לופס (הלך)
מיגל אנחל לופס ניקולאס (בספרדית: Miguel Ángel López Nicolás; נולד ב-3 ביולי 1988) הוא הלך ספרדי. הוא אלוף העולם (בייג'ינג 2015) ואלוף אירופה בהליכה ל-20 ק"מ.
ביוגרפיה.
לופס נולד במורסיה.
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 סיים לופס במקום 13 בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:24:28 שעות.
באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 סיים לופס במקום 17 בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:23:41 שעות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים לופס במקום חמישי בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:19:49 שעות.
מדליית ארד באליפות עולם.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה בשנת 2013 זכה לופס במדליית ארד בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:21:21 שעות, אחרי אלכסנדר איוואנוב מרוסיה (1:20:58 שעות) וצ'ן דינג מסין (1:21:09 שעות).
אלוף אירופה.
באליפות אירופה שנערכה בציריך, שווייץ בשנת 2014 זכה לופס במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:19:44 שעות, לפני אלכסנדר איוואנוב (1:19:45 שעות) ודניס סטרלקוב (1:19:46 שעות), שניהם מרוסיה.
אלוף עולם.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין בשנת 2015 זכה לופס במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בשיא אישי חדש של 1:19:14 שעות, לפני ז'נג וואנג מסין (1:19:29 שעות) ובנג'מין ת'ורן מקנדה (1:19:57 שעות).
אדוארד פון בהם-ארמולי
אדוארד פון בהם-ארמולי (בגרמנית: Eduard von Böhm-Ermolli) (12 בפברואר 1856 - 9 בדצמבר 1941) היה מפקד בכיר בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
פון בהם-ארמולי נולד באנקונה. אביו גאורג בהם היה קודם לכן סרן בצבא האוסטרי, ושירת כסמל בקרב נובארה ב-1849, ועם פרישתו הועלה לדרגת רב-סרן. ב-1885 קיבל האב תואר אצולה והוסיף לשם המשפחה את שם נעוריה של האם (ארמולי), ומאז נודעה המשפחה בשם פון בהם-ארמולי.
בשנת 1875 התגייס פון בהם-ארמולי לצבא האוסטרו-הונגרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1905 מונה למפקד דיוויזיית הפרשים ה-7, וב-1912 הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט. ב-1909 מונה למפקד הדיוויזיה ה-12, ב-1911 מונה למפקד הקורפוס ה-1, וב-1912 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ המלחמה מונה פון בהם-ארמולי למפקד הארמייה השנייה, שהשתתפה במערכה על סרביה, ולאחר מכן הופנתה לחזית המזרחית. הארמייה בפיקודו לחמה בקרב גליציה, אך הגיעה מאוחר מכדי לשנות את התוצאות. לאחר מכן השתתפה הארמייה בקרב על הוויסלה ובמתקפת הקרפטים.
בקיץ 1915 השתתפה הארמייה בפיקודו במתקפת גורליצה-טרנוב, וב-22 ביוני 1915 כבשה את לבוב. בספטמבר 1915 מונה בנוסף פון בהם-ארמולי למפקד קבוצת ארמיות פון בהם-ארמולי. ב-1 במאי 1916 קודם פון בהם ארמולי לדרגת גנרל אוברסט. בקיץ 1916 לחם עם הכוחות שבפיקודו (הארמיות האוסטריות הראשונה והשנייה) בבלימת מתקפת ברוסילוב. ביולי 1917 בלם עם הכוחות שבפיקודו (ארמיית הדרום הגרמנית והארמיות האוסטריות השנייה והארמייה השלישית) את מתקפת קרנסקי, ולאחר מכן ב-3 באוגוסט כבש בסיוע כוחות גרמניים את צ'רנוביץ.
ב-31 בינואר 1918 קודם פון בהם ארמולי לדרגת גנרלפלדמרשל בצבא האוסטרו-הונגרי. לאחר מכן השתתף עם כוחותיו בכיבוש אוקראינה ובהפקעת מזון ממנה למעצמות המרכז, וב-16 במאי 1918 פרש מהצבא לאחר שהוחלט על פירוק קבוצת הארמיות שלו.
לאחר המלחמה.
לאחר פרישתו התגורר פון בהם-ארמולי בטרופאו בשלזיה האוסטרית, שהפכה לחלק מצ'כוסלובקיה. ממשלת צ'כוסלובקיה התייחסה אליו בכבוד רב ואף שילמה לו את הפנסיה. ב-1928 קיבל את דרגת גנרל הצבא בצבא צ'כוסלובקיה, אף על פי שמעולם לא שירת בו.
ב-1938 עם סיפוח חבל הסודטים לגרמניה, נהיה פון בהם-ארמולי אזרח גרמני, ואף קיבל דרגת כבוד של גנרלפלדמרשל בצבא הגרמני. ב-9 בדצמבר 1941 מת פון בהם-ארמולי בטרופאו, וזכה להלוויה ממלכתית בטקס צבאי מלא בווינה.
מבצע ברן
מבצע בְּרֶן היה מבצע של "המוסד" בשנת 1954 לחטיפתו ולהבאתו לישראל של קצין צה"ל שעמד להעביר ידיעות למצרים. המבצע הסתיים במותו של החטוף ובהשלכת גופתו לים.
רקע היסטורי.
אלכסנדר ישראל עלה ארצה מבולגריה ב-1949 לאחר שסיים שם לימודי הנדסה. הוא התגייס לצה"ל, קיבל דרגות קצונה הוצב כסרן בחיל הים. שם נחשב לקצין מצטיין ועסק בפיתוח אמצעי לחימה ובלוחמה אלקטרונית. הוא עברת את שמו הפרטי לאבנר וב-1953 התחתן עם עולה מבולגריה והזוג התיישב בחיפה.
במשך הזמן נאשם בהתחזות ומעשי רמאויות שונים. הצטברו נגדו מספר תיקים במשטרה והוא נתבע להתייצב בבית המשפט. בינתיים הכיר פקידה בקונסוליה האיטלקית בחיפה והציע לה נישואים. היא התנתה את הסכמתה בכך שיתנצר. הוא הסכים ושניהם נסעו לירושלים שם עבר הטבלה לנצרות. בעזרת הכנסייה שינה את שמו לאלכסנדר איבור וקיבל דרכון על שמו החדש. עם הדרכון הזה הצליח לעזוב את הארץ למרות שלא היה לו אישור יציאה.
ב-4 בנובמבר 1954 טס לרומא בלי ידיעת אשתו וארוסתו. ב-17 בנובמבר 1954 דווח למרכז "המוסד" כי קצין ישראלי בשם אלכסנדר איבון או איבור מנסה למכור חומר צבאי לנספח המצרי ברומא. כעבור מספר ימים התקבלה ידיעה שהוא מכר למצרים תוכנית של בסיס צבאי גדול בישראל וקבל מִפְרָעָה של 1,500 דולר, אותם הפקיד בבנק קרדיט סוויס בציריך. הוא הבטיח למצרים אינפורמציה נוספת והביע נכונות להגיע לשם כך למצרים. כעבור זמן קצר התקבלה ידיעה שהשגרירות המצרית הזמינה שני מקומות טיסה למצרים בטיסה של חברת התעופה טראנס וורלד איירליינס. היה ברור לאנשי "המוסד" שהם מיועדים לנספח הצבאי ולקצין הישראלי.
המבצע.
איסר הראל הורה לאנשי המוסד למנוע בכל דרך את הגעתו של אבנר ישראל לקהיר. הוא שיגר בדחיפות יחידה מבצעית של המוסד בראשות רפי איתן ועמו עמנואל טלמור ונחמיה מאירי. קוד המבצע היה "ברן".