בשנת 1919 ייסד בניטו מוסוליני את המפלגה הפשיסטית, ובבחירות שהתקיימו בשנת 1921 זכתה מפלגתו, לראשונה, ב-35 מושבים מתוך 535 מושבי הפרלמנט. חוסר היציבות הפוליטית הביא למצב שבו היה מוסוליני נציג המפלגה היחידה שזכתה לתמיכת מפלגות אחרות, דבר שהביא את המלך ויטוריו אמנואלה השלישי, שאהד את מוסוליני ומפלגתו, להטיל על מוסוליני את הרכבת הממשלה. בשנת 1924 התקיימו בחירות חדשות באיטליה, דבר שהביא להגדלת מספר חברי המפלגה הפשיסטית בפרלמנט. לאחר ניצחונו בבחירות 1924 הביא מוסוליני לחקיקה שסילקה את מפלגות האופוזיציה מבית הנבחרים, והלאים את התקשורת ואת האיגודים המקצועיים.
בשנת 1936 הכריז מוסוליני על ידידותו והערכתו כלפי המפלגה הנאצית בגרמניה וכלפי מנהיגה אדולף היטלר, והודיע עם היטלר על הקמת "ציר רומא-ברלין". ב-10 ביוני 1940 הודיע מוסוליני על הצטרפותה של איטליה למלחמת העולם השנייה כבת בריתה של גרמניה.
איטליה הפשיסטית.
לפני שיצר את המערכת האידאולוגית הפשיסטית, היה מוסוליני אחד ממנהיגי המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית (שהייתה מפלגה מרקסיסטית) ועורך ביטאונה "אוואנטי!". הוא גורש מן המפלגה הסוציאליסטית בשל התנגדותו להשתתפות איטליה במלחמת העולם הראשונה לצידן של בעלות הברית, בניגוד להסכם ההגנה עליו הייתה חתומה עם גרמניה ואוסטריה ערב המלחמה. הוא החליף את האידאולוגיה המרקסיסטית באידאולוגיה החדשה שיצר, תוך שהחזיק במספר רעיונות טוטליטריים, אולם זנח את היסוד של מלחמת המעמדות.
הפשיזם בעולם.
מלבד איטליה, מדינות נוספות שהיו בעלות אוריינטציה פשיסטית (ובחלקן גם נאצית) הן: האימפריה היפנית, אוסטריה, הונגריה, בולגריה, רומניה, קרואטיה, סלובקיה, צרפת של וישי, ארגנטינה, ברזיל ובמידה מסוימת גם ספרד ופורטוגל. בצרפת שבין מלחמות העולם חלק מהאנשים שהיו בעלי דעות סוציאליסטיות עברו לתמיכה בפשיזם - למשל גוסטב ארווה ונוספים. הוקמו מפלגות פשיסטיות שתוך זמן קצר הוצאו מחוץ לחוק.
יש הטוענים כי גם קוריאה הצפונית, הייתה במקור גרורה של ברית המועצות וחלק מהעולם הקומוניסטי, אך עם הזמן היא עברה בהדרגה לאידאולוגית ג'וצ'ה, השואבת מהפשיזם את עקרונות ההיררכיה החברתית הנוקשה שבראשה מנהיג עליון כל-יכול, הלאומנות הקיצונית, המיליטריזם, וההתנגדות לדמוקרטיה הליברלית, ולבסוף גם ההתנגדות לקומוניזם התבטאה כשהמושג נמחק מחוקת מפלגת הפועלים השלטת.
הסוכנות לביטחון לאומי
הסוכנות לביטחון לאומי (באנגלית: National Security Agency, או בראשי תיבות: NSA) היא סוכנות ביון ממשלתית של ארצות הברית, האחראית על מודיעין אותות (Sigint – Signal Intelligence) – ניטור גלובלי הכולל מעקב אחר אותות אלקטרוניים, איסופם ועיבודם, מעקב אחר תקשורת זרה, ופיתוח דרכי הצפנה ואותות – עבור מודיעין חוץ וביון נגדי. ארגון זה, שהוקם ב-4 בנובמבר 1952 על ידי הנשיא הארי טרומן, הוא חלק ממחלקת ההגנה האמריקאית ומדווח במקביל למנהל המודיעין הלאומי. ה-NSA גם אחראי על הגנת דרכי התקשורת ומערכות המידע הממשלתיות של ארצות הברית מפני חדירה זרה ולוחמת רשת.
היסטוריה.
ה-NSA הוקם על בסיס AFSA – סוכנות הביטחון של הכוחות המזוינים, שהוקמה ב-20 במאי 1949 לאחר מלחמת העולם השנייה כארגון של מחלקת ההגנה בפיקוד המטות המשולבים, המופקד על מודיעין אלקטרוני ומודיעין אותות ותיאום מבצעי פיצוח צפנים עם יחידות צבא אחרות. אולם לסוכנות לא הייתה השפעה רבה עד להקמת ה-NSA באופן רשמי בנובמבר 1952.
מטה ה־NSA נמצא בפורט מיד שבמרילנד, כ־6 מיילים צפונה מוושינגטון. תמונות מראות כי יש כ־18,000 מקומות חנייה באתר, אך רוב הסברות טוענות שכוח העבודה של ה־NSA הוא בסביבות פי 2 ממספר זה.
ראש הסוכנות לביטחון לאומי הנוכחי הוא הגנרל פול נקאסוני. ראשי הסוכנות הם בדרך כלל גנרלים או אדמירלים.
ב-2017 נחשפה לציבור פרשיית דליפת מידע קריטית מה-NSA שהובילה לדליפת כלים ושיטות של הסוכנות שפגעה באופן מהותי ביכולת האיסוף של הסוכנות. לפי ההערכות, כלים אלו הגיעו לידם של The Shadow Brokers ונוצלו למתקפות סייבר.
לאחר ה-11 בספטמבר.
פיגועי 11 בספטמבר היוו נקודת מפנה. חודש וחצי לאחר אירוע הטרור נחקק חוק הפטריוט שאיפשר מעקב, איסוף נתונים והאזנות סתר לשיחות טלפון של אזרחים בארצות הברית. בהמשך, במסגרת תוכנית פריזמה, הוחלט שהמידע שעובר בשרתי מיקרוסופט, יאהו, גוגל, פייסבוק, יוטיוב, סקייפ ואפל יימסר לסוכנות, כלומר לשלטונות ארצות הברית.
בשנת 2014 נחשף שהסוכנות מנצלת תוכנת Dishfire לאיסוף מאות מיליוני הודעות טקסט מדי יום בכל העולם.
ה-NSA בתרבות הפופולרית.
כגוף ההצפנה העיקרי של ארצות הברית, הסוכנות היוותה השראה לסרטי קולנוע וספרים רבים.
כוכב הצפון
כוכב הצפון, הקרוי גם פולאריס, הוא כוכב משתנה קפאידי בולט המצביע בקירוב לכיוון הקוטב השמיימי הצפוני. כוכב זה, הנראה רק בשמי חצי הכדור הצפוני, היה, עד המצאת המצפן ומערכת ניווט לוויינית, נקודת עזר עיקרית להתמצאות בים, בלילה. בעולם העתיק, כל ספן נזקק להכירו, וגם כיום מציאת כוכב הצפון נלמדת בשיעורי תורת הניווט הימי. הכוכב נבחר לנקודת עזר משום שהוא נמצא קרוב לכיוון צפון (כלומר - הקו המקשר בינו ובין כדור הארץ יוצר זווית קטנה יחסית עם ציר הסיבוב של כדור הארץ), ומשום שהוא כוכב בהיר יחסית בסביבה חשוכה יחסית. שיא הקרבה הזוויתית של הכוכב לציר צפוי להיות בשנת 2100. הראשון שהבין כי כוכב הצפון לא מצביע בדיוק לכיוון צפון היה מגלה הארצות היווני פִּיתֶאַס, שחקר את צפון אירופה במאה ה-4 לפנה"ס. בשל נקיפת ציר כדור הארץ (פרצסיה), שזמן המחזור שלה קרוב ל-26 אלף שנה, פולאריס לא תמיד הצביע לכיוון צפון ולא תמיד יהיה הכוכב שמול הציר הצפוני.
מידע על הכוכב פולאריס.
פולאריס הוא כוכב משולש, כלומר מערכת של שלושה כוכבים, אשר נמצאים בסמיכות זה לזה, ונתונים תחת שדה כבידה משותף. גודל המערכת כ-30 רדיוסי שמש ומרחקה ממערכת השמש כ-390 שנות אור. מערכת השמש נעה לעבר פולאריס בקצב של 16 קילומטר בשנייה. פולאריס איננו הכוכב הבהיר ביותר בשמיים, והוא ממוקם רק במקום ה-46 בבהירותו (ערך הבהירות נראית שלו היא 1.97), אך בסביבתו הקרובה הוא הכוכב הבהיר ביותר.
האיש במסכת הברזל
האיש במסכת הברזל הוא מיתוס, שהתפתח לאחר מותו של אסיר מסתורי בכלא הבסטיליה ב־19 בנובמבר 1703. מאז, זהותו של האיש נידונה רבות, בייחוד לאור העובדה שאיש לא ראה מעולם את פניו, שהוסתרו מאחורי מסכת קטיפה (ולא ברזל, בניגוד לטענות, שהועלו אחר כך). לפני שהאיש נכלא בבסטיליה הוא היה כלוא בכלא אחר, בו לא חבש מסכה.
מקור האגדה.
בתקופת שלטונו, לואי ה-14 מלך צרפת, פקד לאסור איש מסוים ולשים לראשו מסכת ברזל, על מנת שלא יזהו את פניו.
האגדה החלה כאשר אלכסנדר דיומא האב, סופר צרפתי, כתב את ספרו "", בו כתב על כך שהאסיר במסיכה הוא לא אחר מאשר אחיו התאום הזהה של לואי ה-14, שנאסר כדי שלא יהווה איום על שלטון המלך. מאז השתרשה האמונה שהאסיר הוא אכן אחיו התאום של המלך.
זהות האיש במסכה.
במשך מאות שנים ניסו החוקרים לקבוע את זהותו של האסיר ולנחש מדוע הסתירו בכוח את פניו במסכה. היו שהאמינו כי האסיר לא היה אלא אחיו התאום של לואי ה-14, שניסה לתפוס את כס השלטון בארצו, ומשנתגלתה המזימה נכלא זה בעוון קשירת קשר, והוצמדה לראשו מסכה שאינה ניתנת להסרה, זאת כדי שלעולם לא יוכלו לזהות את הדמות שמאחוריה, אחיו התאום של המלך.
לואי ה-14 נהג לכתוב יומן שהצפין על ידי צופן שהומצא במיוחד בשבילו - "הצופן הגדול". הודות לפענוח רישומי היומן עלתה סברה אפשרית כי האסיר במסכה היה גנרל צרפתי שברח מהקרב ונטש את חייליו, ולפיכך נאסר וזהותו הוסתרה כדי לחוס על כבודו.
בתרבות הפופולרית.
ספרות
סרטים וטלוויזיה
אפיקורוס
אֶפִּיקוּרוֹס (ביוונית: Επίκουρος; 341 – 270 לפנה"ס) היה פילוסוף יווני, מייסד האסכולה האפיקוראית. גישתו הפילוסופית מתבססת על החתירה המתמדת להנאה ולשלוות נפש – אליהם ניתן להגיע לשיטתו דרך לימוד פילוסופיה, טיפוח חברויות, שמירת הבריאות, הימנעות מכאב וצער ובפרט מתוך שליטה בהשתוקקויות וכן באמצעות כל דבר שהפרט מוצא כמהנה בעבורו ובתנאי שהוא לא עתיד להזיק לו או לאדם אחר.
אפיקורוס ביהדות הוא מושג לתיאור כופר, בתור מי שאין לו חלק לעולם הבא.
חייו.
אפיקורוס נולד להורים שהיו אזרחי אתונה והיגרו אל המושבה האתונאית באי סאמוס (אחד מאיי הים האגאי) כעשר שנים לפני הולדתו. בתחילה קיבל חינוך מאביו, שהיה מורה ובהמשך מפילוסופים שונים. לאימו ייחסו עיסוק בכישוף ומאוחר יותר האשימו אותו חלק מיריביו בכך שסייע בצעירותו לאימו בכשפיה. אפיקורוס למד פילוסופיה במשך ארבע שנים אצל הפילוסוף האפלטוני פאמפילוס, וכשהיה בן 18 נסע לאתונה ושירת בצבא במשך שנתיים. הוא שב להוריו, שבינתיים נאלצו לעבור ולהתגורר בעיר קולופון שהייתה לחוֹפי אסיה הקטנה, ולמד אצל נוסיפאנס, שהיה מממשיכי תורתו של דמוקריטוס.
בהיותו בערך בן שלושים, החל ללמד בעיר מיטילנה שבאי לסבוס, אך נאלץ לעזוב תפקיד זה ופתח בית ספר בעיר למפסקוס (כיום העיר לפסקי שבקצהו הצפוני של מצר הדרדנלים בטורקיה) לפני ששב והשתקע באתונה. הוא נשאר באתונה מלבד ביקור שערך באיוניה שם התקבל בכבוד לא רק כפילוסוף, אלא גם כמנהיג וכנביא.
אפיקורוס לא נישא מעולם ולא היו לו ילדים. הוא סבל מאבנים בכליות ומת מכך בגיל 72 בערך. זמן קצר לפני מותו כתב את הדברים הבאים לתלמידו וידידו אידומנאוס:
הגן.