הסוג השני הוא שכבה הבנויה מאוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה מישורים) שבמרכזם אלומיניום ולעיתים מגנזיום וברזל המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH). עובי הלוחית כ-nm1. שכבה זו מכונה גם "שכבת הגיבסיט" בשל הרכבה הכימי הזהה למינרל גיבסיט (Al(OH)3). כאשר מגנזיום מחליף את האלומיניום מכונה זו "שכבת הברוסיט" בשל הרכבה הכימי הזהה למינרל ברוסיט (Mg22(OH)4)
בקבוצת הסמקטיט, שכבה אחת של אוקטהדרונים מקושרת משני צדדיה לשתי שכבות של טטרהדרונים, מצב המכונה חרסית של 2:1. בין הלוחיות מפרידה שכבת ביניים. המכילה מים או יונים ספוחים. גביש המינרל בנוי מלוחיות הנערמות זו על גבי זו וביניהן יש שכבות ביניים.
שימושים.
למינרלים בקבוצת הסמקטיט שימושים רבים:
ארובה במשחקים האולימפיים
ארובה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת סיאול (1988). אף שהיא מהווה אוטונומיה בריבונות הולנדית, יש לה ועד אולימפי נפרד, ולפיכך גם משלחת נפרדת למשחקים. עד 1986 הייתה ארובה חלק מאוטונומיה הולנדית אחרת, האנטילים ההולנדיים, וספורטאים מארובה התחרו במסגרת המשלחת של האנטילים ההולנדיים.
עד כה, אף ספורטאי מארובה לא זכה במדליה אולימפית, והישגיהם של הספורטאים מארובה היו נמוכים למדי. באולימפיאדת בייג'ינג (2008), למשל, התחרו שני ספורטאים מארובה. הג'ודוקא פידרד ויס הודח בסיבוב השני (לאחר שעלה אוטומטית מהסיבוב הראשון) והשחיין יאן רודזאנט סיים במקום ה-53 מתוך 64 במשחה ל-100 מטר חופשי.
ארובה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
דרך עזה (ירושלים)
דרך עזה, לשעבר רחוב עזה, הוא רחוב בירושלים, בשכונת רחביה. לרחוב חשיבות תחבורתית, מסחרית ותרבותית. לאורכו בתי קפה ומסעדות רבות לצד בתי עסק אחרים.
מהלך הרחוב.
הרחוב מתפצל מרחוב בן מימון שמקשר בינו לבין כיכר פריז. ומסתיים בסמוך לעמק המצלבה וגבול קריית שמואל ושכונת רסקו, בצומת משותף עם שדרות חיים הזז והרחובות הרב הרצוג וטשרניחובסקי. בנייני הרחוב בנויים ברובם בסגנון הבינלאומי המקובל בשכונה ומצופים באבן ירושלמית.
היסטוריה.
מקור שמו של הרחוב נובע ממיקומו על חלק מהדרך ההיסטורית שבין שער יפו שבעיר העתיקה בירושלים אל דרום שפלת החוף הכוללת את העיר עזה. זאת בדומה לרחוב יפו הבנוי על חלק מהדרך שבין שער יפו לעיר יפו, לדרך שכם המובילה לשכם ולדרך יריחו המובילה ליריחו.
מרכז העסקים השוקק של הרחוב הוא הצומת עזה-בנימין מטודלה-האר"י, בתקופת המנדט הבריטי שכנו במקום זה אורוות הצבא ושטח אימון ולכן נקרא "מגרש הסוסים", לאחר מכן שימש השטח הפתוח לפעילות תנועות נוער. באמצע הדרך בין צומת זה וצומת רחוב טשרניחובסקי דהיום שכנה בתקופת המנדט כלביית משטרת המנדט ולכן נקראה "חורשת הכלבים", כיום נמצא במקום זה גן ציבורי סמוך לרחוב התיבונים, הבתים הבנויים בקטע זה, שכתובתם היא ברחוב עזה, מופרדים משאר הרחוב במקטע דמוי פרסה.
הרחוב מסתיים בצומת גדול (עזה-הרצוג-טשרניחובסקי-הזז) בשולי עמק המצלבה. בנקודה זו ניצבת עמדת משמר בריטית מבטון, "פילבוקס".
כמו מרבית תושבי רחביה, במשך תקופה ארוכה גם תושבי רחוב זה היו אמידים וחלק נכבד מהם היה ממוצא יהודי-גרמני. הרחוב אף כונה על ידם בשם "גאזה-שטראסה". באמצע רחוב זה נמצא ביתו הפרטי של ראש הממשלה לשעבר בנימין נתניהו, וסמוך למעלה הרחוב שוכן גם מעונו הרשמי של ראש הממשלה. סמוך למעון הרשמי, במעלה הרחוב ובכיכר פריז, נערכות הפגנות רבות.
במפגש הרחובות עזה וברלין (הקרוי על שם הרב חיים ברלין) שכנה החומוסייה "בין עזה לברלין", שם המשקף את מיקומה המקורי של החומוסייה.
בעת האינתיפאדה השנייה היה רחוב עזה פעמיים זירה לפיגועי התאבדות קשים. במרץ 2002 התבצע בבית הקפה "מומנט" שברחוב פיגוע התאבדות שבו נהרגו 11 בני אדם. בינואר 2004 התרחש פיגוע התאבדות נוסף באוטובוס קו 19 בעת שעבר ברחוב עזה, וגם בפיגוע זה נהרגו 11 אנשים.
ולדימיר קוסמה
ולדימיר קוסמה (רומנית: Vladimir Cosma; נולד ב-13 באפריל 1940) הוא מלחין, מנצח וכנר צרפתי.
חייו.
קוסמה נולד בבוקרשט, רומניה, למשפחה יהודית בעלת רקע מוזיקלי. אביו תאודור היה פסנתרן ומנצח, אמו הייתה מלחינה ודודו מנצח ומלחין. הוא למד מוזיקה ברומניה, ועבר לפריז ב-1963 כדי להמשיך בבית הספר למוזיקה אקול נורמל דה מוזיק (École Normale de Musique de Paris), שם למד אצל נדיה בולאנז'ה.
הוא כתב מוזיקה לעשרות סרטים צרפתיים, וחלק מנעימותיו הפכו ללהיטים. בין הסרטים להם כתב שיגעון של מסיבה, הבלונדיני עם הנעל השחורה, וכן "הנעימה של נדיה" במיני סדרה הטלוויזיונית מיכאל סטרוגוב, בה יש שימוש בבללייקה, ונעימת מיני סדרה הטלוויזיונית החטוף ("השיר של דייוויד") שמבוססת על ספרו של רוברט לואיס סטיבנסון.
גם חלק מנעימת הפתיחה לאירוויזיון 1979 שהתקיים בישראל הולחנה על ידו. (נלקחה מהסרט רבי יעקב).
הנעימה הידועה ביותר שחיבר היא ככל הנראה מנגינת הנושא לסרט רבי יעקב, המופיעה בפתיחת הסרט ובסיומו, וכן בסצינות רבות בסרט. קוסמה כתב מנגינה קצבית ומהירה, שהיא שילוב של פופ צרפתי משנות ה-70 עם מוזיקה חסידית בעל נגיעות מזרח אירופיות. המנגינה הייתה ללהיט במדינת ישראל בשנות ה-70 והושמעה פעמים רבות ברדיו ובטלוויזיה. היא שימשה את הערוץ הראשון במספר תשדירים, לרבות המשדר ההיסטורי של "המהפך" בבחירות לכנסת התשיעית, בשנת 1977 ומספר מערכות בחירות שלאחר מכן, כמו גם בבחירות לכנסת ה-13 ב-1992, בהן היה מהפך הפוך, מהשלטון הימני של שמיר לשלטון השמאלי של רבין.
קוסמה זכה פעמיים בפרס סזאר בקטגוריית מוזיקה מקורית לסרט: ב-1984 עבור הסרט Le Bal, וב-1982 עבור "דיווה" (Diva).
לאחר יותר משלוש מאות שירים ונעימות שחיבר, החל לעבוד על חיבור יצירה סימפונית המתבססת על יצירותיו וכן על אופרה בשם "מריוס ופאני" המבוססת על "טרילוגיית מרסיי", יצירתו של המחזאי מרסל פניול.
גת (צמח)
ימי פומפיי האחרונים
ימי פומפיי האחרונים (באנגלית: The Last Days of Pompeii) הוא רומן אנגלי פרי עטו של הסופר הבריטי אדוארד בולוור-ליטון.
הספר נכתב בשנת 1834 על סמך חוויות ורשמים של הסופר באתר החפירות של העיר הרומית פומפיי, שכוסתה בערמות של אפר געשי בעת התפרצותו של הר הגעש וזוב בשנת 79 לספירה. ב-1748 נחשפו שרידי העיר לראשונה. בולוור-ליטון שהה באתר החפירות ובנאפולי הסמוכה תקופה של שנתיים, ובספרו הוא מתאר תיאור בדיוני של החיים בעיר בתקופה שלפני ההתפרצות.
הספר זכה למספר עיבודים קולנועיים, הידוע שבהם בשנת 1959 בידי סרג'ו לאונה. אחד מהעיבודים לראינוע היה הסרט הראשון שהוקרן בראינוע הראשון של תל אביב, ראינוע עדן.
הספר תורגם לעברית לראשונה בירושלים על ידי אליעזר בן-יהודה, תחת הכותרת "ימי פומפיה האחרונים", כסיפור בהמשכים בעיתונו "השקפה" בשנת תרס"ה (1904–1905) ואחר כך כספר בהוצאתו של מו"ל העיתון, שלמה ישראל שיריזלי (שי"ש). בהמשך הופיע בעוד שלושה תרגומים עבריים, מאת אברהם שלונסקי, יעל רון-לרר ושרון פרמינגר.
תעודת גמר תיכון
תעודת גמר תיכון (בראשי תיבות: תג"ת) היא תעודה מטעם משרד החינוך הישראלי, המעידה על סיום 12 שנות לימוד.
היקף הלימודים.
כמות החומר עליה נבחנים היא 7 יחידות לימוד (לא בגרות) ועוד 3 יחידות בגרות, בדרך כלל לפי החלוקה הבאה:
תג&quot;ת
תעודת גמר
רחוב קאו-סאן
רחוב קַאו-סָאן או רחוב קאוסאן (Khaosan Road או Khao-San Road; בתאית: ถนนข้าวสาร) הוא רחוב קצר במרכז בנגקוק, תאילנד. הוא ממוקם ברובע בַּאנְגְלַאמְפּוּ, במחוז פְּרַא-נַאקוֹן (Phra-Nakhon), כקילומטר מארמון המלך ומווַ'אט פְּרַא-קֶאו וקרוב לנהר צ'או-פראיה.
משמעות הביטוי "קַאו-סַאן" היא "אורז עדין" בשפה התאית, הדבר מרמז על היות הרחוב שוק אורז מרכזי בבנגקוק בימים עברו. מאז שנות ה-80 של המאה ה-20, רחוב קאו-סאן התפתח לרובע תרמילאים. הוא מציע לינה זולה, המשתרעת מאכסניות בסיסיות, עד לבתי מלון סבירים. זהו גם בסיס נוח לטיולים, מאחר שמקאו-סאן יוצאת תחבורה לכל יעדי התיירות העיקריים בתאילנד, החל מצ'יאנג מאי בצפון ועד לקופנגן בדרומה. ברחוב נמצאות סוכנויות תיירות רבות המציעות דילים זולים ויכולות לארגן ויזות ותחבורה לארצות הסמוכות.
החנויות בקאו-סאן מוכרות מוצרים בעבודות יד, ציורים, בגדים, תקליטורים פיראטיים, DVD, וספרים יד שנייה ובנוסף לכך אביזרי תרמילאים רבים.
בשנים האחרונות נהפך הרחוב לפופולרי בקרב מתיישבים מקומיים, במיוחד אמנים וסטודנטים לאמנות. ממוקמים בו הרבה פאבים וברים, המשמשים מקומות מפגש של מטיילים, מסעדות רבות, וכמה מועדוני לילה.
ברחוב המקביל לקאו-סאן מצוי בית חב"ד המהווה מרכז למטיילים הישראלים והיהודים. הוא בן שלוש קומות ובו מסעדה כשרה, חנות, בית כנסת, ספריה ואולם אירועים. באזור ממערב לרחוב יושבת קהילה מוסלמית ותיקה ומספר מסגדים. יש גם מקדש בודהיסטי בסוף הרחוב.
חואן סבסטיאן אלקנו
חואן סבסטיאן אלקנו (בספרדית - Juan Sebastián Elcano; 1486 בקירוב - 4 באוגוסט 1526) היה מגלה ארצות ספרדי, שהשתייך לצוותו של פרדיננד מגלן. אלקנו, יחד עם 17 אנשי צוותו ששבו לספרד מהמסע, הם הראשונים שהשלימו ברציפות את הקפת כדור הארץ. מגלן עצמו נהרג במהלך המסע, ולא השלים את ההקפה.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
חואן סבסטיאן אלקנו נולד בשנת 1486 בקירוב בגטריה (בספרדית: Guetaria; בבסקית: Getaria) שבכתר קסטיליה (היום בחבל הבסקים שבצפון ספרד). הוא התיישב בסביליה והפך לרב-חובל של אניית סוחר.
הקפת כדור הארץ.
תחת פיקודו של מגלן.
אלקנו הצטרף למסעו של פרדיננד מגלן שיצא ב-1519 מספרד בראשות חמש ספינות וכ-270 אנשי צוות במטרה למצוא נתיב ימי מערבה אל איי התבלין שבדרום מזרח אסיה.