"לבו של העריץ", משנת 1981, יכול להיחשב לסרט מעבר בין היצירות ההיסטוריות המפורסמות שלו משנות ה-60 וה-70 לבין סרטיו המאוחרים יותר, האירוניים והמודעים יותר. אמנם עדיין יש בסרט תפאורה היסטורית (ארמון מהמאה ה-15 בהונגריה), אך החקירה האונטולוגית של הסרט מקבצת אותה ביתר קלות עם התקופה המאוחרת של הבמאי. הסרט מערער בכוונה את יכולתו של הקהל לבנות תפיסה של מציאות בעלילה, הסותרת את עצמה וכוללת התערבויות פוסט-מודרניות רבות, ומעלות שאלות לגבי אופיו המניפולטיבי של סיפור העלילה.
בשנת 1985 ביים את הסרט "שחר" על פי ספרו של אלי ויזל. חלק מצילומי הסרט נערכו בישראל, בחיפה, עכו, ירושלים וים המלח. הסרט היה קופרודוקציה ישראלית-צרפתית, ומשרד התרבות הצרפתי היה שותף למימון ההפקה. בתפקידים הראשיים הופיעו מייקל יורק הבריטי ופיליפ לאוטרד הצרפתי. "השחר" מתרחש בתקופת המנדט, בשנת 1947, והוא עוקב אחר לילה אחד בחייו של צעיר. יהודי, ניצול שואה ושמו אלישע, השומר במשך אותו הלילה על שבוי בריטי, כדי להוציאו להורג עם שחר, כנקמה על הרג חברי מחתרת יהודים. הסיפור מבוסס על פרשת הסרג'נטים, פרשת חטיפתם של שני סמלים בריטים על ידי האצ"ל ותלייתם בחורשה בנתניה. הסרט השתתף בפסטיבל ברלין ה-36
בשנת 1987, השתתף יאנצ'ו בחבר השופטים של פסטיבל הקולנוע הבינלאומי ה-15 במוסקבה.
במחצית השנייה של שנות ה-80, יאנצ'ו נפטר ממתב סרטיו במסגרות הכפריות ההיסטוריות של פּוּסְטָה (הערבה) ההונגרית ועבר לבודפשט העירונית והעכשווית. הסרט "העונה של המפלצות" מ-1986, הפך לסרט הראשון של יאנצ'ו עם סצנות של בודפשט העכשווית מאז "הקנטטה", 23 שנה קודם לכן. אף על פי שהסרט מתרחש בסביבה עכשווית, מעט מאוד ממנו מתרחש בעיר וחלק גדול ממנו עדיין מתרחש בפוסטה. בסרט השתמש יאנצ'ו בעמה אלמנטים חזותיים חדשים, כולל שימוש במסכי טלוויזיה המציגים קטעים מאוחרים או מוקדמים יותר בסרט). בסרטים מאוחרים יותר של העשור המשיך להשתמש בסגנון הסוריאליסטי-פארודיסטי שפיתח ב"עונה". הסרטים האלה מתרחשים כולם בסביבה אורבנית. אף על פי שחלק מהמבקרים הגיבו בחיוב ("העונה של המפלצות", למשל, זכתה בוונציה לאזכור מכובד על יצירת "שפת תמונות חדשה"), התגובה הביקורתית בדרך כלל לסרטים אלו הייתה קשה, וחלק מהמבקרים תייגו אותם כפרודיה עצמית. סרטו "ההורוסקופ של ישוע המשיח", משנת 1989, השתתף בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי ה-16 במוסקבה, ובפסטיבל הסרטים של ונציה.
מינה אל חמני
מינה אל חמני (בערבית: مينا الحماني; נולדה ב-29 בנובמבר 1993) היא שחקנית ספרדייה, אשר זכתה להצלחה עולמית בזכות השתתפותו בסדרה "אליטה".
ביוגרפיה וקריירה.
מינה אל חמני נולדה ב-29 בנובמבר 1993 וגדלה במדריד, ספרד. משפחתה ממוצא מרוקאי. היא החלה את קריירת המשחק שלה בשנת 2014. בשנת 2018 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה המצליחה "אליטה" כאחת משלושת התלמידים החדשים בבית הספר. היא נחשבת לתלמידה מצטיינת שהגיעה על תקן מלגה.
בשנת 2019 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "הרנאן", בתפקיד איישה ובשנת 2021 החלה לשחק את אלווירה ב"".
זהר עמיר
זהר עמיר (נולד ב-15 באוגוסט 1961 בקיבוץ גן שמואל) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, אשר פיקד על חטיבה 27.
ביוגרפיה.
עמיר נולד ב-15 באוגוסט 1961 בקיבוץ גן שמואל. אביו, דן עמיר, בן להורים שעלו ארצה בשנת 1920 מלבוב, אוקראינה ולודז', פולין והיו מגרעין ההקמה של קיבוץ גן שמואל, היה הבן השלישי שנולד בקיבוץ גן שמואל. אמו, יהודית עמיר לבית קוניו, בת להורים שנולדו בסלוניקי, יוון ואיזמיר, טורקיה עלתה לארץ בשנת 1944 במסגרת עליית הנוער ברכבת מטורקיה לארץ ישראל. בילדותו, עמיר שהה מחוץ לישראל במסגרת עבודתם של הוריו.
בשנת 1979 התגייס לצה"ל והתנדב לקורס טיס. לאחר כשנה הודח מהקורס ושובץ על פי בקשתו בחיל השריון, שם עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. לאחר מכן הדריך קורס אחד בתפקיד גנן קמ"ט בגדוד 532. בהמשך השלים קורס קצינים, שובץ בגדוד קק"ש (קורס קציני שריון) בתפקיד גנן קק"ש. במבצע שלום הגליל שירת כמפקד מחלקת טנקים ונלחם בקרבות גדוד 196 בג'זין ובקעת הלבנון. בהמשך שובץ בתפקיד קמב"ץ גדוד 196. לאחר סיום קורס מפקדי פלוגות שובץ בתפקיד מ"פ בגדוד 78 בחטיבה 14 ולאחר פירוק החטיבה בשנת 1985 עבר עם פלוגתו לגדוד 46 בחטיבה 401. בתפקידיו הבאים שירת כסגן מפקד גדוד 46, קצין אג"ם חטיבה 460 וחטיבה 188.
בשנת 1990 מונה למפקד גדוד 52 בחטיבה 401, ולאחר מכן שירת כקצין אג"ם אוגדה 162 וסגן מפקד חטיבה 401.
בין השנים 1995–1998 שירת כמפקד חטיבה 27 ובמקביל כרמ"ח זרוע היבשה, אותה הוא הקים. לאחר מכן שירת באגף התכנון כרמ"ח תכנון אסטרטגי ועוזר ראש אג"ת לתשתיות. בשנת 2001 פרש מצה"ל.
לאחר סיום שירותו הצבאי כיהן בתפקידי ניהול באלול טכנולוגיות בע"מ, כסמנכ"ל פיתוח עסקי ושיווק מערכות יבשה.
החל משנת 2021, עובד כמנהל תוכנית באלביט מערכות יבשה.
בשנת 2005 הוציא עמיר את הספר "דלת פתוחה: חדוות הניהול בדרג הביניים".
חיים אישיים.
עמיר, בעל תואר ראשון במדעי המדינה, כלכלה וסוציולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן, ובעל תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת דרבי, אנגליה. הוא מתגורר ביהוד. נשוי לכרמל הלפרן-עמיר, עו"ס מרכזת מחוזית (לעניין סדרי דין) שירות לרווחת הפרט והמשפחה, משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, מפקחת מחוזית פקידות סעד במשרד הרווחה מחוז דן ואב לשלושה.
הגדוד השישי של הפלמ&quot;ח
הגדוד השישי ("גדוד ירושלים") היה אחד מהגדודים שהוקמו על ידי הפלמ"ח עם תחילת מלחמת העצמאות. במהלך 1948 הפך לאחד מגדודי חטיבת הראל תחת פיקודו של צבי זמיר. במסגרת המערכה על ירושלים במלחמת העצמאות זירת הפעילות העיקרית של הגדוד הייתה ירושלים והדרכים אליה. במאי 1949 פורק הגדוד (עם פירוק הפלמ"ח).
רקע.
הפלמ"ח הוקם ב-1941 ככוח הכפוף למטה ההגנה ובפיקודו של יצחק שדה ותהליך בניית הכוח החל מייד עם קבלת ההחלטה. תחילה התארגנו והתאמנו הכוחות במסגרות מחלקתיות ופלוגתיות בהתאם לצו המטה הארצי של ההגנה מ-15 במאי 1941 שהורה על הקמת 9 פלוגות (בהמשך גדל המספר ל-12). במקביל לבניית הפלוגות החל מטה הפלמ"ח לתכנן את מבנה הארגון והוחלט על הקמת שלש חטיבות כשבכל חטיבה 2–3 גדודים. החטיבות שעל הקמתן הוחלט היו חטיבת יפתח (הצפונית), חטיבת הראל (המרכזית) וחטיבת הנגב (הדרומית). בחטיבת הראל נבנו, בתחילה, 3 גדודים (הגדוד הרביעי, הגדוד החמישי והגדוד השישי) ובהמשך נוסף הגדוד העשירי.
ההיסטוריה של הגדוד השישי.
הגדוד הוקם בדצמבר 1947 כשגרעין הגדוד הורכב מפלוגה ח' של הגדוד השני ומה"רזרבה" הירושלמית. כמפקד הגדוד מונה צבי זמיר וסגנו היה עמוס חורב.
יחידות הגדוד פוזרו ביישובים מסביב לירושלים:
דצמבר 1947.
בתחילת מלחמת העצמאות היה היעד העיקרי של הגדוד לסייע לשיירות האספקה שעלו לירושלים. סיוע זה התבטא בצירוף לוחמים מלווים ("הפורמנים") ובכיבוש משלטים שחלשו על הדרכים לירושלים. בין השאר פעלו מחלקות הגדוד נגד בית סוריכ, דיר איוב וכפר יאלו.
שלום שלמה
שלום שלמה (נולד ב-11 ביוני 1977) הוא מזכיר הממשלה של הממשלה ה-36. קודם לכן שימש כיועץ פוליטי.
ביוגרפיה.
שלמה נולד למשפחת עולים מחבל כורדיסטן וגדל במושב מיטב שבחבל תענך. אחרי שירות צבאי במשטרת ישראל, ניהל מסעדה בתחנת דלק השייכת למשפחתו. במקביל התפקד לליכוד והחל בפעילות פוליטית במפלגה.
בקיץ 2005 הצטרף ללשכתו של בנימין נתניהו כיועץ, לאחר שנתניהו התפטר מתפקידו כשר האוצר. שם פגש את נפתלי בנט ואיילת שקד, שבהמשך עזבו את הלשכה. בזמן כהונתו של נתניהו כראש הממשלה, שלמה היה מעורב במינויים רבים של דירקטורים בחברות ממשלתיות, מינוי חברים במועצות דתיות ובתאגידים ממשלתיים. בסוף 2010 עזב שלמה את לשכת נתניהו. שנה לאחר שעזב את התפקיד, בסוף 2011, התפרסם דו"ח מבקר המדינה ובו ביקורת רבה על אי ההתאמה בין תפקידו הרשמי של שלמה, היועץ לענייני דרוזים, לבין עיסוקו בפועל, שכלל כמעט רק ייעוץ פוליטי.
באוקטובר 2010, עם מינויו של מודי זנדברג ליו"ר קרן היסוד, מינה זנדברג את שלמה ליועץ חיצוני לקרן, תפקיד שאותו מילא במשך שנתיים וחצי. בהמשך שימש סמנכ"ל פיתוח עסקי ורגולציה לחברת ההשקעות "קרני השקעות" בבעלות חזי בצלאל. במקביל, שימש שלמה יועץ של חברת גלעד לובינג, כמו כן, שימש יועץ של אלחון, החברה הבת הכלכלית של התאחדות הסטודנטים.
בשנת 2013 מונה למנהל פעילות הנדל"ן של דור כימיקלים, עבודה הקשורה, בין היתר, בהשגת היתרי בנייה עבור החברה. הוא עבד שם שלושה חודשים, ובמקביל שימש יועץ בקמפיין של מפלגת הבית היהודי במערכת הבחירות, ולאחר מכן יועץ במשא ומתן הקואליציוני להרכבת הממשלה.
באפריל 2013, אחרי הרכבת ממשלת נתניהו השלישית, שלמה היה אמור להתמנות למנכ"ל משרד הכלכלה, תחת השר בנט. המינוי הצפוי ספג ביקורת ציבורית והתנגדות, בשל חוסר ניסיונו הניהולי של שלמה וההערות שספג בדו"ח מבקר המדינה ב-2011. על רקע הביקורת שנשמעה על חוסר ניסיונו בתפקיד ניהולי החליט שלמה להסיר את מועמדותו. בשנים 2013–2014 שימש ראש המטה של בנט בשלושת המשרדים שבהם כיהן אז - כלכלה, לענייני ירושלים, התפוצות ודתות.
עם סיום תפקידו שימש סמנכ"ל פיתוח עסקי בקבוצת פובליסיס ישראל, שאחד מבעליה הוא איש הפרסום יורם באומן.
בהמשך היה שלום יועצו של יו"ר יש עתיד, יאיר לפיד, במערכות הבחירות שבהן המפלגה התמודדה כחלק מכחול לבן.
עם הרכבת ממשלת ישראל השלושים ושש בראשות בנט ולפיד שימשו במשא ומתן הקואליציוני האחרון שלמה וטל גן צבי כנציגי "ימינה".