הוא משמש כמרצה אורח באוניברסיטת סטנפורד. מורוזוב הוא בלוגר ובעל טור ידוע. כתביו ומאמריו של מורוזוב הופיעו בעיתונים ומגזינים מובילים ברחבי העולם וביניהם "The New York Times", "The Wall Street Journal", "Financial Times", "The Economist", "The Guardian", "New Scientist", "The New Republic". בנוסף הוא מכהן כעמית "בקרן אמריקה החדשה" (New America Foundation), וכמנהל מדיה חדשה ב"Transitions Online".
רעיונותיו.
מורוזוב מביע ספקנות לגבי התפיסה הרווחת כי האינטרנט מסייע בתהליכי דמוקרטיזציה של משטרים רודניים. בניגוד לעמדה אופטימית זו, טוען מורוזוב כי המדיה החברתית משמשת כ"פנאופטיקון דיגיטלי" עבור מעקב ממשלתי, הפצת לאומנות ותעמולה, ודיכוי פוליטי של מתנגדי השלטון. אמצעים טכנולוגיים מסוג Big Data, לדוגמה, המשמשים לאיסוף והצלבת נתונים ממקורות גלויים שונים מאפשרים לנצל את האינטרנט כבסיס נתונים ולפיכך כמכשיר יעיל של פעולה נגד מתנגדי השלטון. מורוזוב גם מעביר ביקורת על מה שהוא מכנה "האג'נדה לחופש האינטרנט" של ממשלת ארצות הברית ומגדיר אותה כנאיבית וחסרת תועלת למטרתה המוצהרת: לקדם את הדמוקרטיה באמצעות האינטרנט. מורוזוב מודה שרשתות חברתיות עוזרות למתנגדים להפיץ את מחאתם, אבל לשאלה האם הם כלי שמגביר את הסיכוי למחאה? הוא ענה "איני חושב". בשנת 2009 נבחר לנאום בנושא זה ועידת TED.
"אשליית הרשת: הצד האפל של חירות האינטרנט".
בינואר 2011 פרסם את ספרו הראשון "אשליית הרשת: הצד האפל של חירות האינטרנט". בנוסף על בחינת ההשפעה של האינטרנט על מדינות רודניות, הספר חוקר את המקורות האינטלקטואליים של ההתרגשות הגוברת מהפוטנציאל המשחרר של האינטרנט. מורוזוב טוען כנגד מה שהוא מכנה כסייבר-אוטופיה - חוסר היכולת לראות את הצד האפל של האינטרנט, וכנגד מרכזיות האינטרנט - הנטייה הגוברת להציג כל שינוי פוליטי וחברתי דרך הפריזמה של האינטרנט. לדידו, רשתות חברתיות מקוונות יוצרות אשליה של חירות, העלולה להכות במשתמשים כחרב פיפיות משום שבצד היכולת שהן מציבות להתארגנות רחבה של פעילות נגד השלטון הן גם מגש הכסף עליו חקוקים פרטי הפעילים והקשרים ביניהם. אחת הדוגמאות לכך, המוזכרת כבר בתחילת הספר, היא ה"מהפכה הירוקה" באיראן ב-2009 אשר זכתה גם לכינויי מהפכת הטוויטר וזאת משום השימוש המאסיבי ברשת הטוויטר כאמצעי להתאגדות ספונטנית של פעולות המחאה. תקשורת מקוונת זו, מסייג מורוזוב, היוותה למעשה מאגר של נתונים בו השתמשה בסופו של דבר המשטרה החשאית האיראנית לרדוף ולהעניש את מארגני המחאה. גם ארצות הברית הדמוקרטית ביקשה מידע על העוקבים אחרי הציוצים של מייסד ויקיליקס ואנשיו.
אספקט נוסף אותו אליו מתייחס מורוזוב בספרו הוא מה שהוא מכנה כ"ספינטרנט" (Spinternet), כלומר, השימוש שעושות ממשלות במדיה החברתית על מנת להימנע מצנזורה אולם בכל זאת להטות את השיח התקשורתי לצורכיהן ולהפיץ תעמולה. הממשל הרוסי, לדוגמה, זוכה לתמיכה של מס' תנועות נוער הבאה לידי ביטוי בפרסומים של חברי התנועה הצעירים בבלוגים פופולרים.
בפברואר 2012 זכה הספר בפרס "Goldsmith Book Prize", המוענק לספר הטוב ביותר המגשים את היעדים של שיפור הממשל הדמוקרטי תוך בחינת קשרים וחיתוכים בין תקשורת, פוליטיקה ומדיניות ציבורית. כמו כן באותו חודש זכה מורוזוב בפרס "Eli M. Oboler" על ספרו זה. זהו פרס המוענק לפרסום הטוב ביותר בתחום החרות האינטלקטואלית.
חילוקי דעות.
בר הפלוגתא העיקרי של מורוזוב הוא חוקר הרשתות החברתיות קליי שירקי. בספרו "הנה באים כולם: ארגונים ללא ארגונים" מציג שירקי עמדה אופטימית בנוגע לפוטנציאל של הרשת לשנות מציאות פוליטית וטוען כי מאז שהופיעו כלי תקשורת המונים כמו גוגל, ויקיפדיה ופייסבוק, ההמונים מדברים עם ההמונים, מתארגנים, ויוצאים לפעולה בשטח.
מכון פישר למחקר אסטרטגי אויר וחלל
ערכת כלים (מחשוב)
ערכת כלים (נקראת גם ספריית כלים; באנגלית: Widget Toolkit, ידוע גם כ-Widget Library) היא תוכנת ממשק תכנות יישומים המכילה סט אלמנטים גרפיים (וידג'טים) המיועדים לעיצוב תוכנות בעלות ממשק משתמש גרפי.
ערכת הכלים מטפלת בדרך כלל במעטפות הגרפיות של מערכת ההפעלה, כמערכות חלונאיות, ומנהלי חלונות, אך לעיתים מכילה גם היבטים שאינם נוגעים לחלק החזותי, אלא לחלק התוכנתי ככתיבת סקריפטים ושורות קוד. עיקרון התוכנה הוא שכל כלי (Widget) כשיופעל יצור אלמנט גרפי שונה בתוכנה הנכתבת.
שן גווה
צילוב
מאיה שעיה
מאיה שעיה (נולדה ב-22 במאי 1973) היא יוצרת, תסריטאית, מחזאית ובמאית.
ביוגרפיה.
שעיה בוגרת בית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי" ובית הספר לתסריטאות בניהולה של עידית שחורי.
בשנת 2002 כתבה לסדרת הדרמה "סיטי טאוור" ששודרה בערוץ 2.
בשנת 2004 החלה לכתוב לסדרת הדרמה המוזיקלית יומית של yes "השיר שלנו" וכתבה במשך ארבע עונותיה.
בשנת 2005 כתבה לסדרה "אגדת דשא" בכיכובם של דניאלה וירצר, סמי הורי ונבו קמחי ששודרה בערוץ 10.
בשנת 2007 כתבה לסדרה "הנפילים" ששודרה ב-yes במשך שתי עונותיה.
בשנת 2008 כתבה לסדרה "דני הוליווד" ששודרה ב-yes.
עוד כתבה לסדרה "אליפים", "תנוחי" ועוד.
בשנת 2007 יצרה שעיה את המחזה "דולפינים", המחזה עלה בתיאטרון בית ליסין וזכה לאהדה רבה ולפרסים.
בשנת 2010 כתבה את המחזה "תרופה" (medicament) לתיאטרון "היידלברג" שבגרמניה, המחזה רץ שם בהצלחה.
בשנת 2012 ביימה את המחזה "מלאכים באמריקה" בתיאטרון תהל עם אלי דנקר בתפקיד רוי כהן.
בשנת 2017 כתבה וביימה את המחזה " שירות לקוחות" שעלה ב"בית צבי".
באותה שנה ביימה את המחזה תרופה שעלה בתיאטרון הספרייה שליד "בית צבי".
רנטה שטכר
רנטה מייסנר-שטכר (בגרמנית: Renate Meißner-Stecher; נולדה ב-15 במאי 1950) היא אצנית מזרח גרמנייה, אלופה אולימפית בעלת 6 מדליות (3 זהב, 2 כסף ו-1 ארד) משתי אולימפיאדות (מינכן 1972 ומונטריאול 1976), אלופת אירופה בעלת 8 מדליות (4 זהב ו-4 כסף) ושיאנית עולם בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. הייתה לאצנית הראשונה בהיסטוריה שרצה בריצת 100 מטר מתחת ל-11 שניות, במדידה ידנית.
ביוגרפיה.
רנטה נולדה בזיפטיץ.
אלופת אירופה.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1969 זכתה שטכר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר (43.63 שניות) ומדליית כסף בריצת 200 מטר (23.3 שניות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכתה שטכר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בריצת 100 מטר (11.40 שניות) ובריצת 200 מטר (22.70 שניות) ומדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר (43.60 שניות).
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה שטכר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף והייתה לאתלטית המצטיינת בתחרות. היא זכתה במדליות זהב בריצת 100 מטר בשיא עולם חדש של 11.07 שניות, לפני רלין בויל מאוסטרליה (11.23 שניות) וסילביה ציבס מקובה (11.24 שניות) ובריצת 200 מטר בשיא עולם חדש נוסף של 22.40 שניות, לפני בויל (22.45 שניות) ולפני אירנה שווינסקה מפולין (22.74 שניות). מדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.95 שניות, אחרי מערב גרמניה (42.81 שניות) ולפני קובה (43.36 שניות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכתה שטכר ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בשיא עולם חדש של 42.51 שניות ומדליות כסף בריצת 100 מטר (11.23 שניות) ובריצת 200 מטר.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה שטכר ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בשיא אולימפי חדש של 42.55 שניות, לפני מערב גרמניה (42.59 שניות) וברית המועצות (43.09 שניות), מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.13 שניות, אחרי אנגרט ריכטר ממערב גרמניה (11.08 שניות) ולפני שיאנית העולם היוצאת אינגה הלטן (11.17 שניות) שתיהן ממערב גרמניה. ריכטר קבעה בשלב חצי הגמר שיא עולם חדש של 11.01 שניות, ומדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.47 שניות, אחרי בת ארצה ברבל ווקל שקבעה שיא אולימפי חדש של 22.37 שניות וריכטר (22.39 שניות).
תוכנית האימרוץ.
לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. ממסמכים שהתגלו התברר ששטכר ביקשה להפסיק את השימוש בסמים אותן נטלה לאחר אולימפיאדת מינכן, על מנת ללדת ילדים בבטחה. רלין בויל האוסטרלית שסיימה שנייה בשתי הריצות ל-100 ול-200 מטר אמרה שהיא מרגישה מרומה, אבל ייתכן ושטכר יכלה לנצח גם ללא השימוש באימרוץ.
חוצה-פלטפורמות
במחשבים, תוכנה או יישום חוצה-פלטפורמות (באנגלית: cross-platform או multi-platform), הוא יישום אשר מוּמש עבור פלטפורמות מחשוב שונות, ויכול לפעול על גבי פלטפורמות שונות.
דוגמה ליישום חוצה-פלטפורמות יכול להיות יישום שניתן להריץ אותו על פלטפורמת Microsoft Windows על גבי ארכיטקטורת x86, וגם על לינוקס על ארכיטקטורת x86, וגם על Mac OS X על גבי מערכות מקינטוש של אפל, מבוססות PowerPC או x86. על מנת להחשב לחוצה-פלטפורמות, על היישום להיות מסוגל לרוץ לפחות על גבי שתי פלטפורמות שונות.