דמותו של אטום מדורגת במקום ה-64 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN. את דמותו של ריי פאלמר מגלם השחקן ברנדון ראות' בעונתה השלישית של סדרת הטלוויזיה "החץ", והוא שב לגלם את הדמות בסדרת המשך בשם "אגדות המחר" בתפקיד ראשי.
ביוגרפיה בדיונית.
אל פראט.
לאטום המקורי, אל פראט, לא היו במקור כוחות-על. פראט היה סטודנט לפיזיקה קצר קומה, שהיה קורבן לבריונות ולא הייתה לו אפשרות להרשים את נערת חלומותיו, אשה בשם מרי ג'יימס. הוא החל להתאמן בצורה אינטנסיבית בידי המתאגרף בדימוס ג'ו מורגן, מאמנו של ויילדקט, ועד מהרה נחשב לבחור קשוח ולדוגמה אישית לאנשים נמוכי קומה שיכולים לחולל שינוי. הוא היה חבר מייסד בחברת הצדק של אמריקה וכן ב"יחידת אול-סטאר". במהלך מלחמת העולם השנייה, פראט שירת כנהג טנקים בצבא ארצות הברית. בשנת 1948, פראט קיבל כוחות על-אנושיים כתוצאה מקרב בינו לבין נבל-על בשם סייקלוטרון.
הופעתו האחרונה בתור הזהב הייתה כאשר חקירה מיוחדת של הסנאט האמריקני ביקשה להשיג את זהויותיהם הסודיות של גיבורי-העל. בעקבות כך, חברי חברת הצדק פרשו מתפקידם. בנקודה זו בחייו, אל פראט היה מאורס למרי ג'יימס, מה שהוביל בהמשך לנישואיהם. עם הופעתו של האטום מתור הכסף, אל פראט תואר כפרופסור לפיזיקה גרעינית במכללת קאלווין אשר המציא אמצעי מעבר בין שני כדורי הארץ, "ארץ-1" ו"ארץ-2", מקום הימצאם של הגיבורים מתור הזהב. הסטטוס שלו בחברת הצדק נשמר כחבר גיבוי עד להקמתה של קבוצת "אינסופיות בע"מ".
בעקבות המשבר בעולמות האינסופיים, פראט וחבריו לקבוצה הצליחו למנוע את אחרית הימים, וכדי להציל את העולם, הם בחרו להיכנס ללימבו קסום לנצח נצחים. במיני סדרה "ארמגדון: אש תופת", אל פראט וחבריו לקבוצה הוחזרו ליקום שלאחר המשבר, ונאלצו להסתגל מחדש לחברה. פראט תואר כאדם נמוך קומה, מוצק וקירח עם ידיים בעלות כוחות רדיואקטיביים, ואשר גילו נושק לגיל 60. כמו כן, הוא תואר כמי שמעוניין יותר לאמן את הדור הבא של גיבורי-העל מאשר להתרוצץ במשימות מטורפות, אם כי עדיין היה חמום מוח. דמותו נהרגה בקרב נגד נבל-העל אקסטנט באירועי של שנת 1994.
לאחר מותו של אל פראט, הוצג בן הסנדקות שלו אלברט רוטשטיין בדפי "אינסופיות בע"מ" תחת הזהות "נוקלון" ולאחר מכן אטום סמאשר. בשנות ה-90 של המאה ה-20 נודע גם כי לפראט היה בן בשם גראנט אמרסון שלא היה מודע לקיומו, ואשר נחטף בידי הנבל האלמותי ונדל סאבאג' ונהפך לגיבור-העל דאמאג'. במאורעות הלילה האפל ביותר, אל פראט הוחזר לחיים כחבר חיל הפקחים השחורים והתקיף את חברת הצדק ואת בניו דאמאג' ואטום סמאשר.
באתחול המחודש שנעשה ליקום DC בספטמבר 2011, אל פראט הוצג מחדש בסדרת החוברות החדשה "Earth 2".
ריי פאלמר.
ד"ר ריימונד פאלמר הוא פרופסור ופיזיקאי מאוניברסיטת אייבי המתמחה בדחיסת חומר כאמצעי להילחם באכלוס יתר, רעב ומצוקות עולם נוספות. הוא נעזר במסה של ננס לבן אשר נפלה לכדור הארץ כדי לעצב עדשה מיוחדת שמקטינה עצמים לממדים תת-אטומיים. אולם, הדחיסה אותה מאפשרת העדשה גורמת לחוסר יציבות במבנה המולקולרי של העצם, וגורמת לו להתפוצץ.
במשלחת לחקר מערות, פאלמר ותלמידיו נלכדו במערה יחד עם חברתו, ג'ין לורינג. בייאושו, פאלמר השתמש בחשאי בעדשה, שכיווצה אותו ואיפשרה לו לעבור דרך פתח קטן שבין מפולת הסלעים אשר מוטטה את הכניסה למערה. הוא מגלה כי הצליח לחזור לאחר מכן לגודלו הרגיל מבלי סכנת התפוצצות, ומחקר נוסף גילה כי ייתכן ומקור בלתי ידוע בגופו מקנה לו חסינות. שכתוב מאוחר שנעשה במהלך הסיפור "היום הבהיר ביותר" החליפה את הסבר זה בגילוייה של מטריצת דחיסה המאפשרת להרחיב את השפעת הקרינה לכל גופו ולייצב אותה, ואשר הפכה בהמשך לתלבושתו..
פאלמר היה חבר בליגת הצדק במהלך מרבית גלגולי הקבוצה, ומבין חבריו הטובים ביותר נמנה קרטר הול, גיבור-העל הידוע בזהות הוקמן.
לאחר מאורעות משבר זהות, ריי כיווץ את עצמו לגודל מיקרוסקופי ונעלם. תהליך החיפוש אחריו תואר בסדרת חוברות הקרוס-אובר "הספירה לאחור לקראת המשבר האחרון".
ריאן צ'וי.
ריאן צ'וי הוא פרופסור צעיר מהונג קונג שמהווה ממלא מקום לסגל המורים באוניברסיטת אייבי. דמותו מבוססת על עיצוב מאת הכותב גרנט מוריסון. צ'וי היה חניכו של ריי פאלמר ושמר על קשר עמו דרך התכתבויות. לאחר היעלמותו של פאלמר, צ'וי עבר לאמריקה והחליף את מקומו של פאלמר בסגל המורים. צ'וי התחקה אחרי רמזים אותם השאיר פאלמר וגילה חגורה מיוחדת המשנה את הגודל המולקולרי של הלובש אותה. למרות סגנון חייו ההרפתקני, צ'וי הוא מדען בראש ובראשונה ובוחן את מציאותיו מבחינה מדעית.
באירועי היום הבהיר ביותר, ריאן צ'וי נרצח בידי הנבל דת'סטרוק והטיטנים שלו.
יבסיי ויינרוב
יֶבְסֶיי (יהושע) גְרִיגוֹריֶיבִיץ' וַיינְרוּבּ (ברוסית Евсе́й Григо́рьевич Вайнруб; 15 במאי 1909 - 20 במרץ 2003) היה פולקובניק (אל"ם) יהודי סובייטי, מפקד חטיבת שריון בצבא האדום במלחמת העולם השנייה, אשר קיבל את אות גיבור ברית המועצות בשל פעולותיו במלחמה. הוא והחטיבה בראשה עמד היו חלק מהכוח הסובייטי שכבש את ברלין וסיים בכך את המלחמה.
שנותיו הראשונות.
ויינרוב נולד ב-1909 למשפחה יהודית בעיר בוריסוב, שהשתייכה אז לגוברניית (מחוז) מינסק באימפריה הרוסית. הוא היה הבכור מבין ארבעת ילדי המשפחה: היו לו שני אחים ואחות, שאחד מהם, מטביי, זכה אף הוא באות גיבור ברית המועצות. אביו היה חוטב עצים שעבד במנסרה ואחר כך בתור שומר בתחנת רכבת.
ויינרוב עצמו עבד אף הוא במנסרה החל מגיל 11. אחר כך למד בבית ספר טכני ומונה למנהל עבודה במנסרה בגיל 16. בגיל 17 עבד בבית יציקה של זכוכית. כשהיה בן 19 נישא לפאניה ובגיל 21 היה כבר אב לתינוק. באותה שנה, 1931 התגייס לצבא האדום, למד במסגרתו במשך 7 שנים והפך למהנדס חימוש של כלי רכב צבאיים. ב-1938 נשלח לאקדמיה הצבאית על שם פרונזה בעיר אוריול. הוא סיים את לימודיו ב-1941, כאשר גרמניה הפרה את הברית בת השנתיים שכרתה עם ברית המועצות מאז תחילת מלחמת העולם השנייה (הסכם ריבנטרופ–מולוטוב) ופלשה אליה (מבצע ברברוסה).
היהודי שכבש את ברלין מהנאצים.
ויינרוב השתתף במלחמת גרמניה - ברית המועצות מתחילתה. הוא השתייך לגיס הממונע השלישי שהגן על מוהילב. ב-1942 לחם כמפקד בריגדת טנקים בדרגת סגן-אלוף. ב-27 בדצמבר 1944 הועמד בראש חטיבת הטנקים הסובייטית מס' 219, שהייתה חלק מהקורפוס הממוכן הראשון של לוטננט גנרל סמיון קריבושיין, יהודי אף הוא, במסגרת החזית הבלארוסית הראשונה של המרשל גאורגי ז'וקוב. ויינרוב ופקודיו הצטיינו במהלך מבצע ויסלה-אודר באזור העיר קוטנו. לאחר קוטנו, הוא וחטיבתו שחררו את גנאזנו, קוסטין, לודז', ורשה, בידגושץ', קניגסברג, ופומרן. בפקודה מטעם נשיאות הסובייט העליון הוענקו לו ב-6 באפריל 1945 עיטור גיבור ברית המועצות, עיטור לנין וכוכב הזהב מס' 4569.
ב-22 באפריל 1945 פיקד ויינרוב על כוח שהשתלט על וייסנזי ומשם דהר לעבר ברלין. הכוח שלו היה זה שהבקיע את המערך הגרמני האחרון בברלין וב-2 במאי הניף את הדגל הסובייטי על בניין הרייכסטאג. בשל מעשיה זכתה חטיבת הטנקים של ויינרוב לשם "חטיבת ברלין".
לאחר סיום המלחמה.
יצא לגמלאות ב-1955 בדרגת קולונל והתגורר במינסק. עבד כמכונאי הראשי של משרד תעשיית היערות של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית ולאחר מכן כמהנדס ראשי במפעל מכוניות. לאחר שיצא לפנסיה עלה בינואר 1995 לישראל והתגורר באשדוד. השתתף בטקס הדלקת המשואות באותה השנה. נפטר ב-20 במרץ 2003 ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
ורוניקה מחליטה למות (סרט)
ורוניקה מחליטה למות' הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא בשנת 2009. הסרט בוים על ידי אמילי יאנג, ומבוסס על רומן בעל אותו שם מאת פאולו קואלו.
העלילה בסרט מתרחשת בניו יורק, בעוד עלילת הספר מתרחשת בליובליאנה שבסלובניה.
עלילה.
ורוניקה מתעוררת בבית חולים פסיכיאטרי לאחר ניסיון התאבדות שנכשל. היא מגלה שכתוצאה מלקיחת מנת יתר של כדורים, הלב שלה נחלש ונותרו לה רק מספר שבועות לחיות. הסרט עוקב אחר מסעה, שבמסגרתו היא מוצאת אהבת אמת ומגלה הערכה חדשה לחיים. במהלך הסרט, ורוניקה משנה את דעתה על המוות ומוצאת הנאה מסוימת בחיים.
הפקה.
הצילומים לסרט החלו ב-18 במאי 2008 בניו יורק, והסתיימו ב-21 ביוני. חברות ההפקה שמימנו את הפקתו היו "מיוס הפקות", "סרטי דאס" ועוד.
מוזיקה.
בסצנות מפתח לאורך הסרט התנגנו מנגינות פסנתר שנלקחו מ"רסיטל בלילה" שהולחן על ידי מוריי גולד ו"Comptine d'un autre ete - L'apres midi" שהולחן על ידי יאן טירסן.
הקרנה.
הסרט הוקרן לראשונה בהקרנה מיוחדת בברזיל ב-7 באוגוסט 2009, ולאחר מכן יצא רשמית לבתי הקולנוע ב-21 באוגוסט. בסוף השבוע הראשון להקרנתו צבר הסרט 90,455 דולר.
סיקסטן ירנברג
אדי סיקסטן ירנברג (בשוודית: Edy Sixten Jernberg; 6 בפברואר 1929 - 14 ביולי 2012) היה גולש סקי למרחקים שוודי. במהלך הקריירה הבינלאומית שלו, שנמשכה בין אליפות העולם בסקי נורדי בפאלון ב-1954, עד אולימפיאדת אינסברוק (1964), זכה ב-9 מדליות במשחקים האולימפיים, 4 מתוכן מוזהבות, וב-6 מדליות באליפויות העולם, מתוכן 4 מוזהבות. הישגים אלה מציבים אותו כאחד מגדולי האתלטים השוודים בכל הזמנים, וכשוודי המעוטר בתולדות משחקי החורף האולימפיים.
ביוגרפיה.