בתחילת יולי 1917 הוציא מוד את פקודת הקרב אולם עם תחילת גל החום שקל לדחות את פתיחת המערכה למועד מאוחר יותר אך בסופו של דבר השתכנע לצאת לקרב תוך שינוי התוכנית באופן שלוקח בחשבון את מזג האוויר. ההחלטה הראשונה הייתה לנהל את הקרבות בלילות. כמו כן נקט מוד בצעד חריג בכך שהורה להקצות למערכה זו 127 משאיות כדי להסיע את הכוחות מפלוג'ה מערבה ולחסוך את ההליכה הרגלית.
תוצאות הקרב.
נפגעים:
לוקאס קארר
לוקאס קארר (ביוונית: Λουκάς Γ. Καρρέρ; 1909 – 22 בפברואר 1985) היה פוליטיקאי יווני, ראש העיר של האי זקינתוס בשנים 1937–1945 וחסיד אומות העולם.
הצלת יהודי זקינתוס.
בשנת 1943, במהלך כיבוש יוון בידי מדינות הציר, קארר, יחד עם המיטרופוליט של האי, כריסוסטומוס דמטריו, מנעו מרשויות הכיבוש הגרמניות לגרש את יהודי האי.
עם הכיבוש הגרמני של האי התבקש קארר להכין רשימה של כל היהודים באי כדי לאפשר את גירושם. קארר פנה אל מנהיג הכנסייה כריסוסטומוס בבקשת עזרה. כריסוסטומוס התנדב לשאת ולתת עם המפקדים הגרמניים והורה לקארר לשרוף את כל רשימות היהודים באי בפגישתו עם המפקד הגרמני הוא הפציר בו שלא יגרש את היהודים, היות שהם אזרחים יוונים שלא פשעו ולכן אינם אמורים להיענש בגירוש. הגרמנים שרצו לרכז את היהודים לקראת הגירוש התעקשו לקבל את רשימת היהודים של האי. הארכיבישוף הורה ליהודים לברוח בלילה ולהתפזר בכפרים, באמונה שתושבי הכפרים יעזרו ליהודים באספקה של מים ומזון. למחרת התייצבו השניים למפקד הכוחות הגרמניים והגישו לו את "רשימת היהודים". כשהלה פתח את הרשימה, הוא גילה שני שמות בלבד: ראש העיר לוקאס קארר והארכיבישוף של האי כריסוסטומוס דימיטריו, שטענו שהם יהודים, ושיש לגרש אותם אם מגרשים את היהודים.
בזעם רב, המפקד הגרמני שלח את חייליו לעיר להוציא את היהודים מבתיהם, אך הם כבר לא נמצאו שם. לאורך השנה, נעשו פשיטות על הכפרים כדי למצוא יהודים. אולם הדבר לא צלח בידי הגרמנים, משום שמפקד הפרטיזנים באי, דמיטריס קטייבאטיס, הזהיר את הכפריים בדבר פשיטה העומדת להתחולל בכפרם על ידי כוחות גרמניים במטרה לגלות את מקומות המחבוא של היהודים, ולא היה תושב יווני אחד שהלשין לכוחות הגרמניים על הימצאותם של יהודים בכפרו.
לקראת שלהי קיץ 1944 הגיעו שלוש ספינות של הצי הגרמני במטרה להצליח במשימה שכשלה עד כה - להוציא את היהודים ממקומות המחבוא שלהם ולרכזם לגירוש למחנות ההשמדה. מפקד הפרטיזנים קטייבאטיס איים שפקודיו יגנו על היהודים בכל מחיר, ושהקורבנות בחיי אדם יהיו גבוהים מאוד משני הצדדים. על הספינות שהיו מיועדות לגירוש היהודים עלו לבסוף הכוחות הגרמניים ב-12 בספטמבר 1944, כשנסו מן האי. חודש לאחר מכן שוחררה יוון מהכיבוש הנאצי, והקהילה היהודית באי זקינטוס נותרה ללא פגע, הודות לפעילותם של המיטרופוליט כריסוסטומוס וראש העיר קארר.
בתום המלחמה שרדו ביוון 10,066 יהודים, ובהם 275 יהודי זקינטוס, לעומת 67,112 שנרצחו במהלך השואה. הייתה זו הקהילה היהודית היחידה ביוון, ממערב לחצי האי פלופונסוס, ששרדה בשלמותה את הכיבוש הנאצי.
מרבית הקהילה היהודית עלתה לארץ ישראל בתום מלחמת העולם השנייה. באי נותרו 53 יהודים.
בשנת 1978 העניק מוסד יד ושם לכריסוסטומוס ולקארר מעמד של חסידי אומות העולם.
מבצע סנטינל
מבצע סנטינל (בצרפתית: Opération Sentinelle; מילולית: "מבצע זקיף") הוא מבצע צבאי צרפתי בו השתתפו 10,000 חיילים ו-4,700 שוטרים וז'נדרמים שנפרסו מאז פיגועי איל-דה-פראנס בינואר 2015, במטרה להגן על "נקודות" השטח הנחשבות רגישות מפני טרור. המבצע תוגבר במהלך התקפות פריז בנובמבר 2015 כחלק ממצב חירום מתמשך בצרפת עקב המשך איומי הטרור והתקפות.
רקע כללי.
המבצע יצא לדרך לראשונה לאחר התקפות איל-דה-פראנס בינואר 2015 ותוגבר בעקבות ההתקפות בפריז בנובמבר 2015, התקפות שנטען כי בוצעו על ידי קבוצות האסלאם הקיצוני אל-קאעידה בחצי האי ערב והמדינה האסלאמית של עיראק והלבנט (ISIL). מספר התקפות אחרות התרחשו בצרפת מאז התקפות אלה.
מדינות אירופאיות אחרות פרסו גם חיילים להגנה על אזורים מסוימים עקב איומי טרור או פיגועים, כולל בבלגיה, איטליה ובריטניה.
התקפות נגד חיילים.
לפחות בשש הזדמנויות הופעלו חיילים במבצע הארצי. חיילים שנפרסו תחת מבצע סנטינל ב-3 בפברואר 2017 חסמו תוקף במתקפת מצ'טה על הלובר בכניסה למוזיאון, שם לטענתו התכוון להשחית את האמנות בצבע ריסוס כמתקפה סמלית על צרפת; הוא תקף את החיילים המסיירים במצ'טה.
בפיגועי איל-דה-פראנס במרץ 2017, שני חיילים בשדה התעופה אורלי הרגו אדם שאמר "אני כאן למות למען אללה" בזמן שהוא הטיח לרצפה חבר אחר בצוות שלהם, חייל שהתוקף התכוון לגנוב את רובה הסער שלה.
ב-9 באוגוסט 2017 בלבלואה-פרט נפצעו שישה חיילים מגדוד הרגלים ה-35 בתאונת דריסת רכב שנהגו נמלט. החיילים לא הספיקו להשתמש בכלי הנשק שלהם כתגובה.
סנטינל (סרט)
סנטינל (בצרפתית: Sentinelle) הוא סרט פעולה ומתח צרפתי משנת 2021, בבימויו של ג'וליאן לקלרק, על פי תסריט שהוא כתב עם מת'יו סירבו ובכיכובה של אולגה קורילנקו, בהפצת שירות הסטרימינג נטפליקס.
רקע.
אירועי הסרט מתרחשים על רקע מבצע סנטינל ומלחמת האזרחים בסוריה. מבצע סנטינל החל בשנת 2015 כתגובה לפיגועי הטרור בצרפת שארגנו מחבלי המדינה האסלאמית. דמות הגיבורה היא חיילת המשתתפת במבצע זה.
עלילה.
קלרה היא אישה בת שלושים ושלוש. משרתת כמתורגמנית בצבא הצרפתי. לאחר שחוותה את זוועות המלחמה בסוריה, היא הועברה לניס במסגרת מבצע סנטינל. שם, עם אמה ואחותה טניה, היא מנסה לבנות את חייה מחדש. אבל ערב אחד, אחרי שהלכה למועדון לילה, טניה נמצאת בתרדמת על החוף. מסתבר שהיא נאנסה והוכתה. קלרה תעשה הכל כדי למצוא את התוקפים ולנקום את אחותה. הציד חסר הרחמים הזה יוביל אותה בעקבותיו של איוואן קדניקוב, בנו של לאוניד קדניקוב, אוליגרך רוסי חזק היושב ב.
הפקה.
צילומי הסרט נערכו בבלגיה, בעיקר בבריסל הבירה, בווילברויק וגם בניס, צרפת, אך גם בקזבלנקה, מרוקו.
לאיוש טיכי
לאיוש טיכי (בהונגרית: Tichy Lajos; 21 במרץ 1935 – 6 בינואר 1999) היה כדורגלן ומאמן הונגרי, ששיחק בעמדת החלוץ. נחשב לאחד מגדולי חלוצי הונגריה בכל הזמנים.
ביוגרפיה.
טיכי, יליד בודפשט שבהונגריה, נולד ב-1935 והחל את דרכו המקצועית בבודפשט הונבד. הוא שהה שם לכל אורך הקריירה והתקבל לקבוצה הראשונה ב-1953. באותה העת הונבד הייתה לאחת הטובות באירופה עם שחקני ההתקפה הקטלניים פרנץ פושקש, שנדור קוצ'יש וזולטן צ'יבור. הוא זכה עימה ב-2 תוארי אליפות בשנות החמישים, אך ברגע אחד איבדה הונבד את פושקש וקוצ'יש שעברו לשחק במערב אירופה בעקבות מאורעות המרד ההונגרי ב-1956. העזיבות הפתאומיות גרמו לבעיות כלכליות חמורות עבורה. התואר הבא שטיכי זכה עימה היה גביע מיטרופה ב-1959 בו סיים כמלך שערי הטורניר עם תשעה שערים. הונבד ניצחה בגמר את יריבתה העירונית מ.ט.ק הונגריה, כשהוא כובש שלושער במשחק הראשון שנגמר בניצחון 3–4 ובמשחק השני כבש עוד אחד בתיקו 2–2. באותה שנה סיים גם כמלך שערי הליגה ההונגרית בצוותא לשני שחקנים, ובשנות השישים המשיך לזכות בתואר האישי עד הפעם ה-5 שלו. טיכי הספיק גם לזכות בגביע ההונגרי ב-1964 לפני פרישתו ב-1971, ובסך הכל ערך במדיה 320 הופעות ליגה בהן כבש 244 שערים.
נבחרת הונגריה.
לאחר ההפסד לגרמניה המערבית בגמר מונדיאל 1954 ומאורעות המרד ההונגרי בו עזבו אחדים מגדולי המדינה לשחק מחוץ להונגריה, החלו חילופי משמרות ונעשה ניסיון להחזיר את "נבחרת הזהב" על ידי שילוב השחקנים הוותיקים בה; יוז'ף בוז'יק, גיולה גרושיץ' ונאנדור הידגקוטי, עם כמה כישרונות צעירים חדשים ובהם לאיוס טיכי, פלוריאן אלברט ופרנץ בנה. הטורניר הגדול הראשון של טיכי היה מונדיאל 1958 בו כבש ארבעה שערים במשחקים נגד שוודיה המארחת, מקסיקו וויילס. הוא תרם להעפלתה למונדיאל 1962 עם שלושה שערים במוקדמות, ובטורניר עצמו כבש את אותה הכמות נגד הנבחרות אנגליה ובולגריה (צמד). ביורו 1964 טיכי הגיעה עימה למקום השלישי ובמונדיאל 1966 שהיה לטורניר האחרון הגדול בו שיחק לא השכיל לכבוש. בסך הכל ערך במדיה 72 הופעות בהן כבש 51 שערים המציבים אותו במקום ה-4 בטבלת הכובשים של הנבחרת בכל הזמנים.
לאחר הפרישה.
עם סיום הקריירה טיכי נעלם מעולם הכדורגל למשך חמש שנים לפני שחזר כמאמן הונבד ב-1976. הוא ניסה לבנות בה על הימים המוצלחים שלה וב-1980 הוביל אותה לזכייה באליפות ובתואר ראשון מזה 16 שנים. משם והלך הונבד הצליחה לחזור לתקופה מוצלחת נוספת שהגיעה לשיאה עם שש אליפויות בשנות השמונים. טיכי עזב אותה ב-1982 ופרש לגמלאות. הוא נפטר ב-6 בינואר 1999 בבודפשט בגיל 63.
צ'ונגג'ן, קיסר סין
צ'ונְגְגֶ'ן (במנדרינית: 崇禎; 27 בינואר 1611 – 25 באפריל 1644) היה קיסר סין האחרון משושלת מינג, שהוכר כנבחר לקיסרות מפי מנדט השמיים והאחרון לשלוט מבייג'ינג. תקופת שלטונו, בין השנים 1627–1644 סומנה לירושת המשברים שנוצרו מדורות הקיסרים שקדמו לו. כלכלה מתפרקת, אי פיתוח של הצבא, היחלשות המגננות של המדינה, שחיתות שלטונית ופשיטות נוודים ממנצ'וריה הביאו לנפילת השושלת במהלך תקופת שלטונו. במסגרת מלחמת מינג–צ'ינג טענו המנצ'ורים, שליטי שושלת צ'ינג לנכונותם למנדט השמיים. בו בזמן, שושלת מינג אותגרה בידי מרידות פנימיים. הקיסר צ'ונְגְגֶ'ן נהרג במהלך ביזה של הבירה בייג'ינג בידי צבא המורדים, זמן קצר לפני כיבושה בידי המנצ'ורים. הוא היה הקיסר האחרון של כל סין שהיה במוצאו בן האן.
ביוגרפיה.