ברחבי האימפריה הרומית באותה תקופה נחשב המטבע המאוריטני בעל איכות וערך גבוהים. ההיסטוריון היווני פלוטרכוס מתאר את יובה כ"אחד מהשליטים המוכשרים ביותר של זמנו". בין השנים 2 לפנה"ס – 2 לספירה, ערך יובה מסע יחד עם נכדו של אוגוסטוס, גאיוס קיסר למזרח הים התיכון כשהוא משמש לו כיועץ. בשנת 21 לספירה הפך יובה השני את בנו תלמי לשליט משותף עמו בממלכה. יובה מת בשנת 23 לספירה ונקבר לצידה של אשתו הראשונה במוזוליאום המלכותי של מאוריטניה. בעקבות מותו הפך תלמי לשליטה היחידי של מאוריטניה.
עבודותיו.
יובה כתב מספר ספרים ביוונית על היסטוריה, היסטוריה של הטבע, גאוגרפיה, דקדוק, ציור ותיאטרון. המדריך שחיבר לארץ ערב הפך לרב מכר ברומא. בנוסף לספרים שכתב אסף ספרים במגוון רחב של נושאים שהשלימו את ידיעותיו. רק חלק קטן מעבודותיו שרד. פליניוס הזקן מצטט אותו 65 פעם בחיבורו "ההיסטוריה של הטבע" ובאתונה נבנה מונומנט בגימנסיה של תלמי כהוקרה על כתביו.
פרגמנטים של 10 מעבודותיו של יובה השני זוהו עד כה:
עבודותיו של יובה שרדו כמובאות וציטוטים על ידי סופרים אחרים יוונים ורומאים כשכחצי מהם מופיעים ב"היסטוריה של הטבע" של פליניוס. השאר מופיעים בכתביהם של פלוטארכוס, אליאנוס טקיטוס , הרפוקרטיון , דיוסקורידס, גלנוס, פילוסטרטוס, איליוס הרודיאנוס , טטיאנוס, מרקלינוס, סולינוס, הסיכיוס ממילטוס , סטפנוס מביזנטיון, פוטיוס, האטימולוגיקון מגה, הגאופוניקה וכתבי סכוליה שונים על סופרים קלאסיים.
ייתכן ויובה עסק גם בכתיבת מחזות אך לא נמצאו עדויות לכך.
תרומתו למדע.
יובה השני היה ידוע כפטרון נלהב של האמנויות והמדעים ומימן מס' משלחות מחקר ומחקרים ביולוגיים. לפי פליניוס הצעיר, שלח יובה משלחת לאיים הקנריים ולמדיירה. יובה העניק לאיים הקנריים את שמם משום שמצא באיים כלבים פראיים במיוחד ("canaries" – מ-"canis" משמע "כלבים" בלטינית).
פילוסטרטוס מאזכר מחקר שערך יובה ככל הנראה על פילים אפריקניים בו הוא מציין ש"הפילים מגוננים אחד על השני בזמן שהם ניצודים, ושהם יגנו ביחד על פיל מותש ואם הם יכולים יחלצו אותו מסכנה, ושהם (לדברי יובה), ירפאו את פצעיו בעזרת משחה מצמח האלוורה כשהם ניצבים מסביבו כמו רופאים".
הרופא היווני אאופורבוס כתב שמחלבלוב סוקולנטי שנתגלה בפסגות הרי האטלס ניתן להפיק סם משלשל חזק. ב-12 לספירה קרא יובה לצמח בשם אאופורביה על שם אאופורבוס רופאו האישי של אוגוסטוס. הבוטניקאי והטקסונום קרל לינאוס קרא לסוג כולו על שמו של הרופא. הסוג של עץ הדקל Jubaea נקרא על שם יובה.
פרי גן (סיני)
ישראל מילייקובסקי
ישראל מילייקובסקי (בפולנית :Israel Milejkowski; 17 ביולי 1887 – 18 בינואר 1943) היה דרמטולוג פולני יהודי, ששימש ראש מחלקת הבריאות בגטו ורשה, ניהל מחקר רפואי רחב היקף שנערך בנושא מוות מרעב ומטיפוס.
קורות חיים.
מילייקובסקי נולד ב-17 ביולי 1887 בעיירה קרווו שבמחוז אושמיאנה, אז חלק ממחוז וילנה שבליטא וכיום חלק מבלארוס. בשלב מסוים עברה משפחתו לוורשה, שם רכשו ישראל, אחיו ואחותו השכלה גבוהה, ושם למד לתואר ברפואה. הוא התחתן עם בלה סובלסקי ונולד לו ילד אחד, ינינה, ב-1913. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ורשה בשנת 1914, התגייס לצבא הרוסי ושימש רופא צבאי. הוא הצטרף לצבא הפולני בתום מלחמת העולם הראשונה לשירות שהשלים בשנת 1923. לאחר מכן החל לעבוד כרופא במחלקה לדרמטולוגיה וראולוגיה בבית החולים היהודי בוורשה ובשנות ה-20 של המאה ה-20 הקים ארגון רופאים יהודים בפולין. מילייקובסקי הפך במהרה לחבר פעיל בארגון והיה אף אחד ממנהיגיו בשנות השלושים.
לאורך השנים פרסם מילייקובסקי מאמרים בעיתונות הציונית והמקצועית, וכל העת שימש כרופא ופעיל ציבור. הוא ביקר בארץ ישראל באפריל 1936 בקונגרס העולמי הראשון של רופאים יהודים. בסיור בארץ ישראל הגיעו הרופאים ליישוב יסוד המעלה, שם התארחו אצל רופא היישוב. מערך הערכים המוסרי-רפואי של הרופא המקומי התאים לערכיו של מילייקובסקי עצמו. לאחר שיחה עם רופא היישוב הרגיש מילייקובסקי מחויבות לקהילתו שבפולין. כשהגיע מילייקובסקי לארץ ישראל מצבם של הרופאים היהודים בפולין כבר הלך והידרדר. מילייקובסקי חזר לפולין והמשיך בעבודתו הציבורית.
לפני מלחמת העולם השנייה.
לימודים והשכלה.
בתור נער ישראל מילייקובסקי למד בגימנסיה פולנית כללית בשדליצה (Siedlce) בוורשה. בארכיון שדליצה לא שרד כל מידע על התלמיד ישראל מילייקובסקי. תוכנית הלימודים בגימנסיה כללה שפות עתיקות כגון יוונית ולטינית, היסטוריה מודרנית, פילוסופיה, גאוגרפיה, פיזיקה, רוסית, מוזיקה, שירה, אריתמטיקה וגאומטריה, ציור, קליגרפיה, היגיינה וטבע. בהמשך אביו שלח אותו ללימודי רפואה גבוהים באוניברסיטת ורשה. ישראל התמחה במחלות עור ומין, וסיים את לימודיו בשנת 1914. על פי מסמכי האוניברסיטה היו בכיתת האנטומיה בה למד בשנת 1910 - 1911, כ-17 יהודים מתוך 107 סטודנטים, כלומר כ-16%. מילייקובסקי עצמו לא היה סטודנט מצטיין או חריג וציוניו סבבו את הממוצע הכיתתי .
חיי צבא / השירות הצבאי.
ב-1914 פרצה מלחמת העולם הראשונה. עם פרוץ המלחמה הצהירה ההנהגה היהודית ברחבי האימפריה הרוסית על נכונות היהודים להילחם למענה.
כשפרצה המלחמה הייתה למיליקובסקי תינוקת בת שנה, אך גם הוא הצטרף למתגייסים לצבא הצאר. הוא כבר היה רופא מוסמך ולפיכך שירת כמפקד בית חולים שדה (קצין רפואה) בדרגת קפטן. הוא החזיק בתפקיד כחודש, בין אוגוסט לספטמבר 1914 ,אז נפל בשבי הגרמני ושהה בו כשלוש שנים. על פי הצהרה שמסר על שירותו, בתקופת השבי שימש כרופא במחנות השבויים.
הוא הוחזק בשבי עד מאי 1917 ובאוגוסט כבר חזר לשירות צבאי כרופא בבית חולים במוסקבה. שם הוא נשאר עד סוף המלחמה ב-1918.
חצי שנה מאוחר יותר,עם הקמת פולין כמדינה עצמאית, במאי 1919 ,פנה מילייקובסקי שוב אל הצבא. הוא התגייס בדרגת קצונה נמוכה לצבא פולין, ומעתה שירת בבתי חולים רבים במדינה: בז'רנדובייה, בביאליסטוק, ביחידה מס' 63 כרופא בחזית מלחמת פולין-רוסיה ובבית החולים מס' 6 לאנשי צבא ברובע פראגה בוורשה. ב 25 באפריל 1923, השתחרר סופית.
עבודה.
בשנת 1923 השתחרר מילייקובסקי משירותו הצבאי בצבא הפולני, לאחר כמעט עשור. בתקופה זו התחיל מילייקובסקי לבנות את חייו האזרחיים: הוא פתח קליניקה פרטית לטיפול בבעיות עור ומין, הקליניקה הייתה בביתו שברחוב Złota 50 בוורשה. בהמשך מיליקובסקי העביר את ביתו ואת הקליניקה שלו אל רחוב Orla 5 ,שם חי עד יומו האחרון.
בנוסף, הוא הצטרף לארגון הרופאים היהודי טא"ז ול - " Z.L.R.P"- ארגון הרופאים של הרפובליקה הפולנית.
במקביל לעבודתו בקליניקה, מצא מיליקובסקי עבודה בבית חולים היהודי צ'יסטה בוורשה. הוא השתלב בעבודה הרפואית במחלקת העור והתמחה אצל ראש המחלקה ד"ר ווצלב שטרלינג (Sterling Waclaw), שהיה מורו ורבו בתחום המקצועי. בית החולים "ציסטה" היה בית החולים היהודי המשמעותי והגדול ביותר אשר המשיך בפעילותו גם מתחומי גטו ורשה עד חיסולו ב-1943.
מיליקובסקי כתב מאמרים רפואיים ועל פי כרטיסי הקטלוג של הספרייה הרפואית בוורשה, פרסם מחקרים ומאמרים מדעיים, בעיקר אודות מחלות עור ודרכי הטיפול בהן, בעיקר בעיתון בית החולים שבו עבד.
נוסף על השתלבותו המקצועית פנה מילייקובסקי לעשייה ציבורית במסגרת הקהילה היהודית בוורשה. נוסף למאמריו הרפואיים כתב מאמרים שביטאו את השקפת עולמו החברתית והלאומית. ובמקביל החלה גם פעילותו הציבורית בוועד קהילת ורשה.
על עמדותיו ודמותו של מיליקובסקי ניתן ללמוד רבות מכתבים אלו - מאמרים פוליטיים, נאומים שכתב, דברי הספד וכדומה. בכתבים אלו הוא התמודד עם השאלות העיקריות שהעסיקו את האינטליגנציה היהודית בפולין בין שתי מלחמות העולם: סוגיות פוליטיות רחבות ומולן פרשיות פנים קהילתיות ואישיות.
ב-1936, הגיע מילקובסקי לישראל לאירוע מכונן בתולדות הרפואה היהודית, קונגרס בינלאומי ל-1,200 רופאים יהודים מהעולם שנערך בתל אביב. העילה לכנס הייתה האנטישמיות וגירוש הרופאים היהודים מהאקדמיה וממוסדות הציבור, כי הייתה חרדה אמיתית לעתיד הרפואה היהודית.
מפגש זה עימת אותו עם האפשרויות העומדות בפני יהדות פולין כולה – פנייה לציונות מעשית, וכנגדה הישארות עם קהילת המוצא הלאומית ההיסטורית בפולין. מפגש זה הוליד כתיבה פובליציסטית ענפה במיוחד, המורכבת מסדרת רשימות שכתב בעקבות מסעו לארץ ישראל. החלטתו להישאר בפולין הציבה אותו במוקד הפעילות הציבורית של יהודי פולין על רקע התערערות הקיום היהודי בפולין שהלך והחמיר עם התקרבותה של מלחמת העולם השנייה.
תפקידיו וחייו בגטו.
ב-18 בספטמבר 1939, עוד לפני הקמת היודנראט ומחלקת הבריאות, בעוד שהבעיות הרפואיות החמירו ומספר הפצועים והמתים היה גבוה, התכנסה ועדה אזרחית יהודית לטפל בבעיות הבוערות. באותה פגישה הוחלט כי מילייקובסקי, יהיה אחראי על ריכוז הסיוע הרפואי במהלך המצור. כמו כן הוצהר על כוונה להקים, בחסות הקהילה, בית חולים ובו מאה מיטות, ולספק לו חומרי חבישה ותרופות. מילייקובסקי היה חבר בולט ביודנראט, ובינואר 1940, כאשר הוקמה מחלקת הבריאות היהודית במסגרת היודנראט, היה מילייקובסקי צריך להקים רשות שתהיה לה כל הסמכויות העירוניות בתחום הבריאות. הוא כיהן כראש מחלקת הבריאות.
ויחד עמו כיהנו חברים נוספים: אדוארד קוברינר, ד"ר גוסטב ויליקובסקי שעמד בראש האגף להגנה חברתית, ואברהם גפנר ושמואל וינטר, שניהלו את אגף האספקה.