לנקה רוטמן נולדה במשפחה יהודית. במלחמת העולם השנייה גורשה למחנה ריכוז בגלל מוצאה היהודי. היא שרדה את השואה ונלקחה ישר לשוודיה לריפוי בבמחלתה הקשה מהמחנות. היא למד אמנות בסטוקהולם וברוונה. בתחילה יצרה ציורים וגרפיקה ולאחר מכן פסיפסים, שטיחי קיר (מרבדי קיר אלה ארגה ב-Handarbetets Vänner Textil Art Association שהיא אגודת האומנות לטקסטיל בסטוקהולם). בשנת 1972 נולדו האיורים מעשה ידיה של רוטמן לשיריה של נלי זק"ש, משוררת זוכת פרס נובל. רוטמן הייתה חברה באקדמיה השוודית המלכותית לאמנויות יפות (Royal Swedish Academy of Fine Arts) מאז 1976. בשנים 1980–1981 יצרה תפאורה למחזה "פסחא" של יוהאן אוגוסט סטרינדברג עבור "התיאטרון המלכותי הלאומי של סטוקהולם". בשנת 1991 קיבלה את אות פרינס אויגן על שם הנסיך אויגן, דוכס נרקה (Prins Eugen av Sverige). משנות ה-80 של המאה ה-20 ואילך, בנוסף לציורי הפאנל, הקולאז'ים הפכו למרכזיים באמנותה. היא גם פרסמה כסופרת את מחשבותיה והגיגיה שהתמקדו באנשים. רוטמן חזרה לביקורים בהונגריה מאז 1986.
You Got Me
"You Got Me" הוא שיר של להקת ההיפ הופ "דה רוטס", בהשתתפותה של הזמרת אריקה באדו (ששרה את הפזמון) ושל איב, שהייתה ידועה אז בשם Eve of Destruction, אשר שרה ראפ בבית השני, אך אינה מופיעה בקליפ. הרצועה יצאה כסינגל מתוך אלבום האולפן הרביעי של הלהקה, Things Fall Apart (1999).
"You Got Me" נכתב על ידי המוזיקאית ג'יל סקוט, שהקליטה שירה לפזמון ולגשר של השיר. החלק שלה הוקלט לאחר מכן על ידי באדו בהתעקשות MCA Records, שרצו שיתוף פעולה בעל פרופיל גבוה יותר לסינגל הראשי של האלבום (באותה תקופה, סקוט הייתה יחסית לא ידועה מחוץ לפילדלפיה). כאשר הקבוצה יצאה לאחר מכן לסיבוב הופעות, הצטרפה אליהם סקוט במהלך ביצוע השיר. הגרסה המקורית יצאה מאוחר יותר באוסף "Home Grown! The Beginners Guide to Understanding the Roots, Volume One".
השיר זיכה את דה רוטס ובאדו ב"פרס גראמי עבור ביצוע הראפ הטוב ביותר של צמד/להקה" בשנת 2000.
קליפ.
את הקליפ של "You Got Me" ביים צ'ארלס סטון השלישי והוא מציג הופעת אורח של הראפר והשחקן קומון.
I Want It All
I Want It All (בעברית: אני רוצה את הכל) הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קווין, מתוך האלבום The Miracle משנת 1989. הוא נכתב על ידי גיטריסט הלהקה בריאן מיי, והופק על ידי דייוויד ריצ'רדס. הוא יצא כסינגל הראשון מהאלבום ב-2 במאי 1989. השיר הגיע למקום השלישי במצעדי הסינגלים של בריטניה, פינלנד, אירלנד, ניו זילנד וארצות הברית. בהולנד הגיע השיר למקום השני והגיע למקום הראשון ולעשירייה הראשונה באוסטרליה, בלגיה, גרמניה, נורווגיה ושווייץ. בהמשך השיר הפך לשיר מחאה נגד האפרטהייד בדרום אפריקה.
השיר בוצע בהופעה חיה לראשונה ב-20 באפריל 1992, שלוש שנים לאחר צאתו לאור, במהלך מופע המחווה לפרדי מרקיורי, בביצוע שלושת חברי קווין הנותרים, כאשר רוג'ר דלטריי שר כסולן וטוני איומי מנגן בגיטרה. פרדי מרקיורי עצמו מעולם לא ביצע את השיר בהופעה חיה, מכייון שהוא נפטר בנובמבר 1991 ממחלת האיידס בגיל 45, והופעתו האחרונה עם קווין הייתה ב-9 באוגוסט 1986. את השיר במקור ביצע פרדי מרקיורי, כשבריאן מיי שר כסולן נוסף.
כרמן שרהי
כרמן שרה גרסיה סאנץ (בספרדית: Carmen Sarahí; 29 ביוני 1981) היא זמרת, שחקנית, רקדנית ודוגמנית מקסיקנית.
קריירה.
כרמן סאנאי נולדה בנואבו לארדו, טמאוליפס, מקסיקו. היא בוגרת המרכז לחינוך לאמנויות טלוויסה. השתתפה באופרות סבון כמו רובי, רבלדה, מוג'ר דה מדרה, פלאברה דה מוג'ר, ני קונטיגו ני חטא טי, אל ג'ורמנטו (טלמונדו), ותוכניות טלוויזיה, כגון SOS: סקס וסודות אחרים, קומו דיצ'ו, לה רוזה דה גואדלופה ו-עשרות שנים, שם הייתה חלק מהקבוצה המוזיקלית Decadance. היא הייתה חלק מקבוצת גוזמן בתוכנית לה ווז (מקסיקו) בה השתתף בעונה השלישית, והגיע לנוקאאוטים שם הובס על ידי קרולינה רוס.
סאמרי הקליט קולות לסרטים ולקריקטורות. היצירה הידועה ביותר - בסרטי אנימציה דיסני, שם היא דיבבה את אלזה בסרט "לשבור את הקרח". היא ביצעה את הגרסה הספרדית הלטינית של השיר "Let It Go" (ליברה סויה) מתוך הסרט "לשבור את הקרח" ושל השיר "אל הלא נודע" (Mucho más allá) מהסרט "לשבור את הקרח 2".
ב-9 בפברואר 2020 נקראה כרמן סאנאי להצטרף לאדינה מנזל, אורורה ועוד שמונה מהדובבים הבינלאומיים של אלזה כדי לבצע את השיר "אל הלא נודע" במהלך טקס פרסי האוסקר ה-92. כל מבצע בינלאומי שר שורה אחת של השיר בשפה אחרת: מריה לוסיה הייברג רוזנברג בדנית, וילמיין ורקייק בגרמנית, טאקאקו מטסו ביפנית, כרמן סאראי בספרדית אמריקה הלטינית, ליסה סטוקה בנורווגית, קאסיה לאסקה בפולנית, אנה בוטולינה ברוסית, גיזלה בספרדית אירופית וגאם וויצ'יאני בתאילנדית. ב -4 בינואר 2018 "Never Enough". קונצרט בשנת 2018 ב תל אביב, ישראל.
קרב שרקט (1918)
קרב שרקט התחולל לאורך גדות החידקל (בין נהר הזב הקטן והעיירה אל-שירקאט ) באוקטובר 1918 בין הצבא הבריטי לצבא האימפריה העות'מאנית במהלך המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה. הקרב התחולל זמן קצר לפני סיום המלחמה והיה המאמץ הבריטי האחרון לסילוק הצבא הטורקי ממסופוטמיה. הקרב הסתיים בניצחון הבריטים ובכיבוש אל-שירקאט.
רקע.
בשנת 1916 התאפיינה המערכה במסופוטמיה בשורה של כישלונות מבצעיים של הצבא הבריטי כשבשיאם נכנעה הדיוויזיה השישית "פונה" לטורקים בסיומו של המצור על כות בזמן שלכוחות הבריטים עשרות אלפי נפגעים ממאמצי החילוץ של הנצורים.
לעומת זאת שנת 1917 סימלה מפנה במערכה וזאת בעקבות החלפת הפיקוד הבריטי וחיזוק משמעותי של הכוחות שהביאו לשורה של הצלחות. בין הצלחות אלו ניתן למנות את הכיבוש החוזר של כות, כיבוש בגדאד, כיבוש סמאראה וכיבוש רמאדי.
עם תחילת 1918 המשיכו הבריטים ללחוץ על הטורקים הנסוגים צפונה וזאת כדי להביא לנסיגתם המלאה משטחי מסופטמיה ולכניעתם. מאמץ זה בא לידי ביטוי, בשלב ראשון, בהתקדמות לאורך נהר הפרת וכיבוש חאן בגדאדי במרץ 1918. בהמשך התרכז המאמץ הבריטי בהתקדמות לאורך נהר החידקל כשהיעד המרכזי הייתה העיר מוסול בה היו מרוכזים מתקני הפקת נפט.
בשלב זה של המערכה החלו כבר שיחות בין המדינות היריבות לסיום המלחמה כך שמידע זה השפיע על תכנון הקרב ולוח הזמנים שלו.
הכוחות המעורבים.
הצבא הבריטי.
מפקד המערכה במסופוטמיה, לוטננט גנרל ויליאם ראיין מרשל, מינה את גנרל אלכסנדר קוב, להוביל את המשך המערכה מול הטורקים. הכוחות, בהיקף של כ-30,000 חיילים, שהוצבו תחת פיקודו של קוב כללו את:
הצבא העות'מאני.
מול הכוחות הבריטים נערכה שארית הארמייה השישית בפיקודו של עלי איחסן סביס, כוח זה, שמנה כ-25,000 חיילים, כלל ארבע דיוויזיות (ה-2, ה-16, ה-14 וה-46).
מהלך הקרב.
ב-23 באוקטובר 1918 יצא הכוח בריטי מבגדאד והתקדם צפונה למפגש של נהר החידקל ונהר הזב הקטן שם התבצרו הטורקים (מרחק של כ-250 ק"מ).
ב-25 באוקטובר, לאחר התקדמות מהירה, הגיע הכוח לצומת הנהרות אך הכוח הטורקי נסוג משם 50 ק"מ צפונה והתבצר בעיירה אל-שירקאט.
ב-29 באוקטובר הגיעו הבריטים לקווי ההגנה הטורקים. קוב שלח קדימה את דיוויזיית הרגלים ה-17 ואת בריגדת הפרשים ה-11 כדי לפרוץ את קווי ההגנה. תחת אש ארטילרית טורקית תקפו הפרשים הבריטים, בעזרת כידונים, את עמדות התותחים הטורקים וכבשו אותן.
ב-30 באוקטובר הבין מפקד הכוח הטורקי שכוחותיו בנחיתות מספרית ושהסיכוי גבוה שרבים מחייליו ייפגעו בקרב. לאור ההתקדמות בשיחות השלום וההתקרבות לחתימה על ההסכם החליט מפקד הטורקי להורות לחייליו להניח נשקם ולהיכנע.
ההשתלטות על מוסול.
מתוך רצון לנצל את חלון ההזדמנויות עד הפסקת האש יצאה הדיוויזיה ההודית ה-18 צפונה לכוון מוסול. הבריטים הגיעו כ-20 ק"מ ממוסול כשהפסקת האש של מודרוס נכנסה לתוקף. על אף ההסכם נעו הבריגדות הרכובות וכבשו את מוסול ב-14 בנובמבר. לאחר מהלך זה דרש מפקד הכוח הטורקי במסופוטמיה מהבריטים לסגת ממוסול בחזרה לקו בו שהו עם כניסת הפסקת האש לתוקף. לאחר סירוב הבריטים לסגת נכלל מהלך זה בדיונים של הסכמי השלום.
צ'ילהאוס
צ'ילהאוס (בגרמנית: Chilehaus, מילולית "בית צ'ילה") הוא בניין משרדים בן עשר קומות, הכולל שטח רצפה של 36,000 מטרים רבועים, ברובע קונטורהאוס בהמבורג בגרמניה. זוהי דוגמה יוצאת דופן לסגנון האדריכלות של אקספרסיוניזם של לבנים (Backsteinexpressionismus) של ראשית המאה ה-20. בניין זוויתי גדול זה ממוקם באתר של כ-6,000 מטרים רבועים, המשתרע על רחוב פישרטוויטה בהמבורג. הוא תוכנן על ידי האדריכל הגרמני ובנייתו הסתיימה בשנת 1924. ב-5 ביולי 2015, נוסף הבניין כחלק ממבנים נוספים ברובע קונטורהאוס ורובע שפייכרשטאדט הסמוך לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
עיצוב.
בניין צ'ילהאוס מפורסם בזכות הקצה המזרחי שלו המזכיר חרטום של ספינה, והחזיתות שנפגשות בזווית חדה מאוד בפינת הרחוב פומפן ונידרנשטראסה. המקום הטוב ביותר לצפות על הבניין הוא ממזרח. בגלל האלמנטים האנכיים המודגשים והקומות העליונות הנסוגות, כמו גם החזית המעוקלת ברחוב פומפן, יש לבניין, למרות גודלו העצום, תחושה של קלילות.
לבניין שלד מבטון מזוין והוא נבנה תוך שימוש ב-4.8 מיליון לבני אולדנבורג כהות. הבניין בנוי על אדמה רכה מאוד, ולכן כדי להשיג יציבות היה צורך לבנות על גבי יסודות מבטון מזוין בעומק 16 מטר.
הסביבה הקרובה למיקום לנהר האלבה חייבה מרתף אטום במיוחד, וציוד חימום הוקם בתא סגור שיכול לצוף בתוך הבניין, כך שהציוד לא יפגע במקרה של שיטפון.