ספר האותיות
ספר האותיות הוא ספר ילדים שכתב ש"י עגנון בשנת 1919, על פי הזמנת שלמה זלמן שוקן, ויצא לאור רק כעבור 64 שנה, בשנת 1983, לאחר פטירתו של עגנון. בספר 22 שירים, אחד לכל אחת מ-22 אותיות האלפבית העברי.
בשנת 1919 החליטה ועדת התרבות של ההסתדרות הציונית, בראשותו של שלמה זלמן שוקן, על הפקת ספר מאויר לילדים העוסק באותיות האלפבית העברי. שוקן הטיל על עגנון את כתיבת הטקסט, ועל תום פרויד - את האיור, והשניים עסקו בכך במינכן בשנת 1920. השניים הסכימו על פרויקט משותף נוסף - ספר אגדות.
בסופו של דבר, "ספר האותיות" של עגנון ופרויד לא יצא לאור. כתב היד של הטקסט נותר אצל שוקן, והאיורים הוחזרו לפרויד. תום פרויד התאבדה בשנת 1930 לאחר שאיבדה את אביה, אחיה, ובעלה.
בנוסף לגרסה זו של הספר, נותרו לו עוד שתי גרסאות בארכיונו של עגנון: אחת בכתב ידו, ואליה צורף דף עם הערות ותיקונים, ואחת בכתב ידה של אשתו אסתר, שאחריה חיזר עגנון בעת כתיבת "ספר האותיות", לאחר שבאה למינכן כדי ללמוד באקדמיה לציור.
בשנת 1983 יצא הספר לאור בהוצאת שוקן עם איורים חדשים מאת יוני בן שלום.
תום פרויד
ארתור אברונין
ארתור אברונין (נולד ב-6 באוגוסט 1982 בליטא) הוא כדורסלן ישראלי ששיחק בעמדת הסנטר. גובהו 2.12 מטרים.
ביוגרפיה.
אברונין גדל במחלקת הנוער של הפועל חולון, והגיע עמה עד גמר הפלייאוף, שבו הפסידה לבני הרצליה. במקביל, שיחק בליגות לבתי הספר עם קריית שרת חולון. בגיל 18 עבר לבוגרים של הפועל גליל עליון. את משחק הבכורה שלו שיחק במדי קבוצת הפועל גליל עליון נגד עירוני חדרה.
הישגו הבולט ביותר עד כה הוא העפלה בעונת 2002 עם עירוני רמת גן לגמר פלייאוף, חצי גמר גביע המדינה ורבע גמר גביע קוראץ'.
במהלך עונת המשחקים 2002/3, שהייתה השנייה שלו במכבי רמת גן, היה אברונין מעורב בתקרית אלימה במועדון שבה נקרע גיד ברגלו וגם שריר ארבעת הראשים נפגע. באמצע עונת 2008/09 חתם בקבוצת עיר מגוריו, מכבי אשדוד.
בתחילת עונת 2009/10 החליט לחזור להליגה הארצית וחתם בקבוצת הפועל גליל עליון/קצרין. עונה לאחר מכן חתם בנצרת עילית. במהלך עונת 2010–2011 עבר לשחק במכבי פתח תקווה בליגה הארצית. בתחילת עונת 2012/13 חתם בקבוצת מכבי גדרה.
בספטמבר 2012 פרש השחקן מכדורסל.
נבחרת ישראל.
אברונין שיחק בצעירותו בנבחרות השונות של ישראל. בנבחרת הנוער (מקום 10 אליפות אירופה 2000). ובנבחרת העתודה (מקום 10 אליפות אירופה 2002).
משפחה.
ארתור עלה לישראל עם הוריו מליטא בשנת 1991. ומאז הוא מתגורר באשדוד.
אביו, איגור אברונין, הוא שיאן ישראל בזריקת דיסקוס והיה שיאן ישראל בהדיפת כדור ברזל. אחותו אנג'לינה אברונין הייתה אלופת ישראל לנוער בזריקת דיסקוס וחברת נבחרת ישראל.
מוטי קידר
שיטות חלוקה
שיטות חלוקה במתמטיקה הוא שם כולל לשיטות מידול גאומטרי הנפוצות מאוד בתכנון גאומטרי מבוסס מחשב (CAGD).
הרעיון הוא ליצור מידול לעקומים ומשטחים בעזרת חוקי עידון היוצרים נקודות חדשות מתוך נקודות בקרה ראשוניות.
כללי.
התהליך הרקורסיבי יוצר נקודות המהוות בסיס לשלב העידון הבא.
בכל שלב נוצר עקום/משטח על ידי חיבור בין הנקודות, בדרך כלל בעזרת פולינום ליניארי למקוטעין.
כעבור מספר לא רב של עידונם אמור להתקבל עקום/משטח הנראה כחלק.
סוגים שונים.
אנו יודעים להבחין, באופן גס, ב 2 סוגים עיקריים: מקרבים ואינטרפולטוריים.
האחרונים ישמרו על נקודות הבקרה הראשוניים בכל שלבי העידון.
סיווג מקובל נוסף הוא לשיטות ליניאריות ולא ליניאריות וכן לשיטות קבועות בכל רמות העידון וכאלה שאינם קבועות.
דוגמה פשוטה.
תהליך "חיתוך הפינות" של צ'יקין (1969) הוא תהליך היוצר מידול של פולינום B-ספליין ממעלה 2.
"תיאור התהליך :" בהינתן נקודות בקרה {f0} המפוזרות על השלמים נבצע את חוקי העידון הבאים :
(fk+1(2j)=3/4*fk(j)+1/4*fk(j+1
(fk+1(2j+1)=1/4*fk(j)+3/4*fk(j+1
k מייצג את רמת העידון הנדרשת ו- j את מיקום הנקודה בסדרת הנקודות.
על הישר הנקודה ה-j-ית נמצאת במקום ה-j*2-k .
את חוקי העידון קל לממש במחשב וביצועם כולל זמן ריצה ליניארי לגודל הקלט-קרי מספר הנקודות בקרה.
מירה (כוכב)
מירה (או ο (אומיקרון) בלווייתן) (ο Ceti) הוא הכוכב המשתנה הראשון שזוהה ואחד הכוכבים המשתנים שהשתנותם היא הבולטת ביותר לעין.
הכוכב משנה את בהירותו במחזוריות של 332 יום ונע בין דרגה 2, אז ניתן לראותו בעין, לדרגה 10, אז ניתן לראותו באמצעות טלסקופ בלבד. פרוש שמו הוא "המדהים" או "המופלא" והוא מהכוכבים הבודדים שיש להם שם על אף שבחלק מהזמן לא ניתן לראותו בעין רגילה.
היסטוריה.
על אף שהופעתם של "כוכבים חדשים" והיעלמותם לאחר מכן (נובות וסופרנובות) תועדה על ידי טיכו ברהה כבר ב-1572 (ועל ידי הסינים עוד בשנת 1054), מירה הוא הכוכב הראשון שתועד כמופיע ונעלם לסירוגין ושבהירות נראיתו אינה קבועה (ייתכן שהשתנותו של אלגול זוהתה עוד קודם, אך אין לכך תיעוד אמין).
השתנותו של מירה התגלתה בשנת 1596 על ידי האסטרונום ההולנדי דוד פבריציוס, שהשתמש בו כנקודת יחוס למדידת תנועתו של כוכב חמה. פבריציוס שם לב שבהירותו של הכוכב עלתה בדרגה שלמה בתקופה של שלושה שבועות וחודשיים לאחר מכן נעלם הכוכב. פבריציוס שיער שמדובר בנובה, אך זיהה את הכוכב שנית בשנת 1609. בשנת 1638 זיהה האסטרונום יוהאן הולוורדה שמירה משתנה במחזוריות של כ-11 חודשים וב-1662 קבע האסטרונום הצרפתי איסמאל (ישמעאל) בוּליאלדוּס את זמן מחזור ההשתנות על 333 ימים, קרוב לידוע כיום (ייתכן שזמן המחזור משתנה מעט). באותה השנה טבע האסטרונום יוהנס הווליוס את השם מירה - "מדהים" או "מופלא" בשל תכונותיו הייחודיות.
מאפיינים.
מירה הוא למעשה כוכב זוגי במרחק של כ-420 שנות אור, המורכב מענק אדום ומבן זוג עמום יותר, ככל הנראה כוכב הסדרה הראשית מסוג K, המקיפים זה את זה במרחק של כ-65 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של לפחות 400 שנים.
מירה A הוא ענק אדום בשלב התפתחות מתקדם מאוד. רדיוסו משתנה באופן מחזורי ואתו גם הטמפרטורה וכתוצאה מכך נגרמים שינויים גדולים בעוצמת הארתו. כאשר הכוכב מתכווץ, השכבות החיצוניות של הכוכב, המגיעות לרדיוס של יותר מ-500 רדיוסי שמש, מתקררות ובולעות חלק ניכר מהקרינה באור נראה ופולטות קרינה בתחום התת-אדום בלבד. כתוצאה מכך ההשתנות של עוצמת ההארה בתחום התת-האדום קטנה בהרבה מההשתנות בתחום הנראה - כשתי דרגות בהירות בלבד. ביחד עם התחום התת-האדום, עוצמת ההארה הממוצעת של מירה הוא פי 8,500 משל השמש בעוד שבתחום הנראה עוצמת ההארה נעה בין פי 1.5 ועד לפי 2,000 מהשמש. השינויים בספקטרום הקרינה גם משנים את הסיווג הספקטרלי של מירה בין M5 ל-M9.
בדומה לענקים אדומים אחרים, מירה פולט לחלל הבין־כוכבי חומר בקצב גבוה פי 10 מיליון מרוח השמש. כמו כן, הוא נע במהירות גבוהה יחסית - כ-130 ק"מ לשנייה, ובשל כך הוא משאיר מאחוריו "זנב" גז באורך של כ-13 שנות אור, שניתן להבחין בו על ידי צילום בתחום העל-סגול.
מירה סיים כבר מזמן את תהליכי ההיתוך של מימן להליום והוא נמצא בשלבי הסיום של התכת הליום לפחמן וחמצן. כשתהליכים אלו יסתיימו הוא צפוי להפוך לננס לבן כאשר שכבותיו החיצוניות יהפכו לערפילית פלנטרית.
מאפייני מירה B.
מירה B הוא כוכב הסדרה הראשית מסוג K עם מסה משוערת של כ-0.7 מאסות שמש. בשל קרבתו למירה A, הוא סופח אליו גז מהשכבות החיצוניות של בן הזוג הענק וכתוצאה מכך גם בהירותו משתנה, אך לא באופן סדיר. מעבר הגז בין הכוכבים נעשה דרך דיסקת ספיחה שייתכן שנוצרים בתוכה כוכבי לכת.
אומיקרון בלווייתן
טלוסט
טויסט
טולסטויה
טובסטה
טובסטיה
טלוסטא
נער החידות ממומביי (סרט, 2008)
צ'ק פוסט
מחלף הקריות, הוא שמו של מחלף מרכזי במזרחה של חיפה. זהו מחלף כניסה מרכזי לחיפה ממזרח, והוא מנקז גם חלק מהתנועה המגיעה לעיר מצפון. הוא מקשר בין כביש 4 (שדרות ההסתדרות), הממשיך צפונה לכיוון הקריות, עכו, ועד נהריה וראש הנקרה, וכביש 752 (דרך בר-יהודה) המוביל מזרחה לנשר – ומערבה לעיר התחתית, שם הוא הופך לציר התנועה הראשי שלה. בדצמבר 2010 נפתח המוצא המזרחי של מנהרות הכרמל (כביש 23) בקרבת המחלף, וקצהו של כביש האגרה מתחבר עם שדרות ההסתדרות.
בימי השלטון הבריטי בארץ ישראל היה מפגש דרכים זה צומת T פשוט. הוא קיבל את הכינוי "Check Post" שמשמעותו באנגלית הוא עמדת בדיקה, על שם מחסומי ביקורת שנהגו הבריטים לפרוס בצומת כדי לאתר לוחמי . למרות שכיום שמו הרשמי הוא "מחלף הקריות", נשאר שמו הישן בפי תושבי המטרופולין.
בשנות ה-50 נקבע בו מעגל תנועה, ששני עשורים אחר כך הוחלף במערכת רמזורים. במפנה המאה ה-21, על מנת להקל על גודש התנועה המאמיר, נבנה גשר המעביר את התנועה מחיפה צפונה מעל לצומת המרומזר, והצומת הפך למחלף.
בעבר שימש כביש 752 כעורק הבינעירוני הראשי שקישר את חיפה עם נצרת והעמקים; אך דרך העמקים הועברה כמחצית הקילומטר צפון-מזרחה, שם נחנך מסוף האוטובוסים "מרכזית המפרץ", ונכון להיום הצ'ק פוסט משמש בעיקר תנועה לעיר נשר. לפנים היה בסמיכות לצומת גם צומת של רכבות, שכן רכבת העמק ההיסטורית חלפה בו, ושרידי מסילת הרכבת שנותרו בצומת מהווים עדות דוממת לפעילותה בעבר. כיום נמצאת בקרבת מקום תחנת הרכבת מרכזית המפרץ.
רכבלית.
בסמוך למחלף נפתחה תחנת החלפה תחנה B של הרכבל נוסעים שמקשר את הצ'ק-פוסט לטכניון ולאוניברסיטת חיפה ונפתחה באפריל 2022.