במאמר על תולדות האוניברסיטה העברית בירושלים, מבוסס כולו על חומר ארכיוני (ארכיון האוניברסיטה, הארכיון הציוני, הארכיון המרכזי לתולדות עם ישראל, ארכיון העבודה ועוד), יוצאת בן-ישראל נגד הגרסה הרווחת, שהאוניברסיטה בתקופת המנדט הובלה על ידי קבוצת פרופסורים מקורבים לברית שלום בראשות נשיא האוניברסיטה מאגנס, והייתה מרוחקת מהמפעל הציוני. לטענת בן ישראל תדמית זאת שגויה ובמידה מסוימת הופצה מתוך מגמות אינטרסנטיות. היא מראה שבאוניברסיטה התקיים מגוון רחב של דעות ופעילויות פוליטיות, וכל מפלגות היישוב היו מיוצגות בה. כמו כן, בן ישראל מציגה את התרומה המדעית והמעשית העצומה של האוניברסיטה להתפתחות הכלכלה, הרפואה, ההתיישבות, החקלאות, והחינוך ביישוב היהודי בארץ ישראל ואת המעורבות הגדולה של האוניברסיטה בחיי היישוב. לטענתה, גם מאגנס וקבוצת הפרופסורים של ברית שלום האמינו שהם משרתים את הציונות האמיתית, הרוחנית לפי אמונתם, ועל כל פנים השפעתם הפוליטית באוניברסיטה הייתה אפסית לעומת ההשפעה של המוסדות הנבחרים של היישוב שייצגו את הציונות הפוליטית.
מרק חמסיק
T-76 Longbow
T-76 Longbow הוא רובה צלפים תוצרת חברת Dakota Arms האמריקנית.
ה-T-76 הוא רובה צלפים בריחי לטווח ארוך היעיל גם בטווחים של 1500 מטר ובעל התחייבות לדיוק של חצי דקת קשת (0.5 MOA) עם תחמושת 0.338 לפואה מגנום. הוא מוצע בעיקר לכוחות משטרה וסוכניות ביון ואכיפת חוק.
הפעולה של הרובה היא בריחית, מבוססת על רובה הציד של החברה Dakota Model 76. היא כוללת נצרה בת 3 מצבים, מחסנית "עיוורת", שליטה בהזנת התחמושת וגימור מט. ההדק הוא בסגנון Model 70 המיועד לשימוש גם בסביבה מלאת אבק, גשם או קרח. ההדק מכה בעוצמה (Trigger pull) של 11 ניוטון.
הרובה מצויד במסילת פיקטיני להתקנת כוונות טלסקופיות שונות ואמצעי אופטיקה נוספים.
הקת של הרובה היא קת ארגונומית מדגם A-2 תוצרת מק'מילן. הקת עשויה מפיברגלאס ובאה בצבעים שחור, אפור או ירוק אפרפר. ניתן לשלוט באורך הקת ובגובה משענת הלחי. ניתן גם לחבר רצועה אל הרובה.
הקנה של הרובה הוא קנה LW-50 (לותאר וולטר) מפלדת אל-חלד באורך . רמת הגימור היא Match Grade. הקנה מצויד בבלם לוע.
יחד עם הרובה מגיעה ערכת צלפים.
סופרמוטו
חדוה בן ישראל
ארנסט וואליס באדג'
ספינת ביון
ספינת ביון היא כלי שיט המיועד לאסוף מודיעין, בדרך כלל דרך אמצעי האזנה אלקטרוניים. לעיתים מחדירים מרגלים או כוחות מיוחדים באמצעות ספינות ריגול.
ספינות ביון מופעלות בדרך כלל על ידי ממשלות. עלות הפעלתן רבה והן דורשות ציוד ייעודי. בדרך כלל הן חלק מן הצי של אותה מדינה, אך לעיתים הן מופעלות על ידי סוכנויות ביון וקיימים מקרים בהם ספינות ביון התחזו לגופים מסחריים אזרחיים, למשל לספינות דיג (אשר נותרות לעיתים קרובות באותו מקום תקופה ארוכה).
ספינות ביון למעקב אלקטרוני קיימות לפחות מתקופת המלחמה הקרה. הן שימשו בין היתר למעקב אחר ניסויים בנשק גרעיני ואחר שיגורי טילים (במיוחד טילים בליסטיים בין-יבשתיים). לספינות ביון תפקיד חשוב בלוחמה נגד צוללות ותפקיד נוסף שלהן הוא מעקב וזיהוי צוללות. ארצות הברית הפעילה כ-80 ספינות ביון שפעלו במישור זה (בהסוואה של ספינה למחקר סביבתי), בעוד שברית המועצות הפעילה כ-60 ספינות ביון בתפקיד זה (במסווה של מחקר הידרוגרפי). ברית המועצות השתמשה גם בצי הדייג שלה בשנות ה-80 והתקינה בספינות דיג אמצעי אלינט וסיגינט.
בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים באזור מזרח הים התיכון פעלו מספר אוניות ביון סובייטיות ביניהן "קרים" שיצאה סמוך לפרוץ המלחמה מנמל פורט סעיד להיערכות באזור תנועת הכוחות הישראלים.
מאפריל 2006 הצי הצרפתי משתמש ב-דיופיי דה לום (A 759)
מקרים בהם נפגעו צוותי ספינות ביון בעבודתם:
חיים יהודה לייב אוירבך
הרב חיים יהודה לייב אוירבך (יפו, ד' בטבת ה'תרמ"ז – ירושלים, כ"ח באלול ה'תשי"ד; 31 בדצמבר 1886 – 26 בספטמבר 1954) היה רב, מקובל וראש ישיבה בירושלים בראשית המאה העשרים.
תולדות חייו.
דור שביעי לרבי יעקב יוסף מפולנאה, תלמיד הבעש"ט. אביו, הרב אברהם דב אוירבך, כיהן כרב בצ'רנוביץ למעלה משלושים שנה. אמו, רחל לבית מושלי, אחותו של זרח אלתר מושלי ממייסדי שכונת נווה צדק.
התחנך בישיבות ירושלים והוסמך לרבנות על ידי הרב חיים ברלין בגיל 18. לאחר נישואיו עם צביה, בת הרב שלמה זלמן פרוש, מבוני ומנהיגי היישוב בירושלים החדשה ואחותו של נפתלי צבי פרוש-גליקמן. החל ללמוד קבלה מהרב שמעון צבי הורביץ, ובשנת ה'תרס"ו ייסד יחד עמו את ישיבת המקובלים שער השמים. אף על פי שבשעת הקמתה היה בן פחות מעשרים, שימש לצידו של הרב הורוויץ. מאז הקדיש את כל זמנו ומרצו לביסוס הישיבה . ישיבה זו הפכה עד מהרה למרכז לימוד הקבלה האשכנזי בירושלים, ועד היום היא מישיבות המקובלים היחידות המשויכות לציבור האשכנזי. בשנת ה'תרע"ו (1916) התמנה להיות סגן קונסול פרס, ובתפקידו זה הגן על יהודי הארץ מפני רודנות העות'מאנים, בנותנו להם דרכון פרסי. הדבר נודע לשלטונות העות'מאניים והרב נידון למוות שלא בפניו. שעות מספר קודם ביצוע גזר הדין נתגלה לו הסוד מפי אחד מאנשי הבולשת הטורקית, והוא נאלץ להסתתר מספר חודשים מפני השלטונות. במקום מחבואו ישב ולמד עם אחד מתלמידיו, שם חיבר חלק גדול מחידושיו שהיוו חלק מספרו "חכם לב". כשהטורקים איבדו את שלטונם בירושלים, יצא ממחבואו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה חבר אספת הנבחרים הראשונה, וממייסדי "מפעל התורה" וחבר הוועד הפועל שלו. נמנה עם חברי המזרחי, השתתף בוועידות המזרחי ובכינוסיו.
בשנת ה'תרפ"ח ייסד תלמוד תורה "שער השמים" לבני עדות המזרח, וכן כולל אברכים צמוד לישיבה ללימוד תורת הנגלה. בשנת ה'תרצ"א יצא לארצות הברית לפעול למען הישיבה שעמדה בסכנת פשיטת רגל. מסע זה ארך למעלה משנתיים.
נמנה עם בני היישוב הישן שקיבלו באהדה מסוימת את הציונות והעלייה לארץ, והיה מקורב לרב קוק. עם זאת, היה מקורב גם לרבני הקנאים, ובברית המילה של בנו הרב אברהם דב אוירבך שימש הרב יוסף חיים זוננפלד כמוהל, בעוד הרב קוק היה הסנדק.
הרב אוירבך נפטר בירושלים בכ"ח באלול ה'תשי"ד לאחר מחלה ארוכה והוא כבן 67.
פרץ לביא
פרץ לביא (נולד ב-19 בפברואר 1949) הוא פסיכולוג ישראלי, חוקר הפיזיולוגיה והפתולוגיה של השינה. כיהן משנת 2009 עד אוקטובר 2019 כנשיא הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל בחיפה. פרופסור אמריטוס ומופקד הקתדרה לפסיכיאטריה ביולוגית על שם אנדרי בלרד בטכניון, וחתן פרס א.מ.ת ברפואה לשנת 2006.
ביוגרפיה.
פרץ לביא נולד בפתח תקווה. בהיותו בן שנתיים וחצי, נהרג אביו, שהיה קצין בצבא הקבע. שנתיים מאוחר יותר נישאה אמו מחדש, והמשפחה עברה לגור בזכרון יעקב, שם סיים לימודיו בבית הספר היסודי ניל"י ואחרי כן בבית הספר התיכון האזורי בפרדס חנה. היה מדריך ורכז סניף בתנועת הנוער המכבי הצעיר. סיים את לימודי תואר ראשון בסטטיסטיקה ובפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, שם עבד גם כעוזר הוראה של פרופסור צבי גיורא שעסק בחקר השינה ובזכותו נחשף לתחום. תוך כדי לימודיו הנחה קבוצות והרצה במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צבא ההגנה לישראל בפתח תקווה. בארצות הברית המשיך את לימודיו תוך התמחות בנושא השינה. למד לתואר שני באוניברסיטת מדינת פלורידה, אותו סיים ב-1972. קיבל את תואר הדוקטורט בפסיכולוגיה פיזיולוגית בשנת 1973, במסגרת עבודתו במעבדת השינה של פרופסור וולסי ברני ווב, ראש החוג לפסיכולוגיה שבאוניברסיטת פלורידה. הייתה זו אחת ממעבדות השינה הראשונות בעולם. נושא הדיסרטציה שלו היה "מקצבים אולטרדיאניים בשינה ובעירות". עשה בתר-דוקטורט במעבדת השינה של פרופסור דניאל קריפקה, במחלקה לפסיכיאטריה של אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
חזר לישראל ב-1975 ומונה למרצה בטכניון. הקים מעבדה לחקר השינה בטכניון ולאחר מכן את המעבדה הראשונה בישראל לאבחון הפרעות בשינה, שהפכה ברבות הימים למרכז לרפואת שינה. כיום המרכז מונה בישראל ארבעה סניפים: בבתי החולים רמב"ם, הלל יפה בחדרה, וולפסון בחולון והדסה בירושלים, בהם נבדקו מעל 120,000 בני אדם
. בשנת 1997 יזם לביא מרכז דומה בבתי החולים המסונפים לאוניברסיטת הרווארד בארצות הברית וכך שישה עשר סניפים בארצות הברית היו קשורים למרכז רפואת השינה בחיפה
. בנוסף למתן שירותים קליניים, הקים המרכז חברות שמייצרות ציוד רפואי לבדיקת שינה. אחת מהן היא חברת איתמר מדיקל שמייצרת מכשור לאבחון ביתי של הפרעות שינה וזיהוי בני אדם בסיכון גבוה למחלות לב. המכשיר הביא את הבדיקות מהמעבדה לבית המטופל. הוא מבצע ניטור של השינה באמצעות בדיקת זרימת הדם באצבע. לביא פיתח את הטכנולוגיה בשיתוף עם ד"ר בוב שנל, שאצלו עשה בתר-דוקטורט.
חברה נוספת היא- SLP, שמפתחת ומייצרת חיישנים לביצוע בדיקות שינה שמיוצאים לכל העולם.
לביא יזם והשתתף במספר פעולות לשינוי תקנות ציבוריות שהיו כרוכות בהשלכת השינה על הבריאות; היה פעיל בביטול שעת האפס בבתי הספר היסודיים על ידי משרד החינוך, היה בין הלוחמים למען שעון קיץ ולמניעת תאונות דרכים עקב עייפות והירדמות; שכנע את רשות השידור להנהיג את הגל השקט בזמן מלחמת המפרץ הראשונה
ופעל במסגרת צה"ל לשינוי פקודות מטכ"ל לגבי מספר שעות השינה בצה"ל.