האמפיתיאטרון הרומי בפולה
האמפיתיאטרון הרומי בפּוּלָה ממוקם בעיר פולה שבמחוז איסטריה, קרואטיה. אמפיתיאטרון זה הוא האמפיתיאטרון השישי בגודלו בכל העולם.
היסטוריה.
העת העתיקה.
המבנה נבנה בין 27 לפנה״ס-68 לספירה, כשהעיר נהייתה למרכז אזורי של הרומאים ונקראה "פיאטס ג'וליה", מחוץ לחומות העיר, לאורך "ויה פלאביה", דרך שחיברה בין העיר פולה לרומא ועברה באקוויליה. המבנה נבנה לראשונה מעץ בתקופת שלטונו של אוגוסטוס ושוב פעם מאבן בתקופת שלטונו של קלאודיוס.
המבנה נותר בשימוש עד המאה ה-5, כשהונוריוס אסר על קרבות גלדיאטורים במקום. במאה ה-5 אנשים מקומיים החלו לשדוד אבנים ממבנה האמפיתיאטרון, עד שבמאה ה-13 הפטריארך של אקוויליה אסר על שוד של אבנים מהמבנה.
שימוש מאוחר.
בימי הביניים שימש פנים המבנה לרעייה ולירידים ימי ביניימים. ב-1583 הרפובליקה של ונציה הציעה לפרק את המבנה ולבנות אותו מחדש בתוך ונציה. השימוש האחרון במבנה כמקור לאבן, היה בשנת 1709, כשנלקחו מן המבנה אבנים למגדל פעמונים השייך לקתדרלה של פולה.
כיום.
האמפיתיאטרון משמש לקונצרטים רבים, בין המופיעים או אלה שהופיעו במקום נמנים אנדראה בוצ'לי, אלטון ג'ון, מאנו צ'או ועוד רבים.
אזור בונד
אלן נאן מיי
אלן נאן מיי (באנגלית: Alan Nunn May; 2 במאי 1911 - 12 בינואר 2003) היה פיזיקאי בריטי שפעל כמרגל סובייטי והעביר לברית המועצות את סודות הנשק הגרעיני בימי מלחמת העולם השנייה.
ראשית דרכו.
אלן נאן מיי נולד בשנת 1911 בעיירה קינגס נורטון (Kings Norton) שליד העיר ברמינגהאם במרכז אנגליה. כבן לאב עסק ביציקת כלי נחושת. מנעוריו היה תלמיד מצטיין. בשנת 1930 החל ללמוד לימודי פיזיקה באוניברסיטת קיימברידג'. מיי היה אוהד של ברית המועצות והקומוניזם והצטרף למפלגה הקומוניסטית הבריטית. בגמר לימודיו בשנת 1936 ביקר בעיר לנינגרד בברית המועצות.
בימי מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, החל מיי לעבוד במיזם סודי של פיתוח המכ"ם בסאפוק, ולאחר מכן בבריסטול במיזם שנועד לפתח שיטות לצילום חלקיקים רדיואקטיביים. בהמשך צורף לצוות של אוניברסיטת קיימברידג' שעסק בפיתוח כור אטומי המבוסס על מים כבדים. מיזם זה שולב בפרויקט מנהטן האמריקאי לפיתוח פצצת האטום ובשנת 1943 יצא הצוות לקנדה לפעול בבניית כור אטומי ליד אוטווה.
בשנת 1940 חדל כבר מיי להיות חבר במפלגה הקומוניסטית, אך משנחשף לדוח"ות אודות האפשרות שגרמניה תהיה מסוגלת לבנות פצצת אטום, אזי למרות שלא היה יותר חבר במפלגה הקומוניסטית, האמין כי יש לחלוק את המידע על פיתוח הנשק הגרעיני עם ברית המועצות, בעלת בריתה של בריטניה במלחמה. הוא עשה זאת בכך שסיפק דוגמאות של אורניום-235 ו-אורניום-233 ללויטננט פאבל אנגלוב, איש הגה-אר-או, המודיעין הצבאי בקנדה. כמו כן צילם מיי מסמכים סודיים, כולל מסמכים אמריקאיים והעבירם לאיש הקשר. לאחר סיום המלחמה בספטמבר 1945 שב מיי לבריטניה. עוד בקנדה תדרך אותו איש הקשר, בדבר הסידורים להמשך המגעים החשאיים עם המודיעין הסובייטי שיתקיימו ליד המוזיאון הבריטי לונדון.
משפטו.
ב-5 בספטמבר 1945 ערק למערב איגור גוזנקו, פקיד הצופן בשגרירות ברית המועצות באוטווה בירת קנדה, וחשף את פעולות הריגול הסובייטי במדינות המערב. גילוייו הובילו למעצרו של מיי במרץ 1946 ולחקירתו על ידי ה-MI5, שירות הביטחון הבריטי. בחקירתו הודה לבסוף כי ריגל לטובת הסובייטים. מיי הועמד לדין בלונדון באשמת ריגול, וב-1 במאי 1946 נדון על פי הודאתו לעשר שנות מאסר עם עבודת פרך. לאחר שש שנות מאסר שוחרר מיי ממאסרו בשנת 1952 בגין התנהגות טובה. עם שחרורו הצהיר כי העביר את המידע לסובייטים משום שראה בכך "תרומה לביטחון האנושות".
שארית חייו.
לאחר שחרורו לא הצליח מיי להשיג משרה באחת האוניברסיטאות בבריטניה. בשנת 1963 הוא מצא משרה באוניברסיטה של גאנה בעקבות המלצה של ג'ון דזמונד ברנל. ברנל, קריסטלוגרף ופיזיקאי שייעץ לגאנה להקים את רשת החינוך הגבוה לאחר קבלת העצמאות מבריטניה, היה שותף לדעותיו הפוליטיות של מיי. מיי הועסק באוניברסיטה של גאנה כפרופסור לפיזיקה. בשנת 1978 חזר לבריטניה. אלן נאן מיי נפטר בשנת 2003. עד למותו לא הביע כל חרטה על פעולות הריגול שלו.
ינוח (עיר מקראית בגליל)
יָנוֹחַ הייתה עיר בגליל בתקופת ממלכת ישראל.
ינוח נזכרת פעם אחת בתנ"ך. בספר מלכים מסופר כי בתקופת פקח בן רמליהו מלך ישראל, כבש אותה תגלת פלאסר השלישי מלך אשור:
הארכאולוג לואי-איג ונסאן, הציע לזהות את ינוח עם "תל אַ-נַעְמֶה" שבעמק החולה. ונסאן שיער שהשם ינוח הוא הצורה העברית של השם הכנעני ינועם שהופיעה בכתובות מצריות מתקופת הברונזה המאוחרת. אחרים דחו זיהוי זה בטענה שאין דמיון בשם בין ינוח ל"נעמה".
היו שהציעו לזהות את ינוח בכפר "ינוח" בלבנון, 10 קילומטר מזרחית לצור. במאה ה-20 הוצע על ידי קליין, לזהותה בין תרשיחא ליאנוח-ג'ת, באתר שבו נערכו חפירות ארכאולוגיות ונמצאו ממצאים מתקופת הברונזה ותקופת הברזל. יוחנן אהרוני תמך בזיהוי זה וטען שהיא תואמת את הרשימות האנליסטיות של תגלת פלאסר השלישי שנמצאו בכלח הכוללות, לשיטתו, שמות ערים מאזור עכו.
החוקר יעקב קפלן הציע לזהות את ינוח בתל הנמצא בין תל אבל בית מעכה לתל קדש, שזוהו בהתאם עם "תל אבל" ו"תל קדיס" שבגליל העליון, בהתאם לסדר הערים בפסוק. קפלן זיהה את ינוח עם תל הנמצא ב"גבעת שוקת" שליד כפר גלעדי, אשר לא הרחק ממנו קיים אתר הלניסטי רומי בשם ח'רבת ניחא, הנזכר כבר במפת הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל. על פי הצעתו של קפלן, השם של ינוח נדד מגבעת שוקת אל "ח'רבת ניחא", מרחק של כקילומטר וחצי.
אולימפיאדת החורף 1940
אולימפיאדת החורף 1940 הייתה אולימפיאדה אשר בוטלה עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה. היא הייתה אמורה להיות אולימפיאדת החורף החמישית.
היסטוריה.
אירוח האולימפיאדה נמסר לסאפורו שביפן בישיבת הוועד האולימפי הבינלאומי ה-36, שנערכה בוורשה ב-9 ביוני 1937. סאפורו התמודדה על אירוח האולימפיאדה מול סנט מוריץ שבשווייץ, שאירחה את אולימפיאדת החורף ב-1928 ומול גרמיש פרטנקירשן שבגרמניה, שם נערכה אולימפיאדת החורף ב-1936. האולימפיאדה נועדה להיערך בסאפורו מה-3 ועד ה-12 בפברואר 1940.
יפן ויתרה על אירוח האולימפיאדה בעקבות פרוץ מלחמת סין-יפן ב-1938, וב-15 ביולי אותה שנה החליט הוועד האולימפי הבינלאומי על העברתה לסנט מוריץ. בהמשך התגלעה מחלוקת בין הוועד האולימפי הבינלאומי לשלטונות שווייץ בנוגע להשתתפות גולשי סקי מקצועיים במשחקים. בעקבותיה החליט הוועד ב-9 ביוני 1939 להעביר את האולימפיאדה אל העיר המתחרה השלישית במכרז האולימפי, גרמיש-פרטנקירשן. היא נועדה להיערך שם מה-2 ועד ה-11 בפברואר 1940.
בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה, והגם שגרמניה התעקשה שבכוונתה לארח את המשחקים, בוטלו המשחקים על ידי הוועד האולימפי בנובמבר 1939 ומשחקי החורף האולימפיים הושעו ולא התחדשו אלא ב-1948. אז הם נערכו בסנט מוריץ
סאפורו אירחה את אולימפיאדת החורף ב-1972.
מיסיסיפי פרד מק'דואל
אי שם באפריקה
אי שם באפריקה (בגרמנית: "Nirgendwo in Afrika") הוא סרט גרמני משנת 2001, שבוים על ידי קרולינה לינק ותסריטו עובד מספרה האוטוביוגרפי של שטפני צווייג באותו השם. הסרט זכה, בין השאר, בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
עלילה.
השנה היא 1938. בני משפחת רדליך היהודית - האב ולטר, עורך דין במקצועו, אשתו יֶטֶל ובתם רגינה - עוזבים את גרמניה עקב רדיפות הנאצים ומשאירים את קרוביהם מאחור. הם עוברים לקניה, שם מקבל ולטר משרה כמנהל חווה נידחת. יטל מתקשה להסתגל לחייהם החדשים, אך רגינה מתאימה עצמה במהירות, לומדת את שפת המקום ומתחברת עם הטבח הקנייתי שלהם, אוֹבוּר. בני הזוג עוברים משבר בחיי הנישואין שלהם עקב המעבר. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, מרוכזים כל יוצאי גרמניה על ידי השלטון הבריטי במחנה מעצר. יטל ובתה חוזרים לביתם אחרי שולטר מתגייס לצבא הבריטי. נשלח אליהם מכתב מאירופה, בו מספרים להם בני משפחתם שנותרו מאחור כי הם עומדים להיות מגורשים ל. רגינה עוזבת את החווה כדי ללמוד בפנימיה. לאחר סיום המלחמה, מחליט ולטר לחזור לארצם ומגיש בקשה לקבל משרת שופט בגרמניה הבתר-מלחמתית.
הפקה.
תסריט הסרט התבסס, בשינויים מסוימים, על אוטוביוגרפיה תחת אותו השם שכתבה העיתונאית וסופרת הילדים שטפני צווייג, שבהיותה ילדה בת חמש עזבה את גרמניה לקניה יחד עם אביה ואמה עקב היותם יהודים. הם שבו לארץ לאחר המלחמה.
לבמאית קרולינה לינק הוצע לצלם את הסרט בדרום אפריקה, מטעמים טכניים, אך היא החליטה שעל מנת לשמור על נאמנות לספר על הניצבים להיראות ולהשמע כילידי קניה. הסרט צולם בכפר מוּקוּטַני, לא הרחק שבצפון המדינה. צוות ההפקה הקים קרן לסיוע לתושבי הכפר, על מנת לממן להם טיפול רפואי ולדאוג לאספקת מים נקיים. הם גם דאגו לסלול כביש למקום.
קבלת הסרט.
הסרט זכה בפרס הקהל ובפרס על ההפקה הטובה ביותר בטקס פרסי הקולנוע של בוואריה, כמו גם בפרסים בפסטיבלים של בורדו והמפטונס; בפרס חבר המושבעים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי קרלובי וארי; בפרסי הסרט, הבמאי, הפסקול ושחקן המשנה הטובים ביותר בטקס פרסי הקולנוע של גרמניה (פרסי ה'לולה') ובפרס החוויה היהודית לסרט העלילתי בפסטיבל הקולנוע ירושלים ה-19. הוא היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר וזכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר לשנת 2003.