אמאר אקבאר אנטוני הפך לסרט המצליח ביותר לשנת 1977, עת יציאתו לאקרנים. בטקס פרסי ה-Filmfare, אחד מטקסי הפרסים הוותיקים של תעשיית הקולנוע ההודי, הסרט היה מועמד לשבעה פרסים, ביניהם: פרס הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר ופרס הליריקן הטוב ביותר בשל השיר Parda Hai Parda.
בנוסף, מוחמד ראפי (Mohammad Rafi) המוכר גם בשם ראפי סאהיב, זמר פלייבק פורה ששר בסרטים בוליוודים רבים, היה מועמד לפרס זמר הפלייבק הטוב ביותר עבור שיר זה. עם זאת, ראפי זכה בפרס ה-Filmfare עבור השיר kya hua tera wada מתוך הסרט Hum Kisise Kum Naheen, שאף בו השתתף רישי קאפור.
אמיטאב באצ'אן זה בפרס השחקן הטוב ביותר והסרט קיבל עוד שני פרסי Filmfare עבור עריכה ופרס במאי המוזיקה הטוב ביותר.
פסקול הסרט, כמו כן השירים Parda Hai Parda ו- My Name Is Anthony Gonsalves מתוך פסקול זה, הפכו פופולריים בקרב רבים. השיר My Name Is Anthony Gonsalves אף נתן השראה לסרט בשם זה שיצא לאקרנים במהלך 2008.
מצרים התחתונה
מצרים התחתונה, הוא אזור במצרים המשתרע באזור הדלתא של הנילוס עד הים התיכון. גבולה הדרומי נמצא באזור שבין אל-עיאט ודהשור (הנמצאת מדרום לקהיר). המונח "מצרים התחתונה", מקובל מאוד כאשר מדברים על מצרים העתיקה. חרף היותה בצפון מצרים, טריטוריה זו נקראת 'תחתונה' בהתייחס לכיוון זרימת הנילוס, הזורם ממצרים העליונה שבדרום, אל מצרים התחתונה בדרכו אל הים התיכון.
הנילוס נשפך לים התיכון באזור הדלתה באמצעות שתי תעלות - זרועות עיקריות החוצות אותו. הזרוע המערבית ליד ראשיד, נקראת "רוזטה" אורכה 239 ק"מ, הזרוע המזרחית ליד דמיאט נקראת "דמיטה" אורכה 245 ק"מ. על פי הסופר וחוקר הטבע הרומי פליניוס הזקן אשר חי במאה ה-1, אזור הדלתה מושקה היום באמצעות רשת של תעלות מים.
מזג האוויר במצרים התחתונה מתון יותר מאשר במצרים העליונה וזאת בגלל הקרבה לים התיכון.
היסטוריה.
מצרים התחתונה, הייתה ידועה גם בשם "טַה מֵהוּ" שמשמעותו היא "הארץ של הגומא".
מצרים התחתונה הייתה מחולקת ל-20 מחוזות שנקראו "נוֹם". מחוז הראשון הדרומי באזור לישט.
הנילוס במצרים העתיקה התחלק באזור הדלתה לשבע זרועות, הזרוע המזרחית ביותר ליד העיר פורט סעיד של היום, הזרוע המערבית ביותר נשפכה לים התיכון ממזרח לפרברי העיר אלכסנדריה של היום. שמותיהם העתיקים של זרועות הנילוס ניתנו להם על פי שם העיר שבקרבתה עברה הזרוע. שמות הזרועות ממזרח למערב בהתאמה היו: הפלוסית, הטאניסית, המנדסית, הפטניטית, הסבנית, הבולביטינית, הקנופית. זרוע הרוזטה של היום היא מקבילתה של הבולביטינית העתיקה, זרוע דמיטה של היום היא מקבילתה של הפטניטית העתיקה.
עיר הבירה של מצרים התחתונה הייתה ממפיס. האל של העיר היה אל הקוברה וודג'ט. סמלה המייצג של מצרים התחתונה היה הכתר האדום הנמוך שנקרא דשרט. הצמח המייצג היה הגומא.
מנעול קומבינציה
תאונת אופנוע
עמר אכבר אנטוני
עמר אכבר אנתוני
עמאר אכבר אנתוני
מה שנחוץ לרווק
מה שנחוץ לרווק היא סדרת טלוויזיה ישראלית בת ששה פרקים שכתבה וביימה עירית לינור. הסדרה המבוססת, באופן כללי, על עיקרי עלילת הספר "גאווה ודעה קדומה" מאת ג'יין אוסטן, שיצא לאור מחדש, בתרגום לעברית של לינור בשנת 2008. הסדרה שודרה בערוץ הוט 3 בקיץ 2009.
הסדרה עוסקת במערכת יחסים בין אלונה שדה, בת למשפחת בעלי צימרים בעמוקה, לבין נמרוד ארצי, צעיר עשיר בן למשפחה עשירה שבא להתארח עם חברו ואחותו בצימרים. אלונה מייצגת בסדרה את אליזבת בנט, וארצי, כנרמז משמו, את מר דארסי. דמויות נוספות תואמות במידה כללית לדמויות בספר "גאווה ודעה קדומה".
שמה של הסדרה מבוסס על המשפט הפותח את הספר בתרגומה של לינור: כלומר, מה שנחוץ לרווק הוא רעיה.
תקציר העלילה.
עלילת הסיפור מתחילה בביקור של בני משפחת ארצי וחברים בצימרים של משפחת שדה ושכניהם. אלונה, בתם של בעלי אחד הצימרים, היא גרושה ואם לילדה בת 15, אשר עדיין מקיימת קשר מזדמן ואקראי עם בעלה לשעבר כשהוא מגיע לישראל מאלסקה. היא נתקלת בגבר הצעיר ממנה, ארצי, ובתחילה נראה שהם אינם מתלהבים אחד מן השני ואף סולדים זה מזה, אך לאט לאט מתפתחת ביניהם משיכה והערכה וכמובן אהבה.
במקביל מתפתח קשר בין אחותה של אלונה, נטע, לחברו הטוב של ארצי, בן-גל, אך כאשר האורחים עוזבים את הצימרים ארצי אינו מעודד את חברו להמשיך את הקשר, נטע מחכה לצלצול ממנו עד בוש ולא מבינה מדוע אינו מתקשר.
המצב ממשיך להסתבך כאשר בעלה לשעבר של אלונה מגיע מאלסקה לביקור, ופוצח ברומן עם נגה, אחותו של ארצי. בין היתר מקלקל קשר זה את הפגישה הראשונה של ארצי ואלונה בביתו, וגורם בהמשך לכך שזהר, בתה של אלונה, בורחת בלילה מקמפינג עם אבא שלה, לאחר שהיא כועסת על כך שהוא הביא איתו לטיול את נגה והם ישנו יחד. במהלך החיפוש אחרי זהר מתחברים הקצוות, ארצי אוסף אותה מהכביש ומחזיר אותה הביתה, ובין היתר כך מיושרים ההדורים, ארצי מוצא את דרכו ללבה של אלונה, ובן-גל חוזר אל נטע.
שמוליק מעוז
שמואל (שמוליק) מעוז (במקור עזיז; נולד ב-23 במאי 1962) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי, הידוע בעיקר בזכות סרטיו עטורי הפרסים שזכו לשבחי הקהל והביקורת "לבנון" ו"פוקסטרוט".
ביוגרפיה.
מעוז נולד בהרצליה ולו שני אחים. שירת בצה"ל כטנקיסט, בין השאר במלחמת לבנון הראשונה. בעת שירות מילואים ברפיח נפגע מאבן שהושלכה עליו, פגעה בעינו וריסקה לו את ארובת העין. לאחר שנים של שיקום החל ללמוד ב"בית צבי" וסיים את לימודיו במגמת קולנוע. בראשית דרכו המקצועית עבד כמעצב אמנותי, לאחר מכן ביים פרסומות ובהמשך ביים וידאו קליפים עבור "הד ארצי" ו"הליקון", פרסומות וסרטים קצרים.
בתחילת שנות התשעים עיצב אמנותית את העונה השנייה של סדרת המתח "סיפורים לשעת לילה מאוחרת".
בשנת 2000 ביים את הסרט הדוקומנטרי "ליקוי חמה מלא" ("Total Eclipse") עבור ערוץ הטלוויזיה האירופאי Arte. הסרט זכה לשבחים רבים, והוקרן בסינמטקים בפריז ובברלין, וכן במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
ב-2007 החל לצלם את סרטו הראשון באורך מלא, "לבנון", אותו כתב וביים, שהתבסס על חוויותיו האישיות מיומה הראשון של מלחמת לבנון הראשונה, בה שירת כחייל בשירות חובה. ב-2009 זכה הסרט בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה, הוקרן במסגרת פסטיבל הסרטים בטורונטו, היה מועמד ל-10 פרסי אופיר וזכה בארבעה.
ב-2017 יצא סרטו פוקסטרוט, שהיה מועמד ל-13 פרסי אופיר וזכה בשמונה, ביניהם בפרס על הבימוי הטוב ביותר, השחקן הראשי הטוב ביותר ובפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר. הסרט הוקרן בפסטיבל ונציה וזכה בפרס חבר השופטים שהוא השני בחשיבותו בפסטיבל.
עלי סלים
עלי סלים (באורדו: سلیم; נולד ב-1980), הידוע יותר בשם האלטר אגו שלו, בֶּגוּם נַוַואזִישׁ עלי, הוא מנחה טלוויזיה, שחקן, חקיין ותסריטאי פקיסטני.
את ראשית פרסומו קנה לו בחיקוי ראש ממשלת פקיסטן המנוחה, בנזיר בהוטו. בהמשך דרכו פרץ לתודעה הציבורית בהופעותיו בדמות הקרוס-דרסר בגום (אורדו: "גברת") נוואזיש עלי, שאיתה הגיש את תוכנית האירוח "Late Night with Begum Nawazish Ali".
דמות זו של גברת עלי, אלמנה מטופחת בגיל העמידה, עטוית סארי מסורתי, קיבלה את צופיה בחדר האורחים שלה בשבת בערב לשעה של רכילות ושיחות על ענייני דיומא; עם הנשים המתארחות בתוכנית היא מחליפה עצות בענייני אופנה, ועם אורחיה הגברים (ואפילו עם מולות) היא מפלרטטת ללא בושה. בתוכנית התארחו שחקנים ופוליטיקאים, שהשתתפו בראיונות שבהם הציג להם סלים שאלות רומזניות ופרובוקטיביות. בעקבות לחץ מממשלת פקיסטן הופסקה התוכנית.
סלים הופיע בערוץ הטלוויזיה דובר האנגלית Dawn News וברשתות הטלוויזיה AAJ TV ו-Geo TV.
סלים פתוח לגבי זהותו המינית. הוא נוהג להצהיר כי הוא חש גם גבר וגם אישה, וכי הוא מנסה תמיד למצוא את האיזון בין שני המגדרים.
ניק קרשו
ניק קרשו (באנגלית: Nik Kershaw; נולד בשם ניקולס דייוויד קרשו ב-1 במרץ 1958) הוא זמר-יוצר בריטי, שזכה להצלחה רבה באמצע שנות השמונים. שירים בביצועו שהו במצעד הסינגלים הבריטי במשך 50 שבועות רצופים במהלך שנת 1984, יותר מכל זמר סולו אחר אי פעם.
ביוגרפיה.
השנים הראשונות.
קרשו נולד בבריסטול, אנגליה, וגדל באיפסוויץ'. לאחר שסיים את לימודי התיכון ב-1976, עבד במשך מספר שנים כעוזר בחנות ובלשכת התעסוקה, ובמקביל ניגן בגיטרה ושר במספר להקות מחתרתיות שפעלו באיפסוויץ'. כשהאחרונה שבהן, "פיוז'ן" ("Fusion"), התפרקה ב-1982, החליט להתמסר באופן מלא לקריירה כיוצר וכזמר.
ההצלחה בשנות השמונים.
ב-1983 קרשו חתם על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים MCA, שהוביל להוצאת סינגל הבכורה שלו, "I Won't Let the Sun Go Down on Me", ולהוצאת אלבום הבכורה "Human Racing". הסינגל השני שהוציא, "Wouldn't It Be Good", היווה עבורו את פריצת הדרך. השיר הגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי, וזכה להצלחה גדולה גם בגרמניה, איטליה, שווייץ, סקנדינביה ואוסטרליה. שלושה סינגלים נוספים מתוך אלבום הבכורה הגיעו לרשימת "20 הגדולים" בבריטניה, כולל שיר הנושא של האלבום והוצאה מחודשת מוצלחת של "I Won't Let the Sun Go Down on Me", שהגיע בסיבוב השני למקום השני במצעד, והפך ללהיטו הגדול ביותר של קרשו. אלבום הבכורה עצמו הגיע בשיאו למקום החמישי במצעד האלבומים הבריטי.