למעט שלוש תקופות השלטון הצרפתי ב-1797, 1805 ומ-1809 עד 1814, המשיכו שלטונות אוסטריה וניהלו את המכרה עד תום מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918. במחצית השנייה של המאה ה-18 נהנתה אידריה ממערכת הבריאות המאורגנת ביותר בכל סלובניה, וזו העניקה מענה למחלות השונות שפיתחו הכורים כתוצאה מחשיפתם לכספית. עם גילוי כספית בקליפורניה שבארצות הברית במהלך המאה ה-19, קמו בה שתי עיירות כורים שזכו לשמות "אלמדן החדשה" (New Almaden) ב-1820, ו"אידריה החדשה" (New Idria) ב-1854, כשמם של שני מכרות הכספית הגדולים בעולם באותה עת (כיום שני האתרים הם ערי רפאים). במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 הגיעה תפוקת הכספית במכרה לשיאה. במהלך מלחמת העולם הראשונה חלה ירידה בתפוקת הכספית, ועם תום המלחמה עברה אידריה לשלטון איטליה. תקופת השפל בתפוקה נמשכה עד לאחר מלחמת העולם השנייה. עם כניעת איטליה הפשיסטית והקמת ממשלת הבובות של הרפובליקה של סאלו ב-1943, צורפה אידריה לתחום השליטה של האזור המבצעי החוף האדריאטי, אזור שלטון צבאי נאצי. העיר שימשה כמרכז לתנועת הפרטיזנים היוגוסלבים שהפעילו בה בית דפוס מחתרתי ואת בית החולים פראניה (Partizanska bolnica Franja) שפעל בעמק חבוי, כ-15 ק"מ מצפון לאידריה. העיר הופצצה מהאוויר על ידי בעלות הברית במספר הזדמנויות, במהלך אביב 1945.
עם הקמתה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה הייתה אידריה לחלק ממנה. השלטון היוגוסלבי שיפץ את המכרה והחזירו לשיא תפוקתו. בשנות ה-80 של המאה ה-20 ירד ערכה של הכספית, התפוקה צומצמה, והמכרה נסגר באופן סופי בשנת 1994. ב-500 שנות פעולתו סיפק מכרה הכספית של אידריה 107,000 טון כספית, השקולים ל-13% מצריכת הכספית העולמית עד היום. אורכם הכולל של פירי המכרה עמד על 1,000 ק"מ, והם הגיעו עד לעומק של 380 מטרים מתחת לפני הקרקע, כ-33 מטרים מתחת לפני הים. עם סגירת המכרה הוקמו בעיר מפעלי אלקטרוניקה (בייחוד לייצור קומוטטורים) וריהוט, ובמקביל החלה מתפתחת בה תיירות.
אתרי העיר.
באר אנטונייב.
"באר אנטונייב" (Antonijev rov) הוא חלקו העתיק ביותר של מכרה הכספית באידריה. אורכו של הפיר הוא כ-300 מטרים ונחצבו בו כאלף מדרגות שהובילו לעומק של 200 מטרים. במאה ה-18 הוקם בניין כניסה אל הפיר שנודע בשם "שלשטב" (Šelštev, מגרמנית Geselstube), וזה שימש את הכורים כמשרד רישום והמתנה, וכבית הארחה עבורם. לאחר סגירת המכרה, המבנה שופץ ונחנך כמוזיאון ב-22 ביוני 1994. הוא מאפשר ביקור בחלקו העליון של המכרה (116 המדרגות העליונות המוליכות אל הפיר).
טירת גוורקנג.
טירת גוורקנג ((Gewerkenegg - "טירת המכרה") נבנתה בין השנים 1522–1533 בסגנון אדריכלות הרנסאנס והיא חולשת על העיר מדרום. לטירה בת שלוש הקומות שלושה מגדלים עגולים בפינותיה ומבנה רבוע במרכז חזיתה. בתחילה שימשה הטירה לאחסון כספית וחיטה, ולאחר מכן שיכנה את הנהלת המכרה משך 400 שנים, עד לסגירתו. בנוסף שכנו בטירה בתקופות שונות משרדים ובתי ספר והיא שימשה גם למגורים. במאה ה-18 שופצה הטירה בסגנון הבארוק ועוטרה בפרסקאות, ושוב בשנות ה-90 של המאה ה-20. כיום משמשת הטירה כאתר המרכזי של המוזיאון העירוני שהוקם ב-1953, ומוצגות בה תערוכת קבע אודות תולדות העיר, מכרה הכספית ואמנות התחרה המקומית הפועלת בה לפחות מאז 1696. עוד נמצאים במקום בית ספר למוזיקה, חנויות ומסעדות.
פיר פרנצ'יש.
פיר פרנצ'יש (Jašek Frančiške) הקרוי על-שם של הקיסר פרנץ השני, אחרון קיסרי האימפריה הרומית הקדושה וראשון קיסרי אוסטריה, הוא אחד הפירים שהובילו אל המכרה. כיום הוא משמש כמוזיאון ל-26 מכונות כבדות, בעיקר מסוף המאה ה-19 ומתחילת המאה ה-20, אשר שימשו בתהליך כריית הכספית. עם אלה נמנים משאבות, קטרים וקרונות לשינוע העפרה, מנועי דיזל וקיטור, מדחסים, כננות, דודים, כלי חפירה ועוד. המוצג המרכזי באתר הוא משאבת הקיטור הענקית שהובאה אל הפיר ב-1895 לאחר שהוצף בשנת 1885. המשאבה הופעלה בפעם האחרונה ב-1948.
סכרי הנהרות סביב לעיר.
לשם פעולתו נזקק המכרה לכמויות גדולות של עץ אשר שימש לתמיכת הפירים ולהסקת התנורים. לשם כך נכרתו עצי החורש בסביבת העיר ושונעו אליה באמצעות נהרות האזור. כדי לעצור את זרימת העצים ולרכזם, נבנו בעיר ובסביבתה מספר סכרים (klavže) החל במאה ה-16, תחילה מעץ, לאחר מכן מאבנים ולבנים, ולבסוף מעיסת חרסית ומלט. הגדול בסכרים אלה הוא הסכר שהוקם בידי יוז'ף מראק (Jožef Mrak) על נהר אידרייצה בשנת 1770 לערך, ואשר יצר אגם באורך של 800 מטרים ובנפח של 210,000 מטר מעוקב. האגם איפשר אגירת עץ בהיקף של 10,000 מטר מעוקב, אשר הובא ממרחק של עד 20 ק"מ מהעיר. לצד הסכר נחפרה תעלה אשר איפשרה זרימת מים אל העיר, בעיקר לשם הפעלת גלגלי המשאבות ששאבו מי תהום מהמכרה (Kamšt - קאמשט. להלן), וכונתה "ראקה" (Rake). לכל סכר מונה אדם אחראי (klavžar) אשר פיקח על פעולתו ושמר על תקינותו. שכרו של הקלאווז'ר אשר התגורר בדרך כלל בחווה הסמוכה לסכר, היה גבוה, אך במקרה של נזק לסכר, שימשה החווה כערובה לתיקון הנזקים. כריתת העצים ושינועם לאידריה המשיכו ונהגו מידי סתיו עד שנת 1926.
קאמשט.
קאמשט (Kamšt) הם גלגלי עץ שהונעו על ידי מי נהרות, ושימשו לשאיבת מי תהום שהצטברו במכרה. דרומית-מזרחית לעיר, על גדת נהר אידרייצה, השתמר אחד מבתי המשאבות האלה, אשר פעלה בין השנים 1790–1948. קוטרו של גלגל המשאבה הוא 13.6 מטרים, כגובהו של בניין בן ארבע קומות, והוא נחשב לגדול מסוגו באירופה. הגלגל היה מסוגל לשאוב 300 ליטר של מי תהום בדקה מעומק של עד 283 מטרים מתחת לפני הקרקע, ולשם פעולתו די היה בחמישה סיבובים בדקה.
האגם הפראי.
האגם הפראי (Divje jezero) הוא אגם קטן השוכן כשני ק"מ מדרום לעיר. האגם ניזון ממעיין קרסטי שאורכו 300 מטרים לפחות ועומקו מגיע ל-160 מטרים. הניסיונות לצלול אל תחילתו של הפיר הקרסטי לא צלחו, ואף גבו קורבנות בנפש. טמפרטורת המים באגם קבועה ונעה בין 7º ל-10º מעלות צלזיוס. מהמעיין זורם נחל יזרניצה (Jezernica) הנשפך אל נהר אידרייצה לאחר 55 מטרים בלבד, והוא נחשב לנהר הקצר במדינה. מאז 1967 מוכרז האגם כאתר טבע מוגן.
רונן הופמן
רונן פנחס הופמן (נולד ב-19 ביולי 1963) הוא פוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת "יש עתיד" ושגריר ישראל בקנדה. מומחה לענייני ממשל, מדיניות ואסטרטגיה. בעבודתו הציבורית והאקדמית שימש כמרצה וכיועץ מדיני ופוליטי.
קורות חייו.
רונן הופמן נולד בעפולה ביולי 1963 ליעל ומיכאל, מאנשי ההתיישבות העובדת בעמק יזרעאל. כנער הצטרף לתנועת הצופים, ובמסגרת זו יצא ב-1980 עם משלחת של מועצת תנועת הנוער לפעילות הסברתית באירופה.
עם תום שרותו הצבאי החל את לימודיו במדע המדינה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. עוד כסטודנט שילב פעילות אקדמית וציבורית. באותן שנים הדריך במחנות קיץ של הסוכנות היהודית בארצות הברית, וכן העביר סמינרים לחינוך ציוני-יהודי באיטליה ובגרמניה. במהלך עבודתו נחשף לצרכים של יהדות התפוצות בכלל, ושל נוער יהודי-ציוני בפרט. בשנת 1999 השלים את לימודיו לתואר ד"ר ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת לונדון
פעילות ציבורית ומדינית.
עם סיום לימודיו לתואר ראשון בשנת 1989, הצטרף לקונסוליה הישראלית באטלנטה כקצין הסברה, שם עסק בפעילות הסברתית ומדינית בדרום מזרח ארצות הברית.
בשנים 1991–1992 שימש עוזר אישי ליצחק רבין.
לאחר הבחירות ב-1992 שימש חבר ומזכיר המשלחת הישראלית לשיחות השלום עם סוריה, והשתתף באופן פעיל בשיחות שנערכו בוושינגטון עד 1994. בהמשך שימש גם יועץ לשר הבריאות, אפרים סנה, בנושאים פוליטיים ובנושא שיתופי פעולה בינלאומיים.
לאחר רצח רבין ייסד הופמן את המכון הבינלאומי למדיניות נגד טרור במרכז הבינתחומי הרצליה בשיתוף עם ד"ר בועז גנור. בנוסף כיהן כמנכ"ל הראשון של המכון, המקיים קשרים הדוקים עם גורמי ממשל בארץ ובעולם.
בשנת 2000 נקרא לסייע לראש הממשלה ושר הביטחון אהוד ברק ולהשתתף בועידת שפרדסטאון לשלום בין ישראל וסוריה. במהלך הוועידה שימש מזכיר המשלחת הישראלית.
בשנים 2001–2002 שימש הופמן גם יועץ מדיני לשר הביטחון בנימין בן אליעזר.
נבחר בבחירות לכנסת התשע עשרה לכהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת "יש עתיד". בבחירות לכנסת העשרים הוצב במקום 18, אך נשאר מחוץ לכנסת כשהמפלגה קיבלה רק 11 מנדטים.
ביולי 2021 החליט שר החוץ, יאיר לפיד למנות את הופמן לשגריר ישראל בקנדה במסגרת מכסת המינויים הפוליטיים במשרד החוץ.
פעילות אקדמית.
עד בחירתו לכנסת שימש הופמן כחבר בסגל האקדמי במרכז הבינתחומי הרצליה, ומתמחה בממשל, מדיניות חוץ, ופסיכולוגיה פוליטית. במסגרת תפקידו כמנכ"ל המכון הבינלאומי למדיניות נגד טרור, עסק בגיבוש מחקרי מדיניות וניירות עמדה, ויזם כנסים בינלאומיים בהשתתפות ראשי מדינות וראשי מערכות ביטחון ומודיעין מישראל ומהעולם.
החל משנת 2001 הופמן הרצה במרכז הבינתחומי הרצליה ומעביר קורסים הנוגעים למדיניות חוץ, אסטרטגיה וניהול משא ומתן. בהרצאותיו הוא עוסק בהרחבה בתורת המשחקים בהקשרים מדיניים, במנהיגות, פיתוח חזון ואסטרטגיה, מדיניות חוץ, ניהול ויישוב סכסוכים, ניהול משא-ומתן מדיני, תעמולה ולוחמה פסיכולוגית, תקשורת שכנועית, רציונליות ואי-רציונליות בניהול משא ומתן, ועוד.
ב-2008–2009 שימש יועץ אקדמי לבית-הספר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה.
כותב טורי דעה בנושאי ממשל ומדינה בעיתונים ובאתרי חדשות.
יזמות עסקית-חינוכית.
בשנת 2003 ייסד ד"ר הופמן את חברת "קימאמה", חברה להפעלת מחנות קיץ בינלאומיים במודל אמריקאי, הראשונה להקמת מחנות בינלאומיים בישראל.
קישורים חיצוניים.