בגטו הופרדו גברים ונשים. פועלים מיומנים שוכנו בנפרד וקיבלו טיפול טוב יותר, כולל מנות טובות יותר של מזון. הנאצים ניצלו את האסירים בגטו לעבודה, אולם היו גם מקרים בודדים של עזרה. למשל, שני חיילים גרמנים, מודעים לכך שהאס-דה מוציא להורג יהודים שלא היה להם עבודה, העמידו פנים שקבוצה בת 30 יהודים דרושים להם לעבודה ובכך הצילו, לפחות לזמן מה, את חייהם.
אוונס תיאר את המצב מנקודת מבטו כיהודי שהורשה לעבוד כעובד מיומן:
השלטונות הגרמנים, פעמים רבות בסיוע המשטרה היהודית, אכפו את המשמעת בגטו בתליית אנשים שנתפסו כמפרים את הכללים הרבים שלהם, כפי שהעידה אחת האסירות:
הטבח בנובמבר 1941.
בסוף ספטמבר 1941, רצחו הנאצים כ-30,000 יהודים בלטביה, בעיקר בעיירות קטנות. שלושה מרכזי אוכלוסייה גדולים של יהודים נותרו עדיין, בריגה, לייפאיה ודאוגבפילס. מ-8 עד 10 בנובמבר 1941, הגרמנים הוציאו להורג את רוב היהודים שנותרו בגטו דאוגבפילס, בסביבות 3,000 איש. הירי במקרה זה, של כ-3,000 בני אדם, בוצעו על ידי קומנדו ארייס תחת פיקוח גרמני. ייתכן שנועד לשמש כהכנה לטבח יער רומבולה ליד ריגה בסוף נובמבר ותחילת דצמבר, שהיה גדול הרבה יותר בהיקפו.
ניצול שעבד בבית החולים בגטו תיאר את הטבח:
כמה אסירים ניסו לשרוד בהסתתרות במספר מקומות, כולל בבית השימוש, בבארות בתוך המצודה העתיקה. בארבעת החודשים הבאים הוסתרו יהודים בבית החולים על ידי האחיות, תוך סכנת מוות לעצמן. מיולי עד נובמבר 1941, הנאצים הרגו לפחות 15,000 יהודים בדאוגבפילס. בגטו נותרו רק כ-900 איש אחרי הירי בנובמבר.
בעקבות הטבח בנובמבר, מספר יהודים עם אשרות עבודה הוצבו מחוץ לגטו במבצר הגדול יותר, המכונה לעיתים המצודה, בצד הצפוני של נהר דווינה. כאן הם ביצעו שירותי עבודה שונים עבור צבא גרמניה. אף על פי שמזונם היה מועט, הם טופלו טוב יותר מהיהודים שנכלאו בגטו, כיוון שהמצודה הייתה תחת שליטת הצבא הגרמני, כשיחידות משטרת עזר לטביות לא נראו במקום.
חיסול הגטו ב-1 במאי.
ב-1 במאי 1942, שהו כ-1,500 ניצולים במבצר/גטו גריב. רודולף לנגה, מפקד האס-דה בלטביה, נתן הוראה לחסל את הגטו. הנאצים ואנשי קומנדו ארייס נכנסו לגטו בשעות הבוקר, אחרי שהיהודים כבר צעדו החוצה לאתרי העבודה. הנאצים ערכו "סלקציה" נוספת באותו יום, והרגו את מרבית יהודי הגטו. מקור אחד מדבר על 375 ניצולים מרציחות 1 במאי, ואילו מקורות אחרים מציינים כי במבצר הישן שרד רק ניצול אחד או שניים. אנשים שעמדו לצאת להורג נאלצו לצעוד ליער פוגליאנקה, שם כולם נדחפו לתוך קברי אחים שהוכנו מראש.
על פי אוונס, שהיה במצודה ושמע את הסיפור כמה ימים לאחר מכן:
אכזריות יוצאת דופן ליוותה את הרג ה-1 במאי. בין היתר, הנאצים איתרו ילדים בוגרים בגטו, העמידו אותם מול הקיר וירו בהם.
העברה לקייזרוואלד.
בסוף חודש אוקטובר 1943, היו עדיין כמה יהודים שעבדו עבור הצבא הגרמני ושוכנו במצודה. ב-28 באוקטובר 1943, הנאצים ויחידת העזר הלטבית אספו את האנשים האלה והעבירו אותם למחנה הריכוז קייזרוואלד. בשלב זה, חלק מהיהודים הצליח למצוא או לקנות נשק, ונעשתה התנגדות לפעולה זו. אחרים הרגו את בני המשפחה שלהם, ולאחר מכן את עצמם כדי למנוע את המוות הצפוי על ידי הגרמנים. כמה ברחו או התחבאו, עם עזרה של לפחות שני חיילים גרמנים. מספר קטן מאוד (כ־26 בסך הכל) הורשו להישאר במצודה לבצע את העבודה עבור הצבא הגרמני. ב-4 בדצמבר 1943, המשטרה הלטבית עצרה את היהודים האחרונים האלה, כשהם משאירים רק שלושה ניצולים שהיו עדיין במחבוא במצודה.
אמדן הקורבנות.
מספרם המדויק של הקורבנות אינו ברור. לוינס מעריך כי מתוך 16,000 היהודים שחיו בדאוגבפילס כשהעיר נפלה לידי הגרמנים, רק 100 שרדו את הכיבוש הנאצי. הוא לא עשה הבחנה בין מעשי ההרג הראשונים, הגטו ומחנה ריכוז קייזרוואלד. פרופסור אזרגאיליס חישב כי כ-28,000 יהודים חיו בדאוגבפילס ומחוז לטגליה כאשר הכיבוש הנאצי החל. מתוכם הנאצים הרגו כ-20,000, מהם 13,000 נהרגו בדאוגבפילס, ו-7,000 בעיירות הקטנות במחוז.
לקריאה נוספת.
the Montreal Institute for Genocide and Human Rights Studies
Brick (בתרגום: לבנה), הוא סרט נאו נואר שנכתב ובוים על ידי ריאן ג'ונסון. זה היה סרטו הראשון של ג'ונסון, וזכה בפרס על יצירתיות בפסטיבל סאנדנס לשנת 2005. הסרט הופץ על ידי חברת Focus Features, ובכורתו עלתה בניו יורק ובלוס אנג'לס ב-7 באפריל 2006.
הסרט מתאר עלילת בילוש מז'אנר "Hard Boiled", תת-סוגה נפוצה בז'אנר הסרט האפל, המתרחשת בפרבר בקליפורניה. מרבית הדמויות הראשיות בסרט הן תלמידי תיכון. הסרט שואב רבות מעלילתו, דמויותיו והדיאלוג מסרטים קלאסיים מהז'אנר, ובמיוחד מיצירותיו של דשיל האמט.
שם הסרט מתייחס להרואין, הנדחס ונארז בצורה המזכירה לבנה.
עלילה.
הסצנה הפותחת בסרט מציגה את ברנדן פריי (ג'וזף גורדון-לוויט) בוהה בגופתה של חברתו לשעבר, אמילי קוסטיץ' (מגולמת על ידי אמילי דה רייבין), המוטלת בתעלת ניקוז.
הסצנה הבאה מתרחשת מספר ימים קודם לכן. ברנדן מקבל שיחת טלפון מאמילי המפוחדת, אשר מבקשת ממנו עזרה, ומנתקת את השיחה בפתאומיות. לאחר חיפושים, הוא מארגן פגישה דרך דוד (נוח סגן), מנהיג קבוצת מעשני קנאביס אליה שייכת אמילי. כשהם נפגשים לבסוף, אומרת לו אמילי לעזוב אותה לנפשה, בניגוד גמור לשיחה המבוהלת אותה ניהלו קודם לכן. ברנדן מצליח לגנוב את פנקסה של אמילי, בה הוא מוצא רמז אשר מוביל אותו לגופתה ביום המחרת.
ברנדן לוקח על עצמו לפתור את הרצח כדי שהמשטרה לא תבריח את האחראי האמיתי, ונעזר במתבודד נוסף המכונה "המוח" (מאט או'לארי) לשם כך. ברנדן חוזר לתעלת הניקוז, ומסתיר את הגופה, על מנת למנוע חקירה משטרתית. ברנדן מגלה ש"הנעץ" ("The Pin") אליו התייחסה אמילי בשיחתם הראשונית הוא ברון סמים מקומי. ברנדן מושך את תשומת לבו על ידי הכאת בראד בראמיש, לקוח קבוע של "הנעץ". לאחר מכן, מותקף ברנדן על ידי תוקף לא מזוהה.
כשברנדן פוגש את "הנעץ" (לוקאס האס), מתברר שהאדם שתקף אותו כפוף לו, ומכונה טאג (נוח פליס). עם זאת, בסיום השיחה מודיע לו הנעץ כי ישקול את בקשת ההצטרפות שלו, וימסור לו את תשובתו עד לערב יום המחרת. לורה מסיעה את ברנדן לבית הספר, ומספרת לו שאמילי רצתה להצטרף לארגונו של הנעץ, נדחתה, וניסתה לגנוב ממנו לבנת הרואין. ברנדן מעוניין לשמוע את חלקו של דוד בסיפור, ומבקש מקארה למסור לו שהוא מחפש אותו.
בהמשך, אוסף הנעץ את ברנדן, ומודיע לו שהתקבל לשורות הארגון, וכי עליו לפגוש אותו באותו הערב. עם עזיבתו, מתקשר ברנדן לדוד. דוד אומר לו שהוא ראה אותו מחביא את גופתה של אמילי, ומאמין כי הוא הרוצח. ברנדן פוגש את הנעץ באותו ערב, ומגלה שהתנהגותו האלימה של טאג יוצאת מכלל שליטה.
באותו ערב, מגלה "המוח" שאחד האנשים שאמילי ציינה בפני ברנדן, פריסקו פאר, הוא סטודנט שנמצא בתרדמת כתוצאה מהרואין מעורב אותו צרך. ברנדן הולך לביתו של הנעץ, שם הוא מוצא את טאג. הוא מנצל את העימות בין טאג והנעץ, על מנת לחלץ מהם את העובדה שהלבנה שהכניסה את פריסקו לתרדמת נגנבה מהם, והוחזרה מורעלת.
"הנעץ" מפריע לשניים על מנת לספר לטאג על הזמנה שקיבל לפגוש מישהו שיודע מה קרה לאמילי. לורה מסיעה את ברנדן, והוא חווה התקף שיעול, כתוצאה מהמכות אותן ספג קודם לכן. ברנדן במצבו החלש פונה לדוֹד לפני פגישה, ומגלה שאמילי הייתה בהיריון במותה. ברנדן מגיע לפגישה, בה מנסה דוֹד להגיד לטאג ול"נעץ" שברנדן הרג את אמילי. לפני שדוֹד מספיק לציין את שמו של ברנדן, טאג, הרוצח האמיתי, יורה בו בראשו, על מנת למנוע ממנו לחשוף את האמת. לאחר מכן, מאיים טאג על הנעץ, אשר עוזב את המקום, בעוד שברנדן מתעלף בפינה, בשל מצבו הבריאותי הקשה.
ברנדן מתעורר בחדרו של טאג, אשר מגלה לו שהוא מאמין שהוא במלחמה עם הנעץ בעקבות האירועים האחרונים. ברנדן מציע לתווך ביניהם, ומארגן פגישה בין השניים. באותו ערב שוכב ברנדן עם לורה במיטתו של טאג, ומגלה שהסיגריות שלה מכילות את אותו פילטר ייחודי אשר נזרק ממכוניתו של טאג מוקדם יותר. ברנדן משכנע את טאג לתת לו לקחת את הרכב לפגישה, למקרה שהנעץ הכין לו מארב. ברנדן מורה ל"מוח" להתקשר למשטרה. במהלך הפגישה מתברר שחסרה לבנה נוספת, וטאג תוקף את הנעץ. ברנדן מצליח לברוח מהדירה מעט לפני שהמשטרה מגיעה למקום, וביציאתו ניתן לראות את גופתה של אמילי בתא המטען של מכוניתו של טאג. (ניתן להניח כי ברנדן הניח אותה שם, כאשר לקח את רכבו של טאג)
ביום המחרת, פוגש ברנדן את לורה ומגלה לה שהוא יודע שהיא האחראית לרצח אמילי. לורה גנבה את הלבנה, גרמה לאמילי להיענש על כך, מכרה את מחציתה, וניסתה למלא את מחציתה השנייה עם דטרגנט. לורה שכנעה את אמילי לפגוש את טאג, אשר התכוון להרוג אותה לאחר שגילה שהיא בהיריון, ולאחר מכן גנבה את הלבנה החסרה מהפגישה, על מנת לעורר מלחמה. ברנדן אומר ללורה שהוא חשף כל זאת בפתק לסגן המנהל, והנחה אותו לחפש את הלבנה בארונה של לורה. כאשר הוא פונה לעזוב, לורה עוצרת אותו ואומרת לו שאמילי הייתה בחודש שלישי להיריון, ורומזת שהתינוק היה שלו. התמונה האחרונה בסרט היא של ברנדן, אשר בוהה בלורה המתרחקת, ומסתובב לעזוב בעצמו.
הפקה.
כתיבה.