נוצ'י הופיע לראשונה על הבמה בעיר ספולטו, בתפקיד פיגארו באופרה "הספר מסביליה" של רוסיני, בשנת 1967. לאחר מכן הצטרף אל בית האופרה לה סקאלה במילאנו, והופיע שם לראשונה בתפקיד ראשי בשנת 1975, שוב בתפקיד פיגארו. מאז התפתח המוניטין הבינלאומי שלו במהרה, כאשר הופיע לראשונה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון בשנת 1978, (בתפקיד מילר ב"לואיזה מילר" של ורדי), ובשנת 1980 הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק כרנאטו ב"נשף המסכות". בתפקיד זה גם הופיע לראשונה בפריז באופרה גרנייה בשנת 1981, ובפסטיבל זלצבורג תחת שרביטו של המנצח הרברט פון קאראיין. במהלך הקריירה שלו הופיע נוצ'י בהפקות חשובות בעולם האופרה, בין היתר עם הזמרים לוצ'אנו פבארוטי, ג'ואן סאת'רלנד, פלאסידו דומינגו ועוד.
הרפרטואר של נוצ'י מקיף את הרפרטואר האיטלקי, מהבל קאנטו ועד הוריזמו, אך קולו העמוק, הטכניקה הבטוחה ויכולותיו הדרמטיות מוצגים בצורה הטובה ביותר באופרות של ורדי, בפרט כמקבת', ריגולטו, לונה, ז'רמון, רודריגו, אמונסארו, יאגו ופלסטף. את תפקיד ריגולטו שר נוצ'י מעל ל-400 פעמים.
בשנת 2016 הוא שר בלה סקאלה את ריגולטו לצד נדין סיירה.
נוצ'י נהנה מקריירה ארוכה, והוא עדיין שר ומופיע. הוא נשוי לסופרן אדריאנה אנלי, ולזוג יש בת.
שליו גמבל
שליו גמבל (שם מדעי: "Callipepla gambeli") הוא מין של עוף קטן עד בינוני, ממשפחת השלווים האמריקניים, (סוג: "Callipepla"), הנפוץ במיוחד באזורי המדבר של המדינות אריזונה, קליפורניה, קולורדו, נבדה, יוטה, טקסס, סונורה, ניו מקסיקו, צ'יוואווה ובאחה קליפורניה. שמו של שליו גמבל ניתן לו, לכבודו של החוקר והטקסונום "ויליאם גמבל", שגילה אותו בשנת 1843.
את שליו גמבל, ניתן לזהות בקלות בזכות ציצת הנוצות שעל ראשו, ומעטה הנוצות הקשקשי שעל חלק גופו התחתון. רוב גופו של שליו גמבל מכוסה נוצות אפורות, והזכר שונה מן הנקבה בכך שיש לו נוצות בצבע נחושת על החלק העליון של ראשו, פניו שחורים, ומעל עיניו יש לו פסים לבנים.
ממדיו של שליו גמבל - אורך כ-30 סנטימטר, ומוטת כנפיים של כ-35–40 ס"מ. הוא ניזון מעלים, עשבים וזרעים. שליו גמבל מתנייד בעיקר בהליכה מהירה. לעיתים רחוקות הוא מתעופף למרחק קצר, תעופה עם משק כנפיים מהיר ורעשני.
ברוב עונות השנה חי שליו גמבל חיי קהילה, והוא מתרכז בלהקות של פרטים בוגרים וצעירים. אולם, באביב (עונת הרבייה) נחלקים הלהקות לזוגות, וכל זוג הופך להיות תוקפני ביותר כלפי זוגות אחרים. שליו גמבל הוא מונוגמי ושומר אמונים לבן זוגו.
הנקבה מטילה בין 10 ל-15 ביצים בתוך קן פשוט מוחבא בתוך הצמחייה בדרך כלל בבסיסו של סלע או גזע עץ. האפרוחים בוקעים לאחר כ-21 ימי דגירה, ומיד לאחר הבקיעה הם מסתובבים עם הוריהם, ותרים אחר מזון. בתחילה ניזונים האפרוחים בעיקר מחרקים, אך ככל שהם מתבגרים מזונם מתבסס יותר ויותר על צמחים.
מלאכת האופה בשבת וביום טוב
משקיע פרטי
האלף ואחד
השטן ואשת האיכר
השטן ואשת האיכר היה מופע בידור וזמר ישראלי מצליח משנת 1971. המופע יוחד לבלדות ושירי עמים, מתורגמים, שהיו בחלקם הגדול שירי כמיהה לחופש ומחאה כנגד דיכוי. המופע והתקליט זכו להצלחה ניכרת ולמאות הופעות ברחבי הארץ.
רקע.
המופע "השטן ואשת האיכר" הושפע ממופע קודם, "הלוך הלכה החבריא", שעלה על הבמות בישראל בשנת 1969 וכלל שירים רוסיים בתרגומו של יעקב שבתאי ובביצוע הלהקה שכללה את ליאור ייני, דודו אלהרר, אמנון ברנזון ותמי ספיבק. לאחר שהמופע "הלוך הלכה החבריא" נקלע לקשיים, נטל אמנון ברנזון לידיו את הפקת המופע והוא זכה להצלחה רבה.
על המופע.
בעקבות הצלחת "הלוך הלכה החבריא" הפיק אמנון ברנזון מופע המשך, "השטן ואשת האיכר", שיוחד לבלדות ושירי עמים, מתורגמים מרוסית, אנגלית וצרפתית. חלק גדול מהשירים בטאו כמיהה לחופש ומחאה כנגד דיכוי. בין השירים הוקראו קטעי קישור שהיו סיפורי-עם מפולפלים ממקור אירי או מעובדים לפי סיפורי קנטרברי והדקמרון.
כל השירים וקטעי הקריאה במופע תורגמו על ידי דן אלמגור ועובדו על ידי אריה לבנון. במאי המופע היה נדב לויתן והמנהל המוזיקלי היה צביקה כספי.
השתתפו בו: אמנון ברנזון, מפיק המופע, יחד עם שני יוצאי להקות צבאיות רפי גרנות ומיכל טל.
בין שירי המופע שהתפרסמו נמנים: "הגיטרה של פדרו", "ליושינקה", "העגורים", "האינדיאני", "אנטיה" ו"היי שלום".
בעקבות המופע יצא גם תקליט. המופע והתקליט זכו להצלחה ניכרת ולמאות הופעות ברחבי הארץ.
בשנת 1973 הועלה מופע המשך בתבנית דומה בהפקתו של ברנזון, בשם "החייט ואשת הסנדלר", עם משתתפים אחרים, בהם שלומית אהרון, אולם הופעות מופע זה נקטעו בעקבות מלחמת יום כיפור.
ב-2009 הועלה מופע מחודש של שירי "הלוך הלכה החבריא" ו"השטן ואשת האיכר", בשם "הלכה החבריא לשטן ואשת האיכר".
אל-קטייפה
אל-קטייפה (בערבית: القطيفة, בתעתיק מדויק: אלקטיפה) היא עיר סורית בנפת אל-קטייפה שבמחוז ריף דמשק, הממוקמת כ-40 קילומטרים צפון-מזרחית לדמשק הבירה, למרגלות הרי קלמון (القلمون). שטחה של העיר הוא כ-200 קמ"ר ואוכלוסייתה עומדת על 26,671 נפש (נכון למפקד התושבים שנערך בשנת 2004).
היסטוריה.
חשיבותה ההיסטורית של העיר קטייפה נובעת ממיקומה הגאוגרפי על הדרך המרכזית היוצאת מדמשק, עליה עברו במרוצת השנים שיירות של סחורות וכן כוחות צבאיים לצפון סוריה (ציר דמשק-חלב) ולמזרחה (ציר דמשק-תדמור).
כלכלה.
הכלכלה בעיר נסובה בעיקר סביב שלושה תחומים מרכזיים:
אתרים.
בעיר קטייפה ובסביבותיה מספר אתרים בעלי עניין. 30 קילומטרים ממערב לעיר נמצאת אמת מים רומית עתיקה. כמו כן ממוקמים באזור חאן בשם "חאן א-נורי" (خان النوري), מבצר עתיק, מסגד וחמאם מתקופת שלטונו של סינאן פאשה באימפריה העות'מאנית (המאה ה-16).
אל-קוטייפה
קטייפה
אתלסטאן, מלך סאסקס
אתלסטאן (באנגלית: Æðelstan; נפטר לאחר שנת 724) היה מלך ממלכת סאסקס בראשית המאה השמינית. ככל הנראה אתלסטאן מלך לצד נות'הלם, וייתכן ששניהם היו חברי מועצת זקנים (כל אחד היה אלדרמן), אשר שלטו יחדיו בממלכה.
פרטים מועטים ידועים אודות מלכותו של אתלסטאן. ידוע כי הוא חתום כעד על צו מלכותי שהוציא נות'הלם בשנת 714 (ככל הנראה מדובר בטעות ומדובר בצו משנת 717). על צו זה מכונה אתלסטאן בכינוי "המלך אתלסטאן" ("Athelstan rex"). בצו זה מוזכר שמה של המלכה אדלדרוית' ("Edeldrið regina"), וייתכן שמדובר ברעייתו של אתלסטאן.
היסטוריונים סבורים כי אתלסטדאן ואדלדרוית' היו הוריו של אתלברט, לימים מלך סאסקס.
אתלסטאן
עידו לביא
עידו לביא (נולד ב-1982 בתל אביב) הוא מהנדס היי-טק, שהיה 18 שנים שחקן כדוריד בליגת העל, ומי שסימל שנים רבות את קבוצת אס"א תל אביב ואף שימש הקפטן שלה. בעבר גם היה שחקן נבחרת ישראל בכדוריד. את הקריירה שלו בליגת-העל סיים כשחקן הפועל ראשון לציון.
ביוגרפיה.
לביא נולד בתל אביב. הוא בוגר בית הספר התיכון "אליאנס" בתל אביב. הוא החל לשחק כדוריד מגיל צעיר במסגרת מועדון אס"א תל אביב. תחילה שיחק בקבוצות הילדים ואחר כך בקבוצות הנערים והנוער של המועדון. הוא שימש בתפקיד הפיבוט, ובמהלך השנים התבלט במשחק ההגנה.
בליגת העל של ישראל.
שנים רבות שימש לביא כציר המרכזי במשחק ההגנה של מועדונו, אס"א תל אביב. בתקופתו זכתה קבוצתו בכל התארים שזכתה בהם כל שנות קיומה: באליפות הליגה ובגביע המדינה בעונת 2–2001 ועוד ארבע פעמים נוספות בגביע המדינה בכדוריד. בשנת 2009 הוליך את קבוצתו לזכייה בגביע וכבש את שער הניצחון בדקה האחרונה למשחק. באותה שנה נבחר על ידי מעריב לשחקן השנה בהגנה.
לביא היה שחקן הבית היחיד של ההרכב הראשון באס"א תל אביב במשך יותר מעשור, ועשרים שנים רצופות לא עזב את המועדון. הוא הפך לוותיק שחקני השדה ונחשב לבכיר שבהם. כדי להבטיח את הישארותו של לביא בקבוצה, האריך המועדון ברציפות את חוזה השחקן מאז שהפך בתום עונת 13–2012 לשחקן חופשי, עד תום עונת 17–2016. בתקופה זו מילא, לפי בקשת ההנהלה, את תפקיד קפטן הקבוצה.
לאחר שהנהלת אס"א תל אביב החליטה, בתום עונת 17–2016, להוריד ביוזמתה את הקבוצה לליגה השנייה, הלאומית, בשל מצוקה תקציבית, החליט לביא להיפרד מאס"א, אחרי 20 שנותיו בשורות המועדון. ב-20 במאי 2017 בחר לחתום על חוזה בן שנתיים עם הפועל ראשון לציון מצמרת ליגת-העל בכדוריד וזכה איתה בעונת 18–2017 הן באליפות ליגת-העל בכדוריד והן בגביע המדינה. (בעונת 20–2019) שיחק בקבוצת הליגה הלאומית מכבי רעננה
לביא הוסמך ב-2003 כמאמן כדוריד על ידי בית הספר למאמנים שבמכון וינגייט.
בנבחרות ישראל בכדוריד.
לביא שיחק בנבחרות הנערים, הנוער, העתודה והנבחרת הבוגרת של ישראל. במסגרת הנבחרת הלאומית של ישראל שיחק בשנים 2002–2011 ועד לפרישתו היה שחקן מפתח בסגל הראשון, בעיקר במרכז ההגנה. בשנים 2008–2010 היה שחקן הנבחרת היחיד, ששיחק בכל משחקיה הבינלאומיים של ישראל ונחשב בעיני רבים לשחקן מרכז ההגנה הטוב ביותר בישראל באותה תקופה. במהלך הקריירה שלו סבל מפציעות רבות, ששיבשו את רצף ההשתתפות שלו במשחקי הנבחרת.
לביא בוגר הפקולטה להנדסה של אוניברסיטת בר-אילן והמסלול השנתי לתכנות והנדסת תוכנה של הטכניון. במקביל להיותו שחקן מקצועני עבד כמהנדס בדיקות תוכנה, בחברת HP Indigo. בשנים 2014 - 2020 היה ראש צוות בדיקות תוכנה ב"מאנטיס ויז'ן", חברת הזנק המפתחת יישומים תלת-ממדיים לסמרטפונים ולמצלמות. מראשית 2021 הוא מנהל ה-QA של חברת איניואיטיב. הוא בנו של יואב לביא, נכדו של חבר הכנסת ומזכ"ל הסתדרות המורים לשעבר, ד"ר שלום לוין, ונין לחיים שלי, ממייסדי שכונת בית הכרם בירושלים.
מתגורר בהרצליה, נשוי לשלי ואב לשני בנים.