אריאלה לבנשטיין (נולדה ב-5 ביולי 1940) היא פרופסור אמריטה בחוג לגרונטולוגיה של הפקולטה למדעי הרווחה והבריאות באוניברסיטת חיפה ולשעבר נשיאת המכללה האקדמית עמק יזרעאל. כלת פרס ישראל בתחום חקר העבודה הסוציאלית וחקר הקרימינולוגיה לשנת תשפ"א.
ביוגרפיה.
לבנשטיין נולדה לשרה ובנימין טרטיירסקי היא בעלת תואר שני במנהל ציבורי מאוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1980 קיבלה תואר דוקטור בסוציולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודה שכותרתה "דפוסי התמודדות של משפחות אסירים במצבי מעבר : תוצאות אישיות וחברתיות".
בשנות ה-70 הצטרפה כמרצה לסגל האקדמי של בית הספר לעבודה סוציאלית של אוניברסיטת חיפה, והתקדמה לדרגת פרופסור מן המניין. היא הקימה באוניברסיטה את המרכז לחקר ולימוד הזקנה ואת החוג לגרונטולוגיה. לאחר פרישתה כפרופסור אמריטה כיהנה, בשנים 2013–2016, כנשיאת המכללה האקדמית עמק יזרעאל.
בשנת 2008 הוענק לה פרס רוזלי וולף מהאגודה הבין לאומית למניעת הזנחה והתעללות בזקנים. הוענק לה גם פרס מפעל חיים מטעם האגודה הישראלית לגרונטולוגיה, והיא עמית כבוד של האגודה האמריקאית לגרונטולוגיה.
בשנת 2021 הוכרזה ככלת פרס ישראל בחקר העבודה הסוציאלית והקרימינולוגיה. בנימוקי ועדת הפרס נאמר:
חיים אישיים.
נשואה לעמי לבנשטיין ממנו יש לה 3 ילדים, ו10 נכדים.
משפחת קאזיס
משפחת קאזיס (גם קזיס, קסס, בקסטיליאנית: Kazis) היא משפחה יהודית-ספרדית, שהצמיחה מתוכה רבנים, סופרים, סוחרים גדולים ואישי ציבור רבים.
אטימולוגיה.
שם המשפחה קשור לעיירה קאסס (Caces, Oviedo) הסמוכה לאוביידו, ספרד. יש טענה שהשם קשור לעיירה קסיס הסמוכה למרסיי.
הכינוי קזיס בערבית מתייחס לכהן דת לא מוסלמי ובצפון אפריקה התייחס בייחוד לראש קהילה יהודי. השם קאזיס מופיע כשם משפחה יהודי בירושלים בסוף המאה ה-18.
היסטוריה.
לפי המחקר היגרו בני המשפחה בסוף המאה ה-14 מצפון ספרד או דרום צרפת אל איטליה ומשם ליוון, טורקיה וצפון אפריקה.
בני המשפחה פעלו בעיקר בחלק האירופי של האימפריה העות'מאנית ויצרו קשרים חברתיים, כלכליים וקשרי נישואין עם המשפחות היהודיות העשירות של סלוניקי ואיסטנבול.
מאיר בר מאיר
מאיר בר מאיר הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד על חטיבת אגרוף הברזל.
ביוגרפיה.
עם גיוסו לצה"ל שובץ בר מאיר בחיל השריון. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. לאחר קורס קציני שריון שימש במגוון תפקידי מטה ופיקוד ובהם מפקד פלוגה. בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה מונה למפקד גדוד 77 בחטיבה 7 (שהיה עסוק בפעילות בט"ש בעוטף עזה) ופיקד עליו עד שנת 2008. בשנים 2011–2012 פיקד על חטיבת אגרוף הברזל. ב-2013 מונה לשמש כראש מחלקת צי"ד בחטיבת התקשוב בזרוע היבשה.לאחר תפקיד זה פרש מצה"ל ושימש ראש תוכנית מערכות אוטונומיות במנהלת החדשנות של רפא"ל.
סטוריטל
סטוריטל (בשוודית: Storytel) היא חברה שוודית, הוצאת ספרים וספקית פלטפורמות דיגיטליות, המציעה שירותי סטרימינג של ספרים מוקלטים ושל ספרים אלקטרוניים בכ-20 שווקים ברחבי העולם. באפריל 2021 הושקו שירותי החברה בישראל, לאחר שרכשה בשנת 2020 את חברת ICast הישראלית.
המודל העסקי של סטוריטל הוא מודל של מנויים - תמורת תשלום חודשי מקבלים המשתמשים גישה חופשית לכל ספרי האודיו ולכל הספרים האלקטרוניים הזמינים בשירות.
במאי 2021 הכריזו סטוריטל וספוטיפיי על שיתוף פעולה, שבמסגרתו יכללו ספרי אודיו של סטוריטל באפליקציית המוזיקה, אך יהיו זמינים להאזנה רק לבעלי מינוי בסטוריטל.
היסטוריה.
סטוריטל הוקמה בשנת 2005 על ידי ג'ונאס טלנדר (מנכ"ל) וג'ון האוקסון (אדריכל מערכות ומפתח ראשי) תחת השם בוקילור. בשנת 2007 שינתה החברה את שמה ל-Storytel כדי להקל על ההתרחבות הבינלאומית.
בשנת 2005 השיקה סטוריטל את האפליקציה הראשונה שלה כיישומון Java והחלה לשתף פעולה עם מפעילי סלולר כדי שמשתמשים לא יצטרכו לשלם תוספת עבור תעבורת נתונים. בשנת 2009 בחר היזם השוודי ריצ'רד באגה להשקיע בסטוריטל.
בשנת 2013 רכשה החברה את הוצאות ספרי האודיו Storyside ו-Earbooks והחלה לייצר יותר ויותר תוכן מקורי. באותה שנה התרחבה החברה והתבססה בדנמרק ובהולנד. משנת 2014 החלה סטוריטל לכלול ספרים אלקטרוניים בהצעת הערך שלה. במקביל, שוחררה גרסה חדשה של אפליקציית ה-Iphone שלה, עם תכונה המאפשרת למשתמשים לעבור באופן סינכרוני בין ספר שמע לספר אלקטרוני. באותה שנה, סטוריטל לקחה בעלות על פרס ספרי האודיו הגדול בשוודיה () והשיקה גאלה שנתית לספרי אודיו שבה מוענק הפרס. בשנת 2014 הושקה סטוריטל גם בנורווגיה.
ביוני 2015 הוכרז מיזוג עם הוצאת הספרים . ב-2016 משכה סטוריטל תשומת לב רבה כשהכריזה על רכישת קבוצת ההוצאה לאור של נורסטדט ().
בשנת 2016, סטוריטל רכשה גם את שירות הספרים הדני Mofibo ובכך הפכה לשירות הספרים הגדול ביותר באזור נורדי לספרי שמע ולספרים אלקטרוניים, עם פעילות בשוודיה, דנמרק, נורווגיה, פינלנד, הולנד ופולין. מופיבו שמר על הזהות המותגית שלו בדנמרק, במקביל לסטוריטל. בפברואר 2017, Storytel Kontentan רכשה הוצאה לאור שהתמקדה בספרי עיון, ובמרץ 2017 רכשה את בית ההוצאה הרביעי בגודלו בדנמרק, People's Press. בשנת 2020, רכשה סטוריטל את רוב המניות בהוצאה האיסלנדית המובילה Forlagið.
באמצעות הסכמים עם מרבית המו"לים השוודים, סטוריטל מפיצה את כל ספרי האודיו הכלולים בקטלוג שלה, הכולל אלפי כותרים. באמצעות מחלקת Storyside היא גם מפרסמת ספרים מודפסים, דרך הוצאות הספרים המאוגדות.
נכון לסוף 2019 יש לסטוריטל כ-1.2 מיליון מנויים בסך הכל ב-20 המדינות שבהן היא פועלת. בנוסף למדינות הנורדיות (דנמרק, פינלנד, איסלנד, נורווגיה ושוודיה), סטוריטל פועלת בברזיל, בולגריה, קולומביה, איחוד האמירויות הערביות, הודו, איטליה, מקסיקו, הולנד, פולין, רוסיה, סינגפור, ספרד, דרום קוריאה, טורקיה וגרמניה. מבין מדינות אלה, בעיקר רוסיה, הולנד, פולין, טורקיה ומקסיקו (בנוסף למדינות הנורדיות) הן שתרמו לעלייה במנויים, לדברי מנכ"ל סטוריטל ג'ונאס טלנדר.
באוקטובר 2020 רכשה סטוריטל את iCast הישראלית. בעקבות הרכישה, מוטי ליפמן, מייסד ומנכ"ל iCast, ישמש כמנהל אזור ישראל בסטוריטל.
פרסים.
ב-2013 וב-2014 זכתה סטוריטל בפרס השוודי לחברה הצומחת ביותר, לאחר שרשמה גידול של יותר מ-600% תוך שלוש שנים.
ב-2014 דורגה כמקום הרביעי ברשימת החברות הטכנולוגיות הצומחות ביותר ("HIT companies") של המגזין הטכנולוגי , ושנה קודם לכן, ב-2013, דורגה כמקום השביעי באותה רשימה.
גיזלה לגאט
גיזלה לגאט (בגרמנית: Gisela Legath; 1908 – 1973) הייתה בעלת חווה באבראו , מחוז בורגנלנד באוסטריה שהצילה בעזרת שני ילדיה מרטין לגאט ופרידה לגאט את חייהם של שני יהודים הונגרים מהנאצים. במהלך מלחמת העולם השנייה היא סיפקה מחסה ברפת של החווה.
ג'יורגי קראוז (1922, סומבטהיי, הונגריה – 2000) היה אסיר ביחידת עבודה גרמנית שצעדה מצפון הונגריה לגבול אוסטריה–הונגריה ואולץ לבנות את "החומה הדרומית" ליד הכפר אבראו, בבורגנלנד.
לאחר שנודע להם על צעדה הקרובה למחנה הריכוז מאוטהאוזן, החליטו קראוז וחברו קונדרה לברוח ליער כדי לחכות לרוסים המתקדמים לעבר אוסטריה. נרדפים על ידי החיילים הנאצים קראוז וקונדרה ברחו לכפר הסמוך אבראו. בדרכם לכפר פגשו שני הנמלטים את מרטין לגאט בן ה-14 ואחותו פרידה לגאט בת ה-13. אמם גיזלה לגאט ידעה שהיהודים לא יוכלו לשרוד ללא עזרתם. מודעת לסכנה הגדולה החליטה לספק להם מחסה.
קראוז וקונדרה נשארו בחוותה של לגאט עד בוא הצבא האדום ששיחרר את הכפר.
גיזלה לגאט קיבלה את תואר הכבוד חסידת אומות העולם מטעם יד ושם בירושלים.
קרל בלשן
קרל אדוארד פרדיננד בלשן (בגרמנית: Carl Eduard Ferdinand Blechen ; 29 ביולי 1798 - 23 ביולי 1840) היה צייר נוף גרמני ופרופסור באקדמיה לאמנויות, ברלין. סגנונו הייחודי אופייני לאידיאלים הרומנטיים של יופי טבעי.
חיים.
אביו היה פקיד מיסים זוטר מרגנסבורג. הוריו לא יכלו להרשות לעצמם לשלם עבור השכלה אמנותית ולכן הוא היה פקיד בנק ועסק במקצוע זה עד 1822, אז התעניינותו ההולכת וגוברת באמנות הובילה אותו לאקדמיה בברלין.
לאחר נסיעה קצרה בדרזדן ובשוויץ הסקסונית, חזר לברלין וקיבל תפקיד של מעצב בתיאטרון המלכותי באלכסנדרפלאץ. אבל מאוחר יותר באותה שנה הוא פוטר מהתיאטרון בגלל סכסוך מתמשך עם הזמרת הנרייט סונטאג.
הוא התחתן בשנת 1824 והיה חבר באגודת האמנים בברלין בשנת 1827.
לאחר מכן, הוא ניסה לפרנס את עצמו כאמן עצמאי. בשנת 1828 הוא ערך מסע לימודי לים הבלטי, ואחריו נסיעה לאיטליה שהפיקה מאות רישומים שעובדו אחר כך בסטודיו שלו בברלין. הוא התרשם עמוקות מהנופים שם ושינה את כל אופן הציור שלו כדי לשקף את מה שראה.
שנים אחרונות.
בשנת 1831, על פי המלצתו של קארל פרידריך שינקל, הוא מונה לפרופסור לציור נוף באקדמיה בברלין. למרות מינוי זה, המלך פרידריך ויליאם השלישי הזמין את בלשן לצייר את פנים בית הדקלים ליד פוטסדאם, סצנה פנימית ולא נוף חיצוני.
בשנת 1835 הוא הפך לחבר מלא באקדמיה ויצא למסע לימודים לפריז ואז הופיעו הסימפטומים הראשונים למחלת הנפש שלו.
מצבו התדרדר והוא סבל מהתקפי דיכאון קשים שאילצו אותו לצאת לחופשה מהאקדמיה בשנת 1836. בשנה שלאחר מכן הוא נאלץ להתאשפז בבית חולים. הוא הצליח לעשות טיול אחרון לדרזדן, שם יצר את הציורים האחרונים שלו.
הוא נפטר כעבור ארבע שנים, במצב של מחלת נפש מוחלטת. הוא נקבר בבית העלמין אך המיקום המדויק לא ידוע. הוא מונצח בלוחית על קיר בית העלמין.
הנצחה.