סרטים המזוהים עם ז'אנר הפולאר: "הסמוראי" של מלוויל. הסרט touchez pas au grisbi של ז'אק באקר (Jacques backer) משנת 1953 שהוא אחד מהסרטים המוקדמים בז'אנר ששלט במשך עשורים רבים בקולנוע הצרפתי.
קומדיית פשע.
"קומדיית פשע" היא הצגת נושא הפשיעה באופן הומוריסטי, לרוב בתור גרוטסקה או פארודיה על עולם הפשע, או ניסיונות פשיעה מרושלים. למשל: "ברוז'", "נוכלים בניו יורק", "טעות בסנדק", "הבלש בעל רגלי הקטיפה", "לוק, סטוק ושני קנים מעשנים" וסדרת סרטי "האקדח מת מצחוק".
סרט אפל.
"סרט אפל" (פילם נואר) סגנון קולנועי משנות ה-40 ושנות ה-50 הייחודי באווירה, בסגנון, במערכת ערכים מוסרית ובדרך הצגת הדמויות. שורשיו של הסרט האפל הם בסוגת "הבלש הקשוח" (Hard Boiled Detective). דוגמאות: הנץ ממלטה. נאו-נואר מתייחס לסרטים מודרניים שהושפעו מהפילם נואר הקלאסי, כגון עיר החטאים.
סרטי שוד.
"סרטי שוד" הם סרטים בהם העלילה נסובה סביב אירוע שוד או גנבה אחד, לרוב על ידי קבוצת אנשים. דוגמאות: אושן 11 והאחד עשר של דני אושן, כלבי אשמורת, אחר צהריים של פורענות והעוקץ.
דרמה משפטית.
סרטי "דרמה משפטית" (או "דרמת בית משפט" או "דרמת חוק") הם סרטים שלא עוסקים בפשע עצמו באופן ישיר, אלא בתהליכים המשפטיים המנהלים אחריו. עלילה אופיינית תציג עורך דין בתפקיד הגיבורי הראשי, בין אם כתובע ובין אם כסניגור המנסה להוכיח את חפותו של מרשו. לדוגמה: אל תיגע בזמיר, 12 המושבעים, קרמר נגד קרמר ובחורים טובים.
סרטי בית סוהר.
"" הם סרטים העוסקים בחיים בין כותלי בית הסוהר או הימלטות ממנו. למשל: אמריקה X, בשם האב, קן הקוקייה, הניסוי ואקספרס של חצות.
סרטי פשע פסיכולוגיים.
סרטי פשע פסיכולוגיים - סרטים העוקבים אחרי הלך הרוח של אדם שפוי או חולה נפש שמסתבך בפשע. לדוגמה: שתיקת הכבשים
גדי סבן
גדי סבן (נולד ב-16 בינואר 1975) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה.
סבן נולד באשדוד להורים עולים חדשים מלוב ומרוקו ובשלב מאוחר יותר עברו לגור בשיכון ויצמן בהרצליה&gt;.
השתתף בסדרת הטלוויזיה "חלומות נעורים", הגיש את התוכנית "ביפ שואו" והשתתף בסרט הקולנוע "בלק ג'ק". הופעותיו התאפיינו בסגנון מוחצן ובוטה תוך שימוש בתכנים ובסלנג מהעולם העברייני. קריירת המשחק שלו נקטעה בשנת 2004 כשהסתבך בפלילים. סבן הורשע בתקיפת שוטרים, ונידון לעשרה חודשי מאסר. הוא נחשד באונס ובשימוש בסמים, אך בעקבות עסקת טיעון הורשע במעשה מגונה, נאסר לשנתיים, ופיצה את המתלוננת בסכום של 15,000 ש"ח. את מאסרו ריצה בכלא ניצן והיה שותפו לתא של חבר הכנסת גונן שגב.
עם שחרורו ממאסר, החל לעבוד בפינוי אשפה עבור חברה קבלנית שעובדת עם עיריות תל אביב ובת ים. בדצמבר 2008, כשלוש שנים לאחר שיחרורו ממאסר, נעצר בשנית, יחד עם אביו, בחשד שהדיח קטינים לשימוש בחשיש.
באפריל 2018 נעצר כחלק ממעצר של כנופיה בני הפזורה הבדואית שעסקה בגנבת כלים הנדסיים מאתרי בנייה בחשד שסייע להם כנהג גרר.
טייני ארצ'יבלד
Columbia Pictures
בית הכנסת עמנו-אל
בית הכנסת עמנו-אל (באנגלית: Temple Emanu-El) הוא בית כנסת רפורמי ("טמפל") בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
בית הכנסת היה בית הכנסת הרפורמי הראשון שפעל בעיר, והוא ידוע ביופיו וחשיבותו. מאז שנוסד בית הכנסת, בשנת 1845, הוא נחשב לבית הכנסת הרפורמי המוביל. המבנה הממוקם בשדרה החמישית ייחודי בסגנונו האדריכלי - סגנון התחייה הרומנסקי. בית הכנסת נחשב לאחד הגדולים בעולם: גובה המבנה המרכזי הוא 31.4 מטרים ושטחו 30.5 על 53.3.
היסטוריה.
קהילת עמנו-אל נוסדה על ידי 33 משפחות של מהגרים יהודים שהגיעו מגרמניה באפריל 1845. הקהילה התכנסה באולם שכור במפגש הרחובות גראנד וקלינטון שבאזור הלואר איסט סייד של מנהטן. באותה עת, הקהילה התפללה בסגנון האורתודוקסי. עם הגידול במספר חברי הקהילה, ושיפור מצבם הכלכלי, עבר בית הכנסת מספר מבנים.
באוקטובר 1847 עברה הקהילה להתפלל במבנה ששימש קודם לכן ככנסייה מתודיסטית ברחוב כריסטי והקהילה שכרה את האדריכל לאופולד אידליץ לתכנן את שיפוץ המבנה והפיכתו לבית כנסת. במקביל נערכו שינויים בסגנון התפילה ובנוסחה בהתאם לתפישת היהדות הרפורמית האמריקאית: בשנת 1848 שונתה שפת רוב הסידור מעברית לגרמנית, בשנת 1849 הותקן עוגב בבית הכנסת, וב-1853 בוטל הנוהג של העלייה לתורה ורק רב הקהילה קרא בתורה.
בשנת 1854 עבר בית הכנסת לרחוב 12, ולאחר המעבר בוטלה ההפרדה בישיבה בין גברים לנשים, והותר לבני המשפחה לשבת יחד במהלך התפילה, וכן, לאחר דיון סוער בין חברי הקהילה, הוחלט לבטל את יום טוב שני של גלויות.
בשנת 1857 נפטר הרב מרצבכר (Merzbacher) מייסד הקהילה, וחברי הקהילה מינו את הרב שמואל אדלר, כמחליפו.
ביוזמת הרב אדלר, הוקם בשנת 1868 מבנה ייעודי לבית הכנסת. המבנה, שתוכנן בסגנון תחיה מורית בתכנונם של לאופולד אידליץ והנרי פרנבאך, הוקם במפגש רחוב 34 עם השדרה החמישית בעלות של 650,000 דולרים. בעת בנייתו, היה זה בית הכנסת הגדול ביותר בארצות הברית.
בשנת 1873 התמנה ד"ר גוסטב גוטהייל ממנצ'סטר שבאנגליה לרב הקהילה, והיה הרב הראשון דובר האנגלית של הקהילה. בשנת 1888 התמנה הרב ג'וזף סילוורמן לרב הקהילה, והיה הרב הראשון יליד ארצות הברית שכיהן כרב הקהילה.
בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19 נערכו שינויים נוספים בנוסח התפילה - הופסק הנוהג של לבישת כיפה על הראש במהלך התפילה, בוטלו טקסי בר המצווה המסורתיים, ובשנת 1895 אומץ "סדר תפילות ישראל", סידור התפילה האחיד של איחוד הקהילות העבריות האמריקניות הרפורמי.
בסוף שנת 1920 מונה זבולון קוורטין לחזן הראשי של בית הכנסת בשכר של 12,000 דולר לשנה, השכר הכי גבוה שניתן לחזן אי פעם.
בשנת 1924 מונה לאזארה סאמינסקי למנהל המוזיקלי של בית הכנסת, והפך את בית הכנסת למרכז למוזיקה יהודית מודרנית. סאמינסקי הזמין במיוחד יצירות מוזיקלית אשר נכתבו במטרה לשמש כחלק מהתפילה בבית הכנסת.
ב-11 באפריל 1927 מוזגה הקהילה עם קהילת בית-אל, וב-1929 עברה הקהילה למבנה הנוכחי, הממוקם במפגש בין רחוב 65 והשדרה החמישית. המבנה שהוקם באתר, תוכנן על ידי רוברט כהן באתר בו היה ממוקם קודם לכן בית האחוזה של ג'ון ג'ייקוב אסטור. האולם נבנה על מנת להכיל 2,500 מושבים למתפללים (יותר מאשר קתדרלת פטריק הקדוש הסמוכה).
בית הכנסת עמנואל
היצרות מולדת של השוער
היצרות מולדת של השוער (באנגלית: Pyloric stenosis) היא היצרות של הפתח התחתון של הקיבה, המוליך ממנה אל התריסריון.
תסמינים.
בדרך כלל, ביטויי המחלה מופיעים החל מהשבוע השני או השלישי לחיים ועד לחודש השני או השלישי. התופעה גורמת להקאות קשות בחודשים הראשונים לחיי התינוק, הנובעות מכך ששריר השוער (pylorus) גדל משמעותית (היפרטרופיה) ומקשה על מעבר המזון אל התריסריון. ההקאות, שאינן כוללות מיצי מרה, הופכות להקאות קשות (הקרויות גם projectile vomiting - הקאה בכוח), והמופיעות בזמן האכלה או מיד לאחריה. היילוד רעב ודורש שוב מזון, והצואה מועטה וקשה.
אבחון.
תופעת ההיצרות שכיחה פי חמישה בקרב תינוקות זכרים (1:150) לעומת נקבות (1:750), כאשר הליקוי שכיח במיוחד אצל בנים בכורים. מניחים כי הסיבה למום זה היא פגם גנטי, המועבר בצורה מולטיפקטוריאלית, וזאת בשל שכיחותו הגבוהה בקרב תאומים מונוזיגוטיים.
במהלך הבדיקה, ניתן לחשוד כי מדובר בהיצרות השוער אם במישוש ניתן למצוא מסה שגודלה כזית, באזור האפיגסטריום הימני, מתחת לגובה הכבד (מישוש יכול להיעשות לאחר מתן מזון או פורמולה לתינוק). את האבחנה יש לאמת באמצעות בדיקת אולטרה סאונד, בה רואים כי שריר השוער (הפיילורוס) מעובה (מעל 4 מ"מ) ומוארך (מעל 14 מ"מ). בצילום רנטגן הנעשה עם חומר ניגוד ניתן לראות כי הקיבה מתרוקנת באופן איטי, ואזור הפיילורוס נראה כמו קו דק ומוארך.
בדיקות הדם יגלו תמונה של היפוכלורמיה (תת כלור בדם), היפוקלמיה (תת אשלגן בדם) ובססת, וזאת עקב האיבוד הניכר של כלור וחומצה בהקאות.
טיפול.
הטיפול הראשוני כולל את ייצוב מצב התינוק ותיקון החסרים האלקטרוליטיים כתוצאה מההקאות. טיפול המשך במרבית המקרים הוא ניתוחי – בניתוח פרדט-רמשטט (Fredet-Ramstedt operation) נעשה חתך בסרוזה ובשרירית של שריר השוער. מאז תחילת המאה ה-21 מקובל גם טיפול בשיטות כלפרוסקופיה. במרבית המקרים ניתן להתחיל בהאכלה כבר מספר שעות לאחר הניתוח, ועל פי רוב לאחריו לא נצפים סיבוכים.
מאלין מוסטרם
מאלין סופי מוּסְטְרֶם (בשוודית: Malin Sofi Moström; נולדה ב-1 באוגוסט 1975) היא כדורגלנית עבר שוודית ששיחקה כקשרית. מוסטרם, שהייתה ידועה בכינוי מוסן, שימשה כקפטנית נבחרת שוודיה במשך חמש שנים ושיחקה 113 משחקים במדיה.
קריירה.
מוסטרם נולדה באוגוסט 1975 בעיר ארנכלדסביק, והחלה את הקריירה בקבוצה המקומית של העיר. בשנת 1995 היא הצטרפה לקבוצת אומאו, ושנה אחר כך כבר עלתה איתה לראשונה לליגת העל השוודית. ב-26 ביולי 1998, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת שוודיה במשחק נגד אנגליה, ואף כבשה את שער הניצחון בדקה ה-84. שנה לאחר מכן, בקיץ 1999 שיחקה מוסטרם בטורניר הבינלאומי הראשון בקריירה שלה - גביע העולם שנערך בארצות הברית. בטורניר זה הודחו השוודיות ברבע הגמר על ידי נורווגיה, ואילו מוסטרם זכתה לכבוש את שער הכבוד בהפסד.