מכיוון שמברץ מורגנזה מעט גבוה יותר ומרוחק מהנהר, הוא בדרך כלל יבש משני הצדדים. גם אם מבנה זה ייכשל במהלך שיטפון חמור, מי השיטפון יצטרכו לשחוק לרמת מפלסי מים נורמליים לפני שהמיסיסיפי יוכל לדלג לצמיתות לערוץ אחר במיקום זה. במהלך השיטפון של 2011 פתחו המהנדסים של חיל ההנדסה עד 1/4 מהיכולת שלו לאפשר ל-4,200 מטרים מעוקבים בשנייה של מים להציף את נתיבי הגאות של מורגנזה ואטצ'אפלאיה ולהמשיך ישירות למפרץ מקסיקו, תוך עקיפת באטון רוז' וניו אורלינס. בנוסף להפחתת גובה המים בנהר המיסיסיפי במורד הזרם, הטיה זו הפחיתה את הסיכויים לשינוי ערוץ על ידי הפחתת הלחץ על שאר המרכיבים של מערכת הבקרה.
כמה גאולוגים ציינו שהאפשרות לשינוי מסלול לאטצ'אפלאיה קיימת גם באזור שמצפון למבנה הבקרה של הנהר הישן. הגאולוג של חיל ההנדסה של הצבא פרד סמית' אמר פעם: "המיסיסיפי רוצה ללכת מערבה. 1973 הייתה שיטפון של ארבעים שנה. השיטפון הגדול קיים שם בחוץ איפשהו - כשהמבנים לא יכולים לשחרר את כל מי השיטפונות והסוללה לא עומדת בלחץ. זה הזמן שבו הנהר יקפוץ מעל גדותיו וינסה לפרוץ".
שינוי מסלול אפשרי נוסף עבור נהר המיסיסיפי הוא סטייה לאגם פונטצ'רטריין ליד ניו אורלינס. נתיב זה נשלט על ידי "מברץ בונה קארה", שנבנה כדי להפחית את ההצפה בניו אורלינס. מברץ זה וסוללה טבעית בלתי מושלמת בגובה של כ-4-6 מטרים הם כל מה שמונע מהמיסיסיפי לסטות למסלול חדש וקצר יותר דרך אגם פונטצ'רטריין למפרץ מקסיקו. לסטייה של הערוץ הראשי של המיסיסיפי דרך אגם פונטצ'רטריין יהיו השלכות דומות להסטה לאטצ'אפלאיה, אך במידה פחותה, מאחר שערוץ הנהר הנוכחי יישאר בשימוש מעבר לבאטון רוז' ואל אזור ניו אורלינס.
נופש.
ספורט סקי המים הומצא על הנהר באזור רחב בין מינסוטה לוויסקונסין המכונה . מ במינסוטה, יצר ושכלל את טכניקת הסקי שלו בסוף יוני ובתחילת יולי 1922. מאוחר יותר הוא ביצע את קפיצת סקי המים הראשונה ב-1925, ונמשך במהירות של 130 קילומטרים לשעה על ידי סירה מעופפת של קרטיס מאוחר יותר באותה שנה.
ישנם שבעה אתרים של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית לאורך נהר המיסיסיפי. הוא אתר של שירות הפארקים הלאומיים המוקדש להגנה ולהבנת נהר המיסיסיפי עצמו. ששת האתרים האחרים של שירות הפארקים הלאומיים לאורך הנהר הם (מצפון לדרום):
אקולוגיה.
אגן המיסיסיפי הוא משכן למגוון גדול של בעלי חיים מימיים והוא מכונה "פאונת האם" (mother fauna) של המים המתוקים באמריקה הצפונית.
דגים.
זוהו כ-375 מיני דגים באגן המיסיסיפי, מספר העולה בהרבה על אגני נהרות אחרים של חצי הכדור הצפוני, באזורים ממוזגים/סובטרופיים, מלבד היאנגצה. בנהר המיסיסיפי עצמו זוהו לפחות 260 מיני דגים, המהווים כ-25% מכמות מיני הדגים באמריקה הצפונית. בתוך אגן המיסיסיפי, נחלים שמקורם ברמות של הרי האפלצ'ים והרי אוזארק מכילים מינים רבים במיוחד. בין מיני הדגים באגן יש מספר רב של מינים אנדמים, כמו גם משארים כמו חדקן שיניים אמריקאי, חדקן, דגי תנין וקשות-סנפיר.
בגלל גודלו ומגוון המינים הגבוה, אגן המיסיסיפי מחולק לרוב לתת-אזורים. נהר המיסיסיפי העליון לבדו הוא משכן של כ-120 מיני דגים, לרבות ', ', , , , זאב נהרות צפוני, , ', , שפמנון שטוח-ראש, , ' וסקפירינכוס פלטורינכוס.
בעלי חיים אחרים.
בנוסף לדגים, מספר מינים זוחלים, בהם צבים (כגון צב נשכן מצוי, צב מצחין, , , , צבגון מצויר וצב רך אמריקני), אליגטור אמריקני, ודו-חיים מימיים (כגון סלמנדרת ענק אמריקנית, , "" ו, וסרטנים מהמשפחה (כגון ) הם מינים מקוריים של אגן המיסיסיפי. בסך הכל יש מעל ל-50 מיני יונקים ו-145 מיני דו-חיים וזוחלים במיסיסיפי העליון. 60% מכל מיני העופות של אמריקה הצפונית (326 מינים) משתמשים באגן הנהר מיסיסיפי כנתיב הנדידה שלהם.
מינים זרים.
מינים מיובאים רבים נמצאים במיסיסיפי וחלקם מינים פולשים. בהם ניתן למצוא דגים כמו כסיף שפל-עין וקרפיון גדול-ראש שידועים לשמצה בזכות יכולת התחרות עם דגים מקומיים והנוהג שלהם לקפוץ מהמים בשל בהלה וההתנגשות בינם לבין שייטים עלולה להיות מסוכנת. הם התפשטו לאורך רוב האגן, אפילו התקרבו (אך עדיין לא פלשו) לימות הגדולות. מחלקת המשאבים הטבעיים של מינסוטה (Minnesota Department of Natural Resources) הגדירה חלק גדול מנהר המיסיסיפי במדינה כמים שבהם שורצים המינים האקזוטיים של וצמח המים .
אנדי וורהול
אנדי וורהול (באנגלית: Andy Warhol; 6 באוגוסט 1928 – 22 בפברואר 1987) היה אמן פופ ארט אמריקאי משפיע.
ביוגרפיה.
וורהול נולד בעיר פיטסבורג שבפנסילבניה, ילדם הרביעי של אונדריי (אנדרו) וורהולה (Ondrej Andrew Warhola) וג'וליה (לבית זאווקה). הוריו היגרו לארצות הברית ממיקובה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בצפון-מזרח סלובקיה). וורהול היה הומוסקסואל גלוי. ידוע באורח חייו הבורגני-בוהמייני ובחיבתו למסיבות ובילויים.
וורהול הוא מחלוצי תנועת הפופ ארט האמריקאית, שמקור שמה במילה Popular – פופולרי. תנועה אמנותית זו עוסקת בקשר בין האמנות לתרבות הפופולרית. וורהול חי בארצות הברית המתועשת של המאה ה-20, ארץ שפיתחה בהדרגה אהבה אובססיבית למותגים ולכוכבים. אמנותו טישטשה את הגבולות המוכרים בין מוצרים תעשייתיים לאמנות. הוא צייר, תוך שימוש בצבעים תעשייתיים, את כוכבי הרגע ומוצרי צריכה ידועים כבקבוקי קוקה-קולה ומרק בפחיות, יצירות שהציגו כאמנות. וורהול אף שכפל את עבודותיו פעמים רבות, בדומה לייצור תעשייתי.
בתחילת דרכו השתמש בצבעי שמן ובמכחול לציור פרסומות, אך משראה כי איננו מתפרנס מעבודותיו, פנה לשיטת הדפס משי.
בין יצירותיו הידועות ניתן למנות את היצירות:
בית החרושת.
את רוב עבודותיו יצר וורהול בסדנה בניו יורק שכונתה "The Factory" ("בית החרושת" או "המפעל"), ובה התאספו סביבו אמנים שונים, זמרים, דוגמנים ושאר דמויות אקסצנטריות וידועות מהתקופה. נוסף על יצירותיו של וורהול, הולידה הסדנה סרטי אמנות רבים.
בין באי הסדנה של וורהול היו גם הזמר לו ריד ולהקתו Velvet Underground. וורהול צירף ללהקה את הזמרת-דוגמנית ממוצא גרמני ניקו, והפך את הלהקה המתחילה ללהקת הבית שלו. יחד הם ערכו הופעות צבעוניות תחת השם "The Exploding Plastic inevitable", בהן הקרין את סרטיו על גבי חברי הלהקה שעה שאלתרו על הבמה במשך שעות. וורהול הפיק את אלבומה הראשון והחשוב של הלהקה, ואף עיצב עטיפתו, עליה התנוססה בננה (כסמל פאלי מובהק). עטיפה זו הפכה לסמל ולאחת מהדוגמאות הראשונות לעיצוב איכותי של עטיפות אלבומים. וורהול עיצב יותר מ-50 עטיפות אלבומים.
אידי סדג'וויק.
אחת המוזות הגדולות של וורהול בשנות ה-60 הייתה יורשת הנפט אידי סדג'וויק, בת לאחת המשפחות החשובות והעשירות בארצות הברית. וורהול קינא באידי על תשומת הלב התקשורתית הרבה לה זכתה לאחר שהתקשורת התאהבה בחיי הבוהמה היוקרתיים שלה. הם החלו במסע של בילויים יוקרתיים וצילומי סרטים היא בזבזה מיליונים מקרן הנאמנות שלה, למורת רוחו של אביה. היא נפרדה ממנו ובהמשך לקתה בדיכאון. היא נפטרה מנטילת מנת יתר של גלולות שינה, בהן השתמשה לאחר גמילתה מסמים.
וורהול שרד התנקשות, כאשר נורה, בשעה שעבד בסדנתו, על ידי הפמיניסטית ואלרי סולאנס ב-3 ביוני 1968. הוא נפצע קשה ומצבו הרפואי הוגדר כמוות קליני, רופאיו עיסו את ליבו והוא החלים וחזר לעבוד, אך נאלץ למשך שארית חייו ללבוש סוג של מחוך רפואי.
וורהול נפטר בניו יורק אחרי סיבוך של ניתוח שגרתי בכיס המרה, ונקבר בעיר הולדתו פיטסבורג.
יצירותיו.
וורהול היה לאמן הפופ המפורסם והמוכר ביותר, המגיב לסביבתו האורבנית ולתהליכים הנרקמים בה. כרזות הפרסומת ברחוב, בעיתונות ובטלוויזיה בוטאו באורח מתוחכם ביצירתו. וורהול העצים את נוכחות דימוייו ביצירתו באמצעות הכפלות ושכפולים.
אחת מיצירותיו הנודעות היא "בקבוקי קוקה-קולה" מ-1962. הבקבוקים מצוירים בדייקנות ודורשים מהצופה להתמקד בכל בקבוק – הם אינם אחידים מבחינת תכולתם. הדייקנות, העיצוב הנקי והקר, אפיינו יצירות אלו. בקבוקי הקולה ריקים בחלקם, והמיכון המשוכלל מועמד פה באירוניה, כי בפס הייצור יש כנראה גם טעויות של מכונה ולא רק של אדם. העמדת אובייקט מסחרי בנאלי כיצירת אמנות והכפלתו הוא צמצום הפער בין המציאות לבין האמנות עד שכבר כלל אינו קיים.
מרילין מונרו, 1962 מושא חלומותיו של כל בורגני, שכפול פניה וההגזמה בטיפול הצבעוני של דמותה הופכים אותה מכוכבת קולנוע בלתי מושגת לפשוטה וקרובה יותר לכל אחד (ראו דיפטיכון מרילין).
"אסון כתום", "התרסקות מטוס" ו"מהומה גזעית באדום" ב-1963, ו"כיסא חשמלי" ב-1967 - הן יצירות המבטאות את הפן השלילי של החיים המודרניים. לגביו, הצופה הממוצע מתייחס לזוועות החיים המודרניים כאילו הביט בסרט טלוויזיה, ללא מעורבות אישית. יצירות אלו הופכות להיות אחת ההצהרות הבודדות באמנות הפופ על החיים האמריקניים כפי שהם באמת. הן דורשות מהצופה שלא לעבור לסדר היום, אלא להתבונן בהן שוב ושוב. בכך הוא מותח ביקורת על העיתונות – העיתון מנטרל את העימות הישיר עם האסון המצולם. באמצעות השכפול הוא מראה לצופה את הזוועה פעמים רבות ואז אולי יהיה שינוי במציאות – שכוללת תאונות דרכים ומהומות גזעיות.
בשנת 1980 יצר את הסדרה: "10 פורטרטים של יהודים במאה ה-20״ (Ten Portraits of Jews of the 20th Century), הדפס על משי, שהופיע במוזיאון היהודי של ניו יורק. היצירה כוללת את הפורטרטים של זיגמונד פרויד, ג'ורג' גרשווין וגולדה מאיר. המבקרים קטלו את היצירה.