ב-2002 נישאו השניים בסיאטל, עיר הולדתה של פאואל. לזוג נולדו בת ב-2003 ובן ב-2005.
או'בריאן רכש אחוזה בשווי 10.5 מיליון דולרים ברנטווד שבלוס אנג'לס, במסגרת ההכנות למעבר לטונייט שואו שמצולמת בקליפורניה.
הכוח האלקטרו-חלש
במודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים הכוח האלקטרו-חלש הוא כוח המאחד שניים מהכוחות היסודיים של הטבע: הכוח החלש והכוח האלקטרומגנטי. ביקום כיום הכוחות היסודיים הם הכוח החלש והכוח האלקטרומגנטי, אולם על פי מנגנון היגס (ראו שבירת סימטריה ספונטנית) הם מתאחדים לכוח יסודי אחד, בטמפרטורות גבוהות מאוד, מסדר גודל של קלווין.
הכוח האלקטרו-חלש מתואר בתורת כיול עם סימטריה של formula_1. כאשר הסימטריה מושלמת (בטמפרטורות גבוהות) קיימים ארבעה נשאי כוח חסרי מסה. שבירת הסימטריה גורמת לשלושה מהם - נשאי הכוח החלש בוזוני W ו-Z - לקבל מסה, ולפוטון להישאר בוזון כיול חסר מסה של הכוח האלקטרומגנטי עם סימטריית כיול formula_2 חדשה.
תיאור מנגנון הכוח האלקטרו-חלש ושבירתו היה אבן הבניין האחרונה בתאוריה של המודל הסטנדרטי של החלקיקים היסודיים, גם אם מאז נתגלו תופעות וחלקיקים רבים נוספים, והנושא נמצא בחקירה ענפה. מנגנון השבירה דורש את הימצאותו של בוזון היגס, חלקיק שב-2012 הוכרז כי בסבירות גדולה הוא התגלה בניסויים שנערכו במאיץ החלקיקים LHC שבמרכז המחקר CERN.
היסטוריה.
בתחילת המאה ה-20, כשנתגלו החלקיקים הראשונים, הכוחות שפעלו עליהם סווגו בתחילה בדרך הבאה: הכוח האלקטרומגנטי, הכוח החלש והכוח החזק. ככל שעבר הזמן, הבינו פיזיקאי החלקיקים שהכוח האלקטרומגנטי והכוח החלש אחד הם.
קשה לגלות זאת באנרגיות נמוכות, אך ככל שמאיצי החלקיקים אפשרו למדענים לעבוד בתגובות אנרגטיות יותר, היה ברור שכוחות יתאחדו באנרגיות גבוהות יותר. בוזוני הכוח (או "נשאי הכוח") של הכוח החלש היו בעלי מסה אדירה. נשא הכוח של הכוח האלקטרומגנטי הוא הפוטון, שלו אין מסה. כיוון שאין לו מסה, שני מטענים חשמליים יכולים להגיב ממרחק אינסופי (אם הם שני המטענים היחידים בסביבה). הכוח החלש משמעותי רק במרחקים קצרים מאוד, העומדים ביחס הפוך למסת נשאי הכוח שלו.
על תרומתם לאיחוד הכוח האלקטרומגנטי והכוח החלש קיבלו שלדון גלשאו, עבדוס סלאם וסטיבן ויינברג את פרס נובל לפיזיקה לשנת 1979.
פרשיות ריגול בישראל
פרשיות ריגול בישראל - מאז הקמתה משכה ישראל את עיניהן של סוכנויות מודיעין. הסכסוך הישראלי-ערבי ומיקומה האסטרטגי הפכו אותה ליעד מודיעיני מועדף. ארגוני הביון הזרים לא חסכו במאמצים כדי להחדיר מרגלים לתוך ישראל. מידת הצלחתם הייתה לרוב מוגבלת, אך היו להם גם הישגים בולטים.
פרשיות ריגול נודעות.
שמואל סמי ברוך.
איש עסקים ישראלי שכשל בעסקיו. בשנת 1963 יצר קשר עם המודיעין המצרי באירופה והציע את שירותיו. חזר לארץ כסוכן מצרי ובמימון המצרים הקים מפעל טקסטיל בקריית גת, ששימש כתחנה של המודיעין המצרי. נחשף, נשפט ונדון ל-18 שנות מאסר. שוחרר לאחר 10 שנים ומאז השתלב מחדש בעולם העסקי. נפטר ב-2003.
לוי לוי.
לוי לוי (לוציאן לוי איגנצי לוי) נולד ב-5 בספטמבר 1922 הוא היה פעיל ציוני בפולין ובתקווה להיחלץ מהרשעה באחזקת נשק שלא כחוק הסכים לשרת את המודיעין הפולני. במהרה הפך לסוכן נאמן ונהנה ממענקים כספיים נכבדים. בו בזמן הגיע לתפקידים בכירים בתנועת הנוער הציונית גורדוניה, שעליה סיפק מידע.
ב-1948 עלה לארץ ובשל תהליכי הסינון המינימליים לא התקשה להתקבל לשירות הביטחון, ודווקא ליחידה שעסקה בסיכול ריגול נגדי. בזבזנותו הכספית ומנהגו להסתובב בכל מקום עם מצלמה לא עוררו את חשדם של עמיתיו. זה התעורר רק ב-1957 אחרי שלוי שירת כבר שמונה שנים.
בתשאולים שנערכו לעולים מפולין התברר כי ידוע להם על מרגל פולני בכיר המועסק בשירות הביטחון הישראלי. הסימנים הצביעו על לוי לוי, והוא נעצר. אולם בהיעדר ראיות התקשו להרשיעו במשפט, מה עוד שהוא גייס לעזרתו עורכי דין בולטים כשמואל תמיר ואריה מרינסקי.
בסופו של דבר הורשע לוי לוי בבית המשפט המחוזי (הרכב: השופטים יצחק דולב, מקס צ'רנובילסקי, מרדכי קנת) בשל ראיות נסיבתיות, אך הראיה המכריעה שהבטיחה שפסק הדין לא ייהפך בבית המשפט העליון באה דווקא מצרפת. עריק מהביון הפולני סיפק פרטים שהרשיעו בוודאות את לוי לוי. הוא אומנם לא הסכים בשום פנים שאלו ייחשפו בבית משפט, אולם עד מועד הערעור חוסל העריק בידי הפולנים כנקמה על בגידתו, והשירות היה משוחרר מהבטחתו לו.
אומנם הראיה עצמה לא הוצגה בבית המשפט העליון, בשל הקושי המשפטי להציג ראיות חדשות בערכאת ערעור, אך עורך הדין מרינסקי שכנע את לוי לוי להודות, והושגה עסקה על עונשו.
לוי לוי השתחרר מהכלא לאחר שבע שנות מאסר והשתקע באוסטרליה, שם נפטר ממחלה ממארת באמצע שנות השמונים. הפרשה הותרה לפרסום רק בשנת 1991, למעלה מ-30 שנה אחרי מאסרו.
יורי לינוב.
סגירת שגרירות ברית המועצות בישראל, תוצאת מלחמת ששת הימים, העמידה את הסובייטים במצוקה חמורה. לא היה מי שיפעיל את הסוכנים שלהם בארץ. לפיכך נשלח לישראל קולונל בכיר בק.ג.ב. בשם יורי לינוב, שבמקור יועד לשמש כמרגל בארצות הברית. הוא ערך בארץ כמה ביקורים החל מ-1970. הנזק שגרם היה מועט ביותר וגם לסוכנים שהפעיל לא היה ערך רב.
בתחילת 1973 הגיע מידע שאפשר את לכידתו, לא לפני שגולדה מאיר, ראש הממשלה, נתנה אישור מיוחד לפעולה. לינוב נשבר בחקירה בקלות רבה. במשפטו הוא נידון ל-18 שנות מאסר. לפי דברי סניגורו, עו"ד אריה מרינסקי, הוא חפץ מלכתחילה בעונש כבד, כזה שיחייב את ארצו להתאמץ ולעשות עסקה לשחרורו. בסופו של דבר, לינוב אכן הוחלף באוגוסט 1974 בסילווה זלמנסון, אחת מחוטפי המטוס בלנינגרד ובהיינריך שפטר - יהודי בולגרי עובד או"ם שנעצר על ידי שירות הביטחון הבולגרי ונידון למוות בעוון ריגול, כנראה אך ורק לשם סחיטת שחרורו של לינוב. גולדה מאיר הורתה לפעול לשחרורו של שפטר, שהשתקע בארץ אחרי שחרורו.
שולחיו של לינוב לא שבעו נחת מתפקודו ומאי עמידתו בחקירה, ומשחזר לברית המועצות - קנסו אותו והשפילוהו, הוא פוטר והורד בדרגה.
בשנות התשעים ליווה אותו צוות ערוץ 2 לארץ במסגרת תוכנית תחקיר, והוא סיפר כי אילו היה הדבר תלוי בו, היה שב לישראל ומעביר בה את שארית חייו.
יוסף עמית.
רס"ן יוסף עמית (ליזרע) נולד ב-1945 בחיפה היה איש צבא ותיק. למד בבית הספר לקציני ים עכו, התגייס לצנחנים ואחר כך ביקש לעבור קורס חובלים בחיל הים. ב-1967 עזב את הצבא והתגייס למשטרת ישראל. בשנת 1970 התגייס שוב לצה"ל ושירת כמפקד פלוגה ונפצע שנתיים אחר כך בפשיטה בלבנון. בסוף 1972 הואשם בהריגת מחבל כפות בלבנון, אך זוכה, לאחר שרפאל איתן העיד לטובתו ואמר שנתן פקודה לא להחזיק שבויים. בין מלחמת יום הכיפורים ועד 1979 שרת באגף המודיעין, ושימש קצין ביחידה 504. בשנת 1982 נקלע למשבר נפשי ואושפז, וניסה לשים קץ לחייו. בשנת 1984 החל לעבוד כחוקר פרטי.
עמית נעצר מחוץ לביתו בחיפה בשנת 1986, לאחר שנטען כי נפגש בגרמניה עם סוכני ה-CIA. לטענתו בעת החקירה עונה במכות חשמל. הוא נשפט בשנת 1987 ל-12 שנות מאסר והורדה לדרגת טוראי בגין ריגול חמור ומגע עם סוכן זר. הוא נכלא בבידוד מוחלט. המשפט נערך בדלתיים סגורות והוטל צו איסור פרסום על הפרשה. כסנגור שימש תחילה עורך הדין אבי ברדוגו, אך לטענתו השכ"ב הפעיל עליו לחץ שיוותר על התיק. במקומו מונה עורך הדין אמנון זכרוני. עמית ניסה לעניין בסיפורו עיתונאים, מאחר שהיה סבור כי נעשה לו עוול. בספטמבר 1987 יצר קשר עם ענת סרגוסטי מהירחון "העולם הזה", אך הצנזורה הצבאית מנע כל פרסום על הפרשה בשנת 1988 הצליח לקיים ריאיון ארוך עם מנחם שיזף מהעיתון "חדשות" וענת סרגוסטי, בעת שהיה בטיפול רפואי בבית חולים. בריאיון סיפר את כל הפרטים על מעצרו והעוול שנעשה לו. הצנזורה הצבאית שוב אסרה כל פרסום.
באוקטובר 1992 פסלה הצנזורה הצבאית שוב כתבה על הפרשה, בתואנה כי החומר שמופיע בה יפגע בביטחון המדינה. הכתבה נכתבה על ידי הכתבת זהרה רון בעיתון "העיר". העיתון עתר לבג"ץ נגד הפסילה, באמצעות עורך הדין שלמה ליבליך, מאחר שסבר כי למעט מספר משפטים בהם מתוארת הפרשה שבעטיה הואשם והורשע עמית, אין בשאר החומר כל סכנה לביטחון הציבור. לאחר שהדיון נדחה מספר פעמים, ב-2 ביולי 1993 הותר פרסום פרטים חלקיים על הפרשה. לאחר חשיפת הפרשה בתקשורת הכחיש עמית שריגל לטובת מדינה זרה, והמשיך לטעון שנעשה לו עוול.
במהלך מעצרו הופצו שמועות שהוא נאשם בריגול לטובת סוריה, שפרסמו בעיתונים "ידיעות אחרונות" ו"מעריב", ביולי 1986, תחת הכותרת "רס״ן במודיעין מואשם בריגול לטובת סוריה ועומד לדין בבית המשפט המחוזי בחיפה". בשנת 1990 הגיש עמית תביעת דיבה נגד שני העיתונים. לאחר חשיפת הפרשה הם הסכימו לפרסם התנצלות.
באוקטובר 1993, שוחרר עמית לאחר ריצוי של כשני שלישים מעונשו, ולאחר שהסכים לשמור על פרופיל נמוך ולא לדבר עם התקשורת. בעת שחרורו פורסם כי הורשע רק בניסיון למכור חומר מסווג לגורם זר.
אולריך שנפט.
אולריך שנפט היה חייל גרמני בוואפן אס אס. בתום המלחמה, משסבר שאין לו עתיד בגרמניה, החליט ללבוש זהות של פליט יהודי ולזכות בהטבות שהיו כרוכות אז במעמד זה. הוא שינה את שמו לגבריאל זיסמן, עלה ארצה והיה לקצין בתותחנים.
בשהותו בארץ התאהב באישה נשואה, עולה מגרמניה שבביתה התגורר. זו נפרדה למענו מבעלה. בעקבות פרשיית אהבים זו עזבו שניהם את הארץ.