המתיישבים הראשונים הידועים בעמק הפו היו הליגורים (שבט פרה-הינדו אירופאי). לאחר מכן התיישבו בעמק האומברים שהגיעו ממרכז איטליה. במהלך המאה השביעית לפנה"ס נכבש העמק על ידי האטרוסקים אשר הקימו בו מספר ערים, ובהן פארמה, רוונה ובולוניה. במהלך המאה החמישית לפנה"ס הגיעו אל העמק שבטים קלטים שחצו את האלפים והתיישבו ברחביו למעט באזור ונטו. בין היישובים שנוסדו על ידי הקלטים הייתה העיר ברגמו. העמק חולק בין השבטים הקלטים - הבואואי התגוררו באזור בולניה והטאוריני התגוררו באזור טורינו.
שבטים אלה תקפו את העיר רומא בשנת 390 לפנה"ס. לימים כבשו הרומאים את העמק ובשנת 196 לפנה"ס שלטו שליטה מוחלטת בכולו. הרומאים בנו ערים רבות באזור, סללו את הויה אמיליה בדרומו, ויוליוס קיסר העניק אזרחות רומית לתושבי הערים בעמק. בין השנים 286–403 שמשה מילאנו כבירת האימפריה הרומית המערבית. לאחר מכן עברה הבירה לרוונה עד נפילתה של האימפריה. שבטים גרמניים אשר חצו את האלפים כבשו את העמק, הוא נכבש על ידי אודואקר ההוני ולאחריו על ידי תאודוריק הגדול מלך האוסטרוגותים במאה החמישית.
המלחמה הגותית ומגפת יוסטיניאנוס במחצית המאה ה-6, הביאו למותם של מרבית תושבי העמק. יתר תושבי העמק ברחו להרים, ולערי העמק השוממות פלשו הלומברדים - שבט גרמאני לוחם, אשר העניק את שמו לאזור לומברדיה. הלומברדים חילקו את העמק לשתי דוכסויות - טורינו במערב ופריולי במזרח. בירתם שכנה בתחילה בוורונה אולם בהמשך הועברה לפאביה. עיר נוספת בעלת חשיבות הייתה מונצה (שעלתה בחשיבותה באותה עת על מילאנו ההרוסה). במהלך תקופת שלטונם של הלומברדים בעמק, הם קבלו על עצמם את הנצרות. בשנת 774 כבש קרל הגדול את ממלכת הלומברדים והעמק היה לחלק מהאימפריה הקרולינגית. לאחר פירוקה של האימפריה שלט באזור אוטו הראשון מסקסוניה, והעמק הפך בשנת 962 לחלק מהאימפריה הרומית הקדושה. בתקופה זו החלה עלייתה של הרפובליקה של ונציה באזור ונטו, ומילאנו שבה להיות העיר החזקה בעמק הפו (אף שנבזזה ונהרסה בשנת 1162). מילאנו עמדה בראש הליגה הלומברדית והביסה את קיסר האימפריה הרומית הקדושה פרידריך ברברוסה בקרב לניאנו בשנת 1176. בשלהי ימי הביניים, עם עליית כוחה של ונציה, היא השתלטה על מרכז העמק, ומילאנו נותרה לשלוט בחלקו המערבי.
בשלהי המאה ה-15 החלו המלחמות האיטלקיות - מאבק בין צרפת וספרד על השליטה באיטליה. בתקופה זו נערכו קרבות רבים ברחבי איטליה ועמק הפו עבר מיד ליד. ונציה שמרה על נטרליות, אולם אפילו שווייץ פלשה לצפון העמק וכבשה את אזור קנטון טיצ'ינו המהווה עד היום חלק משווייץ. עם ניצחונו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על פרנסואה הראשון, מלך צרפת בקרב פאביה בשנת 1525, תמו המאבקים בין שתי המעצמות, והעמק נשלט על ידי ספרד אשר הנהיגה קונטרה-רפורמציה ואסרה על הפרוטסטנטיות בעמק. במהלך מלחמת הירושה הספרדית עברה השליטה במילאנו מספרד לאוסטריה. נפוליאון בונפרטה כבש את העמק בשנת 1796, ושוב ב-1800 בקרב מרנגו, והפך את העמק לחלק מממלכת איטליה הנפוליאונית. לאחר תבוסת נפוליאון שבו האוסטרים לשלוט בעמק, אולם הפעם התנגדו תושבי העמק לשליטה זו, בעיקר בהנהגתה של שושלת סבויה מפיימונטה. בשנת 1848 החל המאבק לאיחוד איטליה ו-1858 נכבשה לומברדיה על ידי הצבא הפיידמונטזי. בשנת 1866 הצטרפה ונטו לאיטליה בעקבות תבוסת אוסטריה בידי הפרוסים. בתחילת שלטונה של איטליה בעמק סבלו תושביו מעוני רב אשר הביא להגירה המונית לארצות הברית, אולם בשלהי המאה ה-19 החל תיעוש גובר של העמק בשל שפע המים שבו וכוח האדם הזול.
העמק כמעט ולא נפגע במהלך מלחמת העולם השנייה. גרמניה הנאצית עשתה שימוש רב בתעשייה הענפה שבו, והאזורים המתועשים הופצצו על ידי חילות האוויר של בעלות הברית. ב-25 באפריל 1945 פרצה באזור מרידה כנגד הכוחות הגרמנים (הנסוגים ממילא בפני בעלות הברית). מרידה זו הביאה לנסיגה מואצת של הגרמנים, והערים מילאנו וטורינו שוחררו על ידי תושביהן קודם להגעת צבאות בעלות הברית אליהן. לאחר תום מלחמת העולם פרחה התעשייה בעמק. בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלו להשמע בעמק ובצפון איטליה בכלל דעותיה של מפלגת הליגה הצפונית (Lega Nord) הקוראת למתן אוטונומיה לעמק הפו - אותו היא מכנה בשם פדניה (Padania) - או לפרישתו המוחלטת של האזור מאיטליה.
165 לספירה
257 לספירה
חג לאומי
חג לאומי הוא חג חילוני המצוין במרבית מדינות העולם, בדרך כלל על מנת לציין אירועים בעלי אופי לאומי. חגים לאומיים מציינים בדרך-כלל מאורעות היסטוריים חשובים בתולדות המדינה: יום היווסדה, יום אימוצם של חוקה או דגל, אירועים מכריעים במהפכות או מלחמות נגד כובש זר, או איחוד בין חלקים שונים במדינה. בחלק מהמדינות נחגג חג לאומי ביום עלייתו לשלטון או יום הולדתו של השליט.
לרוב מוענק יום שבתון בימי חג לאומי.
במדינות שונות מנהגים המציינים את החג הלאומי ובהם טקסים, מצעדים צבאיים, הנפת דגלי הלאום על מבני שלטון ומבנים פרטיים, וחגיגות במרחב הציבורי. תושבי המדינה חוגגים באירועים פרטיים (מסיבות, ברביקיו, ופיקניקים).
בישראל.
החג הלאומי של ישראל הוא יום העצמאות, אשר מועדו נקבע לפי התאריך העברי של יום הכרזת המדינה. ביום שלפני יום העצמאות מציינים את יום הזיכרון. בחוק מוגדרים מועדים נוספים אשר זוכים לציון ממלכתי: יום ירושלים, יום העלייה, יום הזיכרון לשואה ולגבורה ויום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן, וכן ימי זיכרון לאישים ציבוריים, כגון יום הרצל, יום זאב ז'בוטינסקי ויום הזיכרון ליצחק רבין.
פרס אריך מריה רמרק לשלום
פרס אריך מריה רמרק לשלום (בגרמנית: Erich-Maria-Remarque-Friedenspreis) הוא מענק כספי בסך 15 אלף אירו הניתן מדי שנתיים החל משנת 1991, על ידי עיריית אוסנבריק שבגרמניה, העיר בה נולד הסופר אריך מריה רמרק. הפרס מוענק לסופר, עיתונאי, או חוקר מדעי אשר עוסק בתחומים של שלום: שלום ומלחמה, התפרקות מנשק, זכויות אדם, חירויות פרט, גלות, גירוש ומקלט מדיני.
בהקשר הישראלי-פלסטיני, הוענק הפרס בשנת 1995 לאורי אבנרי, ובשנת 2003 הוענק הפרס לפסיכולוג הישראלי דן בר-און ולמשורר הפלסטיני מחמוד דרוויש.
שותפות אזרחית
שותפות לחיים
יחסים משמעותיים
יחסי תלות-גומלין לבוגרים
יחסי תלות גומלין לבוגרים
יחסי-טובה הדדיים
הסכם סולידריות אזרחי
איחוד יציב
קראוות בני חסאן
קראוות בַּ֫נִי חסאן (בערבית: قراوة بني حسان) הוא כפר פלסטיני במחוז סלפית, כשלושים קילומטר דרום-מערבית משכם. נקרא גם קראווה א-תחתא (=התחתונה) כדי להבדילו מקראוות בני זייד שמכונה קראווה אל-פוקא (=העליונה). לפי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה גרו בו כ-4,612 תושבים בשנת 2016. שטח הכפר הוא כ-9,684 דונם, מתוכם כ-507 שטח בנוי.
היסטוריה.
לפי עדויות ארכאולוגיות אזור הכפר מיושב ברציפות החל מתקופת הברזל בארץ ישראל. ממזרח ומדרום לגרעין העתיק של הכפר נמצאים מספר מערות ואתרי קבורה שהיוו את הנקרופוליס של היישוב בעת העתיקה. ביניהם:
על גבעה שמצפון לכפר, יש אתר ארכאולוגי גדול בשם "ח'רבת פרדוסי", שהיה מיושב על ידי יהודים בתקופה ההלניסטית ובתקופה הרומית–ביזנטית, השם הורדוס בערבית הוא פרדוס. אנשי הקרן לחקר ארץ ישראל מצאו בתוך הכפר מבנה מרשים שנקרא קלעת פרדוס, "על שמו של מלך שקברו נמצא בדרום הכפר". ואשר לקבר, הם מציינים שהאתר הנקרא "קבר אל-מלכ פרדוס", גל אבנים ארוך הקרוב לדיר א-דרב המופיע במפות של המרכז למיפוי ישראל בשם "קבר אל מלכּ בּירזֶון". האתר נהרס ברובו בעקבות בנייה פלסטינית בלתי חוקית.
בתקופה העותמאנית.
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע הכפר עם 18 בתים בסנג'ק שכם. תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, עיזים ועל כוורת דבורים לייצור דבש.
בשנת 1870, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בכפר, והעריך שגרו בו כ-300 תושבים, וכתב:
בתקופת המנדט הבריטי.
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה בקראוות בני חסאן אוכלוסייה של 313 מוסלמים. המספר גדל במפקד 1931 ל-352 נפש, שהתגוררו ב-89 בתים.
בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 450 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל היה 9,685 דונם, שמתוכם הוקצו 105 למטעים וחקלאות שלחין, 2,820 לגידולי דגנים, ואילו 30 דונם סווגו כשטח בנוי.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
בשנת 1961, האוכלוסייה של קראוות בני חסאן הייתה 667 נפש.
לאחר 1967.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, קראוות בני חסאן עברה לשליטה ישראלית.
על פי הסכמי אוסלו הכפר מוגדר כשטח B. למורדות הכפר שוכן ערוץ אלמגור (בערבית "אל-מג'ור") של נחל קנה. מצדו השני של הערוץ נמצא היישוב חוות יאיר.
ב-30 באפריל 2022 נתפסו בכפר שני מחבלים שביצעו פיגוע ירי בכניסה לאריאל בו רצחו אדם אחד.
חינוך.
בקראוות בני חסאן ארבעה בתי ספר. בית ספר יסודי לבנים, בית ספר יסודי לבנות, בית ספר תיכון לבנות ובית ספר תיכון מעורב.
עולם האסלאם
פיסטוק שאמי
משפט זרימה-מקסימלית חתך-מינימלי
רג'ינה הול
רג'ינה הול (באנגלית: Regina Hall; נולדה ב-12 בדצמבר 1970) היא שחקנית קולנוע אמריקאית. ידועה בעיקר בשל גילום דמותה של ברנדה מיקס בסדרת הסרטים "מת לצעוק" ודמותה של קורטה ליפ בדרמה הקומית "אלי מקביל".
ביוגרפיה.