עלילת הסרט מציגה את דמותו של ריימונד שאו (בגילומו של לורנס הארווי), סמל ראשון בכוחות האמריקאיים שלחמו במלחמת קוריאה, שעבר שטיפת מוח בזמן שהוחזק בשבי הקומוניסטי במנצ'וריה הסינית ותוכנת לפעול כמתנקש במועמד לנשיאות ארצות הברית, בעת שזה ישא את נאום ההכתרה בוועידה הארצית שבחרה במועמדותו; זאת על מנת שהמועמד לתפקיד סגן הנשיא, שהיה סנטור רב מלל ומסית אנטי-קומוניסטי, ולמעשה סוכן סובייטי, יבוא במקומו וייבחר לנשיא שיהיה נשיא-בובה בשרות הסובייטים. משחקה של אנג'לה לאנסברי בדמות אמו השתלטנית של ריימונד שאו, שהייתה גם מפעילתו של בנה במשימת הרצח, ואשתו של הסנטור חדל-האישים שנועד למלא את תפקיד הנשיא-מטעם, וכן משחקו של פרנק סינטרה (שבסרט זה, בנוסף לסרט "סדנלי" - Suddenly משנת 1954, שב לשחק בסרט שנושאו התנקשות בנשיא), בתפקיד מפקדו של ריימונד שאו שחשף את המזימה, הפכו את הסרט למוערך מאוד בעת הקרנתו לראשונה.
תגובות לסרט.
לאחר רצח קנדי עלו נקודות הדמיון שבין הסרט לבין אירוע רצח הנשיא: המתנקש בסרט היה "פתי" (patsy) שנשלט בידי כוחות חזקים ממנו, כפי שרוב תאוריות הקונספירציה בנוגע לרצח קנדי, מייחסות כינוי זה ללי הארווי אוסוואלד. הירי היה מתא הקרנה של אולם הוועידה שנמצא בגובה ממול לבמה. זווית הירי והמרחק מן המטרה היו דומים לאלו שבין מחסן הספרים בדאלאס לבין מכונית הנשיא. הירי היה אף הוא ברובה צלפים. ריימונד שאו התגייס לצבא לאחר אכזבה בחיי האהבה שלו בדומה ללי הארווי אוסוואלד שהתגייס לחיל הנחתים.
כשהחלו להיווצר תאוריות הקונספירציה על רצח קנדי, חלקן סבוכות ומסובכות מאוד, קשה היה שלא למצוא מכנה משותף בינן לבין המזימה המתוחכמת שבסרט.
בעקבות כל אלה הפך הסרט לסרט פולחן (Cult Movie). לסרט מעלות משלו שאינן דווקא בהקשר לרצח קנדי: הבימוי של ג'ון פרנקנהיימר (שביים בין היתר את "איש הציפורים מכלא אלקטרז" ואת "שבעה ימים במאי"), גילום הדמויות האמין של בעלי התפקידים הראשיים, לורנס הארווי כריימונד שאו, שנבחר להיות בעל כורחו למתנקש, אנג'לה לאנסברי כאמו המפלצתית (במציאות הייתה לאנסברי מבוגרת בשלוש שנים בלבד מ"בנה" לורנס הארווי) ופרנק סינטרה כמפקדו של ריימונד שאו שהפך לקצין מודיעין וחשף את המזימה, דמות של קצין מיוסר ומהורהר.
יש לציין גם את משחקם של שני שחקני משנה שהשתתפו בסרט. ג'יימס גרגורי כסנטור אייסלין, דמגוג פוליטי ריקני ורברבן שהיה מיועד על-פי המזימה למלא את תפקיד "המועמד המנצ'ורי" לנשיאות ארצות הברית וכן קאי דיי (Khigh Dhiegh) כסוכן הסיני שהיה אחראי להפעלת המזימה. שחקן זה, אף שהיה ממוצא מצרי, גילם בקולנוע ובטלוויזיה תפקידים של סיני בגלל חזותו המונגולית, וזכור בתפקיד איש הביון הסיני באחדים מפרקי סדרת הטלוויזיה "הוואי חמש אפס".
הסרט זכה למועמדויות לפרס האוסקר בשנת 1963. אנג'לה לאנסברי הייתה מועמדת לשחקנית המשנה הטובה ביותר. הסרט קיבל מועמדות נוספת לאוסקר בקטגוריית "העריכה הטובה ביותר", וכן מועמדות לפרס גלובוס הזהב לג'ון פרנקנהיימר בקטגוריית הבימוי, וזכייה לאנג'לה לאנסברי כשחקנית המשנה הטובה ביותר.
הסרט יצא להקרנה מחודשת בשנת 1987 ומאז הוא מוקרן מדי פעם בטלוויזיה, לרבות פעמים אחדות בערוצי הטלוויזיה בישראל.
גרסאות נוספות של הסרט.
ב-30 ביוני 2004 הועלתה בהצגת בכורה גרסה חדשה של "השליח ממנצ'וריה". הסרט הוקרן בישראל בשם "המועמד ממנצ'וריה" (שוב עיוות של שמו המקורי "המועמד המנצ'ורי"). תסריטאי הסרט נאלצו להתמודד עם השינויים שחלו בעולם עם קריסת ברית המועצות והגוש הקומוניסטי ומצאו כתחליף לגוף רב העצמה, העומד מאחורי המזימה להשליט נשיא בובה על ארצות הברית, את הגלובליזציה המתגלמת בדמותו של תאגיד בדיוני הנקרא "התאגיד המנצ'ורי הגלובלי". במתן שם זה לתאגיד הצליחו יוצריו לפתור את בעיית שמירת שמו המקורי של הסרט. בגרסה החדשה ריימונד שאו עצמו הוא האיש המיועד למלא את תפקיד הנשיא-בובה, אמו היא סנאטורית רבת-עוצמה, ודמותו של הסנאטור אייסלין נמחקה.
את תפקיד ריימונד שאו ממלא בגרסה החדשה השחקן לייב שרייבר, אמו הדורסנית היא מריל סטריפ ומפקדו חושף המזימה הוא דנזל וושינגטון. במאי הסרט הוא ג'ונתן דמי שביים את "שתיקת הכבשים".
ספרו של ריצ'רד קונדון, עליו מבוסס הסרט, הופיע פעמיים בתרגום עברי:
עראים
עראים (שם מדעי: Laurales) היא סדרה של צמחים דו־פסיגיים, השייכת למערכת בעלי הפרחים. סדרה זו קרובה לתחתית העץ האבולוציוני, ונמנית עם הדו־פסיגיים הקדומים יחד עם צמחים כגון מגנוליה, נימפאה ואבוקדו.
העראים מונים כ־85-90 סוגים המרכיבים שבע משפחות. רובם עצים הגדלים באקלים טרופי. הסדרה מיוצגת בארץ על ידי מין יחיד שהוא ער אציל.
שרידים מאובנים ראשונים של העראים שייכים לתחילת הקרטיקון. ייתכן שמוצאה העתיק של הסדרה גרם לכך, שבמהלך התורים איבדו נציגיה את הבסיס המורפולוגי שאיחד אותם מלכתחילה. כיום לא ניתן להצביע על תכונה מורפולוגית משותפת שמאחדת את כל העראים. עובדה זאת הציתה ויכוחים רבים בקרב הבוטנאים אודות תיחום גבולות הסדרה. רק בסוף המאה ה־20 נקבע ההרכב הנוכחי של הסדרה על־סמך בדיקות מולקולריות.
מיון.
המיון המודרני נוטה לכלול בסדרת העראים את המשפחות הבאות:
קוד ספגטי
קוד ספגטי הוא כינוי גנאי לקוד של תוכנית מחשב הכתוב באופן לא מובנה, כך שלקורא הנתקל בקוד לראשונה קשה מאוד להתמצא בו, והפקודות הכתובות בו מעורבבות זו בזו כספגטי בצלחת. בשל היותו קוד לא קריא, קשה לשימוש חוזר ומורכב לתחזוקה, הגישה הרווחת היא שקוד הספגטי אינו מקובל ואף מעיד על כישלון מסוים של המתכנת ליצור קוד ברור.
קוד ספגטי נוצר לעיתים קרובות במערכות תוכנה מורכבות, בעקבות יצירת גרסה ראשונית (גם כזו שכתובה היטב) של התוכנה ולאחר מכן הוספת תכונות, ללא אפשרות של תכנון מחדש של קוד מערכת התוכנה (בעיקר עקב אילוצי זמן).
מאפיין טיפוסי של קוד הספגטי הוא שימוש נרחב בפקודת goto (לפני שתכנות מובנה הפך לנורמה מקובלת), המורה למעבד המחשב "לקפוץ" לפקודה הנמצאת בשורה מסוימת, שלא לפי סדר השורות בקוד. ה"קפיצה" הזו עשויה ליצור לולאות תכנותיות - לרוב מותנות, על ידי פקודת if - או שגרות (רוטינות) מלאכותיות, באופן שייקשה לזהותן. אם ממשיכים לעשות שימוש בשיטה הזו לאורך זמן, במהלך תחזוקת אותו קוד, הולכים ונוצרים בו טלאים רבים של פקודות goto, ה"מקפיצים" את המעבד הלוך ושוב ברחבי הקוד, אשר נעשה מסובך ומפותל. בשנת 1968, פרסם אדסחר דייקסטרה את מאמרו המפורסם Structured Programming with go to Statements, בו שלל את השימוש בפקודה זו, ובעקבותיו המושג תכנות מובנה הלך ותפס מאז תאוצה. כיום, השימוש בפקודת goto נחשב לבעייתי בהנדסת התוכנה, ומשתמשים בה רק במקרים חריגים (כגון יציאה מלולאה מקוננת).
הקשר שבו מקובל ואף יעיל להשתמש בקוד ספגטי, הוא במקרה שבו הבלגן הוא חלק מהמטרה: קוד המכונה של וירוסים נפוצים רווי בדרך כלל בפקודות קפיצה אקראיות למראה, או אפילו אקראיות ממש. טכניקה זו מקשה על איתור הווירוס ועל הניתוח של דרך פעולתו. בנוסף, ישנן תחרויות כתיבת קוד בלתי קריא (למשל Obfuscated C Code); גם כאן, פקודות GOTO מעלות את מידת האי-קריאות של הקוד.
דוגמה לקוד ספגטי.
דוגמה למקטע קוד ספגטי "קלאסי" בשפת פורטרן:
10 IF (X.GT. 0.000001) GO TO 20
X = -X
11 Y = X*X - SIN(Y)/(X+1)
IF (X .LT. 0.000001) GO TO 50
20 IF (X*Y .LT. 0.000001) GO TO 30
X = X-Y-Y
30 X = X+Y
50 CONTINUE
X = A
Y = B-A + C*C
GO TO 11
כאשר עוברים על הקוד מלמעלה למטה, ניתן לקבל את הרושם שהשורות בין 10 ל-20 מבצעות יחד פעולה בעלת משמעות. אולם בהמשך ניתן לראות כי ישנה פקודות קפיצה אל פקודה 11, הנמצאת באמצע הקבוצה הזאת.
מרד המאו מאו
אדמונדו דה אמיצ'יס
אדמונדו דה אמיצ'יס (באיטלקית: Edmondo De Amicis; 21 באוקטובר 1846 – 11 במרץ 1908) היה סופר איטלקי, הידוע בעיקר בזכות ספרו, "הלב".
גדל בעיר טורינו שבצפון איטליה ולאחר בית ספר יסודי עבר לפנימיה צבאית.
הרעיון של השפעה חיובית של חיי צבא כדרך חינוך המעצבת את האדם מבחינה מוסרית ערכית ושליטה עצמית ניכר בכתביו.
יצירתו הספרותית הראשונה הייתה "חיי צבא" שנכתבה ב-1868 שכתב לאחר שהשתתף בקרבות על קוסטוזה.
לאחר מכן המשיך לכתוב כעיתונאי, אף על פי כיום הוא ידוע בעיקר בזכות ספרו "הלב". את ה"הלב" תרגם אהרן ליבושיצקי לראשונה לעברית תחת השם "הנודד הקטן" בהוצאת תושיה, פיטרקוב תרנ"ט.
הייתה לו קריירה ארוכה כעיתונאי שכללה בין השאר דיווחים על מסעות בספרד, הולנד, מרוקו וקונסטנטינופול.
לוח התקופות בארץ ישראל
לוח התקופות בארץ ישראל - טבלה זו מסכמת את התקופות העיקריות בהיסטוריה של ארץ ישראל, ומציינת את האירועים המרכזיים בכל תקופה (בתקופות הקדומות יותר, מופיע טווח גילים מעוגל לפי תיארוך רדיומטרי).
לתיאור מפורט של ההיסטוריה, התקופות והאירועים ראה בהיסטוריה של ארץ ישראל וארץ ישראל בעת העתיקה.
אמריציום
אָמֶרִיציוּם (גם: אָמֶרִיקְיוּם; Americium) הוא יסוד כימי מתכתי רדיואקטיבי מסדרת האקטינידים, שסמלו הכימי Am ומספרו האטומי 95. היסוד הטרנס-אורני השלישי.
מאפיינים מרכזיים.
צבעו של האמריציום לבן עד כסוף, אשר דוהה במגע עם האוויר. בהשוואה לקודמיו בטבלה המחזורית, הוא רך יותר ורדיואקטיבי יותר. מצב החמצון הנפוץ ביותר שלו הוא (3+).
כיום ידועים 18 איזוטופי אמריציום; היציבים ביותר הם 243Am בעל זמן מחצית חיים של 7,370 שנים ו-241Am עם זמן מחצית חיים של 432.2 שנים. כל שאר האיזוטופים הרדיואקטיביים בעלי זמן מחצית חיים של פחות מ-51 שעות, ולרובם קטן מ-100 דקות.
שימושים.