אלבום האולפן השני והאחרון של יאזו, "You and Me Both", יצא ב-4 ביולי 1983, הצליח אף הוא, והגיע למקום הראשון במצעד הבריטי. מתוך האלבום יצא לאור הסינגל המצליח "Nobody's Diary".
יחסיהם של קלארק ומויה החלו להתערער כבר בתחילת עבודתם על האלבום השני, וזמן קצר לפני יציאתו של האלבום הם הודיעו על החלטתם לפרק את הצמד. קלארק המשיך והקים שני צמדים נוספים (תחילה "The Assembly" עם פרגל שארקי, ולאחר מכן "אירייז'ר" עם אנדי בל), ומויה חתמה על חוזה הקלטות בחברת התקליטים קולומביה רקורדס והחלה בקריירת סולו משלה.
בארצות הברית זכה הצמד תחילה להצלחה מסחרית בינונית, אם כי כמה מהסינגלים שהוציא הגיעו למקום הראשון במצעד הדאנס. האלבום "Upstairs at Eric's", שבעת יציאתו הגיע למקום ה-92 בלבד במצעד האלבומים האמריקאי, זכה לעדנה מאוחרת וב-1989 הגיע למעמד של אלבום פלטינה, לאחר שהצליח למכור מעל מיליון עותקים.
ב-1999 "Mute Records" הוציאה לאור אלבום אוסף של הצמד בשם "Only Yazoo — The Best of", שכלל גם גרסאות מחודשות לכמה מלהיטיהם הגדולים.
שירים של הצמד הופיעו במספר סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה: "In My Room", "Ode To Boy" ו-"Only You" הופיעו בסרט "מלחמת השוקולד" משנת 1988. השיר "Only You" הופיע בסדרה "המשרד" של ה-BBC ובסרט הקולנוע "מתבגרים" מ-1998. "Don't Go" הופיע בסרטו של סילבסטר סטאלון מ-1989 "טנגו וקאש".
האיחוד בשנת 2008.
בדצמבר 2007 הודיעה "Mute Records" על כוונתה להוציא מחדש את שני אלבומי הלהקה. במאי 2008 יצא מארז תקליטורים בשם "In Your Room", שהכיל ארבעה דיסקים ובהם שני אלבומי האולפן של הצמד, רמיקסים לשירי הצמד ושירי הבי-סייד. במקביל להוצאת המארז יצא גם DVD ובו ראיונות עדכניים עם קלארק ומויה, וכן אוסף וידאו קליפים והופעות חיות של הצמד מתוכניות עבר של ה-BBC.
לכבוד הוצאת המארז וה-DVD הצמד התאחד באופן חד-פעמי באמצע 2008 לסדרה של 18 הופעות חיות באירופה ובארצות הברית.
דיסקוגרפיה נבחרת.
להלן דיסקוגרפיה (רשימה של אלבומים ואוספים) נבחרת מהקריירה של יאזו.
החברה היהודית להתיישבות
החברת להתיישבות יהודים
חברת התיישבות יהודים
הבונדס
הבּוֹנְדְּס (או בשמו הרשמי מפעל מלווה העצמאות והפיתוח; באנגלית: State of Israel Bonds) הוא ארגון העוסק במכירת איגרות חוב של מדינת ישראל ליהודים בתפוצות. הבונדס הוקם בספטמבר-אוקטובר 1950 ביוזמת ראש הממשלה דוד בן-גוריון, שר האוצר אליעזר קפלן, וגולדה מאיר עם הנרי מורגנטאו, שמואל רוטברג והנרי מונטור מיהודי ארצות הברית.
בראשית ימיו היה קשה לשכנע את יהודי ארצות הברית להשקיע את כספם באיגרות חוב של מדינת ישראל שזה עתה קמה. אולם עם הזמן הצליחו אנשי הבונדס לגייס סכומים גדלים והולכים, עד שבשנות ה-60 של המאה ה-20 היה הבונדס לאחד ממקורות ההכנסה העיקריים של תקציב הפיתוח של ממשלת ישראל. מתקציב זה הוקמו בעשורים הראשונים למדינה פרויקטים כגון המוביל הארצי, מפעלי ים המלח, תחנת הכוח אורות רבין בחדרה, ופיתוח נמלי הים של ישראל (חיפה, אשדוד ואילת); ואילו בעשורים האחרונים מושקע התקציב בפרויקטים בתחום העלייה מברית המועצות ומאתיופיה, הרחבת נמל התעופה בן-גוריון ורכבת ישראל, ושיפור תשתיות.
עד סוף שנת 1967 הצליח הבונדס לגייס 1.1 מיליארד דולר. כיום מגייס הארגון כ-1.2 מיליארד דולר בשנה, שהם כמחצית ההון שמגייסת ישראל ברחבי העולם בשנה. בסך הכול גייס הבונדס מאז הקמתו יותר מ-33 מיליארד דולר.
בשנים האחרונות התעורר ויכוח בדבר נחיצותו של המפעל. השוללים את המשך קיומו טוענים, ששיעורי הריבית הגבוהים המובטחים באגרות הבונדס הם נטל בלתי מוצדק על תקציב המדינה. לעומתם, המחייבים את המשך קיומו מציינים, כי רוב רוכשי אגרות המפעל מבטאים בכך קשר וזיקה למדינת ישראל.
הנוטרים
גבריאל קרמר
גבריאל קרמר (בצרפתית: Gabriel Cramer, 31 ביולי 1704, ז'נבה, שווייץ - 4 בינואר 1752, צרפת) היה מתמטיקאי שווייצרי.
קורות חייו.
כישרונו של קרמר בתחומי המתמטיקה התגלה כבר בצעירותו. בגיל 18 קיבל דוקטורט, ובגיל 20 היה יושב ראש משותף של המחלקה למתמטיקה. בשנת 1728 הציע פתרון לפרדוקס סנט פטרסבורג, שהיה קרוב מאוד לפתרון שהוצע על ידי דניאל ברנולי 10 שנים מאוחר יותר. עבודתו החשובה ביותר, מאמר בנושא עקום אלגברי בשם "Introduction à l'analyse des lignes courbes algébriques", פורסם בשנת 1750, כשהיה בשנות הארבעים לחייו. המאמר כולל את ההדגמה המוקדמת ביותר לכך שעקום מדרגה n נקבע על ידי n(n+3)/2 נקודות עליו, במקרה הכללי. בספר מופיע מחקר מעמיק על עקומת השטן.
קרמר ערך את עבודותיהם של יאקוב ויוהאן ברנולי. הוא כתב על הסיבות הפיזיקליות לצורה הספרית של כוכבי הלכת ועל התנועה של האפסידים שלהם (1730) ועל הטיפול של ניוטון בעקום אלגברי מעוקב (1746).
היה פרופסור באוניברסיטת ז'נבה.
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של בלארוס
הדוכסות הליטאית הגדולה
וילה פיזאני (באניולו די לוניגו)
וילה פיזאני (Villa Pisani) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, בניולו די לוניגו (Bagnolo di Lonigo). בין הווילות הפלדיאניות בוונטו קיימת וילה נוספת בעלת שם זהה, המצויה באזור מונטאניה.
הווילה תוכננה ונבנתה לפי הזמנתם של האחים ויטורה, מרקו ודניאלה פיזאני. הבנייה של הבניין המרכזי התקיימה בשנות הארבעים של המאה ה-16, ואילו מבני השירותים והחצר הוספו כעשרים שנה מאוחר יותר. הווילה הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1994.
אדריכלות.
תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". נוסף על כך שרדו שלוש תוכניות חלופיות המאפשרות לעקוב אחר הלך מחשבתו של פלאדיו לאורך זמן בתכנון הבניין הזה.
תוכנית הווילה וחזיתה בעלי סימטריה דו-צדדית האופיינית לעבודותיו של פלאדיו. במרכז מצוי בית האדון הרבוע. לפי התוכנית שהתפרסמה בספרו אל הפתח המרכזי עולה גרם מדרגות רחב, ומשני צדדיו, בניצב, עולה גרם מדרגות נוסף מכל צד. גרם המדרגות המרכזי עולה אל מבואה הנראית בשרטוט כחזיתו של מקדש רומי שבו גג גמלוני הנח על ארבעה עמודים מן הסדר הדורי. במשולש הגמלון מצויר סמל המשפחה, ומעליו ניצבים פסלים. במרכז חלקו העליון של קיר חזית הבניין מצויר חלון תרמאלי גדול. מן המבואה הזו מוביל פתח רגיל אל האולם המרכזי. אם אמנם נבנתה מבואה זו, הרי כיום היא חסרה בשלמותה. מרכז חזית הבניין ניכר כיום בפתח המרכזי, הנראה קטן למדי, ובחלון התרמאלי הגדול שמעליו.
לבניין הייתה גם חזית אחורית, עם פתח המאפשר כניסה היישר אל האולם הגדול. חזית זו נפתחה אל הנהר הסמוך אל המבנה. כאן קיימת במרכז מבואה שבחזיתה שלוש קשתות בנויות אבן, והן מסותתות בסיתות גס (rusticated). הקשתות תומכות באפריז דורי המעוטר בטריגליפים ומטופות, וזה תומך בגמלון.
כמקובל בווילות של פלאדיו גם כאן לבניין שלוש קומות הניכרות בחלונותיהן. קומת האדון בעלת החלונות הגבוהים היא הקומה השנייה אליה עולה גרם המדרגות. מתחתיה מצויה קומת השירותים הנמוכה, שחלונותיה הצרים נראים משני צידי הכבש. הקומה העליונה שמתחת לגג ניכרת בחלונותיה הרבועים הקטנים, והיא נועדה לאחסון של תוצרת חקלאית. במרכז הבניין אולם גדול, בעל מתאר דמוי האות T, החוצה את הבניין מצד לצד, וכאמור ניתן להיכנס אליו משני הצדדים. קירותיו חשופים אך תקרתו המקומרת בקמרונות צולבים מעוטרים בתמשיחי קיר (פרסקו). העיטורים מראים בציור חיקוי לפסיפסים עתיקים.
לפי התוכנית שפרסם פלאדיו בספרו, משני צידי בית האדון משוכים שני אגפים צרים וארוכים, ואלה סוגרים על חצר גדולה, מוקפת סטווי עמודים. מן הווילה שרד רק הבניין המרכזי, ואילו מבני השירותים וחצר הסטווים לא שרדו את פגעי הזמן.
המפלגה הליברלית (הממלכה המאוחדת)
המפלגה הליברלית הייתה מפלגה היסטורית בבריטניה. המפלגה קמה באמצע המאה ה-19, מתוך שילוב של המפלגה הוויגית, טוֹרים (שמרנים) מתונים ממחנה רוברט פיל, וקבוצות פוליטיות שמאליות. למן הקמתה ועד אחרי מלחמת העולם הראשונה הייתה המפלגה אחת משתי המפלגות הגדולות, וחלקה את השלטון לסירוגין עם המפלגה השמרנית, תחת הנהגת אישים כויליאם יוארט גלאדסטון ודייוויד לויד ג'ורג'. עמדותיה של המפלגה במהלך ה-19 התרכזו בתמיכה בסחר חופשי, בהפחתת מעורבות הממשלה בכלכלה, בהפחתת כוחן הפוליטי של המלוכה, האצולה והכנסייה של אנגליה, ובהרחבת זכות הבחירה. עמדות אלה נגזרו מן ההשקפה הליברלית, המדגישה את ערך החירות ומבקשת לצמצם את כוחה של המדינה ואת המגבלות שהיא משיתה על האזרחים.
היסטוריה.
לאחר הבחירות של 1906, שבהן זכתה בכמעט 60% מן המושבים בפרלמנט, הצליחה המפלגה הליברלית בפעם האחרונה להרכיב ממשלה ללא שותפים. היא המשיכה להחזיק בשלטון גם לאחר מכן, אך כוחה ירד והיא נזקקה להקים קואליציות עם מפלגות אחרות. עם עליית מפלגת הלייבור (העבודה) בשנות העשרים הפכה המפלגה הליברלית לשחקן משנה בזירה הפוליטית וכוחה הלך ונעלם, בין היתר עקב שיטת הבחירות האזורית בבריטניה, שמעצימה את כוחן של שתי המפלגות הגדולות. בבחירות של 1983 ו-1987 התמודדה המפלגה ברשימה משותפת עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, פלג שפרש ממפלגת הלייבור, וב-1988 התאחדו שתי המפלגות למפלגה אחת בשם הליברל-דמוקרטים. גם בגלגול זה לא הצליחה המפלגה (עד 2010) להוות איום משמעותי על שתי המפלגות הגדולות, הלייבור והשמרנים.
חברים שפרשו מן המפלגה הליברלית עקב התנגדותם לאיחוד עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הקימו מפלגה חדשה הנושאת את שמה של המפלגה הליברלית, אך זו נותרה מפלגת שוליים ללא השפעה ציבורית.
רופוס דניאל אייזקס, המרקיז מרדינג