הורוביץ טוען בין השאר, שהשמאל הקיצוני תומך באסלאם הרדיקלי, בין במתכוון ובין שלא במתכוון וכי מוחמד קרא להשמיד את היהודים. הוא יזם ב-2007, ביותר מ-100 קמפוסים בארצות הברית, שבוע מודעות ל"אסלאמו-פשיזם" - "Islamo-Fascism Awareness Week" וב-2008 יזם שבוע "עצירת הג'יהד בקמפוס" - "Stop the Jihad on Campus". הוא תומך בישראל בצורה נלהבת, טוען שירדן היא המדינה הפלסטינית ומתנגד ל"פתרון שתי המדינות".
ג'ון וינטר קרופוט
ג'ון וינטר קרופוט (באנגלית: John Winter Crowfoot 1873–1959) היה ארכאולוג אנגלי, חפר בירושלים בעיר דוד ובעיר שומרון, היה נשיא הקרן לחקר ארץ ישראל.
קורות חיים.
קרופוט נולד באנגליה את השכלתו האקדמית רכש באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1897 היה סטודנט בבית הספר הבריטי לארכאולוגיה באתונה ובין השנים 1900-1899 שימש כמרצה ללימודים קלאסיים באוניברסיטת ברמינגהאם. בשנת 1901 הצטרף לשירות המדינה המצרי כעוזרו של האחראי על החינוך. ב-1903 קיבל את משרת סגן מנהל מכללת גורדון בחארטום שבסודאן. בשנת 1909 חזר למצרים ושימש כמפקח משרד החינוך. בשנת 1914 הוא חזר לסודאן לתפקיד מנהל מכללת גורדון ובמקביל מונה למנהל מחלקת העתיקות של סודאן. בתפקידיו אלה שימש עד לפרישתו בשנת 1926 משירות המדינה של סודאן.
לאחר פרישתו הגיע לארץ ישראל לתפקיד מנהל בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים. בהיעדר מקורות מימון, הוא יצר שיתוף פעולה עם בית הספר האמריקאי לחקר המזרח שהעמיד לרשותו ולרשות תלמידיו את מתקני בית הספר והספרייה.
במסגרת פעילותו שיתף פעולה עם הקרן לחקר ארץ ישראל, במסגרת זו חפר בשנת 1927 ביחד עם הארכאולוג ג'רלד פיצ'ג'רלד (Fitzgerald) בעיר דוד. זו הייתה החפירה האחרונה שנעשתה באזור זה בתקופת המנדט הבריטי. בין השנים 1930-1928 חפר ביחד עם אוניברסיטת יל בג'רש בירדן. בין השנים 1935-1931 היה מנהל החפירה של העיר שומרון, בחפירה התברר כי העיר חרבה פעמים רבות, ובכל פעם שנבנתה מחדש פורקו כל בנייניה והיא נבנתה מחדש על הסלע באמצעות אבנים מהבניינים הישנים, דבר שהקשה על הבחנה בין השכבות השונות. במסגרת חפירה זו נמצאה הקבוצה השנייה של חרסי שומרון.
בשנת 1945 חזר לאנגליה והפך למנהל הקרן לחקר ארץ ישראל. הוא שימש בתפקידו זה עד שנת 1950. בשנה זו מונה ליו"ר בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים, ובשנת 1953 מונה לנשיא בית הספר. הוא שימש בתפקידו זה עד יום מותו.
בתו של קרופוט הייתה דורותי קרופוט הודג'קין שזכתה בפרס נובל לכימיה.
שמאי רכב
נמל התעופה הבין-לאומי אנטבה
נמל התעופה הבין-לאומי אנטבה (באנגלית: Entebbe International Airport) הוא נמל התעופה הבינלאומי העיקרי של אוגנדה. המטה הראשי של רשות התעופה האזרחית של אוגנדה נמצא בשדה תעופה זה.
מיקום.
שדה התעופה נמצא סמוך לעיירה אנטבה, על חוף אגם ויקטוריה, 41 ק"מ דרומית-מערבית לרובע העסקים המרכזי של קמפלה, בירת אוגנדה, והעיר הגדולה ביותר במדינה.
היסטוריה.
שדה התעופה נבנה ב-1928-1929. המטוסים הראשונים שהשתמשו בשדה התעופה החדש היו של חיל האוויר המלכותי, שהשתמשו במסלול דשא באורך של 900 מטרים, בתאריך 17 בפברואר 1929. בינואר 1932 החלו להשתמש בשדה לשם שירותי דואר בין אנטבה לקהיר. בשנת 1935 שופץ המסלול וב-1944-1945 המסלול הראשי (12/30) נסלל והוארך לאורך של 1,600 מטרים. ב-10 בנובמבר 1951 שדה התעופה נפתח מחדש באופן רשמי לאחר שהמסלולים הורחבו עוד יותר (מסלול 12/30 הוארך לכדי 3,300 מטרים).
מסוף הנוסעים נבנה בשנות ה-70 המאוחרות.
מבצע אנטבה.
ב-27 ביוני 1976 (כ"ט בסיון ה'תשל"ו) נחטף מטוס איירבוס A300 של חברת התעופה הצרפתית אייר פראנס, בטיסה 139 מנמל התעופה בן-גוריון לפריז, לאחר שערך חניית ביניים באתונה. במטוס שהו באותה עת 248 נוסעים ו-12 אנשי צוות.
במבצע של סיירת מטכ"ל חולצו השבויים שהוחזקו בשדה והושבו לישראל. נזקים רבים נגרמו לשדה התעופה במבצע, כך שפתיחתו המחודשת של הטרמינל הייתה רק לאחר שנים מספר.
דקריים
דַּקָּרִיִּים (שם מדעי: Serranidae) היא משפחת דגים גדולה, מסדרת הדקראים, שקיבלה ממשפחה זו את שמה. המשפחה מכילה כ-450 מינים ביותר מ-70 סוגים, לרבות דגי הדקר השונים.
הרבה ממיני הדקריים הם קטנים מאוד ואורכם אינו עולה על 10 ס"מ, אך המין גדול במשפחה - דקר ענקי הוא אחד מדגי הגרם הגדולים בעולם, הגדל לאורך של 4.2 מטר ולמשקל של 600 ק"ג. כמותו גדול מאוד גם המין דקר גוליית אטלנטי שמגיע לאורך 2 מ' ולמשקל של 360 ק"ג.
מאפיינים.
מינים רבים של דקריים בעלי צבעים ססגוניים, ורבים מהמינים הגדולים נתפסים באופן מסחרי לצורכי מזון. הם נמצאים לרוב בקרבת שוניות, במים טרופיים או סופטרופיים לאורך החופים. דקריים הם לרוב חסונים למראה בצורתם, בעלי פיות גדולים וקוצים קטנים במכסה הזימים. מאפיין נוסף שלהם הוא שורת שיניים חדות, לרוב בעלי זוג שיניים גדולות המגיחות מקדמת הלסת התחתונה.
כל הדקריים הם טורפים. למרות שכמה מינים, במיוחד מתת-משפחת הפזיתיים ("Anthiinae"), ניזונים מזואופלנקטון בלבד, הרוב ניזון מדגים סרטנאים וסילוניות. לרוב הם ציידים האורבים לטרפם, מסתתרים במחבואם בשונית ויורים עצמם לעבר טרף חולף. סביר להניח שצבעם הססגוני הוא מעין שיבוש הסוואתי, בדומה לפסים הכהים האנכיים של הטיגריס.
מינים רבים הם דיכוגמים, כלומר הם מתחילים את חייהם כנקבות ומשנים את מינם לזכרים בשלב מאוחר יותר של חייהם. הם מייצרים כמות גדולה של ביצים והפגיות (לארוות) הם פלנקטוניים, לרוב נתונים לחסדי זרמי הים עד שיהיו מוכנים להתיישב בתוך אוכלוסייה בוגרת.
מיון.
במשפחת הדקריים קיימים 73 סוגים ובהם כ-450 מינים שונים.
המאורעות בוואחאקה (2006)
המאורעות בוואחאקה שבמקסיקו החלו במאי 2006 והתעצמו ונמשכו עד דצמבר של אותה שנה. מנהיגיה דרשו את התפטרותו של המושל אוליסס רואיס אורטיס בטענה שזייף את הבחירות.
רקע.
ואחאקה היא אחת מ-32 מדינות מקסיקו, שטחה כ-94,000 קמ"ר ומספר התושבים בה בשנת 2006 היה כשלושה וחצי מיליון איש. זו מדינה חקלאית ברובה. היא נמצאת בדרומה של מקסיקו וגובלת לאוקיינוס השקט. אוכלוסייתה דומה למדינה השכנה צ'יאפס, וגם התפתחות השביתה הושפעה מהמרד בצ'יאפס.
התפתחות השביתה.
כבשנים רבות, דרשו המורים באמצעות האיגוד המקצועי שלהם ב-1 במאי העלאה של המשכורות, שיפור התנאים הפיזיים בבתי הספר ותוספות נוספות כמו ארוחת בוקר לילדים, שמגיעים רעבים לבית הספר. המושל רואיס הסית ותקף את המורים. ב-22 במאי פרצה שביתת המורים הגדולה. המורים התבצרו בכיכר המרכזית של ואחאקה, עיר הבירה של המדינה.
ב-14 ביוני, בשעה שלוש וחצי לפנות בוקר ניסו 3,000 שוטרים בעזרת מסוקים ואנשי כיבוי אש לכבוש את הכיכר, כשמולם עומדים 30,000 מפגינים. בעקבות הקרבות הוקם "ארגון הגג של העמים של ואחאקה" (APPO) שהרחיב את הביצורים ברחבי העיר. אחת הססמאות הבולטות הייתה: "איננו זקוקים למנהיגים בשביל לפתור את הבעיות שלנו."
האופוזיציה טענה לזיוף הבחירות. ב-1 באוגוסט כבשו השובתים את תחנות הרדיו והטלוויזיה. באוגוסט הגיע העימות להסלמה עם הרוגים.
ב-20 בספטמבר יצאה שיירה לכיוון מקסיקו סיטי כדי לדון עם הממשלה המרכזית. אחרי שבועיים של דיונים הגיעו הצדדים להסכמות שהיו יכולות להפסיק את השביתה. אך באוקטובר הסלים העימות ביוזמת המשטרה המקומית, דבר שהוביל להתערבות של המשטרה הפדרלית של מקסיקו. העימות הגיע למקסיקו סיטי.
מה-14 בנובמבר עד ה-17 בנובמבר ערכה ה-APPO הפגנה במטרה לייסד חוקה חדשה לוואחאקה. החל מה-27 בנובמבר פתחה המשטרה הפדרלית של מקסיקו במתקפה מאסיבית, שדיכאה את ההתקוממות לבסוף.
בעימות נהרגו יותר מ-100 בני-אדם עם אלפי פצועים ואלפי עצורים.
משמעות בינלאומית.
אחרי רצח העיתונאי האמריקאי בראד ויל ב-27 באוקטובר התעורר עניין בינלאומי במהומות, ואישים רבים חתמו על עצומה התומכת ב-APPO, ביניהם נועם חומסקי, אדוארדו גלאנו, מייקל הרט, נעמי קליין, מייקל מור, אנטוניו נגרי, ארונדהטי רוי, הווארד זין ואחרים.
פאלאצו דיי נורמני
פאלאצו דיי נורמני (באיטלקית: Palazzo dei Normanni) או גם הארמון המלכותי (Palazzo Reale) הוא ארמון מהתקופה הנורמנית בעיר פלרמו, במחוז סיציליה באיטליה. הארמון שימש כמקום מושבם של בזמן שלטון הנורמנים. לאחר מכן שימש כמושב השלטון העיקרי לשליטי סיציליה הבאים. מאז שנת 1946 הוא משמש כמקום המושב של . הבניין הוא בית המלוכה העתיק ביותר באירופה; והיה מקום מגוריהם הפרטי של שליטי ממלכת סיציליה, והמושב הקיסרי של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וקונראד הרביעי, מלך גרמניה.
היסטוריה.
הארמון עומד במה שהיה המקום הגבוה ביותר במרכז עיר העתיקה, במרחק קצר מעל ההתיישבות הפונית הראשונה.
הבניין הראשון, אל-קאסר (בערבית القصر, טירה או ארמון), ככל הנראה, התחיל במאה התשיעית על ידי האמיר של פלרמו. חלקים מהבניין המוקדם הזה עדיין נראים ביסודות ובמרתפים, בהם יש קמרונות ערביים טיפוסיים. לאחר שהנורמנים כבשו את סיציליה בשנת 1072 (6 שנים בלבד לאחר שכבשו את אנגליה) וייסדו את פלרמו כבירת החדשה, נבחר הארמון כמקום מגוריהם העיקרי של המלכים. המלכים הנורמנים הפכו את הארמון הערבי לשעבר למתחם רב תכליתי ששימש למטרות מנהל ומגורים כאחד. כל הבניינים נקשרו זה לזה באמצעות ארקדות והוקפו בגנים, שתוכננו על ידי מיטב הגננים של המזרח התיכון. בשנת 1132 הוסיף המלך רוג'רו השני למתחם את קפלה פלאטינה המפורסמת.
בתקופת שלטונם של הקיסרים השוואבים, הארמון שמר על תפקידיו הניהוליים, והיה מרכז לשירה סיציליאנית, אך לעיתים רחוקות שימש כמקום מושב קבוע לשלטון, במיוחד בתקופת .