ב-4 במאי 1945 שחררו את גונסקירכן כוחות דיוויזיית חי"ר 71 וגדוד טנקים 761 (גדוד בהפרדה גזעית - גדוד של חיילים אפרו-אמריקאים). כשנכנסו כוחות למחנה הם שמעו ששומרי האס אס נמלטו מהמחנה זרוע הגופות ימים לפני כן. במחנה היו עדיין כ-15,000 אסירים. בחודשים שלאחר השחרור מתו כ-1,500 אסירים לשעבר כתוצאה מיחס הנאצים. אחד מחיילי דיוויזיית החי"ר ה-71 סיפר על רשמיו הראשונים מגונסקירכן: כשנכנסנו למחנה, השלדים החיים עדיין הצליחו להסתובב סביבנו ואף על פי שרצינו לנסוע רחוק יותר למקום, הקהל הלוחץ לא נתן לנו. אין זה מוגזם לומר שכמעט כל אסיר היה מטורף מרעב. המראה של אמריקאי הביא אותם לצהלות, גניחות וצרחות. אנשים הצטופפו לגעת באמריקאי, לגעת בג'יפ, לנשק את זרועותינו - אולי רק כדי לוודא שזה נכון. האנשים שלא יכלו ללכת זחלו לעבר הג'יפ שלנו. אלו שלא הצליחו אפילו לזחול נשענו על מרפק, ואיכשהו, דרך כל הכאב והסבל שלהם, גילו דרך עיניהם את הכרת התודה, את השמחה שחשו עם בוא האמריקנים. - קפטן ג'יי די פלטצ'ר.
החיילים האמריקאים דרשו מיד אספקה והובלה של מזון ומים לאסירים מהעיר המקומית.
דיוויזיית הרגלים ה-71 הוכרה כיחידה משחררת על ידי המרכז להיסטוריה צבאית של צבא ארצות הברית ומוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בשנת 1988.
שגיב
פול קורנויר
פול קורנויר (באנגלית: Paul Cornoyer; 1864–1923) היה צייר אמריקאי, הידוע בזכות ציוריו הפופולריים בסגנון אימפרסיוניסטי וטונליסטי.
ביוגרפיה.
קורנויר נולד בסנט לואיס, מיזורי, והחל לצייר בסגנון ברביזון, הוכשר בבית הספר לאמנויות יפות בסנט לואיס, והציג לראשונה בשנת 1887. בשנת 1889 המשיך את לימודיו בפריז באקדמיה ז'וליאן אצל ז'ול לפבר, לואי בלאן ובנג'מין קונסטנט. בזמן שקורנויר היה בפריז, הוא נסע גם ללונדון ולוונציה. תקופה זו חשפה אותו לאימפרסיוניזם הצרפתי, שבא לידי ביטוי בסגנון קולח, טונאלי ולירי יותר בנופיו ובנופי העיר שלו. הפרשנות של קורנויר לאימפרסיוניזם הייתה שמרנית יותר מעמיתיו הצרפתים, והותירה את עבודתו ברגישות אמריקאית מובהקת.
הוא חזר לביתו בסנט לואיס בשנת 1894 ובאותה שנה צייר ציור קיר במלון פלאנטרס, המתאר את לידתו של סנט לואיס. קורנויר הושפע מאוד מהטונליסטים האמריקאים.
ויליאם מריט צ'ייס ראה דוגמאות ליצירתו של פול קורנייר בפריז בתקופתם שם בשנת 1889. מאוחר יותר עודד צ'ייס את קורנויר לעזוב את סנט לואיס ולנסוע לעיר ניו יורק.
העיר ניו יורק הייתה מקום אידיאלי עבור קורנויר לפתח את האסתטיקה שלו. שם צייר את נופי הערים שאותם הוא הכיר היטב. ציוריו היו תיאורים מגוונים של סצינות רחוב, במיוחד לאחר גשמים. בהסתמך על הכשרתו ברחובות פריז, הוא הצליח לתפוס את מהות חיי העיר על מדרכותיהם הבולטות, כרכרות רתומות לסוסים עם נהגים ונוסעים, כמו גם רחובות מעוטרים בעצים ובניינים גבוהים. דוגמאות לסצינות הרחוב של כוללות את הציורים: הפלאזה אחרי הגשם ויום גשום בעיר.
בשנת 1908 התארח בגלריה לאמנות אולברייט - נוקס. בשנת 1909 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כאקדמאי עמית. הוא לימד במכון הטכני בניו יורק ובשנת 1917 עבר למסצ'וסטס, שם המשיך ללמד ולצייר.
קורנויר קיבל תערוכה רטרוספקטיבית שכותרתה "פול קורנויר: האימפרסיוניסט האמריקאי" במרכז לאמנויות ומדעים בפאוריה, אילינוי בשנת 1973.
התערוכה התבססה במידה רבה על אוסף של משפחת לורנס אשבי, אשר השאילה מספר ציורים.
ג'ינשי
ג'ינשי (בסינית: 津市; בפין-יין: Jīnshì) היא נפה עירונית השייכת לנציבות העירונית צ'אנגדה בצפון מחוז חונאן שבדרום הרפובליקה העממית של סין. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנפה העירונית מנתה 212,739 תושבים. הנפה העירונית משתרעת על פני 556.9 קמ"ר בצפון-מזרח הנציבות העירונית צ'אנגדה וגובלת ברובע דינגצ'נג מדרום ובנפות אנשיאנג, לי ולינלי ממזרח, מצפון וממערב בהתאמה. המרכז האדמיניסטרטיבי של הנפה שוכן בתת-הרובע שיאנגיאנגג'יה. ג'ינשי זכתה בתואר "עיר התברואה הלאומית" של סין.
חלוקה מנהלית.
על פי התוצאה על התאמת האגפים המינהליים ברמת העיירה של ג'ינשי ב-23 בנובמבר 2015 בג'ינשי יש ארבע עיירות וחמש מחוזות משנה בסמכותה. הם:
חלאסרטן
חלאסרטן היא עמותה ישראלית, הפועלת על בסיס התנדבות למען מתן תמיכה בחולים אונקולוגיים צעירים. על פי "האגודה האירופית לאונקולוגיה רפואית", הארגון משרת חולים סרטן צעירים בגילאי 18–44, באמצעות פעולות שונות. העמותה מתמקדת בעיקר בחולים עם סרטן השד, מלנומה, לימפומה, סרטן המעי הגס, לוקמיה ועוד. העמותה מציעה לחולי סרטן קהילה אשר מאפשרת למטופלים להקל על תחושת הבדידות שלהם ולהפחית מרמת החרדה.
מטרות הארגון כפולות: ראשית, לאפיין את פרופיל המשתמשים של חולים צעירים חולי סרטן, את יעדיהם ואת צורכיהם שלא נענו; שנית, "להשפיע על עמדות מוסדות המדינה הרשמיים" בתחום החקיקה והטיפול בחולי סרטן. סקרים חיצוניים מראים כי מטופלים רואים בעמותה לא רק מקור אמין למידע רפואי, אלא גם מנטורינג של מטופלים חדשים על ידי מחלימים מסרטן.
היסטוריה.
בשנת 2016, זוהר יעקובסון, מייסדת מרכז טל ישראלי לאונקולוגיה אינטגרטיבית, חברה לשירה סגל קופרמן, בכדי להעניק """פתרון הולם לצעירים חולי סרטן". לדברי יעקובסון, הייתה "מסגרת לילדים ומסגרת למבוגרים – אבל לא הייתה מסגרת עבור מישהו שנמצא בשיא חייו, לומד, [...] ופתאום נדחף לבית חולים ללא מסגרת לאנשים בגילו."
המיזם נקרא "חלאסרטן", הלחם של המילים חלאס וסרטן. הגישה למטופלים הראשונים נעשתה באמצעות מדיה חברתית, בשל גילם הצעיר והגישה הקלה שלהם למדיה דיגיטלית ולחומרים מקוונים.
זמן קצר לאחר הקמתה הגיעה הקהילה הדיגיטלית של העמותה ליותר מ-25,000 משתתפים. הארגון, בתמיכת Merck Sharp &amp; Dohme (MSD), סייע לחולי סרטן צעירים בדייטים ובאינטראקציות חברתיות. הקהילה התמקדה ב"פתיחת שיח שעלול להיות קשה או לא נוח, בניסיון להסיר את אלמנט המבוכה" המזוהה עם המחלה.
כתוצאה מסקרים פנימיים שערכו חברי קהילת חלסארטן, נוצר הצורך ליצור מפגש בין מטופלים חדשים לבין חברי הקהילה שהם ניצולי סרטן. כך החלה חלאסרטן לפנות לחברי הקהילה שהחלימו מסרטן, וביקשה מהם להפוך לחונכים עבור חולי סרטן צעירים שאובחנו לאחרונה. כך החלו לפעול הקליניקות של העמותה.
קליניקות.
לאחר הצלחת הקהילה הדיגיטלית, ולאחר בחינת הצרכים הבלתי מסופקים והאתגרים הייחודיים השונים של חולי סרטן צעירים, הקימה חלסארטן מרפאות ייעודיות בבתי חולים עם מרכזים אונקולוגיים גדולים למבוגרים צעירים. יוזמה זו כללה את בית החולים רמב"ם בחיפה, עם צוות ייחודי לעניין, כולל ניצולי סרטן שהציעו חניכה ותמיכה לחולים חדשים. תפקידם של המחלימים החונכים היה להעמיד לרשות המטופלים החדשים את מגוון הכלים הדיגיטליים שחברי הקהילה מספקים לטובת צורכיהם הייחודיים של המטופלים.
מלבד תוכנית המנטורינג, הקליניקות כוונו גם לזהות "צווארי בקבוק" אשר מקשים על חולים לקבל ייעוץ בכלל יחידות בתי החולים וקופות החולים. הקליניקה, בהיותה רב תחומית, החלה להציע למטופלים סיוע במצוקה רגשית סביב המחלה, תוך התייחסות לנושאים כמו שימור פוריות, השפעות הורמונליות וגיל מעבר מוקדם, תפקוד מיני ושיקום, כמו גם צרכים פסיכו-סוציאליים כמו התמודדות עם הורות צעירה, מערכות יחסים חדשות, בדידות, וחזרה לעבודה.
בניגוד למחלקות אונקולוגיות אחרות המיועדות לחולי סרטן בכל הגילאים הגדולים, תוכניות המרפאה למבוגרים צעירים החלו להתמקד ב"שמירת פוריות, הצעת הדרכה והעמדת נושאים אלו בראש סדר העדיפויות." זה, בהיותו נושא אקוטי עבור חולות סרטן צעירות.
בעקבות הצלחתה של מרפאת חלסרטן בבית החולים רמב"ם בחיפה, פנה בית החולים שיבא ברמת גן לחלסארטן והציע להקים מרפאה דומה בתוך בית החולים ברמת גן.
מרפאת שיבא נועדה ליצור "מערכת תומכת מותאמת אישית" לכל מטופל. התוכנית כללה סיוע במגוון רחב של תחומים, כולל היבטים חברתיים, מצב רגשי, תפקוד קוגניטיבי, שיקום תפקודי, מערכות יחסים, מיניות ודימוי גוף, פוריות, גיל המעבר ואנדרופוזה.
אחת התוכניות שחלאסרטן יזמה בשיבא הייתה "מועצת מטופלים צעירים". מועצה זו של רופאים וחולים משותפים מתקיימת מעת לעת כדי לדון ולתרום לעיצוב פעילויות העמותה, כאשר המטופלים עצמם מציעים שיפורים בתנאי הטיפול המוענקים להם. בעקבות המעקב אחר התוכנית בבית החולים רמב"ם ובבית החולים שיבא הוצגו תוצאות פעילות התכנית במטרה ליישם את התוכנית ברמה הארצית בישראל.
מאבק למען שוויון עבור חולים ומחלימים מסרטן.
הארגון שואף להכיר בצרכים המיוחדים של חולי סרטן צעירים כמו גם של ניצולי סרטן. בישראל 60% מהמחלימים הצעירים מסרטן לא מועסקים לעבודה. בנוסף, בשל פוליסות ביטוח חיים, ניצולי סרטן צעירים אינם זכאים למימון כלשהו של בית או משכנתה. חלאסרטן פתחה בקמפיין לאומי להעלאת המודעות ולשינוי חקיקה.
חלאסרטן פעלה כדי לסייע לחולי סרטן בהליכים בירוקרטיים ממשלתיים. בעקבות קמפיין לאומי הועברה חקיקה חדשה במסגרת רשות המיסים, הביטוח הלאומי ומשרד התחבורה. כל חולי הסרטן קיבלו מעמד ייחודי בכל משרדי הממשלה, וכתוצאה מכך קיבלו שירותים ייחודיים המציעים שירות מזורז וכן סיוע דיגיטלי.
מרפאות אונקולוגיות למבוגרים צעירים.
העמותה פועלת בארבעת המרכזים:
פרסים והישגים.
בשנת 2016 הוענק לחלאסרטן "פרס החדשנות הישראלי" על ידי איגוד השיווק הישראלי.