בשלהי שנות ה-30 החלה חקיקה אנטי-יהודית בהונגריה. מיקלוש הורטי נקט במדיניות פרו-גרמנית לצורך גריפת רווחים טריטוריאליים על חשבון שכנותיה של הונגריה ובעיקר צ'כוסלובקיה. במאי 1938 נחקק חוק שקבע נומרוס קלאוזוס וכן מכסת העסקה במקצועות מסוימים ואיסור שחיטה כשרה. ב-1939 נחקק חוק גזע נוסף. לאחר ועידת מינכן נמסר חבל הסודטים לגרמניה ובהמשך חולקה צ'כוסלובקיה בפועל, תוך שחלקים מסלובקיה עוברים להונגריה. עם מסירת חבל הסודטים לגרמניה הוחל ברדיפת יהודי החבל, ובצ'כוסלובקיה עצמה גברו רדיפות היהודים, בעיקר לאחר התפטרותו של הנשיא אדווארד בנש וזאת במטרה לרצות את גרמניה. אירועים אילו הגבירו את כוונות העלייה בקרב יהודי המדינות והחלה פעילות בתחום, הן מאורגנת והן פרטית.
באותה העת פעלה בהונגריה התנועה הרוויזיוניסטית להעלאת מעפילים לישראל, אם כי בעיקר בני נוער ובמספרים קטנים. אקוש אפשטיין איש הציונים הכלליים פעל באופן עצמאי להעלאת יהודים מהונגריה מכל הגילאים. אפשטיין קיבל תמיכה לרעיון "עלייה ב'" מחברי הנוער הציוני וכן הפועל המזרחי והוא חבר לברוך קונפינו וארקדי סלוצקיס, לו היו קשרים עסקיים ביוון וכן כבר נטל חלק בארגון העלאת יהודים מהונגריה. לאחר שהגיעו לסיכומים ביניהם החלו יהודים לזרום מהונגריה דרך הדנובה לבולגריה במטרה לעלות לארץ ישראל. הם הגיעו לווארנה ובורגס ושוכנו על ידי קונפינו ועל חשבונו בבתי בני הקהילה היהודית בעיר. בשתי ההפלגות הראשונות, ולפי תאום מוקדם בין הנוגעים בדבר ובכלל זה שלטונות שתי המדינות הגיעו היהודים לבולגריה כתיירים וצוידו ב"פתק" החתום על ידי קונפינו המאשר שבולגריה היא אדמת מעבר עבורם בדרכם לארץ ישראל. פתקים אלו היו קבילים על ידי המשטרה הבולגרית. בשלב מסוים נשלח להונגריה שלמה ליפסקי (תמיר) מטעם המוסד לעלייה ב' במטרה לארגן את מפעל העלייה תחת המוסד לעלייה ב' ולהפסיק את העלייה הפרטית. לאחר שהגיע לבודפשט ונפגש עם אקוש אפשטיין, שוכנע ואף סייע למפעל ההעפלה הפרטי.
רכישת הספינה וצוותה.
ברוך קונפינו החל את מפעל ההעפלה הפרטי שלו עם הספינה אגיוס ניקולאוס אשר נשכרה על ידו. ב-14 באפריל 1939 הפליגה הספינה מנמל בורגס ועליה 309 מעפילים מחציתם מהונגריה ומחציתם מבולגריה, וב-19 במאי נחתו המעפילים בדרום הארץ. אף על פי שהיה נתון בוויכוח נוקב עם ראשי התנועה הציונית בבולגריה וחשוף לביקורת ציבורית, בעיקר בעיתונות בבולגריה ובארץ ישראל, החליט קונפינו להמשיך במפעלו, לרכוש ספינה ולהקים חברת ספנות. הוא רכש את הספינה רודניצ'אר אשר במקור שימשה כספינת דיג והוסבה להובלת פחם בים השחור. הייתה זו ספינה הבנויה ממתכת, בעלת תפוסה של 300–350 נוסעים שהתאימה גם להפלגת נהר. היא נרכשה בכספי המעפילים שהגיעו לבורגס, גם בכספים העודפים מקרב מעפילי ה"אגיוס ניקולאוס" וגם בכספו האישי של קונפינו. הרודניצ'אר נוקתה ושופצה על ידי נוסעיה המיועדים ואובזרה באמצעי בטיחות מינימליים. נקבעה שיטת ההפלגה ובמסגרתה הפליגה הספינה לאורך חופי אנטוליה, עצרה להצטיידות בדרך, הגיעה בסמיכות לארץ ישראל ועגנה מחוץ למים הטריטוריאליים. בהמשך, ירדו המעפילים לסירות קטנות יותר והגיעו לחוף, בדרך כלל בחתירת משוטים.
קברניט הספינה היה אנטון מָקַרוביץ' פְּרוּדְקִין. סגנו גריגורי טִמוֹפְיֶיב גוֹרְבָּטֶנְקוֹ (רוסית:Григорий Тимофеев Горбатенко) והמהנדס הראשי של הספינה קרבצ'נקו היו ימאים ממוצא רוסי אשר הועסקו במשרות מזדמנות.
ארבע הפלגות הרודניצ'אר.
ב-27 ביולי 1939 יצאה הפלגת המעפילים רודניצ'אר א' מנמל וארנה ועל סיפונה 305 מעפילים. ההפלגה התבצעה בתנאי צפיפות קשים משום שלמכסת המעפילים הראשונית, נוספו כמה עשרות מיהודי פלובדיב שהיו צפויים לגירוש בשל היותם נתינים זרים. לדברי קונפינו, עולים אלו לא שילמו עבור ההפלגה. ב-10 באוגוסט הגיעה הרודניצ'אר אל מול חופי נתניה והנוסעים הורדו לסירות ולמפרשית והם הגיעו בחתירת משוטים אל חיפה. המעפילים נעצרו על ידי הבריטים ובהמשך שוחררו. הרודניצ'אר שבה לנמל וארנה והצלחת ההפלגה הראשונה הובילה להגברת המוטיבציה לעלייה מהונגריה.
בעקבות ההפלגה הגישו הבריטים מחאה חריפה לממשלה הבולגרית, אך בשלב זה נמנעו מהבולגרים מפעולה. קונפינו חבר לאנגל פסקאלב, לו היו קשרים במנגנוני הביטחון הבולגרים וככל הנראה גם בעולם התחתון והוא סייע לו בארגון הלוגיסטי ובקשרים מול השלטונות. כאמור, שלמה ליפסקי שנשלח להונגריה כדי להפסיק את מפעל ההעפלה הפרטי, סייע בסופו של דבר לקונפינו ואפשטיין באיתור מועמדים לעלייה מקרב חברי החלוץ. היהודים מהונגריה הגיעו דרך הדנובה לרוסה וממנה לווארנה. ב-2 בספטמבר יצאה הרודניצ'אר מנמל וארנה להפלגתה השנייה - רודניצ'אר ב' ועל סיפונה 371 מעפילים. ב-15 בספטמבר 1939 הגיעו הנוסעים אל מול חופי תל אביב מבלי להתגלות על ידי הצבא הבריטי.
לקראת ההפלגה השלישית, שכר קונפינו ספינה יוגוסלבית בשם "הנסיכה אליזבת" והיא הפליגה מבודפשט ועליה מעפילים מהונגריה, עגנה בברטיסלאבה והעלתה מעפילים, ומשם כשעל סיפונה 360 נוסעים הפליגה לנמל בורגס. בנמל בורגס הועלו המעפילים על הרודניצ'אר אשר הפליגה לווארנה - בהפלגה שכונתה רודניצ'אר ג'. בווארנה נקשרה לרודניצ'אר ספינת מנוע בשם "קוֹאוֹפֶּרָטוֹר" ועל סיפונה כ-100 מעפילים רובם פליטי מבצע "המסע לגירוש נתינים זרים" שהועלו בכוח על הספינה על ידי המשטרה הבולגרית, תוך הפעלת אלימות רבה על ידי השוטרים. בסך הכל הפליגו בהפלגה השלישית של הרודניצ'אר, אשר יצאה מנמל וארנה ב-29 באוקטובר 457 מעפילים. ב-11 בנובמבר התריע שגריר בריטניה בבולגריה ג'ורג' ויליאם רנדל בפני הממשלה הבריטית על הפלגת הספינה וביקש למנוע את הגעתה לארץ ישראל. למרות פנייתו, ב-14 בנובמבר עגנה הספינה מול חופי נתניה ונוסעיה הורדו אל החוף. לפני ההפלגה פרצה שביתה של צוות הספינה בעידודו של אנטון פרודקין על רקע תביעות שכר ומששבה הספינה מהפלגתה השלישית פיטר קונפינו את פרודקין ומינה לתפקיד רב החובל את סגנו גורבטנקו. לאחר אסון הסלבדור נשכר פרודקין על ידי הקונסיסטוריה היהודית לצורך מתן חוות דעת מקצועית לוועדת החקירה שהוקמה. ממצאיו של פרודקין היו חמורים מאד.
הנוסעים להפלגתה הרביעית של הרודניצ'אר - רודניצ'אר ד' הגיעו לרוסה מבודפשט על גבי ספינת נהר שהפליגה על הדנובה. מרוסה הגיעה הספינה לים השחור דרך נהר הדנובה, יומיים לפני קפיאתו של הנהר והיא עגנה בנמל וארנה. ב-25 בדצמבר 1939 הפליגה הרודניצ'אר מווארנה לארץ ישראל כשעל סיפונה 505 מעפילים. אל ספינה זו נקשרה ספינה נגררת, קטנה יותר בשם אוריון. ב-9 בינואר 1940 הגיעה הספינה אל מול חופי הארץ, המעפילים ירדו אל החוף ושולחו למחנה המעצר בעתלית.
סיום פעולתה.
לאחר תום ההפלגה הרביעית עגנה הספינה בנמל בראילה שברומניה במטרה להפליג בפעם החמישית עם מעפילים מברטיסלאבה. מפקד המשטרה הבולגרית הקולונל פאנטב הודיע לקונפינו שלא יתיר העלאת מעפילים בשטחי בולגריה והפרת הצו תוביל לנקיטת צעדים אישיים כנגד חברי הצוות. קונפינו טען בזיכרונותיו כי האיסור נבע מרצונם של הבולגרים להשתמש בספינה למטרות ריגול כנגד טורקיה. היסטוריונים גורסים כי הסיבה המרכזית הייתה הלחץ הכבד שהפעילה הממלכה המאוחדת באמצעות שגרירה בבולגריה ג'ורג' ויליאם רנדל, שתבע להפסיק את ההגירה הלא חוקית מבולגריה לארץ ישראל. משרד החוץ הבולגרי הורה למשטרה הבולגרית לאסור את המשך ההפלגות וזו, למורת רוחה, נענתה לדרישה.
עם זאת הפלגתה החמישית של הרודניצ'אר תוכננה לפברואר 1940 ואיסור המשטרה הבולגרית הוחל מה-20 במרץ. ככל הנראה בתקופה זו, הסב קונפינו את הספינה להובלת עצים בין נמלי הים השחור לצורך כיסוי גירעונותיו ולכן, נמנע משילוחה להפלגה החמישית לישראל. כפי הנראה בהפלגות מסחריות אלו עסק צוות הספינה גם בריגול אחר טורקיה. הפסקת הפעילות הובילה לגל לחצים על קונפינו ובכלל זה איום בתביעה משפטית מוועד קהילת פלובדיב בגין הפרת הסכמים. בווארנה נמצאו בעת ההיא 250 פליטי המסע לגירוש נתינים זרים במצב ירוד, ונטל כלכלתם נפל על הקהילה היהודית במקום. לאור המצב שכר קונפינו את הספינה ליברטאד והמשיך את מפעל ההעפלה שלו.
ב-1941, לאחר כניסת הצבא הגרמני לבולגריה מתוקף הצטרפות הממלכה להסכם התלת צדדי, נשכרה הספינה על ידי הגרמנים ושימשה להובלת ציוד צבאי. ב-14 בפברואר 1942, טבעה הרודניצ'אר בסמוך לבוספורוס לאחר שנקלעה למזג אוויר קשה.
דיאן וון פירסטנברג
דיאן ון פירסטנברג
דיאן ואן פירסטנברג
פסטיבל אביניון
פסטיבל אביניון הוא פסטיבל תיאטרון בעיר אביניון שנוסד בשנת 1947 על ידי במאי התיאטרון ז'אן וילאר המתקיים מאז בכל שנה בחודש יולי. אורכו היה תחילה שבועיים, אחר-כך ארבעה שבועות. אחרי מותו של וילאר לקח חברו פול פואה על עצמו את ניהול הפסטיבל. מאז שנות השבעים מתקיימים בכל יום כ-60 מופעים.
בשנת 2003 בוטל הפסטיבל בשל שביתת עובדי הפסטיבל, שמחו נגד רפורמה מתוכננת בתקצוב הפסטיבל. לפסטיבל זה תוכננו מאה וחמישים הפקות תיאטרון שונות. הפסטיבל התחדש בשנת 2004.
כיום מבקרים בפסטיבל בכל שנה כ-600,000 צופים.
הרי וודאנג