כל אחד משלושת הבתים הללו מייצג מספר בטווח שבין 00 ל-FF (ייצוג הקסדצימלי), המקביל לסולם של בין 0 ל-255 בייצוג עשרוני ומגדיר רמת עוצמה לכל צבע. בסך הכל מתקבל עומק צבע של 24-סיביות (Truecolor) ומס' הצבעים המיוצגים בשיטה זו עומד על 16,777,216 = 224 = 2563.
לדוגמה, צבע המורכב מהערכים העשרוניים 36, 104, 160 (אדום, ירוק וכחול בהתאמה), מקבל את הערכים ההקסדצימליים 24, 68 ו-A0 בהתאמה, ומיוצג על ידי השלשה 2468A0.
הערה: אם ערך העוצמה של צבע מסוים קטן מ-16, יש להוסיף אפס מוביל לפניו, כך שכל ערך המייצג צבע יורכב משתי ספרות. לדוגמה, הצבע המיוצג על ידי הערכים 4, 8, 16 (עשרוני) מקבל את הערכים 04, 08, 10 (הקסדצימלי) כך שהשלשה המתקבלת היא 040810.
דוגמאות.
את הכתיבה המקוצרת לעיתים מכנים RRGGBB שכן שתי הספרות השמאליות מייצגות את כמות האדום, שתי האמצעיות את כמות הירוק והימניות את הכחול.
טבלה שמדגימה את צבעי היסוד
טבלה זו מדגימה את טווח הגוונים של צבעי היסוד של המחשב
צורת כתיבה ב-HTML.
ניתן להגדיר צבעים בדפי אינטרנט באמצעות שלשות RGB (אדום-ירוק-כחול) בייצוג הקסדצימלי, בצורת RRGGBB#, או בייצוג עשרוני, בצורת rgb(R,G,B). שלשות אלו מייצגות את העוצמה של כל אחד מצבעי היסוד המרכיבים את הצבע הסופי (לדוגמה - הצבע הלבן מורכב מעוצמה מרבית של אדום, ירוק וכחול). אפשרות נוספת היא שימוש בשמו של הצבע בשפה האנגלית. במקרים רבים, נעשה שימוש בכלי עזר המחולל את הגדרת הצבע לפי בחירת המשתמש מתוך פלטת צבעים.
תקן HTML 4.01 מגדיר שישה-עשר שמות צבעים (באנגלית), על פי המפורט בטבלה:
צבעי X11.
דפדפנים שונים מגדירים שמות צבעים נוספים, מעבר למוגדר לעיל. מקור שמות הצבעים הנוספים הוא במערכת החלונות X, והם מכונים "צבעי X11". צבעים אלו מעשירים את מבחר הצבעים המצומצם המוגדר בתקן HTML.
דפדפני האינטרנט הוותיקים מוזאיק ונטסקייפ נוויגיטור (בגרסאותיהם הראשונות) עשו שימוש בשמות הצבעים המוגדרים במערכת החלונות X להגדרת צבעים, מכיוון ששניהם פותחו במקור באמצעות מערכת תצוגה זו.
בהאים
נוצה
הנוצה היא סוג של כיסוי עורי בבעלי חיים. הנוצות הן חלק מהמערכת המאפשרת לעופות לעוף, וגם שומרות גם על חום גופם. הנוצות התפתחו מן הקשקשים של הדינוזאורים. החל משנות ה-90 התגלו ממצאים רבים המצביעים על כך שמיני דינוזאורים רבים היו אף הם עטויים בנוצות.
הנוצות הן מבנים של העור שצמיחתן דומה בתחילה לצמיחת קשקשי זוחלים. הן מתפתחות רק מתאי אפידרמיס, וכאשר נוצה מסיימת את צמיחתה היא הופכת למבנה קרני "מת", כלומר חסר תאים חיים כלשהם.
מבנה הנוצה.
הנוצה מורכבת מסעיפים וסעפעפים (סעיפי משנה) רבים. הסעיפים מסתעפים מהציר המרכזי של הנוצה, והסעפעפים מסתעפים מהסעיפים. כל הסעפעפים הסמוכים זה לזה נרכסים ביניהם על ידי קרסים זעירים.
למרות משקלה המועט של נוצה יחידה, משקלן הכולל של הנוצות יכול להגיע לפעמים לכדי שיעור כפול ממשקל שלד העוף. לדוגמה משקל עצמות העיטם לבן-הראש הוא כ-270 גרם ואילו משקל נוצותיו כ-670 גרם.
מקורם של צבעי הנוצות הם בפיגמנטים ובמיקרוסטרוקטורה של הנוצה. יצירתם של פיגמנטים אלו, תלויה במאזן ההורמונלי, ולכן כסות הנוצה שונה בין הזכרים והנקבות. צבעי הנוצות הן תוצאה של שני מנגנונים שונים: צבענים (פיגמנטים) הם חומרים כימיים בצבעים שונים, בעופות בעיקר סוגים שונים של מלנין הנותנים צבעי שחור, חום, צהוב דהה ולפעמים אדום, וקרוטנואידים שונים הנותנים צבעי אדום, כתום, צהוב, ולעיתים רחוקות יותר גם סגול, כחול וירוק. לעומת הצבענים, צבע פיזיקלי נובע משבירת אור כתוצאה ממבנה מיוחד דמוי מנסרה של סעיפי הנוצה, והוא נותן את מרבית צבעי הכחול, הירוק, הסגול בעופות. הוא גם נותן לעיתים מעין ברק מתכתי בגווני ירוק, סגול ועל סגול אשר משנה את צבעו בהתאם לזוויות האור והמבט.
אצל חלק מהדורסים – בעיקר אצל דורסי הלילה – נוצות הפנים יוצרות מבנה הנקרא פרצוף-שמע. מונח זה מתייחס למכלול הנוצות הקעורות שמקיפות ותוחמות את מרכז הפנים, ועוזרות להם לנתב צלילים אל אוזניהם.
נוצותיהם של חלק מהעופות הימיים משוחות בחומר שומני כדי למנוע ספיגת מים אליהן.
התפתחות הנוצה.
התפתחות הנוצה קשורה קשר הדוק להתפתחות הציפורים, שהתפתחו מהדינוזאורים התרופודים, מהם החלו להתגלות מאובנים בעלי נוצות החל משנות ה-90 של המאה ה-20. מספר מאובנים שהתגלו כללו דינוזאורים שאינם תרופודים שהיו מכוסים בנוצות ואלו העלו השערה שנויה-במחלוקת, שהנוצות החלו להתפתח באב קדמון משותף של כלל הדינוזאורים.
אם נכונה ההשערה זו, הרי שאב קדמון משותף זה חי לפני יותר מ-220 מיליון שנה, ובתקופה זו ראשית התפתחות הנוצות. אם ההשערה איננה נכונה, ראשיתן של הנוצות עשרות מיליוני שנים מאוחר יותר.
על פי המאובנים, הנוצות הקדומות, או פרוטו-נוצות, שנמצאו בראשית התפתחותן של הנוצות, היו פשוטות באופן משמעותי לעומת נוצותיהם של העופות בני ימינו, ולא יכלו לשמש לתעופה, בוודאי לא עבור כמה מין התרופודים הגדולים יותר ששקלו מאות קילוגרמים ובנוי ממבנה גופם שאינם יכולים לעוף.
מכיוון שניכר שהנוצות לא התפתחו עבור תעופה, הועלו מספר השערות למטרתן. ההשערה המובילה, המתאימה ביותר לממצאים נכון לשנת 2020, היא שהנוצות הקדומות ביותר נוצרו כדי לספק חימום לגופם של הדינוזאורים, שככל הנראה היו בעלי דם חם.
על פי חלק מההשערות, התפתחותן של הנוצות הקשיחות והארוכות יותר נוצרה סביב תפקידן של הנוצות לצורכי חיזור, תפקיד חשוב לנוצות גם בימינו.
גם אם הסיבות נתונות עדיין במחלוקת מסוימת, נראה שרק לאחר מספר שלבי התפתחות החלו הנוצות להתאים עצמן ליצורים מעופפים.
שימוש.
צורת פני השטח של הנוצה מקומרת, ולכן נוצר עילוי. כאשר נוצת התעופה "חותכת" את האוויר, זרם האוויר על פני החלק העליון המקומר מהיר מן האוויר שזורם על פני החלק התחתון הישר או הקעור. ההבדל בין מהירויות האוויר מעל הנוצה ומתחתיה דוחף את הנוצה כלפי מעלה.
ישנם עופות שמנצלים את ססגוניות הנוצות שלהם למטרות שונות. אחת מהם היא למשוך נקבות, לדוגמה הטווס הזכר פורש את נוצותיו בעונת הרבייה כדי למשוך את עיני הנקבות ולהרתיע זכרים אחרים.
שימושים נוספים כוללים הסוואה ושמירה על חום הגוף.
חילוף נוצות.
חילוף הנוצות הוא תהליך פיזיולוגי עונתי של נשירה וחידוש, הדומה לתהליך התנשלות הקשקשים בזוחלים. החילוף הוא הדרגתי, כדי למנוע בזבוז אנרגיה.
כאיבר מת הנוצה מתבלה עם הזמן או אובדת לחלוטין, ויש צורך להחליפה. עופות מבוגרים מחליפים לרוב את כל נוצותיהם פעם בשנה לאחר עונת הרבייה, ובמינים רבים יש חילוף נוצות נוסף לפני עונת הקינון, שמתחלפות בו לרוב רק חלק מנוצות הגוף, אך לא האברות. חילוף הנוצות מתרחש בסדר קבוע בכל מין, בדרך-כלל בהדרגה כך שאינו פוגע יותר מדי ביכולת המעוף של העוף, אך בעופות מים רבים נושרות כל אברות התעופה בבת אחת, וכתוצאה מכך העוף אינו מסוגל לעופף במשך כמה שבועות. מעטה הנוצות החדש עשוי להיות בצבעים שונים משל קודמו, ולכן במיני עופות רבים מתקבל "לבוש קיץ" ו"לבוש חורף".
סוגי נוצות.
ניתן לחלק את הנוצות לשלוש: נוצות הגוף, נוצות הזנב, ונוצות התעופה:
נוצות המתאר.
נוצות המתאר הן הטיפוסיות והשכיחות ביותר. הן מכסות את מרבית גוף העוף, מסייעות בבידוד תרמי שלו ומקנות לו צורה אווירודינמית. נוצת מתאר בנויה מציר מרכזי חזק וגמיש, ממנו מסתעפים סעיפים ראשוניים שאף הם מסתעפים לסעיפים משניים. הסעיפים המשניים מתחברים אחד לשני באמצעות קרסים מיקרוסקופיים, ובאופן כזה יוצרים משטח אחיד. כאשר משטח זה נפגע על ידי הפרעות חיצוניות כמו רוח או ענפים, הקרסים נפרמים, ולאחר מכן הם מסוגלים להתאחות מחדש בדומה לצמדן. עופות מקדישים זמן ניכר מדי יום לסירוק נוצותיהם ואיחויין.
אברות התעופה.
אברות התעופה הן תת-טיפוס של נוצות מתאר, הנמצא בכנפיים ובזנב של עופות מעופפים. 9 עד 11 (בכל צד) אברות יד צומחות מן האצבעות ומפרק כף היד של העוף. אלו הן לרוב אברות התעופה הארוכות ביותר, וצורתן אסימטרית מסביב לציר המרכזי, כאשר השפה הפונה קדימה ("שפת ההתקפה") צרה יותר. אברות האמה הן אברות תעופה הצומחות מאמת הזרוע, ומספרן משתנה יותר במינים שונים, בהתאם לאורכה של הכנף. מעל האברות יש מספר שורות של סוככות, המקנות לכנף את הפרופיל האווירודינמי שלה. ברוב מיני העופות המעופפים יש בזנב 10 או 12 אברות זנב המשמשות להיגוי ותמרון. בהתאם לצורתן ואורכן היחסי של האברות מתקבלות צורות שונות של זנב וכנפיים במיני עופות שונים.
נוצות קישוט.
נוצות קישוט כמו בזנב הטווס הן תת-טיפוס ייעודי של נוצות מתאר, המצטיינות בצבעיהן הבולטים, ותפקידן בתצוגות חיזור ותוקפנות חשוב מתפקידן האווירודינמי.
נוצות פלומה.
לנוצות פלומה אין ציר מרכזי, והסעיפים שלהן חסרי קרסים. לכן הן חסרות צורה אך רכות ואווריריות, והן מכסות את גופם של אפרוחים וגוזלים. נוצות פלומה שכיחות פחות בעופות בוגרים אך ניתן למצוא אצלם נוצות דמויות פלומה, שהן מעין טיפוס ביניים בין נוצות פלומה ונוצות מתאר, ולרוב הן חבויות מתחת לנוצות המתאר. הן יעילות מאוד לצורך בידוד תרמי עקב האוויר שהן לוכדות. פוך מפלומת אווזים משמש למילוי כריות ושמיכות חורף.
זיפים.