יונק זה היה קטן יחסית ולא עלה על 2 ק"ג. הוא דמה ללפטיקטידיום והיה בעל נוסחת שיניים בעלת חמש קדם-טוחנות בלסת התחתונה, לעומת 4 למרבית האאותרים של זמנו. מבנה זה עזר לו לתפוס בהצלחה טרף קטן כמו חרקים וזוחלים קטנים ביער. עם זאת הוא לא הותאם לאכילת בשר או צמחייה. אורח חייו דמה אולי לזה של חדף פיל מודרני והיה פעלתני ביותר, בהתבסס על תזונתו. מבנה גופו של הגיפסוניקטופס דמה בדומה לשאר הלפטידקטידים לזה של שלייניים וישנם רק הבדלים קטנים במבנה השלד המפריד בינו לבין השלייתנים האמיתיים.
גיפסוניקטופיים
בנימין פטרסן
בנימין פטרסן (בשוודית: Benjamin Patersen; 2 בספטמבר 1748/1750 – 1815) היה צייר וחרט יליד שוודיה הידוע בעיקר בשל נופי העיר סנקט פטרבורג.
ביוגרפיה.
בנימין פטרסן נולד בוורברג למשפחה של פקידי מכס. הרבה לא ידוע על שנותיו הראשונות וילדותו. הוא למד אמנות בגטבורג אצל סיימון פיק ועד מהרה הפך לחבר באגודת האמנות המקומית. בסוף שנות ה-70 נסע לפולין, לטביה וליטא. מ-1774 עד 1786 הוא התגורר ועבד בריגה.
בשנת 1787 הגיע פטרסן לסנט פטרסבורג. על פי פרסום בעיתון 'סנקט-פטרבורגסקיה ודומוסטי' ב-22 בינואר 1787 הוא שהה בבית מס' 154 ליד הגשר הכחול.
פטרסן התחתן ב-1791 והטביל את בתו ב-1795 בכנסיית קתרין הקדושה.
הוא מעולם לא איבד את הקשר עם שוודיה, ידוע שהוא ביקר במולדתו בשנת 1806. מאז 1790 הוא שלח את יצירותיו לתערוכות השנתיות באקדמיה המלכותית השוודית לאמנויות, בשנת 1798, הוא היה חבר באקדמיה השוודית.
באמצע שנות ה-90 קיבל פטרסן את החוזה הראשון בחצר המלכותית הרוסית. עד מהרה מונה לצייר החצר.
יצירה ומורשת.
אף שהחל כאמן דיוקנאות, בגיל 38 התרכז פטרסן בנופים עירוניים ולאחר המעבר לסנט פטרסבורג הקדיש את אמנותו לעיר זו. בסביבות שנת 1800, בהזמנת הצאר פאבל הראשון, יצר פטרסן סדרה של יצירות המתארות את גדות נהר נווה, מה שזיכה אותו במינוי כצייר החצר.
רוב הנופים העירוניים שלו מציגים את קו האופק המוגדר ואת הגוונים הזהובים הכחלחלים של העיר. השמיים והמים בנהר ממלאים לעיתים קרובות תפקידים משמעותיים בקומפוזיציה. פטרסן צייר את רוב המבנים הבולטים של סוף המאה ה-18 בסנט פטרסבורג, כולל טירת סנט מייקל, האקדמיה האימפריאלית לאמנויות, ארמון טאוריד וכו'.
פטרסן יצר למעלה מ-100 מהנופים העירוניים של פטרסבורג - 33 מתוכם בשמן, השאר בצבעי מים או תחריטים כהים. כאוסף הם מצגים תיעוד היסטורי שאין לו תחליף של העיר כפי שהייתה באותה תקופה.
רוב יצירותיו מוחזקות על ידי הארמיטאז'.
The Nights
The Nights (בעברית: הלילות) הוא סינגל מאת ה-DJ והמפיק המוזיקלי השוודי אביצ'י, שהופק על ידי אביצ'י והמפיק האיראני-שוודי אראש פורנורי. הסינגל יצא לאור ב-1 בדצמבר 2014 כסינגל המוביל ממיני-האלבום השני של אביצ'י, The Days / Nights. את המילים כתבו אביצ'י וכותבים שונים.
השיר הגיע למקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום הראשון במצעד הדאנס הבריטי. ב-23 בינואר 2015, אביצ'י הוציא את "The Nights (Avicii by Avicii)", הרמיקס לשיר. השיר מופיע בגרסה הבריטית של אלבום האולפן השני של אביצ'י "Stories". השיר הושמע במשחק הווידאו "FIFA 15" של EA Sports. בשנת 2014, תוכנית הטלוויזיה "SportsCenter" ב-ESPN השתמשה ב-"The Nights" כשיר סיום השנה בספורט. הוא שימש גם כשיר הגול של קרוליינה הוריקנס מ-2015 עד 2018.
וידאו קליפ.
ב-15 בדצמבר 2014, הקליפ הרשמי לסינגל "The Nights" פורסם ביוטיוב. נכון לפברואר 2022, הקליפ הגיע לכ-827 מיליון צפיות.
קרדיטים וכוח אדם.
הסינגל הוקלט באולפני Foxy, לוס אנג'לס, קליפורניה.
ליגת העל הבוליביאנית
ליגת העל הבוליביאנית (בספרדית: División de Fútbol Profesional או Liga de Fútbol Profesional Boliviano נקראת גם FBF) היא ליגת הכדורגל הבכירה בבוליביה, הליגה נוסדה ב-1950 והיא מנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של בוליביה. בליגה משחקות 16 קבוצות כיום.
היסטוריה.
הכדורגל בבוליביה החל להתארגן כבר בשנת 1914 עם הקמת התאחדויות כדורגל אזוריות וארגון תחרויות שלהן. "התאחדות הכדורגל של לה פאס" (Asociación de Fútbol de La Paz - AFLP) הייתה הגוף המאורגן הראשון עם 29 תחרויות שנערכו בין השנים 1914 ועד 1949. ה-AFLP נחשב במשך שנים רבות לטורניר הכדורגל המוביל במדינה. בשנת 1950 שינה הגוף את התקנון שלו ואיפשר את ההתמקצעות של הספורט בבוליביה, ולכן נוצר ה-"Torneo Profesional".
בין השנים 1950-1959, רק מועדונים מהערים לה פאס, אורורו (מ-1954) וקוצ'במבה (החל מ-1955) לקחו חלק בתחרות הארצית מכיוון שהכדורגל היה עדיין לא מקצועני בשאר האזורים.
בסוף 1960, התאחדות הכדורגל של בוליביה הקימה תחרות אליפות לאומית, במטרה להכתיר את מועדון אלוף אחד שייצג את בוליביה בגביע הליברטדורס שהוקם זה מכבר. התחרות נקראה "קופה סימון בוליבר" (על שם המצביא, שנחשב לאבי האומה הבוליביאנית סימון בוליבר), והתחרו בה כל האלופות האזוריות.
הדחתה של נבחרת בוליביה מטורניר מוקדמות מונדיאל 1978 (שם היא הובסה קשות 8-0 על ידי נבחרת ברזיל, ו-5-0 על ידי נבחרת פרו) עודדה כמה מועדונים ליצור ליגה משלהם, ולכן 16 קבוצות נפרדו מההתאחדויות המקומיות האזוריות שלהן כדי להקים את "Liga de Fútbol Profesional Boliviano" (ליגת הכדורגל המקצוענית של בוליביה - LFPB) לארגון אליפויות אוטונומיות אחת במדינת בוליביה, החל משנת 1977.
יצירת ה-LFPB סיימה את קיום התחרויות האזוריות הנפרדות. ובנוסף גם הביא ליצירת שלוש ישויות נפרדות: תפקידה של ה-FBF הוגבל לייצוג הבינלאומי של בוליביה בספורט, ה-LFPB החדש שנוצר הפך למארגן של טורניר הליגה הראשונה היחיד, וה-LPFA, יחד עם שאר הקבוצות. התאחדויות אזוריות, הפכו למארגנות של הטורנירים האזוריים של הליגה השנייה (והנמוכה יותר). זו הייתה ליגת הספורט המקצוענית הראשונה ועד להקמתה של ליגת הכדורסל (LIBOBASQUET) ב-2014, גם היחידה מסוג זה במדינה.
בשנת 2017, לאחר שינוי תקנון ב-FBF, ה-LFPB וה-ANF הוחלפו ב-"División Profesional" ("החטיבה המקצוענית") ו-"División Aficionados" ("חטיבת החובבים"), שניהם מנוהלים על-ידי ה-FBF משנת 2018 ואילך.
שיטה.
שיטת הליגה.
מתכונת האליפות השתנתה עם השנים. החל משנת 1977, הליגה מתקיימת עם 16 מועדונים ב-2 מחזורים, אך לתקופה מסוימת עברה ל-14 קבוצות ב-2 מחזורים ששיחקו בשני טורנירים בכל שנה החל מאמצע שנות ה-80 ועקב בעיות כלכליות של חלק מהקבוצות הובילו לקיצוץ נוסף במספר הקבוצות המשתתפות ל-12 בלבד בשנת 1991. שינוי נוסף הגיע ב-2005 כאשר קבוצות החליטו להתאים את עצמן ללוח השנה הבינלאומי של פיפ"א, כשהמשמעות היא שהעונה שוחקה מאוגוסט עד יוני ולא מפברואר עד דצמבר, על מנת למנוע בעיות בהגדרה אילו קבוצות יעפילו לטורנירים בינלאומיים. הליגה שיחקה בטורניר קצר מפברואר עד יוני ב-2005, ועונת 2005/2006 הרשמית החלה באוגוסט. זה הוביל לבעיה נוספת - קבוצות בליגה השנייה לא היו בעד הרעיון לדחות את הירידות ליוני 2006. לאחר משא ומתן, נקבע כי הירידה של המועדון הנמוך ביותר תתקיים לאחר השלמת טורניר האפרטורה, מה שהופך את הליגה הבוליביאנית לטורניר מעט יוצא דופן שבו קבוצות ירדו ליגה באמצע העונה. בכל אופן החלטה זו בוטלה בנובמבר 2006 והליגה עברה חזרה לעונה קלנדרית ב-2007 החל מטורניר אפרטורה של מרץ 2007. לעונת 2018 הוגדל מספר המועדונים בליגה מ-12 ל-14.
היסטורית, קבוצות מלה פאס, קוצ'במבה וסנטה קרוז שלטו בליגה, כך שעד 2007 רק קבוצת סן חוסה זכתה בליגה ב-1995, אבל מאז, קבוצות מ"שלושת הגדולות" של הכדורגל הבוליביאני התקשו לזכות שוב בליגה ו-3 קבוצות מערים קטנות יותר זכו בה (ריאל פוטוסי, סן חוסה ואוניברסיטריו דה סוקרה).
שלוש קבוצות חולקות את השיא שהם מעולם לא ירדו ל"לה סימון בוליבר" (הליגה הבוליביאנית השנייה): דה סטרונגסט, אוריינטה פטרולרו ובוליבר (למרות שירדו רשמית ב-1969, אך זה היה לפני עידן ה-LPFB).
בעונת 2008, ולראשונה, שיחקו שלושה טורנירים במקום השניים הרגילים. טורניר אפרטורה שוחק ממרץ עד יולי בשיטת סבב משחקים רגיל; טורניר קלאוסורה התקיים מאוגוסט עד אוקטובר, בו הקבוצות חולקו לשתי סדרות של 6 קבוצות כל אחת, בית A כלל את כל הקבוצות המערביות (ואוניברסיטריו דה סוקרה) ובית B כלל את כל הקבוצות המזרחיות (בתוספת של ג'ורג'ה וילסטרמן ואאורורה), שתי הקבוצות המובילות של כל קבוצה עלו לחצי הגמר ולגמר. טורניר הפלייאוף החדש כלל משחקי חוץ (ועם כלל שערי חוץ שנעשה בו שימוש בפעם הראשונה).
ממוצע נקודות משתי העונות הקודמות קובע את הירידה, כאשר הקבוצה הממוקמת האחרונה יורדת ישירות ותוחלף על ידי המנצחת של הליגה נסיונל B (ליגת המשנה), ובנוסף הקבוצה שבמקום ה-11 משחקת פלייאוף עלייה עם סגנית אלופת ליגת המשנה.
בית הקברות היהודי בביירות
בית הקברות היהודי בביירות הוא בית הקברות היהודי היחיד בביירות, לבנון.
מיקום.
בית הקברות ממוקם קרוב לשכונת אשרפייה.
רקע.
בית הקברות נבנה בשנות ה-20 של המאה ה-19 כאשר נקבר בו ב-1829 הרב משה ידיד לוי. הוא מכיל 3,407 קברים ומתוחזק על ידי תושב מקומי.
בשנת 1857 החליט העות'מאן על הרחבת הדרך בין ביירות לדמשק. כתוצאה מכך חלק מבית הקברות והכניסה עליו נפגעו והוקמה כניסה חדשה. בתחילה שטח בין הקברות היה קטן שכן הקהילה היהודית באותה תקופה עמדה על כ-150 נפשות. עם התרחבות הקהילה היהודית בביירות, נקנו עוד שטחים מסביב לבית הקברות.