מירפָק או α בפרסאוס הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים פרסאוס והוא אחד הכוכבים הבהירים בשמים.
פרוש שמו בערבית הוא "מרפק" וזהו קיצור של שמו המקורי בערבית - "המרפק של הפליאדות". מירפק הוא חלק מצביר פתוח שנקרא על שמו "צביר אלפא בפרסאוס" ומכיל כוכבים רבים מהסוגים הספקטרלים O ו-B. את הצביר ניתן לראות בקלות באמצעות משקפת. בשל מיקומו הצפוני, הוא אינו שוקע אף פעם ברוב אירופה.
תכונות.
מירפק הוא על-ענק צהוב מסוג ספקטרלי F5 Ib במרחק של כ-590 שנות אור ובהירות נראית נראית מדרגה 1.79. מסתו בין 7 ל-8 מסות שמש ורדיוסו גדול בערך פי 60 מרדיוס השמש. עוצמת ההארה שלו היא יותר מפי 5,000 מהשמש. בעבר, לפני כ-30 מיליוני שנים היה מירפק כוכב הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי B, בדומה לשאר הכוכבים בצביר. לאחר שכילה את המימן שבליבתו הוא מתיך מימן בשכבות חיצוניות יותר, תהליך שהביא להתנפחותו ולהתקררותו.
תכונותיו של מירפק דומות לאלו של כוכבים משתנים קפאידיים, אך השתנותו קטנה ביותר וכמעט שלא ניתנת להבחנה. מסיבה זו הוא נושא למחקר ההגדרות המדויקות של כוכבים מסוג זה.
אלפא בפרסאוס
ברזנה
אל-ערב
אֶלְ־עַרַבּ (בערבית: العرب) הוא אתר חדשות ופורטל תכנים, מהבולטים בין אתרי האינטרנט המכוונים לערביי ישראל. האתר נמנה עם קבוצת התקשורת הישראלית כל אל-ערב. אל-ערב הוקם כפורטל המתמקד בחדשות ובתכנים והושק בשנת 2006. האתר עוצב ונבנה מחדש בשנת 2009.
אל-ערב מפיק באופן עצמאי את מרבית החדשות והתכנים המופיעים בו, באמצעות מערכת של כתבים המונה כעשרים איש. כן משולבים בו מאמרים מעיתון "כל אל ערב" ומכתבי עת מהמגזר הערבי בישראל והעולם הערבי. האתר מתמקד במידע חדשותי בתחומי האקטואליה השוטפת (חדשות, כלכלה, ספורט ועוד), תוך שימת דגש על המתרחש במגזר הערבי בישראל. בכל הידיעות באתר מתאפשרת תגובה של הקוראים (טוקבק). הכנסות האתר באות בעיקר מפרסום.
בדצמבר 2008 בזמן המבצע של צה"ל על רצועת עזה (מבצע עופרת יצוקה), האתר נפרץ, והושחת עם איחולי מוות לערביי ישראל. גם כן הפורצים כתבו "תצטרפו לחבריכם השאהידים", לפריצה נלווה סרטון וידאו אנטי-פלסטיני בוטה.
מרד הגנרלים (1948)
"מרד הגנרלים" הוא כינוי שניתן להתפטרותם של ראשי האגפים במטה הכללי של ההגנה במאי 1948 בעקבות פיטורו של ישראל גלילי, ששימש אז כראש המפקדה הארצית (רמ"א) כממלא מקומו של יעקב דורי, שנעדר מתפקידו עקב מחלה. כינוי זה נטבע לאחר שקיבל דוד בן-גוריון את מכתבי ההתפטרות של ראשי האגפים: יגאל ידין, אליהו בן חור, יצחק שדה, צבי איילון, משה צדוק ויוסף אבידר.
הפרשה הייתה ביטוי למחלוקת סביב התפיסות המנוגדות שהיו בעת המעבר מיישוב למדינה בנוגע לעתיד התפקודי של צה"ל. בן-גוריון רצה לבנות צבא ממלכתי, ולפי תפיסתו גופים מחתרתיים כמו "ההגנה" והפלמ"ח היו צריכים להיעלם עם הקמת המדינה, ואילו גלילי שאף להמשיך לקיים את המסגרות המחתרתיות כפי שהיו בתקופת היישוב, ולכן הודח על ידי בן-גוריון.
רקע.
ראש מנהלת העם, דוד בן-גוריון, כינס ישיבה של מועצת העם, שבהּ הסביר באריכות על הסכנות בקיום מיעוטים מזוינים בעלי השקפות פוליטיות קיצוניות. לאחר סיום הפרשה היו מאבקים רבים בין בן-גוריון לבין חלק גדול מהפיקוד העליון על אופי הצבא והנהגתו, הוחלט על פירוק המחתרות והקמת גוף הגנה אחד. בן-גוריון לא הסתיר את כוונתו לשמש כרמטכ"ל עד שישוב יעקב דורי ממחלתו, אך מפקדי המטה הכללי לא תמכו ברעיון, שכן בן-גוריון נהג להתערב בכל החלטה שנעשתה. ראשי האגפים במטכ"ל, שהיו אנשי "ההגנה", חשו ברובם כי מאחר שלא היו יוצאי הצבא הבריטי, התייחס אליהם בן-גוריון – שדרש למנות לראשי אגפים במטכ"ל את ותיקי הצבא הבריטי – בחוסר אמון.
החלטתו של בן-גוריון למנות את מרדכי מקלף למפקד החזית המרכזית, שהייתה החזית הקריטית ביותר, עוררה סערה, אשר הובילה לקרע חריף בין בן-גוריון לשאר מפקדי המטכ"ל. לאחר חתימת בן-גוריון על מינויי המפקדים החדשים, שברובם המכריע היו יוצאי הצבא הבריטי, פרצה סערה במטכ"ל ונתקבלו מכתבי ההתפטרות וקטרוג על המשטר הקיים של הצמרת הפיקודית; ידין, גלילי, אליהו כהן, צבי.
ההדחה.
ב-3 במאי 1948 הדיח בן-גוריון, שהיה האחראי על נושא הביטחון במנהלת העם, את ראש המפקדה הארצית ישראל גלילי. ראשי האגפים במטה הכללי התנגדו נחרצות לפיטורי גלילי, מפני שראו בגלילי את ממלא מקום הרמטכ"ל, עקב היעדרותו הזמנית של הרמטכ"ל הממונה יעקב דורי. גלילי היה נערץ בקרב מפקדי האגפים במטכ"ל, שסברו כי הצליח למתן את הוראותיו של בן-גוריון, שהיו לפעמים בלתי ניתנות לביצוע מבחינה צבאית. לאחר פיטורי גלילי, הופיעו ראשי האגפים באותו היום לשיחת בירור אצל בן-גוריון לגבי המצב. הם דחו את הרעיון שהוצע על ידי בן-גוריון. כעבור יומיים, ב-6 במאי, שוב הופיעו המפקדים ודרשו להחזיר לאלתר את גלילי לתפקידו, בטענה כי אין מפקד לצבא וכי הם אינם יכולים לתפקד. בתום הפגישה נכנע בן-גוריון ללחצים, והחליט כי יחזיר את גלילי לעבודה אך לא לתפקיד מוגדר וללא סמכויות.
כעבור כמה ימים שיגרו חמשת ראשי האגפים במטכ"ל לבן-גוריון מכתב, שבו הגדירו את המצב – הבלתי-נסבל מבחינתם – של היעדר סמכות פיקודית, לאור היעדרות דורי ופיטורי גלילי, ודרשו להחזיר את גלילי לתפקידו עד שייקבע הסדר מחדש במערכת הביטחון. ראשי האגפים הציבו אולטימטום, שקבע כי אם לא יוסדר העניין תוך 12 שעות, יפסיקו לראות בעצמם אחראים להנהלת העניינים. בן-גוריון כינה את המכתב "חסר אחריות", אך פנה לגלילי וביקש ממנו לחזור לעבודה. עם זאת, השאיר בתוקף את ביטול תפקידו כראש המפקדה הארצית.
בלחץ חבריו לפיקוד של גלילי ותחושת האחריות האישית שלו הסכים גלילי לחזור לעבודה גם ללא חידוש מינויו.
תוצאות האירוע.
מספר ימים לפני הפלישה הצפויה של צבאות ערב לא עמדה בפני בן-גוריון ברירה אלא להחזיר את גלילי למעמדו הקודם, גם אם ללא הגדרת סמכויות ברורה. בן-גוריון כתב מכתב לגלילי, שבו תבע ממנו לשוב ולהמשיך בעבודה. בעקבות מכתב זה זימן בן-גוריון את גלילי לפגישה, והחזיר אותו לעבודה, באומרו כי עם הזמן יוגדרו סמכויותיו. גלילי הסכים לחזור לעבודה מאחר שצורכי המערכת חייבו זאת. גלילי שב לעבודתו בפיקוד העליון של ארגון "ההגנה", שנהפך לצה"ל, במעמד של עוזר לשר הביטחון, אך ללא מינוי רשמי ובלי הגדרת תפקידים מפורשת בינו לבין השר.
ציורי הסלע בסיירה דה סן פרנסיסקו
ציורי הסלע של סיירה דה סן פרנסיסקו (בספרדית: Pinturas rupestres de la sierra de San Francisco) הוא כינוי לקבוצת ציורי סלע מהתקופה הפרה-קולומביאנית, השוכנת באזור שבמדינת באחה קליפורניה הדרומית שבמקסיקו.
הציורים התגלו לראשונה על ידי הנזיר הישועי פרנסיסקו חביאר קלאביחרו, שדיווח עליהם ברומא ב-1789. מחקרים נוספים בוצעו בציורים ברבע האחרון של המאה ה-19, ונמשכו גם במאה ה-20 והמאה ה-21. של מקסיקו (בראשי תיבות INAH) זיהה למעלה מ-400 אתרים כאלה. הציורים החשובים מביניהם, כ-250 בסך הכל, נמצאים בגבולות השמורה הביוספרית אל ויסקאינו.
קבוצת הציורים המפותחת ביותר נוצרה על ידי ה, שהטריטוריה שלהם השתרעה בין צפון חצי האי באחה קליפורניה לבין האזור שמהווה כיום את דרום השמורה הביוספרית. לא ידוע רבות על קבוצה אתנית זו, למעט העובדה שהם היגרו מאזור הנמצא צפונית למיקום הציורים.
הציורים נמצאים על הקירות והתקרות של מקלטי הסלע באזורים מבודדים שכמעט ואינם נגישים. המוטיבים המופיעים בהם מגוונים וכוללים בני אנוש (גברים, נשים וילדים), מינים רבים של בעלי חיים (ארנבים, פומה, שונר, אייליים, לווייתנאים, צבים, טונה, סרדין, תמנונאים, נשרים ושקנאים), ומגוון צורות גאומטריות מופשטות. כמו כן, ישנם ציורים רבים של כלי נשק הסמוכים לאלה המתארים בני אדם ובעלי חיים, דבר המעיד על ציד ומאבקים בין התושבים המקומיים. הציורים מורכבים מצבעים המשתרעים על פני כל הספקטרום. הציורים ידועים גם באיכות הגבוהה שלהם ובמצב השימור הטוב שבו הם נמצאים.
המחקרים השונים שנערכו על הציורים הובילו למספר מסקנות על הארגון הדתי והחברתי של תושבי האזור הקדומים, כמו גם על הרגלי התזונה שלהם. בבדיקות תיארוך שונות שבוצעו בציורים נקבע כי הם מהתקופה שבין 1100 לפנה"ס ועד 1300 לספירה.
האתר הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1993.
אלרגיה ללקטוז
דיוויד קרדין
M83 (להקה)
M83 (נהגה: אם אייט ת'רי) הוא שמו של הרכב אינדי רוק ומוזיקה אלקטרונית שהוקם באנטיב שבצרפת בשנת 2001 על ידי אנטוני גונזלס וניקולס פרומג'ו, אשר פרש מההרכב לאחר סיבוב ההופעות הראשון. מקור השם הוא מספרה הסידורי של הגלקסיה M83.
סגנונו המוזיקלי של ההרכב מורכב ועשיר, והוא מושפע מסגנונות שונים כגון שוגייז ואמביינט. הוא מאופיין בשימוש רב באפקטי-סאונד היוצרים תהודה של הצלילים, ובמילים ושירה בסגנון רך על רקע גיטרות ותופים רועמים. ככלל, ניכר שוני בסגנונם המוזיקלי ובאופיים של האלבומים השונים, כאשר אלה המוקדמים מאופיינים בצלילי רוק אלקטרוני רועש ואפל, בעוד המאוחרים הם רגועים יותר ובעלי נימה אופטימית. חלק מהשירים מלווים בשירה וחלק הם קטעים אינסטרומנטליים.
האלבום "Saturdays = Youth" שיצא בשנת 2009 הופק על ידי קן ת'ומאס (שעבד בין היתר עם סיגור רוס וסווייד) ואיוון פרסון (שהפיק אלבומים לLadytron וטרייסי ת'ורן). האלבום זכה לביקורות אוהדות מצד מבקרים בכל רחבי העולם, והגיע למקום 107 בדירוג 200 האלבומים הטובים ביותר של 2008 של מגזין בילבורד, ולמקום שמיני בדירוג של מגזין פיצ'פורק למוזיקה אלטרנטיבית.