הוא בחר לשחק בנבחרת הכדורסל של אוניברסיטת קנטקי תחת הדרכתו של המאמן ג'ון קליפארי. בתום העונה הסדירה הוליך את הקבוצה למאזן של 32 ניצחונות ושני הפסדים, ושישה ניצחונות נוספים בדרך לזכייה באליפות המכללות כשהוא נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר. בפיינל פור של הטורניר קלע בחצי הגמר 18 נקודות, קלט 14 כדורים חוזרים וחסם 5 פעמים ובמשחק הגמר קלע 6 נקודות, עם 16 כדורים חוזרים ו-6 חסימות. סך הכל רשם בעונתו באוניברסיטה ממוצעים של 14.2 נקודות למשחק, 10.4 ריבאונדים, 4.7 חסימות ושיעור קליעות מהשדה של 62.3%. בתום העונה זכה בפרס ג'ון אר. וודן לשחקן המצטיין של השנה, בחירה לשחקן המצטיין מטעם סוכנות AP, גביע אוסקר רוברטסון לשחקן הבולט, ובפרס נייסמית' לשחקן המכללות הטוב ביותר.
קריירה ב-NBA.
ניו אורלינס הורנטס/פליקנס.
דייוויס העמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA לשנת 2012 ונבחר ראשון על ידי ניו אורלינס הורנטס. הוא חתם על חוזה לשלוש עונות שיבטיח לו 16 מיליון דולר. בעונתו הראשונה ב-NBA, רשם דייוויס ממוצעים של 13.5 נקודות, 8.2 ריבאונדים ו-1.8 חסימות למשחק. במהלך השנה סבל ממספר פציעות והחמיץ 18 ממשחקי הקבוצה. בתום העונה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA.
בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA (כמחליף של קובי בראיינט הפצוע). בעונת הוביל דייוויס את קבוצתו לפלייאוף, לאחר שניו אורלינס סיימה במקום השמיני במערב. דייוויס סיים את העונה כמוביל הליגה עם מדד היעילות של 31.0 נקודות. הוא שותף ב-67 משחקים בהם קלע בממוצע 24.3 נקודות למשחק (רביעי בליגה), 2.9 חסימות למשחק (ראשון בליגה) ו-10.2 ריבאונדים (עשירי בליגה). בפלייאוף הצטיין בסדרה מול גולדן סטייט ווריורס, הוא רשם ממוצע של 31.5 נקודות, 11 ריבאונדים ו-4 חסימות למשחק. אף על פי כן נוצחה קבוצתו בסדרה 0–4.
ביולי 2015 חתם על הארכת חוזה ל-5 שנים נוספות החל מעונת בשווי מוערך של כ-145 מיליון דולר. ב-21 בפברואר 2016 קלע 59 נקודות, שיא קריירה ושיא מועדון, בניצחון על דטרויט פיסטונס, באותו משחק לקח 20 ריבאונדים. את העונה סיים במרץ 2016 לאחר 61 משחקים בעקבות פציעה בברך ובכתף, הוא עבר ניתוח בברכו שהשביתו למשך מספר חודשים.
בעונת נבחר למשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן נבחרת המערב, ולאחר שקלע 52 נקודות במשחק, שיא למשחק האולסטאר, זכה בפרס ה-MVP של המשחק.
בסוף עונת דייוויס נבחר ביחד עם חברו לקבוצה ג'רו הולידיי לחמישיית ההגנה של העונה. בפלייאוף של אותה השנה הוא שיחק מצוין ותרם להדחתה של הפייבוריטית פורטלנד טרייל בלייזרס שסיימה את העונה שלושה מקומות בטבלה מעל ניו אורלינס 4–0 בסיבוב הראשון.
לוס אנג'לס לייקרס.
לקראת סוף עונת ביקש מניו אורלינס שתעביר אותו בטרייד לקבוצה אחרת. ב-6 ביולי 2019 הועבר בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס תמורת ברנדון אינגרם, ג'וש הארט, לונזו בול ושלוש בחירות סיבוב ראשון בדראפט. בעונתו הראשונה עם הלייקרס נבחר בפעם הרביעית בקריירה לחמישיית העונה, לצד חברו לקבוצה לברון ג'יימס, לאחר שרשם ממוצעים של 26.1 נקודות, 9.3 ריבאונדים, 3.2 אסיסטים ו-2.3 חסימות למשחק. בפלייאוף הובילו דייוויס וג'יימס את הלייקרס לזכייתה ה-17 של הקבוצה באליפות ה-NBA, לאחר שגברה בסדרת הגמר על מיאמי היט בתוצאה 4–2. לאורך הפלייאוף הצטיין דייוויס עם ממוצעים של 27.7 נקודות, 9.7 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק.
בדצמבר 2020 חתם בלייקרס על הארכת חוזה בסך כ-190 מיליון דולר, ל-5 עונות נוספות.
נבחרת ארצות הברית.
באולימפיאדת לונדון נכלל בסגל נבחרת ארצות הברית, כשחקן היחיד שטרם החל בקריירה מקצוענית, וזכה עמה במדליית זהב. במהלך הטורניר שותף בשבעה משחקים ורשם 52 דקות משחק בהן קלע 26 נקודות וקלט 19 ריבאונדים במצטבר. הוא זכה עם הנבחרת בגביע העולם בכדורסל 2014, בטורניר רשם ממוצע של 12.3 נקודות ו-6.6 ריבאונדים למשחק.
יחזקאל צ'ארלס וורטסמן
יחזקאל צ'ארלס ווֹרטסמן (נכתב גם ווֹרטסמאן; ביידיש: וואָרטסמאן, גם וואָרטסמאנן; באנגלית: Wortsman; 1878, ז'וָונֶץ, פודוליה, האימפריה הרוסית (אוקראינה) – 16 במאי 1938, ניו יורק) היה עיתונאי, פובליציסט ועורך יידי ציוני, כימאי בהכשרתו. ממשתתפי הקונגרס הציוני הראשון.
ביוגרפיה.
יחזקאל (חסקל) וורטסמן נולד בעיירה הקטנה ז'וָונֶץ (זבאניץ; ברוסית: Жванец) שבפלך פּוֹדוֹליה, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), ליד הערים חוֹטין וקמניץ-פודולסקי. הצליח להכשיר עצמו ללימודים אקדמיים, ונסע ללמוד באוניברסיטאות שווייץ (בזל וברן; ותקופה קצרה באוניברסיטת שטרסבורג), טכנולוגיה, פילוסופיה וסוציולוגיה. הוא סיים את לימודיו בקבלו דוקטור בכימיה מאוניברסיטת בזל.
במהלך לימודיו היה לפעיל בתנועה הציונית. בשנת 1897, בהשפעתו של שלום אלטמן, מחנך ואיש חובבי ציון בן עירו, השתתף בקונגרס הציוני הראשון, שנערך בבזל. לאחר הקונגרס נסע לעיירתו לדווח, ובעקבות זאת נוסדו בעיירה שתי אגודות ציוניות. לאחר מכן, בהיותו סטודנט באוניברסיטת ברן, היה מחמשת מייסדיה של התאחדות הנוער הציוני האקדמי בברן (יחד עם חיים ויצמן, אברהם ליכטנשטיין (לימים בעלה של חיה ויצמן-ליכטנשטיין), נחמן סירקין ושושנה אימאס (לימים אשתו של יהושע בוכמיל) – הארגון הציוני הראשון בברן.
בהמשך השתתף כציר לקונגרסים ה-3, ה-5, ה-6, ה-7 וה-12.
את דרכו הספרותית החל כבר בהיותו סטודנט, כשכיהן ככתב-קורספונדנט הקבוע של השבועון היידי "היועץ" בבוקרשט. מאמריו הפובליציסטיים הראשונים הופיעו מעל דפי העיתון "דער יוד" ('היהודי'). הוא כתב לעיתונים וכתבי עת יידיים ברוסיה, בפולין הקונגרסאית, בגליציה וברומניה, בענייני דיומא. במאמריו הטיף לציונות.
לזכותו נזקף חיבור הפמפלטים התעמולתיים הציוניים הראשונים ביידיש: "וואָס ווילען דיא ציוניסטען?" ('מה רוצים הציונים?'; 1901), ו"דער יודישער נאציאָנאל-פאנד" (הקרן הלאומית היהודית; 1903) (על קרן קיימת לישראל).
בשנת 1904 ייסד וערך בלונדון ירחון ציוני סוציאליסטי רדיקלי וספרותי "לחיים, ספרות ומדע" בשם "די יידישע צוּקוּנפט" ('העתיד היהודי'). שנה לאחר מכן (1905) העביר אותו לקרקוב שבגליציה, ומשם לוורשה שבפולין הרוסית, אך הוא לא האריך ימים. אז הצטרף למערכת העיתון היידי של נחום סוקולוב "דער טעלעגראף", שהחל לצאת בוורשה באותה עת, אולם כעבור פחות מ-150 גיליונות פסק מלהופיע. כן השתתף בעיתון הוורשאי הספרותי הציוני "דער וועג".
בראשית שנת 1907 היגר לארצות הברית, שם היה פעיל בשורות פועלי ציון. ב-1909 ערך את המאסף היידי "אמריקה", על טהרת הסופרים היהודים האמריקאים. הוא ניסע לחדש שם את הוצאת עיתונו, אך הצליח להוציא רק שלושה גיליונות. עד סוף ימיו חי בארצות הברית ובקנדה, ועסק בעבודה עיתונאית בעיתונות היידית: השתתף בשבועון הציוני "דאָס אידישע פאָלק", בביטאון פועלי ציון "אידישע קעמפפער", ובעיתונים "דער טאָג", "יידישע טאַגעבלאַט", "מאָרגען זשורנאַל" ועוד. כן ערך מגוון עיתונים: היומון "דער באָסטאָנער אַדוואָקאַט" בבוסטון, השבועון "דער אידישער שטערן" באטלנטה, ה"קענעדער אָדלער" במונטריאול, השבועון "קאַליפאָרנער אידישער שטימע" בסן פרנסיסקו (1913–1915), "דער אידישער וועכטער" בקליבלנד (שהופיעו כיומון במשך שבעה שבועות בלבד) ו"די ציַיט" בלוס אנג'לס.
הוא הרבה בנסיעות עבודה ככימאי לגרמניה, איטליה, סנטו דומינגו. ב-1920–1921, לאחר מלחמת העולם הראשונה, ביקר באירופה ובארץ ישראל כנציג הג'וינט, והוביל את מאמצי הסיוע בגליציה המזרחית.
בהמשך עבד במשרדי קרן היסוד, ולאחר שעזב את תפקידו פרסם בקליבלנד חוברת על הניהול הליקוי של ארגון קרן היסוד באמריקה, שכותרתה "ווען שווייגען איז א פארברעכע" ('כששתיקה היא פשע').
כתביו שלא ראו אור: נאָטיצען פון א געוועזענעם "דזשאָינט"-דירעקטאָר" ('רשימות של מנהל ב"ג'וינט" לשעבר') ומחזה בשלוש מערכות בשם "דער אַרטיסט" ('האָמן').
בין שמות העט שבהם השתמש: "בן-אדם" (רמז לשמו הפרטי – הנביא יחזקאל נקרא לאורך ספר יחזקאל "בן אדם"), "בעל-דמיונות", "דער שוואַרצער יונגערמאַנטשיק" ('הבחורצ'יק השחור'), "איש-אמת" (רמז לפירוש שם משפחתו וורטסמן – "איש של מילה", איש של מילתו) "י. וו." (ראשי התיבות של שמו), "קלאַראַ רייזנבערג" ('קלרה רייזנברג'; בענייני נשים).
בשנותיו האחרונות עבד כעורך ה"אידישע שטימע" בקליפורניה.
יחזקאל וורטסמן נפטר בניו יורק באביב 1938, כבן 60 במותו.
פרסומים בולטים.
עריכה:
תרגום:
יחזקאל וורטסמן
יחזקאל וורטסמאן
יחזקאל ווארטסמאן
יחזקאל ווארטסמאנן
פאולוס פגיוס
חברת הנפט העיראקית
חברת הנפט העיראקית הייתה תאגיד רב-לאומי, בבעלות משותפת של חברות הנפט הגדולות בעולם, שהיה בעל מונופול על הפקת הנפט בעיראק בין 1925 ל-1961. חברה זו הייתה כוח מניע חשוב בכלכלת המזרח התיכון כולו, בגילוי וניצול משאבי הנפט באזור, ואף בכלכלתה של ארץ ישראל, בהנחת צינורות נפט באזור כולו, בבניית בתי זיקוק לנפט, ובכללם מעורבות בבניית בתי הזיקוק בחיפה ובפעולות רבות של יצירת תשתיות וניצול משאבים.
חברת הנפט הטורקית.