הרחוב חוצה את דרך השלום צמוד מאוד למחלף השלום, ובצומת בין שני הרחובות נמצא מגדל תוצרת הארץ, כאשר מגדל נוסף גבוה יותר נבנה בסמוך. מדרך השלום, ועד הרחוב ערבי נחל, הרחוב משמש כגבולה המערבי של שכונת נחלת יצחק, כאשר בצדו המערבי ובחלקים מסוימים גם בצד המזרחי נמצאים מבני משרדים.
לאור מבני המשרדים רבים הממוקמים ברחוב ומתוכננים לקם בו, מתוכנן לעבור לאורכו קו המטרו M1, כאשר לאורך הרחוב תהיינה שתי תחנות כשאחת מהן תהייה משותפת יחד עם קו המטרו M2.
קישורים חיצוניים.
גיא נרדי, איילון מזרח: האזור התעשייתי הוותיק בתל אביב מתמלא מגדלי משרדים ומגורים, גלובס, 4 בדצמבר 2019
מכתבי לכיש
מכתבי לכיש או חרסי לכיש הם עשרים ושניים אוסטרקונים – חרסים ועליהם כתובות דיו בכתב עברי קדום – אשר רובם נתגלו בחפירות שנוהלו על ידי הארכאולוג הבריטי ג'יימס לסלי סטרקי בתל לכיש בשנת 1935; חרסים 19, 20 ו-21 נתגלו בשנת 1938; חרס 22 נתגלה בשנת 1966.
נפתלי הרץ טור-סיני פענח את הכתובות בשנים 1935 ו-1938, ופרסם אותן בספרים באנגלית ובעברית. גם הגאולוג והפוליטיקאי בני בגין הוציא ספר ובו הצעותיו לפענוח התעודות.
אִפיון.
החרסים מתחלקים לחמישה סוגים:
רוב המכתבים נמצאו בבית השער הקטן בכניסה לעיר העליונה, בתוך שכבת שרפה, ועל כן ניתנים לתיארוך לשנים 597–587 לפנה"ס, כלומר בין סוף ימי יהויכין לבין חורבן לכיש על ידי נבוכדנצר. שלושה מכתבים (מס' 19, 20, 21) נמצאו בראש התל.
המכתבים נכתבו בידי אדם בשם הושעיהו (מס' 3), והוא נשלח אל "אדונו" יאוש (=צורה מקוצרת של יאשיהו), שהיה ככל הנראה מפקד לכיש (בה נמצאו המכתבים). עמדתו של יאוש הייתה חשובה, והוא מתואר כבעל השפעה על השרים והמלך, הכותבים אליו.
הושעיהו, המכנה עצמו במכתבים אלו "עבדך כלב", כסמל לכפיפות, היה ככל הנראה ממונה על אחת המצודות שבסביבה. על פי חרס 4, לא היה בין המצודה של הושעיהו לעיר לכיש קשר עין. לדעת טור-סיני, המכתבים מעידים כי מבצרו של הושעיהו נפל לפני לכיש, וכי הוא ברח ללכיש ושם הובא לחקירה או למשפט על תפקודו בזמן המלחמה. זו הסיבה, לדעתו, שהחרסים נמצאו לא בארמון עצמו, אלא בבית השער, מקום ששימש באופן מסורתי לקיום משפטים.
תוכן החרסים.
הכתובות שעל החרסים ידועות בסימונים KAI 192-199.
הניקוד וההשלמות המסומנות בסוגריים מרובעים: "[]" הן על פי הצעותיהם של טור-סיני ושמואל אחיטוב.
חרס 1.
חרס זה הוא רשימת שמות.
חרס 3.
לדעת טור-סיני, מכתב זה מתייחס לאירוע המתואר במקרא (), שבו שלח יהויקים מלך יהודה את אלנתן בן עכבור ואנשיו לתפוס את הנביא אוריהו בן שמעיהו מקריית יערים, שנמלט למצרים. הם החזירוהו לירושלים ושם הוצא להורג. אך גם אם ישנו דמיון מסוים בין שני המקרים לא ניתן לטעון בוודאות לזהות ביניהם, ולו רק בשל העובדה ששמותיהם של שרי הצבא אינם זהים (אך דומים - השם אלנתן מופיע בשניהם).
חרס 4.
על־פי הארכאולוג יגאל ידין הכוונה בבטוי "אל משואות לכיש" הוא "על" משואות לכיש: כלומר משמר העיר מדווח כי המשוּאות בעזקה, העיר הסמוכה - כבו, וכי נבוכדנצר מלך בבל כבש את העיר, וכל שנותר למגני לכיש לעשות הוא להוסיף ולהתבצר בעירם. בני בגין שחקר את החרסים בספרו, חולק על הפרשנות הזו וטוען שהחרס מתעד דיווח שגרתי בו מדווח הכותב כי הם צופים למשואות לכיש כדי לקבל הודעות מהפיקוד הגבוה (בימי קדם השתמשו במשואות ובלפידים לצורך העברת מסרים בין מקומות רחוקים), שכן הם אינם יכולים לראות את האיתותים הנשלחים ממשואות עזקה, שנמצאת בנקודה נמוכה יותר.
חרס 7.
האוסטרקון מכיל 10 שורות בצד אחד ו-4 בצד שני, אך הוא אינו קריא.
חרס 10.
המכתב הכיל 13 שורות אך אינו ניתן לקריאה בבירור.
חרס 14.
רק אותיות בודדות ניתנות לקריאה בחרס זה.
חרס 15.
רק אותיות בודדות ניתנות לקריאה בחרס זה.
חרס 19.
חרס 19 הוא רשימה של שמות ומספרים. והוא מן העדויות הראשונות בהן מופיעות הספרות העבריות/פיניקיות הקדומות. סימן ה-10 דומה ללמדא קטנה (λ) בכתב מראה, סימן באחד כקו אנכי (|) וסימן החמישים כאות ד' בכתב.
מוזיאון האדם
מוזיאון האדם (בצרפתית: Musée de l'Homme) הוא מוזיאון אתנוגרפי שהוקם בשנת 1937 על ידי פול ריווה (Rivet) עבור התערוכה העולמית לאמנות וטכנולוגיה של העידן המודרני. המוזיאון ממוקם בארמון שאיו שברובע ה-16 של העיר פריז, בירת צרפת. בשנת 2006 הועברו חלק ממוצגי המוזיאון למוזיאון קה בראנלי.
היסטוריה.
מקורם של אוספי המוזיאון ב"חדרי פלאות" - אוספים פרטיים של אצילים ובאוסף המלכותי שכלל מוצגים אתנוגרפיים. מטרת איחוד האוספים תחת קורת גג אחת הייתה להציג במקום אחד את התפתחות של האדם הכל מהתקופה הפרה-היסטורית ואת השונות בין התרבויות השונות. חלק ניכר מהאוספים מקורם בתערוכה שהוצגה במוזיאון הצבא שבארמון האינווליד בה הציגו את התרבויות השונות ברחבי האימפריה הצרפתית הקולוניאלית. אוספים אלה הועברו למוזיאון האדם בין השנים 1910–1917.
עם הקמת מוזיאון קה בראנלי הועברו אליו חלק ממוצגי מוזיאון האדם. המוצגים שהועברו היו היפים והמעניינים שבין 15,000 מוצגי מוזיאון האדם. ההחלטה להעביר מוצגים אלה עוררה ביקורת שכן מחד המוצגים הוצאו מהקשרם, ומאידך הייחודיים שבין מוצגי מוזיאון האדם הוצאו ממנו.
גרעון תקציבי
ליל הבכורה (2008)
ליל הבכורה (באנגלית: Prom Night) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2008, אשר בוים על ידי נלסון מקורמיק ונכתב על ידי ג'יי. סי. קרדון. הסרט הוא חידוש רופף לסרט קנדי בעל אותו השם משנת 1980. בעת יציאתו לקולנוע, הסרט קיבל דירוג של "בהשגחת הורים לילדים מתחת גיל 13", בעקבות שימוש במילים גסות ואלימות.
עלילה.
בשנת 2005, דונה קפל חוזרת הביתה ומוצאת את אחיה ואביה מתים. היא מסתתרת מתחת למיטה כשריצ'רד פנטון, המורה שלה לשעבר, הורג את אימה לפניה. כעבור שלוש שנים, היא נמצאת בטיפולים ומספרת למטפלת שלה על החלום החוזר של אותו לילה.
דונה מתגוררת כעת עם דודתה ודודה, וכן עומדת לסיים תיכון. היא וחבריה מתכוננים להשתתף בנשף הסיום שלהם באותו לילה. בעוד בסלון יופי עם החברות שלה, היא חושבת שהיא רואה את פנטון מתבונן בה מהצד השני של הרחוב, אבל כאשר מכונית חולפת, הוא נעלם. החבר של דונה, בובי, מגיע אל ביתה, יחד עם חברותיה ליסה, קלייר, והחברים שלהן, רוני ומייקל. הם לוקחים לימוזינה לנשף.
בבית הכלא של העיר, פאנטון רוצח את שותפו לתא. הרצח גורם למהומה. המהומה גורמת להסחת דעת שבעזרתה פנטון מצליח לברוח. הבלש וין מגלה על הבריחה ומספר את זה לדודים של דונה. בנשף, פנטון מגיע למלון מוסווה כמר רמזי, ולוקח חדר בקומה של דונה והורג את החדרנית כדי לקבל את המפתח הראשי. על רחבת הריקודים, לקלייר יש מריבה עם החבר שלה מייקל ועולה לחדרה עם דונה כדי להירגע. אחרי שדונה עוזבת, קלייר לבדה ושומעת קולות. היא אז רואה את פנטון, שגורר אותה לחדר, דוקר אותה והורג אותה. כאשר קלייר לא חוזרת, מייקל עולה למעלה כדי לראות אותה. בעודו בחדר, פנטון מסתתר, ואז הורג את מייקל. הבלש וין מגיע ומזהיר את צוות המלון להיות בכוננות. פנטון הורג עובד מלון המחפש את החדרנית ולוקח את מדיו.
כשליסה ורוני עולים למעלה לחדר, ליסה נתקלת בפנטון במעלית. בחדר, ליסה מבינה שזה פנטון והולכת להזהיר את דונה, אבל לאחר שלוקחת את המדרגות היא נתפסת על ידי פנטון. היא נרדפת למרתף של המלון שבו בנייה מתרחשת והיא מסתירה את עצמה מפני פנטון, אך לאחר שהחבר שלה קורא את שמה מן המעלית, פנטון מוצא אותה והורג אותה.
וין ועוזרו נאש מוצאים את גופתו של אדם בשם מר רמזי במכונית בחניון של המלון. וין עולה למעלה לחדר ומגלה את גופתה של החדרנית. יודע בוודאות שפנטון נמצא בבניין, וין משמיע את אזעקת החירום ואורחי המלון מפונים החוצה. דונה חוזרת לחדר כדי לקחת את הצעיף של אימה ונתקלת בפנטון. משהבין כי דונה עדיין בפנים, וין רץ בחזרה לחדר. דונה נמלטת מפנטון, ווין מגלה את גופו של העובד שפנטון הרג מוקדם יותר. וין מבין שפנטון עזב את המלון במדים של העובד.
וין עכשיו רץ בחזרה לביתה של דונה ומוצא את הבלש נאש מת בניידת שלו. בפנים, דונה חוזרת מחדר האמבטיה ומגלה שגרונו של בובי שוסף. היא רואה צל במסדרון ומסתתרת בארון הבגדים שלה, במחשבה שהצל הוא של פנטון. האדם שבמסדרון הוא הבלש וין ופנטון תופס את דונה בארון. וין עומד לפתוח את הארון אבל אז שומע צעקה מדודתה של דונה, משהבחינה בשוטר המת על הקרקע בחוץ ככה שוין רץ לחדר השינה שלה. דונה נושכת אותו על היד ומנסה להימלט מהארון אבל נופלת על הרצפה. פנטון מנסה להחזיק אותה אבל דונה ממשיכה להיאבק ולבעוט בו. וין רץ פנימה ויורה בפנטון, והורג אותו. דונה בוכה על גופתו של בובי ווין אומר לה שזה נגמר.
הפקה.
תקציב הסרט הוא 20 מיליון דולר. הסרט הופק על ידי "Original Film" ו"Newmarket Films" בשיתוף עם "Alliance Atlantis", שמחזיק בזכויות לסרט המקורי. הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית על ידי "Screen Gems", בקנדה על ידי "Alliance Films", ובאוסטרליה על ידי סרטי סוני. הסרט צולם בדרום פסדינה, קליפורניה.
נחיתת מכשירים
יחס בינארי
מגדל הבנק הבינלאומי
רחוב יהודה הלוי
רחוב יהודה הלוי הוא רחוב במרכז תל אביב, אחד מחמשת הרחובות הראשונים של העיר.
תוואי הרחוב.