ספרו על איש הספר שמעון הלקין (1993) התבסס על ניתוח יצירותיו וחליפת המכתבים בין השניים, שנפרשה על פני יותר משני עשורים.
בספר "דברים לעת מצוא" (תש"ס 1999) הופיעו רשימות ומאמרים ממגוון תחומים (פולקלור, מקרא, היסטוריה יהודית, שירת יידיש, פעילות חברתית למען קשישים, דיוקנאותיהם של אישים מוכרים), בגוון אוטוביוגרפי.
בספרו "תנ"ך ועוד" (תשס"א 2000) ראו אור מבחר מרשימותיו בסוגיות הקשורות למקרא, שהתפרסמו לאורך 40 שנה.
אחריו התפרסמו שני קובצי רשימות: "גנזים" (תשס"ג 2003) ו"מאורעות ומעשים" (תשס"ד 2004), שבהם כונסו רשימות מנושאים שונים, בהם ספרות עברית וספרות יידיש, עיריית תל אביב, השואה ועוד.
בנוסף על רשימותיו המקוריות, שופט קנה לו שם בתרגום מיידיש לעברית, שירה ופרוזה. תרגם לעברית את ספריו של מנחם בורישו "המהלֵך" (פואמה המתארת את יהדות פולין על כל כווניה; שופט הקדיש שנים רבות לתרגום הספר, מבלי לדעת אם יעלה בידו להוציאו) ו"חשבון על האפר" (ביקור בוורשה אחרי המלחמה), את "דורות" ומבחר השירים והפואמות "דרכים שוממות" לחיים גראדה, את קובץ המאמרים הביוגרפיים "דמויות" מאת פנחס ארליך, ומיצירות סופרי היידיש הישראלים: מסיפורי צבי אייזנמן, "הזמר בין השנים" ליוסף קרלר ו"בלי מרה: סיפורים, רישומים, זיכרונות" לשירה גורשמן. מעברית ליידיש תרגם את מבחר שיריו של יהושע רבינוב "קרוין בלעטעלאך" ("עלי כותרת") ואת "דער שלייער פון נאראנים" ("רעלת פתאים") למלכה נתנזון.
כמו כן ערך שני ספרים אוטוביוגרפיים של אברהם מאירקביץ (מאיערקעוויטש).
יעקב שופט נפטר בדצמבר 2005 (תשס"ו), בגיל 95.
נקבר בבית העלמין הדרום לצד אשתו, שנפטרה בקיץ 1994.
היה אב לדוד שופט ורחל קולין.
אחותו הבכורה שרה (1906–1995) נישאה לדוד בנארי, אחיו של נחום בנארי, והתיישבה ביגור. בתה, טוראית , נפלה בשיירת הדסה.
אחיו הצעיר אשר שופט (נולד ב-1912) הוא חבר קיבוץ נגבה, משורר וסופר.
אחותו הצעירה ברכה (נפטרה ב-2012) נישאה לאברהם ויניק והתיישבה בתל עדשים. בנה רב-סרן שמריהו ויניק היה מפקד סיירת גולני ובעל עיטור המופת; נהרג במהלך הקרב על החרמון במלחמת יום הכיפורים.
בנה הצעיר, סגן-אלוף (מיל') צביקה ויניק, היה טייס מסוקים ומפקד בחיל האוויר.
דודו של שופט, אחי אמו, אהרן ישראלי (ארקה ויינר), היה סופר איש קיבוץ גבת. הוא חי עם משפחתו של שופט בילדותו שנים רבות (השניים אף ישנו זמן רב באותה מיטה בגלל הצפיפות שבבית), היה קרוב אליו וחלק מהסביבה המחנכת של המשפחה. שופט העיד על דודו כי "גידולו והתפתחותו האישית, ופעילותו החינוכית כמורה; הציבורית במפלגה ובתנועות־הנוער; גם במועצת־העיר (בעת שלטון הפולנים); נוסף לזאת – תפקידו במרכז התנועה בוורשה ושליחותו בחוץ־לארץ, באירופה – כל אלה השפיעו על כולנו, האצילו עלינו [על ילדי המשפחה] וקבעו בהרבה את כיוון מחשבותינו ודרכנו בעתיד. בגלל קשריו למוסדות שונים הגיעו לביתנו ספרים ועיתונים מארצות שונות, בעיקר מאמריקה, וכך הצצתי אני לעולם גדול, יותר מבני גילי ולמדתי לדעת מהנעשה והנוצר בספרות עברית ויידיש מעבר לגבולותינו."
בת-זוגו של ישראלי הייתה הסופרת והמשוררת פניה ברגשטיין. בנם היחיד, , כותב מוכשר בפני עצמו, נהרג במלחמת ששת הימים.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
טאיפן פנים-יבשתי
טאיפן פנים-יבשתי (שם מדעי: "Oxyuranus microlepidotus"), ידוע גם בשם טאיפן מערבי, נחש קטן הקשקשים או הנחש העז, הוא נחש ארסי במיוחד מסוג טאיפן השייך למשפחת הפתניים. הוא נחשב לנחש הארסי בעולם, בהתבסס על ערכי LD50, וחי אך ורק באזורים מדבריים מסוימים באוסטרליה. למרות ארסיותו הגבוהה, הוא מאוד ביישן, ויעדיף תמיד להימלט מאיום (השם "הנחש העז" ניתן לו בגלל ארסו ולא בגלל מזגו).
תיאור.
אורכו הממוצע הוא 1.8 מטר, אולם פרטים גדולים יכולים להגיע לאורך של 2.5 מטר.
צבעו חום, הנע מחום כהה ועד חום בהיר-ירקרק, תלוי בעונה בשנה. גבו, צידו וזנבו יכולים להיות בעלי גוונים שונים של חום ואפור, כאשר קשקשים רבים יכולים להיות בעלי קצה שחור.
הראש המעוגל והצוואר בדרך כלל כהים משאר הגוף. הצבע הכהה מאפשר לו לחמם את עצמו כאשר רק חלק קטן מגופו חשוף בפתח המאורה שלו. עיניו בגודל בינוני עם קשתית חומה-שחורה וללא טבעת הניתנת לזיהוי סביב האישון.
התאמה עונתית.
הטאיפן הפנים-יבשתי מתאים את עצמו לסביבה על ידי שינוי צבע עורו במהלך חילופי העונות. הוא נוטה להיות בהיר יותר במהלך הקיץ וכהה יותר במהלך החורף. שינוי צבע זה משרת אותו למטרת וויסות חום גופו, ומאפשר לו לספוג יותר אור במהלך חודשי החורף.
תפוצה.
הנחש נפוץ באזורים המדבריים של מרכז ומזרח אוסטרליה. טווח המחייה שלו משתרע מהחלק הדרום מזרחי של הטריטוריה הצפונית לתוך מערב קווינסלנד. ניתן למצוא את הנחש גם צפונית לאגם אייר ומערבית לפיצול של נהר מארי, דרלינג ומורומבידג'י.
התנהגות ותזונה.
הטאיפן הפנים-יבשתי ניזון בעיקר ממכרסמים, יונקים קטנים אחרים וציפורים. בניגוד לנחשים ארסיים אחרים שמכישים בצורה מדויקת פעם אחת ונסוגים על מנת לאפשר לטרף למות, הוא יכיש עד ל-7 הכשות ארסיות בהתקפה אחת.
הנקבה מטילה בין ביצה אחת ל-24 ביצים. הביצים בוקעות חודשיים לאחר ההטלה. לרוב הביצים יוטלו בתוך מאורות נטושות של חיות או חריצים עמוקים בין סלעים. קצב ההתרבות תלוי בחלקו באכילה שלהם. אם אין מספיק מזון, הנחש יתרבה פחות.
הארס.
ארסו של הטאיפן הפנים-יבשתי מכיל בעיקר את רעל העצבים טאיפוקסין. כשהטאיפוקסין מגיע לגוף, הוא הורס את רקמת השריר וגורם לדום לב ולקוצר נשימה. רעילות הארס בהכשה אחת של הטאיפן הפנים-יבשתי יכולה להרוג לפחות 100 אנשים בוגרים באופן תאורטי. לאחר הכשה אדם יכול למות תוך 30–45 דקות מזמן ההכשה ללא טיפול רפואי של נסיוב-נוגד-ארס; ארסו מדורג כ-0.025 בסולם LD50. כמעט כל הקורבנות, מהכשות המזוהות ממין זה, היו הרפטולוגים שטיפלו בנחש למטרות מחקר, כולם טופלו בצורה מוצלחת על ידי נסיוב נגד ארס, לא תועדו מקרי מוות מנחש הטאיפן הפנים-יבשתי מאז הכנסת הנסיוב הייעודי הנוגד את הארס של מין זה.
חיי פיי (סרט)
חיי פיי (באנגלית: Life of Pi) הוא סרט הרפתקאות אמריקאי שיצא לאקרנים ב-21 בנובמבר 2012. הסרט מבוסס על ספר בעל שם זהה משנת 2001 של יאן מרטל. הסרט בוים על ידי אנג לי, ועובד על ידי דייוויד מאגי. בסרט משחקים סוראג' שארמה, אירפאן קאן, טאבו, רייף ספאל, אדיל הוסיין וז'ראר דפארדיה.
הסרט מגולל את סיפורו של נער בן 16 בשם פיסין מוליטר "פיי" פאטל, ששרד מטביעת ספינה שבו משפחתו נהרגה. פיי ניצל בעזרת ספינת הצלה שבה הוא שט באוקיינוס השקט ביחד עם טיגריס בנגלי בשם ריצ'רד פארקר.
הסרט קיבל ביקורות אוהדות יחד עם הצלחה כלכלית מרשימה. הסרט קיבל 11 מועמדויות לפרס אוסקר, כולל בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והתסריט המעובד הטוב ביותר, וזכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הפסקול המקורי הטוב ביותר.
עלילה.
ישנו שוני מסוים בין עלילת הסרט לבין עלילת הספר, בסרט סירת ההצלה מגיעה בסופו של דבר לאי שורשים שורץ סוריקטות עם נביעות מים מתוקים הנמר ופיי יורדים לחוף בלילה פאי מוצא בתוך פרח לוטוס שן אנושית. כאשר הוא מסתכל על מי הנביעה הוא שם לב שדגים מתים צפים בתוכה ומגיע למסקנה שהאי הוא מעין צמח טורף ענקי ומי הנביעה הורגים כל דבר חי באי וכך האדם שהשן בפרח שייכת לו מצא את מותו ורק השן שלו נשארה. הוא מחליט לעזוב את האי ומצייד את סירת ההצלה עם אספקת מים ושורשים לאכילה ומספר סוריקטות כדי להאכיל את הנמר. סירת ההצלה ממשיכה במסעה עד שלבסוף מגיעים הנמר ופיי לחוף מכסיכו תשושים.
הפקה.
מ. נייט שאמלאן, אלפונסו קוארון וז'אן-פייר ז'נה נבחנו לתפקיד הבמאי, אך כל אחד מהם פרש מהפרויקט טרם סיומו. לבסוף אנג לי נבחר לביים את הסרט. באוקטובר 2010 נבחר סוראג' שארמה לתפקיד הראשי מבין 3,000 נבחנים. חודשיים לאחר מכן לוהקו ז'ראר דפארדיה ואירפאן קאן לתפקידי הטבח ופיי המבוגר בהתאמה. מאוחר יותר לוהקו גם אדיל הוסיין, טאבו ורייף ספאל. השחקנים שאהרוח' ח'אן וטובי מגווייר נבחנו לתפקידי פיי המבוגר והסופר בהתאמה, אך לי סירב לקבלם עקב פרסומם הרב.
צילומי הסרט החלו ב-18 בינואר 2011 באתרי צילום בפודוצ'רי, ברפובליקה הסינית ובמונטריאול. מייקל דאנה שהלחין את סרטיו הקודמים של לי נבחר לפרויקט זה. שירו של דאנה "Pi's Lullaby" הפך להיות השיר הראשון בשפה הטמילית שקיבל מועמדות לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
קבלה.
הכנסות.
הסרט הצליח בקופות עם 30 מיליון דולר הכנסות ב-2,902 בתי קולנוע ברחבי ארצות הברית וקנדה בסוף השבוע הראשון להוצאתו. נכון ל-21 בפברואר הסרט הכניס כ-576,857,023 דולר ברחבי העולם מתוכם כ-111,745,023 דולר רק בארצות הברית וקנדה.
ביקורות.
הסרט זכה לביקורות מהללות עם ציון של 89% באתר "Rotten Tomatoes" בהתבסס על 209 ביקורות. האתר "Metacritic" נתן לו ציון של 79 מתוך 100 בהתבסס על 44 ביקורות. מבקר הקולנוע האמריקאי מהמגזין "שיקגו סאן-טיימס" רוג'ר איברט נתן לסרט 4 כוכבים (מתוך 4 אפשריים). מביקורתה של מבקרת הסרטים מהמגזין "לוס אנג'לס טיימס":
ד'אנדרה ג'ורדן
קובה ריפטין
גולדבוים
גאלדבוים
אייזנשטט (שם משפחה)
איזנשטדט (שם משפחה)
איזנשטט (שם משפחה)
אייזנשטאט (שם משפחה)
איזנשטאט (שם משפחה)
איזנשטאדט (שם משפחה)
אייזנסטדט
אייזנשטד
אייזנשטת
ויקטור באבש