הספרייה נוסדה בשנת 1954 ועברה לקמפוס האוניברסיטה ברמת אביב ולבניין החדש שנבנה בשנת 1968. רוב האוסף עוסק בתחומי מדעי הרוח והאומנות, והוא שוכן בבנין ע"ש אליאס סוראסקי שנבנה לפי תוכניות של האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר ושמואל ביקסון. בבנין זה שמורים גם "הארכיון לחינוך יהודי בישראל ובגולה", "הארכיון הישראלי לתיעוד אמנויות הבמה" ("ארכיון התיאטרון") ו"הארכיון למוזיקה ישראלית". בשנת 1984 נבנה מצפון למבנה הראשי מבנה דומה וקטן יותר הקרוי על שם גרוס, ובו שמור אוסף וינר וכן אוספים נוספים. ברחבי הקמפוס מפוזרים אוספים נוספים וספריות בנות הכפופים לספרייה המרכזית, מנהלת הספרייה היא ד"ר נעמה שפטלאוויץ. ב 2 במאי 2018 ציינה הספרייה בטקס חגיגי 50 שנה לייסוד המבנה בקמפוס ברמת אביב. בטקס נכחו סגן נשיא האוניברסיטה, פרופ' רענן ריין, מנהלת הספרייה, ד"ר נעמה שפטלאוויץ, ד"ר ארתורו קונסטנטינר, נכדו של אליאס סוראסקי והאדריכלים משה גיל (אדריכל) ומיכאל יעקובסון. בנוסף נערכה תערוכת צילומים ומוצגים וכן יצא לאור ספר-קטלוג לתערוכה זו.
האוסף.
נוסף על החומר בתחומי מדעי הרוח והאומנויות, כולל האוסף נושאים נבחרים בתחום מדעי החברה ובנושאים בינתחומיים דוגמת "תולדות המדעים", "לימודי נשים ומיגדר" ו"לימודים קוגניטיביים". סך הכל מקיף האוסף כמיליון כרכים ספריים ולא ספריים. למעלה מ-30% מהחומר כתוב באנגלית, כ-15% בשפה העברית והיתר בשפות אחרות. רוב האוסף מסודר באולמות הקריאה המשתרעים על פני שלוש קומות המבנה, ורובו נגיש למבקרי הספרייה ("שיטת המדף הפתוח"). שיטת המיון העיקרית בספרייה היא שיטת דיואי העשרונית, ורוב האוסף מקוטלג וממוחשב בתוכנת אלף המקוונת. לצד הקטלוג הממוחשב נמצא עדיין קטלוג הכרטיסים הידני, הכולל את החומר הלא ממוחשב.
שירותי קוראים ושירותים טכניים.
בספרייה למעלה מ-80 עמדות מחשב לחיפוש קטלוגי ולעיון במאגרי מידע מקומיים ומקוונים, ובמקום ניתנים גם שירותי צילום מסמכים, סריקה והדפסה וכן צריבת תקליטורים. בבנין מופעל שירות גלישה אלחוטית באינטרנט. בקומת הכניסה לספרייה מתקיימות תערוכות שונות, וכן מתקיימות בה מכירות עודפים של ספרי הספרייה.
הספרייה מבצעת בעצמה את תהליכי הרכש, המיון והקיטלוג של האוסף, ואת הכנתו לקראת הכנסתו לספרייה (מדבקות ברקוד, אמצעים למניעת גנבה וכו'). הספרייה מעניקה את השירותים הטכניים האלה גם לספריות הבנות שלה, ולמספר מכוני מחקר ויחידות נוספות ברחבי האוניברסיטה.
ספריית וינר.
בניין ספריית וינר ע"ש גרוס נבנה בשנת 1984 במטרה לאחסן את "אוסף וינר" העוסק בגרמניה הנאצית, תולדות אירופה במהלך מלחמות העולם וביניהן, קהילות יהודיות באירופה, השואה, וכן באנטישמיות ובפשיזם ברחבי העולם.
תחילתו של האוסף בשנת 1933, כאשר אלפרד וינר, עיתונאי וחוקר יהודי שנמלט מגרמניה הנאצית לאמסטרדם, צפה את הסכנה הגלומה בנאציזם, והקדיש את חייו לתיעוד התופעה. וינר ייסד באמסטרדם את "המשרד היהודי המרכזי למידע" (Jewish Central Information Office או JCIO) שהיה לימים לאוסף הקרוי על שמו. ב-1939 הועבר החומר ללונדון ובמשך שנות מלחמת העולם השנייה הוא שימש, בין היתר, את ממשלות בעלות הברית ואת תעמולת הנגד של ה-BBC. לאחר המלחמה נעשה שימוש בחומר שבאוסף לשם ניהולם של משפטי נירנברג וכן לצרכים לימודיים ועיתונאיים. האוסף המשיך והתרחב בשנים אלה, ווינר המשיך וניהל אותו עד מותו ב-1964. בשנת 1980 הועבר האוסף לאוניברסיטת תל אביב ושוכן בבנין הספרייה המרכזית. בד בבד החל נבנה עבורו מבנה ייעודי בצמוד מצפון למבנה המרכזי של הספרייה. מבנה זה נחנך בשנת 1984 אך בהיותו בנוי בשיטת פל קל, הגישה אליו לקהל הרחב נאסרה לאחר אסון ורסאי. עם זאת האוסף עצמו נותר נגיש לקהל באמצעות ספרנים, עד שב-17 באוקטובר 2010 נפתח הבניין מחדש לאחר תקופת שיפוצים וכעת הוא נגיש לקהל.
כיום מונה האוסף כ-150,000 ספרים, עבודות מחקר, כתבי עת וכרזות, ולמעלה ממיליון ידיעות עיתונאיות, ראיונות וזכרונות שלא פורסמו. כ-40,000 מסמכים עוסקים במשפטי נירנברג, וכן כולל האוסף מהדורות של הפרוטוקולים של זקני ציון ומידע אודותיהם, תיקים אודות פושעי מלחמה, מסמכים אודות הפתרון הסופי שנלקחו מרישומי הגסטאפו, משרד החוץ הנאצי ומשרד הרייכקנצלר. באוסף 500 מיקרופילם ומיקרופישים והוא מנוי על 300 כתבי עת. במבנה שנבנה עבור האוסף מתקיימים כנסים, הרצאות וסמינרים בנושאים רלוונטיים.
אדריכלות.
לתכנון בניין הספרייה הוזמנו האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר יחד עם שותפם האדריכל שמואל ביקסון. שני הראשונים היו בין מתכנני הספרייה הלאומית בירושלים, ובמסגרת עבודה זו צברו את ניסיונם בהתמודדות עם ספרייה מרכזית גדולה ומורכבת. תוכנית בניין ספריית סוראסקי דומה באופן עקרוני לבניין הספרייה הלאומית: קומת כניסה למבואה מרווחת, משרדים ואולמות בעלי ממד ציבורי, בקומת המרתף מחסן ובשתי הקומות העליונות אולמות עיון והשאלת ספרים. כך גם התוכנית הריבועית והחזיתות היחסית אטומות חוזרות ומופיעות בשני המבנים. אלא שבשונה מבניין הספרייה הלאומית הנראה כמו קופסה לבנה כחלק מהאדריכלות המודרניסטית, עוצבה ספריית סוראסקי באופן פיסולי יותר, כשחזיתות הבניין מורכבות מבטון חשוף והן משופעות מעט בהתאם לסגנון הברוטליסטי. בנוסף, קומת המבואה מפוצלת לחצאי מפלסים המקושרים ביניהם במדרגות רחבות. האדריכלים המשיכו וליוו את הקמת הספריות בקמפוס ותכננו עוד חמש ספריות (בתכנונן השתתף גם האדריכל משה גיל), ובהן את בניין ספריית וינר שנבנה בשנות ה-80 בהשראת עיצוב ספריית סוראסקי ובסמוך לו.
ב-2018, שנת היובל להקמת בניין הספרייה, נערכה התערוכה "אסם הידע" שהוצגה במבואת הכניסה לבניין הספרייה והוקדשה לתולדותיו ואיכויותיו האדריכליות של הבניין. את התערוכה אצר האדריכל מיכאל יעקובסון שגם חיבר את הספר "אסם הידע" שליווה את התערוכה.
מועדון (פירושונים)
Relax pub lounge club cipri de la Arad pe data de 18 - 19 aug 2022 la ora 21:00 oglinda fotografie derya can si gulden karakus turcesti de zile mari
מגדל המאה
ג'וליאן דה גוזמן
ג'וליאן בובי דה גוזמן (באנגלית: Julian Bobby de Guzman; נולד ב-25 במרץ 1981 בטורונטו) הוא כדורגלן עבר קנדי ממוצא ג'מייקני ופיליפיני, ששיחק בעמדת הקשר. לזכותו של דה גוזמן 89 הופעות במדי נבחרת קנדה. דה גוזמן משמש כיום עוזר מאמן בקבוצת אוטווה פיורי הקנדית.
ג'וליאן דה גוזמן הוא אחיו הגדול של הכדורגלן ג'ונתן דה גוזמן.
קריירה.
דה גוזמן החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של המועדון נורת' סקרבורו, וזכה לתשומת לבם של מאתרי כישרונות מטעם המועדון הצרפתי אולימפיק מרסיי. הוא עזב את קנדה והצטרף לקבוצת המילואים של מרסיי, שם שיחק עד שנת 2000. לקראת עונת 2001/2002 הוא הצטרף לזארבריקן מהבונדסליגה השנייה, ושיחק שם במשך כשתי עונות.
בשנת 2002 הוא הצטרף למועדון הנובר 96 שזה עתה העפיל לבונדסליגה, ובכך הפך לכדורגלן הקנדי השלישי המשחק בליגה הגרמנית הבכירה. הוא שיחק בהנובר במשך שלוש עונות לפני שהצטרף לדפורטיבו ב-2005. בעונת 2007/2008 הוא הוביל את דפורטיבו לשורת תוצאות שסייעו למועדון להימנע מירידה לליגה הספרדית השנייה ואף להעפיל לגביע אופ"א, ובשל כך זכה בתואר שחקן העונה של המועדון. דה גוזמן הוא גם הקנדי הראשון המשחק בלה ליגה.
בשנת 2009 עבר לשחק בעיר הולדתו בקבוצת טורונטו המשחקת בליגת ה-MLS. ב-13 ביולי 2012 חתם בדאלאס.
נבחרת לאומית.
בטורניר גביע הזהב של CONCACAF ב-2007 הוא הבקיע את שני השערים בניצחון 2 - 1 על נבחרת קוסטה ריקה במשחק הפתיחה, ואף זכה בתואר השחקן המצטיין של הטורניר לאחר שהוביל את נבחרתו עד לחצי הגמר.
חיים אישיים.
אחיו הצעיר ג'ונתן הוא כדורגלן מקצועני גם כן.
סטיבן סמית
סטיבן סמית' (אנגלית: Stephen Francis Smith; 1860 או 1861, אונטריו - 12 במאי 1928, לונדון) היה שחמטאי קנדי ורופא באנגליה.
חייו.
סמית היגר עם משפחתו מקנדה לאנגליה באמצע שנות ה-70 של המאה ה-19. בהתאם למסורת המשפחתית סמית למד רפואה, ולימים התקבל כחבר לאגודת המנתחים המלכותית הבריטית.
סמית שיחק באליפות אנגליה לשחמט וכן בתחרויות הייסטינגס בשנים 1895, 1919 ו-1927/28, אך לא בדרג העליון. סמית ניצח באליפות לונדון לשחמט בשנת 1895 והגיע למקום השני בשנת 1905/6. סמית חלק מקום שישי בתחרות לונדון בשנת 1899 (ניצח: פרנק מרשל), השתתף בתחרות אוסטנד בשנת 1907, הגיע למקום הרביעי בתחרות דיל 1907 (ניצח: ג'ורג' אלן תומאס), חלק מקום 10–11 בתחרות אוקספורד 1910 (ניצח: הנרי ארנסט אטקינס) וחלק מקום 6–8 בתחרות לונדון 1910 (ניצח: ו. וארד).
במהלך מלחמת העולם הראשונה עזב סמית את אנגליה וחזר לצפון אמריקה. הוא ניצח באליפות וונקובר בשנת 1915, ומוזכר כאלוף קולומביה הבריטית בחוברת אוגוסט 1925 של ביטאון השחמט הבריטי. הוא קרא תיגר על סידני גייל לדו-קרב על אליפות השחמט של קנדה בשנת 1920 אך הדו-קרב הסתיים בפרישתו של גייל לאחר שני משחקים בלבד.
סמית ייצג את קנדה באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית הראשונה שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת פריז, הן כשחקן שצבר 5 נקודות (+1-4=4) (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), והן כנציג המשלחת הקנדית למשחקים. סמית הוא אחד מ-15 המייסדים של איגוד השחמט הבינלאומי פיד"ה.
הישגיו השחמטאיים הבולטים הם ניצחון על אלוף העולם לעתיד מקס אויבה (בשנת 1919) וניצחון על ורה מנצ'יק בשנת 1928.
טייסת 117