בשנת 1958, קייט עבר ללוס אנג'לס, שם היה המייסד או פעיל של ארגונים רבים למען זכויות הומואים ולסביות. הארגון הראשון מסוג זה היה הוועדה המיליטנטית לחופש הומוסקסואלי (CHF), עם ליאו לורנס, גייל וויטינגטון, מודאר בואט ואחרים. לאחר מכן שונה שמה לחזית לשחרור להט"ב (GFL) באוקטובר 1969, "GLF" השלישי במדינה לאחר העיר ניו יורק וברקלי. השם שימש להפגנת סולידריות עם החזית הלאומית לשחרור וייטנאם. שנה לאחר מכן, היו מעל 350 ארגוני "GLF" ברחבי ארצות הברית. קייט הוא שותף גם כן להקמת מצעד הגאווה הראשון של רחוב כריסטופר בלוס אנג'לס ב-1970, הקמת הארגון למאבק במחלת האיידס "Aid For AIDS" ב-1983 ואת המרכז הקהילתי הגאה ב-1971, (כיום המרכז הגאה ולסביות בלוס אנג'לס), את המועדון הדמוקרטי סטונוול ב-1975, וכן רבים אחרים. קייט ציין כי יצירת המרכז הקהילתי היה להישג שבו "היה גאה ביותר".
קייט הביא את חוויותיו בפעולה פוליטית לתחום זכויות ההומואים. אחת הפעולות הראשונות של "GLF" בלוס אנג'לס הייתה נגד מסעדה מקומית בשם "Barney's Beanery". למסעדה, הממוקמת במערב הוליווד, היה לא רק שלט מעל הבר שאומר "Fagots [sic] Stay Out" (מתרוממים חולים תישארו בחוץ, כינוי גנאי נגד הומוסקסואלים), אלא גם הדפיסו כריכות של גפרורים עם אותה אמרה. קייט, יחד עם טרוי פרי ו-100 פעילים הפגינו מחוצה לה, ושלחו מדי פעם מפגינים להזמין קפה ולתפוס מקום ליד השולחנות. המחאה הצליחה בתחילת לאחר שהבעלים העביר בסופו של דבר לקייט את השלט מול מצלמות חדשות. אם כי לאחר שהתקשורת עזבה, הבעלים החליף את השלט, שם הוא נשאר עד שראש העיר הלסבית הראשון של מערב הוליווד, ולרי טריניו, הורידה אותו כאשר מועצת העיר העבירה צו נגד אפליה. פרי נשבע במחאה הראשונית כי "לעולם לא ידרוך שוב במקום עד שהבעלים יתנצל", מה שקרה לבסוף בשנת 2005. הבעלים החדש, דייוויד יוסטון, התנצל, ובין שאר פעולותיו עבור קהילת הלהט"ב המקומית, מקיים ארוחות צהריים חודשיות לנוער הומוסקסואלי מוחלש.
קייט היה אחד ממנהיגי המצעד הלאומי השני ב-1987 בוושינגטון למען זכויות לסביות והומואים. לאחר מכן הוא היה אחד המארגנים של מצעד סקרמנטו למען זכויות לסביות והומואים ב-1988, שבו נשא הפעיל לאונרד מטלוביץ' את נאומו הפומבי האחרון לאחר שמת בגיל 44 שנה לאחר מכן.
קייט שירת גם כן בוועדת יחסי האנוש של מחוז לוס אנג'לס במשך שני עשורים.
בשנת 2003 העיר לוס אנג'לס כינתה את פינת שדרות הוליווד ומקאדן פלייס, בהוליווד, קליפורניה על שמו של קייט כ-"כיכר מוריס לייט". מיקום זה נבחר מכיוון שהיה לנקודת היציאה לרחוב כריסטופר ווסט, מצעד הגאווה הראשון שכיסה רחוב בעולם.
שנות דמדומים.
בספטמבר 2001, הוא יצר סרט וידאו תיעודי עם מארח הגישה הציבורית של מערב הוליווד, ג'יימס פיהרמן, בשם "היסטורית הומואים ולסביות מוקדמת בלוס אנג'לס", שכלל את זיכרונותיו ממחאתו נגד מסעדת "Beanery" ופעולות אחרות.
שלושה ימים לפני מותו, הוא תרם את מזכרותיו והארכיונים שלו לארכיון הלאומי להומואים ולסביות בלוס אנג'לס. אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס מחזיקה גם כן בחלק מהארכיונים שלו.
קייט נפטר בשלווה בבית החולים קארל בין בלוס אנג'לס, ב-19 בינואר 2003.
מורשת.
ב-16 בנובמבר 1998, רגע לפני יום הולדתו ה-79, העניקה לקייט מועצת העיר של מערב הוליווד פרס מפעל חיים.
במשולש לזכרו של מתיו שפרד במערב הוליווד, קיים עץ מגנוליה סיני ושלט ברונזה המוקדש לקייט. הוא נהג לבקר בפארק מדי שבוע כדי לסדר את האזור, להשקות ולשתול פרחים חדשים.
פרק 8 מטעם העונה 3 של הפודקאסט "Making Gay History" עוסק במורשתו של קייט.
ג'ינגיס חאן (סרט, 1965)
ג'ינגיס חאן (Genghis Khan) הוא סרט הרפתקאות ביוגרפי משנת 1965 בבימויו של הנרי לוין, עם עומר שריף, סטפן בויד, רוברט מורלי ופרנסואז דורליאק בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר ג'ינגיס חאן של ברקלי מאת'ר משנת 1965 והוא תיאור היסטורי לא מדויק על עלילותיו ומלחמותיו של ג'ינגיס חאן ובעיקר מלחמתו עם יריבו המושבע ג'אמוגה עד לניצחונו באחוד שבטי המונגולים תחת שלטונו.
תקציר העלילה.
טמוג'ין הנער רוכב עם אביו יסוגיי בראש שבטם. הם מותקפים על ידי שבט מרקיט שבראשו ג'אמוגה (סטפן בויד). יסוגיי נרצח וטמוג'ין ניצל לאחר שהחכם ג'ין (מייקל הורדרן) מזהיר את ג'אמוקה כי אם ירצח אותו סופו יהיה רע. טמוג'ין מובל שבוי ומושם על צוארו עול בצורת גלגל עץ וכל ילדי השבט מתעללים בו.
טמוג'ין גדל לעלם צעיר (עומר שריף) הוא נפגש עם בורטה היפה (פראנסואז דורליאק) ובמאבק עם ג'אמוגה הוא מצליח לברוח ונפגש עם ג'ין וסנגל (וודי סטרוד) ובתוכניתם לארגן ביחד את כל שבטי המונגולים.
הם מתחילים במלחמה ומגדילים את צבאם. טמוג'ין מצליח להתקיף שיירה של שבט מרקיט ולשבות את בורטה. ג'אמוגה מצליח לחדור למחנה של טמוג'י'ן, לשבות את בורטה ולאנוס אותה. טמוג'ין מארגן התקפת נגד ומשחרר את בורטה. הוא בורח עם צבאו לסין ובדרך נפגש עם קאם לינג (ג'יימס מייסון) שגריר סין להודו שמרכבתו נשברה. הוא עוזר לו בתיקון המרכבה ובעד זה הוא מתקבל בחצר קיסר סין (רוברט מורלי). בורטה יולדת לו בן ממשיך שהוא כנראה ילדו של ג'אמוגה.
ג'אמוגה כורת ברית עם המנצ'ורים והם פולשים לסין. טמוג'ין מארגן את אנשיו והם הודפים את הפולשים. אז מכנה אותו הקיסר "ג'ינגיס חאן" (במונגולית: גדול הכובשים; השליט העולמי). ג'אמוגה נשבה ומוצג בכלוב כשעל צווארו "עול".
טמוג'ין מבקש להגשים את חזונו לאיחוד כל שבטי המונגולים. הקיסר חושש מפניו ולא נותן לו לעזוב את סין. בינתיים מצליח ג'אמוגה לברוח מכלאו וטמוג'ין מצליח לפרוץ את חומת פקינג ולחזור עם לוחמיו למולדתו.
ג'אמוגה כורת ברית עם השאה (אלי וולך) ושניהם מכריזים מלחמה על טמוג'ן. מתחולל קרב גדול, השאה רוצה לסגת וג'אמוגה הורג אותו. לבסוף מנצח טמוג'ין וכעת מתחיל דו-קרב בין טמוג'ין וג'אמוגה כשכל הלוחמים מתבוננים. בסוף הקרב נכנע ג'אמוגה וטמוג'ין נועץ בו את חרבו. גם טמוג'ין נפצע קשה ולפני מותו הוא מעביר את השלטון לבנו הקטן המוצג לפני כל הלוחמים.
מותו והלוויתו של אריאל שרון
יובל דגים
יובל דגים (נולד ב־13 בדצמבר 1962) הוא איש עסקים ישראלי. החל מאוגוסט 2018 הוא מנכ"ל חברת אבן קיסר, לאחר 30 שנות ניהול כמנכ"ל בחברות אחדות, בהן שיכון ובינוי, קימברלי קלארק והנסון.
ביוגרפיה.
משפחות הוריו הגיעו לארץ ישראל בעלייה השלישית והתיישבו בתל אביב, בה נולדו הוריו. יובל דגים נולד באשקלון, לאחר שהוריו עברו לשם לאחר נישואיהם. בשנת 1968 עבר עם משפחתו לרמת השרון. אביו היה סמנכ"ל בחברת מהדרין-פריאור ואמו הייתה מורה.
שירות צבאי.
דגים התגייס לחיל השריון ושירת בין השנים 1981–1985. בשנת 1982, במהלך מלחמת לבנון הראשונה, היה בקורס מפקדי טנקים. בשנים 1984–1985 היה מפקד פלוגה בגדוד 82 בחטיבה 7, והשתחרר משירות סדיר בדרגת סרן. תוך כדי שירות המילואים עלה לדרגת סא"ל ופיקד על גדוד שריון, ולאחר מכן היה סמח"ט בחטיבת קרייתי.
לימודים.
בין השנים 1987–1991 למד הנדסת מכונות בטכניון וקיבל תואר ראשון. בשנת 1997 למד בבית הספר לעסקים של לונדון. בין השנים 1999–2000 למד לתואר מוסמך EMBA במנהל עסקים במסלול מנהלים בתעשייה, באוניברסיטת בר-אילן.
משפחה.
דגים נשוי לרחלי, אמנית (ציור) ומטפלת באמנות, להם שלושה בנים והם גרים בזכרון יעקב.
קריירה עסקית.
דגים החל את הקרירה העסקית שלו בפיוניר קונקריט (ישראל), שם היה מנהל מפעל ולאחר מכן מנהל אזורי, בין השנים 1991–1997.
בין השנים 1997–1999 שהה עם משפחתו בצ'כיה וניהל את חטיבת הבטון של פיוניר קונקריט בפראג.
בשנת 2000 כיהן כמנכ"ל מחצבות כנרת.
בין השנים 2002–2008 היה מנהל מרחב וסמנכ"ל של חברת הנסון ישראל.
בין השנים 2011-2008 יצא עם משפחתו ללונדון, בריטניה ומונה למנכ"ל החברה הנסון מוצרי מחצבה, שהיא חלק מקונצרן הנסון בריטניה . החברה עסקה ביצור שיווק ומכירה של מוצרים וחומרי גלם לענף הבנייה, הפעילות כללה מאות מפעלי בטון מובא, עשרות מחצבות ליצור חומרי חציבה, מפעלי אספלט ומערך שינוע והובלה יבשתית (משאיות, מערבלים, רכבות משא) והובלה ימית (dredgers).
לאחר חזרתו לישראל היה בין השנים 2011–2016 מנכ"ל חוגלה-קימברלי, נציגת קימברלי קלארק בישראל.
בין השנים 2016–2017, שהה עם משפחתו בסידני, אוסטרליה, וכיהן כמנכ"ל קימברלי קלארק (אוסטרליה וניו זילנד).
בשנת 2018 מונה למנכ"ל חברת שיכון ובינוי, אך כעבור כחצי שנה, עם העברת השליטה בחברה, התפטר, ובאוגוסט 2018 מונה למנכ"ל חברת אבן קיסר במקום רענן זילברמן, שפרש מהחברה במרץ 2018. בתקופת ניהולו השיקה החברה תוכנית להאצת הצמיחה הגלובלית וקבעה מדיניות אחריות תאגידית. דגים וצוות ההנהלה הגלובלית עסקו בהתויית אסטרטגיה, שבמרכזה המותג אבן קיסר – CaesarStone, תוך כדי הרחבת סל המוצרים. נכון לסוף 2021 באבן קיסר עובדים כ־2,100 איש.
דגים מכהן כיו"ר הדירקטוריון של חברת Lioli Ceramica Pvt, מ-2020. כיהן כדירקטור חיצוני בחברת נשר מפעלי מלט ישראליים וכדירקטור בחברת "משאב" משנת 2019 ועד 2022.
הילרי
פינלנד באירוויזיון 2022
פינלנד השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו שבאיטליה, עם השיר "Jezebel" של דה ראסמוס. זו הייתה השתתפותה ה-55 של פינלנד בתחרות הזמר של האירוויזיון. הנציג והשיר של המדינה לאירוויזיון נבחר באמצעות קדם לאומי בשם "Uuden Musiikin Kilpailu 2022", שהופק על ידי רשות השידור הפינית Yle.
רקע.