שדרה C ידועה גם כשדרת לואיזאידה משנת 1987, כהוקרה למורשת הפורטו-ריקנית של השכונה. לואיזאידה מבוטאת /ˌloʊiːˈsaɪdə/ LOH-ee-SY-də (לוואר איסט סייד). ההיסטוריה של השכונה תוארה בספר Selling The Lower East Side. אף על פי שהאזור הזה שייך מוניציפלית לאיסט וילג' הוא זכה להסכמה רחבה, של רבים מתושבי לואיזאידה הוותיקים שעדיין רואים בו חלק מהלואר איסט סייד, כפי שמעידה האמנות הציבורית שנמצאה על הבניינים לאורך שדרה C.
בפינת לואיזאידה ורחוב 9, יש שני גנים קהילתיים גדולים (בסטנדרטים של מנהטן) שמתוחזקים על ידי הקהילה בסביבתם. שעות הפעילות שלהם משתנות בהתאם לעונה וליכולת של המתנדבים, אך הן פתוחות לכולם ואין דמי כניסה. בית הפאנק המפורסם C-Squat נמצא בפינה אחרת של רחוב 9. המוזיאון לחלל עירוני המשוחזר, שנפתח ב-2012, ממוקם ב-C-Squat.
את שדרה C משרתים קווי האוטובוס M9, M14D SBS ו-M23 SBS ניו יורק.
מאז 1999 קיים שביל אופניים בשדרה, ולאחרונה נצבע מחדש לאחר ששדרה C נסללה מחדש. הוא הוארך כמעט לכל אורכה של השדרה.
שדרה D (מנהטן)
שדרה D (באנגלית: Avenue D), היא שדרה מדרום לצפון באזור אלפאבית סיטי בשכונת איסט וילג' במנהטן, ניו יורק, מזרחית לשדרה C ומערבית ל-FDR Drive . היא מתחילה מרחוב האוסטון, עוברת דרך סטויוויסנט טאון-פיטר קופר וילג' ומסתיימת ברחוב 13.
השדרה ממשיכה את רחוב קולומביה (בין רחוב האוסטון לרחוב דלנסי) ואת רחוב אברהם א. קאזאן (בין רחוב דלנסי לרחוב גרנד).
היסטוריה.
השדרה נוצרה על ידי תוכנית חברי הוועדה משנת 1811, כאחת מ-16 השדרות העוברות בכיוון צפון–דרום שצוינו ברוחב של 30 מטרים; הן כוללות 12 שדרות ממוספרות, וארבע (הממוקמות מזרחית לשדרה הראשונה) המסומנות באותיות.
תחבורה.
בשדרה D עובר קו האוטובוס M14D מרחוב 10 מזרח לרחוב האוסטון (לכיוון דרום) ומרחוב דלנסי (לכיוון צפון) דרך רחוב קולומביה.
יוגוסלביה הפדרלית הדמוקרטית
קחאמרקה
קחאמרקה (בספרדית: Cajamarca בקצ'ואה: Kashamarka) היא הבירה והעיר הגדולה ביותר של מחוז קחאמרקה וכן מרכז תרבות ומסחר חשוב בצפון הרי האנדים. היא שוכנת באזור הגבוה הצפוני של פרו בגובה של כ-2,750 מטרים מעל גובה פני הים בעמק הנהר משקון. בשנת 2015 מנתה האוכלוסייה המוערכת של קחאמרקה כ-226,031 תושבים, מה שהופך אותה לעיר ה-13 בגודלה בפרו.
בקחאמרקה יש אקלים הררי ברמה מתונה, ובאזור יש אדמה פורייה מאוד. העיר ידועה בזכות מוצרי החלב שלה ופעילות הכרייה בסביבתה.
בין האטרקציות התיירותיות שלה, יש בקחאמרקה דוגמאות רבות של ארכיטקטורה דתית קולוניאלית ספרדית, נופים יפים, אתרים ארכאולוגיים פרה-היספנים ומעיינות חמים בעיירה הסמוכה ("מרחצאות האינקה"). האירוע ההיסטורי החשוב ביותר שהתרחש בעיר היה קרב קחאמרקה, שסימן את תחילת תבוסתה של אימפריית האינקה על ידי פולשים ספרדים כאשר קיסר האינקה אטוואלפה נלכד ונרצח במקום.
אטימולוגיה.
האטימולוגיה של שם העיר בשפת קצ'ואה "קאשה מרקה" (Kasha Marka, לפעמים מתועתק Cashamarka, או Qasamarka) אינה מחוורת. ייתכן שפירושו "עיירת הקוצים" בהתייחס לצמחי הקקטוס הרבים באזור. תאוריה אחרת מציעה שזהו הלחם בסיסים המשלב בין המילה בקצ'ואה קאשה (כלומר "קר") ומרקה (כלומר "מקום"). כל המקורות מסכימים שמקורה של המילה בקצ'ואה.
היסטוריה.
העיר וסביבותיה היו מיושבים על ידי כמה תרבויות יותר מ-2,000 שנה. ניתן לראות עקבות של תרבויות שקדמו לתרבות צ'אווין באתרים ארכאולוגיים סמוכים, כגון ו.
ואקלומה (Huacaloma) הוא אתר ארכאולוגי השוכן 3.5 קילומטרים דרומית-מזרחית למרכז ההיסטורי של העיר קחאמרקה (כיום באמצע המטרופולין של קחאמרקה). השרידים שלו מתוארכים בין 1500 ל-1000 לפני הספירה. הוא כולל מתחמים עם כירות, בדומה לאלו של לה גלגאדה (La Galgada) ו, אך עם עיצוב פשוט יותר. זה היה מרכז טקסי שבו נערכו טקסי אש.
בשנת 1986 הגדיר ארגון מדינות אמריקה את קחאמרקה כאתר של מורשת היסטורית ותרבותית של אמריקה.
התקופה הפרה-קולומביאנית.
"תרבות קחאמרקה" החלה לשגשג כתרבות במהלך האלף הראשון לספירה.
ההמשכיות הסגנונית הרציפה של אמנות קחאמרקה מראשיתה בסביבות 100–200 לפני הספירה ועד לכיבוש הספרדי היא יוצאת דופן, בהתחשב בנוכחותם של שכנים רבי עוצמה וסדרת אירועי ההתפשטות של אימפריות שכנות שהתרחשו באזור זה. היא ידועה בעיקרה רק מכלי החרס המשובחים שלה העשויה מתערובת קאולין לבנה שנשרפו בטמפרטורות גבוהות (מעל 1,000 מעלות צלזיוס).
כלי חרס מתרבות קחאמרקה הוכרו מזה זמן רב ככלי יוקרה, לאור הייחודיות והתפוצה הרחבה, אם כי הספורדית, שלהם. כלי החרס הראשונים של קחאמרקה (200 לפנה"ס עד שנת 200 לספירה) מוגבלים ברובם לאגן קחאמרקה. לכלי חרס הקדומים של קחאמרקה (200–450 לספירה) יש עיטורים מורכבים ומגוונים יותר ותפוצה נרחבת. הם נמצאים בחלק גדול מהרמה הצפונית כמו גם באזורי הן בצד האמזונאס והן בצד האוקיינוס השקט של הרי האנדים. למעשה, לפחות קבורה אחת מוקדמת שכללה כלי חרס של קחאמרקה תועדה באתר תרבות מוצ'ה של (בדרום ), ומערכת של כפות קאולין מיובאות נמצאה באתר מוצ'ה, עיר הבירה של מדינת מוצ'ה הדרומית.
כלי חרס של קחאמרקה הגיעו לתפוצה הרחבה ביותר שלהם במהלך תת-שלב B של קחאמרקה התיכונה (700–900), במקביל לסופה של תרבות מוצ'ה ולדומיננטיות של האימפריית הווארי בפרו. כלי חרס יוקרתיים של קחאמרקה התיכונה נמצאו בהרבה מאוד אתרי וארי, עד לאתרי וארי בגבול הדרומי, כגון האתר הארכאולוגי השוכן באזור קוסקו. יתרה מזאת, בניית סרו צ'פן (Cerro Chepén), יישוב על החוף הצפוני שהיה מבצר-עיר הררי מוקף טרסות בשטח מוצ'ה, מיוחסת למאמץ משותף לכאורה בין הישויות הפוליטיות של הווארי ושל קחאמרקה לשלוט על אזור זה של פרו.
בשנת 2004 נחפר בניין גדול שהוקם בהר סרו צ'פן, המבנה האמור מחקה דגמים אדריכליים מהרי האנדים בגובה רב, שמשערים כי היה מבנה מגורים של האליטה. חפירות הראו קשר בלתי צפוי בין כלי חרס מתוצרת תרבות מוצ'ה המאוחרת לכלי חרס מעולים מהרי קחאמרקה בתוך הפאטיו, הגלריות והחדרים המרכיבים את המבנה. העדויות שהתגלו בבניין הזה מצביעות על נוכחותם של פקידים מהרמות של הרי האנדים בלב האזור המונומנטלי של סרו צ'פן.
עם זאת, עם עלייתה של בחוף הצפוני בסביבות 900–1000 הייתה הפחתה ניכרת בתפוצה של כלי חרס המאוחרים של קחאמרקה בחזרה להיקף שנראה במהלך מוצ'ה שלב 4 (Moche Phase IV).
ניתוח דפוסי ההתיישבות בעמק קחאמרקה מראה הפחתה משמעותית במספר היישובים בשלב קחאמרקה המאוחר (850–1200). חוקרים מפרשים צמצום זה במספר ההתנחלויות כתוצאה מצמצום או פיזור אוכלוסין, כנראה כתוצאה מקץ ההשפעה של אימפריית וארי באזור וקריסת המדיניות האזורית המאורגנת סביב המרכז ב בעמק קחאמרקה.
עם התמוטטות ההשפעה של אימפריית וארי באזור קחאמרקה, מספר היישובים ירד תחילה, אך לאחר מכן גדל בהדרגה בשלב קחאמרקה הסופי (Final Cajamarca phase ; 1250–1532). קחאמרקה שמרה על היוקרה שלה, כפי שהוכח מההשפעה שהייתה לכלי החרס שלה על החוף. במהלך שלב הקחאמרקה הסופי יישובים כמו "גוסמנגו וייחו" (Guzmango Viejo) או "טנטריקה" (Tantarica) במורדות המערביים של הקורדיליירה אל החוף, כמו גם סנטה דליה (Santa Delia) בעמק קחאמרקה הפכו לגדולים במיוחד (&gt; 200 דונם). במרכזים אלה יש מספר גדול יותר של מבני מגורים המזוהים בבירור כשל האליטה, כמו גם מספר גדול יותר של כלי חרס מעולים מאשר מכל האתרים הקדומים יותר. ברור שהם היו יישובים במעמד הגבוה ביותר באזור. לפחות המרכזים בחלקים העליונים של עמקי החוף ממערב נהנו כנראה ממיקומם האסטרטגי ביחס תחילה לסיקן ואחר כך לצ'ימו. החוקרים מפרשים את השינויים של שלב קחאמרקה הסופי כעדות לשגשוג מחודש והשתלבות של האזור.
המאה ה-15 - אימפריית האינקה וממלכת קואיסמנקו.
העיר קאשה מרקה נוסדה בערך בשנת 1320. במהלך התקופה שבין 1463 ל-1471 כבשו קאפאק יופאנקי (Ccapac Yupanqui) ואחיינו טופאק אינקה יופאנקי, שניהם מצביאים של צבא האינקה, את העיר קחאמרקה ושילבו אותה באימפריית האינקה, בתקופה בה היא נשלטה על ידי פאצ'אקוטי, אביו של טופאק אינקה יופאנקי.
כאשר קאפאק יופאנקי כבש את העיר קחאמרקה, לא הוכנו כראוי קווי האספקה לעיר הכבושה, שכן צבאו צעד בחופזה לקחאמרקה מבלי לבנות או לכבוש חלק ניכר מהדרך אליה ממרכז פרו. מכיוון שחשש שעובדה זו תסכן את שליטת האינקה בעיר הכבושה. הוא השאיר חלק מצבאו בקחאמרקה, ולאחר מכן הוא חזר לאימפריה כדי לבקש תגבורת וניהל מערכה נרחבת יותר בשטחי מרכז פרו, תוך בניית תשתית נרחבת (שכללה מבני טמפו, קולקה ופוקרה) לאורך מערכת הדרכים של האינקה. האינקה שיפצו את קחאמרקה על פי כללי הארכיטקטורה של האינקה, אולם לא שרד הרבה משיפוץ זה מאז שהספרדים עשו את אותו הדבר לאחר שכבשו את קחאמרקה.
דיווחים קולוניאליים מספרים על ממלכת קואיסמנקו (Cuismancu, או Kuismanku בכתיב קצ'ואה מודרני), המקבילה ההיסטורית של התרבות הארכאולוגית של שלב קחאמרקה הסופי. לפי כותבי הימים, קואיסמנקו או גוסמנגו (Guzmango) הייתה הישות הפוליטית ששלטה באזור קחאמרקה לפני הגעת האינקה והיא שולבה בשלטון האינקה.
ממלכת קואיסמנקו משויכת לשלב קחאמרקה הסופי ומכל אומות ההרים בצפון פרו היא זו שהשיגה את ההתפתחות החברתית, הפוליטית והתרבותית הגבוהה ביותר.