כשהגיעה שרה לבגרות, נהג המורה שלמה יפה (1847–1904) לפקוד את ביתם של דב וגולדה מילוסלבסקי, כדי לבקש את ידה. על אף שהיה מבוגר משרה בעשרים שנה ואף מבוגר מגולדה מילוסלבסקי בשש שנים, קיבלה אותו המשפחה. מילוסלבסקי הזדהתה עם קריאתם של חברי ביל"ו לעלות לארץ ישראל, ולנוכח הרדיפות של היהודים ברוסיה החליטה לעשות זאת בעצמה. דב מילוסלבסקי, שלקה אז בלבו, התנגד, ולנוכח עסקיו שפרחו דחה את חלומה של אשתו: "כל זמן שלא יגרשוני מכאן בכוח הזרוע – לא אעזוב את 'ארץ החיים' לנוד אל 'ארץ המתים'". כעבור שנה, בשנת 1883 התרצה ובני הזוג עלו לארץ ישראל.
הם הגיעו למושבה ראשון לציון בת השנה, והתיישבו זמנית בביתו של אחד מעשרת מייסדיה. דב מילוסלבסקי חלה שוב, וביקש מאשתו שתי בקשות: האחת, שלא יהיה הראשון להיטמן באדמת המושבה הצעירה שאין בה עדיין בית עלמין, וגם לא ביפו שעשתה עליו רושם עגום, אלא בהר הזיתים בירושלים. השנייה: לזרז את מועד עלייתם של בתו וחתנו. כאשר נפטר, מילאה מילוסלבסקי את בקשותיו וחזרה לרוסיה לשכנע את שרה ושלמה יפה לעלות לארץ ישראל. הריונה של שרה והולדת בניה עיכבו את עלייתם ורק לאחר כשנתיים, ב-1886, הגיעו לארץ ישראל. כשהגיעה המשפחה ליפו, יצאה מילוסלבסקי לראשון לציון, במטרה לגור בביתם של מינדל ולוי יצחק אייזנבנד, אך לנוכח המחאה שפרצה כנגד שיטת האפוטרופסות שהנהיג הברון רוטשילד במושבות, גילתה כי בני הזוג אייזנבנד עתידים לעזוב את המושבה וחזרה ליפו כדי למצוא נחלה אחרת להתיישבות.
עבודתה החקלאית.
עוד בהיותה בראשון לציון שמעה על ראובן לרר, שהתנחל בוואדי חנין (שמשמעותו "עמק השושנים"). הוא כינה את המקום "נחלת ראובן" וחיפש מתיישבים שיקנו ממנו חלקת אדמה ויצטרפו למניין שם. לשם כך הפיץ ביפו "קול קורא" להצטרפות לנחלה. משה סמילנסקי מספר כי "בראשונה מצא הקול הד בלב אדם שאינו יכול היה להצטרף למניין: אישה אחת, אשר רוח הקודש בתוספת של הרפתקנות גרו בשכנות בלבה, גולדה מילוסלבסקי". מילוסלבסקי שכנעה את חתנה שלמה יפה להגיע לנחלה ולתרום למניין. היא נקשרה למקום, הקפידה לכנותו "נחלת ראובן" ולא בשמו המקורי ואדי אל חנין וקנתה מלרר נחלה בגודל 60 דונם: 47 נתנה לשלמה ושרה יפה, ו-13 השאירה לעצמה, בהם נטעה במו-ידיה כרם וגרה בצריף בפרדס של לרר. במשך היום עבדה בעצמה בכרם שנטעה ובשובה לעת ערב טיפחה ליד הצריף גינת ורדים, "כדי להחזיר לעמק את שושניו", כך אמרה. לימים הפיקה מכרמה יין. בעבודתה במושבה מילאה מילוסלבסקי תפקיד כפול: הן עבודה חקלאית, בדומה לגברים, והן עבודות הבית. בכתביו מתאר משה סמילנסקי כיצד נשאה את סבלה, לא פחות מהגברים שעבדו את האדמה. עם זאת, התמידה בעידוד בני משפחתה לעלייה, וכך הגיעו למושבה אחיו של בעלה המנוח, מאיר וזבולון, עם רעייתו ליובה וילדיהם בוריס, אוליה ואסתר שנולדה כבר בארץ.
ביקורו של הרצל.
במהלך ביקורו של בנימין זאב הרצל בארץ-ישראל בשנת 1898, ביקר ב"נחלת ראובן" בדרכו לרחובות. במהלך ביקור זה ביקר גם בצריפה של גולדה מילוסלבסקי ובגינתה, ממנה ליקטה זר שושנים אותו הגישה לאורח המכובד. מפגש זה מתועד במכתב אישי אותו שלח לה הרצל ובו כתב בהערכה על פעולותיה והכנסת האורחים שלה. מכתב זה מוצג כיום בתמונה בתצוגת "בית ראשונים" בנס ציונה.
תרומתה למושבה.
במטרה לסייע למתיישבים שסבלו ממחסור, החליטה לייסד גמ"ח, ולצורך כך אספה כספים מיהודים בצרפת, גרמניה ורוסיה. בין השאר התכתבה עם אחד העם, שבאחד מביקוריו בארץ ישראל התארח בביתה. היא השתתפה באספות האיכרים במושבה, ידעה להציג בבהירות את טענותיה, ניחנה בכישרון רטורי והייתה בין הראשונים שדיברו עברית. כישרונה זה והופעותיה בציבור, העלו את קרנה בקרב אנשי המושבה, שנהגו לכנותה "אמא גולדה" בשל דאגתה הגדולה לאנשי המושבה והתפתחותה.
מותה והנצחתה.
גולדה מילוסלבסקי נפטרה בשנת 1906 בגיל 53. היא נקברה בראשון לציון, מאחר שב"נחלת ראובן" עדיין לא היה אז בית עלמין. לאחר מותה פורסם בעיתון "השקפה" הספד:
בשנת 2011 הוזכר שמה והונצח עם בניית כיכר "המניין הראשון" בעיר נס ציונה.
מדבר מוהאבי
מדבר מוהאבי (באנגלית: Mojave Desert) הוא מדבר צל גשם בדרום-מערב ארצות הברית. הוא משתרע בתחומי המדינות קליפורניה, נבדה, יוטה ואריזונה. מקור שמו בשבט האינדיאני, מוהאבי, שישב במקום.
גאוגרפיה.
שטחו של מדבר מוהאבי כ-65,000 קילומטר רבוע. גבולותיו מוגדרים בהתאם לתפוצת צמחי היוקה מסוג עץ יהושע הייחודיים לו. גבולותיו הטופוגרפיים הם רכסי ההרים של סן גבריאל, סן ברנרדינו וטהצ'פי ממערב, מדבר סונורה ומדבר קולורדו מדרום, מדבר האגן הגדול מצפון ורמת קולורדו ממזרח.
בשטחו של המדבר זורם נהר מוהאבי, רובו מתחת לקרקע. המדבר מיושב בדלילות, אך נמצאות בו כמה ערים שהגדולה בהן היא לאס וגאס שבנבדה.
בקצהו הצפון-מערבי של מדבר מוהאבי משתרע "עמק המוות", שבו נמצאת הנקודה הנמוכה ביותר באמריקה הצפונית - 86 מטר מתחת לגובה פני הים. עמק זה צחיח ויבש במיוחד, ואף נמדדו בו ב-10 ביולי 1913 הטמפרטורות הגבוהות ביותר בחצי הכדור מערבי, 56.7 מעלות צלזיוס.
האי קאנה
פרנץ וקסמן
פרנץ וקסמן (באנגלית: Franz Waxman, בגרמנית: Franz Wachsmann; 24 בדצמבר 1906 - 24 בפברואר 1967) היה מנצח ומלחין פסקולים יהודי-אמריקאי פורה, עליהם היה מועמד ל-12 פרסי אוסקר וזכה בשניים. מלבד זאת כתב וקסמן גם מוזיקה קלאסית, היצירה הידועה ביותר שלו בתחום הקלאסי היא "פנטזיית כרמן" לכינור ותזמורת, המורכבת מוריאציות על נושאים מתוך האופרה כרמן מאת ז'ורז' ביזה.
תולדות חייו ויצירתו.
נולד בקניגסהוטה שבשלזיה (ליד קאטוביץ) שהייתה אז בשלטון פרוסיה (כיום חוז'וב שבפולין). ראייתו נפגעה בתאונה שאירעה כשהיה בן שלוש.
בשנת 1930 תזמר את המוזיקה שחיבר פרידריך הולנדר (Friedrich Hollaender) לסרט המלאך הכחול (בכיכובה של מרלן דיטריך) ובהמשך חיבר מוזיקה לסרטים גרמניים נוספים. עם עליית הנאצים לשלטון נמלט לפריז, שם עבד עם פריץ לאנג על סרטו "ליליום" ובשנת 1935 היגר לארצות הברית. הסרט הראשון עבורו חיבר מוזיקה בארצות הברית היה "מוזיקה באוויר", עבורו השלים את הפסקול יחד עם ג'רום קרן, שחיבר את המחזמר המקורי בברודוויי, עליו היה הסרט מבוסס. הצלחתו הראשונה הייתה בסרט האימה כלתו של פרנקנשטיין משנת 1935.
משנת 1940 החל את שיתוף הפעולה שלו עם אלפרד היצ'קוק בסרט "רבקה", שהפסקול שלו זיכה אותו במועמדות לאוסקר ולאחר מכן בסרטים "חשד" (1941) שגם הוא זיכה אותו במועמדות לאוסקר, "משפט פאראדין" (1947), "דודנית רחל" (1952) ו"חלון אחורי" (1953). ב-1937 חיבר את הפסקול לסרט ספנים אמיצים וב-1941 חיבר את הפסקול לסרט ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד, שניהם בבמויו של ויקטור פלמינג.
בשנת 1951 זכה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב עבור הפסקול לסרט "שדרות סאנסט", שנה לאחר מכן זכה שוב באוסקר על פסקול הסרט "מקום תחת השמש". ב-1952 חיבר את פסקול הסרט שובי שבא הקטנה וב-1955 חיבר את פסקול הסרט מר רוברטס.
בשנת 1947 ייסד את פסטיבל לוס אנג'לס למוזיקה, שהתקיים במשך 12 שנה והעלה הפקות של מוזיקה קלאסית מודרנית משל ארנולד שנברג, איגור סטרווינסקי, דמיטרי שוסטקוביץ' ואחרים.
ב-1957 חיבר את פסקול הסרט פייטון פלייס וב-1960 את הפסקול לסרטים סימארון, סיפורה של רות וזריחה בקמפובלו.
פרסים ומועמדויות.
זכייה בפרס אוסקר לפסקול הטוב ביותר:
מועמדויות:
זכה בפרס גלובוס הזהב ל"שדרות סנסט" והיה מועמד עבור "טאראס בולבה".
אלבום הפסקול של "סיפורה של נזירה" זכה בפרס גראמי.
מכון הסרטים האמריקאי מנה את פסקול הסרט "שדרות סאנסט" במקום ה-16 בין 100 הפסקולים הגדולים בכל הזמנים.
שירותים אקולוגיים
שירותים אקולוגיים או שירותי קומפוסט הם סוג של בית שימוש ללא מים, שבהם הצואה והשתן נאספים ונשמרים במיכל עד הפיכתם לדשן אורגני. ישנם כמה סוגים שונים של שירותים אקולוגיים, הנבדלים ביניהם בעיקר במקום אגירת הזבל לאורך תהליך הקומפוסטציה. תהליך זה מתרחש באופן טבעי על ידי מיקרואורגניזמים (בעיקר חיידקים ופטריות) לאורך כמה חודשים עד כמה שנים.
תכונות.
שירותים אקולוגיים הם "שירותים יבשים" - בהם לא נעשה שימוש במים כמו בשירותים רגילים, אלא נעשה שימוש בנסורת, שבבי קוקוס או נייר גרוס כדי לכסות את הזבל הטרי ולמנוע ריחות. טכניקה זאת יוצרת כיסי אוויר המסייעים להתפתחות הפירוק האורגני, ומסייעת ביחס הפחמן-חנקן באופן שתורם להפחתת הריח מהשירותים ומתהליך הפירוק.
שירותים אקולוגיים אינם דורשים בורות ספיגה או מערכות ביוב כמו בשירותי אסלה רגילים. לפיכך, הם הופכים לפתרון אפשרי לשירותים במקומות מרוחקים אשר קשה לתחזק באופן קבוע, כדוגמת גנים לאומיים או שמורות, בתי קיט במקומות מרוחקים וכו', וגם כפתרון עבור מקומות נידחים בארצות מתפתחות אשר אינם מחוברים לרשת מים וביוב.
אריה לייב בקשט
הרב אריה לייב בקשט (תרע"ח – י"ד בטבת תשס"ד) היה ראש ישיבת "עטרת מרדכי" בדטרויט שבארצות הברית והעמיד אלפי תלמידים.
נולד בדולטיש בליטא לרב יעקב יהושע שנספה בשואה. למד בישיבת מיר במיר ואחר כך בגלותה בווילנה ובשאנגחאי בזמן מלחמת העולם השנייה. היה מקורב לראש הישיבה הרב אליעזר יהודה פינקל. המשגיח בשנתו הראשונה בישיבה היה הרב ירוחם לייבוביץ. בווילנה בזמן מלחמת העולם השנייה גלו אליה מישיבות שונות ובהן מישיבת מיר וגם מכנסת בית יצחק שבראשות הרב ברוך דב לייבוביץ שגם ממנו שמעו תלמידי מיר שיעורים, וכן שמעו שיעורים מפי הגרי"ז מבריסק.
בתש"ו נשא לאישה את בת הרב מרדכי רוגוב, ראב"ד טייני בליטא ומחבר "עטרת מרדכי" שלמד בישיבות מיר ווולוז'ין.