נולד בעיר ניו יורק ב־30 באפריל 1839. אביו, ישראל מינור, היה סוחר שעשה הון רב בעסקי תרופות. כצעיר עבד רוברט מינור כמנהל חשבונות בניו יורק, אך החליט ללמוד אמנות בתחילת שנות השלושים לחייו. לאחר שלמד בניו יורק אצל הצייר אלפרד קורנליוס האולנד, נסע מינור לאירופה בשנת 1871 כדי להמשיך בחינוך האמנותי. הוא ביקר בגלריות שונות באנגליה לפני שנסע לברביזון, צרפת, שם למד אצל נרקסיס דיאז. בהמשך למד באנטוורפן אצל ג'וזף ואן לופן והיפוליט בולנגר. בשנת 1874 היה סגן נשיא ארגון האמנים והסופרים באנטוורפן.
בשובו לארצות הברית בשנת 1874, הוא פתח סטודיו בניו יורק. ההוא צייר במשך שנים רבות מתוך הסטודיו שלו בבניין הישן של אוניברסיטת ניו יורק. הוא צייר בהרי אדירונדאק ואחר כך בווטרפורד, קונטיקט.
מינור נודע במהרה בנופיו הדומים לסגנון אסכולת ברביזון. בהשפעת ג'ורג' איננס ואלכסנדר הלוויג וויאנט, הוא החל לצייר גם בסגנון טונליזם.
משנות ה -90 של המאה ה-19 ועד מותו הציג מינור תכופות עם הטונליסטים בניו יורק. בשנת 1897 נבחר לחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב, ניו יורק. בשנת 1900 השיג מינור את שיא הצלחתו במכירה של ויליאם אוונס, שם הציור שלו "סגירת היום" (אוסף פרטי) השיג 3,050 דולר, המחיר הגבוה ביותר עבור נוף של צייר אמריקני חי במכרז.
במהלך חייו היה מינור חבר באגודת האמנים האמריקאים ובמועדון סלמגונדי. הוא הציג בניו יורק, ברוקלין, שיקגו ובמקומות אחרים בארצות הברית, כמו גם באקדמיה המלכותית של לונדון ובסלונים של פריז ואנטוורפן.
מינור היה במצב בריאותי גרוע בעשור האחרון לחייו. הוא נפטר בביתו בווטרפורד, קונטיקט, ב -4 באוגוסט 1904.
ציוריו בבעלות המוזיאון האמריקאי לאמנות סמית'סוניאן, הגלריה לאמנות באוניברסיטת ייל, מוזיאון לאמנות מיד, ועוד.
פרוצ'ידה
פרוצ'ידה (בנפוליטנית: Proceta) הוא אי מול חופי נאפולי במחוז קמפניה בדרום איטליה.
האי נבחר כבירת התרבות האיטלקית לשנת 2022 בידי המשרד למורשת תרבותית ותיירות.
אטימולוגיה.
שם האי נובע מהמילה הלטינית Prochyta - "נשפך החוצה", בגלל מראה האי, שנראה כאילו מורם מקרקעית הים. הערכה אחרת היא שהוא נובע מהפועל היווני prokeitai שפירושו "נשען קדימה", שמתאר את מראה האי מכיוון הים.
גאוגרפיה.
פרוצ'ידה ממוקמת בין קאפו מיסנו לאי איסקיה. חופי האי, שאורכם 16 ק"מ, משוננים מאוד.
האי נוצר בעקבות התפרצות ארבעה הרי געש, שרדומים כעת.
הנקודה הגבוהה ביותר באי היא גבעת טרה מוראטה (91 מטר).
ניתן להגיע לאי באמצעות מעבורת מהנמלים מולו בוורלו ופורטה די מסה בנאפולי, ומנמל פוצולי, צפונית לנאפולי.
החי והצומח.
באי קיימים מינים רבים של ציפורים, בין היתר תור מצוי, שליו נודד, סלעית, חטפית שחורת עורף, דוחל חום-גרון ונחליאלי צהוב. בנוסף לכך, האי מהווה מוקד משיכה לציפורים נודדות שונות.
הצומח מתאפיין בצמחייה ים תיכונית, וכולל בין היתר חלבלוב, אלון הגלעין, יערה, הדס ואלת המסטיק.
האי בתרבות פופולרית.
באי צולמו סרטים רבים, בין השאר:
רוברט לונג
רוברט ג'וזף לונג המוכר גם בשם בובי ג'ו לונג (באנגלית: Robert Joseph Long או Bobby Joe Long; 14 באוקטובר 1953 – 23 במאי 2019) היה רוצח סדרתי ואנס אמריקאי, אשר הוצא להורג בגין הרצח של מישל דניס סימס. לונג חטף, אנס ורצח לפחות עשר נשים נוספות באזור מפרץ טמפה שבפלורידה לאורך תקופה של שמונה חודשים ב-1984. הוא שחרר את אחת מקורבנותיו האחרונות, ליסה מקויי בת ה-17, לאחר שאנס אותה במשך כ-26 שעות. מקויי סיפקה מידע למשטרה אשר הוביל למעצרו של לונג.
ראשית חייו.
לונג נולד ב-14 באוקטובר 1953, בקנובה, וירג'יניה המערבית, לג'ו ולואטה לונג. בלידתו התגלה כי הוא בעל כרומוזום X נוסף ובשל כך לוקה בתסמונת קליינפלטר, אשר גרמה להופעתם של שדיים גבריים במהלך ילדותו, דבר שהיווה מושא ללעג מצד התלמידים האחרים בבית הספר. מאוחר יותר עבר ניתוח להקטנת חזה. כמו כן סבל ממספר פגיעות ראש בילדותו, ומאוחר יותר הודה כי ניהל מערכת יחסית לא בריאה עם אמו; השניים ישנו באותה מיטה עד שהגיע לונג לגיל ההתבגרות, והוא גער בה פעמים רבות על מערכות היחסים הקצרות שניהלה עם גברים. ב-1974 התחתן עם חברת ילדותו סינתיה ברלט ולזוג נולדו שני ילדים, לפני שהגישה נגדו תביעת גירושין ב-1980.
לפני הרציחות במפרץ טמפה שבפלורידה היה לונג אחראי לכ-50 מקרי אונס באוקלה, מיאמי, דייד ופורט לודרדייל. שיטתו הייתה כרוכה בחיפוש מודעות דרושים שונות בעיתון, עד שהיה מצליח להיקלע למצב בו היה נתון לבד עם מחפשת שירות או עם מעסיקה פוטנציאלית, ואז היה אונס אותה. הוא נשפט והורשע בסעיף אונס ב-1981, אולם לאחר שאושרה בקשתו למשפט חוזר, בוטלו האישומים.
בטרם עבר לפלורידה התגורר בלונג ביץ', קליפורניה, שם שכר חדר בשדרות האקליפטוס מאישה בשם קתי, וניהל מערכת יחסים זוגית עם נערה בת 17 אשר גרה מעבר לביתו. במהלך תקופה זו פיתח את שיטתו, באמצעותה היה מאתר נשים דרך מודעות בעיתון, ולאחר מכן אונס ושודד אותן. הוא מעולם לא נשפט בגין פשעים אלו מאחר שבעת שנתפס כבר חל עליהם חוק ההתיישנות.
הרציחות.
קורבנו הראשון של לונג התגלה במאי 1984 כאשר אנשי משרד השריף של מחוז הילסבורו זומנו לזירת פשע בה נמצאה גופתה הערומה של אישה. מקרה זה הוביל לפתיחתה של חקירה מקיפה בנושא חטיפתן של עשר נשים נוספות אשר נאנסו ונרצחו באזור מפרץ טמפה. גופותיהן של הקורבנות נמצאו בדרך כלל במצב של ריקבון מתקדם לאחר שנזרקו בסביבת שדות או יערות.
לאחר שהשתחרר על תנאי בגין סעיף תקיפה ב-1984, החל לונג להסתובב ברכבו באזורים במפרץ טמפה בהם הזנות הייתה נפוצה. לונג טען כי לאחר שקורבנותיו ניגשו אליו היה מפתה אותן להיכנס לרכבו, משם היה מסיע אותן לדירתו וקושר אותן עם חבלים ורצועות.
לונג הודה שהיה מפיק עונג סדיסטי מפעולת החטיפה והרצח הברוטלי של הנשים, שאת חלקן חנק למוות. קורבנות אחרים מתו לאחר שגרונן נחתך או שהוכו בראשן עם חפץ קהה. לונג נהג לסדר את גופותיהן במעין תצוגה של תנוחות מיוחדות. מרבית קורבנותיו היו זונות או חשפניות.
לכידה.
לונג נעצר ב-16 בנובמבר 1984, מחוץ לבית קולנוע, והואשם בתקיפתה המינית ובחטיפתה של ליסה מקויי. לאחר שחתם על טופס ויתור על אזהרת מירנדה והודה במסגרת חקירתו באישומים נגדו במקרה של מקויי, עברו הבלשים להתרכז בסדרת הרציחות שהתרחשה בחודשים האחרונים באזור מפרץ טמפה. בשלב זה אמר לונג, "הייתי מעדיף שלא לענות על כך".
החקירה נמשכה והבלשים הציגו בפני לונג תמונות מזירות הפשע השונות, עליהן הגיב, "המצב בהחלט השתנה מאז שחזרתם לחדר. אני חושב שאני צריך עורך דין". לונג לא קיבל את מבוקשו, ולבסוף הודה בשמונה אישומי רצח במחוז הילסבורו, וברצח נוסף במחוז פסקו. ראיות סיבים אשר נותחו בידי הFBI קישרו אותו למרבית הרציחות.
משפט.
משרד התובע המחוזי של הילסבורו הגיע להסדר טיעון עם מחלקת ההגנה הציבורית בנוגע למשפט, וב-24 בספטמבר 1985 הודה לונג בשמונה סעיפי אישום בגין רצח ובחטיפה והאונס של ליסה מקויי, והורשע ב-26 מאסרי עולם ללא אפשרות לשחרור מוקדם, וב-7 מאסרי עולם עם אפשרות לשחרור מוקדם לאחר 25 שנים. המדינה ביקשה את עונש המוות עבור מקרה הרצח של מישל סימס, וביולי 1986 הוטל על לונג עונש המוות באמצעות כיסא חשמלי.
לונג הגיש מספר ערעורים שנדחו, אולם הצליח לבסוף לבטל את הרשעתו ולפתוח במשפט חוזר. תיקו הושב לבית המשפט עם הנחיית זיכוי בגין מקרה הרצח של וירג'יניה ג'ונסון וקיום משפט חדש בגין שאר סעיפי האישום, אשר הסתיים בעונשי מאסר חוזרים ובעונש מוות באמצעות זריקת רעל.
הוצאה להורג.
ב-23 באפריל 2019 חתם מושל פלורידה רון דה-סנטיס על צו הוצאתו להורג של לונג, אשר התקיימה ב-23 במאי לאחר שכל ערעוריו נדחו. בשעה 09:30 בבוקר אכל את ארוחתו האחרונה אשר כללה צלי בקר, רצועות בייקון, צ'יפס וסודה. הוא הוצא להורג בבית הסוהר המאוחד של פלורידה באמצעות זריקת רעל לאחר שלא ביקש לומר מילים אחרונות והוכרז כמת בשעה 06:55, יותר משלושים שנה לאחר הרשעתו.
יוסי רוזן (רג'ואן)
יוסי רוזן (רג'ואן) (נולד ב־18 ביולי 1939) הוא מנהל ודירקטור ישראלי. יו"ר המכון הישראלי לאנרגיה ולסביבה, מכהן כדירקטור בקבוצת XT וחברות הבת שלה ונשיא קבוצת XT אחזקות בע"מ, חבר בחבר הנאמנים של המרכז האקדמי רופין, דירקטור בשטראוס אחזקות, דירקטור בעופר השקעות ויו"ר מחשב לכל ילד.היה יור קלאב מרקט בעת שפשטה את הרגל
ביוגרפיה.
רוזן נולד בבגדאד שבעיראק וגדל בעיראק ובאיראן. הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1949 והגיע עם משפחתו למעברת פרדסיה, שם התגוררו כשנה, ולאחר מכן עברו למושב עין שריד. רוזן הוא בוגר בית הספר החקלאי בנהלל. בסיום לימודיו התגייס לצה"ל ועם שחרורו, בשנת 1961, החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים.
רוזן הוא בעל תואר ראשון (BA) בכלכלה ומדעי המדינה (1965), ותואר שני (MA) במנהל עסקים (1972), שני התארים מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
עם סיום הלימודים, בשנת 1965, החל רוזן את דרכו ככלכלן במשרד החקלאות, בו קודם לתפקיד מנהל המחלקה לתכנון עבודה ותקצוב. משם עבר בשנת 1970 לחברת אגרקסקו, בה שימש במספר תפקידים, ביניהם, ניהול סניף החברה בבריטניה וסמנכ"ל השיווק של החברה. בשנת 1984 מונה למנכ"ל חברת התעופה ארקיע. בשנת 1988 מונה רוזן למנכ"ל קו-אופ הריבוע הכחול, ובכהונתו בתפקיד זה הוא נבחר בשנת 1989 ליו"ר איגוד רשתות השיווק.
בשנים 1993–1998 כיהן כמנכ"ל חברת משאב ייזום ופיתוח בע"מ ובה שימש גם כיו"ר נשר מפעלי מלט ישראליים, יו"ר גרנית הכרמל השקעות בע"מ ויו"ר קבוצת תעבורה.