"Love Lies" (בעברית: "שקרים של אהבה") הוא שיר שהקליטו הזמרים האמריקאים חאליד ונורמני לסרט באהבה, סיימון. הוא נכתב על ידי חאליד, נורמני, ג'מיל צ'אמס, ריאן ווטסאק וטיילור פארקס, והופק על ידי צ'רלי הנדסום ודיגי.
השיר יצא לאור באמצעות RCA רקורדס ב-14 בפברואר 2018, כסינגל השני מפסקול הסרט. "Love Lies" הוא הסינגל הראשון של נורמני מחוץ לפיפת' הרמוני. השיר הגיע למקום התשיעי בבילבורד הוט 100 ולמקום הראשון ברדיו הפופ האמריקאי. הוא הגיע לתואר לפלטינה מחומשת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי על מכירה של למעלה מחמישה מיליון יחידות.
השיר היה גם לשיר ה-R&amp;B המבוקש ביותר באפליקציית שזאם לשנת 2018.
רקע.
נורמני רמזה לראשונה על שיתוף פעולה אפשרי בינה לבין חאליד באמצעות פוסט באינסטגרם ביולי 2017. השניים שיתפו פעולה בווידאו קליפ לשיר "Young Dumb &amp; Broke" של חאליד, בו נורמני הופיעה כבת זוגו של חאליד. בראיון לחדשות MTV, ענה חאליד על שיתוף פעולה עתידי עם נורמני: מאוחר יותר, נורמני אישרה למגזין בילבורד כי הם עובדים יחדיו על רעיונות לשיתוף פעולה עתידי.
שיתוף הפעולה אושר באופן רשמי בחודש ינואר 2018. כחודש לאחר מכן, נורמני הודיעה כי הסינגל יצא לאור ביום ולנטיין לשנת 2018.
וידאו קליפ.
הקליפ של השיר יצא לראשונה ב-16 בפברואר 2018. ביימו אותו ג'רארד בוש וכריסטופר רנץ והוא מתרחש במרכז העיר לוס אנג'לס. ח'אליד מגלם עובד במלון מקומי ואילו נורמני מגלמת כוכבת על השוהה שם. הקליפ מתחיל בשתי הודעות, הם מתכננים להיפגש ב"חדר האהוב עליהם". מאוחר יותר נורמני מגיעה למקום ברכב מהודר, חאליד פותח את דלתה והיא פונה לחדרה, בו היא מציגה את תנועות הריקוד שלה מול חלון, כשחאליד נהנה מההופעה מגג סמוך. הקליפ נגמר בכך שהשניים מתכתבים בהודעות.
נכון לינואר 2021, הקליפ צבר כ-192 מיליון צפיות.
אוגסטה
אירית אלטר
אירית אלטר (נולדה ב-20 במרץ 1948 בשם אירית אבני) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
אירית אלטר-אבני היא בוגרת לימודי תיאטרון באוניברסיטת תל אביב (1971) ומשחק בבית הספר של ניסן נתיב (1976).
בשנים 1966–1968 שירתה אלטר בתיאטרון צה"ל.
ב-1971 שיחקה בסרט (הגרמני) "המנצח".
ב-1969 שיחקה בסרט "הגלולה" של דוד פרלוב.
בשנים 1974–1978 שיחקה בתיאטרון הקאמרי.
אלטר שיחקה בסרטו הראשון של יקי יושע, "שלום, תפילת הדרך". ב-1980 הופיעה בסרטה של מיכל בת-אדם, "על חבל דק", ובאותה השנה שיחקה בסרטו של אסי דיין, "מלך ליום אחד".
ב-1983 גילמה את אמה של אורנה, תלמידה בתיכון הנכנסת להיריון בסרט "בחינת בגרות". ב-1984 הופיעה בדרמת הנעורים של יקי יושע, "מכת שמש".
ב-1985 גילמה את אירית שור, עקרת בית הנשואה לרופא החושדת שבעלה בוגד בה בסרט "אירית עירית". באותה שנה שיחקה רופאה בסרטו של נדב לויתן, "בנות".
ב-1988 שיחקה בסרט "כוח משיכה".
ב-1992 שיחקה בסרט "החיים על פי אגפא". באותה השנה שיחקה בתפקיד אורח את דינה, אמו של עידו מרקוביץ'בסדרה "עניין של זמן" של הטלוויזיה החינוכית.
בסדרה "שטיסל" שיחקה את דבורה, אימו של עקיבא שטיסל (מיכאל אלוני).
במהלך שנות ה-90 פרשה אלטר ממשחק, וכיום משמשת כדולה, ועוסקת בהדרכת הכנה ללידה.
משפחתה.
אלטר נישאה לפזמונאי עלי מוהר ונולדה להם בת. שרון מוהר, שמתגוררת בצרפת והיא במאית תיאטרון בינלאומית. נישאה בשנית לבמאי והפזמונאי נפתלי אלטר ולהם בן ובת. כעבור שנים הם התגרשו. בנה אורי אלטר בהיותו ילד שיחק בסרט "השגעון הגדול" משנת 1986, לצידה של אמו אירית אלטר וספי ריבלין, וכן בסרט מעבר לים משנת 1991, שזכה להצלחה רבה, אורי משחק בסרט את חיים בתפקיד ראשי לצד אריה מוסקונה ודפנה רכטר. לימים אורי אלטר הפך לאחד ממייסדי חברת ההיי-טק סייברה.
בתה, רוני אלטר, היא זמרת ומלחינה, שהייתה שותפה בהרכב "מטרופולין". כיום מתגוררת בפריז ומופיעה ומקליטה שם.
אוגוסטיניאנים
משה בן אברהם מגזע צבי
רבי משה בן אברהם מגזע צבי חי סביב אמצע המאה ה-17. היה נכדו ותלמידו של רבי השיל מקרקא, ונחשב בין גדולי דורו. שימש כרב בהוראדנא ואחר כך בקרקא. מחבר הספר תפארת למשה.
ספרו.
ספרו 'תפארת למשה' עוסק בביאור חלק יורה דעה מתוך סדרת השולחן ערוך, ונדפס לראשונה כמעט מאה שנה אחרי פטירתו, בשנת תקל"ו (1776).
תפארת למשה
רויטל סילברמן גרין
רויטל סילברמן גרין (נולדה ב-1971 בפתח תקווה) היא אוצרת ישראלית של אמנות עכשווית.
ביוגרפיה.
רויטל סילברמן גרין היא בעלת תואר ראשון (1997) ותואר שני (2004) בתולדות האמנות מאוניברסיטת תל אביב. עבודת המחקר שלה במסגרת התואר השני בהנחיית פרופ' מרדכי עומר, עסקה ביחסו של האמן דייוויד הוקני אל המרחב. בשנת 2007 סיימה לימודי תעודה במוזיאולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1997–2000 עבדה במוזיאון תל אביב לאמנות וב בתל אביב כעוזרת מחקר של פרופ' עומר ששימש כמנכ"ל ואוצר ראשי של מוזיאון תל אביב לאמנות. בין השנים 2015–2020 עבדה כעוזרת אוצרת במוזיאון חיפה לאמנות, מוזיאון מאנה-כץ ובית הרמן שטרוק. משנת 2020 עובדת ב כאוצרת משנה.
במקביל ללימודיה ולעבודתה במוזיאונים השונים, פועלת רויטל כאוצרת עצמאית משנות התשעים.
סילברמן גרין מתגוררת בזכרון יעקב. היא נשואה לדויד גרין ולהם שלושה ילדים.
תפיסה אוצרותית.
סילברמן גרין אוצרת תערוכות בחללי תצוגה ממוסדים כמו מוזיאונים וגלריות ובמקביל פועלת באופן עקבי ולאורך שנים בחללים אלטרנטיביים ובמרחב הציבורי. בפעולת האוצרות שלה בחללי תצוגה ממוסדים היא שמה דגש על תערוכות נושא קבוצתיות שנוגעות בסוגיות חברתיות ותרבותיות עכשוויות כמו התערוכה "!Overload" שטיפלה בהיבטים של עומס יתר שנגרם מהשימוש המרובה במדיה חברתית. בעבודה באתרים חוץ מוזיאלים סילברמן גרין פועלת בתוך ועם ההקשרים ההיסטוריים של המקום ומשלבת בהם אמנות עכשווית. עבודה במרחבים כאלה, שלעיתים לא הוצגה בהם אמנות קודם לכן, מטעינים הן את העבודות והן את האתר במשמעויות ובהקשרים חדשים. כבר בראשית דרכה כאוצרת פעלה בחללי דיזנגוף סנטר בתל אביב (1999) ובעשור האחרון הציגה תערוכות ברחבי זכרון יעקב, באתרים היסטוריים ובחצרות הבתים.
מארק קהאן
מארק קהאן (ידוע גם בשמות: מאיר, מארצ'קו, אלכס; 30 בדצמבר 1903, י"א בטבת ה'תרס"ד, וורשה פולין – 20 ביולי 1996, יא' באב ה'תשנ"ו, תל אביב) היה דוקטור למשפטים וכלכלה, עיתונאי, עורך וסופר, מנהל עיתון דער מאמענט, חבר מטה האצ"ל, חבר מטה האצ"ל באירופה, עורך עיתון חרות, ראש ועדת הביקורת העליונה של תנועת החרות, ויקיר העיר תל אביב-יפו 1981.
ביוגרפיה.
העשור השני של המאה ה-20.
בגיל 4 למד בוורשה בחדר מתוקן בהנהלתו של שמואל ליב גורדון (של"ג). כילד אסף כספים לקרן קיימת לישראל והשתתף בחוגי נוער ציוני.
שנות ה-20 של המאה ה-20.
ייסד יחד עם יוסף שופמן את קן תנועת השומר הצעיר בוורשה, אך פרש עמו מהתנועה בעקבות פנייתה לכיוון סוציאליסטי. כסטודנט היה ממייסדי ארגון התלמידים החבר של ארגון הסטודנטים היהודיים ירדניה. באותן שנים שימש כאחראי על החינוך הציוני של הקורפורציה האקדמית אורורה באזור הבלטי.
שנות ה-30 של המאה ה-20.
היה מתלמידי ונאמני זאב ז'בוטינסקי, ומקורב לו אישית. משנת 1933 ניהל בפועל את מדיניות הבריתות של התנועה הרוויזיוניסטית, במסגרתה נרקמו קשרים עם ממשלות שונות ובמיוחד ממשלת פולין, במטרה לאפשר עליה יהודית המונית ארצה חרף מגבלות הספר הלבן. משנת 1934 השתתף ככותב בעיתון טריבונה נארודובה שיצא בקראקוב, ופעל לקירוב דעת ההשכלה היהודית־פולנית לבעיות השעה בישראל. בשנת 1938 היה ראש הוועדה הפוליטית בוועידת פראג של הצ"ח והצה"ר, במהלכה היה בין המתנגדים להצעתו של פרופ' בנימין אקצין לחזור להסתדרות הציונית, הצעה שנדחתה. בסוף שנה זו נתמנה יחד עם הנריק שטראסמן ליועץ פוליטי של המפקדה העליונה לעלייה של התנועה הרוויזיוניסטית, גוף שהוקם לשם תאום בין בית"ר והאצ"ל בכל נושאי העלייה היהודית ארצה. בראש מפקדה זו עמד מנחם בגין. קהאן היה מקורב לצמרת השלטון הפולנית ופעל מולם לשם השגת נשק למאבק הציוני בארץ ואימון צבאי של חברי בית"ר. מתוך נאמנותו לתנועה ולמנהיגה, התנגד לדרכו של אברהם שטרן (יאיר), שהיה באותה עת חבר מפקדת האצ"ל אך לא חבר בית"ר, ופעל ללא תאום עם תנועת בית"ר לגיוס חניכי בית"ר לאצ"ל עוד בהיותם בפולין, ולהקמת תאים חשאיים של האצ"ל על אדמת פולין. בסוף שנת 1938 נתמנה קהאן ככונס נכסים ומנהל הוצאת אונזער פרעסע במסגרתה יצא עיתון דער מאמענט ויומן וורשאווער רדיו. אז החל באופן בלתי רשמי העידן הרוויזיוניסטי של העיתון, כאשר קהאן קיבל לשורות המערכת את וולפגנג פון וייזל, אורי צבי גרינברג ואייזיק רמבה. במסגרת השינויים קיבל ז'בוטינסקי טור קבוע בימי שישי וגרינברג החל לפרסם מאמרים תקיפים בגנות השלטון הבריטי בישראל. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-6 בספטמבר 1939 נמלט קהאן, כרבים אחרים, מוורשה מזרחה, לא לפני שהשאיר הוראות בכתב להפסיק את הוצאת העיתון. הוא נתפס על ידי הסובייטים בגבול ליטא ונשלח למחנה עבודה.
שנות ה-40 של המאה ה-20.