נכון ל-2020, עיקר המימון (כ-800,000₪) לפעילות המכון התקבל כתרומה מגופים זרים, בהם ממשלות שווייץ, נורווגיה והולנד וכן קרן קונראד אדנאואר ואחרות. שארית המימון (כ-350,000₪) התקבלה כתרומה מגופים בישראל.
פעילות המכון.
פרסומי המכון כוללים מחקרים בחומרים הנמצאים בארכיון המדינה ובארכיון צה"ל ומערכת הביטחון, העוסקים במלחמת העצמאות, בממשל הצבאי על ערביי ישראל, בתוצאות מלחמת סיני ובתוצאות מלחמת ששת הימים וכן בשלטון הישראלי ביהודה ושומרון. במסגרת מחקרים אלו חשף המכון מסמכים דוגמת דו"ח ריפתין, ופרסם שני ספרים.
בנוסף, עוסק המכון בהנגשת המידע הקיים בארכיונים ובשקיפותם. ב-2016 פרסם המכון דו"ח בו הראה כי רק אחוז אחד מתיקי המסמכים בארכיון המדינה ובארכיון צה"ל ומערכת הביטחון פתוחים לעיון הציבור. בדו"ח נטען כי ארכיון המדינה ביצע הסתרה של חומרים באופן מכוון. כמו כן, בשנת 2019 פרסם המכון דו"ח בו הראה כי צוותים מטעם הממונה על הביטחון במערכת הביטחון פעלו להסתיר חומרים ארכיוניים בלא כל סמכות חוקית.
בשנת 2016 הוענק למכון פרס אלסברג למחקר בתחום הארכיונאות מטעם האיגוד הישראלי לארכיונאות ולמידע.
דמיטרי קלפינין
דמיטרי אנדרייביץ' קלפינין (ברוסית: Дмитрий Андреевич Клепинин) ; (1904–1944) היה כומר רוסי אורתודוקסי שהציל יהודים בצרפת הכבושה בימי מלחמת העולם השנייה. הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.
קורות חיים.
נולד ב-14 באפריל 1904 בעיר פיאטיגורסק שבדרום-מערב רוסיה. אביו היה ארכיטקט.
למד בגימנסיה. בשנת 1920, במהלך מלחמת האזרחים, היגרה המשפחה לטורקיה וכעבור שנתיים עברה לסרביה. דמיטרי קלפינין השלים את השכלתו התיכונית בבלגרד ונסע לפריז, שם למד בסמינריון של הכנסייה האורתודוקסית. בשנת 1929 נסע לארצות הברית, שם השלים את הכשרתו בסמינריון נוצרי בניו יורק. בשנת 1931 שב לצרפת. שירת כעוזר כומר בכנסייה אורתודוקסית של פריז.
בשנת 1935 יסד ביחד עם הנזירה יליזבטה סקובצובה בית תמחוי לגולים רוסים. בשנת 1937 התחתן. בשנים 1938–1939 שירת ככומר של כנסייה אורתודוקסית באחד מפרברי פריז. בשנת 1939, נפתחה כנסייה אורתודוקסית בצמוד לבית תמחוי לגולים רוסים וקלפינין קיבל את משרת הכומר בה.
לאחר כיבוש פריז על ידי הנאצים בשנת 1940, נרתם כומר קלפינין לעזרת היהודים בעיר. ביחד עם הנזירה יליזבטה סקובצובה (הידועה גם כ האם מריה), שותפתה בניהול בית התמחוי, ארגן מקומות מסתור ליהודים ודאג להם לתעודות זהות מזויפות, שבעזרתן התחזו היהודים, בעיקר הפליטים מפולין שביניהם, לגולים רוסיים.
בתחילת 1942 עמדו האם מריה והאב דימיטרי בפני זרם של יהודים שהתדפקו על דלתם וביקשו תעודות המרה לנצרות. השניים סיפקו תעודות טבילה, מזון, מקלט והברחה אל מחוץ לצרפת או לדרום צרפת, שבתחילת 1942 היה עדיין תחת שלטון משטר וישי ולא תחת שלטון נאצי.
ביולי 1942 הוציא הגסטפו הוראה האוסרת על יהודים להימצא כמעט בכל המקומות הציבוריים. במטה הגסטפו בפריז התקיימו דיונים כיצד לנהל את מצוד היהודים בעיר. המשטרה הצרפתית לקחה אחריות על המבצע, המכונה מצוד ולודרום ד'איבר (Vélodrome d'hiver), והחליטה לגרש גם ילדים, אף על פי שלא התבקשה לעשות זאת על ידי השלטון הנאצי. אלפי יהודים פריזאים נעצרו על ידי הנאצים ביחד עם המשטרה הצרפתית ונכלאו באצטדיון ישן למרוצי אופניים.
כששמעו על המעצר, האם מריה, האב דמיטרי ויורי (בנה של האם מריה) נרתמו מיד לעזרת העצורים. במשך שלושה ימים הם סעדו אותם -הבריחו למקום מים ומזון עד כמה שהיה ניתן. בעזרת עובדים לפינוי אשפה שגייסה לעזרתה הצליחה להבריח כמה עשרות ילדים יהודים בתוך פחי זבל גדולים. הילדים הוצאו מן האצטדיון והובאו לבתי מסתור.
ב-8 בפברואר 1943 נעצרה האם מריה, יחד עם בנה והכומר קלפינין, על ידי הגסטפו. במהלך חקירתו בגסטפו הציע לו אחד החוקרים שחרור מהכלא תמורת מידע על מקומות המסתור של היהודים ותמורת ההבטחה שלא יעזור ליהודים בעתיד. בתגובה הראה לו האב קלפינין את הצלב שענד על צווארו ושאל, בהצביעו על דמותו של ישו שעל הצלב :"האם אתה מכיר את היהודי הזה ?". לאחר החקירה הועבר דמיטרי קלפינין למחנה ריכוז דורה-מיטלבאו. במחנה ריכוז סירב האב לענוד סמל של עובד כפייה מצרפת וביקש לעבוד עם האסירים שהובאו משטחי ברית המועצות (היחס לאסירים מצרפת במחנה היה טוב יותר לעומת האסירים מברית המועצות). הוא טען שמעדיף להיות עם בני עמו.
העבודה הקשה, הרעב והמחלות דרדרו את מצבו הבריאותי והוא נפטר ב-9 בפברואר 1944.
בשנת 1985 הוכר דמיטרי קלפינין כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם. בשנת 2004 הכריזה ההכנסייה הנוצרית אורתודוקסית על האב קלפינין כקדוש.
יחסי בנין–קניה
יחסי בנין–קניה הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים הרשמיים שבין רפובליקת בנין ורפובליקת קניה. שתי המדינות חברות באיחוד האפריקאי ובאומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים.
ב-2017, נשיא בנין פטריס טאלון היה הנשיא הראשון שביקר בניירובי, בירת קניה. הוא דיבר עם הנשיא אוהורו קניאטה ושתי המדינות החליטו לפתוח את שיתוף הפעולה ביניהן.
סחר.
שתי המדינות נהנות מיחסים חברותיים. הסחר בין שתי המדינות מוערך כמיליון עד מיליון וחצי דולרים בשנה.
רוב הייצוא מקניה לבנין הוא תרופות, יוטה ומוצרי טקסטיל אחרים.
גמר הליגה האזורית 2022
גמר הליגה האזורית של עונת 2021/2022 היה משחק הגמר הראשון בהיסטוריה של טורניר הליגה האזורית האירופית והוא נערך באצטדיון אייר אלבניה בטירנה, אלבניה ב-25 במאי 2022.
רומא הזוכה העפילה אוטומטית לשלב הבתים של הליגה האירופית בעונת 2022/2023.
בחירת האצטדיון המארח.
במסגרת תהליך הגשת הצעות לאירוח הגמר לעונות 2022 ו-2023 שהושק על ידי אופ"א היה על ההתאחדויות הרוצות לארח את הגמר להגיש מועמדות עד 20 בפברואר 2020.
ב-3 בדצמבר 2020 הודיעה אופ"א כי אצטדיון אייר אלבניה נבחר לארח את גמר הליגה האזורית 2022.
יחסי בוטסואנה–קניה
יחסי בוטסואנה–קניה הם היחסים הדיפלומטיים והבילטרליים הרשמיים בין רפובליקת בוטסואנה לרפובליקת קניה.
היסטוריה.
מיד לאחר שאוהורו קניאטה נבחר לנשיא קניה, בוטסואנה איימה לאסור על קניאטה להיכנס למדינה אם לא ישתף פעולה עם ה-ICC.
בוטסואנה גם דחתה בתחילה את החלטת האיחוד האפריקאי לבטל את התיק של קניאטה ב-ICC, והפכה לאחת התומכות היחידות של אפריקה ב-ICC. בוטסואנה הייתה המדינה היחידה שדחתה את ההחלטה. אפילו דרום אפריקה השכנה הייתה אחת המדינות שקראו ליציאה המונית ממדינות אפריקה מה-ICC. מאוחר יותר תמכה בוטסואנה בהחלטת האיחוד האירופי.
כשהיחסים הדיפלומטיים היו מתוחים, ביקשה בוטסואנה לתקן את הידרדרות היחסים שנגרמה בשל דבריו של שר החוץ של בוטסואנה על הנשיא אוהורו קניאטה. הנשיא אוהורו קניאטה היה אמור לבקר בוטסואנה ב-2013 בעקבות הזמנה של הנשיא סרצה ח'מה איאן ח'מה.
קניאטה שיתף פעולה עם ה-ICC והאישומים נגדו בוטלו בדצמבר 2014.
שיתוף פעולה בפיתוח.
ביוני 2014 קיימו שתי המדינות פורום עסקי בגאבורון. הפורום נועד לשפר את המסחר בין המדינות.
יחסי סחר.
קניה מייצאת סחורות בשווי של כ-357.1 מיליון שילינג קנייתי (3.7 מיליון דולר) לבוטסואנה מדי שנה, סחורות אלו מורכבות בעיקר מירקות, נפט, תרופות, חלקי הדפסה וכריכת ספרים, טקסטיל, כלי עבודה ידניים ומכונות, סכו"ם ורהיטים.
בוטסואנה מייצאת סחורות בשווי 17.2 מיליון שילינג קנייתי (182,406 דולר) לקניה, סחורות אלו מורכבות בעיקר מכלי רכב, טרקטורים, מוצרי טקסטיל ופלסטיק.
סבל (מקצוע)
סבל הוא מקצוע של נשיאת מטלטלים או בני אדם למען אחרים תמורת שכר. עבודת הסבלות מצריכה, בנוסף לכוח פיזי, ידע לגבי הצורה הנכונה בה מרימים דברים ונושאים אותם, כדי שלא יגרמו נזקים לסבל או לחפצים שהוא נושא.
הסבלות מוכרת מימי קדם והייתה נפוצה מאוד לפני המצאת הגלגל ולפני ביות בהמות המשא.
סבלים העובדים בהעמסה או פריקה של כלי תעבורה, כלי שיט, רכבות, משאיות וכלי טיס מכונים בעברית סוורים. לאחר המעבר לתובלה במכולות הצטמצמה העסקת הסוורים בכ-90%. סוורי הנמלים ממלאים תפקיד חשוב במערך הלוגיסטי של התחבורה הימית ומכאן, שהם גם יכולים לשתק או לשבש אותה, כפי שנעשה לא פעם על ידי שביתה או עיצומים.
השרפה הם עם החי בנפאל הידועים בעבודתם כסבלים עבור המטפסים על הר האוורסט.
חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות
חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות, התשס"א-2001 אושר בכנסת ב-7 במאי 2001, ועיגן בחקיקה את חובת מתן הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות, שהייתה נהוגה גם קודם לכן במקומות עבודה רבים מתוקף הסכמים קיבוציים.
היסטוריה חקיקתית.
חובת מתן הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות, הייתה נהוגה שנים רבות לפני חקיקת חוק זה במקומות עבודה רבים מתוקף הסכמים קיבוציים.
עם זאת, לא כל העובדים נהנו מזכות זו. הצעת החוק באה לבסס את חובת ההודעה המוקדמת ולהעניקה לכל העובדים בישראל.
הצעת חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות הוגשה לכנסת החמש עשרה על ידי חבר הכנסת יורי שטרן. החוק אושר ב-7 במאי 2001, ועיגן בחקיקה, ובכך החיל על כלל העובדים בישראל, חובת מתן הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות. משך ההודעה המוקדמת גדל בהתאם לוותק של העובד, עד להודעה מוקדמת של חודש. החוק נכנס לתוקף ב-1 ביוני 2001.
תקופת ההודעה המוקדמת נועדה לתת למעסיק שהות למציאת מחליף לעובד שהתפטר, ולתת לעובד שהות למציאת מקום עבודה חדש.
החוק לא עבר כל שינוי מאז חקיקתו, מלבד השינוי שנעשה בשנת 2014 בכל חוקי העבודה, של החלפת המילה "מעביד" במילה "מעסיק".
לשר העבודה והרווחה נתונה סמכות להתקין תקנות לפי חוק זה, אך לא הותקנו תקנות מכוח החוק.
הוראות החוק.