פרננדו השלישי נולד ב-5 באוגוסט 1199 להוריו אלפונסו התשיעי, מלך לאון ובֶּרֶנְגֶלַה, מלכת קסטיליה. פרננדו ירש את ממלכת קסטיליה מאימו ברנגלה, מלכת קסטיליה בשנת 1217, ולחם באביו שניסה לכבוש את נחלתו. בשנת 1230 מת אביו אלפונסו התשיעי, מלך לאון, ופרננדו ירש אף את ממלכת לאון. מעתה ואילך שתי הממלכות היו מאוחדות תחת השם ממלכת לאון וקסטיליה או בפשטות הכתר של קסטיליה. לאחר מכן כבש פרננדו השלישי את עמק נהר הגואדלכביר כולל העיר סביליה. פרננדו נהג לשבת בכיכר זוקודובר בטולדו להאזין לעם ולחרוץ משפט.
ב-30 במאי 1252 מת פרננדו השלישי, ובנו אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1671 הוכרז קדוש על ידי הכנסייה.
משפחתו.
בשנת 1219 התחתן פרננדו עם אליזבת הוהנשטאופן, בתם של פיליפ משוואביה, מלך גרמניה ואירנה אנגלינה, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
בשנת 1237 התחתן אלפונסו עם ז'אן, רוזנת פונתייה, בתם של סימון, רוזן פונתייה ומארי, רוזנת פונתייה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
דקדוק עברי - מונחים
__ללא_תוכן__
בדף הזה מרוכזים מונחים מתחום דקדוק הלשון העברית. לכל מונח ניתן הסבר קצר ודוגמה. אם יש בוויקיפדיה ערך שלם על מונח כלשהו, שמו מקושר לאותו ערך וניתן לקרוא בו דוגמאות והסברים מפורטים יותר.
בחלק מהערכים ניתנו בסוגריים שמות באנגלית ובלטינית, שלומד הדקדוק עשוי להיתקל בהם במילונים ובספרי לימוד ועיון.
סטיבן גובזר
סטיב גובזר (באנגלית: Steven S. Gubser; 4 במאי 1972 – 3 באוגוסט 2019) היה פיזיקאי אמריקאי, פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת פרינסטון. מחקריו התמקדו בפיזיקה תאורטית של חלקיקים ובמיוחד בתורת המיתרים.
אודות.
כשהיה בתיכון, בשנת 1989 זכה באולימפיאדת הפיזיקה הבינלאומית והיה לאמריקאי הראשון שזוכה בתואר. הוא זכה גם במדליית כסף שנה אחר כך באולימפיאדת הכימיה הבינלאומית. הוא קיבל דוקטורט מאוניברסיטת פרינסטון בשנת 1998. סטיב גובזר עשה פוסט דוקטורט באוניברסיטת הרווארד בין השנים 1998 ל-2000. ב-2001 כיהן כפרופסור לפיזיקה תאורטית במכון הטכנולוגי של קליפורניה ובהמשך השנה מונה לפרופסור באוניברסיטת פרינסטון, משנת 2005 כיהן כפרופסור מן המניין בפרינסטון. מחקריו עסקו בתורת המיתרים, והסבירו כיצד היא עוזרת בהבנת חורים שחורים.
היה ממניחי היסוד לתורת CFT, הקושרת בין תורת השדות הקוונטית לניסוחים לכבידה בתורת המיתרים או התורה המאוחדת.
בשנת 2010 יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון ספרו "The Little Book of String Theory", ספר מדע פופולרי המציג לקורא את תאוריית המיתרים.
גובזר היה עמית גוגנהיים.
גובזר נהרג ב-3 באוגוסט 2019 בתאונת טיפוס על צוק בשאמוני שבצרפת.
מבצע אחדות
ו' החיבור
שוונג (אתר אינטרנט)
שוונג (באנגלית: Shvoong) הוא אתר אינטרנט פופולרי שמפרסם תקצירים וביקורות במגוון נושאים, ב-34 שפות שונות ומתפרסם ב-160 מדינות. התוכן באתר חופשי, והמשתמשים מקבלים תמורה כספית בעבור תרומת התוכן. אתר שוונג מחלק 10% מרווחיו החודשיים עם קהילת הכותבים שלו, כעמלות המבוססות על הפופולריות של התוכן.
האתר כולל תכנים קצרים בלבד-תקצירים וביקורות במגוון נושאים, ביניהם: עסקים, מדע, מדעי הרוח, חדשות, אמנויות, ביקורות מוצרים, בידור ותיירות. השימוש באתר ובתכניו הוא חינם, והמשתמשים יכולים לקרוא וגם להוסיף תכנים משלהם, עם אפשרות להרוויח עמלות.
רוב התכנים המפורסמים בשוונג נוצרו על ידי משתמשי האתר, אבל חלק מן התכנים בשוונג מסופקים על ידי גופים אקדמיים שונים וספקי תוכן מרחבי העולם. כל תוכן (תקציר או ביקורת) מוצג לצד קישורים רלוונטיים וציטוט מקורות המאמר.
רמת התכנים של שוונג הייתה מושא לביקורת, מכיוון שאין צוות עורכי ומבקרי תכנים, וכל תהליך הבקרה, הדירוג וסינון התכנים, נעשה על ידי קהילת המשתמשים עצמה. מערכת שוונג מתוכנתת להציג ולהדגיש תכנים איכותיים שקיבלו ביקורות ודירוג גבוה, בעוד שתכנים פחות איכותיים מקבלים חשיפה מועטת יותר ולבסוף נמחקים. באופן זה תכנים איכותיים הופכים לפופולריים יותר ועשויים להרוויח יותר עמלות.
בעלי חברת שוונג הם אבי שקד, מבעלי חברת 888 אחזקות ומי שבעבר רץ לכנסת כמועמד במפלגת העבודה, ואבנר אברהמי, עיתונאי ב"הארץ". מנכ"ל החברה ואחד ממקימיה הוא אייל ריבלין.
הזמן הירוק
הזמן הירוק הוא שבועון העוסק בעולם הקיבוצים ויוצא לאור על ידי חברת "כנס מדיה". בשנת 2020 נחתם הסכם בין התנועה הקיבוצית לבין חברת "כנס-מדיה" על כניסה לשותפות בשבועון "הזמן הירוק".
היסטוריה.
השבועון החל דרכו במרץ 1979 בשם "הדף הירוק" כחלק המוקדש לנעשה בתנועה הקיבוצית בתוך העיתון היומי "על המשמר". הוא הופיע פעם בשבועיים, בדרך כלל בימי ד' בשבוע. לאחר מכן (אפריל 1982) הפך למוסף של על המשמר. עד לאיחודה עם התק"ם, שימש "הדף הירוק" כשבועון של תנועת הקיבוץ הארצי. "הדף הירוק" היה במשך רוב שנותיו הראשונות מוסף דו-שבועי ואחר כך שבועי של תנועת הקיבוץ הארצי שצורף לעל המשמר. לאחר ש"על המשמר" נסגר במרץ 1995, המשיך להופיע בהוצאת הקיבוץ הארצי וכעבור זמן מה החל לצאת לאור ברשת המקומונים של מעריב.
במהלך השנים היו כמה ניסיונות לאחד את הדף הירוק עם "עיתון הקיבוץ" (שהיה מזוהה עם התק"ם) שיוצא כיום בהוצאת ידיעות אחרונות. כבר בדצמבר 1989 הוקם צוות משותף לשתי התנועות הקיבוציות לבחינת העניין והוחלט על איחוד העיתונים. אולם עקב מערכת הבחירות ב-1992 שבה התמודדו העבודה ומפ"ם ברשימות נפרדות נזנחה ההחלטה. באמצע שנות ה-90 הפך העיתון לחלק מרשת מקומוני "מעריב". בשנת 2007, אחרי שתנועות הקיבוץ הארצי והתק"ם התאחדו ליצירת התנועה הקיבוצית, הוחלט בשנית לאחד את שני העיתונים. מתנגדי ההצעה הביעו חשש שעיתון אחד יהיה שופר של ההנהגה ויחשוש לבקר אותה בעוד שמצד שני טענו שיש לאחד כוחות כדי לזכות בהד ציבורי ותפוצה רחבה יותר ושעבודה עם ידיעות אחרונות עדיפה ממעריב שקטן ממנו. באפריל 2014 יצאה התנועה הקיבוצית כנגד המשך הפצתו של העיתון במקביל לידיעות הקיבוץ ובניגוד להחלטת התנועה הקיבוצית.
ב-2007 הופץ "הדף הירוק" ב-25 אלף עותקים, כ-20 אלף מהם חולקו חינם בקיבוצים וכחמשת אלפים נמכרו בתשלום למוסדות וגופים חיצוניים.
משנת 2019 מופץ העיתון ב-40 אלף עותקים על ידי חברת "כנס מדיה" לה הוא שייך.
במרץ 2011 רכשה אי די בי חברה לאחזקות, שהייתה אז בשליטת נוחי דנקנר את קבוצת מעריב, כולל השבועון הזמן הירוק תמורת 147 מיליון ש"ח. בתקופת שליטתה בעיתון, הזרימה קבוצת אי די בי על פי ההערכות מעל 300 מיליון שקלים כהשקעה, אך בספטמבר 2012, ללא חובות העסק וללא בית הדפוס, לשלמה בן צבי (שהחזיק בעיתון "מקור ראשון") תמורת 85 מיליון שקלים בלבד. במהלך המחצית השנייה של 2014 העביר בן צבי את השליטה במעריב לידי אלי עזור ואת אתר nrg לידי שלדון אדלסון. בידי משפחתו של בן צבי נותרה השליטה ב-11 השבועונים והירחונים אשר במקור היו שייכים לקבוצת מעריב. כתבי העת יוצאים לאור על ידי חברת "תכלת תקשורת" בניהולו של עקיבא גולדבלום, אחיו של בן-צבי, ובשליטתה של שרה ג'ו, אשתו. בשנת 2018 נקלעה חברת "תכלת תקשורת" לקשיים, ומכרה את השבועון לחברת "כנס מדיה" מקבוצת "כנס תערוכות".
עורכי העיתון.
החל משנת 2006, ערכה את העיתון אורית פראג מקיבוץ דפנה. במרץ 2011 החליף אותה בתפקיד העורך יעקב לזר.
מקס פון סידוב
מקס פון סידוב (בשוודית: Max Carl Adolf von Sydow; 10 באפריל 1929 – 8 במרץ 2020) היה שחקן קולנוע שוודי, מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב, לפרס אמי ולשני פרסי אוסקר על תפקידיו בסרטים "פלה הכובש" ו"קרוב להפליא ורועש להחריד".
ביוגרפיה.
סידוב נולד בתור קארל אדולף פון סידוב למשפחה מהמעמד הגבוה בעיר לונד, שוודיה.
אביו קארל וילהלם פון סידוב עסק באומנות האתנולוגיה והיה פרופסור לתרבות האירית והסקנדינבית באוניברסיטת לונד, אמו בארונס גרתה הייתה מורה בבית ספר מקומי.
סידוב גדל בתור מאמין בזרם הנוצרי פרוטסטנטי הלותרניזם ולאחר מכן הפך לבעל השקפות אגנוסטיות.
בהיותו תלמיד בית ספר הקים סידוב ביחד עם חבריו חברת תיאטרון חובבנית בה הופיע סידוב לראשונה.
סידוב נסע ב-1948 ללמוד בתיאטרון הלאומי השוודי, "תיאטרון הדרמה המלכותי" שבסטוקהולם, שם הופיע במחזות ובסרטים מקומיים שלוש שנים.
בשנת 1951 התחתן סידוב עם השחקנית קרסטין אולין, לזוג נולדו שני בנים קלאס והנריק שאף הופיעו עמו בסרט "הוואי". סידוב ואולין התגרשו בשנת 1996. בשנת 1963 ביקר סידוב בישראל, ונכח בצילומי הסרט סאלח שבתי.
שנה לאחר מכן נישא סידוב בפעם השנייה, למפיקת הקולנוע הצרפתייה קתרין ברלה, לשניהם נולדו גם כן שני בנים אייבן וסדריק.
ב-2002 קיבל סידוב אזרחות צרפתית.
התחלת הקריירה בשוודיה.
את הקריירה שלו החל סידוב תחת חסותו של המנטור שלו, גדול במאי שוודיה, אינגמר ברגמן אותו הכיר כשעבר להתגורר בעיר מאלמו, סידוב זכה לפרסום בעקבות הופעתו המרשימה בסרט "החותם השביעי", בו גילם את אנטוניוס, אביר בימי הביניים העושה את דרכו חזרה לביתו, אחרי שנים של קרבות במסעות הצלב. הסרט נחשב לאחד הסרטים השוודיים הטובים בכל הזמנים.
סידוב השתתף ב-12 מסרטיו של ברגמן כשהבולטים ביניהם היו: "תותי בר", זוכי פרס האוסקר "מעיין הבתולים", "מבעד לזכוכית האפלה", פני מכשף ו"בושה".
סרטים שוודיים נוספים בהם הופיע סידוב, לא תחת בימויו של ברגמן היו "מהגרים", סרט שהיה מועמד לחמישה פרסי אוסקר, סרט ההמשך "הארץ החדשה" וב"טיסתו של הנשר" שהיה גם כן מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר.