גוזו (במלטית: Għawdex - "עוודש", באנגלית: Gozo) הוא האי השני בשטחו ובמספר תושביו בארכיפלג האיים של מלטה, השוכן במרכזו של הים התיכון. בשנת 2015 התגוררו בגוזו כ-31,000 תושבים, והוא מיושב בדלילות ביחס לאי מלטה. האי מחולק ל-14 רשויות מקומיות, והיישוב הגדול והחשוב בו הוא ויקטוריה, שבו מתגוררים יותר מחמישית מכלל תושביו.
גאוגרפיה.
שטחו של גוזו הוא 67 קמ"ר והוא שוכן כחמישה קילומטרים צפונית-מערבית לאי מלטה. אורכו ממזרח למערב הוא 14 ק"מ ורוחבו מצפון לדרום מגיע ל-7.25 ק"מ. נופו של האי גבעי וחקלאי יותר בהשוואה לזה של האי מלטה, ושלוש הגבעות המופיעות על דגלו ועל סמלו מייצגות עובדה זו. הנקודה הגבוהה ביותר באי מתנשאת לרום של 176 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
האי זוהה על ידי היוונים כאי אוגיגיה (Ὠγυγία), מקום מגוריה של הנימפה קליפסו, שלפי האודיסאה, הצילה את אודיסאוס לאחר שספינותיו טבעו בסערה. היא החזיקה בו בניגוד לרצונו שהיה לחזור למשפחתו ביוון ובמשך שבע שנים שהה עמה. המקומיים מזהים מערה במפרץ רמלה שבצפון האי כמערתה של הנימפה. האי נשלט על ידי הפיניקים, שקראו לו 𐤂𐤅𐤋 ("גול", נהגה כ"גַוְלוֹ" או "גוּלוֹ").
גוזו יושב בשנת 5000 לפנה"ס לערך, כאשר חקלאים מסיציליה, ככל הנראה מאזור אגריג'נטו, חצו את מצר הים המפריד בין שני האיים, והתיישבו במערות לאורך חופו המערבי. בסביבות 3600 לפנה"ס, הוקם מקדש ג'גנטייה ("מגדל הענק" מ-"ġgant" - "ענק") בגוזו, וזה נחשב למוקדם מבין המקדשים המגליתיים במלטה. המקדש הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1980, ובשנת 1992 נוספו להכרזה זו חמישה מקדשים נוספים באי מלטה הסמוך.
הפיניקים הקימו מושבות בגוזו ובמלטה, והיוונים והרומאים כינו אותו בשם גאולוס (Gaulus). בשנת 1551, פלשו כוחות עות'מאניים אל האי, שבו את רוב 5,000 תושביו ושלחו אותם לחופי לוב, שם היו לעבדים. לאחר המצור הגדול על מלטה ב-1565, בתמיכת האבירים ההוספיטלרים, יושב האי מחדש על ידי תושבים מהאי מלטה. טופל אדום ("Cynomorium coccineus") ממשפחת הטופליים הוא צמח הגדל בסלע הפטריות שבמפרץ דוויירה במערב גוזו, והאבירים האמינו כי לתמצית שהופקה מהצמח היו איכויות רפואיות שכללו עצירת שטפי דם פתוחים ומניעת זיהומים בפצעים פתוחים. הם עשו בצמח שימוש גם כנגד כיב קיבה, דיזנטריה, ומחלות מין.
כשנפוליאון כבש את איי מלטה, גילו תושבי גוזו התנגדות והתבצרו במצודת העיר ויקטוריה שבמרכז האי. הצבא הצרפתי נאלץ לעזוב את האי בשל מחסור במים ובמזון, וב-28 באוקטובר 1798 הכריזו תושבי גוזו על מדינה עצמאית בשם "האומה הגוזית" (La Nazione Gozitana). מדינה זו התקיימה במשך שנתיים בלבד, ועם הכיבוש הבריטי ב-5 בספטמבר 1800, חזר גוזו לשלטונו המלא של האי מלטה. ב-1987 הוענקה לגוזו מידה מסוימת של אוטונומיה, ויחד עם האי הקטן קומינו השוכן דרומית-מזרחית לו, מופקדים ענייניו בידיו של שר בממשלת מלטה. גם מבחינה כנסייתית מהווה גוזו דיוקסיה עצמאית מאז שנת 1864, ובראשה עומד הבישוף של גוזו.
הקשר עם האי מלטה.
אופיו השונה של גוזו והזהות המקומית החזקה של תושביו, מעניקים לו מעמד ייחודי במדינה. התושבים מדברים ניב ייחודי של השפה המלטזית, והאוכלוסייה נחשבת לשמרנית ביחס לזו המתגוררת באי השכן. תושבי מלטה מפגינים פעמים רבות יחס מתנשא כלפי תושבי גוזו, ומתייחסים אליהם לעיתים כאל פרימיטיבים.
בין שני האיים מקשרים קו מעבורת נוסעים וכלי רכב וקו מעבורות מטען. בעבר קושרו שני האיים גם באמצעות שירות מסוקים, אך זה פסק ושירות מטוסים ימיים לנמל ולטה תפס את מקומו. הקמת גשר שיחבר בין שני האיים נדונה פעמים רבות, ובשנות ה-70 אף ננקטו צעדים מעשיים בעניין, אך הפרויקט נגנז בשל התנגדות תושבי גוזו.
שפות אפרו-אסייתיות
Paparazzi
Paparazzi (בעברית: פפראצי) הוא הסינגל החמישי והאחרון של זמרת הפופ האמריקאית ליידי גאגא מתוך אלבום האולפן הראשון שלה, "The Fame" (2008). השיר יצא לאור ב-6 ביולי 2009 דרך אינטרסקופ רקורדס. גאגא כתבה והפיקה את השיר עם רוב פוסארי שמתאר את המאבקים של גאגא בחיפוש אחר תהילה, כמו גם איזון בין הצלחה ואהבה. מבחינה מוזיקלית, הוא מושפע מסינת'פופ ודאנס-פופ ומילותיו מתארים מעקב אחרי מישהו לתפוס תשומת לב ותהילה.
הסינגל יצא ב-6 ביולי 2009 בבריטניה וכעבור ארבעה ימים באוסטרליה. בתחילה תוכנן כי "LoveGame" יצא כסינגל השלישי בבריטניה, אך כאשר מילות השיר והקליפ שלה נחשבו שנויות במחלוקת, הוחלט כי "Paparazzi" יצא במקומו. "Paparazzi" זכה לשבחים ביקורתיים על אופיו ה-"כיפי וידידותי למועדונים". ביציאתו, זכה השיר לשבחים רבים ונחל הצלחה מסחרית. הוא נכנס לעשרת המובילים בארצות הברית, אוסטרליה, קנדה, אירלנד, ובריטניה, ובפסגות מצעדי צ'כיה גרמניה ומצעדי הפופ והמועדונים של בילבורד.
את הקליפ הנלווה שלו ביים ג'ונאס אקרלונד והוא מציג את גאגא ככוכבת נערצת, שנמצאה על ידי צלמי פפראצי כמעט נהרגת על ידי החבר שלה (אותו מגלם אלכסנדר סקושגורד). הוא מראה את הישרדותה, הקאמבק שלה, נקמתה בחבר שלה וחוויותיה בדרך לתהילה. הקליפ זכה בשני פרסי הווידאו קליפים של MTV בשנת 2009 על בימוי האמנות הטוב ביותר והאפקטים המיוחדים הטובים ביותר. גאגא ביצעה את השיר בטקס הפרסים ובמהלך הופעתה הציגה אמנות ביצועים המסמלת את ההשפעה השלילית של התהילה שהובילה למותה על הבמה. הופעות קידום נוספות לשיר התקיימו בכול סיבובי ההופעות שלה, האחרון שבהם הוא סבב ההופעות הקבוע שלה בלאס וגאס בין 2018–2020, "Lady Gaga Enigma".
רקע וכתיבה.
לפני שעלתה לתודעה, פגשה גאגא את מפיק המוזיקה רוב פוזארי במרץ 2006 והחלה לצאת איתו בחודש מאי. גאגא נסעה מדי יום לניו ג'רזי כדי לעבוד על שירים שכתבה ולכתוב חומרים חדשים עם פוזארי. תוך כדי עבודה משותפת, הוא השווה את הרמוניית הקול שלה לזו של הזמר פרדי מרקורי, הזמר המוביל של להקת קווין. הוא גם יצר את שם הבמה שלה, "ליידי גאגא" ככיני אחרי השיר של הלהקה בשם, "Radio Ga Ga". אף על פי שהקשר המוזיקלי בין פוסארי לגאגא נכשל בהתחלה, הצמד התחיל לכתוב שירים נוספים עבור גאגא. לקראת סוף שנת 2007, חברת הניהול של גאגא הציגה אותה בפני כותב השירים ומפיק רד וואן שלאחר מכן התחיל לכתוב ולהפיק שירים עם גאגא. בשנת 2008, גאגא עברה לעיר לוס אנג'לס כדי לעבוד בהרחבה עם חברת התקליטים שלה בשביל להשלים את אלבום הבכורה סופית, "The Fame", והקימה צוות יצירתי בשם "Haus of Gaga" שיכין את תלבושותיה בעתיד ואת האביזרים היצירתיים במסעי ההופעות והווידאו קליפים שלה.
"Paparazzi" היה אחד השירים שנכתבו על ידי גאגא ופוסארי שגם הפיקו אותו. בריאיון עם רולינג סטון בשנת 2009, נזכרה גאגא ביחסיה עם מתופף כבד בשם לוק, שהפך להשראה לרוב השירים על The Fame, כולל "Paparazzi". השיר הפך לסמל של גאגא שעוזר לה להימלט מהנרקיסיזם שלה והתשוקה לתהילה. היא התאהבה בלוק, כינתה אותו "אהבת חייה", מוכנה להיות המעריצה שלו, להפוך את המצלמה ולצלם אותו. "Paparazzi" היה הסינגל השלישי של האלבום באירלנד, איטליה ובריטניה, הרביעי בקנדה ובארצות הברית והחמישי באוסטרליה, צרפת וניו זילנד. אף על פי ש-"LoveGame" יצא ב-6 ביולי 2009, בבריטניה וכעבור ארבעה ימים באוסטרליה, "LoveGame" תוכנן לצאת במהדורה השלישית של הגרסה הראשונה של האלבום, אך בהתחשב בכך שמילותיו והקליפ שלו שנויים במחלוקת, הוחלט כי "Paparazzi" יצא במקומו.
בריאיון ל-דיילי טלגרף כשנשאלה על הפירושים השונים בשיר ענתה,
ביקורת.
השיר זכה לשבחים רבים מצד מבקרי המוזיקה, ונחשב לאחד השירים הטובים ביותר בדיסקוגרפיה של גאגא שנים לאחר צאתו. בשנת 2011 כינה אותו מגזין הרולינג סטון לשיר השני של גאגא בגודלו בכל הזמנים, והילל את נושא השיר והקצב. ג'יל מנז ממגזין הבילבורד, תוך כדי סקירתו של על סבב ההופעות, "The Fame Ball Tour", החמיא לשירה של גאגא באומרו, "הבלדה האובססיבית לתהילה 'פפראצי' הראה עד כמה הוא יכול להיות מיומן בטווח שלו". ייתכן שתמאס במהירות הפעולה של לשמוע את נושא האלבום חוזר על עצמו ללא הרף, אך המנגינה של 'פפראצי' תופסת מקום במוחך ומסרבת לזוז". סטיבן תומאס ארלוויין מאתר הביקורות, "AllMusic" קרא לשיר חכם ואמר שהוא "מתפקד בו זמנית כ-"שיט פופ מפואר וכפרודיה מרושעת עליו".
פרייה אלן ממגזין טיימס חשבה כי "אפילו שלישיית השירים המספקת את ליבת נושא הסלבריטאים של האלבום ("Paparazzi", "Beautiful, Dirty, Rich", ו-"The Fame") לא מתלבטים על דמיון התהילה הממכר. במקום להתבונן בפסיביות". דייוויד בולס מהאתר "Digital Spy" שיבח את החלטתה של גאגא להוציא שיר "אמצעי" אחרי שני הלהיטים ("Just Dance" ו-"Poker Face") באומרו כי השיר מגובה בקליפ מעצבן באופן מצחיק, נראה שגאגא עדיין מחזיקה אותנו בחיבוק שלה, אה וצועקת לעוד". אוון סוודי מהאתר "PopMatters" אמר כי גם "פפראצי" וגם הסינגל הקודם "Poker Face" דומים לסגנונות המוזיקליים של הסינגל הראשון "Just Dance", אך הוסיף כי "אף פעם לא מרגיש שגאגא חוזרת בכוונה על עצמה. במקום זאת, תקלות נובעות רק מכיסוי שטח שברור שהיא לא מוכנה אליו".