עלי הורה על שיקום הצבא ובניית צי חדש במקום זה שהושמד בקרב נאווארינו, וב-31 באוקטובר 1831 החלה הפלישה המצרית לסוריה תחת הנהגתו של אבראהים פאשא, בנו הבכור של עלי. הפלישה הובילה למלחמה הטורקית-מצרית הראשונה. התירוץ שניתן לפלישה כלפי חוץ היה סכסוך עם עבדאללה פאשא מעכו. עלי טען ש-6,000 פלאחים ברחו לעכו כדי להימנע מגיוס, תשלום קורווה ומסים, ותבע את החזרתם למקום מושבם. אבראהים פאשא התקדם דרך ארץ ישראל, כבש את חיפה בדצמבר 1831 והשתמש בה כבסיס עיקרי לצבאו.
תחת שלטון האימפריה העות'מאנית ראו עצמם הערבים בארץ ישראל כנתינים עות'מאנים. המרד, שהחל בחודש מאי 1834, ניצת כהתקוממות עממית נגד הדרישה המכבידה למגויסים שנתפשה על ידי הפלאחים כשקולה כמעט לגזר דין מוות. בתחילה נחלו המורדים הצלחות ותפסו את השלטון בערים רבות, בהן שכם, ירושלים וחברון. בתגובה, שלח אבראהים פאשא את הצבא, אשר דיכא את המתקוממים וכבש את מעוזם האחרון, חברון, ב-4 באוגוסט.
המרד.
ניצני המרד היו בעבר הירדן, שם התקוממו התושבים נגד חובת הגיוס לצבא. גלי ההתקוממות עברו לחברון, לירושלים ולשכם.
אחרי שהמורדים נחלו הצלחה צבאית בעמק יזרעאל, הצטרפו למרד גם תושבי הגליל וצפת. במהלך ההתקוממות הוקיעו קיצונים מוסלמים את אבראהים פאשא ככופר. צבאו של אבראהים פאשא דיכא בסופו של דבר את מעוז ההתנגדות האחרון בחברון ב-4 באוגוסט.
ההכרזה על המרד בשכם.
קאסם אל-אחמד , ראש החמולה שהתגוררה בג'מעין, מונה על ידי אבראהים פאשא להיות המוסתאסלם של תת-מחוז שכם. קאסם אסף את נכבדי שכם, חברון וירושלים וב-19 במאי 1834 הודיעו לנציגי השלטון המצרי כי משפחות ערביות יפסיקו לספק מתגייסים לצבא המצרי. המושל אבראהים פאשא שלח בתגובה את צבאו לערים המורדות והעימות הצבאי החל. החמולות הערביות, שהעדיפו את העותמ'אנים, מרדו תחת הנהגתו של קאסם אל-אחמד.
ירושלים.
משכם יצאו מאות מורדים לעבר ירושלים, בסיוע חמולה מאבו גוש. הכוח המאוחד כבש את העיר ב-31 במאי.
יהודי העיר, כמו גם הנוצרים, היו תחת מתקפה. אסד רוסתום (Rustum) מהאוניברסיטה האמריקנית בביירות פרסם ב-1938 את המסמכים המצריים על המרד וציטט מתוך הדיווח על ירושלים: "בתיהם של היהודים נהרסו באופן מוחלט עד כי לא נותרה מיטה לישון עליה. רבים מהם נשחטו, נשותיהם ובנותיהם נפגעו".
צבאו של אבראהים פאשא הכריע את אנשיו של קאסם בחודש שלאחר מכן. בבית לחם הסמוכה החריב הצבא המצרי את הרובע המוסלמי ותושביו פורקו מנשקם.
חברון.
בערך 750 מתושביה המוסלמים של העיר גויסו לצבא וכ-500 מהם נהרגו. על העיר הוטל מצור וכשנפלו קווי ההגנה שלה, שטף אותה צבאו של אבראהים פאשא. רוב האוכלוסייה המוסלמית נמלטה מבעוד מועד לגבעות. יהודי העיר נשארו במקומותיהם ובמהלך ביזת הרכוש על ידי הצבא הפולש נהרגו חמישה מהם. בני הקהילה כתבו על כך כשקמו מאבלם: "וקמו בזרוע עוזם ורצח בעצמותם. מהם הרגו בקני שרפה ומהם חתכו בסיף. נשים רבות עינו וטימאו".
תוצאות המרד.
לאחר דיכוי המרד, נתלו קאסם ושני בניו הגדולים. הצבא המצרי מחק 16 כפרים לפני שכבש את שכם. כ-10,000 פלאחים הוגלו למצרים ואוכלוסיית הארץ פורקה מנשקה. אבראהים פאשא הכריח את ראשי החמולות לעזוב את שכם ולהתגורר בכפרים סמוכים. חוסיין עבד אל-האדי מונה כמודיר של איילט צידון שכלל את כל ארץ ישראל.
השלטון העות'מאני הטורקי הושב בסופו של דבר על כנו בשנת 1840, אך מוסלמים מצרים רבים נשארו בירושלים. צו שריף גולחאנה, אותו פרסם אבדילמג'יט הראשון הסיר את ההגבלות על נתינים לא-מוסלמים של האימפריה העות'מאנית כחלק מרפורמות הטנזימאט, שכללו, בין השאר, רפורמה בגיוס לצבא.
הסוציולוג ברוך קימרלינג ועמיתו יואל מגדל טוענים שהמרד היה אירוע מעצב עבור הפלסטינים ויצר גיבוש בין החמולות הנפרדות אשר נלחמו נגד אויב משותף: צאצאי החמולות והמעמדות שהשתתפו בו הודיעו בראשית המאה ה-20 על לאומיות פלסטינית.
מרד האיכרים בסוריה
מרד הפלחים
ז'ורז' פרידל
ז'ורז' פרידל (בצרפתית: Georges Friedel; 19 ביולי 1865 במילוז – 11 בדצמבר 1933 בשטרסבורג) היה מינרלוג וקריסטלוגרף צרפתי. על שמו חוק פרידל ומלח פרידל.
ביוגרפיה.
ז'ורז' פרידל היה בנו של הכימאי הנודע שארל פרידל שהיה חבר בקולז' דה פראנס כפרופסור למינרלוגיה ולכימיה אורגנית בפקולטה למדעים. שארל פרידל היה גם אחראי על האוספים של מינרלוגיה בבית הספר הלאומי למכרות (École nationale supérieure des Mines) שבפריז, ובתוקף תפקידו זה קיבל במוסד דירה ובה התגורר עד 1880. ז'ורז' פרידל נולד אומנם במילוז, אך ילדותו ונעוריו עד גיל 15 עברו במוסד זה. בין השנים 1885 ל-1887 למד פרידל באקול פוליטקניק שבפריז והמשיך אחר כך ללימודי הנדסה בבית הספר למכרות. מורהו בתקופה זו היה המינרלוג והקריסטלוגרף פרנסואה ארנסט מאלאר. אביו של פרידל היה עדיין האחראי על האוספים במוסד והשניים ערכו מחקרים על מינרלים יחד.
פרידל סיים את לימודיו ב-1891 והתמנה למהנדס האחראי על המכרות במולן (Moulins). ב-1893 הוא הצטרף לסגל ההוראה של בית הספר למכרות בסנט אטיין, כיום École Nationale Supérieure des Mines de Saint-Étienne, תחילה כמרצה לאבחון מינרלים ולמטלורגיה ואחר כך כמרצה לפיזיקה, מינרלוגיה, גאולוגיה ויישומי חשמל בהנדסת מכרות. תוך כדי כך המשיך פרידל לעסוק בתפקידו כאחראי על הנדסת המכרות עד אפריל 1894. מ-1899 הרצה פרידל על מינרלוגיה וגאולוגיה בלבד, ומ-1907, לאחר שנתמנה למנהל בית הספר למכרות, הוא הרצה על מינרלוגיה בלבד.
עם סיום מלחמת העולם הראשונה חזרה אלזס לשליטה צרפתית. פרידל, יליד אלזס, שדחה בעבר הצעות לקבלת משרה בבית הספר הלאומי למכרות בפריז, רצה לחזור למחוז מולדתו והציע עצמו למשרה באוניברסיטת שטרסבורג. ב-1919 הוא מונה למנהל המכון למדעי הגאולוגיה באוניברסיטה, והעביר קורסים במינרלוגיה וקריסטלוגרפיה. בשל בריאותו הרופפת, הוא פרש לגמלאות מוקדמות ב-1930, ומת ב-1933.
פרידל היה נשוי ואב לחמישה ילדים.
עבודתו המדעית.
כמו מאלאר שהיה המורה שלו, התרכז פרידל בתאוריות של אוגוסט בראבה, מחלוצי הקריסטלוגרפיה. פרידל הצליח להוכיח את ההשערות התאורטיות של בראבה (סריגי בראבה) בעזרת ניסויים שנערכו על גבישים בטכניקה של קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן. אחת התגליות החשובות ביותר שלו היה חוק פרידל הנושא כיום את שמו.
מלח פרידל.
ב-1897 הצליח פרידל לבצע סינתזה ולזהות את הקלציום כלורואלומינט (Ca2Al(OH)6(Cl, OH) • 2 H2O), מינרל מחליף יונים הקרוי על שמו מלח פרידל. פרידל הצליח גם לבצע סינתזה של קלציום אלומינט ב-1903 במסגרת עבודתו על התאוריה של גבישים תאומים.
חוק פרידל
חוק פרידל (בצרפתית Loi de Friedel), הקרוי על שמו של ז'ורז' פרידל הוא תכונה של התמרת פורייה של פונקציות ממשיות. פרידל פרסם את תגליתו בכתב העת "Comptes Rendus" של האקדמיה למדעים בפריז בשנת 1913.
בהינתן פונקציה ממשית, (x)formula_1, להתמרת פורייה שלה:
יש את התכונות הבאות:
כאשר formula_4 הוא הצמוד המרוכב של formula_5.
נקודות הופכיות בסריג בעל מרכז סימטריה formula_6 מכונות צמדי פרידל.
ריבוע המשרעת (formula_7) הוא בעל מרכז סימטריה:
המופע formula_9 של formula_5 הוא אנטי סימטרי:
בחוק פרידל נעשה שימוש בקריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן. פרידל הראה שמשום שתבנית העקיפה של קרני רנטגן היא תמיד סימטרית, לא ניתן (למעט במקרים מיוחדים) לקבוע האם לגביש יש מרכז סימטריה ורק 11 סוגים שונים של סימטריה גבישית ניתנים להבחנה. 11 סוגים אלו ידועים כמחלקות פרידל (או קבוצות הסימטריה של לאואה).
אבחון פסיכודידקטי
אִבְחוּן פְּסִיכוֹדִידַקְטִי הוא תהליך אבחנתי הבוחן את מקורם של קשיים בתחום הלמידה ואת הקשר שלהם למצב הפסיכולוגי של התלמיד. בהתאם לכך, האבחון הפסיכודידקטי משלב שני סוגי אבחון שונים: אבחון דידקטי, שתפקידו לאתר ולסווג לקויות למידה אצל הנבדק, ואבחון פסיכולוגי, שתפקידו להעריך את היכולות הקוגניטיביות לצד הקשיים ולאתר את הקשיים הרגשיים והנפשיים אצל הנבדק. לכן הוא נקרא גם אבחון משולב.
מרכיבי האבחון.
מטרת האבחון היא להעריך את תפקודי הלמידה ואת התפקודים השכליים-הקוגניטיביים הפועלים בבסיס הלמידה תוך התייחסות ליכולות ולקשיים בתחום האישיותי, הרגשי, ההתנהגותי והחברתי. כלומר, האבחון הפסיכודידקטי משלב בדיקת תפקודם של היבטים שונים משני התחומים - התחום הדידקטי והתחום הפסיכולוגי (קוגניטיבי ונפשי) ואת הקשרים ביניהם.
אבחון דידקטי.
באבחון זה בוחנים את תפקודי השפה והלמידה, מנגנוני הלמידה, תפקוד גרפו-מוטורי, תפקודי זיכרון וכן מעריכים תפקודי קשב, פונקציות ניהוליות ויכולות חשיבה. באופן מיוחד בוחנים האם קיימת לקות למידה כלשהי. במידת הצורך, יופקו מהאבחון המלצות להתאמות בלמידה, להמשך טיפול וכן תוכנית טיפולית להוראה מתקנת.
אבחון פסיכולוגי.
אבחון פסיכולוגי כולל הערכה של התחום הקוגניטיבי (שכלי) והתחום הרגשי. בתחום הקוגניטיבי מתבצעת הערכה של האינטליגנציה. בתחום הרגשי מתבצעת הערכה של הקשיים, היכולות החברתיות, הכוחות, התפיסה העצמית, תפיסת המציאות ועוד. המלצות האבחון הפסיכולוגי יתייחסו לסוג הטיפול המתאים, המסגרות החינוכיות המתאימות ועוד. לדעתם של המתנגדים לאבחון הפסיכודידקטי, האבחון הפסיכולוגי אינו מתאים להערכת מנת המשכל והמצב הרגשי של לקויי למידה. בעקבות זאת הממצאים והמסקנות עלולים להימצא מעוותים.