חברות ספאק מוקמות כחברות ציבוריות ריקות מתוכן על ידי יזם או קבוצה של יזמים בעלי ניסיון לצורך מיזוג עם חברות קיימות. חברות הספאק מבצעות הנפקה ראשונה לציבור עוד לפני שהן מוצאות חברות שירצו להתמזג עמן. הן מגייסות את ההון, תוך הבטחה למשקיעים למצוא את החברה המתאימה להתמזג עמה בדרך כלל בתוך 18 עד 24 חודשים. עד ביצע העסקה, הכסף יישב בנאמנות, ואם היא לא תתבצע, הכסף יוחזר למשקיעים. היזם שמוביל את הספאק ומחפש עבורה הזדמנות השקעה מכונה הספונסר.
הספונסרים מחפשים חברה פרטית המבקשת לגייס הון או להפוך לחברה ציבורית. לאחר מכן, שני הצדדים נכנסים למשא ומתן על תנאי העסקה, בעיקר השווי שלה ורמת הדילול של בעלי המניות הקיימים של אותה חברה פרטית. בעלי המניות של חברת הספאק והחברה הפרטית צריכים לאשר את העסקה, ואם יש הסכמה מתבצע למעשה מיזוג בין החברות. אם לא מגיעים להסכמה ליזמי הספאק נגמר הזמן שהוקצב לחפש השקעה הכסף מוחזר למשקיעים.
היסטוריה.
חברות ספאק החלו להופיע בשנות ה-90 בענפי הטכנולוגיה, הבריאות, הלוגיסטיקה, התקשורת, הקמעונאות והטלקומוניקציה. ההיסטוריה שלהם החלה בבנק ההשקעות GKN Securities. ביוזמת המייסדים דייוויד נוסבאום, רוג'ר גלדסטון ורוברט גלדסטון, שהקימו לימים את EarlyBirdCapital יחד עם סטיב לוין ודייוויד מילר, שנחשב כמי שפיתח את התבנית של חברת הספאק.
החל משנת 2003, חוו חברות ספאק התעוררות מחודשת, והן צמחו במספר רחב של תעשיות כמו מוצרי צריכה, אנרגיה, בניה, שירותים פיננסיים; תקשורת ובידור; ובשווקים מתפתחים בעלי צמיחה גבוהה כמו סין והודו. זאת עקב היעדר ההזדמנויות של משקיעים מוסדיים להשקיע בהנפקות של חברות צמיחה, יחד עם מגמת הגדלת היקף קרנות ההשקעות הפרטיות שרכשו חברות ציבוריות והפכו אותן לפרטיות. בנוסף הצמיחה המהירה של קרנות גידור והיעדר תשואות בסוגי הנכסים המסורתיים הובילו את המשקיעים המוסדיים להשקיע בחברות ספאק, בהתחשב בפרופיל הסיכון / תגמול האטרקטיבי יחסית שלהם. הפיקוח על הספאק כחברה ציבורית והמעורבות המוגברת של בנקים להשקעות כגון סיטיגרופ, מריל לינץ' ודויטשה בנק, סיפקו לגיטימציה לתופעה ואולי אף יצרו תחושה גדולה יותר שהטכניקה הזו תוכיח את עצמה בטווח הארוך.
חברות ספאק החלו להתחרות ישירות עם קרנות השקעות פרטיות וקונים אסטרטגיים על חברות המועמדות לרכישה. הגדלת התחרות בין שלוש הקבוצות הללו עשויה להביא להצעה טובה יותר לחברה הנרכשת ואולי להגדיל את הערכות השווי. בשנת 2007 הנפקו 66 חברות ספאק שגייסו 12 מיליארד דולר. אולם בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 מספר הגיוסים הצטמצם באופן משמעותי ומספר חברות ספאק אף החזירו את הכספים שגייסו למשקיעים, לאחר שלא מצאו הזדמנויות השקעה.
החל משנת 2014 שוב גדל היקף הפעילות של חברות ספאק בצורה מהירה תוך שנים ספורות בארצות הברית:
בישראל.
חברות ספאק בעלות זיקה לישראל החלו להופיע בעשור הראשון של המאה ה-21. החל משנת 2005 הוקמו מספר חברות ספאק בידי יזמים ישראלים. אולם כולן נכשלו, חלקן אף לא הצליח להשקיע באף חברה והחזיר את הכספים שגייסו למשקיעים. בין חברות הספאק הישראליות באותן השנים היו:
במהלך שנת 2020 הודיעו מספר חברות הזנק מישראל על כוונתם להתמזג עם חברת ספאק ולהפוך לחברות ציבוריות. החברה הראשונה שהשלימה מהלך של מיזוג עם ספאק הייתה חברת "אינוויז טכנולוגיות", שהודיעה על מיזוג עם חברת ספאק בשם קולקטיב גרות' (Collective Growth) לפי שווי של 1.4 מיליארד דולר. החברה החלה להיסחר בנאסד"ק ב-6 באפריל 2021. בנובמבר 2021 התמזגה חברת "אינוביד" עם חברת ספאק מקבוצת ION הישראלית, לפי שווי של 1.4 מיליארד דולר, ובדצמבר החלה להיסחר בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו–ספרד
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו וספרד.
יחסים דיפלומטיים.
היחסים בין ספרד והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו היו טובים באופן מסורתי ובשנים האחרונות, כמה תחומים חדשים הולכים ומעמיקים, בהתאם להתקדמות הייצוב והפיוס של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו והגידול בנוכחות החברות הספרדיות ביבשת אפריקה.
יחסים כלכליים.
ב-9 בנובמבר 2011 נחתמו שני הסכמי משא ומתן דו-צדדי לגבי חובות עם ICO ו-CESCE, כתוצאה מההסכם שהושג בפברואר 2010 במועדון פריז. מניית החוב המחודשת מסתכמת ב-14.72 מיליון דולר, מתוכם 7.57 מיליון דולר תואמים לזיכויי FAD של ה-ICO ו-7.15 דולר ל-CESCE.
בסוף 2014 החלו הליכי הפיכת חוב זה לפרויקטים של שיתוף פעולה. הנוכחות של חברות ספרדיות בקונגו גברה כתוצאה מהרחבת הייצוא הספרדי ומחיפוש אחר הזדמנויות חדשות. למעט אלקנור, שאר החברות הספרדיות בקונגו הן עדיין קטנות או בינוניות, אך הן מצליחות מאוד בכך שהן משתתפות בתחרויות בינלאומיות ובמקרים לאומיים בלבד (הקצאת שדה תעופה קיסאנגני או הכנת מטבע לבנק הלאומי של קונגו). סכום החוזים שזכו בתחרויות בקונגו היה קרוב למאתיים מיליון אירו בשנת 2014, והדגיש את החוזים שהשיגו ELECNOR ו-AEE, שניהם בתחום שיפוץ תשתיות חשמל.
לגבי יבוא ויצוא, הנתונים הנוכחיים מצביעים על עלייה ברורה בייצוא שגדל מ-20 מיליון בשנת 2011 ו-2012 ל-32 מיליון בשנת 2013 ו-29 מיליון בשלושת הרבעונים הראשונים של 2014.
המוצרים המיובאים העיקריים הם דלקים, שמני מינרלים ונחושת; שאר הייבוא הספרדי של קונגו נשמר במוצרים כמו עץ, קקאו, זרעי שמן וכו'
הייצוא הספרדי עבר שינויים מסוימים לא רק בכמות אלא גם בתוכו. עיקר היצוא כולל ברזל ופלדה ומוצרי מזון, דלקים, מכשירי חשמל וציוד חשמלי, בשמים, בשר או דגים משומרים, מוצרי קרמיקה וכו'
שיתוף פעולה.
שיתוף הפעולה הספרדי, המתקיים מאז תחילת שנות האלפיים ועם המשרד לשיתוף פעולה טכני שנפתח בשנת 2010, התחיל בתהליך יציאה בשנת 2012 עקב הגדרה מחודשת של הנוכחות החיצונית של שיתוף הפעולה הספרדי, אולם בוטל באפריל 2013, כתוצאה מתוכנית מתאר חדשה לשיתוף פעולה, בה קונגו איבדה את מעמדה כמדינה מועדפת.
עד שנת 2012, היקף ה-ODA בקונגו מיקם את ספרד בין עשרת התורמים הראשונים. עם זאת, ספרד ממשיכה לשמור על נוכחות חשובה בתחום ההומניטרי, תחום אליו מקצה AECID כ-5 מיליון אירו באמצעות התרומה לקרן ההומניטרית המשותפת, לפעולות תיאום הומניטריות שבוצעו על ידי OCHA ופרויקטים שונים לסיוע לקורבנות של סכסוכים מזוינים ומגיפות באמצעות יוניצ"ף, רופאים ללא גבולות וקריטאס.
שיתוף פעולה מבוזר עקב אחר התפתחות הדומה בחלקה לזו של AECID, והפחית את היקף המשאבים הכספיים. אנדלוסיה (חינוך) וחבל הבסקים ונווארה (בריאות וחינוך) שומרים על נוכחות מסוימת. הדבר לא קורה בתחום שיתוף הפעולה התרבותי, כאשר לאורך כל שנת 2014 ואף על פי שיש לו תקציב קטן, בוצעו בסך הכל ארבעים פעילויות תרבות, כולל אלה שהוקדשו לפרס נסיך אסטוריאס עבור לה קונקורדיה, קאדי אדזובה, הצלמת איזבל מוניוז, הוועידה למוזיקה ספרדית או תיאטרון ועוד ועוד.
מארנס
מאראנס (בצרפתית: Pouls de Maranes, באנגלית: Marans) הוא גזע של תרנגול, המאופיין בצבעו השחור וכן בצבע הביצים הנוטות לחום בגוון עמוק-שוקולד .
מקור הגזע הוא כנראה מצרפת, כאשר מקור השם של גזע תרנגול זה הוא שמו של היישוב מארנס שבמחוז אקיטן החדשה בדרום-מערב צרפת, ומשמעות השם היא כנראה "קרוב לים" בלטינית.
שב&quot;ל - חינוך לסובלנות בציבור הדתי
שב"ל - חינוך לסובלנות בציבור הדתי הוא ארגון הידברות והסברה הפועל למען קבלתם של בני נוער להט"בים בחברה הדתית.
לפי המפורסם באתר העמותה, מתנדבי שב"ל למדו במסגרת חינוך דתית ונוקשה וכי הם מכירים מקרוב את החברה הדתית, ומטרתם היא "יצירת דיאלוג, העלאת מודעות והזמנה למפגש של הקהילה הדתית איתנו - להט"בים בני ובנות החברה הדתית".
מקור השם.
משמעות השם שב"ל הוא שהכל ברא לכבודו, אחת משבע הברכות המבורכות בחתונה ולאחריה.
היסטוריה.
ארגון שב"ל פועל משנת התשס"ז (2007) מול אנשי חינוך, טיפול והדרכה בחברה הדתית.
הארגון מספק ייעוץ ומפתח דו-שיח שמסייע ותומך בחברי קהילת הלהט"ב מהחברה הדתית ופועל למען קידום ערבות הדדית להט"בית ושינוי היחס כלפי קהילת הלהט"ב בתוך החברה הדתית.
בשנת 2016, רבנים השתתפו בפרויקט של שב"ל והתנצלו בפני קהילת הלהט"ב על הביטויים הקשים כלפי הקהילה הגאה מצד החברה החרדית והדתית.
חוק חדלות פרעון ושיקום כלכלי
פירעון
ישראל יעקב חאגיז
ישיבת בית יעקב (וויגה)
ישיבת בית יעקב (נקראת גם: מדרש בית יעקב; 1658–1690 [בערך]), הייתה הישיבה הגדולה והחשובה ביותר בירושלים במאה ה-17. היא נוסדה על ידי רבי ישראל יעקב חאגיז, במימון האחים הגבירים ממשפחת וויגה בליבורנו. בישיבה למדו תלמידים כמעט בכל הרמות והגילאים והיא הוציאה חכמים בעלי שם, ומהם: רבי חזקיה די סילוה מחבר הספר "פרי חדש", רבי משה בן חביב, הראשון לציון, ורבי חיים אבולעפיה, מייסד היישוב היהודי בטבריה.
היסטוריה.