גם תיאטרון נסאוואקויוטל (Nezahuacoyotl) נמצא גם על ונוסטיאנו קרנסה. הוא נבנה בשנת 1891 בסגנון צרפתי בתקופת פורפיריו דיאס.
בית נוסף שהוסב לאטרקציה הוא "מיני גן חיות". המבנה והאוסף היו שייכים לפיו באראן (Pío Barrán). הוא מכיל אוסף של חפצים ובעלי חיים, במיוחד מיצירת סרטים שאסף באראן במהלך חייו, כולל אוסף בולט הקשור לאגוסטין לארה. ההיבט היוצא דופן ביותר באתר הוא אוסף החיות האקזוטיות, שחלקן מסתובבות חופשי בשטח. האוסף כולל תנינים, צבים, שקנאים ועופות דורסים.
"גן האומנות של טלקוטלפן" (Jardín del Arte Tlacotalpeño) מציג ומוכר יצירות של אומנים מהאזור. הוא ממוקם דרומית לכיכר המרכזית.
חגיגת "הבתולה של קנדלאריה".
בלוח השנה החגיגי האינטנסיבי של מקסיקו בולטת חגיגת "הבתולה של קנדלאריה" (Virgen de la Candelaria, מסורת שמקורה בטנריפה) בטלקוטלפן. מ-31 בינואר עד 2 בפברואר, אלפי אנשים מצטופפים ברחובות העיירה. במהלך פסטיבל זה, פותחים רוב תושבי טלקוטלפן (הטלקוטלפניוס, Tlacotalpeños) את בתיהם כדי להכיל אלפי מבקרים. במהלך ימי היריד, מתקיים מפגש לאומי של נגנים בפלאסה דוניה מרתה החל מהשעה 17:00 עד 23:00. עשרות קבוצות מופיעות, לכל אחת מוקצה זמן השתתפות של 10 עד 30 דקות. בכל לילה, בסיום מפגש זה, מתחיל ריקוד הפנדנגו באותה כיכר. יש גם ריקודי פנדנגו מול כנסיית סן מיגליטו.
היד שמנענעת את העריסה
היד שמנענעת את העריסה (באנגלית: The Hand That Rocks the Cradle) הוא מותחן פסיכולוגי אמריקאי משנת 1992 בבימויו של קרטס הנסון, עם אנבלה שיורה ורבקה דה מורניי בתפקידים הראשיים.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי סאטורן לסרטי אימה:
העלילה היא על אישה שרוצה לנקום באישה אחרת שגרמה להתאבדות בעלה ולאבדן עוברה. היא חודרת למשפחה בערמה וכמעט מצליחה לבצע את זממה. המתח נבנה בהדרגה ומגיע לשיאו בסוף הסרט.
הסרט צולם בסיאטל ובטקומה והצליח מאוד מבחינה מסחרית.
תקציר העלילה.
מייקל בארטל (מאק מקוי) ואשתו קליר (אנאבלה שיורה) גרים בסיאטל עם בתם אמה (מדלין זימה) בת השבע. יש להם עוזר בית אפרו-אמריקאי מוגבל בשכלו בשם סולומון (ארני הדסון) שעוזר להם בבניית הגדר וחממת הפרחים.
קליר בהיריון והולכת להיבדק אצל הגינקולוג ד"ר ויקטור מוט (ג'ון דה לנסי). הבדיקה שלו מלווה בהטרדה מינית. קליר חוזרת מזועזעת ומספרת זאת למייקל. הם מגישים תלונה ובעקבות זה מגישות עוד נשים תביעה נגדו. הדבר מפורסם בטלוויזיה וד"ר מוט מתאבד בירייה.
אשתו של ד"ר מוט (רבקה דה מורניי) נמצאת בהיריון ועורכי הדין שלה אומרים לה כי בגלל התביעות נגדו, מוקפאים כל נכסיו והיא תצטרך גם לוותר על ביתם. היא מתעלפת מפילה את עוברה ונאלצת לעבור כריתת רחם דחופה.
לאחר ששה חודשים - קליר יולדת בן, ג'ואי, ומחפשת אומנת. היא נתקלת "במקרה" בגב' מוט שמציגה עצמה כפייטון פלנדרס, ומעוניינת במשרה. היא עושה רושם טוב על קליר שמקבלת אותה מיד גם ללא המלצות.
פייטון מתחילה בנקמה. היא מניקה בלילה את ג'ואי וקליר לא מבינה מדוע הוא אינו רוצה לינוק ממנה. היא רומזת על קשר לא תקין בין סולומון לאמה, שותלת את תחתוני אמה בחפציו של סולומון שם מוצאת אותם קליר שמפטרת אותו אף על פי שאמה אומרת שלא עשה לה כל דבר רע.
למייקל וקליר יש זוג ידידים - מרלן קרייבן (ג'וליאן מור) ובעלה מרטי (קווין סקוסן). פייטון רומזת לקליר שמייקל מנהל רומן עם מרלן. קליר מתחילה לחשוד בפייטון ומציעה למייקל לצאת לחופשה בלי פייטון. פייטון שומעת זאת ומתכננת מתקן בחממה שיופעל עם פתיחת הדלת וימוטט את גג הזכוכית על הנכנס.
מרלן הוא סוכנת נדל"ן ונתקלת בהצעת מכירה של ביתו של ד"ר מוט. בצילום היא מבחינה בפעמון רוח כמו זה שפייטון נתנה לקליר כמתנה. היא נוברת בספריית העיתונות, מתבוננת במילום הלווייתו של ד"ר מוט ומזהה את אלמנתו של הרופא כפייטון. מרלן ממהרת לבית בארטל ומטיחה זאת בפני פייטון ששולחת אותה למצוא את קליר בחממה. כשפותחת מרלן את הדלת מתמוטט עליה גג הזכוכית והיא נהרגת. פייטון יודעת שקליר סובלת מאסתמה ומרוקנת לה את כל המשאפים. כשקליר חוזרת ומוצאת את מרלן מתה היא מקבלת התקף אסמה קשה וכמעט מתה כי כל המשאפים שלה רוקנו בידי פייטון. ברגע האחרון היא ניצלת ומאושפזת.
קליר חושדת בפייטון והולכת לביתו של ד"ר מוט העומד למכירה. היא מוצאת שם קישוטי קיר בחדר הילדים זהים לאלה שקישטה את חדר הילדים של משפחת בארטל. היא חוזרת לביתה ובנוכחות מייקל היא מטיחה את האמת בפניה והם מפטרים אותה.
פיטון עוזבת אך חוזרת בחשאי, נתקלת בקומה השנייה במייקל, חובטת בו באת והוא נופל ושובר את רגליו. אמה מבינה את הסכנה, סוגרת את פייטון בחדר ומתחבאת עם ג'ואי. פייטון פורצת את הדלת ואז מתנפלת עליה קליר ומתחיל קרב מהלומות ביניהן. את המצב מציל סולומון שחשד ועקב כל הזמן מבחוץ על פייטון ומונע ממנה לחבוט בקליר. לבסוף קליר מחקה התקף אסתמה וכשפייטון חושבת שהיא הולכת למות, היא מתנפלת עליה ומשליכה את פייטון מהקומה השנייה על הגדר עם הכלונסאות המחודדים והיא נהרגת.
No. 5 Collaborations Project
No. 5 Collaborations Project הוא מיני-אלבום של הזמר-יוצר הבריטי אד שירן, שהוציא שירן עצמאית ב-9 בינואר 2011 זהו המיני-אלבום החמישי של שירן מתוך חמישה מיני-אלבומים שהקליט בתקווה להיות חתום בעתיד בחברת תקליטים. האלבום הגיע למקום ה-46 במצעד האלבומים הבריטי.
מבחינה מוזיקלית, שולבה באלבום הפקה רגישה, עם נושאים רציניים ונושאים "רודפים". במיני-אלבום משתתפים אמנים שונים מז'אנר הגריים , כגון דבלין, ויילי, פי מאניף גטס, ו-JME.
פיתוח.
"No. 5 Collaborations Project" מכיל שמונה רצועות, בהם משתתפים אמני גריים בריטים שונים. אחת מרצועות האלבום עוסקת בתאונת דרכים. רצועה אחרת מספרת באופן מילולי סיפור על פרידה. כאשר שיתף פעולה עם האמן והראפר גטס, אמר שירן כי רצה להוציא את "הגטס הישן" ב"קצב גריימי", ועם הראפר JME, כי רצה, לדבריו, להביא "הומור לפרויקט". שם האלבום נגזר מתקופה שבה לא היה "הייפ" סביב שירן, והוא החליט ליצור אותו באמצעות הפקת חמישה מיני-אלבומים: אחד בסגנון אינדי, אחד בסגנון זמר-יוצר, אחד בסגנון פולק, אחד מסוג אלבום לייב, והחמישי בנוי משיתופי פעולה.
גלאי המוקשים הפולני
גלאי המוקשים הפולני הוא כינוי לגלאי המוקשים הנייד הראשון, שפותח בחורף 1941–1942 בעת מלחמת העולם השנייה על ידי המהנדס הפולני יוזף קוסאצקי, שהצטרף לכוחות פולין במערב. מוקשים היו כלי הנשק הקטלני השלישי אחרי ארטילריה ומרגמות מבחינת היקף האבידות והפציעות שגרמו לבעלות הברית, ולגלאי הנייד הייתה תרומה ניכרת לניצחונן. מבנהו הבסיסי של הגלאי לא השתנה במשך מעל 50 שנה, הוא שירת צבאות רבים ושימש גם במלחמת המפרץ.
רקע.
עשרות מיליוני מוקשים הוטמנו בזמן מלחמת העולם השנייה. עד לפיתוחו של הגלאי החדש, הדרך היחידה לנקות שדה מוקשים נגד אדם ונגד טנקים הייתה בזחילה תוך כדי דקירת האדמה בכידון או במוט, ונטרול המוקש שהתגלה. ההתקדמות הייתה איטית ומפרכת, ולא אחת מוקש שלא אותר התפוצץ וגרם למוות ולפציעות. היה נחוץ מכשיר שיגלה מוקשים מהר יותר ובדיוק רב יותר.
פיתוח הגלאי.
יוזף קוסאצקי.
ממציא הגלאי, יוזף קוסאצקי , היה מהנדס בחברה פולנית לתקשורת רדיו. ב-1 בספטמבר 1939 פלשה גרמניה הנאצית לפולין, וקוסאצקי, כמו אנשי מילואים רבים אחרים, התגייס להגנת פולין. אחרי נפילת ורשה, חיילים ומתנדבים ניסו להגיע דרך הונגריה לצרפת, כדי לחבור לצבא הפולני הגולה שהתאסף שם. אבל הונגריה הצטרפה למדינות הציר וסגרה את החיילים שעברו דרכה במחנות שבויים. קוסאצקי הצליח לברוח מהמחנה והגיע לצרפת, שם התאגדו כ-85,000 פולנים לצבא שכונה "צבא סיקורסקי". ב-10 במאי 1940 התחילה המערכה על צרפת. הצבא הפולני, שעוד לא הספיק להתארגן ולהצטייד, השתתף במספר קרבות כשהוא אינו מצויד דיו. לאחר כניעת צרפת, כ-20,000 חיילים פולנים פונו לאנגליה, בהם קוסאצקי. באנגליה הוא המשיך לשרת את הצבא הפולני שם, והוצב בסקוטלנד.
פיתוח הגלאי באנגליה.
האנגלים, שחששו מפלישה גרמנית, מיקשו חופים שהיו נגישים מהים במזרח ובדרום האי. מעל 350 אלף מוקשים פוזרו בחופים אלה. ב-1 ביוני 1941, חוליה של חמישה חיילים הייתה בסיור ליד שבקרבת דאנדי, בחוף המזרחי של סקוטלנד. הם לא הוזהרו מהמוקשים בחוף זה, וכולם נהרגו. האירוע טלטל את קוסאצקי, והוא החליט להמשיך מיד בפרויקט שהוחל בו עוד בפולין - פיתוח גלאי מוקשים נייד. תכנון של גלאי מתכת החל בפולין כבר ב-1937 ביוזמת הממשלה הפולנית, לצורך איתור נפלים באתרי אימון, אך התכנון לא הושלם בגלל פרוץ המלחמה, והמהנדס שעסק בו לא הצליח לברוח למערב.
מספר חודשים לאחר מכן, בעקבות התאונה על החוף, הזמין משרד המלחמה הבריטי מהציבור הצעות לתכנון גלאי מוקשים. מהנדס פולני מיחידתו של קוסאצקי, אנדז'יי גרבוש עבד איתו על הפיתוח, ותוך שלושה חודשים היה האבטיפוס הראשון מוכן.
על מנת לבחון את הגלאים שהוגשו לו, משרד המלחמה הבריטי סימן חלקות בשדה פתוח כמספר הגלאים שהוצעו, וטמן בכל חלקה אותו מספר של מטבעות. הגלאי של קוסאצקי איתר את כל המטבעות, ועל כן בנוסף ליתרונות האחרים של הגלאי, הוא נבחר. קוסאצקי לא ביקש לרשום פטנט על הגלאי ונתן אותו במתנה לצבא בריטניה. המודל הראשון שלו נקרא Mark I.
השימוש בגלאי.
הגלאי הכפיל את מהירות פינוי המוקשים פי שניים. מיד לאחר אישור הדגם, בריטניה החלה בייצור המוני שלו וסיפקה גלאים לכל יחידות הצבא. יוצרו מעל 100 אלף גלאי Mark I, וכמה מאות אלפים מהדגמים הבאים II, III, ו-IV.