משנת 1970 עד 1975 הופיע הסולן הראשי ג'ונסטון וכלל רוק מיינסטרים עם אלמנטים של פולק, קאנטרי ו-R&amp;B. מייקל מקדולד הצטרף ללהקה בשנת 1975 כנגן קלידים וכסולן שני, כדי לתת הקלה מסוימת לג'ונסטון, שסבל אז מבעיות בריאותיות. העניין של מקדונלד'ס במוזיקת נשמה הציג צליל חדש ללהקה. ג'ונסטון ומקדונלד הופיעו יחד כזמרים משותפים לאלבום אחד, לפני שג'ונסטון פרש לגמרי בשנת 1977. נעשו שינויים תכופים במערך הלהקה בשאר שנות השבעים. והלהקה התפרקה בשנת 1982 כאשר סימונס היה החבר הקבוע היחיד שהופיע בכל אלבומיהם. בשנת 1987, האחים דובי חידשו את הלהקה עם ג'ונסטון; מקדונלד, שהופיע בעבר במספר הופעות אורח מאז הרפורמציה, חזר ללהקה במשרה מלאה בשנת 2019 לסיבוב ההופעות של יום השנה ה-50 של הלהקה.
ארבעה עשר אלבומי האולפן של הקבוצה כוללים שש הופעות בין עשרה במצעד האלבומים של בילבורד 200, כולל "דקה אחר דקה" (Minute By Minute), מ-1978, אשר שהה במקום הראשון במשך חמישה שבועות, וזיכה את הלהקה בגראמי על הופעת הפופ הווקאלית הטובה ביותר של צמד או קבוצה, בעוד הסינגל "מה שטיפש מאמין" (What a Fool Believes) מתוך האלבום זכה לשלושה פרסי גראמי. הלהקה הוציאה שישה אלבומים בהופעה חיה, ואספנות להיטים גדולים ביותר, כולל "הטובים ביותר של הדובים" (best of the doobies) של 1976, אשר קיבל תעודת יהלומים על ידי RIAA על הגעת מכירות אלבומים של עשרה מיליון עותקים, האלבום הנמכר ביותר של הלהקה. שישה עשר להיטי הבילבורד הוט 100 הארבעים הטובים ביותר של הלהקה כוללים את "האזינו למוזיקה" (Listen To The Music), "ישו הוא בסדר" (Jesus Is Just Alright), "רכבת ארוכה דוהרת" (Long Train Runnin), "צ'יינה גרוב" (China Grove), "מים שחורים" (Black Water) (מס' 1 בשנת 1974), ו"לוקחים את זה לרחוב" (Takin' It To The Street), "מה שטיפש מאמין" (What a Fool Believes), (מס '1 ב -1979) ו-"הדוקטור" (The Doctor) שכולם נשארים בסיבוב הכבד ברדיו הרוק הקלאסי.
האחים דובי הוכנסו להיכל התהילה של קבוצת הווקאל בשנת 2004, והיכל התהילה של הרוק אנד רול ב-7 בנובמבר 2020. הלהקה מכרה יותר מ-40 מיליון אלבומים ברחבי העולם.
צ'ארלס סקוט
ניקו מלמד
ניקולאס "ניקו" מלמד ריבאודו (בספרדית: Nicolás "Nico" Melamed Ribaudo; נולד ב-11 באפריל 2001 בקסטלדפלס שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אספניול מהלה ליגה.
קריירת מועדונים.
בשנת 2013 הצטרף מלמד למחלקת הנוער של אספניול, לאחר ששיחק במחלקות הנוער של אתלטיקו וילפרנקה ושל קורנייה. ב-17 בפברואר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו באספניול ב', קבוצת המילואים של המועדון, במסגרת הליגה הספרדית השלישית.
ב-29 באפריל 2019 חידש מלמד את חוזהו במועדון, עד לשנת 2023. ב-5 במאי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצת המילואים.
ב-15 באוגוסט 2019 ערך מלמד את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 3-0 על לוצרן במסגרת מוקדמות הליגה האירופית לעונת 2019/2020. ב-25 ביוני 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, כשנכנס כמחליף בהפסד 1-0 לריאל בטיס במסגרת המחזור ה-31 לעונת 2019/2020, שהסתיימה בירידתה של אספניול להליגה הספרדית השנייה. בסך הכל ערך מלמד שש הופעות ליגה בעונה זו.
לקראת עונת הועלה מלמד באופן מלא לקבוצה הראשונה של המועדון. ב-4 באוקטובר 2020 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על סבאדל במסגרת המחזור הרביעי בליגה. בעונה זו, שהסתיימה בחזרתה של אספניול ללה ליגה, ערך מלמד 33 הופעות ליגה והבקיע ששה שערים.
ב-31 באוגוסט 2021 קיבל מלמד את חולצה מספר 21 במועדון, שנלבשה בעבר על-ידי שחקן המועדון דניאל חארקה, שמת בשנת 2009 בעודו שחקן פעיל.
המלאך הגואל
המלאך הגואל הוא פסוק בפרשת ויחי, חלק מפסוקי ברכת יעקב לבני יוסף, אפרים ומנשה. במפרשים ישנם כמה פרשניות לפסוק זה, כמו כן נתלו בפסוק סגולות שונות.
נהוג לאמר פסוק זה בהזדמניות שונות, בקריאת שמע שעל המיטה ובעת עליית כל הנערים ועוד.
הברכה.
כאמור פסוק זה עומד בבסיסה של הברכה שבירך יעקב את בני יוסף קודם מותו.
המלאך הגואל אותי - לדעת רש"י יעקב מברכם, שיזכו שהמלאך שהיה רגיל לבוא לעזרתו
מכל רע - בעת צרה,
יברך את הנערים - הוא זה שאף יעזרם ויברך אותם, את אפרים ומנשה
ויקרא בהם שמי ושם אבותי, אברהם ויצחק -
וידגו לרוב בקרב הארץ - ירבו ויפרו כדגים הללו שפרים ורבים ואין עין הרע שולטת בהם. יש שכתבו טעם אחר והוא כי הדגים משריצים הרבה בפעם אחת.
היגדים.
פסוק זה נהוג לאומרו בזמנים שונים:
בחז"ל.
בתלמוד בבלי אמרו בשם רבי יוחנן שפרנסתו של אדם קשה יותר מהגאולה:
סגולות.
כאמור, סגולות רבות יוחסו לאמירת פסוק זה.
בתרבות.
מילות הפסוק 'המלאך הגואל', זכו ללחנים רבים, חלקם הפכו לנכסי צאן ברזל.
מחוזות מולדובה
חיל האוויר הטקטי השני של בעלות הברית
חיל האוויר הטקטי השני של בעלות הברית (Second Allied Tactical Air Force (2 ATAF)) היה פיקוד מרחבי אווירי של נאט"ו, אשר לאורך המלחמה הקרה שימש כזרוע האווירית של קבוצת הארמיות הצפונית, והגן על הולנד, בלגיה וצפון גרמניה.
היסטוריה.
החיל הוקם ב-1958 ונועד לשמש כזרוע האווירית של קבוצת הארמיות הצפונית. בתחומי אחריותו של החיל נמצאה הגנה על כל הולנד ובלגיה, וכן על גרמניה מדרום לנהר האלבה ועד לעיר קאסל. בהתאם לכך, בימות שלום כלל החיל את כל חיל האוויר ההולנדי וחיל האוויר הבלגי לצד שתי דיוויזיות אוויר של הלופטוואפה ויחידות תמיכה של חיל האוויר האמריקני. כמו כן, החיל כלל גם את חיל האוויר המלכותי גרמניה. באופן מסורתי המפקד על חיל האוויר המלכותי גרמניה פיקד גם על חיל האוויר הטקטי השני.
במקרה של מלחמה, מטה החיל היה אמור לעבור מגרמניה למאסטריכט. במקרה כזה, החיל היה אמור לקבל תחת פיקודו את חילות האוויר ה-3, ה-8, ה-9 וה-12 של ארצות הברית, לצד כוחות סיוע גדולים מחיל האוויר הבריטי וחיל האוויר הצרפתי. כמו כן תחת אחריותו של החיל נמצאה מערכת הנ"מ של גרמניה, בלגיה והולנד.
ב-1993 חדל החיל להתקיים כגוף עצמאי והוכפף לכוחות האוויר של בעלות הברית במרכז אירופה. כעבור זמן קצר גם גוף זה פורק, וכיום ההגנה האווירית של נאט"ו באזור מרוכזת תחת פיקוד האוויר של בעלות הברית.
גוון איפיל
גוון איפיל (באנגלית: Gwendolyn L. Ifill, Gwen Ifill; 29 בספטמבר 1966, ניו יורק – 14 בנובמבר 2016, וושינגטון די.סי) היא עיתונאית, שדרנית טלוויזיה וסופרת אמריקאית.
גוון איפיל נולדה בשכונת ג'מייקה, קווינס למשפחת כומר. למשפחה היו שורשים מפנמה ומברבדוס. אב המשפחה עבד במספר כנסיות באזור ניו אינגלנד ומשפחה עברה איתו מעיר לעיר עד שהתיישבה בבאפלו. בשנת 1977 גוון איפיל סיימה לימודי תקשורת בקולג' בבוסטון.
לאחר סיום הלימודים גוון איפיל עבדה במספר עיתונים. בשנת 1984 היא הגיע לוושינגטון פוסט ובשנת 1991 עברה לניו יורק טיימס בה הייתה עיתונאים הסוקרת את הבית הלבן. בשנת 1994 היא עברה לNBC והייתה כתבת באותו תחום.
בשנת 1999 גוון איפיל עברה לרשת PBS והייתה שדרנית של תוכנית Washington Week ובהמשך כתבת של PBS NewsHour. בשנת 2004 גוון איפיל הייתה מנחה של דיבייט בין המועמדים לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית. אותו תפקיד היא עשתה בשנת 2008.
בשנת 2008 גוון איפיל כתבה ספר The Breakthrough: Politics and Race in the Age of Obama שפורסם אחרי סיום מערכת הבחירות. ספר זה נכלל ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
על עבודתה כעיתונאית ושדרנית גוון איפיל קיבלה מספר פרסים לרבות פרס פיבודי בשנת 2008 ו-Goldsmith Career Award for Excellence in Journalism בשנת 2009. בשנת 2014 היא זכתה ב-Al Neuharth Award for Excellence in Journalism. בשנת 2015 גוון איפיל זכתה ב-John Chancellor Award for Excellence in Journalism אך היא נפטרה מספר ימים לפני טקס הענקת בפרס.
גוון איפיל נפטרה בשנת 2016 ממחלת הסרטן.
גוון איפיל לא התחתנה ולא היו לה ילדים. היא הייתה קרובה לבת דודתה, משפטנית שרילין איפיל.
לזכרה, בקולג'י שהיא למדה, הוקם בית ספר לאמנויות ומדיה על שמה. כמו כן, בעיר ניו יורק הוקם פארק על שמה. בשנת 2017 שונה שמו של פרס שמוענק לעיתנאי ארצות הברית ל-Gwen Ifill Press Freedom Award.
המהומות בפודגוריצה (2015)
אנדרס יוהאן לקסל
אנדרס יוהאן לקסל (בשוודית: Anders Johan Lexell; 24 בדצמבר 1740, טורקו – 11 בדצמבר 1784, סנקט פטרבורג) היה מתמטיקאי שוודי שפעל ברוסיה.
אנדרס יוהאן לקסל נולד בטורקו שאז הייתה תחת שליטה של שוודיה למשפחה שוודית. בגיל 14 הוא החל ללמוד באקדמיה המלכותית בעיר ובגיל 19 קיבל תואר דוקטור. בשנת 1763 הוא התחיל ללמד באוניברסיטת אופסלה.
בשנת 1768 לקסל הגיע לסנקט פטרבורג והחל לעבוד ליד לאונרד אוילר. הוא עסק בעיקר בתחום טריגונומטריה ספירית וחקר תנועת גרמי שמיים. לקסל חקר תנועת שביט "1770 I" והוכיח שהמסלול שלה מושפע מצדק. בעקבות מחקרים אלו השביט קיבל שם "שביט לקסל".
אנדרס יוהאן לקסל חקר את המסלול של אורנוס ופרסם השערה שלפיה מסלולו משופע מגרם שמיים שטרם התגלה. לצורך העבודות שלו לקסל פיתח מספר שיטות חדישות בין היתר משפט לקסל.
בשנת 1775 לקסל קיבל מינוי של פרופסור באוניברסיטת טורקו (באותה תקופה השטח היה בשליטה שוודית), אך מלך שוודיה נתן לו אישור להישאר ברוסיה עוד מספר שנים. בשנת 1780 לקסל נסע לגרמניה, צרפת ואנגליה. בין היתר הוא סידר לעצמו שחרור ממינוי בטורקו וקיבל אישור לחזור לסנקט פטרבורג.
לאחר מות של לאונרד אוילר הוא קיבל את תפקידו, אך תוך זמן קצר לקסל בעצמו נפטר.
בסך הכול לקסל פרסם 66 מחקרים.