במסגרת מחקר גיאוכימי הוכח על קבוצה של 52 ממצאי ברונזה מתקופת הברונזה המאוחרת בבלקן כי הבדיל שלהם הגיע ממקורות מרובים. המחקר התבסס על המתאם בין הבדלי איזוטופ בדיל למיקומים השונים של הממצאים. בעוד שמיקומם של מקורות בדיל אלה הם נפרדים, אך אינם ודאיים. ניתן להסיק כי רובה של קבוצת החפצים הסרבית והגדולה יותר נגזרת ממקורות בדיל ממערב סרביה (למשל הר Cer), בעוד שהחוקרים מסיקים מהממצאים כי מקורות הבדיל של קבוצת החפצים הקטנה יותר, ממערב רומניה, מקורם במערב רומניה .
בדיל מחצי האי האיברי נסחר ברחבי הים התיכון בתקופת הברונזה, והופק באופן נרחב בתקופה הרומית. אך מרבצי הבדיל האיבריים נשכחו ברובם במהלך תקופת ימי הביניים, ולא התגלו מחדש עד המאה ה-18, וקיבלו חשיבות מחודשת רק באמצע המאה ה-19 .
קורנוול ודבון היו מקורות חשובים של בדיל לאירופה ולאזור הים התיכון בתקופת העת העתיקה, וייתכן שהיו המקורות הראשונים לבדיל במערב אירופה, עם עדויות למסחר למזרח הים התיכון עד לתקופת הברונזה המאוחרת. מקורות אלו שלטו רק מהתקופה הרומית המאוחרת במאה ה-3 לספירה בשוק האירופי, בשל מיצוי עד תום של מכרות בדיל ספרדיים רבים . קורנוול שמרה על חשיבותה כמקור בדיל לאורך ימי הביניים ועד לתקופה המודרנית .
אסיה.
במערב אסיה יש מעט מאוד עפרות בדיל; המקורות המעטים שנמצאו בתקופה האחרונה הם חסרי משמעות מכדי להסביר שמילאו תפקיד מרכזי ברוב תקופת העת העתיקה . עם זאת, ייתכן שמקורות אלו נוצלו בתחילת תקופת הברונזה והם אחראיים על פיתוח טכנולוגיית הייצור בתקופת הברונזה המוקדמת ( ; ). קסטל, בדרום טורקיה, הוא אתר מכרה עתיק לקסיטריט ששימש בין השנים 3250 עד 1800 לפני הספירה. הוא מכיל קילומטרים של מנהרות, חלקן רק גדולות מספיק לילד. באתר נמצא קבר המכיל שלדי ילדים שכנראה היו פועלים במכרה. המכרה ננטש, כאשר נותרו מצרפים וכלים נוספים באתר. העדות הבאה להוכחת ייצור בדיל טהור במזרח התיכון היא מטיל שנמצא על הספינה הטרופה מאולו-בורון לחופי טורקיה ומתוארך לשנת 1300 לפני הספירה ().
אמנם ישנם מספר מקורות של גבישי קסיטריט במרכז אסיה, כלומר באוזבקיסטן, בטג'יקיסטן ובאפגניסטן, אשר מראים סימנים של כרייה החל משנת 2000 לפני הספירה , הארכאולוגים חלוקים בשאלה אם הם היו מקורות משמעותיים של בדיל עבור תרבויות הברונזה המוקדמות של המזרח התיכון ( ; ; ; ).
בצפון אסיה מרבצי הבדיל היחידים שנחשבים ככאלו שהתאימו למיצוי על ידי עמי קדם ממוקמים באזור המזרחי הרחוק של סיביר . נראה כי מקור בדיל זה נכרה על ידי אנשי הערבה האירואסייאתית (סְטֶפָּה), אלה מכונים בספרות המקצועית תרבות סיימה-טורבינו ופעלו בסביבות שנת 2000 לפני הספירה, וכמו כן על ידי נכרו על ידי היושבים בצפון סין בערך באותה תקופה .
במזרח אסיה יש מספר מרבצים קטנים של גבישי קסיטריט לאורך הנהר הצהוב. מרבצים אלו נכרו על ידי תרבות הברונזה הסינית הקדומה ביותר של ארליטו ושושלת שאנג (שנת 2500 עד 1800 לפני הספירה). עם זאת, המרבצים העשירים ביותר באזור, וכן בכל כדור הארץ, נמצאים בדרום מזרח אסיה, ומשתרעים מיונאן בסין עד חצי האי המלאי. מרבצי יונאן לא נכרו עד סביב שנת 700 לפנה"ס, אך על פי טקסטים היסטוריים של שושלות האן, ג'ין, טאנג, וסונג, היו למקור העיקרי של בדיל בסין החל מתקופת שושלת האן, . תרבויות אחרות בדרום מזרח אסיה ניצלו את המשאבים המשופעים בגבישי הקסיטריט בין האלף השלישי לשני לפני הספירה, אך בשל היעדר חפירות ארכאולוגיות באזור, מעט מאוד ידוע על כריית בדיל בעת העתיקה בחלק זה של העולם.
נעשה שימוש בבדיל בתת היבשת ההודית החל משנת 1500 עד 1000 לפני הספירה ( ; ). אמנם בהודו יש כמה מרבצים קטנים ומפוזרים של בדיל, אך הם לא היו מקור עיקרי של בדיל לתרבויות תקופת הברונזה ההודית, כפי שמראה תלותם בבדיל מיובא.
אפריקה.
אומנם קיימים עורקי מחצבי בדיל עשירים במרכז ובדרום אפריקה, אך השאלה פתוחה האם נכרו בעת העתיקה . עם זאת, ידוע כי תרבות הבנטו בזימבבווה כרתה, התיכה וסחרה באופן פעיל בבדיל בין המאות ה-11 וה-15 לספירה .
אמריקה.
מרבצי בדיל קיימים בחלקים רבים של דרום אמריקה, אלו כוללים מרבצים צנועים בדרום פרו, קולומביה, ברזיל וצפון מערב ארגנטינה, ומרבצים עשירים של גבישי הקסיטריט הניתנים לכרייה בצפון בוליביה. פיקדונות אלה נכרו כבר בשנת 1000 לספירה בייצור ארד מבוסס בדיל על ידי תרבויות האנדים, כולל אימפריית האינקה המאוחרת יותר, אשר ראתה את ארד הבדיל כ"סגסוגת הקיסרות". במרכז אמריקה, המקור היחיד הידוע לכרייה של בדיל בימי קדם נמצא במחוז הבדיל סקטקס בצפון מרכז מקסיקו, שסיפק לתרבויות מערב מקסיקו מספיק בדיל לייצור ארד .
אוסטרליה.
חגורת הבדיל של דרום מזרח אסיה משתרעת עד לטסמניה, אך מתכות לא נכרו באוסטרליה עד להגעת האירופאים בשנות ה-80 של המאה ה-19.
סחר עתיק.
בשל האופי המפוזר של מרבצי הבדיל ברחבי העולם ואופיו החיוני ליצירת ארד מבדיל, סחר הבדיל מילא תפקיד חשוב בהתפתחות התרבויות בעת העתיקה. ארכאולוגים שיחזרו חלקים מרשתות הסחר הנרחבות של תרבויות עתיקות מתקופת הברונזה ועד ימינו, תוך שימוש בטקסטים היסטוריים, חפירות ארכאולוגיות, ניתוח איזוטופ לצד ניתוח יסודות קורט כדי לקבוע את מקורם של חפצי בדיל ברחבי העולם (; ; ).
המרחב הים תיכוני.
המקורות המוקדמים של בדיל בתקופת הברונזה המוקדמת במזרח הקרוב עדיין לא ידועים וזהו נושא לוויכוחים רבים בשדנ המחקר הארכאולוגי (; ; ; ; ; ; ). האפשרויות למקורות אלו כוללות מקורות מצומצמים, שכיום מוצו עד תום במזרח הקרוב, סחר ממרכז אסיה , אפריקה שמדרום לסהרה , אירופה או במקומות אחרים.
ייתכן שכבר בשנת 2500 לפני הספירה החלו המכרות בהרי האורה לייצא בדיל, תוך שימוש בדרך הענבר הבלטית המבוססת זה מכבר, כדי לספק לסקנדינביה וכן לים התיכון בדיל . בשנת 2000 לפני הספירה החלה הפקת הבדיל בבריטניה, צרפת, ספרד ופורטוגל ובדיל נסחר לים התיכון באופן ספורדי מכל המקורות הללו. ניתן לראות עדויות על סחר בדיל בים התיכון במספר ספינות טרופות מתקופת הברונזה המכילות מטילי בדיל כמו זו הטבועה באולו-בורון מול חופי טורקיה, המתוארכת לשנת 1300 לפני הספירה. ספינה זו הובילה מעל 300 מטילי נחושת במשקל 10 טון, וכ 40 מטילי בדיל במשקל 1 טון. . ממצאים של סחר בדיל ישיר בין אירופה למזרח הים התיכון הוכחו באמצעות ניתוח מטילי הבדיל המתוארכים למאות 12–13 לפני הספירה מאתרים ארכאולוגיים בישראל, בטורקיה וביוון של ימינו; למשל, מטילי בדיל מישראל חולקים הרכב כימי עם בדיל מקורנוול ודבון (בריטניה). אף על פי שנראה כי בסרדיניה אין הרבה מבחינת מרבצים משמעותיים של בדיל, יש לה נחושת עשירה ועושר מינרלי אחר והיא שימשה כמרכז לסחר במתכות בתקופת הברונזה וככל הנראה ייבאה בדיל באופן פעיל מחצי האי האיברי לשם ייצוא אל שאר מרחב הים התיכון .
בתקופת יוון העתיקה, מקורות הבדיל היו מבוססים היטב. נראה כי יוון וארצות מערב הים התיכון סחרו בבדיל ממקורות אירופיים, ואילו המזרח התיכון רכש את הבדיל שלו ממקורות מרכז אסיה באמצעות דרך המשי . לדוגמה, ליוון מתקופת הברזל הייתה גישה לבדיל מאיבריה באמצעות הפיניקים שסחרו בה רבות, מהרי האורה בדרך היבשתית באמצעות דרך הענבר הבלטית, או מברטאן וקורנוול דרך נתיבים יבשתיים מהמושבה שלהם בקולוניה האיונית מאסליה (כיום מרסיי) שהוקמה במאה ה-6 לפני הספירה . בשנת 450 לפני הספירה תיאר הרודוטוס את הבדיל כמגיע מאזור צפון אירופה מאיים בשם איי הבדיל (Cassiterides) לאורך גבולות העולם המוכרים לו, מה שמרמז על סחר למרחקים ארוכים מאוד, ככל הנראה מבריטניה, צפון מערב איבריה או ברטאן, שסיפקו בדיל ליוון ותרבויות ים תיכוניות אחרות . לרעיון שהפיניקים נסעו לקורנוול לשם סחר בבדיל וסיפקו אותו לים התיכון כולו אין שום בסיס ארכאולוגי והוא נחשב במידה רבה למיתוס .
אספקת הבדיל של העולם הרומי בעת העתיקה נשענה בעיקר על הפרובינקיות האיבריות שלו גלסיה ולוסיטניה ובמידה פחותה מהן אף טוסקנה. פליניוס מזכיר כי בשנת 80 לפנה"ס, צו סנטורי עצר את כל הכרייה בחצי האי האיטלקי, והפסיק את כל הפעילות של כריית בדיל בטוסקנה וכך הגדיל את התלות הרומית בבדיל מברטאן, איבריה וקורנוול. לאחר הכיבוש הרומאי של גאליה, מרבצי הבדיל של ברטאן עברו כרייה מוגברת לאחר המאה הראשונה לפני הספירה . עם מיצוי מכרות הבדיל האיבריים, לאחר המאה ה-3 לספירה הפכה קורנוול לספקית גדולה של בדיל עבור הרומאים .
לאורך תקופת ימי הביניים, הביקוש לבדיל גדל ככל שסגסוגת הפיוטר צברה פופולריות. ברטאן וקורנוול נותרו היצרניות והיצואניות העיקריות של בדיל ברחבי הים התיכון ועד ימינו .
אסיה.
התפתחות טכנולוגיית הפקת הברונזה במזרח הקרוב התפשטה אל רחבי מרכז אסיה דרך הערבות האירואסיות, ואיתה הגיע הידע והטכנולוגיה לחיפוש ומיצוי בדיל. משנת 2000 עד שנת 1500 לפני הספירה נראה כי אוזבקיסטן, אפגניסטן וטג'יקיסטן ניצלו את מקורות הבדיל שלהן, והובילו את המשאבים מזרחה ומערבה לאורך דרך המשי בחצותן את מרכז אסיה . קשר סחר זה עקב ככל הנראה על דרך סחר קיימת של לפיס לזולי, אבן חן כחולה יקרה למחצה, וכן כלי כלוריט מעוטרים בטורקיז ממרכז אסיה שפרטים שלהם נמצאו עד מצרים ומתוארכים לאותה תקופה .
בסין הופק בדיל לאורך הנהר הצהוב בתקופות ארליטו ושנג בין השנים 2500 ל-1800 לפנה"ס. עד שושלת האן ואף לאחר מכן, סין ייבאה את הבדיל שלה מהאזור שכיום הוא מחוז יונאן. זה נשאר מקור הבדיל העיקרי של סין לאורך ההיסטוריה ועד ימינו .