מחויבותו לאנשי ה"הגנה" בחיפה הייתה כל כך גדולה, שבנוסף היה דואג ועוזר בכל מצוקה. נדיבותו באה לידי ביטוי במאורעות 1929, כאשר תשעה מתושבי העיר נהרגו ורבים אחרים נפצעו. "שבח נטל על עצמו את הדאגה למזון למגויסים. הוא התרוצץ בעיר, בא בדברים עם חנוונים, בעלי עסקים, קמעונאים וסיטונאים והשיג שימורי מזון. במאפיות קנה לחם ואנשי ה"הגנה" חדלו לרעוב".
אליעזר זאב מבוטשעטש
רבי אליעזר זאב מבוטשעטש (בוצ'צ'אה) (ה'תק"ס, 1800 – ג' בטבת ה'תרי"ב, 26 בדצמבר 1851) היה האדמו"ר הראשון ומייסד שושלת חסידות בוטשעטש בוטושאן, מראשוני מפיצי דרך החסידות ברומניה.
מתולדותיו.
נולד בעיירה הרצה (Hertza בגליציה, כיום באוקראינה) לרבי חיים, מגזע החכם צבי. למד "תורת הנגלה" אצל רבי אברהם דוד מבוטשאטש וחסידות אצל רבי מנחם מנדל מקוסוב ורבי אורי מסטרליסק. בסטרליסק היה מיודד עם רבי שלום מבעלז. לאחר נישואיו בשנת תקע"ו לערך, הוכתר לכהן כרבה של עיירת מולדתו הרצה, שם גם החל ללמד את דרך החסידות.
מסופר כי כאשר תלמידיו של רבי מנחם מנדל מקוסוב סיפרו לו שרבי אליעזר זאב מנהיג עדה, לא אמר דבר. כשהגיע רבי אליעזר זאב לקוסוב, הסתגר עמו רבי מנחם מנדל, ובסופו של דבר יצא לתלמידיו ואמר: "מעתה ראוי שגם אתם תקראו לו רבי".
בשנת תקפ"ו נפטרו רבותיו רבי מנחם מנדל מקוסוב ורבי אורי מסטרליסק. בשנת תקפ"ח (1828) עבר מהעיירה הרצה, עם כמה מאות משפחות מחסידיו, והתיישב בעיירה בוטשעטש במחוז בוטושאן שברומניה. סמכותו של רבי אליעזר זאב הקיפה גם את יהודי האזור. בשנים אלו נסע אל רבי צבי הירש מזידיטשוב. בשנת תקצ"ה נולד בנו רבי יוסף אהרן אשר שימש כממלא מקומו של אביו לאחר פטירתו.
פטירתו.
רבי אליעזר זאב נפטר ביום שישי, ג' בטבת תרי"ב בעיירה בוטשעטש, שם נטמן. על קברו הוקם אוהל.
עד מלחמת העולם השנייה היו מגיעים ביום ההילולא אלפי חסידים מרומניה ומחוצה לה לפקוד את המקום וסיפורי מופת נקשרו בציונו. מעט מדברי תורתו נשתמרו בספרו של בנו, רבי יוסף אהרן, בספר 'יד יוסף' על התורה ומועדים.
לאחר פטירתו הוכתר בנו רבי יוסף אהרן, שהיה אז אברך בן שבע עשרה שנה.
תקשי&quot;ר
תקנון שירות המדינה (או בקיצור התקשי"ר), הוא קובץ הוראות וכללים המסדיר את ניהולו של שירות המדינה בישראל בתחום משאבי האנוש והמפרט את זכויותיהם וחובותיהם של עובדי המדינה. התקשי"ר חל במישרין על עובדי מדינה במשרדי הממשלה ויחידות הסמך, על עובדי מערכת הבריאות הממשלתית ועל עובדי מערכת הביטחון האזרחית (למעט עובדים המועסקים לפי הסכמים קיבוציים-מפעליים מיוחדים). לתקשי"ר גם השפעה על עובדי הרשויות המקומיות, למרות שאינו חל עליהם במישרין.
נציב שירות המדינה הוא המתקין את התקשי"ר. נוהל זה מסתמך על החלטת הממשלה שיצרה את תפקיד הנציב. נייר מדיניות של פורום קהלת משנת 2015 מבקר את סמכותו של הנציב להתקין את התקשי"ר, שכן הסמכות להתקין תקנות אינה ניתנת להאצלה משר לפקיד ציבור, והסמכות ליישום חוק המינויים מסורה לראש הממשלה, כך שלא ניתן להאציל אותה לפקיד.
התקשי"ר פורסם לראשונה במרץ 1953.
תוכן התקשי"ר מתבסס על דיני העבודה, הסכמים קיבוציים והסדרים קיבוציים. נציבות שירות המדינה מפיצה באופן שוטף עדכונים לתקשי"ר.
בתקשי"ר עשרה חלקים:
מבצע מנורה
מבצע מנורה היה מבצע צבאי של צה"ל שנערך בליל 18 - 19 בינואר 1979, ובו פשטו לוחמים מחטיבת הצנחנים ומחטיבת גולני, על בסיסים של ארגון פת"ח בלבנון. מטרת המבצע הייתה לפגוע במחבלים ולהרוס תשתיות טרור.
רקע.
לאחר פחות משנה מתום מבצע ליטני חזרו הפלסטינים בלבנון לעמדות הישנות שלהם במה שכונה פתחלנד, ועד מהרה שבו והטרידו את יישובי הצפון ואף הצליחו להפעיל טרור בתוך ישראל. מטען חבלה באוטובוס בירושלים, מטחי קטיושות על קריית שמונה והטרדות חוזרות ונשנות ובכלל זה חדירת מחבלים למעלות בינואר 1979. בצה"ל התגבשה התפיסה כי הכרחי לשוב ולבצע פעולות יזומות בשטח לבנון על מנת להביא שקט ליישובי הצפון בפרט ולתושבי ישראל בכלל. הרמטכ"ל, רפאל איתן, הורה לאלוף פיקוד הצפון, אביגדור בן-גל, להיערך לביצוע פשיטה מעבר לנהר הליטני. הפעולה הוטלה עוצבת הגליל ומפקדה אפרים חירם, והוקצו לה כוחות מחטיבת הצנחנים, עליה פיקד אל"ם אמנון ליפקין-שחק, ומחטיבת גולני, עליה פיקד אל"ם דוד כץ, אשר ערכה באותה עת אימון חטיבתי בסיני.
על גדוד 202, עליו פיקד שאול מופז, הוטל לפשוט על בתי מחבלים בגזרת כפר ארנון ולכן לבצע חסימה כדי לבודד את גזרת הפעולה. על גדוד 890 בפיקוד המג"ד זאב צל, הוטל לפשוט על בתים. על אבנר טלמון, סמג"ד 890, הוטל לפשוט על סוללת תותחים מחופרת של המחבלים בקרבת הבופור ורמת ארנון. על הסיירת החטיבתית, עליה פיקד משה יעלון, הוטל לנוע בעקבות גדוד 890, להשתלט על אזור האנטנות ולבצע חסימה באש שתבודד את גזרת הפעולה ממבצר הבופור, אשר שימש כמוצב של טרור פלסטיני. כוח חילוץ בפיקודו של קצין האג"ם החטיבתי, סרן יום טוב סמיה, הועמד בכוננות. על כוחות מחטיבת גולני הוטל לפעול בגזרה הצפונית, כנגד יעדי מחבלים בכפרים עישייה ואל-נבטיה.
בטרם הפעולה הוחלט לבצעה במתכונת מצומצמת יותר ועל כן שונו יעדי חטיבת גולני. על כוח קטן מן החטיבה, אשר כלל את הסיירת החטיבתית, הוטל לפשוט על בתים ב"מזרעת אוזעיה" ועל מאהל בקרבת הכפר עישייה, אשר שימשו את המחבלים ולהשמידם. יממה לפני המבצע יצא כוח מגדוד 890 שכלל את אבי עמירם, יחיאל גוזל וקצין המודיעין של החטיבה המרחבית לסיור מקדים שכלל בדיקה של ציר התנועה ונקודת חציית נהר הליטני, הכוח סימן אזור ממוקש בשביל היורד לליטני. סמוך לנהר עצמו זיהה הכוח רועה לבנוני, שבה אותו והעביר אותו בישראל לגורמי מודיעין שחקרו אותו. בחקירתו מסר הרועה מידע חשוב אודות האזור.
על כוחות חטיבת גולני, שהייתה באימון חורף באזור ביר תמדה שבסיני והוקפצה למבצע במטוסי הרקולס שנחתו בשדה התעופה מחניים ונכנסה למבצע בנוהל קרב חפוז, הוטל לפעול בגזרה הצפונית כנגד יעדים בכפרים עישייה, מחמודיה ומזרעת אוזעיה. על כוח מגדוד 13, עליו פיקד המג"ד יעקב סלע, הוטל לפשוט על מזרעת אוזעיה לטהר ולמקש אותה. על כוח מגדוד 12, עליו פיקד המג"ד דב גזית, הוטל לפשוט על הכפר מחמודיה ולפוצץ שם בתי מחבלים. הגדוד תוגבר בצוות מהסיירת. על סיירת גולני, בפיקוד גיורא ענבר, הוטל לכבוש את המוצב שבפאתי עישייה ולהציב חסימה על כביש הגישה לכפר כדי למנוע הגעת תגבורת אויב לגזרת הפעולה של החטיבה.
מהלך המבצע.
כוח חטיבת הצנחנים שפעל בגזרה הדרומית של המבצע התפצל ונע בשני ראשים בצירים נפרדים. בשעה חמש וחצי בערב יצא כוח גדוד 202 בפיקוד שאול מופז מקליעה, חצה את נהר הליטני והעפיל לרמת ארנון תוך שהוא משמיט כוח אבטחה. לאחר מכן, המתין הכוח שלוש שעות בשל עיכוב שאר כוחות החטיבה. גדוד 890, בפיקוד זאב צל, ובעקבותיו הסיירת וחוליית הפיקוד של המח"ט, ליפקין-שחק, יצאו מדיר מימאס. את הכוח הובילו אריה נייגר ומספר לוחמים, שהיו עם משימה עצמאית, ואבי עמירם ומספר לוחמים, שהיו חלק מכח טלמון. הכוח התעכב בדרכו מספר פעמים בשל תנאי השטח ובשל הצורך להימנע מגילוי על ידי זיהוי חוליית מחבלים שנעה ברמת ארנון.
בהתקרבות ליעדים שינה מופז את ציר התנועה. כוח רתק נפרס והחל לירות לעבר בית אשר שימש את המחבלים. סגן מפקד הגדוד נע עם חוליה לעבר הבית, זרק רימון והניח מטען חבלה. לאחר שנסוג שלושים מטרים התפוצץ מטען החבלה. מן הבית יצאו נשים וילדים. מופז הורה מיד להפסיק את הירי. באותו רגע נפתחה אש מבית סמוך לכיוון כוח גדוד 890. הכוח בפיקוד מופז פתח באש נ"ט ומקלעים ושיתק את מקורות הירי. שני מחבלים ליד הבית נהרגו. מאוחר יותר, לאחר שפונו הנשים והילדים פוצץ הבית. גם בית "חמא ארנון" הושמד כמתוכנן. בדרך חזרה נע הגדוד רגלית. כמה מהלוחמים סבלו מתשישות ואחד נקע את רגלו. לאחר שחצה הכוח את הליטני פונה הפצוע במסוק.
המג"ד זאב צל הפעיל במקביל את כל משימותיו. רוב המחבלים מכל היעדים ברחו אל הבונקר בסוללת התותחים בגזרת 890. כוח טלמון (סמג"ד 890) פשט על הסוללה והשמיד את כל התותחים עם מטענים. הכח פוצץ בית אחד בהמשך הסוללה בעזרת מפתח קיר. בתוך הסוללה וסביב הבונקר התקיים קרב שבסופו ספר הכוח 14 מחבלים הרוגים. בתחקיר לאחר הביצוע דיווח השב"כ על 30 מחבלים. בכח היו 17 איש, ביניהם מפקדי הפלוגות אבי עמירם ואריה נייגר, סמ"פ אלעזר שטרן, מפקד מחלקה יחיאל גוזל, עוד קצינים ושני לוחמים עדיין במסלול, ינקה שמשון וצביקה קנוניץ, ששימשו כמאגיסטים של הכח. בהוראת אלוף הפיקוד בן גל, לכד הכוח מחבל אחד והביאו חזרה לישראל לחיקור. כוח חסימה מן הגדוד זיהה מחבל שברח ופגע בו והרגו. שבעה מחבלים נוספים נהרגו במהלך הלחימה ומחבל אחד נלכד פצוע.
כוח הסיירת, בפיקוד יעלון, הטמין מטעני חבלה באזור האנטנות ומיקם כוח חסימה שניתק את גזרת הפעולה מתגבורות מחבלים ממבצר הבופור. בתום הביצוע חברו כל הכוחות ונעו לנקודה 122 שם פגשו את הסיירת והחפ"ק ופונו על ידי שלושה מסוקי יסעור בהובלת סא"ל ארד, מאוחר יותר מפקד טייסת 118, לשטח ישראל.