"המנון הפועל" הוא שיר מחורז הכולל כשלושה בתים. נושאי השיר הם מחאת העובדים ומִרדם ברוח משנות ההוגים הסוציאליסטים והקומוניסטים, ממחצית המאה ה-19 ובמאה ה-20. השיר מצטט ססמאות ארגונים שהוקמו ברוח המניפסט הקומוניסטי: „לָנוּ עוֹד טֶרֶם בַּיִת וָכֶרֶם / הַסּוֹצְיוֹטֶרְן זֶה כָּל הָרְכוּשׁ". ובהקשרו של מאבק מעמד הפועלים ומלחמת המעמדות, מאזכר המשורר שלוש פעמים את ה„מַּקֶּבֶת” - כלי עבודה כבד ששימש גם בקרבות ומערכות צבאיות, וארבע פעמים את אש ה„לֶהָבָה”, המרמזת הן לעוצמת כוחות הנפש והן לאפשרויות ההרס הטמונה במאבק מעמד הפועלים, ואת הדגל האדום, דגלם של תנועות וארגוני הפועלים ברחבי העולם.
על פי עדותה המוזיקולוגית רותי פריד, לשעבר מנהלת ארכיון הצליל (הפונותיקה) בספריה הלאומית: "את הפזמון בלבד (להבה עלי להבה) נהגנו לשיר, בתנועת "השומר הצעיר" של שנות ה-50, כהמשך רצוף לשיר "על בריקדות"." שורתו הראשונה של הפזמון היא „לֶהָבָה – עֲלִי לֶהָבָה, עֲלִי לֶהָבָה!”, והשורה האחרונה מכריזה: „כָּמוֹךְ, כָּמוֹנוּ – דִּגְלֵנוּ אָדֹם אָדֹם.”
STS-91
STS-91 הייתה משימתה ה-24 של מעבורת החלל דיסקברי, משימת המעבורות העשירית והאחרונה במסגרת תוכנית מיר ומעבורות החלל ומשימת העגינה השמינית והאחרונה במיר. המשימה שוגרה ב-2 ביוני 1998 מ-LC-39A ממרכז החלל קנדי ונחתה ב-12 ביוני 1998 גם כן במרכז קנדי. המעבורת נשאה עימה אל התחנה אספקה, והחזירה לכדור הארץ את האסטרונאוט אנדרו תומאס, שסיים שהייה בת כ-5 חודשים בתחנה. כמו כן הוחזרו לכדור הארץ כל הניסויים שבוצעו במיר על ידי האסטרונאוטים הקודמים ששהו בה.
STS-74
STS-74 הייתה משימה של מעבורת החלל אטלנטיס אל תחנת החלל מיר. הייתה זו המשימה הרביעית במסגרת תוכנית מיר ומעבורות החלל המשותפת לארצות הברית ורוסיה, ובוצעה בה העגינה השנייה של מעבורת חלל במיר. המשימה שוגרה ב-12 בנובמבר 1995 מ-LC-39A ממרכז החלל קנדי ונחתה חזרה במרכז קנדי ב-20 בנובמבר. המשימה נשאה את יחידת העגינה של תחנת החלל מיר, שנבנתה על ידי רוסיה, לתחנה, יחד עם זוג לוחות סולאריים, והייתה השנייה מבין סדרה של 7 משימות רצופות של האטלנטיס אל מיר.
במהלך 3 ימי העגינה העבירו צוותי התחנה והמעבורת אספקה מן המעבורת אל התחנה, והעבירו ציוד לא דרוש וניסויים מן התחנה אל המעבורת, לחזרה לכדור הארץ. כמו כן חוברה יחידת העגינה אל היחידה "קריסטל" לשימוש במשימות העגינה הבאות.
צוות.
כריס הדפילד הוא האסטרונאוט הקנדי היחיד שביקר בתחנת החלל מיר.
המנון הפלמ&quot;ח
המנון הפלמ"ח חובר על ידי זרובבל גלעד בקיץ 1942, לארגון הפלמ"ח שהוקם על ידי ההגנה באותה שנה. פורסם ב"עלון הפלמ"ח" ונפוץ בפלוגותיו. הולחן בלחן עממי רוסי, ואחר חובר לחנו על ידי דוד זהבי, אשר התקבל. השיר זכה לביצועים רבים, בין השאר, של הזמרת יפה ירקוני. הוא מושר על ידי חברי הפלמ"ח באספות ומפגשים, ומנוגן ומושר בטקסים ובכלי התקשורת בימי זיכרון. הוא מצוטט באתרי זיכרון, כגון באנדרטת חטיבת הנגב.
פרקי השיר ותכניו.
השיר המחורז, הכולל ארבעה בתים, מפרט מכלול ערכים לחברי הפלמ"ח יראו כקוד מחייב תמידי להתנהגותם.בבית הראשון, מפורטת יכולת העמידה במצבי משבר ומצוקה, הצייתנות לפקדה ולצו המפקדים, והמסירות המתמדת:
בבית השני נכתב על אהבת ארץ ישראל בגבולותיה המנדטורים: במזרח: מדבר ערב, במערב: הים התיכון, בצפון: מטולה ובדרום: הנגב; אל משמר הארץ מגויסים חברי הפלמ"ח החמושים.
השורה הראשונה והשנייה משוחחות עם פסוק ב: "מֵהַמִּדְבָּר֩ וְהַלְּבָנ֨וֹן הַזֶּ֜ה וְֽעַד־הַנָּהָ֧ר הַגָּד֣וֹל נְהַר־פְּרָ֗ת כֹּ֚ל אֶ֣רֶץ הַֽחִתִּ֔ים וְעַד־הַיָּ֥ם הַגָּד֖וֹל מְב֣וֹא הַשָּׁ֑מֶשׁ יִֽהְיֶ֖ה גְּבוּלְכֶֽם׃".
השורות השלישית והרביעית משוחחות עם הפסוק מ המתאר את שאול: "וְלוֹ הָיָה בֵן וּשְׁמוֹ שָׁאוּל בָּחוּר וָטוֹב וְאֵין אִישׁ מִבְּנֵי יִשְׂרָאֵל טוֹב מִמֶּנּוּ מִשִּׁכְמוֹ וָמַעְלָה גָּבֹהַּ מִכָּל הָעָם."
הבית השלישי מתאר את היכולות הנפשיות והגופניות של חברי הפלמ"ח שאותן יפעילו בשירותם; הכוללות תנועה בכל נתיב גאוגרפי ללא מורא מהאויב, תוך חתירה למפגש חזיתי עמו:
הבית הרביעי מתאר את מידות הראשוניות, הפעולה החלוצית, והמחויבות להתגייסות מהירה וזריזה לכל מטלה אשר תדרש, בגלוי ובחשאי:
יצירת המלל והלחנים.
זרובבל גלעד שהיה מגויס בפלוגה א' בתחילת דרכו של הפלמ"ח, נתבקש על ידי מפקד האימון לכתוב שיר למסיבת סיום "תוכנית 200 השעות" של האימון הבסיסי. לשם כך פטר אותו המפקד מיום אימונים, אולם גלעד ויתר על הפטור וכתב את השיר בזמן ששמר. במסיבה הושמע השיר בלחן רוסי (לחן השיר "פּוֹ דּוֹלִינָם אִי פּוֹ וְזְגוֹרְיָאם" שעליו הולחן גם השיר "הלוך הלכה החבריא"). השיר מבטא את אופיו הקרבי ואת פעילותו הצבאית של הפלמ"ח ואין בו אזכור של אופיו העובד, משום שהוא נכתב חודשים ספורים אחר הקמת הפלמ"ח, בטרם נתקבל "הסדר העבודה והאימונים". בשנת 1943 בשעה שהחליטה תנועת הנוער העובד על גיוס כלל גרעיניה לפלמ"ח, הלחין בוגר התנועה חבר נען, דוד זהבי, לחן עברי לשיר. הלחן החדש פורסם תחת הכותרת "שיר הפלוגות" בעיתון הנוער העובד "במעלה" ביוני 1943. שם הפלמ"ח לא נזכר בפרסום בעיתון, מטעמי חשאיות, והמילים "אנו אנו הפלמ"ח!" הוחלפו ב"אנו, ההולכים בסך!". בעלון הפלמ"ח של נובמבר-דצמבר 1944. הוא נדפס שוב כ"שיר הפלוגות" בליווי הלחן של זהבי, ובהסתרת שם הפלמ"ח, אולם הוכנס בו עוד שינוי קל במילה אחת בבית השלישי : "כָּל בָּחוּר וְטוֹב - לַנֶּשֶׁק - בָּחוּרה עַל הַמִּשְׁמָר!". בית זה הופיע בשנית בשער "עלון הפלמ"ח" באפריל-מאי 1947. שינוי המילה בא להצביע על אופיו השוויוני של הפלמ"ח.
צלופן
נייר צלופן הוא משטח דק ושקוף של חומר העשוי מתאית מחודשת של עצים או פלסטיק. הצלופן שימש לעטיפת מזון עקב אטימותו כך שמנע מעבר לחות, חיידקים, שמן ואוויר. וכך המוצר שעטוף בתוכו שומר על טריותו. בנוסף בעת גילויו זה היה המוצר השקוף היחידי (עד להמצאת הפלסטיק) כך שאפשר לראות את המוצר מבעד לעטיפתו ללא הצורך בפתיחת האריזה.
גילוי וייצור.
הצלופן נוצר לראשונה ב-1908 על ידי כימאי שווייצרי בשם ז'אק בראנדנברגר בזמן שעבד בחברת Blanchisserie et Teinturerie de Thaon. את הרעיון הוא פיתח בשנת 1900, אולם רק בשנת 1908 הוא הצליח לייצר את הצלופן הראשון על ידי מכשיר שאיפשר לייצור משטח שקוף של תאית. הוא פרסם את תגליתו ורשם עליו פטנט בשם הצלופן בשנת 1917. זה היה גם שם החברה שהוא הקים על מנת לייצר את הצלופן בשני מפעלים שונים באזור פריז. מקור השם של הפטנט שהפך לשמו של המוצר נוצר מהלחם של שתי מילים cellulose (תאית) ו-diaphane (שקוף-למחצה).
תהליך הייצור בנוי משבלונה שבו פתח צר שדרכו מעבירים זהורית בתוך אמבטיית חומצה אשר הופך זהורית לתאית בצורה של הסרט בעובי של הפתח שבשבלונה. בתהליך דומה עם שבלונה בה יש חורים, ניתן לייצר סיבים סינתטיים של זהורית.
ייצור הצלופן שהחל בשנות ה-20 נמשך עד היום.
שימושים.
הצלופן שימש במקור כדי לאטום צנצנות של ריבה. בשימוש לאטימה היו מרטיבים את הצלופן כך שהוא היה מתייבש ומתהדק על פתח הצנצנת.
נייר צלופן משמש גם לאריזות ססגוניות. צלופן צבעוני או שקוף עוטף כמות ניכרת מהמתנות והחבילות שאנו מקבלים ונותנים. בעונת החגים הצלופן מככב בכל חנות או קיוסק אשר מציעים חבילות וסלסלות שי לחג.
החל משנות ה-80 החליף את הצלופן הפוליפרופילן בשימושים רבים מפני שייצורו זול יותר. אולם עד היום הצלופן משמש בעיקר לאריזות.
אורלן (חליפת חלל)
אורלן (ברוסית: Орлан - עיטם) היא סדרת חליפות חלל שתוכננה ונבנתה על ידי NPP זבזדה. החליפות שימשו ומשמשות לביצוע הליכות חלל במסגרת תוכנית החלל הרוסית, ממשיכתה של תוכנית החלל הסובייטית, ושימשו גם סוכנויות חלל נוספות, כולל נאס"א. אחת הגרסאות של חליפת החלל אורלן משמשת את תוכנית החלל הסינית.
היסטוריה.
חליפת החלל הראשונה בסדרה הייתה ה-LOS (Lunar orbit suit - חליפה למסלול סביב הירח), שפותחה עבור משימות סובייטיות אל הירח. פיתוח החליפה בחל ב-1967 והסתיים ב-1971 עם ביטול התוכנית הסובייטית להנחתת אדם על הירח.
הדגם השני בסדרה היה האורלן-D, שפיתוחו החל ב-1969 ונמשך עד ל-1977. ב-20 בדצמבר 1977 בוצעה הליכת החלל הראשונה באמצעות האורלן-D בתחנת החלל סאליוט 6, במהלך משימת סויוז 26. דגם D יצא משימוש ב-1984 לאחר ששימש גם בסאליוט 7.
האורלן-DM נכנס לשימוש לראשונה ב-2 באוגוסט 1985 בתחנת החלל סאליוט 7. בהמשך שימש הדגם גם בתחנת החלל מיר עד ליציאתו משימוש ב-1988.
האורלן-DMA נכנס לשימוש בנובמבר 1988 בתחנת החלל מיר, והמשיך לשמש בתחנה עד ל-1997.
האורלן-M נכנס לשימוש בתחנת החלל מיר ב-1997 והמשיך ושימש גם בתחנת החלל הבינלאומית עד ל-2009.
האורלן-MK נכנס לשימוש ב-2009 בתחנת החלל הבינלאומית, והוא צפוי לשמש בה עד לכניסת הדגם הבא, ה-MKS, לשימוש בסביבות 2015.
חליפות החלל מסוג אורלן שימשו טייסי חלל סובייטים, רוסיים, אמריקאיים, אירופאים וסיניים. בסין נקראת חליפת החלל (גרסה של האורלן-M) בשם "האיינג" (海鹰) - התרגום המילולי הסיני לעיטם.
מבנה.
חלפות החלל אורלן הם חצי קשיחות - פלג הגוף העליון והקסדה לא ניתנים להזזה או לסיבוב, אך הזרועות ניתנות להזזה. בשונה מחליפות החלל האמריקאיות, את חליפות החלל מסוג אורלן לא לובשים, אלא ניכנסים לתוכם דרך פתח בגב, שלאחר סגירתו מורכב עליו מכל החמצן. צורת "לבישה" זו הופכת את תהליך ההכנה להליכת החלל לקצרה (כ-5 דקות בלבד) ופשוטה.