ב-14 באוקטובר 1993 נפתח ברמת גן בקניון איילון הסניף הראשון של מקדונלד'ס בכל רחבי המזרח התיכון. כעבור מספר שנים הפכה מקדונלד'ס לאחת מרשתות הסניפים הגדולות והמצליחות בישראל. נכון ל-ספטמבר 2020 יש לרשת 204 סניפים בארץ, מקרית שמונה ועד אילת. חברת אלוניאל בע"מ, זכיינית רשת מקדונלד'ס בישראל, נמצאת בשליטת איש העסקים עמרי פדן ומעסיקה כ-7 אלף עובדים.
62 סניפים בישראל הוכרזו כשומרי כשרות, ולכן סגורים בשבתות וחגים, ונמנעים מהגשת צ'יזבורגר (למעט הסניף שבטרמינל האווירי בנתב"ג, המחזיק בתעודת כשרות ופתוח גם בשבתות). בפסח רוב סניפי הרשת, לא רק הכשרים, מגישים את הבשר בלחמניות כשרות לפסח.
מוצר ייחודי לשוק הישראלי הוא ההמבורגר "על גחלים" במקום בשיטת ההכנה המקורית. החלטה זאת באה בעקבות תפנית במדיניות החברה, אשר דרשה בעבר אחידות בכל הסניפים בעולם. כמו כן, הרחיבה החברה את התפריט והוסיפה מנות בעלות אופי מקומי כגון: "מקשווארמה", "מקקבב", ו"מקפלאפל" שהוצאו מהתפריט מאז, כמו כן "סלט קצוץ" הנקצץ במקום.
בשנת 2013 נעשתה פנייה לרשת לפתוח סניף בקניון המוקם בעיר אריאל (שביהודה ושומרון), אך הרשת סירבה בנימוק שאינה פותחת סניפים מעבר לקו הירוק.
בנפרד מפעילות זו, חברת מקדונלד'ס העולמית רכשה בישראל בשנת 2019 את חברת ההזנק "דינמיק אילד" (Dynamic Yield).
באוגוסט 2021 החלה החברה לפתוח בישראל סניפי "מק גלידה" כאשר הסניף הראשון נפתח בקניון עופר רחובות.
גאוטאמא בודהה
התער של אוקהם
תקדים
במערכת המשפט, תקדים הוא פסק דין שבתי משפט חייבים לפסוק לפיו כאשר מובאת להחלטתם סוגיה דומה לזו שבגינה נפסק התקדים. העיקרון לפיו על בתי משפט לדבוק בתקדימים נקרא עיקרון התקדים המחייב, או בלועזית "stare decisis", ביטוי לטיני שמשמעותו המילולית "לעמוד מאחורי דברים שהוחלטו".
לתקדים חשיבות רבה בעיצוב הנורמות המשפטיות, משום שהוא מקנה תוכן לאמירות הכלליות שבחוק ובחקיקת המשנה. חשיבות מיוחדת נודעת לתקדים במשפט המקובל, שבו התקדים יוצר את הנורמה, ולא רק מקנה לה תוכן, עקב היעדרו של חוק סטטוטורי, כזה שאושר בפרלמנט.
מקובל להבחין בין שני סוגים של תקדימים:
מקורותיה של שיטת התקדים.
מקורה של שיטת התקדים הוא באנגליה, ובשיטת המשפט המקובל. שופט אנגלי הרוצה לדעת את הדין החל על שאלה מסוימת יחפש אותו בראש ובראשונה בדברי קודמיו, ולאחר מכן בדבר חקיקה של הפרלמנט. לעומת זאת, בארצות המשפט הקונטיננטלי (במיוחד מדינות אירופה) עקרון זה נהוג במידה פחותה. ארצות אלו נוהגות לחוקק קובצי חוקים ארוכים ומפורטים, (בתהליך המכונה "קודיפיקציה") שהם האמורים לספק את המקור הראשוני לחיפוש הדין החל בכל שאלה משפטית.
התקדים בישראל.
עקרון התקדים המחייב על פי החוק.
המשפט בישראל, אשר מבחינה היסטורית רבה בו ההשפעה של המשפט המקובל, מכיר גם הוא בחשיבותו של התקדים.
סעיף 20 ל, קובע את עקרון התקדים המחייב, באומרו:
משמעותו של עקרון זה היא שפסקי הדין של בית המשפט העליון משפיעים לא רק על המחלוקת הספציפית שהובאה להכרעתו, אלא גם על הנורמה הכללית בנושא זה. פסקי הדין מהווים לפיכך דרך שלישית (בנוסף לחקיקה ראשית וחקיקת משנה), לעיצוב החוק – חקיקה שיפוטית.
בהתאם לעיקרון זה, פסקי הדין של בית המשפט העליון מחייבים את בית המשפט המחוזי ובית משפט השלום, ופסקי דין של בית המשפט המחוזי מנחים את בית משפט השלום. באופן דומה, פסק דין של בית הדין הארצי לעבודה מהווה תקדים מבחינתם של בתי הדין האזוריים לעבודה.
פסקי דין של בית משפט אינם מחייבים בתי משפט באותה דרגה, כלומר הם אינם בגדר תקדים מחייב, אך פעמים רבות ניתן להביאם כסיוע לטענה המועלית בפני בית המשפט.
לעיתים מעדיף אחד הצדדים לסכסוך להגיע לפשרה, ובלבד שלא ייווצר תקדים שיאפשר לתובעים נוספים לזכות בקלות בתביעה נגדו.
שיטת התקדים המחייב אשר הוכיחה את עצמה עוד מימי התלמוד והמשנה, כמו גם במשפט המקובל האנגלי, שנבנה על ידי איסוף בלתי פוסק של דוגמאות מן העבר (שיטה קזואיסטית), והדין שנפסק בהן כבסיס להשוואה עם מקרה חדש, הלכה ואיבדה מיעילותה ומתוקפה המעשי בשנים האחרונות.
הסיבה האחת לתופעה הזו היא ריבוי המשפטים וההתדיינויות אשר גם איננו מאפשר לעקוב אחר כל התקדימים ביעילות וגם גורם להתרופפות הפיקוח על הערכאה הנמוכה על ידי ערכאת הערעור. גם ריבוי הערעורים כעובדה הניצבת בפני עצמה, גורמת לאותה תופעה בערכאת הערעור וכן לקושי ניכר בהתרכזות במהות המחלוקת השיפוטית ומעבר אל מאמץ נקודתי לפשר בין הצדדים ולגרום להם לקבל עליהם פשרה כל שהיא. רק מיעוט מבוטל של הערעורים מגיע להכרעה בפסק דין.
עקב התרופפות שיטת התקדים המחייב התפתח גם אקטיביזם שיפוטי של מערכת המשפט שבמסגרתה קיבלו השופטים יותר ויותר סמכויות לנהל את הדיונים ניהול אקטיבי, הקובע את המהלכים, ונוטל מן המתדיינים הרבה מהיוזמה והתכנון של מהלך המשפט. ומכיוון שהשופט מעורב יותר בבירור אקטיבי של המשפט, היו שטענו שבסופו של דבר, את עיקר המשקל בהכרעה השיפוטית נוטלת עמדתו האישית הבלתי אמצעית, והלכת התקדים המחייב מאבדת את השפעתה ותקפותה המעשית.
למרות האמור לעיל, הלכת התקדים המחייב נשמרת יותר בבית המשפט המחוזי, ובית המשפט העליון שאיננו כפוף לתקדימים של עצמו, עדיין רואה בה חשיבות רבה ליציבות מערכת השפיטה.
היכן מתפרסמים התקדימים.
פסקי דין חשובים של הערכאות השונות מתפרסמים בקבצים מיוחדים לכך, כדי שניתן יהיה למצוא את התקדים המחייב בנקודה מסוימת. פסקי הדין של בית המשפט העליון מכונים "פ״ד" או "פד״י", ושל בתי המשפט המחוזיים "פ״מ" (פסקים מחוזיים). כן ישנם קבצים נוספים של בתי הדין לעבודה, בתי דין אחרים, וכן פסקי דין בנושאים שונים.
חשיבותם של ספרים אלו כמקור למציאת התקדים פחתה, בזכות המחשוב. כיום קיימים מאגרי מידע משפטיים, שבהם ניתן למצוא גם פסיקה שאינה מפורסמת בספרים אלו, וכן לחפש באמצעות מנועי חיפוש ממוחשבים (באתרי אינטרנט משפטיים הפתוחים למנויים), דבר המקל מאוד על מציאת התקדים הרלוונטי בסוגיה מסוימת על פי מילות מפתח. אתר הרשות השופטת מפרסם אף הוא פסקי דין שוטפים (החל משנת 2000), אך אין בו פסקי דין ישנים. אם בעבר היה צורך לחכות שבועות מספר עד לפרסומו של פסק דין תקדימי בשאלה מסוימת, כיום תוך שעות ניתן לקבל את נוסחו המלא באמצעות המחשב.
בדרך לקודיפיקציה של המשפט.
על אף ששיטת המשפט הישראלית מושפעת מאוד משיטת המשפט האנגלית, בשנת 1968 החלו צעדים ליצירת קובץ דיני ממונות, ברוח הקודיפיקציה הקונטיננטלית, מהלך שיביא להפחתת חשיבות התקדים בשיטת המשפט בישראל, וירחיק אותה מן המסורת של המשפט המקובל. חקיקה זו היא אך בשלב מקדמי ורחוקה מהשלמה.
תקדים במשפט העברי.
במשפט העברי, ישבה בבית המקדש הסנהדרין הגדולה, סנהדרין של 71 דיינים, אשר הייתה מקבלת אליה את כל המקרים שבהם בתי הדין האזוריים לא הצליחו להגיע להכרעה (במערכת המשפט העברי הקדום לא היה ערעור). ההכרעה של בית משפט זה חייבה את כולם - דיין שהיה ממשיך להורות הלכה כנגד פסיקת הסנהדרין הגדולה היה מוכרז כ"זקן ממרא", כלומר אדם שלא מוכן לקבל את הכרעת הסנהדרין.
כיום, כאשר לא קיימת סנהדרין, בית דין בערכאה ראשונה אינו מחויב לפסיקת ערכאה גבוהה כלשהי.
בפילוסופיה.
בפילוסופיה, בוחנים את הגיונו של התקדים הן בשיטות המשפט השונות, אך גם כמבנה טיעון הרווח בהקשרים אחרים. כך, למשל, ניתן לחשוב על הבירוקרט המשיב "מעולם לא עשינו את זה באופן הזה", או הורה המשיב לילדו כי "כך עשו לי כשהייתי בגילך".
התקדים מהווה אתגר פילוסופי, שכן חרף היותו שיטת הנמקה שימושית, קשה להלום את ההיגיון שבשימוש בו. מהבחינה הלוגית, קשה לראות כיצד העובדה שבעבר פועל X ביצע פעולה Y, מבססת יחס של הצדקה כלפי פעולה זו בהווה.
ריצ'רץ' (תוכנית טלוויזיה)
ריצ'רץ' הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית לילדים, אשר שודרה בין השנים 1975 – 1980 בשחור-לבן. התוכנית הייתה פורצת-דרך בישראל בהיותה התוכנית הראשונה שהוגשה והונחתה על ידי ילדים עבור ילדים. כפי שאומר שיר-הפתיחה: "חידונים, ציורים, מכתבים ושירים, שכתבנו לבד ונגיש פה מיד" (מילים : עמוס אטינגר לחן: נתן שחר). מי שייבאה את התכנית והגתה את שמה הייתה חנה בן-ארי ניניו.
התוכנית כללה מערכונים ושירים לצד כתבות רציניות יותר וגם שיחות בעניינים שונים הנוגעים לילדים בגילאי בית הספר היסודי וחטיבת-הביניים בדרך-כלל. המנחים היו כמעט כולם ילדים מירושלים, בגילאי 11-10. היו שני צוותים של מנחים: הראשון, והזכור יותר בדרך-כלל, הגיש את התוכנית בין 21 בדצמבר 1975 ל-26 ביוני 1977 (35 תוכניות), והצוות השני פעל בין 26 באפריל 1979 ל-23 ביוני 1980 (26 תוכניות). 2 תקליטים (אחד לכל עונה ששודרה) יצאו עם לקט שירים שבוצעו בתוכנית.
היו אמנם מבוגרים בצוות התוכנית, אך הם נותרו תמיד מאחורי הקלעים: צלילה רוז, שהפיקה את התוכנית; תלמה אליגון, שכתבה או עיברתה את רוב השירים; נתן שחר, שימש כמנהל מוזיקלי, והלחין את שיר הפתיחה לתוכנית, נפתלי וגנר, האחראי המוזיקלי, שכתב והלחין שירים רבים לתוכנית; וגבי אלדור, הכוריאוגרפית של התוכנית (אשר בתה הייתה אחת המנחות בצוות השני). תפאורן העונה השנייה: יוסי בראל.
פינות קבועות.
בתוכנית היו מספר "פינות" קבועות. בין היתר:
מגילת איכה
מְגִלַּת אֵיכָה היא קובץ של חמישה פרקי קינות, שחוברו ככל הנראה לאחר חורבן ירושלים, בית המקדש הראשון והגליית תושביה, ונכנסו בהמשך לתנ"ך. שאלת זהות המחבר או שמא המחברים של הקינות שבספר לא נפתרה: המסורת היהודית, ובעקבותיה הנוצרית, מייחסות את כתיבת המגילה לנביא ירמיהו, אך ייחוס זה איננו מקובל במחקר.