כבר בשנת 1941 כינס מוסד ביאליק קבוצה של מחנכים לדיון בהוצאת אנציקלופדיה פדגוגית בעברית. הדיון העלה אל פני השטח מחלוקות יסוד, אשר ביחד עם קשיי הזמן מנעו את הוצאת התוכנית אל הפועל. בדצמבר 1951 ביקש שר החינוך זלמן שזר מחיים אורמיאן להכין תוכנית להכנת אנציקלופדיה חינוכית. באמצע שנת 1952 הוקמה ועדה מייעצת משותפת של מוסד ביאליק ומשרד החינוך, שכללה את מרטין בובר, חיים אורמיאן, שמואל הוגו ברגמן, יעקב לוי, עקיבא ארנסט סימון ואליעזר ריגר, אשר ביחד עם מנהל מוסד ביאליק, משה גרדון, גיבשה את התוכנית להוצאת האנציקלופדיה.
בשנת 1955 הוציאה מערכת האנציקלופדיה קונטרס עם ערכים לדוגמה, כדי להדגים לכותבים ולציבור את מהותה הרצויה של האנציקלופדיה. מרטין בובר שימש כעורך ראשי עד פטירתו, ולאחר מכן החליף אותו חיים אורמיאן.
הכרך השני יצא עוד לפני הכרך הראשון, בשנת 1959. הכרך הראשון יצא בשנת 1961, הכרך הרביעי יצא בשנת 1964, השלישי בשנת 1967 והכרך החמישי והאחרון יצא בשנת 1969. בינואר 1970 חגגו בבית הנשיא את השלמת האנציקלופדיה. בשנת 1974 יצא לאור כרך מפתח.
בשנים הראשונות נמכרה האנציקלופדיה אך ורק למנויים כיחידה אחת בחמישה כרכים. בשנת 1977 הודיעה ההוצאה על מכירת הכרכים בנפרד למעוניינים.
האנציקלופדיה החינוכית
הבניה החברתית של טכנולוגיה
גירוש הנשים הנוכריות
פרשת גירוש הנשים הנוכריות בידי עזרא הסופר (עזרא ט-י), אירעה לפי תיארוך מסורתי בשנת 458 לפנה"ס, והייתה רבת משמעות בחייה ובהתפתחותה של החברה היהודית בארץ ישראל בתקופת עזרא. בזמנו של עזרא היו נישואי תערובת שנויים במחלוקת, והיו אנשים באליטה של החברה היהודית, בכללם שרים, כוהנים ולוויים, שנשאו נשים נוכריות. לעומתם, היו קנאים שהתנגדו בחריפות לנישואי תערובת.
בהתאם למסורת היהודית המתוארת בספר עזרא, עם בואו של עזרא לירושלים, כשליח המלך הפרסי ארתחששתא, והממונה מטעמו על היהודים שישבו בנציבות עבר הירדן, הגיעו אליו חלק מהשרים וסיפרו כי נפוצים נישואי תערובת עם העמים השכנים (). עזרא שראה בנישואי תערובת חטא חמור שעלול לגרום לעונש גלות וסכנת התבוללות דתית ולאומית, הגיב בזעזוע, קרע את בגדיו, מרט את שערות ראשו וצם. לשיטתו, ירושת הארץ תלויה בראש וראשונה בהיבדלות מעמי הארץ, והוא ראה את ההתבוללות כגורם לחורבן ולגלות. שכניה בן יחיאל מבני עילם קרא לעזרא לגרש את הנשים הנוכריות. עזרא הסופר נעתר לקריאה זו, והשביע את הכהנים והלויים לסייע לו. הוא כינס את העם לאספה מיוחדת בירושלים ואיים להחרים את רכושו של מי שייעדר מהאסיפה. באספה השביע עזרא את העם לגרש את הנשים הנוכריות וצאצאיהן (לא מצוין האם ביקש גם מנשים יהודיות להיפרד מבעליהן הנוכרים), והוחלט להקים בית דין מיוחד לצורך הגירוש (אפשרות גיורן של הנשים הנוכריות לא הוזכרה כלל). בבירור שערך בית הדין התגלה פגם בייחוסם של 113 איש.
על פי מחקרו של פרופ' משה ויינפלד, הפרשה מייצגת גישה בדלנית חדשה ביהדות בתקופת שיבת ציון, המרחיבה את המושג "העם הקדוש" ספר דברים, שמשמעותו דתית ולאומית בלבד, למושג "זרע קודש" שמשמעותו דתית-ביולוגית. ויינפלד טוען בעקבות יחזקאל קויפמן, שהנשים הנכריות שגירש עזרא לא היו עובדות אלילים, אלא מתייהדות, וסיבת גירושן הייתה עובדת היותן נכריות בלבד. השקפת עולם זו באה בניגוד למגמה אוניברסליסטית שהייתה גם היא קיימת באותה תקופה, השואפת לקרב את הנוכרים וליהדם.
בספר עזרא אין אזכור לכך שהנשים הנכריות גורשו הלכה למעשה. חוקרת המקרא ד"ר יונינה דור טוענת כי אין עדות לגירוש בפועל, והיא משערת כי ייתכן שהתכוונו מלכתחילה לבצע גירוש של ממש, אבל כשלא צלח הדבר, בוצע הגירוש באופן טקסי בלבד כהצהרת כוונות ייצוגית.
ארנון אפק
ארנון אפק פינק (נולד ב-18 במאי 1963) הוא רופא ישראלי, פרופסור לרפואה, מומחה לפתולוגיה ולמנהל רפואי. כיהן כמנכ"ל משרד הבריאות בשנים 2014 עד 2015 ומכהן כיום כמשנה למנהל המרכז הרפואי שיבא, מנהל בפועל של ביה"ח הכללי שיבא, תל-השומר ומנהל המחלקה למינהל רפואי בשיבא. זוכה אות יקיר שרות המדינה.
הוא משמש כפרופ' מן המניין לבריאות הציבור וראש תוכנית הוראת הרפואה באנגלית (תוכנית ניו-יורק) באוניברסיטת תל אביב. חבר ההנהלה האקדמית של הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, פרופ' נלווה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת ניקוסיה בקפריסין ויו"ר המועצה הלאומית לרפואה משפטית ולפתולוגיה במשרד הבריאות.
הוא משמש כיועץ הראשי בפועל של היחידה לקנאביס רפואי במשרד הבריאות.
בנוסף, משמש פרופ' אפק יושב ראש איגוד מנהלי בתי החולים בישראל ויו"ר הפדרציה העולמית של ההסתדרות הרפואית. לשעבר, חבר הוועד המנהל של ועדת הבריאות של ה-OECD.
קורות חייו.
אפק נולד בחיפה ב-18 במאי 1963, לשושנה, אשת חינוך וד"ר יגאל אפק, מהנדס. הוא גדל בתל אביב והשלים בהצטיינות לימודי רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית ו"הדסה" בירושלים בין השנים 1981 עד 1987. את הסטאז' עשה ב-1988 בבית החולים בילינסון ובין השנים 1993 - 2000, התמחה באנטומיה פתולוגית במרכז הרפואי שיבא. לאחר ההתמחות, בין השנים 2000 ל-2002, השלים בהצטיינות לימודי תואר שני במנהל מערכות בריאות (MHA) באוניברסיטת בן-גוריון, וכן התמחה בהצטיינות במנהל רפואי במרכז הרפואי שיבא ובהנהלת משרד הבריאות בין השנים 2002 - 2004. הוא בוגר תוכנית וקסנר לבכירים בבית הספר קנדי לממשל, אוניברסיטת הרווארד (WSLP16).
צה"ל.
לאחר סיום לימודי הרפואה, בין 1989 ל-1991, השלים אפק את שירותו הצבאי בצה"ל בחיל הרפואה כרופא צבאי בתפקידים של רופא גדודי וחטיבתי בעוצבת "בני אור". בשנת 1992 החל את תפקידו בבה"ד 10 כמפקד קורס קציני רפואה. בשנת 2000 החל לשרת בפיקוד צפון, כסגן הרופא הפיקודי, עד שנת 2002. בין השנים 2004 ל-2007 שימש ראש ענף מיון רפואי ורפואה תעסוקתית ומנהל המחלקה למינהל רפואי במפקדת קצין רפואה ראשי. בתפקידיו בצה"ל קידם פרופ' אפק את השינוי בתפיסת המיון הרפואי ואת ההתנדבות לשירות צבאי. לאחר פרישתו, המשיך לשמש בתפקיד יועץ רפואי לחיל הרפואה. כיום הוא משרת במילואים כחבר בוועדת הלסינקי של חיל הרפואה בדרגת אל"ם (מיל').
ניסיון מקצועי.
עם פרישתו מהצבא, מונה ב-2008 לתפקיד סגן מנהל המרכז הרפואי שיבא. במקביל, כיהן פרופ' אפק בשיבא גם כאחראי שעת חירום, יו"ר ועדת הסטאז' וההתמחות, ומנהל היחידה לתמיכה ניהולית.
ב-2011 נבחר במכרז שנערך מטעם נציבות שירות המדינה לתפקיד ראש מינהל הרפואה במשרד הבריאות. הוא נכנס לתפקידו ב-1 בינואר 2012, והחליף את קודמו בתפקיד, ד"ר חזי לוי.
ביוני 2014 החל לכהן כמנכ"ל משרד הבריאות, במקומו של פרופ' רוני גמזו, כמינוי של שרת הבריאות, יעל גרמן. הוא כיהן בתפקיד עד יולי 2015.
בתפקידיו במשרד הבריאות פרופ' אפק קידם את עבודת המטה שהביאה למימוש הרפורמות בבריאות הנפש, שקיפות לציבור בפרסום מדדי האיכות, מודל הערכת הפגיות ואת התוכניות הלאומיות למניעה וטיפול בסוכרת ובשבץ מוחי. המלצות הוועדה הבין משרדית בראשותו, הביאה להחלטת הממשלה להקמת בית החולים על שם שמעון פרס בבאר שבע. הוא גם קידם את הרפורמה בקנאביס לשימוש רפואי, את הרפורמה במקצועות הבריאות (הוספת תפקידי עוזר רופא, אחות מומחית, מסייעים למתמחים) והקלת הליכי הרישוי לישראלים ולעולים.
בהובלתו, מינהל הרפואה קיבל את אות ההוקרה של נציבות שירות המדינה ליחידות מצטיינות בהתייעלות, וזכה בתעודת הוקרה לצוות שיפור בשירות המדינה (מקום שלישי) בנושא איכות הטיפול והשירות בפגיות. הרפורמה בבריאות הנפש אותה הוביל במשרד הבריאות הוגדרה על ידי שופטי בג"ץ במילים: "...התחושה היא שנעשית עבודה מקצועית".
עם סיום תפקידו במשרד הבריאות שב למרכז הרפואי שיבא לתפקידו כמשנה למנהל המרכז הרפואי ומנהל בית החולים הכללי בפועל. בנוסף לתפקידים אלו, משמש פרופ' אפק גם האחראי על הרופאים והאקדמיה.
בשנת 2018 הוא מונה ליו"ר הוועדה לבדיקת התוכנית ללימודי רפואה באוניברסיטת אריאל, שבעקבות המלצותיה הוקם בית הספר לרפואה על שם מרים ושלדון אדלסון באוניברסיטת אריאל.
ביולי 2019 מונה לשמש במקביל לתפקידיו בשיבא כיועץ הרפואי הראשי (בפועל) של היחידה לקנאביס רפואי במשרד הבריאות.
ביוני 2020 הורה בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב למוסד לביטוח לאומי להכיר באפק כנפגע עבודה בקבלו את הטענה שהתפרצות מחלת הסוכרת אצלו נבעה מהלחץ שחווה בעבודה כמנכ"ל משרד הבריאות.
תפקידים באקדמיה.
פרופ' אפק הוא חבר מן המניין לבריאות הציבור, חבר בהנהלת הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב ופרופסור חבר בחוג לפתולוגיה מאז 1994. מאז 2011 עומד בראש התוכנית האמריקאית ללימודי רפואה (תוכנית ניו-יורק), ומשנת 2018, פרופ' נלווה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת ניקוסיה בקפריסין.
בין 2011 ל-2013 שימש מרצה באוניברסיטת בר-אילן במחלקה למנהל וריכז קורס ניהול בית-חולים במסגרת תואר שני במינהל מערכות בריאות. בין השנים 2013 ל-2014 הרצה גם בתואר ראשון במנהל מערכות בריאות במרכז האקדמי למשפט ועסקים. מלמד החל משנת 2015, באוניברסיטת תל אביב ניהול מערכות בריאות - בבית הספר למוסמכים במנהל עסקים ע"ש ליאון רקנאטי, ואתיקה רפואית - בחוג לרפואת אסון והתוכנית הרב תחומית למנהלים לניהול מצבי חירום ואסון, של בית הספר לבריאות הציבור שבפקולטה לרפואה.
משנת 2018 מרצה גם בתוכנית ה-MBA הבינלאומית לניהול חדשנות ויזמות בתחום הבריאות בבית הספר אריסון למנהל עסקים שבמרכז הבינתחומי הרצליה.
מחקר אקדמי.