יחד עם מתיונין, זוהי אחת משתי חומצות האמינו היחידות שבשייריהן מצוי אטום גופרית.
שייר זה מורכב מקבוצת מתילן (CH2) הקשורה לקבוצת סולפהידריל (SH; זוהי בעצם קבוצת הידרוקסיל בה הוחלף אטום החמצן באטום גופרית).
קבוצת הסולפהידריל נוטה להתחמצן, לאבד את אטום המימן שלה ולהיקשר לקבוצת סולפהידריל בחומצת ציסטאין אחרת, שאף היא איבדה את המימן שלה. קשרים אלו, בין שיירי ציסטאין הנמצאים במקומות שונים בפפטיד או בחלבון מסוים, נקראים קשרים דיסולפידיים או גשרי גופרית. לקשרים אלו חשיבות עליונה בייצוב החלבונים ובעיצוב המבנה התלת-ממדי שלהם. שתי יחידות ציסטאין שחוברו יחדיו באמצעות קשר דיסולפידי מהוות תרכובת הקרויה ציסטין (Cystine).
ציסטאין מסונתזת בגוף ממתיונין ומסרין. ציסטאין נדרשת לתהליכים רבים, ובהם ליצירת הקרטין החשוב לשיער, לעור ולציפורניים (אצל בהמות דרוש הקרטין ליצירת קרניים ופרסות).
סלנוציסטאין.
קיימת נגזרת של ציסטאין בה את אטום הגופרית מחליף אטום סלניום. סלנוציסטאין, אשר סימונה הארוך הוא Sec וסימונה המקוצר הוא U, נמצאת במספר מצומצם של חלבונים ואנזימים בעלי חשיבות עליונה בתיקון נזקים לתאי הגוף, כגון כוויות או פצעים, בתיקון נזקי חמצון (ראו: אל-אווירני), בהגנה נגד קרינה וזיהומים, בניטרול רעלים ובהאטת הזדקנות התאים. צריכה של סלניום במזון חיונית בעיקר בשל הימצאותו של יסוד זה בסלנוציסטאין ובסלנוחלבונים בכלל.
חומצה אמינית
Proline
קשרים קוולנטים
ספק כוח
ספק כוח הוא יחידה אלקטרונית שתפקידה לספק למעגלים אלקטרוניים את המתח והזרם החשמלי הדרושים להפעלתם.
רקע.
במעגל זרם ישר, יכול ספק הכוח לשמש כמקור מתח או מקור זרם, לפי הצורך. בדרך כלל מאופיין ספק הכוח על ידי מתח מסוים וכן זרם מרבי אותו הוא מסוגל לספק ללא ירידה במתח, או לחלופין את ההספק שהוא מסוגל לתת. ההזנה לספקי כוח יכולה להיות למשל מרשת החשמל הביתית, מצבר או סוללות.
יחידה אלקטרונית זו יכולה להשתלב:
מטרת ספק הכוח.
רוב הציוד האלקטרוני כיום מופעל בזרם ישר (DC), כאשר המתח הנדרש והזרם המקסימלי שעליו לספק מותנה ביישום אליו נדרש. מטרות ספק הכוח הן:
סוגי ספקי כוח.
כיום מבדילים בין שני סוגי ספקי כוח בהתאם לדרך בה הם מייצבים את המתח.
לכל אחת מהשיטות יש את היתרונות והחסרונות שלה, אף על פי שספקי הכוח הממותגים נפוצים יותר.
פיזור חום.
כדי למנוע טמפרטורה גבוהה מדי מתוכננים ספקי כוח כך שיכללו מנגנון פיזור חום, בו עשויים להיכלל מאוורר, צלעות קירור וחריצי אוורור.
ארכנופוביה
אָרַכְנוֹפוֹבְּיָה היא פוביה ספציפית (בעברית: בעת) מעכבישים או יצורים אחרים ממחלקת העכבישנים. זהו פחד מוגזם שגורם לבעתה בעת מגע עם עכבישים או אף ראייתם בלבד. בשל כך עשויים הלוקים בארכנופוביה לחוש אי נוחות רבה במקומות בהם הם מניחים שעלולים להופיע עכבישים, או להימנע כליל ממקומות כאלה. תגובותיהם הקיצוניות של הלוקים בארכנופוביה, עשויות להיראות לאנשים אחרים כבלתי-רציונליות.
מקור השם.
השם "ארכנופוביה" מורכב מהמילים היווניות "ארכנו" (עכביש) ו"פוביה" (פחד מוגזם). מקורו בסיפור מהמיתולוגיה היוונית, על תחרות אריגה שנערכה בין האלה אתנה, אלת החוכמה, לבין הנסיכה ארכנה, שהתפרסמה כאורגת המוכשרת ביותר ביוון. ארכנה טוותה אריג המספר על כל הדברים המבישים שעשו האלים בעוד שאתנה היללה את האלים, כשראתה אתנה את האריג של ארכנה האלה כעסה והפכה אותה לעכביש.
אטיולוגיה.
ארכנופוביה מתפתחת לעיתים קרובות אצל אנשים שהיה להם בעבר ניסיון כואב או מפחיד בהיתקלות בעכבישים, בייחוד בתקופת הילדות. עם זאת, היא יכולה להתפתח גם ללא טראומה נפשית כלשהי.
בדומה לפוביות ספציפיות כגון פוביה מנחשים או עכברים, נטען כי קיימים לכך מקורות אבולוציוניים, שעדיין אינם ברורים במלואם. פסיכולוגים אבולוציוניים מעריכים כי קיומם של זני עכבישים ארסיים, שמיעוטם נחשב קטלני לבני אדם, יצר התפתחות אבולוציונית של פחד מעכבישים, או קלות רבה יותר ברכישת פחד כזה. מכיוון שאנשים הלוקים בארכנופוביה יימנעו ככל האפשר מאזורים בהם הם עלולים להיתקל בעכבישים ארסיים, כדי להפחית את הסיכון להיפגע מהם - ניתן לטעון כי יש להם יתרון אבולוציוני הישרדותי מסוים על פני אנשים שלא מפחדים מעכבישים.
המתנגדים לרעיון זה טוענים כי בניגוד לצפוי על פי הטיעון האבולוציוני, במהלך האבולוציה לא נרכשו פוביות מגירויים טבעיים אחרים שהם לא פחות מאיימים מעכבישים. נטען כי הסיכון של עכבישים הוא שולי וקטן מדי מכדי להשפיע על האבולוציה. במרכז וצפון אירופה, למשל, לא היו קיימים כלל זני עכבישים מקומיים שהם קטלניים, ובכל זאת תפוצת הארכנופוביה באזורים אלו היא לא מעטה, דבר המצביע על האפשרות של למידה תרבותית. בנוסף, תאורטיקנים ביהביוריסטים טענו כי ניתן ליצור באופן מלאכותי פוביה ספציפית לעכבישים, או לכל גירוי נייטרלי אחר, באמצעות התניה קלאסית פשוטה.
טיפול.
ניתן לטפל בארכנופוביה בכל אחת מהשיטות המוצעות לטיפול בפוביות סצפציפיות. יעילותו של טיפול קוגניטיבי התנהגותי, שכולל חשיפה הדרגתית לעכבישים והקהיה שיטתית, נחשבת גבוהה יחסית. בטיפול זה נערך תחילה אימון בהרפיה, אחר כך בונים המטופל והמטפל היררכיה של מצבים מפחידים, מהקל (למשל דמיוּן העכביש) אל הקשה (חשיפה מלאה לעכביש), ובהמשך מתבצעת התניית נגד הדרגתית שבה מוכחד הפחד מהעכביש, בסיוע ההרפיה, בכל שלב בהיררכיה.
טיפולים אפשריים אחרים הם טיפול תרופתי להרגעת החרדה; או טיפול פסיכואנליטי בו עוסקים בהעלאה למודעות של קונפליקטים לא מודעים שמהם נבעה הפוביה, והתמודדות עימם.
בתרבות הפופולרית.
הארכנופוביה זכתה להכרה ופרסום, בין השאר, בעקבות סרט הקולנוע "ארכנופוביה", שיצא לאקרנים בשנת 1990. "ארכנופוביה" הוא סרט אימה אמריקאי, בכיכובם של ג'ף דניאלס וג'ון גודמן. הסרט מתאר רופא הלוקה בארכנופוביה, שנאבק בזן עכבישים קטלני המאיים על עיירה בקליפורניה.
RNA (ראשי תיבות באנגלית של ribonucleic acid, חומצה ריבונוקלאית; בתעתוק לעברית: רנ"א. לעיתים גם אר-אן-איי) היא מולקולה פולימרית, המורכבת מיחידות של נוקלאוטידים. ל-RNA תפקיד מרכזי במגוון תהליכים ביולוגים, בתהליכי תורשה, ביטוי ותרגום של המידע הגנטי. בחלק מהנגיפים הגנום כולו מקודד במולקולות RNA.
תאוריות מודרניות משערות כי ה-RNA היה ראשון החומרים התורשתיים.
מבנה ה-RNA.
מולקולת ה-RNA היא שרשרת נוקליאוטידים, המורכבים מבסיסים חנקניים, מזרחה ומהסוכר ריבוז. ההבדל בין הפולימרים בא לידי ביטוי במבנה הבסיס החנקני. מולקולות RNA מורכבות מארבעה סוגי בסיסים: אדנין (A), ציטוזין (C), גואנין (G) ואורציל (U), זאת בשונה ממולקולת DNA שבה יש תימין (T) במקום אורציל.
בניגוד למבנה הגדיל הכפול, האופייני בדרך כלל למולקולות DNA, לרוב RNA מצוי בטבע במבנה של גדיל בודד. עם זאת, גם ב-RNA ייתכן זיווג בסיסים, מה שמביא להיווצרות מבנים שניוניים בגדיל. כאשר שרשרת ה-RNA מתקפלת למבנים לולאתיים כתוצאה מזיווג הבסיסים בגדיל הבודד. למבנים שניוניים אלה תפקידים חשובים, בין השאר בבקרת השעתוק והתרגום.
בחלק מנגיפי ה- RNA, החומר הגנטי הוא RNA במבנה דו-גדילי (dsRNA).
RNA היא מולקולה לא יציבה בעלת זמן מחצית חיים קצר יחסית, שלא כמו DNA. הסיבה לכך נעוצה במבנה של שלד ה-RNA. בעוד שב-DNA בעמדה 2' שעל הריבוז יש מימן בלבד, ב-RNA נמצאת קבוצות כוהל המגיבה בקלות עם הזרחן שבשלד ה-RNA (ראו תרשים). קבוצת הכהל תוקפת את הזרחן בתגובה מסוג התמרה נוקלאופילית אינטרא-מולקולרית (תוך מולקולרית) אשר גורמת לפירוק הקשר הפוספו דיאסטרי המחבר את שרשרת ה-RNA. חוסר היציבות הזה גורם למחקר על ה-RNA להיות קשה יותר.
תפקידי ה-RNA.
ל-RNA מגוון של תפקידי בתהליכי יסוד בביולוגיה, וביניהם:
תעתוק.
המידע המקודד ב-DNA משמש ליצירת רצף RNA משלים, בתהליך הנקרא "תעתוק" או "שעתוק". בהמשך מולקולת ה-RNA הנושאת את המידע הגנטי נודדת לריבוזום ומתורגמת לחלבון.
לעיתים קרובות, מולקולת ה-RNA המתועתקת עוברת שחבור חליפי (חיתוך ועריכה מחדש) לפני התרגום.
תרגום לחלבון.
ה-RNA מתורגם לחלבון במבנה הריבוזום שבעצמו מורכב ממולקולת RNA לא מקודדות (rRNA). במהלך יצירת החלבון מוצמדת חומצת אמינו לכל קודון באמצעות מולקולת tRNA ליצירת הפולימר החלבוני.
שכפול DNA.
במהלך שכפול ה-DNA, מסונתזות מולקולות RNA קצרות המשמשות כתחל (פריימר), הנקשר לקצה הגדיל ומאפשר את התחלת סינתזת ה-DNA על ידי האנזים DNA-פולימראז. התחל מפורק לאחר שהשלים את תפקידו.
תפקידים אנזימטיים ובקרת תעתוק.
ריבוזים הם מולקולות RNA המתפקדות כזרז (קטליזטור) בדומה לאנזימים. נמצא שלמולקלות RNA לא מקודדות יש גם תפקיד בבקרת תעתוק.
החומר הגנטי בנגיפי RNA.
בנגיפים שונים משמש ה-RNA כחומר תורשתי, והם אינם מכילים DNA. ה-RNA בנגיפים עשוי להיות ליניארי או מעגלי, חד-גדילי או דו-גדילי. בחלק מהנגיפים, כדוגמת נגיפי השפעת, הגנום מצוי על מספר מקטעים נפרדים של RNA. ברטרו-וירוסים הווירוס שחודר לתא, יוצר העתק DNA של גנום ה-RNA בתהליך של תעתוק לאחור, ה-DNA המתועתק משתלב בגנום של הפונדקאי, והגנים שב-DNA מתועתקים ל-RNA ומתורגמים לחלבונים ויראליים.
סוגי RNA עיקריים.
ה-RNA בתא מחולק לכמה סוגים, לפי פעילותו או תפקידו.
במחקר וברפואה.