לאחר שנים מוצלחות אלו המועדון החל להיאבק על מקומו בליגה העליונה, ולעיתים קרובות סיים בתחתית הטבלה, בעיקר בגלל חוסר יכולת למשוך או לשמור על שחקנים איכותיים, בגלל מעמדו החובבני וחוסר יכולות כלכליות שאפיינו אותו מאז הקמתו. בתקופה זו עבר המועדון 34 שנים ללא זכייה בתואר האליפות או גביע. בתחילת עונת 1969/1970 המועדון נכנס לעידן המקצועני כאשר השחקן הראשון שחתם על חוזה מקצועני בקבוצה בתחילת העונה היה טוני אוקונל. ההצלחות לא איחרו להגיע ובעונה זו זכה המועדון לראשונה אחרי תקופה ארוכה בגביע האירי השלישי שלו. בהמשך העשור זכה המועדון בעוד 2 תוארי אליפות ובעוד תואר גביע. בנוסף בתחילת עשור זה נכנס המועדון לעידן האירופי שהחל את דרכו בגביע אירופה למחזיקות גביע שם הודח בשלב המקדים. בהמשך השתתף בגביע אופ"א ובליגת האלופות אך לא הצליח להטביע את חותמו והודח בשלבים הראשונים.
לאחר מכן עבר המועדון תקופה נוספת ללא תואר גדול, עד עונת 1991/1992 בה זכה בגביע האירי החמישי שלו. במקביל המועדון המשיך להשתתף בגביעים האירופיים לאורך שנות ה-80 וה-90 אך ללא הצלחה והודח בשלבים המקדימים.
בעונת 2000/2001 זכה המועדון לראשונה מזה עשור בתואר גדול ולראשונה מאז 1928, השלים דאבל כשזכה גם באליפות וגם בתואר הגביע. בהמשך הוסיף תואר אליפות בעונת 2002/2003, ו-5 שנים לאחר מכן זכה בתואר אליפות נוסף ב-2008, תחת הדרכתו של המאמן פט פאנלון כאשר הוא מוסיף גביע ומשלים דאבל בפעם השלישית בהיסטוריה. ב-2009 זכו הבוהמיאנס בתואר האליפות ה-11 ובגביע הליגה השלישי. במקביל המשיך להשתתף בשלבים המקדימים של ליגת האלופות, גביע אופ"א וגביע האינטרטוטו.
The Climb Back
The Climb Back הוא סינגל של הראפר האמריקאי ג'יי קול. השיר יצא לאור ב-22 ביולי 2020, לצד שיר נוסף, "Lion King on Ice", תחת המיני-אלבום "Lewis Street". מאוחר יותר, היווה כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השישי של קול, "The Off-Season".
רקע וכתיבה.
ג'יי קול הודיע על צאתם של "The Climb Back" ו-"Lion King on Ice" ב-21 ביולי 2020, יחד עם עטיפתם, וקבע כי הם שני השירים הראשונים מאלבומו, "The Fall Off". הוא גילה גם כי הוא עדיין "מסיים" את העבודה על האלבום. בנובמבר 2019 קול רמז שהאלבום ייצא בשנת 2020. קודם לכן, רמז גם על פרויקט בשם "The Off-Season", בו השיר נכלל.
השיר, שנכתב והופק אך ורק על ידי ג'יי קול, רואה אותו מתייצב על נושאים שונים, כולל רגעים שמשנים את חייו, השפעותיו ואהבתו המחודשת למוזיקת ראפ.
אוכף פוינטר
אוכף פוינטר (באנגלית: Poynter Col) הוא אוכף מלא שלג, באזור חוף דייוויס, שבקצה הצפוני של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
האוכף ממוקם בין גבעת פוינטר לבין פסגות אייבורי.
האוכף ממוקם 17 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית מכף קיילמאן.
גובהו של האוכף 700 מטרים מעל פני הים; והוא האתר ה-4,728 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי האוכף.
האוכף מופה לראשונה על ידי משלחת סקר של סקר התלות של איי פוקלנד (FIDS), אשר יצאה ממפרץ התקווה בנובמבר 1948.
מקור השם.
שמו של אוכף פוינטר ניתן לו בשנת 1953 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
האוכף נקרא על שם גבעת פוינטר הסמוכה.
שמה של הגבעה ניתן לה בשנת 1950 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הגבעה נקראת על שם צ'אלרס ויליאם פוינטר (Charles William Poynter), מהצי המלכותי הבריטי, עוזר-רב חובלים (מאסטרז מייט (Master's Mate)) או עוזר חובל ראשי (מידשיפמן (Midshipman)), שליווה את אדוארד ברנספילד על הבריג "ויליאמס" (Williams) בינואר 1820 כאשר ברנספלד גילה וחקר את איי שטלנד הדרומיים ואת מצר ברנספילד.
חוסר תום לב (אקזיסטנציאליזם)
בפילוסופיה של האקזיסטנציאליזם, חוסר תום לב (בצרפתית: ) הוא תופעה פסיכולוגית, המתייחסת למצב עניינים שבו אנשים פועלים באופן לא אותנטי, כאשר הם נכנעים ללחצי החברה לאמץ ערכים כוזבים, שאינם תואמים את הערכים האותנטיים שלהם, ומכחישים את החירות הפנימית המולדת שלהם, כבני אדם חיים וחושבים. המושג חוסר תום לב קשור גם למושגים הפילוסופיים: הונאה עצמית () וטינה ().
חופש ובחירה.
טענה בסיסית בפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית היא שאינדיבידואלים תמיד חופשיים לעשות בחירות ולהנחות את חייהם לעבר מטרה או פרויקט שבו בחרו. בהנחה שטענה זו נכונה, הרי שאנשים אינם יכולים לחמוק מחופש הבחירה, אפילו בנסיבות חיצוניות בהן יש מעט מאוד אפשרויות בחירה. למשל, אפילו לקורבנות המושבות של אימפריה יש אפשרויות: להיכנע לשלטון, לנהל משא ומתן, להתאבד, להתנגד ללא-אלימות או להשיב בהתקפה.
בפילוסופיה של ז'אן פול סארטר וסימון דה בובואר, עובדתיות () מסמלת את כל הפרטים הקונקרטיים שהם הרקע לקיומו של האדם, כמו גם הרקע למגבלות של חירותו. לדוגמה, הפרטים הקונקרטיים האלה עשויים לכלול את זמן ומקום הלידה, השפה, הסביבה, הבחירות הקודמות של האדם, כמו גם את ההסתברות הבלתי נמנעת של מותו. כך, אף על פי שנסיבות חיצוניות עשויות להגביל אנשים (כלומר, העובדתיות מגבילה), הם אינם יכולים להכריח אדם לבחור באחת מן האפשרויות הנותרות. במובן זה, לאדם עדיין יש חופש בחירה כלשהו, מבין האפשרויות הנותרות. מסיבה זו, אדם יכול לבחור בייסורים בהיותו מודע לחלוטין להשלכות שיהיו לבחירה זו. לפי סארטר, הטענה כי אחת מהאפשרויות הנותרות מקבלת עדיפות שאין להכחישה (למשל, "אני לא יכול לסכן את חיי כי אני חייב לפרנס את משפחתי") היא בעצם הבחירה בתפקיד של אובייקט בעולם, על פני הבחירה בהיות סובייקט חופשי. אובייקט הוא חופשי רק בחסדי הנסיבות, אבל הסובייקט, הישות בפני עצמה (), כשהיא בוחרת להיות אובייקט, מהווה בבחירה זו את העובדתיות של עצמה, היא מצויה בתוך עצמה, ופועלת משם כמגבלה. מבחינת סארטר בחירה בהיות אובייקט בעולם, המכחישה את החירות הפנימית, היא למעשה הונאה עצמית.
חופש והאינטנציונאליות של התודעה.
המושג אינטנציונאליות בפילוסופיה מאפשר הבחנה בין החומרי לבין הרוחני, כאשר החומרי מתקיים "כשלעצמו", ללא התכוונות (אינטנציונאליות), בעוד הרוחני מאופיין בהכרח בהתייחסות ובהתכוונות למשהו שמחוץ לעצמיותו. כך, לפי סארטר, בני אדם תמיד מודעים לכך, שהם יותר ממה שהם מודעים אליו. כלומר, בני אדם הם יותר מכל מה שהם מודעים אליו. במובן זה, לא ניתן להגדיר בני אדם כ"אובייקטים אינטנציונאליים" של תודעה, המוגבלים על ידי העובדתיות (); ההיסטוריה האישית, האופי, הגוף או האחריות האובייקטיבית. לפיכך, חזר סארטר לעיתים קרובות על הטענה "המציאות האנושית היא מה שהיא לא, והיא לא מה שהיא כן" (We have to deal with human reality as a being which is what it is not and which is not what it is). לדוגמה, רופא בבית החולים שחולם להיות אגרונום בכפר, הוא לא מי שהוא (רופא בבי"ח) וכן מי שהוא לא (אגרונום בכפר). כך, אדם יכול להגדיר את עצמו על דרך השלילה בלבד, על ידי הגדרת "מה שהוא לא" (what it is not), והשלילה הזו היא האופן הפוזיטיבי היחיד שבו ניתן להגדיר את "מה שהוא" (what it is).
אם אנחנו מקבלים את הטענה הזו, אנו נעשים מודעים לשלל התגובות האפשריות, ולחופש שלנו לבחור, מכיוון ששום מצב אובייקטיבי לא יכול להכתיב תגובה אחת בלבד. אנו מעמידים פנים שאפשרויות אלה נשללות מאתנו על ידי קבלת תפקידים חברתיים, סדרי עדיפויות וערכים חיצוניים שאינם מתאימים לאופי שלנו, אך בחירה זו כשלעצמה, נובעת מהחופש שלנו, ומהיותנו נפרדים מכל אותם תפקידים חברתיים, סדרי העדיפויות והערכים בהם בחרנו מלכתחילה, אך בתחושה של חוסר ברירה. חוסר תום לב הוא ההחלטה החופשית הפרדוקסאלית לשלול מעצמנו את החופש הבלתי נמנע לבחור.
דוגמאות.
ז'אן פול סארטר.
ז'אן פול סארטר מתאר מלצר של בית קפה, שתנועותיו ואופן השיח שלו יותר מדיי "מלצריים". גוון קולו נוטף בלהיטות לרצות את בן שיחו; הוא נושא אוכל בצורה נוקשה וראוותנית; "התנועה שלו קדימה, קצת מדויקת מדי, קצת מהירה מדי". התנהגותו המוגזמת ממחישה שהוא משחק את תפקיד המלצר, ומתייחס לעצמו כאובייקט בעולם, אוטומט שעיקר מהותו היא להיות מלצר. אך ברור שהוא מודע לכך שהוא לא (אך ורק) מלצר, אלא מאמין באופן אקטיבי ומרמה את עצמו במודע.
סארטר מתאר דוגמה נוספת המתייחסת לאישה צעירה בדייט ראשון. היא מתעלמת מהרמיזות המיניות הברורות של המחמאות על המראה הגופני שלה, שנותן לה בן זוגה לדייט, ובמקום היא מקבלת אותן כמילים המופנות אליה כתודעה אנושית, וכשהוא לוקח את ידה, היא נותנת לה לנוח באדישות בידו, לכאורה "לא מסכימה ולא מתנגדת" ומתייחסת לעצמה כאובייקט בעולם, ללא בחירה, תוך שהיא מסרבת לקבל את המחווה או להתנגד לה. כך, היא מעכבת את הרגע בו עליה לבחור, להכיר בהתקדמותו, לדחות אותה או להסכים לה. היא רואה בנוחות את ידה רק כאובייקט בעולם, ואת המחמאות שלו כלא-קשורות לגופה, וכך היא משחקת במציאות האנושית הכפולה שלה כישות גופנית, וכתודעה נפרדת וחופשית מהגופניות.
סארטר טוען כי המלצר והאישה שוללים את החופש שלהם באמצעות פעולה בחוסר תום לב, פעולה שהם חופשיים לעשות בדיוק משום שהם באמת סובייקטים חופשיים, ולא אובייקטים בעולם. הם יודעים באופן ברור שהם חופשיים, אך בוחרים באופן אקטיבי שלא להכיר בכך. חוסר תום לב הוא פרדוקסלי משום שכאשר אדם פועל בחוסר תום לב, הוא שולל באופן אקטיבי את חירותו שלו, תוך שהוא מסתמך עליה (החירות) על מנת להתכחש לה.
סימון דה בובואר.