7 משחתות משומשות נמכרו לאינדונזיה, 6 משחתות למצרים ו-2 משחתות מהצי הבלטי הועברו לצי הפולני. בצי הסובייטי החלו להוציא את האוניות לגריטה בשנים 1965 עד 1985. בציי מצרים ואינדונזיה המשיכו המשחתות לשרת עד שנות ה-2000.
משחתת מאופיינת ככלי רב תכליתי ובצי הסובייטי נוספה לה משימה של הטלת מוקשי עגינה מדגם "קראב". למעשה הוגדר הדגם כנושאות מוקשים של הצי. ומשמעות השם סקורי היא "המהיר" ואכן מהירותן המרבית - 36 קשר - עלתה על מהירותן של מרבית המשחתות שנבנו באותה תקופה.
תכנון.
גוף המשחתת מסדרת סקורי נבנה לפי תכנון מחדש שנעשה על ידי א. ל. פישר מהמכון לתכנון אוניות של לנינגרד. התכנון היה למעשה שיפור לדגם קודם לפי תכנון איטלקי שנבנה לפני מלחמת העולם השנייה אשר התאים לים התיכון. על פי התכנון החדש, הייתה משחתת הסקורי גדולה יותר, עם תנועה טובה יותר בים גלי ובעלת יכולת שהייה בים ארוכה יותר. הבנייה נעשתה בריתוך ובצילוע אורכי ותהליך הבניה כלל 101 חלקים מודולריים שרותכו יחדיו, מה שקיצר במידה רבה את זמן בניית האוניות.
חימוש.
החימוש העיקרי של המשחתת היו שני צריחים בעלי תותחים בקוטר 130 מ"מ כל אחד.
הצריחים תוכננו עוד בזמן מלחמת העולם השנייה ולא נחשבו כיעילים במיוחד בשל קצב האש הלא גבוה - עד 12 יריות בדקה. בנוסף, זווית ההגבהה של 45 מעלות לא אפשרה הגנה נגד כלי טיס והיה צורך בתותח נפרד להגנה נגד מטוסים. בכל צריח שירתו 23 חיילים וטווח התותחים עמד על כ-25 ק"מ.
בנוסף לתותחים חומשו המשחתות בטורפדו, אשר אוחסנו בתוך זוג צבירי צינורות טורפדו עם 5 צינורות שיגור בכל אחד. הצינורות היו בקוטר של 553 מ"מ. למשחתת הייתה יכולת לחימה כנגד צוללות באמצעות סונאר ופצצות עומק שהוטלו מירכתי האוניה. כמו כן, היו על סיפון המשחתת שני מסלולים להטלת מוקשים ימיים.
הגנת הנ"מ התבססה על מערך תותחים מגוון: התותח הראשי בקוטר 85 מ"מ הוצב בצריח משלו. בנוסף, הוצבו על הספינה 4 תותחים כפולי-קנה בקוטר 37 מ"מ ושלושה תותחים אוטומטיים בקוטר 25 מ"מ.
במלחמות ישראל-מצרים.
הגעת המשחתות מדגם סקורי לחיל הים המצרי, השתיים הראשונות ב-1956 ושתיים נוספות ב-1962, שינתה את מאזן הכוחות בזירה הימית והיוותה זרז לפיתוח טיל הגבריאל ובניית ספינות הסער. בשנת 1968 סופקו שתי משחתות סקורי נוספות ואחת מהראשונות הוחזרה לברית המועצות. סך הכל נותרו בשירות המצרים 5 משחתות.
בעת מלחמת ששת הימים, פגשה ב-5 ביוני בשעה 1600 הצוללת הישראלית אח"י תנין בפיקודו של אברהם דרור במשחתת סקורי מצרית במבואות נמל אלכסנדריה. אח"י תנין נערכה לירי טורפדו אך המשחתת התרחקה וירי לא בוצע. כאשר התקרבה לנקודת הורדת הצוללים נצפתה משחתת בפריסקופ מעבר לשובר הגלים. קבוצת הצוללים משייטת 13 ירדה לתקוף את כלי השיט בנמל חצתה את השובר גלים. אך המשחתת שינתה את מקומה והצוללים הדביקו מוקשים למטרות משניות.
במסגרת הניסיון של ישראל להמחיש למצרים את אחיזתה בקו מחצית רוחב תעלת סואץ. תקף חיל האוויר ב-14 ביולי 1967 משחתת סקורי במפרץ סואץ מול נמל עדביה. למשחתת נגרמו נזקים והיא תוקנה וחזרה לפעילות.
במהלך מלחמת ההתשה פעלו ב-8 בנובמבר 1969 משחתות מדגם סקורי בהפגזת חוף 20 ק"מ מזרחית לפורט סעיד. והונסו על ידי חיל האוויר. ההפגזה לא הסבה נזקים רבים. פעולה זו הייתה ניסיון של הצי המצרי להגיב על פעולות שייטת 13 במפרץ סואץ.
במלחמת יום הכיפורים הופעלו משחתות הסקורי לחסימת שייט בים התיכון ובים סוף. ב-22 באוקטובר 1973 נמצאו זוג ספינות מדגם סער 4 בפיקוד אלי רהב שסיירו בין כרתים לסיציליה במרחק של כחמישים מייל ממשחתת מצרית ונערכו לתקיפתה. האזור רחוק מטווחי מטוסי תקיפה של שני הצדדים. דיוני הפסקת האש היו בשלב מתקדם. מפקדת חיל הים הורתה לכח ספינות הסער להתרחק באמתלה של ים האגאי תדלוק מאונית העזר אח"י נגה שהמתינה בים האגאי. האיום נודע למצרים שהסיגו את המשחתת לנמל לובי.
מפגש נוסף באותה מלחמה היה בים סוף מול פורט סודאן. נוצר מגע בין משחתת סקורי מצרית ובין גוררת ישראלית חמושה. הדבר נודע לראש הממשלה גולדה מאיר ששללה את הפעולה ושלחה במיוחד את עוזרה יובל נאמן למפקדת חיל הים כדי לוודא שלא תבוצע תקיפה, זאת בשל חוסר הרצון לפתוח חזית בעיתוי הקרוב להפסקת האש ובמרחק גדול והסקורי ניצלה מפגיעה. מבחינת המצרים ביצעו משחתות הסקורי את תפקידם היטב.
שדה התעופה סוחומי דרנדה
שדה התעופה נרסארסואק
שדה התעופה לה בורז'ה
שדה התעופה הבינלאומי מפלי ויקטוריה
שדה התעופה הבינלאומי קי וסט
אליהו מפיסארו
אליהו מפיסארו היה נוסע ועולה רגל יהודי, סוחר אמיד מהעיר פזארו באיטליה בשנות ה-60 של המאה ה-16. איגרתו ממסעו אל ארץ ישראל היא מקור על "דרכי העלייה לארץ ישראל מאיטליה" בימיו.
מסעו לארץ ישראל.
אליהו מפיסארו יצא לדרכו לאחר שרצה לקיים את נדרו לעלות ביום מן הימים לארץ ישראל. הוא יצא לדרכו מלווה בבני משפחתו ביום ט"ו באב שכ"ג 4 באוגוסט 1563. מנמל ונציה הפליגו על סיפונה של אונייה בבעלות ונציאנית. המסע ארך חמישה שבועות, האונייה שטה אל פולה, משם לאי כרתים, ממנו אל האי קורפו, האי זנטי (באיטלקית: (Zante), וביום 11 בספטמבר 1563, עגנו בנמל פמגוסטה בקפריסין. שם נודע להם על מגפה שפרצה בארץ ישראל, ועל כן, דחו את המשך נסיעתם.
באיגרתו לאחיו באיטליה, בעת היותו באי קפריסין בא' בחשוון ה'שכ"ד, 18 באוקטובר 1563, תיאר את דרכם של בני המשפחה מהנמל הוונציאני אל ארץ ישראל. שפתו היא עברית מליצית, אשר משובצים בה שברי פסוקים מהתנ"ך, אמרות חז"ל, ומונחים רבים באיטלקית בת זמנו כתובים באותיות אלפבית עברי.
הוא מתאר את תנאי הנסיעה, מחירי המקומות באונייה, את דמותם של הנוסעים האחרים; הוא מוסר מידע על קהילות היהודים שבהן נפגש במסע ההפלגה, בין השאר את יהודי קהילת קורפו. הוא מצא בקפריסין קהילה יהודית קטנה שכללה 25 משפחות, בהן יהודים רומניוטים ("מזרחיים"), "ספרדים" ויהודים דוברי איטלקית מסיציליה; היהודים הספרדים היו מפזורת מגורשי ספרד, אשר מצאו מקלט בקפריסין, ועמהם הרב אליעזר אשכנזי ממצרים. ומוסר כי פרנסת היהודים בין השאר על הלוואה בריבית. הוא מתאר את האוכלוסייה הקפריסאית הכללית ואת האקלים והכלכלה, מגוון המקצועות ואף הכלים והמאכלים השכיחים, ומייעץ לנמעניו לקנות נכסים באי.
הוא מעודד את נמעניו באיטליה, לעשות כמוהו ולנסוע ארץ ישראל, במילותיו בסיום האיגרת: "מתי יבוא ואראה פני מעלתכם בארץ הקדושה?".
אנגינה שאינה יציבה
קומנדר (הצי המלכותי הבריטי)
קומנדר (באנגלית: Commander) היא דרגת קצונה בצי המלכותי הבריטי, הנמוכה מדרגת קפטן וגבוהה מדרגת לפטננט קומנדר. קצינים הנושאים דרגת לפטננט-קומנדר אינם נחשבים לקומנדרים.
היסטוריה.
התואר "קומנדר" (במקור: master and commander – רב חובלים ומפקד) נוצר במאה ה-18, ושימש לציון קצינים ימיים שפיקדו על אוניות מלחמה שהיו גדולות מדי עבור לפטננט וקטנות מדי עבור פוסט קפטן או (לפני 1770 לערך) רב חובלים (sailing master); הקצין שפיקד על האונייה שימש בו זמנית גם כרב החובלים (master). בדרך כלל היו אלה סלופים מלחמתיים שמספר תותחיהם לא עלה על 20 ולכן לא נכללו בשיטת דירוג האוניות (rating system). ב-1794 קוצר השם בצי המלכותי ל-commander, אך השם הישן הוסיף לנהוג באופן בלתי רשמי עוד שנים אחדות. הדרגה המקבילה לה בצי האמריקני עד 1838 הייתה מאסטר-קומנדנט (Master Commandant).
בעלי תפקידים הנושאים דרגת קומנדר.
דרגת קומנדר בצי המלכותי נמצאת בין לפטננט-קומנדר לקפטן. קומנדר יכול לפקד על פריגטה, משחתת, צוללת, להק מטוסים או בסיס חוף, או לשמש כקצין מטה. לפנים הקבילה דרגת קומנדר לדרגת מייג'ור, אך כיום היא מקבילה לדרגת לפטננט קולונל בצבא הבריטי או למפקד כנף בחיל האוויר המלכותי. הדרגה המקבילה בקוד הדרגות של נאט"ו היא OF-4, ובזה של צה"ל (חיל הים) לסגן־אלוף.
סימן הדרגה של קומנדר מורכב משלושה פסי מקלעת-זהב, כשלפס העליון נוספת לולאה.
יציאה מארץ ישראל (הלכה)
יציאה מארץ ישראל הוא דיון הלכתי שעוסק בהגדרה המדויקת של מצוות יישוב ארץ ישראל: האם חלה חובה על אדם לשהות בכל רגע ורגע בארץ ישראל, או שמותר לצאת ממנה לתקופה קצרה לשם טיול בחוץ לארץ, פעילות כלכלית וכדומה.
השאלה נדונה עוד מתקופת ימי התלמוד. חז"ל התייחסו בחומרה לאלו שרצו לצאת מארץ ישראל למטרות קבע, ולעיתים גם ליציאה מזדמנת. הרמב"ם פסק כי מותר לצאת מהארץ באופן זמני עבור לימוד תורה, נשיאת אישה, הצלת ממון מידי עכו"ם, סחורה ורעב כבד בארץ. על אף שאין היתר לצאת מהארץ עבור טיול לחו"ל, בעקבות ייעול אמצעי התחבורה שקיצר את זמן הנסיעה, כאשר זמן השהות בחו"ל קצר מחודש יש המקילים שלא להחשיבו ליציאה. עם זאת, מסכימים רבנים כי יש מעלה גדולה להישאר תמיד בארץ כדי לקיים את המצווה של ישיבה בארץ וכן כי עיקר קיום המצוות בארץ.
בפועל, כיום רווח הנוהג לטייל ואף לשהות בחו"ל תקופות ארוכות בקרב רבים מהציבור הדתי. כמו כן ישנם המקפידים לעלות לתורה כדי לברך ברכת הגומל בשובם מהטיול.
רקע.
במקרא.
האזכור הראשון שרואה בשלילה התיישבות בחוץ לארץ מובא כבר במקרא בסיפור כיבוש הארץ והתנחלות השבטים, כאשר שבטי גד וראובן פנו אל משה בבקשה להתיישב בעבר הירדן, שהיה מקום מרעה נוח למקנה הרב שהיה ברשותם,
בהמשך מזכיר להם משה את סיפור שנים עשר המרגלים שחלקם הוציאו את דיבת הארץ רעה, ואת העונש שגרר הדבר. לבסוף הוא נעתר לבקשתם, אך מתנה זאת בכך שהם יצאו חלוצים לפני המחנה לכבוש את ארץ כנען. עם זאת, המדרש מציין ששני השבטים נענשו מאוחר יותר בשל כך שחיבבו את ממונם יותר מאשר את ארץ ישראל: