קולטני החישה קולטים באופן מתמיד את אנרגיות הגירוי התואמות שלהם ומספקים כמויות עצומות של מידע אודות הסביבה. גירויים בולטים וגירוים רלוונטיים להתנהגות מעוררים תאי עצב דופמינרגים בקליפת המוח הקדם-מצחית, אשר מעלים את רמת המוליך העצבי דופמין באזור זה.
היכולת של איבר או אורגניזם להגיב לגירויים הבאים מבחוץ נקראת "רגישות". כשגירוי מופעל על קולטן, הרכיב הקולט מעבד אותו לאותות, בתהליך שנקרא "התמרה", והתוצאה ידועה בשם "רפלקס". כל אחד מחמשת החושים של האדם מתאים עצמו לגירוי ייחודי ונפרד.
איברים או חלקים בתוך האורגניזם, יכולים לעורר איברים וחלקים אחרים שנמצאים בתוכו.
למשל, גירוי עצבי הוא התגובה שמתעוררת כששני תאי עצב מעבירים מידע ביניהם. במצב האיזון המתרחש בטבע (הומאוסטזיס), גירוי הוא לרוב המרכיב הראשון שלוקח חלק; בביולוגיה, הגירוי הוא 'סוכן' שפועל על רקמות (כשריר, עצב) פעולה (- סטימוּלציה) שגורמת לצורה זו או אחרת של פעילות בתא.
מובנים נוספים.
הפירוש המילולי של המילה "סטימולוס" הוא דרבן או מקל מחודד אשר ממריץ בהמת-עבודה לפעולה.
באופן מטפורי, משמש המונח גם לתיאור חוויה שמניעה פעילות קוגניטיבית, רגשית, מינית, או חברתית, ללא קשר לאפקט העצבי-הגופני.
מצב איזון
גירוי עצבי
הארייט שו ויבר
הארייט שו ויבר (באנגלית: Harriet Shaw Weaver; 1 בספטמבר 1876 - 14 באוקטובר 1961), פעילה פוליטית בריטית, פמיניסטית, עורכת ופטרוניתו של הסופר האירי ג'יימס ג'ויס.
חייה.
ויבר נולדה בפרודשאם, צ'שייר ב-1876 לפרדריק, רופא, ולמארי רייט, יורשת עשירה. היא קיבלה חינוך פרטי בבית המשפחה. לאחר שהוריה סירבו לכך שתלמד באוניברסיטה, החליטה להתמקד בעבודה סוציאלית ונרשמה לקורס בבית הספר לכלכלה של לונדון שעסק בכלכלה של יחסים חברתיים. מאוחר יותר נעשתה פעילה בתחום של זכות בחירה לנשים, והצטרפה ל"איגוד החברתי והפוליטי של הנשים" ("Women's Social and Political Union").
ב-1913 חברה ויבר לדורה מרסדן, העורכת של כתב העת הפמיניסטי "The Freewoman" ("האישה החופשית"), שנסגר ב-1912, והשתיים הקימו את "The New Freewoman", שלמרות שמו היה ירחון ספרותי. בינואר 1914 הציע עזרא פאונד, שהיה הרוח החיה בכתב העת, לשנות את שמו להאגואיסט, וכך היה.
וויבר מימנה את פעילות כתב העת, שמספר קוראיו היה מצומצם ביותר, ובאמצע 1914 החליפה את מרסדן בתפקיד העורכת.
פאונד, שבנוסף להיותו משורר פעל גם כמגלה כישרונות ספרותיים, שמע על ג'יימס ג'ויס והציע לו לכתוב מאמר בכתב העת. ג'ויס נענה, ובעידודה של ויבר החל לפרסם בהמשכים את הרומן דיוקן האמן כאיש צעיר. הרומן פורסם בשנים 1914-1915. מ-1916 החלה ויבר לממן את ג'ויס באופן סדיר, ושלחה לו סכומי כסף לא מבוטלים. לאחר הוצאת "דיוקן האמן" לאור, החל ג'ויס, שוב בעידודה הפעיל של וויבר, לכתוב את יוליסס. היא נתקלה בסירוב של בתי דפוס להדפיס פרקים מיוליסס, בתואנה שאינם ראויים לדפוס, ונאלצה לסגור את "האגואיסט" בדצמבר 1919. ב-1922 הוצא "יוליסס" לאור בפריז על ידי סילביה ביץ'. ב-1923 עשתה ויבר ניסיון לפרסמו בבריטניה ובארצות הברית, אך העותקים שהודפסו על ידה ונשלחו לשתי המדינות הושמדו על ידי שלטונות המכס.
ויבר הוסיפה לתמוך בג'ויס שנים רבות. הסכומים בהם מימנה את ג'ויס מוערכים בכ-23,000 לי"ש, סכום עתק באותן שנים. עם מותו ב-1941 מימנה את לווייתו, ואף שלחה סכום כסף לא מבוטל לאלמנתו נורה.
ב-1931 הצטרפה למפלגת הלייבור, וב-1938 למפלגה הקומוניסטית. היא מתה בביתה בסאפרון ולדן שבאסקס ב-1961, ובמותה תרמה את האוסף הספרותי שלה לספרייה הבריטית.
סמל באדן-וירטמברג
סמל באדן-וירטמברג הוא סמלה של המדינה הגרמנית באדן-וירטמברג. הסמל הוא שלט אצולה גרמני המוכר בשתי גרסאות: גרסה גדולה וגרסה קטנה.
היסטוריה ובסיס חוקי.
הקמת מדינת באדן-וירטמברג, בשנת 1952, לוותה בסכסוכים רבים וחוסר הסכמה, ולכן גם בחירת סמלי המדינה ושמה היו משימה קשה וארוכה. בחוקה, מנובמבר 1953, נקבעו רק הצבעים הלאומים של המדינה (זהב ושחור) ללא כל התייחסות לסמל המדינה, אשר נקבע רק לאחר מכן. ב-3 במאי 1954 נחקק חוק שלטי האצולה של באדן-וירטמברג (Gesetz über das Wappen des Landes Baden-Württemberg) אשר קובע:
החוק נכנס לתוקף ב-3 במאי וקבע רק את מראה הסמל, אך לא את שימושו, אשר נקבע בתקנות מה-2 באוגוסט 1954. תוכן המגן המופיע הן בשלט האצולה הקטן והן בשלט האצולה הגדול היה שלט האצולה של הדוכס משוואביה ונעשה בו שימוש על ידי בית המלוכה של הוהנצולרן.
שלט האצולה הגדול.
לפי הפיסקה הראשונה של התקנות לחוק שלטי האצולה של באדן-וירטמברג, שלט האצולה הגדול משמש רק את: ראש הממשלה, הממשלה, שרי הממשלה, נציגי המדינה באיחוד הפדרלי של גרמניה, נציגי המדינה באיחוד האירופאי, בית המשפט העליון, בתי המשפט העליונים של המדינה, במועצות האדמיניסטרטיביות האזוריות ובית המשפט האירופי לביקורת.
הציצה.
הציצה של שלט האצולה הגדול מורכבת מששת המגנים של האזורים ההיסטוריים שהרכיבו את באדן-וירטמברג, והם:
שלטי וירטמברג ובאדן גדולים יותר מהשלטים האחרים, מכיוון ששני המחוזות הם מחוזות עיקריים במדינת באדן-וירטמברג.
התומכים.
התומכים הם דקסטר האייל משמאל המסמל את וירטמברג, וסיניסטר הגריפון מימין המסמל את באדן. התומכים היו מטענים במגנים הקודמים של מדינת באדן ומדינת וירטמברג, אך ניתן לראות מספר שינויים שנעשו בהם. כך לדוגמה הגריפון לא מפנה את ראשו החוצה כפי שהיה מוצב בסמל באדן הישן. התומכים עומדים על חלקה של זהב ושחור, הצבעים הלאומיים, אשר לא מפורטת בחוק שלטי האצולה של באדן-וירטמברג.
שלט האצולה הקטן.
בשלט האצולה הקטן יש את המגן ועליו כתר המעוצב מעלים. הכתר מסמל את ריבונות העם, שהתקבלה לאחר ביטול המונרכיה בגרמניה. הסמל הקטן משמש את כל הסמכיות אשר לא משתמשות בסמל הגדול ובנוסף גם את הנוטריונים עובדי הציבור.
שלטי אצולה קשורים.
המגן של בית ולדבורג מראה שלושה אריות שחורים פוסעים על רקע זהב, אשר שונים מאילו בסמל של באדן- וירטמברג רק בכיוון ראשם. עוד סמל דומה הוא סמלם של בית הוהנשטאופן. ניתן להסביר את הדמיון שבין סמלי שני הבתים בכך שלפעמים אנשים מבית וולדברג היו שרים בשירות בית הוהנשטאופן (שטאופן). יש המניחים כי מוטיב שלושת האריות האזורי נשאב מבית באדנברג השוואבי, והמוטיב חוזר על עצמו גם במגן הדני וגם במגן האנגלי.
מידת עשייה
פילה מיניון
צה. וו. צראם
דן צ'וי
דניאל (דן) צ'וי (באנגלית: Daniel Choi, נולד ב-1981) הוא יוצא חיל הרגלים של צבא ארצות הברית אשר שירת כקצין לוחם במלחמת עיראק. צ'וי, בנו של כומר בפטיסטי קוריאני-אמריקאי, התפרסם לאחר שקרא תיגר על מדיניות "אל תשאל, אל תספר" של הכוחות המזוינים של ארצות הברית כלפי הומוסקסואלים ולסביות המשרתים בצבא כאשר יצא מהארון במרץ 2009 בריאיון לתוכנית טלוויזיה אמריקאית. מאז עוסק צ'וי בפעילות ציבורית למען זכויות להט"ב.
ביולי 2010 הוחלט להדיח אותו מהצבא עקב יציאתו מהארון, ולאחר שהשתתף בהפגנה שערכה הקומיקאית והפעילה למען זכויות להט"ב קאת'י גריפין מול הבית הלבן.
השכלה וקריירה צבאית.
דניאל צ'וי הוא בוגר האקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית (וסט פוינט) משנת 2003, עם תואר בערבית ובהנדסת הסביבה.
הוא היה אחד מהמייסדים והדובר של קבוצת הלהט"ב "Knights Out". צ'וי שירת כקצין חיל רגלים בעיראק בשנים 2006–2007. ביוני 2008 הוא הועבר למשמר הלאומי בניו יורק (NYANG).
יציאתו מהארון ופעילותו הציבורית.
בעקבות יציאתו מהארון במרץ 2009, קיבל דניאל צ'וי מהצבא מכתב שחרור והודח מהצבא. בתגובה, כתב צ'וי מכתב גלוי לקונגרס ארצות הברית ולנשיא ארצות הברית ברק אובמה. במכתב ביקר צ'וי את מדיניות "אל תשאל, אל תספר" של צבא ארצות הברית בטענתו שהיא איננה מוסרית, וכתב: "זו סטירת לחי עבורי, עבור החיילים שלי ועבור עמיתי".
יציאתו מהארון של צ'וי במהלך שירותו הצבאי הביאה עשרות לפעול כמותו, ובהמשך - להקמתה של "Knights Out" - ארגון של בוגרי האקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית אשר שימש כדוברו וכאחד ממייסדיו. הארגון שם לו למטרה "לתמוך בהומואים ולסביות אשר לומדים באקדמיה ולהילחם למען זכותם לשרת בצבא ללא צורך להסתיר את נטיותיהם המיניות, וכן לסייע לבוגרי האקדמיה ללמד את הדור הבא של מפקדי הצבא אודות הקושי וההקרבות שנאלצים לעשות חיילים הומוסקסואלים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים".
צ'וי הוא נואם קבוע באירועי להט"ב רבים, כמו באירועי חודש הגאווה בניו יורק ובקליפורניה. הוא היה הנואם המרכזי בצעדה שנערכה בקליפורניה לאחר שבית המשפט העליון במדינה אישר את "הצעה 8" (תיקון לחוקת המדינה הפוסל נישואים חד-מיניים). ב-27 במאי הוא נשא דברים בהפגנה שהתקיימה מחוץ למלון בברלי הילטון שבבוורלי הילס בעת שהנשיא ברק אובמה נאם באירוע התרמה לוועדה הדמוקרטית הלאומית (DNC).
בית הקברות הצבאי הבריטי ברמלה
בית הקברות הצבאי הבריטי ברמלה שוכן כשני קילומטרים צפונית לעיר רמלה, בסמוך לגבולה עם לוד. במקום קבורים חללי האימפריה הבריטית מימי מלחמת העולם הראשונה והשנייה, עד סוף המנדט הבריטי בארץ ישראל ב-1948. הבריטים קברו בבית הקברות הצבאי שלהם גם חללי אויב ושבויים שמתו תוך כדי השבי וגם חיילים מבעלות הברית של האימפריה הבריטית בשתי מלחמות העולם. בבית הקברות קבורים בני אדם מ-57 לאומים שונים, כולל כ-30 יהודים מזוהים (בהם, למשל, ניל פרימרוז, בנו של מי שהיה ממנהיגי המפלגה הליברלית וראש ממשלת בריטניה ארצ'יבולד פרימרוז ואשתו חנה לבית רוטשילד), שנהרגו תוך כדי השירות למען בריטניה.