על אף שהקריירה האמנותית של גלי הייתה קצרה, ניתן להבחין בהתפתחות מציור בדרגות שונות של סגנון גאומטרי בהשפעת הקוביזם אל הפשטה גוברת. בעבודותיו המוקדמות הופיעו דמוית אדם, פעמים רבות בתוך נושאים תנ"כיים, ונופים. ב"קוממיות" (1949), לדוגמה, יצר תיאור סצנת קרב ובה דמויות אדם אנונימיות ובעלי חיים המעוצבים בסגנון קוביסטי רך ובצבעים מונוכרומטיים. עבודות הקרמיקה שיצר הציגו דמויות אדם מסוגננות ומעוטרות בעלות אופי פרימיטיביסטי. תבליטי הקיר המאוחרים שיצר נושאים אופי מופשט, בצבעי לבן ואפור.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
סוגי מרד
מרידות נערכו פעמים רבות בהיסטוריה האנושית. דוגמאות רבות והרואיות למרד כוללות מיתוסים אודות מרד חוה ואדם בגן עדן ומרד פרומתאוס, מרד החשמונאים, מרד גטו ורשה ועוד.
במשך השנים, נבחנה תופעת המרד ומאפיינה וכן נעשתה הבחנה בין סוגי מרד שונים והתנהגויות מרדניות בעלות אופי שונה.
אפטר הגדיר מרד כ-"לרצות או להרגיש מחויב לעשות דבר המנוגד לדרישה של סוכן חיצוני"..
בהמשך, ביחד עם מקדרמוט, הבחין בין שני סוגי מרד:
מרד מסוג זה ניתן לראות בהתנהגותם של לוחמי חטיבת כפיר. הלוחמים שאיישו מוצב ביהודה ושומרון דרשו ממפקדיהם שחיילים "צעירים" יותר ישמרו במקום. כשנענו בשלילה, מרדו ועזבו את המוצב.
סוגי מרד בקבוצה.
במאמר משנת 2003 חוקר בשם Billow מתייחס להתנהגות מרדנית במסגרת קבוצתית. לטענתו, בהקשר של יחסים בתוך קבוצה ניתן להתייחס למרדנות כאסטרטגיה חברתית לפיה האדם מחבל בסטאטוס קוו של הקבוצה. שיקולים המביאים למרידה הם היכולת הבסיסית של קבוצה מסוימת לערוך דיון ושינויים, כמו גם הלך הרוח של המורד. כלומר הערכה מקדימה: איזו סוג של קבוצה זו עבורי והאם היא מקובלת עלי כאדם?
למנהיג או מנחה בקבוצה מסוימת יש משמעות חשובה ועליו לנווט בין ריחוק לקרבה כלפי יתר חברי הקבוצה, כך שתוכל להיווצר עצמאות מחד וגיבוש וקרבה מנגד. במאמרו, מתייחס Billow לארבעה סוגים שונים של מרידות בקבוצה:
סוגי מרד כפי שנמצאו במחקרים.
תאורטיקן נוסף אשר חקר את תופעת המרד לעומקה והבחין בין סוגי מרד שונים הוא גבריאל בוקובזה.
בפרי עטו משנת 2009 הוא מחלק את ההתנהגות המרדנית לחמישה סוגים מובחנים:
הקשר בין סוגי המרד למגדר.
במחקר שערך ב-2009, מצא בוקובזה קשר בין משתנה המגדר לבין סוג המרד המדווח. במחקר נמצא שבנים מאופיינים יותר מבנות בסוגי המרד: המתריס, ההדוניסטי והאנרכיסטי. לגבי סוג המרד הטלי והמרד הפנטסטי, לא נמצאו הבדלי מגדר מובהקים.
הקשר בין סוגי מרד לדפוסי הורות.
כמו כן, במחקר של בוקובזה, נבדק הקשר בין סוג המרד המדווח לבין דפוס הורות (דפוס זה מתייחס להוריו של המשיב). משתנה דפוס ההורות נבחן על ידי שני מאפיינים: רמת הדרישות של ההורים (demendingness) ורמת הפיקוח שלהם (monitoring). כל חמשת הסוגים (מרד מתריס, מרד טלי, מרד הדוניסטי, מרד אנרכיסטי ומרד פנטסטי) נמצאו קשורים באופן מובהק לרמת הדרישות של ההורים. זאת בניגוד לתוצאות הקשר בין סוגי המרד השונים לבין רמת הפיקוח ההורי, שיצאו כולן לא מובהקות.
הקשר בין סוגי מרד לגיבוש זהות והתנהגויות סיכון.
במחקר נוסף, בוקובזה ביקש לחקור את הקשר בין מרדנות וסוגיה השונים, לבין גיבוש זהות והתנהגויות סיכון (risk-taking behavior) בגילאי ההתבגרות. לשם בחינת שלב גיבוש הזהות בו נמצא המתבגר, השתמש בוקובזה בסולם Extended Objective Measure of Ego Identity Status: סולם זה עושה שימוש בתאוריה של ג'יימס מארסיה (James Marcia) לגיבוש הזהות. תאוריה זו עוסקת באופן מעשי ויישומי במחקר מושגיו של אריקסון ובפרט על מושג הזהות. מארסיה מצא כי ישנם ארבעה סגנונות זהות שונים המתבססים על שני קריטריונים: מחויבות וחקירה. אופן גיבוש הזהות, לפי מארסיה, נקבע לפי שני הקריטריונים: האם ערך הפרט חקירה (חווה משבר) והאם הצליח הפרט לקבל על עצמו מחויבות. ארבעת סגנונות הזהות הם: פיזור זהות (Diffusion), פורקלוז'ר (סגירות - Forecloser), מורטוריום (Moratorium) והשגת זהות (identity achieved) (). בוקובזה מצא, שאכן ישנו קשר בין סוגי המרד השונים לבין גיבוש הזהות של המתבגר והפגנת התנהגויות מסוכנות:
כל סוגי המרד, מלבד מרד אנרכיסטי, נמצאו קשורים באופן חיובי ומובהק לסגנון הזהות מורטוריום (לפי מארסיה, סגנון מורטוריום מאפיין פרטים אשר אינם בעלי מחויבות ברורה והם נמצאים בעיצומו של תהליך אקספלוראטיבי ובמשבר על-מנת למצוא את הדרך שלהם). המרד הטלי נמצא קשור באופן חיובי ומובהק לסגנון פורקלוז'ר (לפי מארסיה, סגנון זה מאפיין פרטים אשר אינם מביעים מחויבות וביטחון בהחלטות שונות, אך זאת ללא תהליך של חקירה או חוויית משבר). מרד מתריס נמצא קשור באופן חיובי ומובהק לסגנון פיזור הזהות (לפי מארסיה, סגנון זה מאפיין פרטים אשר אינם מביעים עניין בסוגיית הזהות והאקספלורציה ואינם מביעים מחויבות לדבר). המרד האנרכיסטי נמצא קשור באופן שלילי ומובהק לסגנון השגת זהות (לפי מרסיה, סגנון זה מאפיין פרטים אשר עברו תהליך אקספלוראטיבי, בחרו והתחייבו לכיוון ברור). בנוסף, כל סוגי המרד השונים, מלבד המרד הטלי, נמצאו קשורים באופן חיובי להתנהגויות מסוכנות (כגון: שימוש בסמים, שתייה לשוכרה, מין לא בטוח, נהיגה במהירות גבוהה מהמותר וכדומה).
הרפואה
הרפואה הוא כתב עת מדעי בתחום הרפואה, היוצא לאור מטעם ההסתדרות הרפואית בישראל אחת לחודש מאז שנת 1924. כתב העת מפרסם מאמרים פרי עטם של רופאים וחוקרים בישראל, הכוללים נושאים עדכניים וחדשות בתחומי הרפואה השונים, מהארץ ומהעולם.
היסטוריה.
הגיליון הראשון של "הרפואה "ראה אור באפריל 1920 (ניסן, תר"פ). לאחר הופעת הגיליון הראשון הופסקה מסיבה בלתי ברורה הופעתו למשך 4 שנים והיא חודשה באפריל 1924 (ניסן, תרפ"ד). לפני הופעתו של עיתון "הרפואה" הוציאה "האגודה המדיצינית העברית בארץ-ישראל" עיתון שנקרא בשם "זיכרונות דברים של האגודה המדיצינית העברית בארץ ישראל". הגיליון הראשון הודפס בספטמבר 1912. הופעת העיתון נקטעה בשנת 1914 עם פרוץ מלחמת העולם השנייה
כתב-העת "הרפואה" עשה דרך ארוכה מאז היווסדו, בשנת 1922, בידי ד"ר יוסף צבי שטיין, יושב ראש ההסתדרות הרפואית בזמנו. ב-1924 עברה העריכה לידי פרופ' יעקב דולז'נסקי, שהיה הכירורג הראשי של בית החולים ביקור חולים בירושלים. אחרי מותו, ב-1928 חזרה המערכת לתל אביב והעורך היה ד"ר דוד אריה פרידמן, רופא עיניים מתל אביב שהיה גם סופר, מבקר, בלשן ועורך. אחרי מותו ב-1957, נבחר רופא הילדים פרופ' שמעון רוזנבאום לעורך ראשי וד"ר ישראל סום לסגנו. לאחר מותו של פרופ' רוזנבאום ב-1968 עברה העריכה לידי ד"ר ישראל סום, שכיהן בתפקידו זה עד למותו, ב-1984. אחרי מותו של סום נבחר לעורך ד"ר יעקב רותם.
חבר מערכת בולט היה ד"ר יהודה לייב רוקח שהיה חבר מערכת "הרפואה" במשך כ-28 שנה, בנוסף למאמרים רבים שפרסם, פרסם ב"הרפואה" כ-1,500 סיכומים מהספרות הרפואית העולמית שפורסמו בין השנים 1950-1920
שנים מאוחרות.
העורך הנוכחי של כתב העת הוא פרופ' יהודה שינפלד, עורך המשנה הוא פרופ' שוקי שמר וסגן העורך פרופ' גד קרן.
מאז הופעתה של הרפואה בצורת דו-שבועון בימי מלחמת העולם השנייה, באפריל 1941, היא הודפסה על נייר עיתון. ממאי 1967 הפורמט שונה, והרפואה הוגשה לקוראים מודפסת על נייר נטול עץ..
תותח דובדבן
תותח דובדבן (בבולגרית: черешово топче) הוא תותח העשוי מעץ הדובדבן, ששימש את המתקוממים הבולגרים במרד אפריל כנגד השלטון העות'מאני. מכיוון שהמתקוממים סבלו ממחסור בציוד ובחימוש, הם נאלצו לייצר תותחים מעץ, ולא ממתכת כנהוג, ששימשו אותם במהלך ההתקפות כנגד השלטון. סך הכל נבנו 52 תותחים שכאלה במהלך המרד.
התותח הפך לסמל ההתקוממות, אף על פי שבפועל השימוש בו היה מוגבל והשפעתו על שדה הקרב אפסית. מוזיאונים ומבנים מסורתיים נוהגים להציג בכניסה למבנה העתק של התותח.
תותח עץ
תותח עץ הוא תותח שקנהו עשוי מעץ במקום ממתכת כמקובל. לרוב התותח חוזק באמצעות חבלים או רצועות מתכת, כדי שלא יתפרק במהלך הפיצוץ.
תותחי העץ נוצרו לרוב בגין חיסרון במתכות, או חוסר יכולת לעבד את המתכת ולעצבה לצורת התותח הנדרשת. במקום זאת, השתמשו יצרני התותח בצורת העץ הצינורית ממילא, כדי להופכו לקנה תותח. בגלל חולשת החומר, שימשו תותחי העץ בכל פעם רק למספר יריות מועט, ופעמים אף באופן חד-פעמי. התחמושת עבור תותח עץ יכולה להיות מגוונת, הן מחתיכות עץ, קרמיקה או אף מתכת.
תותחי עץ שימשו במספר קרבות: אורנגזב, קיסר האימפריה המוגולית, השתמש מספר פעמים בקרבות ברמת דקאן בתותחי עץ, בגלל חסרון מתכת והיכולת לעבדה לתותחים.
תותח דובדבן.
במהלך מרד אפריל השתמשו המורדים הבולגרים נגד הצבא העות'מאני בתותח דובדבן שהיה עשוי מעץ דובדבן. התותח הפך לאחד מסמלי המרד.
במהלך הקרבות בווייטנאם נגד הכיבוש הצרפתי, השתמשו הלוחמים הווייטנאמים בתותחי עץ, בגלל חוסר יכולתם לעבד את המתכת לצורת התותח הנדרשת. גם במלחמת בושין היה שימוש מועט בתותחי עץ, מצד כוחות הקואליציה הצפונית.
תותח עץ למטרות הטעיה.
פעמים שימש תותח עץ, לא כדי לירות בו בפועל במהלך הקרב, אלא כדי ליצור מצג שוא כביכול ברשות הכוחות הלוחמים תותחים. במקרים כאלו, השתדלו ליצור רושם שהתותח עשוי ממתכת ולא מעץ, כדי לחזק את הרושם שהתותח אכן פעיל.
מקרים שכאלו קרו בין השאר במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, אז כונו תותחים אלו בשם "תותח קווייקרי", על שם התנועה הדתית אגודת הידידים, הידועה גם בכינוי "קווייקרים", הדוגלים באי-אלימות.
אולפן סרטים
ארנון סגל