בישראל, קובע : "הבחירות לכנסת יהיו ביום ג' השלישי לחודש חשון של השנה שבה תמה כהונתה של הכנסת היוצאת, אולם אם הייתה השנה שלפניה שנה מעוברת, יהיו הבחירות ביום ג' הראשון לאותו חודש". גם כאשר הכנסת מקדימה את מועד הבחירות, נהוג לקבוע אותן ליום שלישי. יש המסבירים זאת במגמה להרחיק את ההכנות לבחירות ואת המלאכה שלאחריהן מיום השבת. זאת, בהתחשב בעובדה שההכנות לבחירות וספירת הקולות צריכות להתבצע בלא הפסקה כדי למנוע אפשרות לזיופים. את הקביעה הזו מקובל לייחס גם למסורת היהודית המייחסת ליום זה מזל טוב במיוחד.
בדתות.
שמו של היום בעברית מופיע לראשונה בסיפור בריאת העולם בתנ"ך כיום שבו נבראו היבשה והימים וגם הצמחים:
בפרק א' בספר בראשית נאמר על כל יום מימי הבריאה "כי טוב", מלבד יום שני שבו לא נגמרה המלאכה עד יום שלישי. ביום שלישי נאמר פעמיים כי טוב – אחת על מלאכת השמיים והארץ והשנייה על עולם הצומח. בעקבות כך נאמר עליו הביטוי פעמיים כי טוב, והוא נחשב, במסורת היהודית, כיום שיש בו מזל טוב במיוחד, ולפיכך ראוי לקבוע אותו כמועד לטקס נישואין.
בלוח השנה במגילות קומראן, ארבעת הימים "הפגועים", הנוספים בסוף כל תקופה, חלים תמיד ביום שלישי. בלוח העברי, נר ראשון של חנוכה יכול לחול בכל יום מלבד יום שלישי.
בבודהיזם הטיבטי יום שלישי הוא יום המנוחה.
יום שלישי ה-13.
בתרבות היוונית והספרדית, נהוג מדי שנה בימי שלישי בשלושה עשר בחודש את נפילת קונסטנטינופוליס, במהלך מסע הצלב הרביעי בשנת 1204. המצור תם ביום שלישי ה-13 לחודש אפריל ומונצח כיום המביא מזל רע.
יום רביעי
יוֹם רְבִיעִי הוא היום הרביעי מצאת השבת. בחלק ממדינות אירופה וכן בתקן ISO 8601 הוא היום השלישי בשבוע (לפי קביעה ש'שבוע' מתחיל ביום העבודה הראשון). בחלק מהמדינות המוסלמיות יום רביעי הוא היום האחרון בשבוע העבודה.
בעולם.
בשפות שמקורן בלטינית שמו של יום רביעי נקשר בכוכב חמה, ובאל מרקוריוס המזוהה עם כוכב זה. בשפות אלו שמו של יום רביעי נגזר ישירות משמו בלטינית Dies Mercurii (יום מרקורי) וכך בצרפתית השם הוא Mercredi, באיטלקית Mercoledì ובספרדית Miércoles.
בשפות הגרמאניות השם נגזר משמו של האל הנורדי, אודין–שמבוטא בגרמנית 'ווטאן' (כתיב: Wodan). וכך גם בשפה האנגלית, השם 'Wednesday' נשתרש מאותו מקור נורדי שבאנגליה של טרום הנצרות Woden, ומהווה שיבוש של Woden's Day, בהולנדית Woensdag, ו-Onsdag בשוודית.
דווקא בגרמנית עצמה נקרא יום רביעי בשם Mittwoch (מילולית: אמצע השבוע). שם זה החליף את השם המקורי Wodanstag במאה העשירית לספירה. "אמצע השבוע" הוא שמו של יום רביעי גם בפינית (Keskiviikko), באיסלנדית וביידיש (מיטוואָך).
שמו של היום ברוסית הוא סְרֶדָה (במקור: Среда),שמשמעותו "אמצע", וכך גם בשפות סלאביות אחרות, כגון צ'כית - středa.
בהינדית השם הוא Budhvar, ונגזר מ Budh, שמו ההודי של הכוכב מרקורי.
בארצות המזרח הקרוב השם הוא "היום הרביעי". כך בערבית يوم الأربعاء (יַוּם אלארבִּעאא), בעברית, ביוונית (Τετάρτη, "טֶטַארְטִי") ובשפות אחרות. בפורטוגזית Quarta-feira משמעותו "יום-החג הרביעי": ימי השבוע נקראים על שם שבעת ימי הפסחא.
בדתות.
ביהדות.
שמו של היום מופיע לראשונה בסיפור בריאת העולם בתנ"ך () כיום שבו נבראו השמש והירח:
מסיבה זו תחילת שנה חדשה בלוח השנה במגילות קומראן היא תמיד ביום רביעי.
יום רביעי בחז"ל משתייך אל השבת הבאה, על כן מוסיפים (בעדות מסוימות) בסוף שיר של יום רביעי את הפסוקים ממזמור תהילים צ"ה –
יום רביעי מוזכר גם ב המחייבת לקיים טקסי נישואים ביום הרביעי, כאשר האישה היא בגדר בתולה. דין זה אינו נוהג בימינו. באופן דומה, באסטרולוגיה (ובמקומות שונים בתנ"ך) השמש משולה לחתן ולאב, והירח לכלה ולדמות האם.
בתרבויות אחרות.
הנוצרים הקווייקרים מכנים את יום רביעי Fourth Day, בכדי להימנע משימוש במקור הפגאני של השם.
יום חמישי
יום חמישי הוא היום החמישי מצאת השבת. בחלק ממדינות אירופה ובתקן ISO-8601 הוא היום הרביעי בשבוע.
יום חמישי ביהדות.
שמו של היום מופיע לראשונה בסיפור בריאת העולם בתנ"ך () כיום שבו נבראו החרקים, חיות המים והעופות.
בתפילת שחרית של יום חמישי נהוג לקרוא בתורה בפרשת השבוע.
המשנה מזכירה חובה הלכתית לקיים טקסי נישואין ביום חמישי כאשר האישה היא אלמנה, אך דין זה אינו נוהג בימינו.
שמו של יום חמישי ברחבי העולם.
מקובל לקשר את יום חמישי עם כוכב הלכת יופיטר והאל יופיטר. בלטינית נקרא היום "דיאס יוביס" (Dies Iovis; יוביס הוא שם אחר לאל יופיטר) ומכאן שמו בחלק מלשונות אירופה: בצרפתית Jeudi, בספרדית Jueves ובאיטלקית Giovedì. לעומת זאת, בפורטוגזית השם הוא Quinta-feira, שפירושו "יום-החג החמישי", משום שימי השבוע בפורטוגזית נקראים על שם שבעת ימי השבוע הקדוש של חג הפסחא.
בלשונות הגרמאניות, השם מקושר עם האל הנורדי תור, אל הרעם במיתולוגיה הנורדית שנתפש כמקביל ליופיטר. באנגלית שמו Thursday, בגרמנית Donnerstag (שמקורו בשמו הגרמני של תור), בהולנדית Donderdag, בשוודית ובדנית Torsdag. בכמה משפות אלו (למשל גרמנית והולנדית) פירוש שמו של היום הוא "יום הרעם".
בלשונות המזרח הקרוב משמעות השם היא "יום חמישי". כך בעברית, בערבית (يوم الخميس - יום אלח'מיס), וביוונית (Πέμπτη, "פֶּבְּטִי").
בלשונות סלאביות שונות קיבל יום חמישי את השם "רביעי", על מנת לציין שהוא היום הרביעי בשבוע המתחיל ביום שני. כך ברוסית השם הוא Четверг (צ'טברג), ובצ'כית השם הוא čtvrtek (צְ'טְבְרְטֶק).
בלשונות המזרח יש לשם משמעויות שונות: ביפנית הוא נקרא "מוקויובי" (木曜日), שפירושו "יום האילן", ובסינית "סינג צ'י סי" (星期四), שפירושו "יום רביעי".
מנוחה ביום חמישי.
כיום מקובל במקומות עבודה רבים בישראל לראות ביום חמישי היום האחרון בשבוע-העבודה, למעט במקומות בהם נהוגה עבודה ביום שישי, כסניפי בנקים, מרכולים, חנויות ומסעדות. עד שנות התשעים היה נהוג בישראל שבוע עבודה בן שישה ימים, שהסתיים ביום שישי, אך מצב זה שונה עם המעבר לשבוע עבודה מקוצר.
בחלק מהמדינות המוסלמיות נהוג יום חמישי כיום מנוחה נוסף על יום שישי. בעבר כך היה נהוג ברוב המדינות המוסלמיות, אולם בשנים האחרונות הוחלט בכמה מהן לקבוע את יום השבת כיום מנוחה במקום יום חמישי. זאת כדי לשפר את התיאום בלוחות הזמנים עם אירופה ועם ארצות הברית.
יום שישי
יום שישי הוא היום ה-שישי מצאת השבת שלפניו, והוא ערב השבת שאחריו. בחלק ממדינות אירופה ובתקן ISO-8601, זהו היום החמישי בשבוע.
בכל מדינות אירופה ואמריקה זהו היום האחרון בשבוע-העבודה (למעט עסקים שפועלים שישה ימים בשבוע). באסלאם זהו יום המנוחה השבועי, והוא משמש ככזה במדינות מוסלמיות ברחבי העולם. בקרב היהודים יום שישי מתאפיין בהכנות לשבת.
יום שישי בתרבות ישראל.
שמו של היום מופיע לראשונה בסיפור בריאת העולם בתנ"ך () כיום שבו נבראו בעלי החיים שוכני היבשה והאדם:
בהלכה, יום שישי מתאפיין בהכנות רבות לקראת השבת, המתחילה זמן מה קודם לשקיעת החמה של יום שישי.
בלוח השנה במגילות קומראן, יום הכיפורים חל תמיד ביום שישי על מנת לקיים "שבת שבתון" דהיינו שבת אחר שבת.
יום שישי כיום מנוחה.
במקומות עבודה רבים בישראל, הפועלים חמישה ימים בשבוע, יום שישי הוא יום מנוחה (בנוסף לשבת). במקומות עבודה הפועלים שישה ימים בשבוע, יום שישי הוא יום עבודה מקוצר. ביישובים מוסלמיים בישראל זהו יום מנוחה. המגמה לקבוע את יום שישי כיום מנוחה נוסף על שבת, החלה בישראל בשנות השבעים, ובשנות התשעים הוסדרה בצו הרחבה בדבר הנהגת שבוע עבודה מקוצר במגזר העסקי והפכה לנחלת מרבית מקומות העבודה במשק.
מאפיינים נוספים של יום שישי, הנובעים מהיותו ערב שבת:
חשיבות דתית.
בנצרות.
עבור הנוצרים, על-פי הברית החדשה, זהו היום שבו נצלב ישו. אצל הנוצרים הקתולים מקובל לציין את היום במנהג אֵבֶל כלשהו. רוב הקתולים, לפיכך, נמנעים מאכילת בשר ביום שישי. בנוסף, יום שישי הטוב, הוא מועד נוצרי מכונן, בו מנציחים נוצריים ברחבי העולם את מותו של ישו על הצלב.
באסלאם.
עבור המוסלמים זהו היום המקודש בשבוע (על-פי הקוראן, סורה 62, פסוק 9), יום שבו מתנהלת תפילה המונית במסגדים הכוללת דרשה. לפיכך הוא מכונה בערבית "יום אל-ג'ומעה", כלומר "יום ההתכנסות" או "יום הקהל" (בערבית: يوم الجمعة).
המסורת המוסלמית אומרת בפירוש שאין זה יום מנוחה (מרובה איסורים), ואחרי כינוס התפילה מותר למוסלמים להמשיך בעסקיהם.
ברוב מדינות האסלאם זהו היום האחרון בשבוע.
יום שישי בשפות השונות.
מקובל לקשר את יום שישי לאלה ונוס ולכוכב הלכת נוגה (ונוס), מכאן שמו בחלק מלשונות אירופה. בשפות הלטיניות הוא נובע מהשם הלטיני "דיאס ונריס" (Dies Veneris, יומה של ונוס). בצרפתית הוא נקרא vendredi, באיטלקית venerdì ובספרדית viernes. שיוכה של ונוס ליום שישי הפך אותו בספרות ליום "רומנטי", כשמבקש צ'וסר, גדול משוררי אנגליה במאה ה-14, לתאר את אהבתו של גיבורו ארקיטה בוחר אף הוא ביום השישי כיום שבו מגיעה סערת הנפש של האוהב לשיאה:
בלשונות הגרמאניות שמו של יום שישי נגזר משמה של האלה הנורדית פריה. בגרמנית נקרא יום שישי Freitag, בשוודית ובדנית - fredag, ובהולנדית - vrijdag.
באנגלית השם Friday נובע מהצורה האנגלית העתיקה frigedæg, יומה של פריגה היא אלת האהבה והנישואין.
בפורטוגזית Sexta-feira פירושו "יום-החג השישי" (כי הימים בפורטוגזית נקראים על שם ימי שבוע הפסחא), וזהו פירוש השם גם בחלק מלשונות המזרח הקרוב, כמו העברית.