הסופרת האוסטרלית, קולין מקאלוג הקדישה שני ספרים לתיאור מלחמת האזרחים: קיסר (Caesar; 1998) וסוס אוקטובר (The October Horse; 2002)
רפובליקה הרומית
אמפר שעה
ריימונד פייסט
ריימונד אליאס פייסט (באנגלית: Raymond E. Feist; נולד ב-1945 בשם ריימונד אליאס גונזלס השלישי) הוא סופר אמריקאי, שכתב בעיקר ספרי פנטזיה. פייסט ידוע בעיקר ככותב של סדרת מלחמת הבקיע המורכבת מרומנים, נובלות וסיפורים קצרים. ספריו תורגמו למספר רב של שפות, ומכרו מעל 15 מיליון עותקים. סדרת מלחמת הבקיע תורגמה לעברית על ידי איתמר פארן ויצאה לאור בהוצאת אודיסיאה.
חייו.
ריימונד אי. גונזלס השלישי נולד ב-1945 בלוס אנג'לס וגדל בדרום קליפורניה. כשאמו נישאה מחדש, הוא אימץ את שם המשפחה של אביו המאמץ, פליקס אי. פייסט. פייסט סיים תואר ראשון בהצטיינות ב-1977 באמנות ותקשורת ב-אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. בעת לימודיו, פייסט החל לפתח רעיון לכתוב ספר על נער שהופך לקוסם. הוא כתב את הספר שנתיים לאחר מכן, והספר יצא לאור על ידי הוצאת דאבלדיי. פייסט מתגורר כיום עם ילדיו בסן-דייגו.
עבודתו הספרותית.
רוב ספרי הפנטזיה והסיפורים הקצרים שכתב פייסט הם חלק מסאגת מלחמת הבקיע, המתרחשת בשני עולמות, מידקמיה וקלוואן. קוסמים אנושיים ויצורים אחרים בשני העולמות מאפשרים ליצור בקיעים (Rifts באנגלית) המאפשרים לחבר בין כוכבי לכת שונים במערכות שמש שונות. מידקמיה הוא עולם שנוצר בתחילה כאלטרנטיבה למשחק מבוכים ודרקונים על ידי פייסט ומספר חבריו, בעת שלמדו באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
פייסט פרסם שלושה ספרים מחוץ לסאגת מלחמת הבקיע, הראשון ביניהם, Faerie Tale, הוא ספר פנטזיה אפל המתרחש במדינת ניו יורק. בנוסף, פרסם מספר סיפורים קצרים באנתולוגיות ספרותיות שונות.
ספריו שתורגמו לעברית.
סאגת מלחמת הבקיע.
(ספרים אלה פורסמו בתחילה בארצות הברית כספר אחד ב-1982).
ספרים נוספים.
פייסט פרסם בנוסף את טרילוגיית האימפריה (3 ספרים) עם ג'ני וורטס, שני ספרים בסדרת בני קרונדור, סאגת מלחמת הזוחלים, וסדרת מורשת מלחמת הבקיע, קונקלאוות הצללים, סאגת המלחמה האפלה, סאגת מלחמת השדים וסאגת מלחמת הכאוס.
מיזמים נוספים.
פייסט היה מעורב ביצירת משחק מחשב בשם קרונדור (באנגלית: Betrayal At Krondor), המבוסס עלילתית על הדמויות מספריו וההתרחשויות במסגרת מלחמת הבקיע. המשחק שוחרר ב-1993. מאוחר יותר, פיתח פייסט את עלילת המשחק לספר בשם דומה שיצא לאור ב-1998.
ישיבת עטרת חכמים
מוסדות עטרת חכמים הם קבוצת מוסדות תורניים הממוקמים בחולון ומנוהלים על ידי הרב חיים רבי.
הקמת המוסדות.
נוסד בשכונת תל-גיבורים בחולון, בשנת תשנ"א, על ידי הרב חיים רבי יחד עם הגבאים חיים זברלו וגדעון גבריאל. כראש הכולל ואחראי כספים מכהן בנו של הרב רבי, הרב אליהו רבי.
המוסדות בסגנון חרדי-ספרדי על פי דרכו ומשנתו של הרב עובדיה יוסף, ובשיטת הלימוד של חכמי ספרד, כדוגמת הישיבות פורת יוסף, וכיסא רחמים.
מגידי שיעורים בכולל.
כשהוקם הכולל בשנת תשנ"א, שימש כר"מ הרב יגאל כהן חתנו של הרב צמח מזוז יחד עם הרב אילן שהרבני והרב משה מיכאלי.
כיום לומדים בכולל למעלה מ-220 אברכים. ככל שרבו הלומדים נפתחו כיתות לימוד ונוספו אנשי צוות.
כיום מכהנים כרמים, הרבנים יגאל כהן, דוד עזריה, בנימין נבול, אביב אחדות, עידו במרגי, שי אביגל.
אחד החידושים של הרב אליהו בהנהגת הכולל, הוא החלוקה לרמות של כל השיעורים, וההתקדמות מרמה לחברתה לאורך שנות הלימוד בכולל.
מדי שבוע מתקיים שיעור בהיכל בית המדרש, הרב בשיחתו השבועית מרבה לספר דוגמאות מחיי היום יום ומהמקרים הבאים לפתחו, ומלמד את האברכים בצורה מעשית איך להתמודד ולהתקדם בעשיה ובפעילות עם הציבור הרחב.
פעילות תורנית חברתית.
המוסדות מפעילים גם שיעורים למבוגרים לילדים ולנשים, בשבת ובחול. סדרות בשלום בית חינוך הילדים ובהלכות המצויות. לימוד בימי בין הזמנים, וארגון כנסי התעוררות ברחבי העיר. עזרה לנזקקים והקמת מכון לספרי תורה ותפילין ותשמישי קדושה. הפצת ספרים ודיסקים, והוצאת עלון שבועי וירחון תורני.
בשנים האחרונות התווספו אפיקים חדשים, מהם הרחבת המענה בית ההוראה למשך כל היום כולו, פתיחת ארגון שידוכים ממוסד לכל הגילאים ולכל המגזרים. כמה מאברכי המוסדות היו מבוני המאגר התורני תורת אמת.
איש החשמל
איש החשמל הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של אלי כהן, הסרט הושלם בשנת 2001, אך יצא לאקרנים באופן מסחרי רק ב-2003.
עלילה.
הסרט מתרחש במהלך שיטפון שאיים להחריב את התחנה בשנת 1931. פנחס רוטנברג, האיש שהקים את מפעל החשמל בנהריים בשנות העשרים, מקבל את הידיעה על הצפת תחנת החשמל שעומדת להיפתח כמה ימים מאוחר יותר, והוא יוצא לדרך מחיפה לנהריים. רוטנברג עושה את דרכו למקום ובדרך הוא נזכר בחייו: מהיותו מהפכן רוסי, חבר המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית, ועד חלוציות התעשייה המודרנית בארץ ישראל והקמת חברת החשמל.
הפקה.
הפקת הסרט החלה בשנת 1999, על פי רעיון של במאי אלי כהן, שבמקור תכנן ליצור מיני סדרה בת שלושה פרקים לרגל 75 שנה לחברת החשמל. בגלל מגבלות תקציב הוחלט בסופו של דבר להפיק סרט עלילתי אחד. בסרט הושקעו למעלה ממיליון דולר. חברת החשמל וטלעד השקיעו 225,000 דולר כל אחת. תקציב נוסף התקבל מהקרן לעידוד הפקות מקור בכבלים והקרן לעידוד קולנוע ישראלי איכותי. תחילה התקבל אישור לצלם באתר נהריים, אך אחר כך הוא בוטל.
במהלך ההפקה נעשה שיחזור של התקופה עם תלבושות, כלי רכב, ותפאורות שונות. בנוסף הושקע מאמץ הפקתי ביצירת סצנת השיטפון, וסצנת שלג שמתרחשת ברוסיה צולמה ביפו, עם מלח כתחליף לשלג.
פסטיבלים ופרסים.
הסרט הושלם בסוף 2001 והשתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה,והיה מועמד פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לשנת 2001, בקטגוריות: הסרט הטוב ביותר, שחקנית המשנה: אילת זורר, שחקן המשנה: ליאור אשכנזי, צילום: דויד גורפינקל, תסריט: ירון זליג, עריכה: טל שפי, עיצוב אמנותי: יורם שייר, עיצוב תלבושות: רקפת לוי, מלחין: שם טוב לוי ופסקול: אלי ירקוני ורונן סאבו. יורם שייר זכה בפרס לעיצוב אמנותי ורקפת לוי זכתה בפרס לעיצוב תלבושות.
רפורמה בתחבורה הציבורית בגוש דן
נינליל
נינְליל ("גבירת הרוח") היא אלה במיתולוגיה המסופוטמית ובת זוגו של האל השוּמֶרי אֶנְלִיל. במיתולוגיה השומרית הוזכרה האלה, תחילה, בשם סוד, ורק בהקשר לזיקתה לאנליל, שונה שמה לנינליל. במיתולוגיה האכדית כונתה גם בשם בלית ובלית-ילי ("הגבירה", או "גבירת האלים") כבת זוגו של מלך האלים. במיתולוגיה האשורית כונתה נינליל בשם מוליטו, או מיליטה, ייתכן שכמקבילה לשונית נקבית לשמו של אנליל. על פי סיפורי המיתולוגיה השומרית, נינליל הרתה לאנליל מספר פעמים והולידה את אל הירח סין, שלושה אלי שאול והאל הלוחם, נינורתה.
יחוסה המשפחתי של נינליל.
קיימות גרסאות מגוונות ליחוסה המשפחתי של נינליל. המקובלת ביותר מציבה אותה כביתם של חאיה (Haya - אל המופקד על השער) ושל נונברסגונו (Nunbarsegunu - "האשה הזקנה מניפור", אלה-אם ואלת השעורה). גרסאות אחרות מציגות אותה כביתם של האלים הבכירים אנו ואנטו או של אנו ונאמו.
תפקידה ומעמדה של נינליל.
מעמדה של נינליל כאלה בכירה, הוא פועל יוצא בעיקר מהיותה זוגתו של מלך האלים השומרי ואמם של אלים חשובים כסין, נרגל ונינורתה. במסגרת תהליכי סינקרטיזם בין-אלילי שהתפתחה במעבר בין התרבות השומרית לאכדית ואחריה, לתרבויות הבבלית והאשורית, זוהתה נינליל עם אלות מסופוטמיות בכירות אחרות, כגון האלה-האם נינחורסג, (אימו של נינורתה) וכן עשתר בבבל ובאשור, אשר שימשה כ"גבירת האלים", אלת פריון וזוגתם של מלכי האלים מרדוך ואשור.
מוקד הפולחן המקורי של האלה, בתקופת כינויה כסוד, היה בעיר השומרית שורופק, אשר הוקדשה לה. אולם, מוקד פולחנה הקבוע היה בעיר ניפור, עירו של אנליל, בה שכן גם מקדשה, תומל (Tummal).
מסכת יחסיה והיכרותה של נינליל עם אנליל.
בסיפור המיתולוגיה השומרית תוארה מסכת היכרותה ויחסיה של נינליל עם אנליל. בימי נעוריה נהגה נינליל לרחוץ בנהר ליד עיר הולדתה, ניפור. אמה של נינליל, נונברסגונו, הזהירה אותה לבל תרחץ בנהר לבדה מחשש שאנליל יחשוק בה, ינסה לפתותה לשכב עמו, ואחר כך, ינטוש אותה. נינליל, בכל זאת, החליטה לרחוץ לבדה בנהר ואכן משכה במהרה את תשומת לבו של אנליל. על אף סירובה הראשוני לחיזוריו של מלך האלים, הצליח הלה להגיע אליה באמצעות סירה שבנה משרתו, ואנס אותה. כתוצאה ממפגש זה הרתה נינליל את בנה הראשון, האל סין. על מעשהו זה, נענש אנליל בידי שאר האלים וגורש אל השאול. נינליל, שהבינה שהרתה לאנליל, יצאה אחריו אל השאול. במסעה זה פגש אותה אנליל שלוש פעמים כשהוא מתחזה לשומר השער, לממונה על הנהר השאול ולאיש המעבורת, ובכל פעם שכנע אותה לשכב עמו כדי שהבנים החדשים שיוולדו יוכלו למלא את מקומם של אנליל, נינליל וסין בשאול. כך הרתה נינליל ונשאה בבטנה ארבעה עוברים בעת ובעונה אחת - אל הירח סין, אל השאול, נרגל, אל מדידת השדות, נינאזו ואל הנהרות, אנבילולו.
זיהויה של נינליל עם האלה נינחורסג.