בין מלחמות העולם חיו באוסטרינה יותר מ-1,000 יהודים – כשני שלישים מתושביה. באוסטרינה פעלו מפלגות ותנועות נוער יהודיות וכן מוסדות חינוך ותרבות יהודיים. בספטמבר 1939 תפסו הסובייטים את השלטון באוסטרינה. ב-25 ביוני 1941 כבשו אותה הגרמנים. באוקטובר 1941 הוקם באוסטרינה גטו.
כ-120 יהודים נמלטו מגטו אוסטרינה וחלקם הצטרפו ליחידת פרטיזנים ביערות באזור אשמיאני.
בנובמבר 1942 גורשו רוב תושבי הגטו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
מתאזה
מתאזה (בצ'רקסית: матэзы או псы хьалыжъу) הוא כיסון צ'רקסי מסורתי העשוי בצק ממולא בגבינה צ'רקסית, בצל ירוק, ותבלינים (פפריקה, מלח).
הכיסונים מקופלים לצורת חצי סהר באופן מסורתי, ומבושלים בהרתחה.
הכיסונים נאכלים כמנה עיקרית.
אופן ההכנה.
המתאזה מוכן על ידי ערבוב קמח עם מלח ומים ולשים את התערובת ליצירת בצק. הבצק ממולא בצל ירוק שנקצץ ובושל על אש נמוכה, ותובל בפפריקה מתוקה וחריפה, ומלח ובגבינה צ'רקסית מפוררת. הבצק הממולא בגבינה נחשב למפורסם ביותר כאשר יש הממלאים את הבצק בבשר או תפו"א במקום הגבינה.
הבצק מרודד, נחתך לעיגולים וממולא, ולאחר מכן מבשלים עם מים מומלחים .
המאכל נאכל כשהוא חם.
סם גולדווין
סאם גולדווין
גזירות ת&quot;ח ת&quot;ט
חוכר
פענוח סינדרומי
הנריק סנקביץ
ישראל קפלן
ישראל קפלן (ביידיש: קאַפּלאַן; 29 במרץ 1902, כ"א באדר ב' תרס"ב, וולוז'ין, פלך וילנה, ליטא הרוסית – 4 בספטמבר 2003, ז' באלול תשס"ג) היה מחנך, סופר יידיש והיסטוריון יהודי ליטאי-ישראלי. ממניחי היסודות לאיסוף השיטתי של עדויות על אודות השואה ולתיעוד הפולקלור וההומור השחור של היהודים בגטאות ובמחנות.
חתן פרס מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש (1987).
קורות חיים.
ישראל קפלן נולד באביב 1902 בעיירה וולוז'ין, פלך מינסק, רוסיה (כיום בבלארוס), בנם של ביילה (ילידת העיירה) והרב יהושע קפלן (יליד מחוז בוברויסק, פלך מוהילב), ואח לחמישה.
התחנך ב"חדר" ובישיבות, ולמד גם לימודי חול. ב-1919 עבר לעיר קובנה, שהייתה לבירתה בפועל של ליטא העצמאית. למד בסמינר למורים, והורה בבתי ספר עבריים בעיר. למד היסטוריה באוניברסיטת קובנה, ואת התזה שלו כתב על האינקוויזיציה הספרדית.
היה פעיל בחוג הסופרים הצעירים "מיר אליין".
נישא ללאה גרינשטיין (ילידת סיאד (Seda) 1903), אחות במקצועה ומשוררת. בני הזוג היו הורים לשניים: שלום (שוֹליק) (1933) ויהודית (1937).
את דרכו הספרותית החל ב-1926 עם פיליטונים שפרסם ב"קאָוונער טאָג", והמשיך לפרסם סיפורים, פיליטונים, מחזות ומאמרים בעיתונים היידיים הציוניים "דאָס וואָרט" ('המילה', ביטאון צ"ס בליטא) ו-"די אידישע שטימע" ('הקול היהודי', יומון יהודי ליטא הציוני) ובכל המאספים הספרותיים שהתפרסמו בקובנה בין 1930 ל-1940. בסיפוריו הרבה בתיאורים מהווי יהודי ליטא, ביידיש ליטאית עסיסית.
חיבר ספרי לימוד בעברית ובליטאית.
עם הפלישה הנאצית בקיץ 1941 וכינון גטו קובנה נכלא בגטו עם אשתו וילדיו. כבר באוגוסט 1941, בראשית ימי הגטו, התמנה לכתוב ולערוך בחשאי את רשומות הגטו. בפברואר 1942 גורש לגטו ריגה (וגם משם הצליח להעביר לקובנה דו"ח מפורט על גורל 450 היהודים מקובנה שגורשו עמו). בהמשך שהה בגטו שאוולי, ובמחנות הריכוז קייזרוואלד (ליד ריגה), פוניבז', שטוטהוף ולבסוף דכאו (בדרום גרמניה). בכל תקופת השואה התמיד, בחשאי ותוך סיכון עצמי, בתיעוד הפולקלור וההומור השחור של האסירים בגטאות ובמחנות.
קפלן שרד, וכמוהו בנו (שהתאחד עמו במרץ 1946), אך אשתו ובתו נספו בשואה: בתו, שהתחבאה אצל ליטאית, נתפסה ביוני 1944 והובלה לפורט התשיעי, שם נספתה; ואשתו נספתה בחיסול גטו קובנה ביולי 1944. בשואה נספו גם הוריו, שהתגוררו בווידוּקלֶה (Vidukle) שבמחוז רָסייני, שם כיהן אביו כרב העיירה, וכן אחיו הצעירים ליבה-חביבה סידרֶר, יאשה (יעקב) קפלן ושיינה-חיה רוזנשטיין ומשפחותיהם.
במלחמה אבדו גם כל כתבי היד שלו.
לאחר השחרור נותר בגרמניה ועבר לעיר מינכן שבאזור הכיבוש האמריקאי, שם התרכזה שארית הפליטה. את מחקרו על השואה החל שם. מיד עם השחרור החל לעסוק בגביית עדויות מהניצולים ובאיסוף תיעוד על השואה. החומר שנאסף במחנות העקורים רוכז במינכן, ולאחר קום מדינת ישראל נשלח לירושלים והיה אחד מנדבכי היסוד של "יד ושם".
יחד עם משה יוסף פייגנבוים היה מיוזמי ומייסדי הוועדה ההיסטורית המרכזית (צענטראלער היסטאָרישער קאָמיסיע) שליד ועד שארית הפליטה באזור האמריקאי בגרמניה, והיה המזכיר המדעי שלה. ערך את כתב העת "פֿון לעצטן חורבן" (צייטשריפט פאר געשיכטע פון יידישן לעבן בעתן נאצי-רעזשים; 'מן החורבן האחרון: כתב עת לתולדות החיים היהודיים בתקופת המשטר הנאצי'), שהתפרסם מטעם הוועדה בשנים 1946–1948. בעשרת הגיליונות שלו רוכז לראשונה מידע על השואה, שסוכם באופן מדעי.
כתב וערך בעיתון היידי של שארית הפליטה בגרמניה: "אונדזער וועג" ('דרכנו'), בעריכת לוי שליט.
בעידודו של הסופר היידי ה. לייוויק, שביקר בגרמניה ב-1946, החל קפלן לפרסם בקובצי "פֿון לעצטן חורבן" את החומר הפולקלורי שצבר על פיסות הנייר שאסף והסתיר במהלך המלחמה ובזיכרונו – מימרות, הלצות והומור שחור מפי יושבי הגטאות והמחנות. בשנת 1949 פרסם בהוצאת הוועדה ההיסטורית המרכזית במינכן את החומר הפולקלורי כקובץ "דאָס פֿאָלקס-מויל אין נאצי-קלעם: ריידענישן אין געטאָ און קאצעט" ('פי העם בצבת הנאצים: מימרות בגטו ובמחנה הריכוז'. מהדורה ב' מורחבת הופיע בהוצאת בית לוחמי הגטאות בשנת תשמ"ב-1982). בהמשך העלה את הכתב חומר נוסף.
בראשית שנת 1949, לאחר קום מדינת ישראל, עלה ארצה והשתקע בתל אביב. בארץ המשיך לעבוד בהוראה, ובמשך 14 שנה שימש כמורה להיסטוריה ומחנך בבית הספר ביאליק בעיר.
במקביל התמיד בחקר השואה, פרסם שורת מונוגרפיות על חורבן קהילות ליטא, ועסק בעבודה ספרותית, בעיקר ביידיש, ופרסם סיפורים ומסות.
כתב לעיתונים וכתבי העת היידיים בישראל, בהם "די גאָלדענע קייט, "לעצטע נײַעס". כן כתב בעיתוני היידיש באפריקה: "אַפֿריקאַנער אידישע צײַטונג", "דרום־אַפֿריקע" (יוהנסבורג). כן פרסם מאמרים בנושאים ספרותיים גם בעיתונות העברית, והיה עורך בכתבי עת ספרותיים שונים.
היה חבר מערכת ספרי הזיכרון "יהדות ליטא".
הסופר לוי שליט, בביקורתו על ספרו של קפלן "שליאך און אומוועג" ('משעול ולא-דרך'; 1964) ב"מעריב", כתב:
ש' דב מ"חרות" קבע כי קפלן "לא רק שולט במכמני שפת האידיש; הוא גם מעשירה ומגוונה בסגנונו המיוחד. ואנו קוראים דברים בהשתאות רבה. ואכן יודע המחבר לספר... ראוי הספר שיתורגם לעברית – ולאלתר, כי אין דומה לספר זה מבחינת הידע וצורת ההגשה הספרותית שבו".
יוסף פרידלנדר כתב בביקורת על "געשליידער" (1970) כי
מ-1964 ועד מותו פרסם תשעה קבצים ובהם סיפורים ומאמרים ביידיש מפרי עטו.
עבודתו הספרותית זיכתה אותו בפרסים: בשנת 1977 זכה בפרס מטעם אגודת הסופרים היידיים בישראל (יידישן שרייבער-פֿאראיין אין ישראל); ב-1982 – בפרס פּינֶס; בשנת 1987 – בפרס מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש; וב-1995 – בפרס דוד הופשטיין ליצירה ספרותית ביידיש.
ישראל קפלן נפטר בירושלים בספטמבר 2003 בשיבה טובה, בגיל 101.
זמן קצר לאחר פטירתו הופיע ספרו האחרון, "פֿון פֿאָלקסמויל און מיַינס" ('מפי-העם ומשלי').
חומרים מארכיונו שמורים בספרייה הלאומית, במכון גנזים ובבית לוחמי הגטאות.
בנו, ד"ר שלום אילתי, הוא אגרונום, מורה דרך ועורך. נישא למרים (בת אחיו של הסופר נח שטרן), ספרנית, והיה אב לשלושה.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
ישראל קאפלאן
קארי בישה
קארי בישה (באנגלית: Kerry Bishé ; נולדה ב-1 במאי 1984) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית, מוכרת מהופעותיה בסדרה "סקראבס" ובסרטים "כנסיית הפחד", "וירטואליות" ו"ארגו".
ביוגרפיה.
נולדה בניו זילנד והתחנכה ב"אקדמיית מונקלייק קימברלי" שבניו ג'רזי וב"אוניברסיטת נורת'ווסטרן".
בישה התפרסמה לראשונה בזכות תפקידה בסדרת הטלוויזיה "סקראבס", בה שיחקה בעונה התשיעית בתפקיד הסטודנטית לרפואה לוסי בנט ובפיילוט של פיטר ברג "וירטואליות" בתפקיד מדענית המחשבים בילי קשמירי.
את הקריירה הקולנועית שלה החלה בישה בסרט האימה-פעולה של קווין סמית' "כנסיית הפחד" ובסרטיו של אדוארד ברנס "ג'וני הנחמד" ו"Newlyweds".
בשנת 2010 שיחקה במותחן העצמאי "מסקדה" לצד נורמן רידוס וקלאן לוץ. בשנת 2012 הופיעה במותחן הפוליטי המצליח של בן אפלק "ארגו" בתפקיד הדיפלומטית האמריקאית קאת'י סטנפורד המסתתרת בבית השגריר הקנדי בטהראן.
מ-2014 עד 2017 שיחקה בסדרת הטלוויזיה קוד שרוף בתפקיד דונה.
אגם ואנקה
אגם ואנקה (באנגלית: Wanaka) הוא אגם בחבל אוטגו שבאי הדרומי של ניו זילנד, הרביעי בגודלו במדינה. שטח האגם 192 קמ"ר, עומקו מוערך בכ-300 מטרים, ופני האגם בגובה 300 מטר מעל פני הים. מקור שמו במאורית. משמעות השם – "המקום של אנקה", על שם אחד מהשבטים המקומיים. האגם תועד לראשונה על ידי אירופאי בשם נתנאל צ'למרס בשנת 1853.
מקורות האגם הם שני נהרות, המאטוקיטוקי והמקרורה, הזורמים באי, הראשון מדרומו והשני מצפונו של האגם. האגם הוא מקורו של נהר קלות'ה הזורם מדרומו של האגם. האגם סמוך מאוד לאגם האווּה, השוכן בנקודה הקרובה ביותר רק כקילומטר אחד מן האגם.
באגם מספר איים קטנים, המשמשים בתי גידול לציפורים חסרות תעופה האנדמיות לאי. האגם כולו מוגן בחוק מיוחד האוסר את הרס חופיו, ודואג לשימורו בצורתו הטבעית.
בסמיכות לאגם נמצאות העיירה ואנקה, הקרויה על שם האגם, והעיר קווינסטאון.
בתרבות הפופולרית.
הזמרת קרן פלס הוציאה בשנת 2012 סינגל בשם "לייק וואנקה".