בשל מצוקת המקום בהיכל המשפט והפיכתו של הבניין המיושן במידה רבה לבלתי מתאים לייעודו החלה המדינה בשנת 2011 בבנייתו של מבנה חדש שממנו יפעלו בתי המשפט המחוזי והשלום בתל אביב ברחוב ברקוביץ'. היכל המשפט החדש נחנך בסוף 2014. יש בו 22 קומות מעל הקרקע ושש קומות תת-קרקעיות. בבניין יש 52 אולמות דיונים ו–78 לשכות שופטים. בקומות התחתונות פועל בית משפט השלום. ההוצאה לפועל, שבעבר פעלה גם היא בהיכל המשפט בתל אביב ברחוב ויצמן עברה בשנת 2017 לרחוב המסגר בתל אביב. היכל המשפט הקודם עובר שיפוץ מקיף וישמש את הנהלת בתי המשפט.
ההשקעה במבנה בית המשפט מסתכמת ב-575 מיליון ש"ח, שכוללים את עלות הבנייה והתחזוקה של הבניין לתקופה של 20 שנה. שיטת המימון של ההקמה היא PFI - פרויקט זכייני שבו המדינה היא שנושאת בהחזר ההשקעה - את המגדל בנתה חברת סולל בונה והמדינה תשכור אותו ל-20 שנה. בתום התקופה הנכס יועבר לידי המדינה. המדינה נתנה לחברה מענק הקמה 175 מיליון ש"ח, ובמשך 20 שנה תעביר לחברה תשלומים שנתיים של 20 מיליון ש"ח הכוללים את השלמת עלות הבנייה ותחזוקה שוטפת.
סלומון זולצר
סלומון (שלמה) זוּלצר (בגרמנית: Salomon Sulzer; 30 במרץ 1804 – 17 בינואר 1890), היה חזן, מלחין ומנצח בשדה החזנות האשכנזית. דרכו החדשנית במוזיקה של בית הכנסת השפיעה רבות על החזנות כפי שהיא כיום, ומורשתו המוזיקלית מוסיפה להדהד בין כותלי בתי הכנסת עד היום.
קריירה.
ילדות.
סלומון זולצר נולד בעיירה הוֹהֶנְאֶמְס (Hohenems) שבאוסטריה (על גבול שווייץ) בשם שלמה לבית לוי. כאשר חייבה הקיסרות האוסטרו-הונגרית את נתיניה לאמץ שם משפחה, קיבלה המשפחה את השם "זולצר" מאחר שהיגרו להוהנאמס מהעיירה זולץ.
כילד נהג זולצר לשהות במחיצתו של נגן העוגב בנימין לוי-ברמן, ממנו למד את יסודות המוזיקה. בגיל העשרה החל לקבל הכשרה חזנית, אצל החזן המקומי של אנדינגן (Endingen) שבשווייץ. כשהיה בן שלוש עשרה התפנתה משרת החזן בעיר הוהנאמס והוצעה לזולצר, אך פרצה מחלוקת בקהילה על מינוי חזן בגיל צעיר כל כך. הושגה פשרה שקבעה כי זולצר אכן יקבל את המינוי אך קודם יסע להתלמדות נוספת עם החזן משה ליפמן (Moses Lippmann), עמו נסע לקרלסרוהה שבגרמניה ולערים נוספות בצרפת. בשנת 1820, בהיותו בן 16 בלבד, החל זולצר לכהן כחזן בפועל. כבר בשלב זה פעל לשינוי במתכונת הטקס המקובל בבית הכנסת והקים מקהלה שתלווה אותו, דבר שלא היה מקובל בבתי הכנסת עד אז.
וינה.
בשנת 1826, הוקם בית הכנסת המפואר "שטאדטטמפל" (Stadttempel) בווינה. זולצר ביקש מקהילת הוהנאמס חופשה בת כמה ימים לנסוע לעיר הבירה, הוא הבטיח כי יחזור. את הבטחתו לא קיים, מאחר שהוזמן על ידי יצחק נח מנהיימר לכהן כחזן הראשי של בית הכנסת החדש. זולצר פנה (במכתב בשפה העברית) אל קהילת הוהנאמס בבקשה לשחררו מתפקידו כחזן שם, קהילת הוהנאמס הסכימה. בטקס חנוכת בית הכנסת, שר זולצר בין היתר את יצירתו של שוברט למזמור בתהילים. כאן החל זולצר לבצע שינויים בטקס התפילה בבית הכנסת. מלבד הקמת מקהלת גברים ונערים שתלווה את הטקס, פעל זולצר לסדר את התפילה בקטעים מוזיקליים קבועים, בהתנגדו לשיטת האלתור שהייתה נהוגה בקרב החזנים. תוך זמן קצר התפרסם בעיר ואף מחוצה לה, כחזן, זמר ומוזיקאי מחונן. זולצר קנה לו שם בווינה בפרט בקרב המוזיקאים שבה. כך התיידד זולצר עם פרנץ שוברט, אשר כאמור אף הלחין יצירות לבקשתו, עם המלחין והפסנתרן פרנץ ליסט שביקר בבית הכנסת ושיבח את תפילתו של זולצר. בהזדמנות אחרת ליווה ליסט בפסנתר את זולצר בשירים מאת שוברט. זולצר קשר קשרי ידידות גם עם המוזיקאים רוברט שומאן, הכנר ניקולו פאגאניני, והמלחין היהודי ג'אקומו מאיירבר.
הקהילה היהודית דרשה מזולצר להפסיק להופיע בקונצרטים, מאחר שאין זה הולם את מקצועו של החזן. זולצר אכן נמנע מכך, ובהזדמנות אחת, כשנתבקש על ידי הקיסרית האוסטרית להופיע בקונצרט למען מטרת צדקה, תרם מכיסו סכום כדי להימנע מכך.
פרסומיו.
לאחר בקשות מקהילות שונות ברחבי אירופה להוציא לאור את ה"נוסח" המוזיקלי שהנהיג בווינה, הוציא לאור בשנת 1838 את הכרך הראשון של הספר "שיר ציון" - "שירים לעבודת האלוהים היהודית". בספר, הדפיס זולצר את הנוסח המוזיקלי שלו לתפילות השבת, שהורכב מלחניו, אך גם מיצירות של מלחינים אחרים. אחד הקטעים החשובים בספר היא יצירתו של שוברט האמורה לעיל.
פרסומו של זולצר בעולם היהודי הביא חזנים רבים לווינה ללמוד חזנות מפיו – בהם החזן פנחס מינקובסקי, בן דודו של יוסף רוזנבלט), שנשלח על ידי קהילת חרסון להשתלם אצל זולצר. החזנים ממזרח אירופה שהגיעו ללמוד אצל זולצר, השאירו את חותמם בו, ובכרך השני של "שיר ציון", כלל זולצר גם נעימות הקרובות לנוסחים המקובלים במזרח אירופה. יצירותיו וסגנונו של זולצר התפשטו ברחבי מערב אירופה ונוצר ז'אנר של חזנים שנקראו "זולצר קנטור".
השפעת יצירתו כיום.
לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר קהילות מערב אירופה נחרבו כמעט כליל, התמעט השימוש התדיר ביצירותיו של זולצר בתפילות. למרות זאת, השפעתו ניכרת עד היום, כאשר רבות מהנעימות שהשתרשו בבתי הכנסת האשכנזיים כיום, מקורן בנוסח זולצר, למשל בהוצאת ספר התורה בשחרית לשבת ועוד. כמו כן מקהלות מקצועיות כפי שייסד זולצר, הפכו לחלק בלתי נפרד מבתי הכנסת בהן מכהן חזן מקצועי בארץ ובעולם. על אף שרק יצירות בודדות של זולצר עדיין מושרות בקונצרטים ובתפילות, השפעתו על מלחינים מאוחרים יותר דוגמת לבנדובסקי הייתה רבה, ומורשתו מהדהדת דרך יצירותיהם עד היום.
הנצחה.
בשנת 1990 הנפיקה ממשלת אוסטריה בול דואר לציון 100 שנים לפטירתו של זולצר.
לאחר גירוש והשמדת יהודי הוהנאמס במלחמת העולם השנייה, הפך מבנה בית הכנסת לתחנת מכבי אש. הוא שימש למטרה זו עד שנת 2003, אז החלו שיפוצים במבנה, וכן שיחזור של המבנה המקורי. בשנת 2004 נפתח במבנה בית ספר למוזיקה. אולם בית הכנסת הפך לאודיטוריום שנקרא על שם זולצר, "Salomon Sulzer Saal".
רחובות על שמו נקבעו בתל אביב, בווינה ובהוהנאמס.
שלמה זולצר
מחוזות קולומביה
קולומביה מחולקת מבחינה מנהלית ל-33 יחידות: 32 מחוזות (departamento, דפרטמנטו) ואזור הבירה (Distrito Capital). המחוזות מחולקים לנפות.
חוסמי בטא
חוסמי בטא (β-blockers, נקראים גם אנטגוניסטים לבטא, אנטגוניסטים לאדרנורצפטורים מסוג בטא ולעיתים בקיצור BB) הם משפחה של תרופות השכיחות בטיפול במגוון רחב של מחלות, בעיקר מחלות הקשורות במערכת הלב וכלי הדם, כגון הפרעות קצב, יתר לחץ דם, תעוקת לב ואי-ספיקת לב,והפרעות חרדה,אך גם במחלות נוירולוגיות (בעיקר פרופרנולול).
תפקידם של חוסמי בטא הוא להפריע לקשירת הגורמים המפעילים של הקולטנים ובכך לחסום את השפעתם. הם משמשים בעיקר לטיפול בהפרעות קצב הלב וביתר לחץ דם, ובנוסף, למניעת תופעות "רימודלינג" של הלב לאחר התקף לב ראשוני.
ישנם שלושה סוגים מוכרים של רצפטורי בטא:
תפקיד פיזיולוגי.
חוסמי בטא משיגים את האפקט המרפא שלהם על ידי חסימת קולטני בטא אדרנרגיים בתאים השונים. קולטני בטא נפוצים בתאי הלב, בדרכי הנשימה, בכליות, בעורקים, בשרירים חלקים וברקמות נוספות במערכת הסימפתטית, ותפקידם לגרות את התאים לתגובת מתח כחלק מפעולת המערכת, במיוחד כשהקולטנים מופעלים באמצעות אדרנלין.
חוסמי בטא גורמים לירידה בדופק ומכאן לירידה בלחץ הדם. למרות יעילותם כתרופות לטיפול ביתר לחץ דם, הם כבר לא נחשבים לתרופות קו ראשון בטיפול ביתר לחץ דם מאחר שהם לא הראו השפעות מיטיבות על תמותה או תחלואה במקרים קליניים כפי שהראו מעכבי ACE, ARB, חוסמי תעלות סידן מסוג דיהידרופירידינים ותיאזידים. עם זאת, הם יכולים להיות יעילים כפעולה ראשונית בחולים שיש להם יתר לחץ דם המלווה בהפרעות קצב עם דופק מהיר.
בעבר נחשב מתן של חוסמי בטא באי-ספיקת לב להתוויית נגד, אולם מחקרים שנערכו בשנות ה-90 של המאה ה-20 על שלושת חוסמי הבטא ביסופרולול, מטופרולול ואטנולול (נורמיטן) הראו יעילות של תרופות אלו באי-ספיקת לב. חוסמי בטא חוסמים את ההשפעות האדרנגיות של קטכולאמינים על רצפטורים בטא-אדרנרגיים.
היסטוריה.
סר ג'יימס בלאק היה רופא ואיש מחקר בריטי ששינה את תחום הקרדיולוגיה בכך שגילה ויצר את חוסם הבטא הראשון. סר בלאק חקר את המחלה תעוקת לב שבאותם ימים, הטיפול היחיד בתופעה זאת היו ניטראטים.
הוא חקר ביחד עם מעבדה כימית בשם Imperial Chemicals Industries שימוש של שתי מולקולות שיתאימו לטיפול בתעוקת לב. אחת המולקולות (Pronethalol) לא יצאה לשימוש קליני אבל מחקר על התרופה הנסיונית ICI 45,520 הביא לעולם את התרופה שנקראה לאחר מכן פרופרנולול שהייתה גם חוסם הבטא הראשון שיצא לשוק, בשנת 1964.
גילוי זה של פרופרנולול יצר מהפכה בטיפול בבעיות לב ונחשב על ידי רבים לגילוי הפרמקולוגי המשמעותי ביותר של המאה ה-20. סר בלאק קיבל הרבה פרסי רפואה לרבות פרס לוסאר, וב-1988 סר בלאק קיבל על תגלית הפרופרנולול את פרס נובל לרפואה.
שימושים רפואיים.
אי-ספיקת לב.
על אף שבעבר אי-ספיקת לב הייתה התוויית נגד למתן חוסמי בטא עקב הפוטנציאל שלהם להחמרת אי-ספיקת לב, מחקרים מסוף שנות התשעים הראו כי הם יעילים בהפחתת תחלואה ותמותה במקרים של אי-ספיקת לב. תרופות כמו ביסופרולול, אטנולול ומטופרולול מתאימות לטיפול באי-ספיקת לב בנוסף לטיפול הסטנדרטי במעכבי ACE ומשתנים.