החזקוני כותב בפירושו על התורה כי לדן היו שני בנים ואחד מהם מת ולכן לא הזכירה אותו התורה.
ברכת יעקב.
ברכת יעקב לדן הייתה:
הפעלים דין ושפט, אשר מופיעים גם בשמו באים לידי ביטוי גם בברכת יעקב לדן. תפקידו של דן יהיה בתחום המשפט. דן יושיע את עם ישראל, כאחד השבטים במלחמות עם אויבים. בחלק השני של הברכה בפסוק י"ז מופיע דן, כמי שמתנכל לאויבי ישראל העוברים בדרכים. לדעת יוחנן מופס היכולת הצבאית של בני יעקב ודן ביניהם, קשורה בהבטחת אלוהים לאבות שמצאצאיהם יצאו מלכים.
רש"י רואה בברכה זו את התפילה, אשר תאמר בפי שמשון, ויעקב בברכה מנבא את העומד לבוא: .
לפי ספר היובלים נולד ב-ט' באלול.
קברו של דן.
לפי המסורת קברו של דן בן יעקב נמצא בנחלת שבט דן בצרעה. בספר הישר מסופר שקברו נמצא באשתאול:
מקום המיוחס לקברו של דן נמצא בשטח יער צרעה במבנה המכונה "שייח ע'ריב". בשנות ה-80 הוקמו במקום ללא אישור מבנים לבית כנסת וישיבה. בשנת 2017 הרסה רשות מקרקעי ישראל את המבנים שהוקמו ליד "שייח ע'ריב" ומבנה הקבר נאטם.
החל משנות ה-2000 הוכר קבר אחר ליד הר תבור כקברו האמיתי של דן בן יעקב, על פי דעת הכפתור ופרח, ומעמדו של הקבר שביער צרעה התערער.
יש מעולי הרגל שציינו את אזור הבניאס כציון מקום קברו.
שיטת סטניסלבסקי
שיטת סטניסלבסקי היא שיטת משחק בתיאטרון שפותחה על ידי הבמאי הרוסי קונסטנטין סטניסלבסקי.
השיטה והתפתחותה.
אלמנט מרכזי בגלגולה המוקדם של השיטה היה "זיכרון רגשי/חושים" והיה מבוסס על הרגש. כך למשל, אם השחקן צריך לבכות, הוא חושב על דבר עצוב שקרה לו או למישהו קרוב לו, ואם השחקן צריך לצחוק או לגחך, הוא חושב על דבר מצחיק וכך הלאה.
סטניסלבסקי הגדיר את שיטת המשחק המזויפת והשלילית כ"הרגשה שחקנית" - אמצעים מזויפים בהם משתמש השחקן כדי להציג או להראות את מצביה הרגשיים והפנימיים של הדמות. לדוגמה: שחקן המשחק דמות תמימה מעמיד פני תמים, מדבר בקול ילדותי או מציג עיניים ילדותיות-תמות.
את ההרגשה הנכונה ששחקן צריך להרגיש, ההרגשה אליה שיטת המשחק שלו שואפת, הגדיר סטניסלבסקי כ"הרגשה יצירתית" - מצב נפשי בו השחקן מתנהג באופן מציאותי יותר ו"רחובי" או "בגובה העיניים" יותר. ב"הרגשה היצירתית" מתנהג השחקן כך ש"אילו במציאות הייתי הדמות בסיטואציה הזו, ככה הייתי מתנהג".
השיטה מחולקת לשני נושאים:
על מנת להשיג יעדים אלו לפי שיטת סטניסלבסקי, על השחקן הצעיר להופיע לפני קהל רק כאשר הוא מפנים עקרונות אלו.
תלמידו של סטניסלבסקי, ריצ'רד בולסלבסקי, הביא את השיטה לארצות הברית והשפיע על שחקנים, במאים ומורים למשחק, אשר הקימו ביחד את קבוצת תיאטרון (Group Theater) ממנה צמח בשנות ה-40 בית הספר "אולפן השחקנים" (The Actor's Studio).
ב-14 השנים האחרונות של חייו שינה סטניסלבסקי כיוון והכניס לשיטת העבודה שלו כלי שעד אז לא הוזכר בה - ניתוח טקסט ואימפרוביזציה כדרך לבניית תפקיד.
הוא זנח את "הזיכרון הרגשי/החושי", ואף התכחש אליו בכמה הזדמנויות. במקום רגשות הוא התמקד עתה בעולם הדימויים אותו יוצר השחקן כמעיין ליצירתיות ואף לביטוי רגשי. את כיוון העבודה הזה שנודע כשיטת הפעולות הפיזיות המשיכו לפתח יורשיו. בין הידועים בהם היו תלמידתו מריה קנבל, מהפדגוגיות המשפיעות ביותר על עולם התיאטרון הרוסי בתקופה הסובייטית, ותלמידה אנטולי וסילייב, מחשובי הבמאים של אירופה בימינו.
הומו סאפיינס
משפט דה ברנז'
משפט דֶה בְּרַנְזְ' (נקרא בתחילה השערת בִּיבֶּרְבָּךְ (Bieberbach) או השערת המקדמים), הוא השערה בתורת הפונקציות המרוכבות, שהועלתה בשנת 1916 על ידי לודוויג ביברבך, והוכחה ב-1985 על ידי לואי דה ברנז'. לאחר פרסום ההוכחה, נמצאו להשערה הוכחות קצרות יותר.
ההשערה.
תהי f פונקציה אוניוולנטית על עיגול היחידה, כלומר פונקציה הולומורפית המוגדרת על עיגול היחידה formula_1 וחד-חד-ערכית שם. אז המקדמים formula_2 בפיתוח טיילור formula_3 של הפונקציה מקיימים formula_4.
תוצאות חלקיות לאורך ההיסטוריה.
בשנת 1916, הוכיח ביברבך את הטענה עבור n=2, והעיר שהיא "אולי" נכונה לכל n. צ'ארלס לוונר (Lowener) הוכיח את הטענה למקרה שבו n=3 ב-1923. השיטות של לוונר עמדו בבסיסן של ההוכחות לכמה מקרים נוספים:
דייוויד הורוביץ (Horowitz) הוכיח בשנת 1979 כי מתקיים formula_5.
דה-בראנז', שהמשיך את רעיונותיו של לוונר, הוכיח כאמור את הטענה לכל n. התוצאה נחשבת לאחת התוצאות החשובות ביותר באנליזה מרוכבת במאה ה-20.
אקדמיה
אֲקָדֶמְיָה היא מוסד לפיתוח, שימור והפצת הידע האנושי, בכל תחומי המדעים לסוגיהם. כיום מתייחס המונח בעיקר למוסדות להשכלה גבוהה.
היסטוריה.
מקור המילה מיוונית, על שם חורשת "אקדמוס" מצפון לאתונה, חורשה שהייתה מקודשת לאלת החכמה, אתנה. בחורשה זו הקים אפלטון בסביבות שנת 385 לפנה"ס את האקדמיה האפלטונית במסגרת גימנסיון.
ישנה טענה כי החורשה הייתה ממזרח לאתונה וכי מקור המילה הוא מהשורש העברי ק.ד.ם.
משמעות מודרנית.
כיום המילה "אקדמיה" משמשת לתיאורם של מוסדות מסוגים אחדים:
הוראה אקדמית.
כאמור, אחת ממטרות האקדמיה היא העברת מידע. עם זאת, ישנם הבדלים רבים בין אופן ההוראה המקובל בבית ספר לזה המקובל במוסדות אקדמאים:
כמו כן, באקדמיה קיימת ציפייה גבוהה מהסטודנט להיות אחראי על תהליך הלמידה וההישגים האקדמיים שלו.
אשורים
האשורים (בארמית סורית: ܐܬܘܪܝܐ, תעתיק: "אָתוּרָיֵא", בערבית: آشوريون/سريان/كلدان, תעתיק: "אַאשוריון/סריאן/כלדאן") הם קבוצה אתנית דוברת ארמית חדשה (הניב הצפון-המזרחי) בת הדת הנוצרית החיה באזור הסהר הפורה, בעיקר בצפון עיראק, אך גם בדרום-מזרח טורקיה, באזרבייג'ן האיראנית, בכורדיסטן האיראנית (למשל בסַנַנְדַג') ובמזרח סוריה, ובתפוצות שונות באירופה וארצות הברית. מבחינה דתית, הם משתייכים לכמה כנסיות שונות, בהן הכנסייה האשורית והכנסייה הכלדאית הקתולית. המשותף לכולם הוא שימוש בסורית עתיקה כשפת התפילה.
היסטוריה.
השם אשורים נובע מייחוסם לעם האשורי הקדום, אך לא כולם מקבלים ייחוס זה. חלקם מעדיפים להיקרא כלדאים או "כלדנים" (וריאציה של שם העם הכשדים, על שם הכשדים שהקימו את האימפריה הנאו-בבלית, שנבוכדנצר השני הוא מלכה המפורסם ביותר), ואילו אחרים מעדיפים להיקרא ארמים (על שם שפתם, הארמית-החדשה) או סורים (על שם הכנסייה הסורית). חרף הבדלי השמות, הם רואים בעצמם קבוצה אתנית אחת, בשל ההיסטוריה והשפה המשותפת. בדומה לקופטים במצרים, ה"אשורים", ה"כשדים" ושאר דוברי הנאו-ארמית של ימינו הם צאצאים לתושבים הקדומים, במקרה זה שמיים, שחיו בסהר הפורה – בעיקר בארם נהריים ובשטחי הממלכות הארמיות מימי קדם, לפני הגעת הערבים ושלא התאסלמו. חסידי אשורים בנו כנסיות, תרגמו לסורית את התנ"ך, את כתבי אריסטו וקלאודיוס גלנוס. דרך האשורים עברו המדע, הפילוסופיה והרפואה היווניים לערבים.
בשנים האחרונות נעשו ניסיונות לאחד זהות זו תחת השם "בית נהריין". הבדלי השמות משקפים את ההבדלים האזוריים ובמידה רבה גם את השיוך הכנסייתי: הכלדאים קתולים, האשורים שייכים לכנסייה האשורית ואילו הסורים לכנסייה הסורית.
כמיעוט נוצרי, האשורים נרדפו בידי הטורקים הצעירים ששלטו באימפריה העות'מאנית בשנותיה האחרונות. גירוש האשורים מבתיהם החל בסוף 1914; במהלך 1915, "שתא דסייפא" ("שנת החרב"), נהרגו כ-275,000 אשורים. הקהילה האשורית הקטנה שנותרה בדרום-מזרח טורקיה יצאה משם החל משנות ה-70 עם התפתחות הקונפליקט בין הממשל הטורקי לכורדים באזור. כיום מתגוררות באזור זה רק משפחות אשוריות מעטות.
האשורים נרדפו אף בעיראק ובאיראן. לאחרונה, עם נפילת המשטר של סדאם חוסיין בעיראק, גדל חוסר הביטחון של הקהילה האשורית בצפון עיראק, ורבים היגרו למערב. לקהילה האשורית ייצוג קטן בפרלמנט העיראקי, בדמות התנועה הדמוקרטית האשורית.
האשורים בעולם.
כיום חיים על פי ההערכות למעלה משלושה מיליון אשורים ברחבי העולם. חלקם בארצות הברית (קהילה גדולה במיוחד, כ-80,000 נפש, חיה בשיקגו). כמו כן, גם באירופה ישנה קהילה גדולה של אשורים, בעיקר בשוודיה, גרמניה ורוסיה. בשוודיה קיימת קבוצת כדורגל של אשורים – Assyriska Föreningen – ששיחקה בעבר בליגה הראשונה של שוודיה (All Svenskan). בצרפת קיים ארגון גג לקהילה האשורית-כלדאית.
מספר האשורים לפי מדינות הוא כדלקמן:
דיקור סיני
דיקור סיני או אקופונקטורה (מלטינית: "acus" = מחט, "pungere" = לדקור) היא צורה של רפואה אלטרנטיבית המתבססת על דקירת המטופל בסיכות דקות במיוחד במקומות מסוימים בגוף. מתרגלי השיטה טוענים כי הדיקור מסייע בהקלת כאבים, מונע מחלות ומסייע בטיפול בהן, משפר את מערכת החיסון ועוד. מחקרים קליניים בנושא מצאו שדיקור סיני הוא טיפול דמה והשפעותיו אינן שונות מאפקט הפלסבו. במחקרים שמצאו אפקט שאינו פלסבו נמצאו בעיות מתודולוגיות, בעיות שנובעות ממדגם קטן חסר משמעות סטטיסטית, ואיכות ירודה של מחקר.
האקופונקטורה היא חלק מהרפואה הסינית, ונעשה בה שימוש בסין עוד בטרם המאה ה-2 לפנה"ס. מסין התפשטה תורת הדיקור לחלקים נוספים באסיה, ובמאה ה-20 הפכה פופולרית גם בשאר העולם. מספר מחקרים מדעיים מצאו כי דיקור סיני אכן מעורר הפרשה של משככי כאבים טבעיים בגוף, וכך מספק תועלת מסוימת בהקלת כאבים ובחילות, וכן מסייע לסובלים מדלקת מפרקים, כאשר אלו נוטלים במקביל גם תרופות רגילות. מחקרים רבים, לעומת זאת, מראים כי תועלת הדיקור הסיני קצרת טווח וחסרת משמעות, ובדרך כלל ניתן להסבירה באפקט הפלצבו בלבד.
אופן הטיפול.