תחנת ודנ"ח (ברוסית: ВДНХ) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו קלוז'סקו-ריז'סקאיה.
תחנת ודנ"ח נפתחה ב-2 במאי 1958 וממוקמת על גבול הרבעים אוסטנקינו ואלכסייבסקי.
התחנה מקושרת במעבר עם תחנת ויסטבוצ'ני צנטר של המונורייל. בזמן פתיחת התחנה, היא הייתה התחנה העמוקה ביותר במטרו של מוסקבה.
התחנה קיבלה את שמה מממרכז ירידים ותערוכות בינלאומי (ודנ"ח), הנמצא בקרבה.
ברקסטון בראג
בְּרַקְסְטוֹן בְּרָאג (באנגלית: Braxton Bragg; 22 במרץ 1817 – 27 בספטמבר 1876) היה גנרל אמריקאי בצבא ארצות הברית ומאוחר יותר בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. בראג שירת במלחמת הסמינול השנייה, מלחמת ארצות הברית–מקסיקו ובזירה המערבית במלחמת האזרחים האמריקנית שבמהלכה פיקד על ארמיית מיסיסיפי שמאוחר יותר אורגנה לכדי ארמיית טנסי. בראג היה דמות מפתח בתבוסת צבא האיחוד תחת ויליאם רוזקרנס במסגרת קרב צ'יקמוגה. בהמשך נדחקו כוחותיו של בראג לתוככי ג'ורג'יה לאחר תבוסה לצבא האיחוד בפיקודו של יוליסס סימפסון גרנט במהלך מערכת צ'טנוגה. עקב התבוסה, נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס העביר את בראג לייעוץ צבאי בבירת הקונפדרציה בריצ'מונד. בראג בעל מורשת היסטורית של אחד מהחלשים במפקדיה הצבאיים של הקונפדרציה, חייליו וקציניו כאחד הביעו סלידה מדרך פיקוד והנהגתו בשנים המאוחרות למלחמה וחלק נכבד מהקרבות שפיקד עליהם הסתיימו בהפסד.
ביוגרפיה.
ברקסטון בראג נולד בשנת 1817 בוורנטון, קרוליינה הצפונית. אביו, נגר מוצלח, פעל כדי שבנו יתחנך באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (ווסט-פוינט). דרך קשריו של אחיו הגדול, הצליח בראג להתקבל לאקדמיה הצבאית וסיים לימודיו מקום חמישי בכיתתו בשנת 1837. הוא סיים את הלימודים במקום גבוה יותר מג'וזף הוקר, ג'ובל ארלי, ג'ון ק' פמברטון ועוד. במהלך מלחמת הסמינול השנייה נגד שבט הסמינול האינדיאני פיקד בראג על חיל הארטילריה במוצב מאריון בפלורידה, איפה שגילה משמעת חזקה. במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו פעל בראג תחת פיקודו של זאכרי טיילור והועלה בדרגה מספר פעמים על אומץ הלב שהפגין. במהלך הקרב על בואנה ויסטה פיקד בראג על הארטילריה האמריקאית שבלמה מספר מתקפות של חיילים מקסיקנים - רבים במספרם מהאמריקאים - תחת פיקודו של אנטוניו לופס דה סנטה אנה. פיקודו במהלך המלחמה העניק לו אהדה ציבורית ברחבי ארצות הברית והכרת תודה רשמית ממפקד רגימנט המיסיסיפי, ג'פרסון דייוויס (לימים נשיא הקונפדרציה). בשנת 1856 פרש בראג משירות פעיל בצבא ארצות הברית ופרש לחיים פרטיים בלואיזיאנה איפה שעסק בגידול מטעי סוכר בעזרת 105 עבדים אפרו-אמריקאים שהיו בבעלותו.
עם בחירתו של אברהם לינקולן בבחירות לנשיאות בשנת 1860 החלו מספר ממדינות הדרום תומכות העבדות להכריז על עצמאות וביחד הקימו של קונפדרציית המדינות של אמריקה. משבר הפרישה של המדינות מהאיחוד הוביל לפריצתה של מלחמת האזרחים האמריקנית לאחר תקרית צבאית בפורט סאמטר. אף על פי שהתנגד לפרישת הדרום, בראג גייס מתנדבים אשר השתלטו על מעוז צבאי פדרלי של האיחוד עוד לפני פרישתה הרשמית של מדינת לואיזיאנה. לאחר פרישתה הרשמית של לואיזיאנה ב-11 בינואר 1861, בראג הפך למפקד הראשי של המיליציות הריבוניות של המדינה. בהמשך, לאחר הצטרפותה של לואיזיאנה לקונפדרציה התגייס לצבא הקונפדרציה במרץ בדרגת מייג'ור גנרל. בספטמבר אותה השנה הוצב לפיקוד מחלקת פלורידה המערבית ופיקח על פעילות חיילי הקונפדרציה במקום. בפברואר 1862 בראג ביקש לעבור עם 10,000 חייליו לפעול תחת פיקודו של אלברט סידני ג'ונסטון בקורינת', מיסיסיפי, איפה שהאמין שיהיו לכוחותיו חשיבות גדולה יותר למלחמת האזרחים.
בראג היה מעורב בקרב שילה ולאחר כיבוש קורינת' בידי כוחות צבא האיחוד החליף בראג את פ.ג.ט. בורגארד בפיקוד על ארמיית מיסיסיפי (מאוחר יותר אורגנה מחדש תחת השם ארמיית טנסי). כוחות הקונפדרציה תחת בראג הביאו סדרת ניצחונות במהלך קרבות כגון קרב פריוויל והקרב על סטונס ריבר (). ניצחונו המרכזי של בראג בשדה הקרב היה מול כוחותיו של ויליאם רוזקרנס במהלך קרב צ'יקמוגה, כאשר כוחות הקונפדרציה הנחילו תבוסה משמעותית לצבא האיחוד במסגרת הקזת דמים שמנעה את התקדמות כוחות האיחוד לתוך מדינת ג'ורג'יה. אף על פי כן, בכל הקרבות שעליהם הוא פיקד, בראג לא הנחיל מכה מוחצת לכוחות האויב, מה שגרם לפגיעה ביחס אליו מצד הפקודים שלו, בהם גם הקצינים שפעלו תחת פיקודו. עקב תבוסתו, רוזקרנס הוחלף בפיקוד כוחות האיחוד במערכה על טנסי בידי יוליסס סימפסון גרנט.
עוד קודם למאבק בגרנט היו בהנהגת הקונפדרציה שקראו להדחתו של בראג מהפיקוד. הנשיא ג'פרסון דייוויס סירב להעביר את בראג אף על הצעות יועציו. במהלך מערכת צ'טנוגה גרנט הורה לכוחותיו של ג'וזף הוקר לבלום מתקפה של הקונפדרציה תחת כוחותיו של בראג. בהמשך גרנט הורה לכוחות האיחוד תחת ויליאם טקומסה שרמן לבצע מתקפת פתע על הגזרה הימנית של ארמיית טנסי. לאחר שחצו כוחות האיחוד את נהר הטנסי צלחו במתקפת הפתע וגרנט הורה לכוחותיו של הוקר לנוע לעבר הגזרה השמאלית של ארמיית טנסי. בראג כל אותה העת החליף טקטיקה למגננה שמוקדה בעיקרה על הגזרה הימנית של כוחותיו נגד אלו של שרמן. גרנט שלח את כוחות האיחוד בפיקודו של ג'ורג' הנרי תומאס להסיט את ריכוז הכוחות של ארמיית טנסי של הקונפדרציה. התקדמות כוחותיו של תומאס הובילה את בראג להסיג את כוחותיו דרומה לעבר ג'ורג'יה. כוחות האיחוד נעו לעבר אנשי הקונפדרציה הנסוגים והביסו את הנותרים בארמיית טנסי במהלך קרב רינגולד גאפ. המצב הנתון הותיר לצבא האיחוד דרך פתוחה לתוך צפון ג'ורג'יה. בנובמבר 1863, לאחר התבוסה המחפירה במערכת צ'טנוגה, בראג הגיש את התפטרותו לנשיא דייוויס. לבסוף קיבל הנשיא את התפטרותו של בראג.
ג'פרסון דייוויס מינה את בראג ליועץ צבאי במטה הפיקוד של הקונפדרציה בריצ'מונד, וירג'יניה, שהייתה אותה העת הבירה של הקונפדרציה. בהמשך התמנה למפקד קורפוב תחת פיקודו של ג'וזף א' ג'ונסטון עד לסופה של המלחמה. במסגרת תפקיד פיקודי זה היה בראג מעורב בקרב בנטוויל בקרוליינה הצפונית איפה שכוחותיו נחלו הפסד לדיוויזיית המיסיסיפי של צבא האיחוד בפיקודו של שרמן. ב-9 במאי 1865 נכח בראג בישיבת הקבינט האחרונה של ממשלת הקונפדרציה ימים ספורים לפני שהממשלה הכריזה על התפזרותה. בסוף המלחמה עיקלה הממשלה הפדרלית של ארצות הברית את ביתו של בראג בלואיזיאנה, מה שהוביל אותו ואת אשתו להתיישב מחדש באלבמה ומאוחר יותר עברו עקב עבודתו של בראג לטקסס. בשנותיו האחרונות היה בראג מעורב במספר עבודות לכלכלת משפחתו. בין לבין היה סוכן בחברת ביטוח חיים ומאוחר יותר מפקח בתפקוד מסילות ברזל. ב-27 בספטמבר 1876 איבד בראג את הכרתו באותו צועד עם חבר ברחובות גאלבסטון, טקסס. בתוך מספר דקות הוא מת ורופא שטיפל בו לאחר מותו העריך כי מותו נגרם עקב ניוון של כלי דם מוחיים.
אינפיניטי QX55
אינפיניטי QX55 (באנגלית: Infiniti QX55) היא מכונית קומפקטית במרכב קורסאובר קופה, שמיוצרת על ידי אינפיניטי משנת 2021. היא הוצגה בנובמבר 2020 והגיעה לישראל ב-13 ביולי 2022. היא המתחרה של אאודי Q5 ספורטבק, ב.מ.וו X4, מרצדס-בנץ GLC-קלאס קופה.
עיצוב.
העיצוב החיצוני של ה-QX55 דומה ממש ל-QX50 אך נותן מראה ספורטיבי יותר עם גריל כרום עצום בחזית, חישוקי הגלגלים בקוטר 20 אינץ', עיצוב ספורטיבי יותר לפגושים מלפנים ומאחור, עיצוב חדש ומודרני יותר לפנסים מאחור עם חתימת תאורה ייחודית המורכבת מ-45 נורות LED, גג המשתפל לאחור בחדות יחסית המעניק לדגם את מראה הקופה. בפנים אין כמעט שום שינוי מה-QX50 והפנים כולל שני מסכי מגע מרכזיים בקוטר 7 ו-8 אינצ'ים.
מפרט טכני.
ה-QX55 כוללת מנוע בנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-271 כ"ס ב-5,600 סל"ד ומומנט מרבי של 38.7 קג"מ בין 1,600 ל-4,800 סל"ד. תיבת הילוכים רציפה. נתון התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש עומד על 7.1 שניות ומהירות מרבית של 225 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 9.4 ליטר לכל 100 ק"מ. למנוע יחס דחיסה משתנה בין 8:1 כאשר הטורבו בגדישה מלאה ועד ל-14:1 לטובת נסיעה חסכונית יותר.
אלקטרה-אפיקים (תחבורה ציבורית)
הבטאמו יוסף
הבטאמו יוסף (נולד ב-21 בינואר 1985), הוא מנהל פרויקט אתיופיה ביחידה לעלייה וקליטה בסוכנות היהודית, זוכה פרס מוסקוביץ' לציונות – רוח ציון לשנת 2014, ופרס בוגר משפיע במגזר הציבורי ממשלתי לשנת תשע"ח–2018, מטעם מועצת המכינות הקדם צבאיות. שימש כיועץ מקצועי לשרת העלייה והקליטה, פנינה תמנו-שטה.
ביוגרפיה.
הבטאמו נולד באתיופיה. בגיל 5 עלה לישראל עם הוריו, והם התגוררו באופקים. למד בישיבה תיכונית "אפיקי ארץ" והוא בוגר המכינה הקדם צבאית "עוז שלמה", בעל תואר בוגר במנהל מדיניות ציבורית מהמכללה האקדמית ספיר.
בשנת 2005 התגייס לחטיבת הצנחנים, ושירת בגדוד 101. במהלך שירותו מילא מגוון תפקידים החל ממפקד קורס רכב יירוט בביסלמ"ח, סגן ראש מדור אכזריות, סגן ראש ענף הכְשָרוֹת חיל הרגלים. בתפקידו האחרון שימש כראש מדור שליטה ובקרה במפקדת חיל הרגלים. במסגרת תפקידו כתב מגוון הוראות לחימה והוראות מקצועיות. באפריל 2013 השתחרר מצה"ל בדרגת סרן, ומשרת במילואים.
בדצמבר 2013 הקים את תוכנית "צידה לדרך לשירות משמעותי" בעמותת "צידה לדרך" - פיתוח מנהיגות בקרב בני נוער בעיר אופקים.. הבטאמו היה חניך במחזור הראשון של קורס מנהיגות בני נוער של עמותת צידה לדרך.