הרבי קלמן מנחם שפירא (נולד ב-ב' בטבת ה'תש"י, 1949, תל אביב) הוא האדמו"ר מפיאסצנה משנת 1997.
הרבי מכהן כרב בבית הכנסת אש קודש, ברמת בית שמש א'.
ביוגרפיה.
הרבי נולד בתל אביב. למד בנעוריו בישיבת תל אביב, בישיבת קול תורה בירושלים, בישיבת סלבודקה בבני ברק ובישיבת מיר בירושלים. מכהן כאדמו"ר מפיאסצנה במרכז חסידי "אש קודש", הממוקם ברמת בית שמש, בו גם מצוי בית הכנסת הגדול של הקהילה.
הכתרתו של הרבי שפירא ב-כ"ח באלול תשנ"ז, 30 בספטמבר 1997 התקיימה עם פטירת אביו, במעמד הרב הראשי הרב ישראל מאיר לאו, נציגי המשפחה ונציגי חסידות פיאסצנה. הרבי מדפיס ומפיץ את ספרי החסידות (אש קודש, חובת התלמידים ועוד) של אדמו"רות פיאסצנה.
משפחתו.
הרב קלמן מנחם הוא בנו של האדמו"ר הרב אלימלך שפירא, שהיה האדמו"ר מפיאסצנה-גרודז'יסק, ונכדו של הרב ישעיהו שפירא שנקרא האדמו"ר החלוץ והקים את תנועת הפועל המזרחי. האדמו"ר החלוץ היה אחיו של האדמו"ר מפיאסצנה (קלונימוס קלמיש שפירא) שניספה בשואה.
אשתו דובא גיטל נפטרה בי"ב בטבת ה'תשע"ט (2018) עקב מחלה קשה.
לרבי 5 ילדים. בנו הבכור, הרב יהודה, נשוי לבתו של האדמו"ר מקרלין (רבי ברוך שוחט). בנו יוחנן נשוי לבת של האדמו"ר מסדיגורא בתו אלישבע נשואה לנכד של האדמו"ר מסלונים ושני בנים נוספים יוסף ואלימלך.
לרבי שני אחים: הרב דוד שפירא, רב שכונת בית הכרם בירושלים, וד"ר ישעיהו (שייקה) שפירא איש חינוך וניהול הגר באלון שבות. אחיינו אמוץ שפירא הוא כתב לענייני משפט בכאן 11 ואחיין נוסף הוא הרב הראל שפירא, מייסד ומנהל את 'פורטל הדף היומי'.
שורש 176
שורש 176, או מיאן בּוּ (בסינית: 面部, פיניין: Miànbù) הוא השורש המאה שבעים-ושישה של הכתב הסיני. פירושו "פנים" או "צד", וכן "אטריות". הוא אחד מתוך 11 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מתשעה קווים.
במילון קאנגשי יש 66 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
בסינית מפושטת, משמש גם כצורה המפושטת של / - "אטריות" או "קמח".
קלריסה מונגר באדגר
קלריסה מונגר באדגר (באנגלית:Clarissa Munger Badger: 20 במאי 1806–14 בדצמבר 1889) הייתה מאיירת בוטנית אמריקאית באמצע המאה ה-19 הידועה בעיקר בשלושה כרכים של ציורי פרחים בליווי שירה. היא ציירה גם על טקסטיל.
משפחה.
קלריסה מונגר נולדה במזרח גוילפורד, קונטיקט, בשנת 1806 לג'ורג' מונגר, צייר וחרט דיוקנאות, ופרנל קלסי מונגר. קלריסה, אחיה הבכור ג'ורג' ואחותה הצעירה קרוליין הפכו כולם לאמנים, כאשר קרוליין מתמחתה בפורטרטים כמו אביה וקלריסה באמנות בוטנית.
בשנת 1828 נישאה לכומר מילטון באדגר, כומר הכנסייה הדרומית באנדובר, מסצ'וסטס ומאוחר יותר מונה למזכיר של אגודת המיסיונרים האמריקאית, עבודה שחייבת אותו לבלות במערב ארצות הברית. היו להם חמישה ילדים, מתוכם שניים שרדו עד הבגרות, שניהם הפכו לרופאים. [6] מילטון חלה והזוג חזר למדיסון שבקונטיקט, שם הוא נפטר בשנת 1873.
יצירה.
בשנת 1848, קלריסה מונגר באדגר פרסמה באופן פרטי ספר: "פרחי הטבע עם שירה נבחרת". זה היה מאסף של שירה מאת ויליאם קאלן בראיינט, לידיה סיגורני, מרי האוויט ואחרים שאוירו ב-13 מציורי הפרחים שלה. ייתכן שהכרך הזה סיפק מודל לספרה מ-1859 פרחי בר משורטטים מהטבע (הידוע באופן לא רשמי בשם "פרחי הבר של אמריקה"), שאויר עם 22 לוחות של פרחים בודדים. הוא כלל גם שירים, שנכתבו על ידי קלריסה באדגר עצמה, יחד עם שיר מבוא מאת סיגורני. הלוחות שוכפלו באותה תקופה באופן נרחב, ותרמו למוניטין של באדגר כאמנית בוטנית ממדרגה ראשונה.
בספרה משנת 1859 בשיריה היא מגלמת את הפרחים. היא כתבה בגוף ראשון, וגרמה לכך שהפרח ששורטט בעמוד הבא "מספר" לקורא את קורות חייו.
ספרה השלישי של קלריסה, "פרחי הבית והגן", ראה אור בשנת 1867 עם 16 לוחות ליטוגרפיות בצביעת יד, המציגות בדרך כלל שניים או שלושה פרחים באשכולות או זרי פרחים. כמו בספרה הראשון, ציורי הפרחים לוו בשירה, במקרה זה שירים על הפרחים המתוארים.
הסגנון שלה היה שונה מעמיתיה הגברים. חלק מהיצירות שלה מתמקדות בפרח יחיד, אך פעמים רבות היא הייתה כוללת פרחים רבים יחדיו. הדבר נעשה לעיתים רחוקות שכן רבים מציורי התקופה נועדו לחקר צמח בודד ולא כקבוצה.
היאתיארה כל צמח בכמות גדולה של פרטים ונשארה נאמנה לדמות בטבע ככל שיכלה. היא השתמשה בצללים ובצבעים כדי ליצור ניגודים ולגרום לפרחים להיראות כמו חיים.
באדגר ציירה את פרחיה גם על טקסטיל. אלה, כמו האיורים שלה, דומים מאוד למראם בחיים.
ויליאם פ. ק. ברטון
ויליאם פ. ק. ברטון (באנגלית: William P. C. Barton: 17 בנובמבר 1786 - 27 במרץ 1856), היה בוטנאי, רופא, מנתח ימי ומאייר בוטני.
ביוגרפיה.
ברטון נולד ב-17 בנובמבר 1786, בפילדלפיה שבפנסילבניה. אביו ויליאם ברטון, היה עורך דין, ומעצב החותם הגדול של ארצות הברית. דודו, בנג'מין סמית ברטון (1766–1815) היה בוטנאי רפואי בולט וסגן נשיא החברה האמריקאית לפילוסופיה. בשנת 1813 נבחר גם ברטון הצעיר כחבר באגודה הפילוסופית האמריקאית.
חינוך.
כמקובל באותה תקופה, ברטון רכש השכלה קלאסית באוניברסיטת פרינסטון, וסיים תואר ראשון באמנויות בשנת 1805. תוכנית הלימודים כללה היגיון אריסטוטלי ולימוד השפות היווניות והלטיניות. כשהיה בפרינסטון, כל אחד מבני כיתתו קיבל את שמו של איש מפורסם. הוא בחר בשם של הרוזן פאול קרילון, וראשי התיבות פ.ק נשמרו על ידו כל חייו. ברטון החל ללמוד רפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פנסילבניה בשנת 1805 אצל דודו, בנג'מין סמית' ברטון, שהיה בוטנאי נודע ומחבר ספר הלימוד האמריקאי הראשון על מדעי הבוטניקה. בשנים אלה של לימוד, התעניינותו של ויליאם ברטון בבוטניקה ובמדעי הטבע הפכה לתשוקה לכל החיים.
בשנת 1808, עם פרסום עבודת הדוקטורט שלו על מאפיינים כימיים והשפעות של גז תחמוצת החנקן ויישומה ברפואה, קיבל ברטון את התואר הרפואי שלו מאוניברסיטת פנסילבניה. העבודה הסתיימה, עם איור של גבר הנושם "גז צחוק" משלפוחית של ​​כבשים, ניסוי בעל השפעה רבה על המחשבה המדעית, כאשר ניסויים בתחמוצת החנקן נחשבו למיותרים.
מנתח ימי.
בגיל 23 בחר ברטון להתגייס לצי האמריקאי כמנתח. הוא קיבל את המינוי שלו ב-10 באפריל 1809, ופחות משבוע לאחר מכן הזמין את תומאס סולי המפורסם לצייר את דיוקנו תמורת סכום של 50 דולר. בציור זה, שנמצא באוסף וילשטאך במוזיאון לאמנות בפילדלפיה, מוצג ברטון צעיר במדים - מעיל כחול עם צמת זהב וידיים בכפפות. ברטון כתב, "הייתי המום מהקשיים שנאלצתי להיתקל בהם בביצוע תפקידים מקצועיים, כאשר כל מיני מכשולים שלא ניתן לדמיין הפריעו למאמציו של המנתח." בסופו של דבר, ברטון נילחם על רפורמה ברפואה.
ברטון נלחם להדק את הפיקוח על ציוד רפואי. הוא קרא להכניס לימונים לספינות חיל הים הרבה לפני שהצי האמריקאי הבין את חשיבותו של טיפול במחסור בוויטמין C או בצפדינה. ברטון הרחיק לכת עד כדי ששלח בקבוק מיץ ליים למזכיר חיל הים פול המילטון עם ההוראות לשתות אותו בצורת לימונדה.
בפברואר 1811 אישר הקונגרס חוק הקמת בתי חולים ימיים. מזכיר חיל הים פול המילטון ביקש מאוחר יותר מברטון לחבר סט תקנות לניהול בתי חולים אלה. ברטון היה מודע היטב לליקויים בטיפול הרפואי בחיל הים. מתקני הסיפון היו פרימיטיביים, ולא היו בתי חולים קבועים בחוף, רק מתקנים זמניים בחצרות חיל הים.
הוא היה הראשון שקידם את הרעיון להעסיק אחיות בצי האמריקאי. הוא תיאר את "מאפייני האחות הראשית: עליה להיות דיסקרטית... בעלת מוניטין... בעלת יכולת... מסודרת, נקייה ומסודרת בשמלתה, ורכה ביחסה." היא הייתה מפקחת על האחיות ומטפלים אחרים. כמו גם אלה שעובדים בכביסה, במזווה ובמטבח, אך תפקידה העיקרי היה להבטיח שהמטופלים יהיו נקיים, מוזנים ונוחים.
בשנת 1830 ברטון הפך למפקד בית החולים הימי בנורפוק, וירג'יניה. הוא היה מעורב בפיתוח בית החולים הימי של פילדלפיה כאשר הוא ממוקם במקלט ימי.
עם מותו של דודו בנג'מין סמית' ברטון בשנת 1815, הפך ויליאם ברטון לפרופסור לבוטניקה באוניברסיטת פנסילבניה, ובמשך שנים הקדיש חלק ניכר מזמנו להוראת בוטניקה רפואית, באוניברסיטה. אחד מתלמידיו הבולטים היה ד"ר סמואל ד. גרוס.
בשנים 1828–1829 שימש ברטון גם כדיקן המכללה הרפואית ג'פרסון. הוא היה חבר במכללת הרופאים בפילדלפיה, נשיא החברה הלינאית, וחבר באגודה הפילוסופית האמריקאית, ובחברות מדעיות אחרות.
חיים אישיים.
ברטון היה נשוי לאסתר בת דודו ריטנהאוס, האסטרונום האמריקאי ונשיא החברה הפילוסופית האמריקאית. אסתר ברטון צבעה רבים מהרישומים הבוטניים של ד"ר ברטון.
הוא נפטר ב-27 במרץ 1856 בפילדלפיה שבפנסילבניה.
דיפאיינט
אלכס אדטוקומבו
אלכסנדרוס אמקה "אלכס" אדטוקומבו (ביוונית: Αλέξανδρος Εμέκα "Άλεξ" Αντετοκούνμπο; נולד ב-27 באוגוסט 2001) הוא כדורסלן יווני ממוצא ניגרי, המשחק בעמדת הסמול פורוורד בראפטורס 905 מליגת הפיתוח של ה-NBA. אדטוקומבו הוא אחיהם של שחקני ה-NBA יאניס, ת'נאסיס וקוסטאס.
שנות ילדותו.