ב-1969 הפיק ה-BBC מיני-סדרה בשם "The First Churchills", שעסקה בחייהם של הוריה של גודולפין. דמותה הופיעה בסדרה בחמישה פרקים מתוך 12 בסך הכל, וגולמה על ידי השחקנית פולי אדמס.
סם וולטון
סמואל מור וולטון (באנגלית: Samuel Moore Walton; 29 במרץ 1918 – 5 באפריל 1992) היה איש עסקים אמריקאי, מייסד של רשת הקמעונאות הגדולה בעולם וולמארט.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
נולד בעיירה קינגפישר שבאוקלהומה, בנם הבכור של ננסי לי ותומאס גיבסון וולטון, שניהלו חווה קטנה, ולו אח אחד, ג'יימס לורנס ("באד"). ב-1923 החליטו הוריו לעזוב את החווה בשל הקושי לפרנס את משפחתם ועברו להתגורר בצ'סטרפילד שבמיזורי, שם מצא אביו פרנסה כשמאי של אדמות חקלאיות. בשל עבודתו זו שינתה המשפחה את מקום מגוריה לעיתים תכופות. וולטון למד בבתי ספר שונים והתבלט בכולם, הוא עסק בספורט והיה מדריך בתנועת הצופים. השפעותיו של השפל הכלכלי הגדול בשנות ה-30 לא פסחו על המשפחה, אך וולטון סיפר מאוחר יותר כי הוא ומשפחתו לא ראו בעצמם אנשים עניים. וולטון סייע לפרנסת משפחתו כאשר חלב את הפרה המשפחתית היחידה ומכר את התוצרת ובמקביל חילק עיתונים. וולטון סיים בהצלחה את לימודיו בתיכון היקמן שבקולמביה. הוא למד כלכלה באוניברסיטת מיזורי, אז עבד בעבודות שונות כדי להתפרנס, בהן עבודת מלצרות תמורת אוכל. במקביל התגייס לצבא ארצות הברית ועבר קורס קציני מילואים (ROTC) במטרה להיות זמין לשירות מילואים בצבא. ב-1940 נבחר לנשיא המחזור ("permanent president") וסיים את לימודיו באוניברסיטה. אז עבר להתגורר בדה מוין שבאיווה שם התקבל לעבודה כמנהל הדרכה ברשת בתי הכלבו "ג'יי. סי. פני". ב-1942 התפטר וולטון מעבודתו, עבר להתגורר בטלסה שבאוקלהומה והחל לעבוד במפעל של דופונט, בעודו ממתין שייקרא לשרת בצבא ארצו שנכנסה למלחמת העולם השנייה. באוקלהומה הכיר את הלן רובסון, בתו של בנקאי אמיד והשניים נישאו ב-1943. זמן קצר לאחר מכן נקרא וולטון לשירות מילואים. וולטון שירת בבסיסים צבאיים על אדמת ארצות הברית באבטחת מחנות שבויים ומפעלים לייצור מטוסים.
החנויות הראשונות.
ב-1945 השתחרר וולטון מהצבא בדרגת קפטן (סרן). הוא לווה 20,000 דולר מחמיו, הוסיף 5,000 דולר שחסך בזמן שירותו הצבאי ורכש זיכיון להפעלת חנות ברשת החנויות הקמעונאיות, "בן פרנקלין" של חברת "האחים בטלר". וולטון פתח חנות בניופורט שבארקנסו, הנהיג מחירים נמוכים ממתחריו, שעות פתיחה ארוכות יותר, אמצעי תשלום נוחים ורכש את המוצרים ישירות מהיצרנים ובכמויות גדולות. החנות זכתה להצלחה רבה ומחזור המכירות שלה היה הגבוה ביותר ברשת. הבעלים של הזיכיון סירב לחדשו ורצה את החנות לעצמו. וולטון הגיע עמו להסכמה על פיצוי כספי של 50,000 דולר ונפרד מהחנות ב-1951. באותה שנה פתח חנות חדשה, הפעם בבנטונוויל שבארקנסו, גם היא חלק מרשת "בן פרנקלין". החנות נקראה "וולטון פייב אנד דיים" (מילולית: וולטון בחמישה ועשרה סנט). וולטון גייס מנהל מקומי לאחר שהציע לו חלק ברווחים. פילוסופיית הניהול שלו שוב הוכיחה את עצמה וגם החנות הזו זכתה להצלחה. ב-1954 פתח חנות נוספת בפרוור של קנזס סיטי, בשותפות עם אחיו, חמיו וגיסו. וולטון המשיך להתרחב ולפתוח חנויות נוספות, חנויות כלבו שנפתחו תחת השם "וולטון פמילי סנטר". בשנת 1962 כללה הרשת של וולטון ואחיו באד 16 חנויות.
הקמת וולמארט.
וולטון ואשתו הלן שהיו כבר הורים לארבעה ילדים התערו בעיר בנטונוויל. וולטון שימש כנשיא מועדון הרוטרי המקומי וכחבר בלשכת המסחר המקומית. ב-1962 שונה שם הרשת המשפחתית לוולמארט ונפתחה חנות בשם "וולמארט דיסקאונט סיטי" (מילולית: עיר ההוזלות של וולמארט), ברוג'רס שבארקנסו. בתוך חמש שנים גדלה החברה לרשת של 24 חנויות ברחבי מדינת ארקנסו והגיעה למכירות של 12.6 מיליון דולר. ב-1968 פתחה החברה חנויות ראשונות מחוץ לגבולות מדינת ארקנסו, בסייקסטון שבמיזורי ובקליירמור שבאוקלהומה. וולמארט התאגדה כחברה בע"מ ב-31 באוקטובר 1969, ובשנת 1970 פתחה בבנטונוויל את מטה החברה ומרכז ההפצה שלה. בשלב זה היו בחברה 38 חנויות שהעסיקו 1,500 עובדים. סך המכירות השנתי עמד על 44.2 מיליון דולר. מניותיה של החברה החלו נסחרות בבורסת ניו יורק בשנת 1972. החברה המשיכה לפתוח סניפים במדינות דרום ארצות הברית, ובשנת 1975, כאשר פתחה את סניפה הראשון בטקסס, כבר היו בה 125 סניפים ו-7,500 עובדים. סך המכירות השנתי עמד על 340.3 מיליון דולר בשנה. בשנות השמונים והתשעים גדלה החברה במהירות והייתה לחברה השנייה בגודלה בעולם על פי סך מכירותיה.
מותו ומורשתו.
ב-5 באפריל 1992, בגיל 74, נפטר וולטון מסרטן מסוג מיאלומה נפוצה. הוא הוריש את מניותיו בוולמארט לאשתו וארבעת ילדיו. בשנים 1985 - 1988 עמד וולטון בראש רשימת עשירי העולם של המגזין פורבס. ב-1992 קיבל את מדליית החירות הנשיאותית מנשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש ששיבח את הרוח היזמית של וולטון שסיפור חייו מהווה תמצית של החלום האמריקאי. ב-1992 התפרסמה אוטוביוגרפיה של וולטון, אותה כתב בשיתוף עם ג'ון יואי, ושמה: "סם וולטון: תוצרת אמריקה: הסיפור שלי". ב-1998 נבחר לרשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר במאה ה-20 של המגזין טיים.
משפחת וולטון.
וולטון היה נשוי להלן רובסון קמפר וולטון (1919–2007) ולשניים נולדו ארבעה ילדים: סמואל רובסון וולטון (נולד ב-1945), יושב ראש וולמארט בהווה (2010), ג'ון תומאס וולטון (1946–2005), ג'ים וולטון (נולד ב-1948) ואליס לואיז וולטון (נולדה ב-1949). שלושת ילדיהם של סם והלן וולטון ואלמנתו של ג'ון תומאס וולטון נמנים עם עשרים האנשים העשירים בעולם (כל אחד בנפרד). הלן וולטון הורישה את רכושה לצדקה, דבר שהפחית את ההון הכולל של משפחת וולטון, שנאמד ב-2009 בכ-80 מיליארד דולר, כולל את הונן של שתי בנותיו של ג'יימס לורנס "באד" וולטון (1921–1995), אן וולטון קרונקי וננסי וולטון לורי.
על פי דירוג העשירים של הסאנדיי טיימס לשנת 2018, נחשבת משפחת וולטון למשפחה העשירה בעולם. באוגוסט 2021 היה שווה החלק שהוריש לילדיו בוולמארט 224 מיליארד דולר (הרבה מעל שוויו של האיש העשיר בעולם).
דוד גוטר
דוד גוטר היה ראש הקומיסאריאט בגטו קרקוב בזמן מלחמת העולם השנייה. ידוע כמשתף פעולה עם הנאצים.
לאחר שליחת ראש היודנראט השני של הגטו, ארתור רוזנצוויג, ומשפחתו אל מותם במחנות ההשמדה, מינו הנאצים (בהנהגת וילהלם קונדה) את גוטר לקומיסר הגטו ואת שמחה שפירא לראש המשטרה היהודית. תקופה זו של שלטונם המשותף בגטו זכורה בידי שורדיו כתקופה האכזרית והקשה ביותר שהייתה בכל שנות השואה. שניהם שיתפו פעולה מלאה עם הנאצים ושירתו נאמנה את וילהלם קונדה, מפני שהאמינו שגרמניה הנאצית תנצח במלחמה.
מתחילת מרץ 1943 החלו כבר הנאצים להודיע לגוטר על רצונם לחסל סופית את הגטו. על אף שהתנגד וניסה לדחות את רוע הגזירה, נקבע תאריך החיסול ליום שבת, 3 במרץ 1943. גוטר ושפירא סייעו באופן מלא לנאצים בזמן החיסול, במסגרתו נשלחו 6,000 מתושבי הגטו אל מחנה העבודה פלאשוב, 1,000 נשלחו למותם באושוויץ ו-2,000 נורו במקום.
לאחר חיסול גטו קרקוב הרסו הנאצים את החומה שהקיפה אותו, והשאירו לאנשי היודנראט והמשטרה היהודית שנותרו בחיים בניין קטן בו התגוררו מספר חודשים. בקיץ, תפס אמון גת, מפקד מחנה פלאשוב, את גוטר ועוזרו והוציא אותם להורג, וב-14 בדצמבר 1943 חוסלו כל אנשי המשטרה היהודית. בכך כלה גטו קרקוב וכל היהודים בתוכו.
ראו גם.
היודנרט בגטו קרקוב
לקריאה נוספת.
פליציה קראי, פנים רבות לגבורה - תולדות קהילת קרקוב בתקופת השואה. ירושלים: יד ושם 2002, עמודים 66-69, 98-104.
אחוזת סיטון דלאוואל
אחוזת סיטון דלאוואל (אנגלית: Seaton Delaval Hall) היא בית כפר רשום מדרגה I הנמצא בין הכפרים סיטון סלויס וסיטון דלאוול השוכנים בנורת'מברלנד שבאנגליה. האחוזה תוכננה ב-1718 על ידי האדריכל סר ג'ון ואנברו, עבור האדמירל ג'ורג' דלאוואל. עם השלמת הבנייה בשנת 1728, לא היו עוד ואנברו ודלאוואל בין החיים. לאחר מכן עברה האחוזה בין שורה של יורשים שהתגוררו בה לפרק זמן קצר כל אחד.
היסטוריה.
משפחת דלאוואל החזיקה בבעלותה את האחוזה עוד מתקופת הכיבוש הנורמני. אדמירל ג'ורג' דלאוואל, שעשה את הונו בעת ששירת בצי המלכותי, רכש אותה מקרוב משפחה מרושש. ב-1718 הוא הזמין את שירותיו של האדריכל ג'ון ואנברו, ובתחילה רצה להפוך את בית האחוזה המקורי למודרני יותר ולשפרו. אולם, כשביקר ואנברו לראשונה באתר חש כי אין ביכולתו לבצע זאת, וייעץ לאדמירל להרוס את הכל מלבד הקפלה העתיקה שליד הבית. העבודות הסתיימו ב-1728, חמש שנים לאחר מות האדמירל ושנתיים לאחר מותו של ואנברו, כך שהאחוזה הייתה הבית האחרון שהוא תכנן והיא נחשבת ליצירתו הטובה ביותר.
כשהושלמה הבנייה עברה האחוזה בירושה לאחיינו של האדמירל פרנסיס, והוא עבר לגור בה מיד. אולם, ב-1822 נחרב החלק המרכזי של הבית בגלל שרפה, ככל הנראה בגלל כמה קאקים שקיננו בארובה. הבית שוקם באופן חלקי בין 1862 ל-1863, אך נותר שומם. אותות השרפה נראו היטב באולם הגדול, שגובהו המקורי היה 9.1 מטרים והיה פתוח לאוויר עם קירות מושחרים ופסלי מוזה.
עבודות שיקום נוספות בוצעו ב-1959 בעקבות פרסום ספר מטעם הלורד לוטננט של מחוז נורת'מברלנד לכבוד הכתרת המלכה אליזבת השנייה. למרות זאת הבית נותר שומם עד שנות ה-80, אז נכנס לגור באגף המערבי אדוארד דלאוואל הנרי אסטליי, ברון הסטינגס ה-22. האחוזה הפכה לביתו הקבוע עד שמת ב-2007.