אבינועם נולד בליטא, ומספר חודשים לאחר לידתו עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה בכפר יחזקאל. בצעירותו עברה המשפחה להתגורר בירושלים, בחיפה (בה סיים את לימודיו בבסמ"ת) ולבסוף בתל אביב. בגיל 14 הצטרף לארגון "ההגנה" ובשנת 1941 היה מראשוני הפלמ"ח ושירת עם פלוגה ד' במשמר העמק ובבית אלפא.
בשנת 1942 הוכשר כמפקד כיתה ומונה למדריך בקורס מפקדים. לאחר מכן הוכשר כמפקד מחלקה וכקצין מודיעין, בסיומו שימש מפקד מחלקות בפלוגה ד' ששירתו בשדה נחום ובבית השיטה. לאחר מכן מונה אבינועם למפקד פלוגה ד' ושימש בתפקיד זה בליל המשטרות בפעולת התקיפה של הפלוגה על בסיס הכוחות של משטרת המנדט הבריטי בג'נין. בתקופת הסזון שימש רכז חוליה בירושלים ונעצר על ידי הבריטים. בין תפקידיו בתקופה שקמה למלחמת העצמאות נכללו תפקידי חבלה, מודיעין ופיקוד. במלחמה שימש סגן מפקד הגדוד הראשון, תחת פיקודו של דן לנר, ושימש קצין הדרכה בחטיבת יפתח. אבינועם השתתף בקרבות מלכיה, כמפקד הפעולה בבלד א-שיח' (1 בינואר 1948), וכן בפעולה נגד צבא ההצלה במשמר העמק. בקרב זה נגד צבא ההצלה סירב אבינועם למלא אחר פקודותיו של משה מן והביא להעברת הפיקוד על האזור לידי יצחק שדה.
בהמשך מלחמת העצמאות עבר אבינועם למרכז הארץ והשתתף בקרבות באל-קבאב, אל בורג' ולטרון. לאחר מכן עבר לקיבוץ רוחמה ומונה לקצין הדרכה בתל מונד. בסיום מבצע חורב ופירוק הפלמ"ח הוא מונה למפקד גדוד בחטיבה 9 ובהמשך שימש קצין אג"ם של הנח"ל. במסגרת שירותו בצה"ל היה אבינועם מפקד חטיבת עודד, מפקד חטיבת כרמלי (1963–1964) ובתפקידו האחרון שימש ראש מטה פיקוד מרכז. שירותו הסתיים תקופה קצרה בטרם מלחמת ששת הימים.
לאחר שחרורו מצה"ל עבד אבינועם במכון וולקני ושימש מנכ"ל "פוספטים בנגב". עם מינויו של יגאל אלון לשר העבודה הוא מונה למשנה למנכ"ל המשרד, ולאחר מינויו של אלון לשר הקליטה מונה אבינועם למשנה למנכ"ל המשרד.
בהזמנתו של מולה כהן היה אבינועם בין מייסדי המשמר האזרחי וסייע בגיבוש תורת ההפעלה של הארגון החדש. במשטרת ישראל היה בתפקיד סגן ראש אגף מבצעים ובשנת 1976 קודם לראשות האגף. בשנת 1978 מונה למפקד המחוז הצפוני. את שירותו סיים בעקבות פציעה ממסור חשמלי שהפעיל בביתו בקריית טבעון. לאחר מכן המשיך לשמש בתפקידים שונים בתעשייה פרטית.
המנון טרינידד וטובגו
עשויים מאהבת החירות (באנגלית: Forged from the Love of Liberty) הוא ההמנון הלאומי של טרינידד וטובגו. ההמנון, שנכתב על ידי פטריק קסטן, יועד במקור להיות המנונה של הפדרציה של איי הודו המערבית. בשנת 1962, עם קבלת עצמאותה, אימצה טרינידד וטובגו את השיר כהמנונה.
לסלי צ'רטריס
לסלי צ'רטריס (באנגלית: Leslie Charteris; 12 במאי 1907 - 15 באפריל 1993, נולד בשם לסלי צ'ארלס באוייר יין (Leslie Charles Bowyer-Yin)) היה סופר בריטי ממוצא סיני מחבר ספרי מסתורין ותסריטאי. ידוע בעיקר בשל סדרת הספרים שלו שתארה את הרפתקאותיו של סיימון טמפלר, המכונה "The Saint" (בעברית "המלאך"), סדרה שהומחזה לסדרות טלוויזיה ולסרט קולנוע.
חייו.
צ'רטריס נולד לאב סיני ואם אנגליה. בגיל צעיר התעניין בכתיבה וספרו הראשון נכתב כשלמד בקולג'. כשספרו יצא לאור עזב צ'רטריס את לימודיו והתחיל בקריירה של כתיבה. הוא כתב ספרי מסתורין ועבד במקביל בעבודות מזדמנות כמוזג בבאר, מחפש זהב, דייג פנינים ונהג אוטובוס.
ספרו השלישי "Meet The Tiger" הציג את הגיבור המפורסם ביותר שלו סיימון טמפלר שהפך להצלחה מסחרית בינלאומית, אף על פי שצ'רטריס ראה את ספרו הבא "Enter The Saint" שיצא ב-1930 כספר שפותח את סדרת "המלאך".
הרפתקאותיו של "המלאך" נכתבו בכמאה ספרים. החל משנת 1963 כתבו סופרים אחרים, בהם הרלן אליסון, את סיפורי "המלאך" וצ'רטריס אישר את הפצתם. הסדרה הומחזה לסדרת טלוויזיה מצליחה בכיכובו של רוג'ר מור. ב-1997 הוקרן סרט המבוסס על סדרת הספרים בכיכובו של ואל קילמר.
לסלי צ'רטריס נפטר בווינדזור ב-16 באפריל 1993.
ספריו בעברית.
ספרי "המלאך" הופיעו בעברית במספר הוצאות החל משנות השישים:
בהוצאת מצפן
בהוצאת ספיח
יצירות מאת יוהן סבסטיאן באך
הנס בליקס
הנס מרטין בליקס (שוודית: Hans Martin Blix; ), למד באוניברסיטת אופסלה ובאוניברסיטת קולומביה, וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1959 התמנה לדוקטור למשפטים באוניברסיטת סטוקהולם, ובשנת 1960 מונה לפרופסור חבר למשפט בינלאומי. כיהן כשר החוץ השוודי וכיושב ראש הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית.
בליקס, יליד אופסלה, שימש כשר החוץ של שוודיה בשנים 1978 עד 1979. לאחר מכן כיהן כיושב ראש הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית מ-1981 עד 1997. מ-2000 עד 2003 כיהן בליקס בתור יושב ראש הוועדה המיוחדת שמועצת הביטחון של האו"ם יצרה עם החלטה מספר 1284 לפיקוח ואישור שממשלתו של סדאם חוסיין לא מפתחת נשק גרעיני. מ-2004 מכהן בליקס בתור יושב ראש ועדת מעקב לתפוצה של נשק להשמדה המונית. הוועדה ממומנת על ידי ממשלת שוודיה.
בשנת 2016 זכה בפרס פולברייט.
תפאר
תפאר (שם מדעי: "Cheilinus") הוא סוג של דג ממשפחת השפתוניים. צבעו ירוק-כחלחל, והוא מעוטר בדגמי קווים או נקודות. לסוג תפאר 24 מינים, ורובם בעלי גוף גבוה, מכוסה קשקשים גדולים.
הסוג נפוץ בעיקר במימי הימים הטרופיים, וכמה ממיניו נפוצים גם בצפון ים סוף ובסביבות מפרץ אילת. הדג שוכן בשוניות אלמוגים, הן במים רדודים והן בעומק של 20-30 מטר. בשעות הלילה נחבא הדג בין סלעי השונית, וביום הוא ניזון מן האלמוגים והאצות שעליהם.
מיני התפאר.
המין תפאר הדיאגרמה ("C. digramma") עבר לסוג "Oxycheilinus":
הגדת ראשי הציפורים
הגדת ראשי הציפורים היא כתב יד מאויר של ההגדה של פסח שנוצרה בגרמניה בסוף המאה ה-13. שמה נובע מהאיורים המעטרים אותה, בהם מופיעות דמויות אדם ולהן ראשים של ציפורים. זו היא ההגדה העתיקה ביותר הקיימת בשלמותה, וכיום היא מוצגת במוזיאון ישראל.
על אודות ההגדה.
ההגדה נכתבה בשנת 1300 לספירה בקירוב. שם המעתיק כנראה היה מנחם, כפי שנרמז מהדגשת האותיות מ-נ-ח-ם במילה "מונחים" באחד מעמודי ההגדה.
ההגדה מקושטת בשלל איורים צבעוניים המופיעים לרוב בשולי דפיה. נוסף על כן יש שני דפים שבהם מופעים ציורים שלמים, אחד בתחילתו של הספר והשני בסופו. חלק מהציורים מתארים מאורעות בתנ"ך, כגון עקדת יצחק, יציאת מצרים וקבלת לוחות הברית. איורים אחרים מראים את סממני החג, כגון ארוחת סדר פסח, נטילת ידיים, והצפנת האפיקומן. לדמויות היהודיות גוף אנוש וראש ציפור; הגברים היהודים חובשים את כובע היהודים שיהודים נדרשו לחבוש בתקופת ימי הביניים שבה נכתבה ההגדה. דמויות של לא-יהודים, כשל פרעה, אינן מופיעות כציפורים, אך פניהן מוסתרות.
סברות מסברות שונות ניסו להסביר מדוע בחרו המאיירים להעניק לדמויות ראשי ציפור. הסברה הרווחת היא שיהודי אשכנז נהגו להימנע מלצייר פני בני אדם בגין הדיבר "לֹא-תַעֲשֶׂה לְךָ פֶסֶל וְכָל-תְּמוּנָה" (שמות כ, ג). ואומנם, בכתבי יד עבריים אחרים מאותה תקופה נמנעו מאיירים מלצייר פני אדם, והיה נהוג להחליפם בפני חיות, להסתירם או לצייר פנים בלי תווים מזהים. יש המסבירים שליהודים ראש של נשר, משום שבני ישראל מתוארים כנשרים בעת צאתם ממצרים: "כְּנֶשֶׁר יָעִיר קִנּוֹ, עַל-גּוֹזָלָיו יְרַחֵף; יִפְרֹשׂ כְּנָפָיו יִקָּחֵהוּ, יִשָּׂאֵהוּ עַל-אֶבְרָתוֹ" (דברים, ל"ב, י"א). הסבר אחר הוא שהנשר היה סמל של קיסר גרמניה, והבחירה לצייר את היהודים כנשרים הייתה כדי להפגין נאמנות למלוכה.
ההיסטוריונית רות מלניקוף טוענת שהדמויות היהודיות אינן אלא קריקטורות אנטישמיות נלעגות. לטענתה, האיורים נעשו בידי אמנים נוצרים, ודמות הציפור בעלת המקור הבולט מרמזת על האף הארוך שיוחס ליהודים. היא מחזקת טענה זו בעובדה שלחלק מהדמויות אוזני חזיר.
התגלגלות ההגדה מגרמניה לישראל.
ההיסטוריה של ההגדה אינה ידועה לאשורה. בכריכתה כתוב שהיא נרכשה בשנת 1864 על ידי ברוך בנדיקט. אחת מצאצאיותיו, יהודית בנדיקט, נישאה לשר המשפטים של מדינת באדן, לודוויג מרום, וידוע שההגדה הייתה ברשותם. בשנת 1934 נאסר מרום על ידי הנאצים. אשתו וילדיו ברחו לצרפת, ולא ידוע מה עלה בגורל ההגדה באותו זמן.
ההגדה התגלגלה לידיו של הרמן קהאן, תושב העיר קארלסרוהה שבה שכנה משפחת מרום אשר עלה ארצה משווייץ ב-1946. קהאן, שלא ידע להעריך את שוויה של ההגדה ולא ידע שהיא ההגדה הקדומה ביותר הקיימת בשלמותה, ניאות למוכרה לבית הנכות בצלאל. לאחר מכן עברה ההגדה לאוסף מוזיאון ישראל. ב-1965 פורסמה פקסימיליה של ההגדה בהוצאת תרשיש, בעריכת מיכאל שפיצר, שלראשונה אפשרה לציבור לצפות בהגדה בשלמותה.
מוזיאון בצלאל
הגדת ראשי ציפורים
סטודיו שחקנים
משה ביילינסון
איל בן ראובן
איל בן ראובן (נולד ב-22 במאי 1954) הוא איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם התנועה בסיעת המחנה הציוני וכיושב ראש ועדת האתיקה. אלוף במילואים בצה"ל, שירת בחיל השריון כמפקד חטיבה, אוגדה וגיס, וכיהן כמפקד המכללות הצבאיות.
ביוגרפיה.