הדרקון מתקשה לעוף גבוה ולצוד, עקב פגיעה בזנב שנגרמה במהלך לכידתו. היקאפ מאכיל אותו בדגים וכך מתיידד עם הדרקון, שאותו הוא מכנה "שום שן" (במקור: Toothless - "חסר שן"), ומחליט להפסיק להילחם בדרקונים. כדי לעזור לדרקון הוא מכין חצי זנב מלאכותי מעור ומרכיב לדרקון במקום החסר, אך עדיין הדרקון מתקשה לעוף ללא עזרת רוכב. בשלב הבא היקאפ בונה אוכף ומצליח לרכוב עליו. לאט לאט הוא לומד ממנו עובדות על דרקונים ומיישם אותם בבית הספר,אבל אחד האנשים בכפר גילה את סודו של היקאפ וזו אסטריד. אסטריד מגלה שהיקאפ התיידד עם דרקון והולכת להלשין לאבא שלו. היקאפ חוטף את אסטריד ואחרי כמה היתלויות של שום שן היא מגלה שהדרקון באמת מיודד מה שהופך אותו לגיבור, אולם כשהוויקינגים "מעניקים" לו כבוד להרוג דרקון הוא מסרב. הדרקון האדום מרגיש מאוים על ידי אנשי הכפר ומנסה להרוג אותו, אבל שום שן שחש באיום בא ומציל אותו. הוויקינגים מבינים שהיקאפ חבר לדרקון השחור ומנדים אותו. כשהם משתמשים בחוש של שום שן הם שטים לעבר קן הדרקונים כדי להשמיד אותם. ילדי בית הספר עוזרים להיקאפ לשחרר את הדרקונים הכלואים בזירה והם עפים לעבר הקן, שם בני האדם והדרקונים מתאחדים נגד מלכת הדרקונים. בסוף הסרט האי שלהם מתמלא בהרבה דרקונים והוויקינגים מתיידדים עמם ורוכבים עליהם, היקאפ ואסטריד מתנשקים בפעם הראשונה והם הופכים לזוג.
מקור השם בעברית.
הספר הראשון יצא בארצות הברית בשנת 2003, והוא עסק בלימודיו של היקאפ בבית הספר לוויקינגים - שם הוא לומד לאלף דרקונים, לכן מחברת הספר קראה לספר "How to Train your Dragon" (תרגום מילולי: "איך לאלף את הדרקון שלך"). גם כשיצרו את הסרט המבוסס על הספר קראו לו באנגלית "How to Train your Dragon" - אף על פי שבסרט היקאפ לא נדרש לאלף את הדרקון, אלא להרוג אותו. כשהובא הסרט לישראל, החליטו לתרגם את השם של הסרט ל"הדרקון הראשון שלי". הואיל והסרט נקרא בעברית "הדרקון הראשון שלי", החליט המו"ל של הספר שגם על כריכת הספר בעברית יופיע השם "הדרקון הראשון שלי", במקום "איך לאלף דרקון".
החזית המערב אפריקאית במלחמת העולם הראשונה
פרס מצלמת הזהב
פרס מצלמת הזהב (בצרפתית: Caméra d'Or) הוא פרס המוענק במסגרת פסטיבל הקולנוע בקאן לסרט הביכורים הטוב ביותר (באורך מלא) שהשתתף בפסטיבל. הפרס הוענק לראשונה ב-1978. בנוסף מוענק לעיתים פרס מיוחד לסרטי ביכורים בשם "פרס מצלמת הזהב - ציון לשבח".
בפרס מצלמת הזהב זכו שני סרטים ישראליים "אור" (2004) ו"מדוזות" (2007). בשנת 2009 זכה הסרט בבימוי סכנדר קובטי וירון שני, "עג'מי" בציון לשבח.
כללי הפרס.
הפרס ניתן לסרט הראשון שיצר במאי להקרנה מסחרית באורך של 60 דקות ומעלה, ללא התחשבות בסוגה (סרט עלילתי, סרט תיעודי או סרט אנימציה). במאים שעשו בעבר רק סרטי סטודנטים או סרטי טלוויזיה עדיין יכולים להתחרות בקטגוריה זו. המטרה המוצהרת היא לחשוף סרט "שתכונותיו מדגישות את הצורך לעודד את הבמאי לבצע סרט שני".
רשימת הזוכים.
השם שבסוגריים הוא שמו של במאי הסרט.
מרג'יה בשארה
קלמנט בוידז'ייב
קלמנט בוידז'ייב (בבולגרית: Климент Бояджиев; 27 באפריל 1861, אוחריד, האימפריה העות'מאנית – 15 ביולי 1933, סופיה, ממלכת בולגריה) היה שר המלחמה הבולגרי באוגוסט 1913, ראש המטה הכללי הבולגרי בשנת 1915, גנרל, ומפקד הארמייה הראשונה של צבא בולגריה במהלך מלחמת העולם הראשונה אשר הכריעה את ההתנגדות הסרבית.
תחילת הקריירה.
בוידז'ייב היגר לסופיה לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), עם הקמת נסיכות בולגריה. בשנת 1883 סיים את בית הספר הצבאי בסופיה. במהלך מלחמת בולגריה–סרביה (1885), הוא שירת בחזית, בתפקידי מטה. בשנת 1895 סיים בהצטיינות את לימודיו באקדמיה הצבאית בטורינו, איטליה. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה פיקד על אוגדת הרגלים הרביעית "פרסלב" של הצבא הבולגרי והנחיל לעות'מאנים תבוסה בקרב לולבורגז. למשך תקופה קצרה, בין ה-22 באוגוסט עד ה-1 בספטמבר 1913, כיהן כשר המלחמה הבולגרי. ב-1 בפברואר 1915 שכל את בנו, שהיה קצין צעיר בצבא ונהרג בפיגוע בקזינו בעיר סופיה. בין ה-15 באפריל ועד ה-7 בספטמבר 1915, כיהן כראש המטה הכללי הבולגרי ובתפקידו פעל לשיקום הצבא הבולגרי בחומר וברוח, לאחר התבוסה במלחמת הבלקן השנייה.
מלחמת העולם הראשונה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה מונה למפקד הארמייה הבולגרית הראשונה אשר לחמה במסגרת המערכה על סרביה והכתה את הסרבים בקרב מוראבה ובקרב קוסובו שהובילו להכרעתם. כוחותיו כבשו בזו אחר זו ערים סרביות בחבל מקדוניה ובכלל זה את העיר אוחריד, בה נולד. בהמשך עברה הארמייה שתחת פיקודו לחזית המקדונית. בשלהי אוגוסט 1916 נחלו כוחותיו כישלון לאחר קרב לרין, עת נפלה העיר פלורינה בחזרה לידי כוחות מדינות ההסכמה והוא הודח מהצבא ב-25 בספטמבר 1916.
אחריתו.
בוידז'ייב היגר לגרמניה בין השנים 1918 ועד 1923. בשנה זו נשפט בפני בית משפט צבאי על חלקו בכישלון הצבא במלחמה שהוביל לחוזה ניי ונידון לחמש שנות מאסר. בוידז'ייב נכלא, אך שנה מאוחר יותר זכה לחנינה מטעם המלך בוריס השלישי ושוחרר. הוא נפטר בסופיה ב-15 ביולי 1933.
המרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל
המרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל (בצרפתית: Le Centre national d'études spatiales, מוכר בראשי תיבות: CNES) הוא גוף ממשלתי צרפתי שנועד לקיים פעילות מחקרית ותעשייתית בתחומי חלל, כולל תכנון ובניית לוויינים, משגרים ותיאום המאמצים של צרפת בתחום החלל. גוף זה שנוסד ב־1961, משמש כסוכנות החלל הצרפתית.
מטרת העל של CNES, המוצהרת על ידה רשמית היא . מיעדים אלה נגזרים תחומי הפעולה השונים של CNES, שחלקם מבוצעים תחת המטריה הכוללת של סוכנות החלל האירופית, אשר צרפת הייתה בין מייסדיה.
סוכנות החלל הצרפתית
סוכנות החלל האיטלקית
סוכנות החלל האיטלקית (באיטלקית: L'Agenzia Spaziale Italiana, המוכרת בראשי התיבות: ASI), היא גוף ממשלתי איטלקי שנועד לקיים פעילות מחקרית ותעשייתית בתחומי חלל, כולל תכנון ובניית לוויינים, משגרים ותיאום המאמצים של איטליה בתחום החלל. הסוכנות הוקמה בשנת 1988. נשיא הסוכנות הוא ג'ורג'יו סאקוצ'יה.
איטליה, באמצעות סוכנות החלל שלה ותעשיות החלל הפרטיות, מהווה גורם משמעותי בתוכניות החלל של אירופה. לסוכנות החלל האיטלקית הסכמים לשיתופי פעולה עם מדינות אחרות ועם סוכנויות חלל שונות ובהן נאס"א.
מטה הסוכנות נמצא ברומא, ושני מרכזים גדולים שלה ממוקמים במטרה וטרפאני. כמו כן, בבעלות הסוכנות אתר שיגור לחלל, בסמוך לקניה. תקציבה השנתי של סוכנות החלל האיטלקית עומד על כ־2.1 מיליארד דולר.
חברות בבעלות חלקית של סוכנות החלל האיטלקית.
סוכנות החלל האיטלקית שותפה בבעלות על ארבע חברות העוסקות במחקר ובטכנולוגיות ליישומי חלל, התומכות בפעילותה של איטליה בתחום החלל:
קערת השבעה
קערת השבעה היא סוג של חפץ מאגי או קמיע העשוי מקערת חרס עליה נכתב טקסט שלו מיוחסות סגולות שונות. קערות השבעה היו טכניקה נפוצה למאבק בדמונים במאות ה-4 עד ה-8, ובין היתר גם בקרב האוכלוסייה היהודית בבבל. מטרת השימוש בקערות ההשבעה הייתה, על פי רוב, להגן על בעלי הקערות מפני שדים ומזיקים. מטרות נוספות היו הגנה רפואית, מניעת הפלות, גרימת נזק לאדם אחר ועוד.
לא ברור מהו הטקס שבו נעשה שימוש בקערות ההשבעה, אך מעט הקערות שנמצאו בחפירות, נמצאו כך שהן קבורות עם פנים הקערה כלפי מטה.
קערות השבעה נתגלו במספר שפות, ביניהן מנדעית וסורית, אולם מרבית הקערות נכתבו בארמית בבלית ובכתב מרובע. קערות בודדות נכתבו בפרסית אמצעית.
יש המשערים כי כתיבת הטקסט הייתה מעשי ידי בעלי אומנות יהודיים.
היסטוריה.
קערות השבעה היו פרקטיקה מאגית שזכתה לעדנה במשך תקופה קצרה יחסית בהיסטוריה. ישנו חוסר ודאות לגבי מועד הופעת קערות מאגיה לראשונה, אך על פי רוב מתוארכת הופעת הקערות במקביל לדעיכת התרבות המסופוטומית ואובדן הידע והאפשרות להשתמש בידע מאגי שנצבר בכתב יתדות על גבי לוחות חרס. בסביבות המאה ה־4 לספירה.
גם תיעוד להיעלמות קערות ההשבעה מן הנוף התרבותי לוקה בחסר, אולם, הסברה המקובלת היא שעם הופעת האסלאם במאה ה־7, ושינויי התרבות שהביאה אתה, פסו מן העולם קערות ההשבעה.
תהליך הייצור והכתיבה.
גוף ההקערה.
קערות המאגיה הן קערות חרס סטנדרטיות ביחס לזמנן ומקומן - גם בצורתן הפיזית וגם בהרכבן הכימי. על כן ההשערה המקובלת היא שקערות אלה נוצרו בבתי מלאכה שהתמחו ביצירת כלי חרס ולאחר מכן נמכרו למומחי ההשבעות.
הטקסט.
הטקסטים על גבי הקערות נכתבו בדיו באמצעות מכחול. הכתיבה נעשה בצידה הקעור של הקערה, על פי רוב, מן המרכז כלפי חוץ בספירלה, אולם לעיתים גם מן החוץ פנימה. הערות בודדות נכתבו על גב הקערה. בקערות היהודיות, הטקסט החיצוני כלל לרוב הוראות שימוש והנחיות למיקום הקערות. בקערות במנדעית, נכתב המשכו של הטקסט המאגי גם בצד החיצוני.
בניגוד לגופן של הקערות, בהחלט סביר להניח שהטקסטים עצמם נכתבו על ידי מומחים לדבר. המומחים לעניין זה דורשים גם מיומנות של כתיבה על פני מצע תלת ממדי ובנוסף גם יודעים ומסוגלים לכתוב את הטקסטים המאגיים עצמם.
הציור.
כדי להעצים את נוסחת ההשבעה, בחלק מן הקערות נוספו לטקסטים המאגיים ציורים של שדים ולילית, כבולים בידיהם ורגליהם ואסורים בתוך מעגל מאגי. הדמות המצוירת מהווה בבואה כללית ומייצגת של כל השדים המנודים בטקסט ההשבעה. ציור דמותם של השדים ולילית על גבי הקערה, בתוספת מיקומם במעגל הקסמים, משמעותי מבחינת עיקור כוחם ומהווה תוספת מחזקת לשימוש בכינויים הטקסטואליים. יש קערות שהן חסרות טקסט ויש בהן ציורים, סמלים ואותיות דומות לכתיבה אלפביתית.