בשנת 1935 אלכסנדר פטושקו סיים את הסרט "ההוליבר החדש" שהיה שילוב של סרט אנימציה עם כ-1500 בובות ושחקנים חיים. הסרט היה מבוסס על ספרו של ג'ונתן סוויפט אך תוך התאמת העלילה למציאות סובייטית. הסרט זכה בפרס בפסטיבל הקולנוע בוונציה. לאור הצלחת הסרט, הבמאי קיבל מחלקה במוספילם. בשנת 1939 הוא ביים סרט נוסף תוך שימוש באותה טכניקה - סרט אנימציה בשילוב עם שחקנים.
במהלך מלחמת העולם השנייה אלכסנדר פטושקו השתתף בצילום מספר סרטים תוך שילוב הניסיון שלו באפקטים מיוחדים.
לאחר חזרה למוסקבה הוא פנה לעשיית סרטים שמבוססים על סיפורי עם. הסרט הראשון "הפרח מאבן" צולם בשנת 1946. הסרט זכה לפרס בפסטיבל הקולנוע בקאן ופטושקו קיבל עבורו פרס ברית המועצות. בהמשך הוא עשה מספר סרטים נוספים שהתבססו על סיפורי עם ועל יצירות של אלכסנדר פושקין. בשנת 1953 הוא זכה בפרס נוסף בפסטיבל הקולנוע בוונציה.
בנוסף לבימוי סרטים הו היה מלמד ב-VGIK וכתב מספר סרטים על אפקטים מיוחדים וסרטי אנימציה. בשנת 1969 הוענק לו תואר אמן העם.
בשנות ה-60 מספר סרטיו הוקרנו בארצות הברית תוך דיבוב וקיצור.
אלכסנדר פטושקו נפטר במוסקבה והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
מריו מאנדג'וקיץ
מריו מנדג'וקיץ'
מריו מאנדז'וקיץ'
מריו מנז'וקיץ'
נתן זוסמן
נתן זוּסמן (נולד ב-7 בדצמבר 1959) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור חבר לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה.
נתן זוסמן נולד ב-1959, לצבי זוסמן, עובד מחלקת המחקר של בנק ישראל שלימים עמד בראש המחלקה ולאחר מכן היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטת תל אביב. נתן זוסמן שירת בחיל הים. בשנת 1984 קיבל תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה העברית ובשנת 1986 קיבל שם תואר שני בכלכלה. במקביל ללימודיו עבד בחטיבת המחקר של בנק ישראל. בשנת 1990 קיבל תואר דוקטור בכלכלה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, על עבודה שכותרתה: "Mints and Debasements: Monetary Policy in France During the Second Phase of the Hundred Years War, 1400-1425".
בשנים 1991–1995 נמנה עם סגל המחלקה לכלכלה של אוניברסיטת מערב אונטריו בקנדה. בשנת 1993 הצטרף לסגל המחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית, במסגרת מלגת אלון. בשנת 1998 ייסד, עם פרופ' אבנר דה-שליט ופרופ' דניאל אטאס, את . בשנים 2000–2003 כיהן כראש המחלקה. בשנת 2004 מונה לפרופסור חבר. בנוסף פעל כחוקר בתוכנית הכלכלה של מכון ון ליר בירושלים ושימש יו"ר ועדת ההשקעה של קרן ההשתלמות קה"ל. התמחה במדיניות מוניטרית, שוק ההון והיסטוריה מאקרו-כלכלית.
בשנת 2006 יצא לאור הספר "Globalization and Emerging Markets in the Nineteenth Century: Sovereign Debt and Institutions in the Golden Era of Globalization", אותו כתב עם פאולו מאורו וישי יפה.
בשנים 1996–2000 והחל משנת 2003 היה יועץ בבנק ישראל. באוקטובר 2011 מונה למנהל חטיבת המחקר של בנק ישראל. בשנת 2013 מונה כחבר בוועדה המוניטרית, תפקידים אותם מילא עד ספטמבר 2017.
בשנת 2012, עם היווסדה של "האגודה הישראלית להיסטוריה כלכלית", התמנה לתפקיד נשיא האגודה, וכיהן בתפקיד עד 2019.
זוסמן נשוי בשנית ואב לשניים.
יעקב פארמן
יעקב פארמאן
מרדכי פייבוש פרידמן
מרדכי פייביש פרידמן
אה&quot;מ אורפורד (1698)
אוניית הוד מלכותו "אורפורד" (באנגלית: HMS Orford) הייתה אוניית קו מדרגה שלישית נושאת 70 תותחים של הצי המלכותי הבריטי, שהושקה בדפפורד ב־1698.
ב־1704, במהלך מלחמת הירושה הספרדית, שירתה "אורפורד" בים התיכון בציו של אדמירל ג'ורג' רוק. היא נטלה חלק בהרעשה מן הים של גיברלטר ובכיבושה. זמן קצר לאחר מכן השתתפה בקרב מלאגה תחת פיקודו של קפטן ג'ון נוריס. ב־1707 הייתה "אורפורד" חלק מציו של אדמירל קלאודסלי שובל, שהעניק סיוע מן הים לצבא הנלחם בטולון. "אורפורד" הייתה עדה לאסון שפקד את ציו של שובל ליד איי סילי בשובו הבייתה, אסון בו טבעו אדמירל שובל עצמו וארבע מאוניותיו וקרוב ל־2000 מלחים קיפחו את חייהם. "אורפורד" עצמה ניזוקה קלות והצליחה להגיע אל פורטסמות'.
היא נבנתה מחדש בליימהאוז על פי תקן האדמירליות של 1706 והושקה ב־17 במרץ 1713. ב־1727 נבנתה מחדש בפעם השנייה. ב־1718 השתתפה בקרב כף פאסארו. ב־1736 החזירה "אורפורד" מליסבון את ג'ון הריסון והכרונומטר הימי הראשון שבנה. בהפלגה זו הצליח הריסון להוכיח בפעם הראשונה כי השעון שבנה שומר על דיוקו גם על סיפונה של אונייה המיטלטלת בים.
"אורפורד" נטרפה ב־13 בפברואר 1745 במצר ווינדוורד בים הקריבי, אך כל אנשי צוותה ניצלו.
לוחם שוורים
א.ד. שפיר
א&quot;ד שפיר
א. ד. שפיר
א. ד. שפירא
א.ד. שפירא
א&quot;ד שפירא
אד&quot;ש
גבריאל מטסו
גבריאל מטסו (או מטסי, בהולנדית: Gabriël Metsu, ינואר 1629 ליידן - 24 באוקטובר 1667 אמסטרדם) היה צייר הולנדי מתור הזהב של הולנד.
יצירתו של מטסו כוללת בתוכה מספר תמונות על נושאים מכתבי הקודש וציורי "ז'אנר" רבים, חלקם תמונות דיוקן.
ילדות וצעירות.
גבריאל מטסו (או מטזו) נולד במשפחת הצייר הפלמי ז'אק מטסו (1587/1588–1629), יליד באייל, אז ברוזנות פלנדריה שבילה את רוב חייו בליידן והתחתן שלוש פעמים. בשנת 1625
הוא נשא את אשתו השלישית, יאקומנטייה לבית גארנירס, מיילדת במקצועה ואלמנה של הצייר גיליאם פרמו, המכונה "סטראציו ולוטו" שהייתה כבר אם לשלושה ילדים. בתקופה בה נולד גבריאל המשפחה התגוררה ברחוב לאנגה מארה בליידן, שנקרא על שם נחל המארה שזרם פעם במקום. אביו של גבריאל נפטר באותה שנה ואמו התחתנה שוב כעבור שבע שנים, בשנת 1636, עם בעל סירה.
לפי ארנולד האובראקן, התחנך גבריאל מטסו אצל הצייר חריט דאו, המפורסם בתמונות הז'אנר שלו. יש מעמידים זאת בספק מפני שקיימות יצירות שבהן בולטת השפעתו של דאו (למשל ציורים כמו "הכימאי", במוזיאון לובר שבו רואים דמות דרך חלון), אך בציורים של מטסו השפעה זו היא פחות מודגשת.
מכל מקום כישרונו של מטסו ניכר כבר בילדותו. בגיל 15, בשנת 1644, ביקש להתקבל לגילדת אמנים בעיר. כש ב-1648 קמה בליידן הגילדה של לוקס הקדוש של המקצועות האמנותיים, מטסו נמנה עם מייסדיה.
בין עמיתיו בלטו יאן סטן, שבינו ובין מטסו הייתה קיימת השפעת גומלין, יוריס ואן סחוטן, דוויד באי, ופיטר דה רינג. אולם החל משנת 1650 הפסיק מטסו את חברותו בגילדה. באותן שנים התחיל להיות מושפע מסגנונו של יאן ליבנס.
למשך כמה חדשים התגורר מטסו באוטרכט ולמד אצל ניקולאוס קניפפר (Knüpfer) ושל יאן בפטיסט וניקס. מאחר שבשנות מלחמת הולנד-אנגליה הראשונה משנות 1652–1654 כלכלת הארץ נכנסה למשבר, חיפש הצייר את מזלו באמסטרדם.
באמסטרדם.
בתחילה התגורר מטסו בסמטת פרנסנחראכט, על יד הרציף לאוריירחראכט שהתפרסם בכתביו של מולטאטולי במאה ה-19 (ברומן "מקס האוולאר"). שם הוא גידל עופות ובעלי חיים אותם נהג לצייר מדי פעם. באחד מן הימים אחת השכנות מחתה נגד הרעש שבקע מביתו והוא נאלץ לעבור לבית על יד הרציף, בסמיכות לשוק ירקות. סביבה תוססת זו היוותה בשבילו מקור השראה לא מבוטל (למשל בציור "בשוק העשבים של אמסטרדם").
בשנת 1658 התחתן האמן עם איזבלה דה וולף. תמונה אחת של הזוג נמצאת ב"גלריית האמנים הישנים" בדרזדן, ותמונה אחרת שלהם נמצאת ב -Speed Art Museum בלואיוויל, קנטקי. איזבלה דה וולף הייתה בת לאב קדר ולאם ציירת מאנקהייזן. אחי אמה, פיטר דה חרבר, היה גם הוא צייר ונודע בציוריו בנושאי דת שיצר בהארלם.
באמסטרדם הושפעה יצירתו של מטסו על ידי גררד טר בורך ( או חריט טר בורך) ופיטר קודה.
מטסו הפך לצייר של החברה המבוססת והתיישב לבסוף בלידסהסטראט, לא רחוק ממזמיני תמונותיו ומקוניהן.
אחד מלקוחותיו החשובים היה בסביבות שנת 1661, סוחר הבדים יאן י. הינלופן. מטסו צייר בשבילו כמה תמונות משפחה, כשברקע הנציח את העיצוב המפואר של הבית. מטסו צייר גם את דיוקנה של האלמנה של הינלופן, לוסיה וייבראנטס.
באוקטובר 1667 מת מטסו בהייתו בן 38 בלבד, ייתכן בעקבות ניתוח בשלפוחית השתן. הוא נקבר ב-24 בלחודש בכנסיית "ניווה קרק". לאחר מותו אלמנתו חזרה אל אמה באנקהייזן.
שלמה כהן (קריקטוריסט)
שלמה כהן (נולד ב-9 באוקטובר 1943) הוא מעצב גרפי, מאייר, קריקטוריסט, צולל וסופר ישראלי.
ביוגרפיה.
שלמה כהן נולד בבת ים לרבקה ויצחק כהן שהיו מוותיקי היישוב.
למד במחזור הראשון של בית הספר הממלכתי שנפתח בבת ים (ראשונים) ולאחר מכן בתיכון עירוני א (כיום תיכון חשמונאים) בעיר.
כהן למד עיצוב גרפי ב"בצלאל" וסיים את לימודיו ב-1966. עם סיום הלימודים החל לעבוד כמעצב גרפי בסטודיו ציזר. רכש ידע גם בזכות הכישורים האוטודידקטים שלו.
בשנת 1969 סיים קורס צלילה והוא בעל תעודת Dive Master מקורס הצלילה הראשון לדרגה זו שנערך בישראל.
החל מתחילת שנות השבעים מסלול יצירתו ועבודתו נע בשני מסלולים מקבילים שהשתלבו זה בזה. האחד כמעצב גרפי, מאייר וקריקטוריסט ובשני, צולל וצלם תת-מימי.
בנוסף לעבודתו השוטפת כקריקטוריסט וכחלק מעיסוקיו המגוונים, כתב, אייר, הפיק והוציא לאור, ספרי קריקטורות בנושאים שונים, סדרת ספרים ייחודיים על אתרי צלילה בעולם וספרי ילדים. נוסף על כך יצר לוחות שנה מאוירים וסדרות של חולצות שעליהן הודפסו קריקטורות שלו.
קריירה.
כהן החל לפרסם קריקטורות ואיורים באמצע שנות השבעים ובין השנים 1977-2007 הופיעו הקריקטורות שלו, רובן פורטרטים, בעיתונים "העולם הזה", "מוניטין", "כספים" ובידיעות אחרונות. בעיתונים "חדשות", "מעריב", "גלובס" ובעיתוני רשת "ידיעות תקשורת" היה לו מדור קבוע.