בשנת 1947 חלה רפורמה בשטרות האוסטריים, ושטרות חדשים בעריכים של 5, 10, 20, 50, 100 ו-1,000 הונפקו. במהלך העשור שלאחר מכן נכנס למחזור גם שטר בן 500 שילינג והוצאו מן המחזור שטרות של 5 ו-10 שילינגים, אשר הוחלפו במטבעות. בשנות ה-80 של המאה ה-20, אף על פי שהונפקו מטבעות בני 20 שילינג, המשיך הבנק הלאומי להדפיס שטרות בערך זה. שטר של 5,000 שילינג הונפק בשנת 1988.
קומודור אינטרנשיונל
קומודור אינטרנשיונל (באנגלית: Commodore International) הייתה חברת אלקטרוניקה אמריקנית מפנסילבניה שפעלה בין השנים 1954–1994. לחברה הייתה תפקיד חיוני בהתפתחות המחשב האישי במהלך שנות ה-70 ושנות ה-80 של המאה ה-20. החברה פיתחה ושיווקה בהמשך את המחשב השולחני הנמכר ביותר בכל הזמנים (לדגם יחיד), הקומודור 64.
חברת קומודור הוקמה ב 1954 על ידי יהודי פולני ניצול שואה בשם ג'ק טרמיאל (נולד בשם אידק טרזמיאל) ששרד את מחנה ההשמדה אושוויץ. החברה הוקמה במקור כחברה למכונות כתיבה ניידות.
החברה ידועה גם בשל מחלקת המחקר ופיתוח שלה - קומודור מכונות עסקיות (באנגלית: Commodore Business Machines)
החברה הכריזה על הליך פירוק באפריל 1994. לאחר מכן נרכשה החברה על ידי חברת Escom אשר גם היא פשטה את הרגל בהמשך. בשנת 2004 נמכר המותג קומודור לחברת Yeahronimo Media Ventures עבור 22 מיליון אירו.
קומודור מכונות עסקיות
קומודור עסקי מכונות
אברהם בן יעקב (חוקר)
אברהם בן-יעקב
תוכנית היל&quot;ה
תוכנית היל"ה (השכלת יסוד ולימודי השלמה) פועלת במסגרת תחום קידום נוער באגף א' לחינוך ילדים ונוער בסיכון של משרד החינוך.
הקמה ופעילות.
היל"ה הוקמה בשנת 1980 על ידי עמי וולנסקי שניהל את היחידה לקידום נוער במשרד החינוך. בעשור הראשון לקיומה עמדה בראש התכנית ברוריה בקר. התוכנית בקשה לתת מענה לחסכים בהשכלת היסוד של נוער מנותק בגילאי 15–18 שנשר מהמסגרות הפורמליות. הודות לתפיסה החינוכית שהיא אימצה ולכלים הפדגוגיים הייחודיים שהיא פיתחה, מילאה התכנית תפקיד חשוב בתהליך הטיפול בנוער זה ושילובו מחדש במסלולים נורמטיביים.
בשנת 1992 החליטה ועדה משותפת של משרד החינוך ומשרד האוצר לפרסם את התוכנית לראשונה. כיום, מהווה התוכנית מסגרת חינוכית ייחודית מוכרת לצורכי הקניית השכלה, כחלק ממענה הכולל של משרד החינוך, הרשויות המקומיות והחברה למתנ"סים. ובבסיסה העיקרון של הקניית יכולות והשלמת פערים לנערות/נערים על מנת לחזק השתלבות חברתית ותעסוקתית עתידית.
התוכנית מופעלת על ידי משרד החינוך, והחברה למתנ"סים.
פדגוגיה.
קהילת מנחי ומורי תוכנית היל"ה היא קהילה מקצועית המתמחה בחינוך והוראת בני נוער בסיכון ובנשירה. במסגרת התוכנית עובדים כ־1300 מורים העומדים בדרישות ההשכלה הפורמליות של משרד החינוך. התוכנית פועלת ברחבי ישראל במסגרת יחידות לקידום נוער ברשויות המקומיות ובמוסדות חסות הנוער. התוכנית מיועדת לבני נוער אשר מצויים מחוץ למסגרת החינוך הפורמלית לצורך השלמת השכלתם. במסגרת התוכנית ישנם מספר מסלולי לימוד: מסלולים לקראת קבלת תעודה ל-8 עד 10 שנות לימוד, לתעודת גמר תיכונית ולתעודת בגרות. התוכנית מקיפה נכון לשנת 2016 כ-8000 תלמידים ב-160 מרכזים. ומופעלת על ידי כ-60 מנחים פדגוגיים.
מכרזים.
עד שנת 2012 הופעלה התוכנית על ידי אגף השכלה ופנאי בחברה למתנ"סים. תנאי העסקת המנחים זכו לביקורת ובשנים 2011–2012 התנהל מאבק להסדרת תנאי העסקתם והשוואתם לאלה של יתר עובדי ההוראה במשרד החינוך. בשנת 2012 זכו רשת עתיד ומט"ח במכרז חדש להפעלת התוכנית.
בינואר 2013 חתמו עובדי תוכנית היל"ה המאורגנים בכוח לעובדים על הסכם קיבוצי ראשון עבור מורי הקבלן.
בשנת 2018 זכתה שוב החברה למתנ"סים בהפעלת התוכנית.
שלוחות חרדיות.
בכמה ערים ברחבי הארץ ישנן שלוחות חרדיות של המחלקה לקידום נוער ותוכנית היל"ה. מטרתן היא להעניק סל שירותים הכולל חינוך וטיפול לבני נוער חרדים שנשרו מהמסגרת הישיבתית, מתוך רגישות תרבותית, בשילוב מסלול לימודי קודש התואם את אופי המגזר החרדי.
אהרן הלוי איזגור
אהרון הלוי אִיזְגוּר (ברוסית: А. С. Изгуръ; ט' באב תרל"ד, 23 ביולי 1874 – 1943) היה סופר, עיתונאי ומורה יהודי רוסי.
תולדות חייו.
איזגור נולד בקיץ תרל"ד (1874) בעיר ברזינו (בבלארוסית: Беразіно; בפולנית: Berezyna) שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה). כבר בגיל צעיר מאוד החל לעסוק בכתיבה ולחבר מאמרים. למד בישיבות שונות עד גיל שבע עשרה והיה בקי בתלמוד. מאוחר יותר למד על בוריין גם רוסית וגרמנית. בשנת תרנ"ג (1893) עבר לעיר קייב והיה למורה לעברית. שם הכיר את הסופרים משה אהרן שצקס ויצחק יעקב וייסברג, ובהשפעתם החל לפרסם מאמרים ב"המליץ", "הצפירה" ו"המאסף". התמחה בשפה העברית ובהוראתה, וכתב כמה ספרים בנושאי לימוד עברית ושיטות הוראה. כמו כן כתב חוברת הדרכה לבני בר מצווה (קייב תרע"ד).
בעיתון "המליץ" שימש גם ככתב לענייני מדע, ובין היתר תרגם בסוף שנת 1902 (לפי הלוח הגריגוריאני: תחילת 1902) מאמר בשם "מחלת הנפש" מאת הרופא א"ל גולדשטיין, שהופיע בהמשכים בארבעה גיליונות, בנושא יחסה של החברה אל האנשים שלקו במחלות נפש. לדבריו, "חוב קדוש מוטל עלינו גם להיטיב כפי יכלתנו חיי אנשים כאלה, אשר רבים מהם ישרים ותמימים, אוהבי עבודה ומביאי תועלת לחברת המין האנושי... ולבסוף נפלו בידי צרה... כלומר: היו למשוגעים"..
בשנת 1898 הוציא בעיר ניז'ין את הספר "שלוש תקופות בדברי הימים לבני ישראל", שהוא מהניסיונות המקוריים הראשונים לכתיבת תולדות עם ישראל במאה ה-19.
אחיו, יהודה ליב הלוי איזגור, תרגם מרוסית לעברית את ספרו של גרגורי אלכסנדרוביץ' מוֹצטֶט "היהודי" (ליק תר"ס).
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
תרגום:
שאול חיות
שאול חיות (בגרמנית: Saul Chajes; 15 במאי 1884, ברודי, גליציה – 15 במרץ 1935, וינה) היה ארכיונאי, ספרן וביבליוגרף יהודי אוסטרי. מחבר "אוצר בדויי השם" (1933) – רשימת הכינויים הספרותיים בספרות העברית והיידית מתקופת הגאונים ועד העת החדשה.
ביוגרפיה.
שאול חיות נולד באביב 1884 בעיירה ברודי שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בנם של אתל לבית שפירא והרב יצחק חיות, אב"ד ברודי, ונכדו של הרב צבי הירש חיות מז'ולקיב (מהר"ץ חיות). הוא היה דודנם של הרב והחוקר צבי פרץ חיות (1876–1927), רבה הראשי של וינה, ושל ההיגייניסט הברלינאי, רופא העור והמין ד"ר בֶּנוֹ חיות (1880–1938).
ב-8 באפריל 1908 נישא לאסתר פוֹגֶלמן. נסמך לרבנות.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר לבירה וינה, והיה לעוזר-ספרן בספריית הקהילה היהודית. עבד בארכיון וספריית הקהילה בווינה עד מותו.
פרסם מאמרים מדעיים, מסמכים מקוריים וביבליוגרפיות מעל במות שונות.
חיבורו הגדול, שפורסם כשנתיים לפני מותו, הוא "אוצר בדויי השם" (וינה 1933) – "מפתח השמות הבדויים של המחברים בספרות ישראל בעברית ובאידית – כינוייהם, סימניהם ונוטריקוניהם עם פתרונותיהם – מתקופת הגאונים עד העת החדשה". ספר זה הוא הניסיון הראשון להתקין רשימה ממצה של שמות העט ששימשו לאורך ההיסטוריה בספרות ובעיתונות העברית והיידית.
הקובץ, שלדעת ישראל רובין (1945), הוא "הטוב ביותר בין אוספי הפסיבדונימים מן הספרות העברית והאידית", אף שכמובן אינו חף מטעויות, עודנו משמש כספר עזר.
חיות נפטר בווינה במרץ 1935, בן 51 במותו.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
איבוד דם
ג'מיל אל-מדפעי
ג'מיל אל מדפעי (בערבית - جميل المدفعي; 1890–1959) היה פוליטיקאי עיראקי ששימש חמש פעמים כראש ממשלת עיראק.
קריירה מוקדמת.
אל-מדפעי נולד במוסול שבעיראק ושירת בצבא האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העולם הראשונה, אך ערק על מנת להשתתף במרד הערבי. לאחר המלחמה סייע לאמיר פייסל בתקופת כהונתו הקצרה כמלך סוריה בשנת 1920. הוא שב לעיראק בשנת 1920 אך נאלץ לצאת לגלות בשל מעורבותו בפעילות פוליטית אנטי-בריטית. עם שובו בשנת 1923 שימש במספר עמדות פוליטיות שונות, ובין היתר שימש מספר פעמים כיושב ראש בית הנבחרים. והצטרף לממשלת עיראק בשנת 1930. בשנים אלו פעל מטעם "מפלגת ההגנה הלאומית" שהורכבה מאישים הקשורים בשושלת ההאשמית שפעלו במסגרת המרד הערבי.
כהונות ראשונות כראש הממשלה.
ב-9 בנובמבר 1933 מונה לראשונה לכהונת ראש ממשלת עיראק, והחליף בתפקיד זה את הפוליטיקאי הקיצוני רשיד עאלי אל-כילאני. ממשלתו נחשבה מתונה, ושר החוץ בממשלה היה המדינאי הפרו-בריטי נורי סעיד. ממשלה זו החזיקה מעמד כשנה, ובאוגוסט 1934 הוחלף אל-מדפעי בעלי ג'אודת אל-איובי ושימש כשר ההגנה בממשלתו.
ב-1 במרץ 1935 נקרא שוב על ידי ראזי, מלך עיראק לכהן כראש הממשלה, וזאת על רקע התמרדות השבטים השיעים בדרום המדינה. הוא החזיק בתפקיד זה כשבועיים, בטרם הגיש למלך את התפטרותו, ב-16 במרץ 1935.
ב-1936 יזם הגנרל בכר סדקי הפיכה צבאית, שהדיחה את ראש הממשלה יאסין אל-האשמי והביאה למינויו של ראש הממשלה חכמת סוליימן שפעל מטעמו של סדקי, שהיה למעשה השליט בעיראק. ההפיכה כשלה, וקצינים במשטרו של סדקי חתרו תחתיו, ובסופו של דבר נרצח סדקי ב-1937. לאחר רצח סדקי סולק סוליימן, ואל-מדפעי הובא במקומו כמועמד המקובל הן על כת הקצינים, והן על הממשל ההאשמי.