במהלך כהונתו של קרי התקיים מבצע צוק איתן. ב-31 ביולי הגיעו מזכ"ל האו"ם באן קי-מון ומזכיר המדינה האמריקאי ג'ון קרי להסכמה עם ישראל וחמאס על הפסקת אש הומניטרית ל-72 שעות שתיכנס לתוקף ב-1 באוגוסט ב-8:00 בבוקר. בעוד שישראל נצרה את האש, חמאס הפר את הפסקת האש תוך זמן קצר על ידי ירי תלול מסלול לעבר ישראל ותקיפה בדרום רצועת עזה שבה נהרגו שלושה חיילים. בעקבות התקרית הפסקת האש קרסה וצה"ל שב לתקוף ברצועה. האו"ם והממשל האמריקאי גינו את חמאס בחריפות על הפרת הפסקת האש.
ב-28 בדצמבר 2016 נאם קרי, בבניין מחלקת המדינה בוושינגטון, בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני. זה היה גם נאום סיום כהונתו של קרי. בנאום זה הציג את עקרונות הממשל לפתרון הסכסוך, ולפיהם, על הסכם הקבע לכלול את היסודות הבאים: גבולות על בסיס קווי 1967, ירושלים כבירת שתי המדינות, פתרון מציאותי לסוגיית הפליטים, שמירה על ביטחון ישראל, וסיום הכיבוש.
הנאום של קרי נישא 23 ימים לפני שיסיים את תפקידו כמזכיר המדינה של ארצות הברית, ובו סיכם שלוש שנים של ניסיונות כושלים להשגת פתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני. במהלך כהונתו עסק קרי לא מעט בעניין זה וביקר מספר פעמים בישראל ובשטחי הרשות הפלסטינית על מנת לקדם את תהליך השלום. בין מאמציו נשא התבטאויות נגד הבנייה בהתנחלויות ותמך בפתרון שתי המדינות על בסיס גבולות 1967.
הנאום של קרי הגיע ימים מעטים לאחר שארצות הברית, בצעד יוצא דופן, בחרה להימנע ולא להטיל וטו על החלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם, צעד שגרם לבכירים בממשל נתניהו לבקר בפומבי את אובמה ואת קרי, ולהאשים אותם במסע נקמה בנתניהו רגע לפני שהם מפנים את מקומם לממשל דונלד טראמפ.
מחוץ לפעילות ממשלתית.
ב-6 בינואר 2017 בריאיון ל-CBS אמר קרי כי העברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים עלולה להביא להתלקחות אלימה באזור.
בנובמבר 2020 הוכרז כי קרי ימונה לשליח מיוחד לענייני התחממות גלובלית בממשלו של נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן, וכך היה.
חייו האישיים.
ב-1971 נישא קרי לג'וליה תורן אחרי שש שנות זוגיות עמה, ונולדו להם שתי בנות. בני הזוג נפרדו ב-1982, והתגרשו ב-1988. בשנת 1992, בעת השתתפותו ב"פסגת כדור הארץ" (Earth Summit) בריו דה ז'ניירו, פגש את תרזה היינץ - בת של מתיישבים פורטוגזים במוזמביק ואלמנתו של ג'ון היינץ, שהיה סנאטור רפובליקני והבעלים של אימפריית המזון "היינץ". הם נישאו בשנת 1995.
בעת כהונתו בסנאט היה קרי לסנאטור העשיר ביותר, ומימן חלק גדול מהוצאות הקמפיין שלו מכיסו הפרטי. באוקטובר 2004, טרם הבחירות לנשיאות, העריך המגזין פורבס כי אם ייבחר קרי לנשיאות, הוא יהיה לנשיא השלישי העשיר ביותר שנכח בבית הלבן, בהתאמה עם אינפלציה. לפי הצהרתו מ-2011, שווי נכסיו נעים בקנה מידה של 230 ל-320 מיליון דולר.
פריימריז
פרי
פרי הוא חלק מן הצמח בו, בדרך כלל, נמצאים זרעים. כאשר הפרי מכיל רקמה עסיסית ומזינה, הוא נאכל על ידי בעלי חיים, המפרישים בצואתם את הזרעים ותורמים להפצתם.
פירות רבים משמשים למאכל אדם ובעלי חיים, אך ההגדרה הקולינרית מהו פרי נקבעה באופן תרבותי והיא מכילה רק חלק מן הצמחים שיש להם פירות אכילים. שאר הצמחים האכילים, מוגדרים מבחינה קולינרית כירקות.
הגדרת המונח "פרי".
למונח "פרי" מספר הגדרות, כל אחת מהן בהקשר אחר ובעלת משמעות שונה.
בבוטניקה.
בבוטניקה, הפרי הוא חלק מהצמח הנוצר מחלקי הפרח הפנימיים בעקבות הפריית הביציות שבתוך השחלה על ידי תאי המין הזכריים המגיעים מן האבקן דרך עמוד העלי. הגדרתו הבוטנית של הפרי היא חד משמעית, למעט המקרים בהם הפרי מטמיע בתוכו חלקים נוספים של הצמח מלבד הזרעים והמעטפת שסביבם, כמו למשל במקרה של תאנים ותותים.
לרשימת מונחים הנוגעים למורפולוגיה של הפרי ראו: מורפולוגיה של הפרי. ראו גם פרי (אנטומיה).
בקולינריה.
בתחומי הקולינריה, שמהם מושפע השימוש במילה פרי בשפת הדיבור, פירות מאכל מוגדרים אחרת, כך שמספר צמחים שהחלק האכיל בהם מוגדר כפרי בהגדרה הבוטנית, מוגדרים כירקות מבחינה קולינרית. להגדרה "ירק" מצטרפים גם צמחים אשר החלק האכיל בהם הוא חלק אחר של הצמח (כגון השורש, הפקעת, הבצל, הגבעול, העלה או הפרח) .
ההגדרה הקולינרית מתייחסת לפירות הניתנים למאכל בלבד. אלו מביניהם שטעמם נע בין מתוק לחמוץ ומרקמם בשרני – הם הפירות; האחרים, שאינם מתוקים או חמוצים – הם הירקות. מבחינה תזונתית לרוב נהוג להמליץ על פרות וירקות העונה. כמו כן, רצוי לצרוך גם פירות וגם ירקות.
על פי הבחנה עממית נוספת בין פרי לירק, ההבדל בין השניים הוא בכך שהפרי מכיל בתוכו זרע או זרעים קשים ("גרעין" או "גרעיני" הפרי) שלא ניתן לאוכלם, ואילו בירק, החלק המיועד למאכל מכיל זרעים "רכים" הניתנים לאכילה, או אינו מכיל זרעים כלל. לכן, על-פי הבחנה זו, עגבנייה, ומלפפון הם "ירקות". זאת לעומת האפרסק המכיל זרע קשה ("גלעין"), שאיננו ניתן לאכילה, ולכן נקרא "פרי". הבננה, אשר בעקבות פיתוחים החקלאיים היא חסרת גרעינים, עדיין נחשבת פרי.
לפי סוג הצמח.
הגדרה אחרת מתייחסת לסוג הצמח עליו גדל הפרי. הפרי יהיה זה שגדל על עץ, שיח או מטפס, והצומח על הקרקע או מתחתיה מוגדר כירק. גם הגדרה זו חלה רק על הפירות הנאכלים. על פי הגדרה זו, ובניגוד להגדרה הקודמת ולשפת הדיבור, אבטיח ותות שדה הם ירקות, מפני שהם גדלים על הקרקע. על פי הגדרה זו השקד יהיה פרי, למרות שמבחינה בוטנית עיקר חלקו האכיל הוא זרע.
סוגי פירות.
פירות רבים ופשוטים הנפתחים בשעת ההבשלה:
פירות מתפרקים בשעת ההבשלה:
פירות שאינם מתחלקים ואינם נפתחים - פירות יבשים:
פירות שאינם מתחלקים ואינם נפתחים - פירות עסיסים:
חנה רובינא
חנה רוֹבִינָא (15 בספטמבר 1888, י' בתשרי תרמ"ט – 3 בפברואר 1980, ט"ז בשבט תש"ם) הייתה שחקנית תיאטרון ישראלית וממייסדיי "תיאטרון הבימה". רובינא, כלת פרס ישראל בתחום התיאטרון (1956), כונתה "הגברת הראשונה של התיאטרון העברי".
ביוגרפיה.
תחילת דרכה.
רובינא נהגה לחגוג את יום הולדתה רק לפי התאריך העברי, ביום הכיפורים. מקורות שונים מציינים את תאריך לידתה העברי בט' בתשרי או בי' בתשרי. שנת לידתה גם היא לא התבררה, ורובינא עצמה הוסיפה לערפול ונהגה להפחית מגילה שנתיים. במקורות שונים נטען שנולדה בשנת 1888, 1889 או 1892.
רובינא נולדה בשם חנה רוּבִּין, בת לדוד ושרה רבקה, בעיירה ברזינו שבפלך מינסק שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). אביה נמנה עם חסידי חב"ד ועבד כפקיד במחסן של בית מסחר לעצים. רובינא למדה בילדותה ב"חדר מתוקן" לבנות מפי משה רובינצ'יק, ציוני נלהב ומחזאי חובב, שממנו למדה עברית, ובבית ספר ממלכתי רוסי. בנעוריה דיברה עברית והתבלטה בכישרון למשחק ולשירה.
היא נסעה ליקטרינוסלאב לצורך לימודים, אך נאלצה להפסיקם ועבדה למעלה משנה כמורה פרטית במשפחה יהודית בכפר סמוך. היא ניסתה להתקבל להכשרה לגננות בקייב, אולם לא קיבלה אשרת ישיבה בעיר ולכן נסעה לוורשה, שם התקבלה לקורס לגננות עבריות בניהולו של יחיאל היילפרין. במהלך לימודיה שם ביקרה בהרצאות בהיסטוריה מפי יצחק גרינבוים.
בעקבות המלצתו של היילפרין לנחום צמח, שניהל את "הבימה העברית", החלה רובינא את ראשית הקריירה שלה בתיאטרון שלו. ב-1917 הצטרפה לתיאטרון "הבימה", שבדיוק החל לפעול במוסקבה, והשתתפה בהצגה הראשונה שלו בבימויו של יבגני וכטנגוב, "נשף בראשית".
רובינא נישאה בשנת 1921 לשחקן משה הלוי, אשר שיחק איתה בתיאטרון "הבימה". בעקבות חילוקי דעות מקצועיים ורצונו של הלוי לעסוק בבימוי, פרש הלה מהבימה ועלה לארץ ישראל ב-1924. בשנת 1925 הגיעה רובינא לארץ ישראל הרה וביקשה מהלוי שיכיר באבהותו. עקב סירובו השניים התגרשו, רובינא עברה הפלה ושבה למוסקבה. באותה שנה היגרו הוריה, אחיה ואחותה לסנט לואיס שבארצות הברית.
פעילותה בארץ.
רובינא עלתה לארץ ישראל עם קבוצת שחקני "הבימה" בשנת 1928, והפכה לסמל התיאטרון העברי בכלל וסמל לתיאטרון "הבימה" בפרט. את פרסומה קנתה במחזה של ש. אנסקי "הדיבוק" (שבמקורו נקרא: "בין שני עולמות"), היא שיחקה במחזה את תפקיד הכלה לאה'לה רדופת הדיבוק. הפופולריות של המחזה התבטאה גם בלוגו של "הבימה", שבמשך שנים היה נערה לבושת שמלה לבנה עם שתי צמות ארוכות - דמותה של רובינא בהצגה "הדיבוק".
כל תפקיד שביצעה ב"הבימה" היה ספוג דרמטיות והבעה, כשרובינא מתייחסת לכל תפקיד ברצינות רבה על-פי שיטת סטניסלבסקי.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופיעה בפני חיילי הבריגדה היהודית באיטליה ובמקומות נוספים. לאחר סיום המלחמה הופיעה בפני עצורי המחנות ברפיח ובלטרון. במהלך מלחמת העצמאות הופיעה בפני חיילי צה"ל.
חנה רובינא זכתה להרבה הוקרה והערצה מצד הציבור, שחרג מתחום שוחרי התיאטרון בזכות אישיותה המיוחדת והנונ-קונפורמיזם בגישתה החברתית. היא הקדימה את זמנה כאשר בשנת 1934 הביאה לעולם בת מחוץ לנישואין, מקשרי אהבתה עם המשורר אלכסנדר פן, שלימים נודעה כזמרת אילנה רובינא.
במהלך חגיגות העשור להקמת המדינה, ב-1958, הקריאה את מגילת העצמאות בטקס שבו שוחזר מעמד הכרזת המדינה בבית העצמאות.
בערב יום העצמאות התשכ"ח 1968 השיאה משואה לציון 50 שנה לתיאטרון העברי.
ב-1933 שיחקה בסרט "צבר" וב-1968 שיחקה בסרט "איריס" לצידו של גדעון שמר.
בשנותיה האחרונות על הבמה זכתה רובינא להשתתף במחזות שונים של המחזאי נסים אלוני. אלוני אף כתב במיוחד עבורה את התפקיד הראשי במחזה "דודה ליזה". רובינא שיחקה את מאדאם זארה הצוענייה במחזהו של אלוני "הצוענים של יפו", ובגיל מבוגר במיוחד שיחקה את דונה קריסטינה במחזה "אדי קינג", גם הוא משל אלוני.