גדוליניט הוא שם קיבוצי של שני מינרלים נזוסיליקטיים (סיליקטים במבנה דמוי איים). שניהם מכילים בריליום וברזל וכן צריום ואיטריום בכמויות משתנות, כאשר המינרל המכיל בעיקר צריום מכונה "גדוליניט-(Ce)", והמינרל המכיל בעיקר איטריום מכונה "גדוליניט-(Y)". בשני המינרלים יכולים להשתתף גם עפרות נדירות כדוגמת לנתן, נאודימיום ואף סקנדיום. הגדוליניט שייך לקבוצת המינרלים הקרויה על שמו "קבוצת הגדוליניט" (הקרויה לעיתים גם קבוצת הדטוליט על שם המינרל דטוליט או קבוצת הדטוליט/גדוליניט).
תכונות.
נוסחת המבנה הכימי המצומצמת של "גדוליניט-(Ce)" היא Ce2Fe2+Be2Si2O10, ושל "גדוליניט-(Y)" היא Y2Fe2+Be2Si2O10.
קבוצת הגדוליניט, הקרויה על שם הגדוליניט, היא קבוצה של מינרלים המאופיינים במבנה המשלב יריעות הבנויות מארבעונים של סיליקה (Sio4) ושל בוראט (B(O,OH)4) או של תחמוצת הבריליום, כשבין היריעות מחברים קטיונים מתכתיים. הקטיונים במקרה של הגדוליניט הם ברזל, ועפרות נדירות כדוגמת איטריום וצריום.
הגדוליניט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" formula_1, כאשר חבורת הסימטריות המרחבית של "גדוליניט-(Y)" היא "P21/a", וחבורת הסימטריות המרחבית של "גדוליניט-(Ce)" היא "P21/c". הפרמטרים של תא היחידה של "גדוליניט-(Y)" הם: Åa=10, b=7.565Å, c=4.768Å, וגודל זווית β הוא 90.31°, ושל "גדוליניט-(Ce)" הם: Åa=4.82, b=7.58Å, c=10.01Å, וגודל זווית β הוא 90.47° (לאחר חימום ב-700° והתגבשות מחדש).
הגדוליניט מופיע בטבע בדרך כלל כמסה חסרת צורה. הגבישים פריזמתיים דקים באורך של עד עשרים וחמישה סנטימטרים ("גדוליניט-(Y)") או עד שני סנטימטרים ("גדוליניט-(Ce)"), בחתך רוחב דמוי יהלום המסתיימים בכיפה משופעת. "גדוליניט-(Ce)" מכיל תוריום, יסוד רדיואקטיבי, ולכן גם המינרל רדיואקטיבי (יותר מ-70 Bq לגרם). הרדיואקטיביות הורסת את המבנה הגבישי של המינרל, תופעה המכונה מטאמיקטיזציה, ולכן מופיע המינרל כגוש אמורפי מרובה סדקים. הגדוליניט נשבר באופן בלתי שווה עד דמוי קונכייה. הקשיות של המינרל בינונית-גבוהה, 7.5-6 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 4.4.
אופטית ה"גדוליניט-(Y)" הוא דו-צירי חיובי, בעוד שהרס הגביש ב"גדוליניט-(Ce)" בשל תופעת המטאמיקטיזציה גורם לו להיות איזוטרופי. מקדם השבירה של ה"גדוליניט-(Y)" נע בין 1.77 ל-1.82, ושל ה"גדוליניט-(Ce)" הוא 1.78. צבעם של גבישי הגדוליניט הוא שחור בלבד ("גדוליניט-(Ce)") או שחור, שחור-ירקרק, חום או ירוק ("גדוליניט-(Y)"), כאשר בגוון שחור הגבישים אטומים, ובשאר הגוונים הם שקופים עד שקופים למחצה. המינרל איננו פלואורסצנטי.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1787 במחצבה ליד הכפר איטרבי (Ytterby) באי רסארה (Resarö) (כיום חלק מהארכיפלג של סטוקהולם) שבשוודיה על ידי קרל אקסל ארהניוס (Carl Axel Arrhenius, 1824-1757), קצין צבא שוודי שהיה גם כימאי במשרה חלקית. בתחילה חשב ארהניוס שהמינרל הבלתי מוכר השחור והכבד שמצא מכיל טונגסטן, יסוד שנתגלה ארבע שנים קודם לכן. לכן שלח ארהניוס דגימות של המינרל החדש, אותו כינה "איטרביט" על שם הכפר, לכימאים שונים לאנליזה נוספת. ב-1789 זיהה המינרלוג והכימאי הפיני יוהאן גדולין (Johan Gadolin, 1852-1760), ששהה אז באקדמיית אובו, תחמוצת של יסוד חדש בתוך המינרל ופרסם את תוצאותיו ב-1794. ב-1797 אימת הכימאי השוודי אנדרס גוסטף אקברג (Anders Gustaf Ekeberg 1813-1767) את תוצאות האנליזה של גדולין, וקרא לתחמוצת החדשה איטריה (yttria). משום כך מקובל לזהות את גדולין כמי שגילה את היסוד איטריום. בדיעבד התברר כי באנליזה שערך גדולין למינרל הוא החמיץ הזדמנות לזהות יסוד נוסף. היסוד אותו זיהה גדולין בטעות כאלומיניום התברר אחר כך כבריליום, יסוד שזוהה זמן קצר אחר כך ב-1798. בשנים שבאו אחר כך התברר כי התחמוצת המכונה איטריה היא בעצם אוסף של תחמוצות של יסודות נוספים. בפועל נתגלו במינרל שבעה יסודות חדשים, ארבעה מהם קרויים על שם הכפר שלידו נתגלה המינרל: איטריום, איטרביום, ארביום וטרביום. מכיוון שהתברר שאיטריה איננה תחמוצת אחת, אלא אוסף של תחמוצות, קרא הכימאי הגרמני היינריך מרטין קלפרות (Martin Heinrich Klaproth, 1817-1743) במאמר מ-1802 למינרל המכיל את התחמוצות בשם גדוליניט על שם גדולין. על שמו של גדולין קרוי גם היסוד גדוליניום שאת התחמוצת שלו הצליח הכימאי השווייצרי ז'אן שארל גליסארד דה מרינאק (Jean Charles Galissard de Marignac 1894-1817) לזהות ב-1880 מתוך דגימה של גדוליניט.
שימושים.
הגדוליניט משמש כמקור להפקת עפרות נדירות. כמו כן כיוון ש"הגדוליניט-(Y)" יוצר לעיתים גבישים פריזמתיים ארוכים בעלי חתך רוחב דמוי יהלום שגונם ירוק והם בעלי ברק, הוא מבוקש כמינרל במכירה לאספנים, למרות היותו נדיר.
מקור ותפוצה.
הגדוליניט נוצר בהתמרה של מגע בעורקים בפגמטיטים של סיאניט או גרניט עשירים בעפרות נדירים לאורך נקודות מגע בין בזלת למונזוניט.
הגדוליניט הוא מינרל נדיר למדי. מקומות בהם ניתן למצוא "גדוליניט-(Y)" כוללים את המחצבה ליד הכפר איטרבי (Ytterby) באי ראסרה (Resarö) (כיום חלק מהארכיפלג של סטוקהולם) (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה), ובקולסבה (Kolsva) שבמחוז וסטמנלנד (Västmanland) בשוודיה; באי הידרה (Hidra) - חלק מפלקפיורד (Flekkefjord), ובאיוולנד (Iveland) שבמחוז מזרח אגדר שבנורווגיה; בפיץ בלס (Piz Blas) בקנטון טיצ'ינו שבשווייץ; בחצי האי קולה ברוסיה; בפגמטיט של קליר קריק (Clear Creek) במחוז ברנט (Burnet) בטקסס, וסמוך להקברי (Hackberry), במחוז מוהאבי באריזונה שבארצות הברית; ובלאפסבורו (Loughborough) במחוז פרונטנק (Frontenac) שבפרובינציית אונטריו שבקנדה.
מקומות בהם ניתן למצוא "גדוליניט-(Ce)" כוללים את בואר (Buer) - תשעה קילומטרים דרום מזרחית לסקיין (Skien), באזור ביורקדלן (Bjørkedalen) במחוז טלמרק, ובמחצבת בקן (Bakken), טוודלן (Tvedalen) שבנורווגיה; ובטאוורה במחוז גיפו באי הונשו שביפן.
סרגיי לברוב
סרגיי ויקטורביץ' לברוב (ברוסית: Сергей Викторович Лавров; נולד ב-21 במרץ 1950, במוסקבה) הוא דיפלומט רוסי, המכהן כשר החוץ של רוסיה (מאז מרץ 2004), והיה שגריר רוסיה באו"ם בשנים 1994–2004.
קורות חיים.
לברוב נולד במוסקבה לאב ארמני ואם רוסייה. הוא בוגר אוניברסיטת מוסקבה ליחסים בינלאומיים (MGIMO) משנת 1972. לברוב דובר רוסית, אנגלית, צרפתית וסינהאלית (השפה המדוברת בסרי-לנקה), הוא נשוי ולו בת בשם יקטרינה.
ד"ר בובו לו, מומחה למדיניות החוץ הרוסית ב- London's Chatham House תיאר אותו בתור "דמות קשוחה, אמינה, מתוחכמת ביותר של נושא ונותן", אך מוסיף כי "הוא לא חלק ממעגל המקורבים של פוטין" וכי להקשחת מדיניות החוץ הרוסית יש מעט מאוד קשר אליו.
תפקידיו בשירות הציבורי.
לברוב נשלח בתור דיפלומט סובייטי לסרי לנקה, שם שהה עד 1976. בשנת 1981 נשלח לברוב בתור יועץ בכיר של ברית המועצות בכוח המשימה הסובייטי במטה האו"ם בניו יורק, ועבד שם עד 1988. לאחר מכן הוא חזר למוסקבה ועבד במחלקת ארגונים בינלאומיים במשרד החוץ הרוסי, תפקיד שביצע עד 1994, אז חזר לעבוד באו"ם בתור נציג קבוע של רוסיה.
בתפקידו האחרון שם כיהן כיושב ראש מועצת הביטחון של האומות המאוחדות בדצמבר 1995, ביוני 1997, ביולי 1998, באוקטובר 1999, בדצמבר 2000, באפריל 2002, וביוני 2003.
ב-9 במרץ 2004 מינה הנשיא ולדימיר פוטין את לברוב למשרת שר החוץ ולעומד בראש משרד החוץ של רוסיה, לאחר שגבר על איגור איוואנוב במאבק על התפקיד. בשנת 2008, נשיא רוסיה דאז, דמיטרי מדבדב מינה אותו מחדש לתפקיד שר החוץ הרוסי ובשנת 2012 מינויו אושר שוב.
בחודש דצמבר 2006 לברוב נבחר לאיש השנה של המגזין הכלכלי הרוסי רב השפעה 'אקספרט'.
קבוצת הגדוליניט
קבוצת הגדוליניט היא קבוצה של מינרלים נזוסיליקטיים קשורים, הדומים במבנה הפנימי ובכימיה שלהם. הקבוצה קרויה על שם המינרל גדוליניט, המינרל הראשון מקבוצה זו שזוהה, ולעיתים קבוצת הדטוליט על שם המינרל דטוליט, חבר אחר בקבוצה, או גם קבוצת הדטוליט/גדוליניט.
קבוצת הגדוליניט היא קבוצה של מינרלים המאופיינים במבנה המשלב יריעות הבנויות מארבעונים של סיליקה (Sio4) ושל בוראט (B(O,OH)4) או של תחמוצת הבריליום, כשבין היריעות מחברים קטיונים מתכתיים. למרות המבנה השכבתי כמעט לא ניתן להבחין בפצילות במינרלים החברים בקבוצה. בחלק מהמינרלים מופיעות עפרות נדירות.
הנוסחה הכללית של חברי הקבוצה היא (x(B, Be)SiO4(OH, O, כאשר x יכול להיות סידן, ברזל, מגנזיום, צריום, לנתן, בדיל, איטריום, נאודימיום, סקנדיום, בדיל, איטרביום וארביום.
פרינג הוא פריט תוכנה לטלפון נייד שאפשר לאחד את הקהילות המקוונות ותוכנות המסרים השונות.
היישום אפשר להתחבר דרך האינטרנט במכשיר הסלולרי לרוב הרשתות החברתיות ותוכנות המסרים הקיימות, להציגן תחת רשימה דינמית אחת הכוללת את אנשי הקשר השונים. כמו כן היישום אפשר לבצע שיחות טלפון המבוססות על טכנולוגיית VoIP תוך שימוש בתוכנות מסרים המאפשרות שירות זה, בדיקת דואר אלקטרוני, שיתוף קבצים וכן הלאה.
פיתוח המוצר החל על ידי היזם הישראלי אבי שכטר ב-2005.
היישום היה זמין ללא תשלום.
ולוול פסטרנק