החורף הוולקני בשנת 536 היה האירוע החמור והממושך ביותר של התקררות אקלימית בחצי הכדור הצפוני ב-2,000 השנים האחרונות. החורף הוולקני נגרם כתוצאה מהתפרצות געשית, שכמה מיקומים אפשריים לה הוצעו ביבשות שונות. רוב הדיווחים על החורף הוולקני בזמן התרחשותו מקורם בסופרים בקונסטנטינופול, בירת האימפריה הרומית המזרחית, אם כי השפעת הטמפרטורות הקרירות יותר נמשכה מעבר לאירופה. מחקר מודרני קבע שבתחילת 536 (או אולי בסוף 535) ההתפרצות פלטה כמויות אדירות של אירוסולים סולפטים לאטמוספירה, מה שהפחית את קרינת השמש שהגיעה אל פני כדור הארץ וקירר את האטמוספירה במשך מספר שנים. במרץ 536 החלה קונסטנטינופול לחוות שמים חשוכים וטמפרטורות קרירות יותר.
טמפרטורות הקיץ בשנת 536 ירדו ב-2.5 מעלות צלזיוס (4.5 מעלות פרנהייט) מתחת לנורמה באירופה. ההשפעה המתמשכת של החורף הוולקני של 536 גדלה בשנים 539–540 כאשר התפרצות געשית נוספת גרמה לטמפרטורות הקיץ לרדת עד 2.7 מעלות צלזיוס (4.9 מעלות פרנהייט) מתחת לנורמה באירופה. ישנן עדויות להתפרצות געשית נוספת בשנת 547 שייתכן והאריכה את התקופה הקרירה עוד יותר. ההתפרצויות הגעשיות, שלוו במגפת יוסטיניאנוס, שהחלה בשנת 541, גרמו ליבול חסר, לרעב ולמיליוני מקרי מוות ופתחו את עידן הקרח הקטן העתיק המאוחר, שנמשך בין 536 ל-660.
חוקר ימי הביניים מייקל מקורמיק כתב ש-536 הייתה השנה הגרועה ביותר בהיסטוריה לחיות בה. "זו הייתה תחילתה של אחת התקופות הגרועות ביותר לחיות בה, אם לא השנה הגרועה ביותר".
עדות היסטורית.
ההיסטוריון הביזנטי פרוקופיוס תיאר בשנת 536 לספירה בדיווח על המלחמות עם הוונדלים: "במהלך השנה הזו התרחש אות מפחיד ביותר. כי השמש הוציאה את אורה ללא בהירות... והיא נראתה כמו השמש בליקויה, כי קרניה לא היו ברורות".
בשנת 538, המדינאי הרומי קאסיודורוס תיאר את הדברים הבאים לאחד מפקודיו:
מיכאל הסורי (1126–1199), פטריארך של הכנסייה האורתודוקסית הסורית, רשם שבמהלך השנים 536–537 השמש זרחה בחולשה במשך שנה וחצי.
תופעות נוספות דווחו על ידי מספר מקורות עצמאיים בני הזמן:
עדויות מדעיות.
ניתוח טבעת עצים על ידי הדנדרוכרונולוג מייק ביילי, מאוניברסיטת המלכה בבלפסט, מראה צמיחה מועטה באופן חריג באלון האירי בשנת 536 וירידה חדה נוספת בשנת 542, לאחר התאוששות חלקית. ליבות קרח מגרינלנד ומאנטארקטיקה מראות עדות למרבצי סולפט משמעותיים בסביבות 534 ± 2, כלומר מוכיחות קיומו של מעטה אבק חומצי נרחב.
הסברים אפשריים.
ההערכה היא שהשינויים נגרמו מאפר או אבק שהושלכו לאוויר לאחר התפרצות הר געש (תופעה המכונה "חורף געשי"), או לאחר פגיעת שביט או מטאוריט. העדויות למרבצי סולפט בליבות קרח תומכות מאוד בהשערת הר הגעש; ספוג הסולפט חזק אפילו יותר מזה שליווה את האפיזודה הפחות קיצונית של סטייה אקלימית בשנת 1816, הידועה בכינויה השנה ללא קיץ, אשר נקשרה לפיצוץ הר הגעש טמבורה בסומבווה.
בשנת 1984 הועלתה האפשרות שהאירוע נגרם על ידי התפרצות הר הגעש רבאול במה שהיא כיום בריטניה החדשה, בפפואה גינאה החדשה.
בשנת 1999, דייוויד קיז העלה את האפשרות שהר הגעש קרקטואה התפרץ באותה עת וגרם לשינויים. נטען כי התפרצות של קרקטואה המתוארת כמתרחשת בשנת 416 על ידי "ספר מלכי" ג'אווה התרחשה בפועל בשנים 535–536 וכי אין שום עדות אחרת להתפרצות כזו בשנת 416.
בשנת 2009 פרסם דאלאס אבוט ממצפה הכוכבים של אוניברסיטת קולומביה למונט-דוהרטי בניו יורק עדויות מליבות קרח בגרינלנד לכך שייתכן כי פגיעות שביט מרובות גרמו לאובך. ממצאים בתוך הקרח עשויים להיות במקורם שאריות מכוכב הלכת שנפלטו לאטמוספירה על ידי אירוע פגיעה.
בשנת 2010 הציגו רוברט דאל, ג'ון סאות'ון ועמיתיו ראיות המצביעות על קשר בין התפרצות טירה בלנקה ג'ובן (TBJ) בקלדרת האילופנגו במרכז אל סלוודור לבין אירוע שנת 536. אף על פי שעדויות פחמן שפורסמו קודם לכן הצביעו על טווח גילאים דו-סיגמא 408-536, התואם את מועד הירידה האקלימית העולמית, הקשר בין 536 לאילופנגו לא נעשה במפורש עד שמחקר על ליבות משקעים ימיים בשולי האוקיינוס השקט במרכז אמריקה על ידי סטפן קוטרולף ועמיתיו הראה כי התפרצות ה-TBJ הייתה גדולה בהרבה ממה שחשבו בעבר.
מחקר משנת 2015 תמך בתיאוריה של התפרצות גדולה ב-"535 או בתחילת 536", ולפיו הרי געש בצפון אמריקה נחשבים למועמדים סבירים למקור התפרצות זו. המחקר גם זיהה אותות של התפרצות שנייה בשנים 539–540, ככל הנראה באזורים הטרופיים, מה שיכול היה לשמר את השפעות ההתקררות של ההתפרצות הראשונה עד סביבות 550.
בשנת 2018, חוקרים מאוניברסיטת הרווארד טענו שהייתה התפרצות געשית באיסלנד שהתפרצה בתחילת 536. עם זאת, מחבר המחקר הקודם אמר למגזין "Science" שהראיות אינן מספיקות כדי לבטל את השערת צפון אמריקה.
השלכות היסטוריות.
אירוע 536 והרעב בעקבותיו הוצעו כהסבר להפקדת מטמוני זהב על ידי האליטות הסקנדינביות בסוף תקופת ההגירה. הזהב היה אולי קורבן כדי לפייס את האלים ולהחזיר את אור השמש. ייתכן שאירועים מיתולוגיים נורדיים מבוססים על הזיכרון התרבותי של האירוע.
ספר שכתב דייוויד קיז משער ששינויי האקלים תרמו להתפתחויות שונות, כמו הופעת מגפת יוסטיניאנוס (541–549), שקיעת האיברים, נדידת שבטים מונגוליים למערב, סוף האימפריה הסאסאנית, התמוטטות אימפריית הגופטה, עליית האסלאם, התפשטות השבטים הטורקים ונפילת טאוטיווקאן. עם זאת, הרעיונות האלו לא התקבלו במיינסטרים. בסקירת ספרו של קיז, הארכאולוג הבריטי קן דארק העיר כי "חלק ניכר מהטיעונים המובאים בספר נתונים בוויכוח רב, מבוססים על מקורות גרועים או פשוט שגויים. [...] אף על פי כן, ראויים לציון ההיקף הגלובלי של הספר וגם הדגש על המאה ה-6 לספירה כזמן של שינויים רחבי טווח, והספר מכיל אינפורמציה לא ידועה שתהיה חדשה לרבים. עם זאת, הוא אינו מצליח להדגים את התזה המרכזית שלו ואינו מציע הסבר משכנע לשינויים הרבים שנדונו".
ההיסטוריון אנדרו בריז טוען שכמה מאירועים המופיעים באגדות המלך ארתור, כולל קרב קמלן, הם היסטוריים, והתרחשו בשנת 537 כתוצאה מהרעב הקשור לשינוי האקלים של השנה הקודמת.
הר בראדלי
קקיסטוקרטיה
קקיסטוקרטיה (באנגלית: Kakistocracy) היא ממשלה המנוהלת על ידי האזרחים הגרועים ביותר, הכי פחות מוכשרים או חסרי מצפון. המילה נטבעה כבר במאה ה-17.
אטימולוגיה.
המילה נגזרת משתי מילים ביוונית, κάκιστος (קקיסטוס; הגרוע ביותר) ו-κράτος (קראטוס; שלטון) – שלטון הגרועים ביותר.
היסטוריה.
השימוש המוקדם ביותר במילה מתוארך למאה ה-17, ב-"A sermon Preached at the Publique Fast the ninth day of Aug. 1644 at St. Maries" של פול גוסנולד:לכן אין לנו צורך להקפיד על תפילה נגד כאלה: נגד אותם מסיתים מתחסדים, שהביאו אש משמים כדי להעלות את ארצם באש, העמידו פנים שהדת מעוררת ומקיימים מרד מרושע ביותר: נגד אלה של נירון, אשר קרע את רחם האם שילדה אותם, ופצע את השדיים שינקו אותם: נגד אותם קניבלים שניזונים מהבשר ושיכורים בחולצת אחיהם: נגד אלה של קטילינה שמחפשים את מטרותיהם הפרטיות בהפרעה לציבור, והציתו את הממלכה כדי להצית ביצים משלהם: נגד הסערות האלה של המדינה, אותן רוחות חסרות מנוחה שאינן יכולות לחיות עוד, אז מתערבות ומתערבבות; שנוקטים בגירוד תמידי של שינוי וחידוש, הפיכת ההיררכיה הישנה שלנו לכנסייה חדשה, וזה שוב לעצמאות חדשה יותר; והמונרכיה המנומסת שלנו הופכת לסוג מטורף של קקיסטוקרטיה. אלוהים אדירים!הסופר האנגלי תומאס לאב פיקוק השתמש במונח ברומן שלו משנת 1829 "The Misfortunes of Elphin", שבו הוא מסביר שהקקיסטוקרטיה מייצגת את ההפך מאריסטוקרטיה, שכן אריסטוס (ἄριστος) פירושו "מעולה" ביוונית. בספר שלו משנת 1838, Memoir on Slavery, הסנאטור האמריקני ויליאם הארפר השווה קקיסטוקרטיה לאנרכיה, ואמר שקקיסטוקרטיה התרחשה רק לעיתים רחוקות:
המשורר האמריקני ג'יימס ראסל לוול השתמש במונח בשנת 1876, במכתבו לג'ואל בנטון, בכותבו: "מה שממלא אותי בספק ובפחד הוא השפלה של הטון המוסרי. האם זה או לא תוצאה של דמוקרטיה? האם שלנו היא 'ממשלה של העם, על ידי העם, למען העם', או האם קקיסטוקרטיה, לטובת נבלים במחיר של שוטים?"
שימוש.
במאות ה-20 וה-21, המונח שימש לתיאור:
דראוויצר גליידר
בוריס פילניאק
בּוֹריס אנְדְרֵייביץ' פּילְנְיַק (ברוסית: Бори́с Андре́евич Пильня́к 11 באוקטובר 1894 – 21 באפריל 1938) היה סופר רוסי וסובייטי שהוצא להורג על ידי שלטונות ברית המועצות בטענות שווא על תכנון לרצוח את יוסיף סטלין ואת ניקולאי יז'וב.
ביוגרפיה.
פילניאק נולד בשם בוריס אנדרייביץ' ווֹגאוּ בעיר הקטנה מוז'איסק, במחוז מוסקבה. אביו היה רופא, צאצא של חקלאים גרמנים שהתיישבו על גדות הוולגה בתקופת שלטון קתרין הגדולה. אמו הייתה בת למשפחת סוחרים ותיקה מסראטוב. בוריס החל להתעניין בכתיבה לראשונה בגיל תשע. בין השפעותיו המוקדמות היו אנדריי ביילי, אלכסיי רמיזוב, ויבגני זמיאטין.