האחים קונטרסקי נולדו שניהם באיזרלוהן. אלויס החל את לימודיו בגיל צעיר אצל פרנץ הנמאן. בהמשך למד בקלן אצל אילזה שמיטץ-גוהר, ואצל אדוארד ארדמן בהמבורג.
הקונצרט הפומבי הראשון שלהם היה ב-1949 ובו ניגנו את הקונצ'רטו של סטרווינסקי לשני פסנתרים. ב-1955 הקימו דואו פסנתר משלהם "קלאווירדואו קונטרסקי" והופיעו בקביעות מ-1959 עד שאלויס נתקף בשיתוק בשנת 1983 כתוצאה משני אירועים מוחיים. בשנת 1956 זכו בפרס ראשון על דואו פסנתר בתחרות המוזיקה הבינלאומית הרביעית של רדיו גרמניה.
משנת 1962 הדריכו אלויס ואלפונס בסמינר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטדט. אלויס גם היה חבר בהרכב הקאמרי הבינלאומי של דרמשטאדט. משנת 1963 הדריך אלויס בקורסים למוזיקה חדשה בקלן. אלפונס היה חבר באקדמיה הבווארית לאמנויות יפות ובמועצה הגרמנית למוזיקה, שהיא חברה במועצת המוזיקה הבינלאומית) והיה פרופסור באוניברסיטאות קלן, מינכן ובאוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג. בשנת 1965 הקים אלויס דואו עם הצ'לן זיגפריד פאלם.
כדואו, הופיעו בנגינת בכורה של יצירות מאת לוצ'אנו בריו, סילבאנו בוסוטי, מאוריציו קאגל, קרלהיינץ שטוקהאוזן, אנרי פוסר, לואיס דה פאבלו וברנד אלואיס צימרמן.
הדואו ערך סיורים תדירים בארצות מערב אירופה, המזרח התיכון, אמריקה הצפונית וההדרומית, וכן הופיעו באוסטרליה. הם ביקרו בישראל בשנים 1969, 1971 ו-1974. יש להם הקלטות רבות, בהן "מנטרה" של שטוקהאוזן, בפיקוח המלחין, שיצאה לראשונה בתקליט אריך נגן של חברת דויטשה גרמופון ושוב בתקליטור 16 של "ההוצאה השלמה" של שטוקהאוזן. הרפרטואר המסורתי יותר שלהם כולל את "מחולות הונגריים" של ברהמס בשלמותם ואת הפנטזיה בפה מינור של שוברט, דויטש 940. בפסקול הסרט "הנרי וג'ון" משנת 1990 הם מנגנים את ה"סוויטה קטנה" של דביסי
ב-1974 הוציא אלפונס את ההקלטה הראשונה בכלים האותנטיים של סונאטת ארפג'ונה של שוברט בלה מינור, דויטש 821. את תפקיד הארפג'ונה מנגן קלאוס שטורק ואלפונס מנגן בפורטה פיאנו. אלויס הופיע בהקלטה של "מיקרופוניה I" של שטוקהאוזן, שם ניגן את תפקיד הטם-טם, ואלפונס השתתף במיקרופוניה II, שם ניגון בעוגב האמונד.
ב-1959 נשא אלויס לאישה את השחקנית גיזלה זאואר. לפי מקור אחד, ייתכן שאלויס הופיע פעם כמנצח, בבכורה הצרפתית באופרה בסטיליה בפריז של "החיילים" מאת ברנד אלויס צימרמן, אבל מקור אחר נוקב בשם אחיו הצעיר, ברנרד, כמנצח על ההפקה הזאת. לא נראה סביר שהיה זה אלויס, שסבל ב-1983 שני אירועים מוחיים מגבילי תנועה, שהשאירוהו משותק בצד אחד ולוקה בראייה ובדיבור. אשתו, גיזלה זאואר-קונרסקי, קטעה את הקריירה האמנותית שלה כזמרת כדי לטפל בבעלה. ב-2008, העניק לה ראש עיריית קלן מדליית הצטיינות מטעם העיר על השירות שהגישה לבעלה.
תלמידי האחים היו: יורק הלר, שטפן שלאיירמאכר, כריסטין גרוויג ואפריין גונזלס גואנו, אנה האס-ניבידז'יאק ופיוטר ניבידז'יאק, דאגלס נמיש ודומיניק מורל, אלנה האמל ולאורה סנשז, ועוד רבים.
אגאדו
אגאדו (בצרפתית: Agadou, באנגלית: Agadoo) הוא להיט יורופופ רב ביצועים.
היסטוריה.
השיר הוקלט לראשונה בצרפתית ב-1971 בשם "Agadou" בביצועם של מישל דלאנקרה ומיה סמיל, בהשראת מוזיקה מרוקאית. ב-1974 אימצה אותו רשת קלאב מד, והחלה להשמיע אותו באתרי הנופש שבבעלותה. במהלך עשר השנים הבאות נוצרו מספר גרסאות כיסוי נוספות. אחת הבולטות והמצליחות בהן הייתה גרסתו הצרפתית של הזמר הקנדי, פטריק זבה (Patrick Zabé) , משנת 1975. הגרסה שהושמעה רבות בישראל הוקלטה ב-1976 על ידי הרכב עלום בשם Tahiti, בביצוע שהופיע על תקליט שדרים באוסטרליה, ובארץ - על תקליט Le Club, ובהמשך על דיסק בשם "The club - להיטי כפרי הנופש בים התיכון".
הלהקה הבריטית בלאק לייס הקליטה את השיר ב-1984. זאת אחרי, שבשנת 1981 הופיעה להקת בלאק לייס בפאב בעיר דרבי. צוות הפאב נהג להשמיע את השיר ולרקוד לצליליו. חברי הלהקה התלהבו מהשיר, והקליטו גרסה באנגלית. השיר בהקלטתו זו הגיע בשיאו למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, ובסך הכל דורג במשך 30 שבועות בין 75 הסינגלים המובילים במצעד הסינגלים הבריטי. השיר דורג במקום השמיני ברשימת הסינגלים הנמכרים ביותר בבריטניה ב-1984 כולה.
בניגוד לפופולריות לה זכה השיר עם צאתו, בשנים שלאחר מכן התייחסו אליו מבקרי המוזיקה בזלזול, והוא היה מושאן של פרודיות רבות. בשנת 2003 בחר בו מגזין המוזיקה הבריטי Q לשיר הגרוע ביותר שהוקלט אי פעם. בין נימוקי חבר השופטים הם ציינו כי הוא "נשמע כמו מסיבת דיסקו בבית הספר שהיית חייב להגיע אליה, כמו קרובי משפחה בגיל העמידה רוקדים ברכבת בחתונה, כמו תקליטן מוולברהמפטון, כמו כל קלישאה מוזיקלית ששמעת אי פעם".
ייתכן, שההבדל ביחס שקיבלו הגרסאות בשפה הצרפתית והאנגלית נובע גם מהשוני בתמליל, שבשתי השפות. בגרסה האנגלית, המלל הוא בנאלי ביותר (תרגום חופשי "אגדו דו דו, קח אננס ונער את העץ" וכמו כן, הקטע עם היוקלילי חף ממשחק מילים) ואילו בצרפתית המילים קשות להגיה ומתוחכמות יותר (תרגום חופשי "אגדו דו דו, ת'ביר ת'אננס ותקדיר ת'קפה" וכמו כן, בקטע עם היוקלילי "היא ניגנה יוקללי ואני דיברתי באקוליליה" דהיינו, דיברתי כהד לדבריה).
בישראל, הפך השיר לאחד השירים המזוהים עם אתרי הנופש בכלל, ורשת קלאב מד בפרט. העיתונאית מרב יודילוביץ', שעבדה בצוות התרבות של קלאב מד באילת, מנתה את השיר כאחד הסמלים המובהקים שלו, וכתבה עליו כך:
פאול שטרן
ד"ר פאול שטרן (1892–1948) היה שחקן ברידג' יהודי, ששיחק בנבחרת אוסטריה שזכתה באליפות אירופה בשנים 1932 ו-1933. בשנת 1938, ברח ללונדון מאימת השלטון הנאצי. שטרן ייסד את התאגדות הברידג' האוסטרית בשנת 1929 והיה נשיאה הראשון. שטרן היה גם תאורטיקן ברידג' שכתב ספרים ופיתח שיטת הכרזה הקרויה Vienna System או Austrian System.
ביוגרפיה.
ד"ר שטרן היה עורך-דין ודיפלומט. כאשר אוסטריה סופחה לגרמניה (אנשלוס) בשנת 1938 החזיר ד"ר שטרן לשלטון הנאצי את צלב הברזל, שקיבל במלחמת העולם הראשונה וצירף אליו מכתב מעליב. כתוצאה מכך הוכנס על ידי הנאצים לרשימת נדונים למוות בה נמצא במקום ה-11. הוא מצא מקום מחבוא ואחרי כן ברח לאנגליה. הבריחה בוצעה באמצעות מעבר בהרי האלפים לשווייץ ומשם לאנגליה. שטרן קיבל אזרחות בריטית במשך עשור היה דמות מרכזית בברידג' של מדינה זו. שטרן הקים בית-ספר לברידג' בו לימד את השיטה שלו והרבה לשחק בתחרויות.
למרות היותו דיפלומט, נודע בחוסר סובלנות כלפי טעויות אוויליות בברידג'. את שותפיו כינה בשמות לא מחמיאים של חיות, כגון: חמור או שור. כשנשאל מדוע הוא מכנה אותם בשמות כאלה, השיב בדיפלומטיות שעל ידי כך הוא מבטא את אהבתו לחיות. באחד המקרים אף שפך ספל קפה על שותפו. כשנשאל על ידי עיתונאי על התקרית אמר: "זה לא רציני, לא היה בספל סוכר".
קריירה בברידג'.
שטרן נחשב למאמן קשוח ותובעני שחייב את שחקניו להיצמד לשיטת ההכרזה שלו. מצד שני היה בעל אישיות חמה וגילה אמפתיה רבה לשחקניו.
שיטת ההכרזה Vienna System.
בשנת 1935 פיתח שטרן את שיטת ההכרזה Vienna System, שהייתה שיטת ההכרזה הראשונה שהתבססה על הכרזות לא-טבעיות.
אופן ההכרזה בשיטה זו שונה מאוד מהמקובל היום. להלן תיאור של הכרזות עיקריות על פי השיטה:
את שיטת ההכרזה אמצו רבים מהשחקנים החזקים של אותה תקופה. שטרן שימש כמנטור שלהם.
רד-בינת
רד בינת
עבד אל-באסט סיידא
עבד אל-באסֶט סיידא (; נולד ב-22 ביוני 1956) הוא פוליטיקאי סורי-כורדי, נשיא המועצה הלאומית של סוריה.
סיידא הצטרף למועצה הלאומית של סוריה כפעיל עצמאי שאינו חבר מפלגה פוליטית, ונבחר לוועד הפועל. הוא היה ראש מחלקת זכויות האדם שלה. ביוני 2012 הוא נבחר להחליף את בורהאן ע'ליון בראש המועצה הלאומית.
לאחר בחירתו הוא הודיע על הרחבת הרפורמות במועצה, מה שהפך אותו ליותר ליברלי ודמוקרטי. הוא גם חיזק את הקשרים עם הצבא הסורי החופשי.
שמואל מלניק
שמואל מיכל הכהן מֶלניק (י"ד באייר תרמ"ה, אפריל 1885 – כ"ז באייר תש"ג, 1 ביוני 1943) היה אמן, צייר, צייר קיר וצייר שלטים בירושלים.
קורות חייו.
מלניק נולד ב-1885 בעיר ורשה שבפולין הרוסית, בנם של אסתר לאה (בת יעקב טכורש) וצבי יצחק מלניק, חרש ברזל. את מלאכת הציור החל ללמוד בבית המלאכה של אביו שם עבדו אמנים שונים. כשהיה בן עשרים נסע לווינה, שם למד את מקצוע הציור העיטורי ועסק בציורי קיר וצביעה. בשנת תרס"ח עלה לארץ ישראל והתיישב ביישוב הישן בירושלים. שם לא נזקקו למלאכת מחשבת, ולפיכך החל לעסוק בציור שלטים. בשנת 1908 החל ללמוד בבית הספר לאמנויות "בצלאל" והיה לאחד מתלמידי המחזורים הראשונים. לאחר מכן הקים יחד עם האמן מאיר רוזין את "בית מלאכה אמנותי הארצישראלי הראשון" בירושלים, שבו הציעו "ציור בתים ובתי תפילה, ציור שלטים על בד, עץ ופח, בניית במות וקישוטן, אותיות בולטות, תמונות מארץ ישראל, יציקה בגבס וקישוטים עבור בתי צילום". אולם השותפות בין השניים לא שרדה זמן רב. בשנת תרס"ט נישא לשרה סוניה בת שלמה זלצברג, ולזוג נולדה בת תחיה (1911 - 2003) ובן הרצל (1914-1931)