בסביבות 1765 כתב אלברכטסברגר לפחות שבעה קונצ'רטי לנבל פה (Jew's harp) וכלי מיתר (שלושה מהם שמורים בספרייה ההונגרית הלאומית בבודפשט). אלה הן יצירות נעימות, כתובות היטב בסגנון גאלאנט.
ככל הנראה, השירות החשוב ביותר שאלברכטסברגר עשה למוזיקה בא לביטוי בעבודתו התאורטית. בשנת 1790 פרסם בלייפציג מסה על הלחנה, שיצאה במהדורה שלישית בשנת 1821. קובץ של כתביו בנושא הרמוניה, בשלושה כרכים, יצא לאור בפיקוח תלמידו איגנץ פון זייפריד ב-1826. גרסה אנגלית של קובץ זה יצאה לאור בהוצאת נובלו ב-1855. סגנון כתיבתו נשען על הקונטרפונקט של יוהאן יוזף פוקס, שהיה ממונה על המוזיקה בקתדרלת שטפאן הקדוש בשנים 1713 - 1741, המשרה שאליה התמנה אלברכטסברגר כעבור 52 שנים.
אחת מיצירותיו המוכרות ביותר הוא הקונצ'רטו לטרומבון אלט ותזמורת בסי במול מז'ור. קונצ'רטו זה זוכה להוקרה בחוגי הטרומבוניסטים, שמספר היצירות שנכתבו לכלי הנגינה שלהם בתקופה הקלאסית מועט מאוד.
פניני
הטבעת של פוליקראטס
טבעתו של פוליקראטס
חנרליסימו
Federal Bureau of Investigation
Central Intelligence Agency
Farm Security Administration
מייקל פינלי
מייקל הווארד פינלי (באנגלית: Michael Howard Finley; נולד ב-6 במרץ 1973) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד. בעבר שיחק בסן אנטוניו ספרס עמה זכה באליפות NBA אחת, בפיניקס סאנס ובדאלאס מאבריקס, וכן היה חבר בסגל נבחרת ארצות הברית.
קריירה.
פינלי החל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. הוא סיים את קריירת המכללות שלו בתור הקלע המוביל בכל הזמנים של ויסקונסין, והחזיק בשיא זה במשך 11 שנים, עד שנשבר על ידי אלאנדו טאקר ב-2007. פינלי נבחר במקום ה-21 על ידי פיניקס סאנס בדראפט ה-NBA של 1995.
בעונתו הראשונה ב-NBA עם פיניקס סאנס, עונת , הציג פינלי יכולת מרשימה עם ממוצעים של 15 נקודות, 4.6 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק, והפך לרוקי השלישי בלבד בתולדות פיניקס שקולע מעל 1,000 נקודות. במהלך העונה השתתף כרוקי בתחרות ההטבעות באירוע האולסטאר וסיים במקום השני אחרי ברנט בארי. בסיום העונה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה, וסיים שלישי בבחירת רוקי השנה בליגה. על אף רמת המשחק הטובה שלו, הוא הועבר לדאלאס מאבריקס בדצמבר 1996.
בעונתו הראשונה בדאלאס, הוביל פינלי את הקבוצה בקליעות, באסיסטים ובחטיפות והשתתף פעם נוספת בתחרות ההטבעות באולסטאר. יחד עם סטיב נאש והפורוורד דירק נוביצקי, היה פינלי חלק חשוב בשיטת המשחק הייחודית של דאלאס שכונתה "ראן אנד גאן", והשילוב בין שחקנים אלו זכה לכינוי "שלושת הגדולים". בשנים 2000 ו-2001 נבחר פינלי לייצג את האזור המערבי במשחק האולסטאר של ה-NBA. בסיום עונת של ה-NBA, נכלל פינלי בסגל נבחרת ארצות הברית לאליפות העולם, אך היה שותף לכשלונה והדחתה ברבע הגמר.
ככל שהלך והתבגר בגיל, ובמקביל לפריצתו הגדולה של דירק נוביצקי, החל פינלי לשמש יותר ויותר בתפקיד משני בקבוצה. הוא המשיך להפגין יכולת טובה במדי דאלאס והתמחה ברגעים חשובים של המשחקים, אך לא הצליח לזכות עם הקבוצה באף אליפות. בשנת 2005 שוחרר פינלי מדאלאס בשל סיבות כלכליות.
בעונת , לאחר עזיבתו את דאלאס, עבר פינלי לסן אנטוניו ספרס - קבוצה אחרת ממדינת טקסס. בתחילת דרכו בסן אנטוניו הוא היה מחליף למאנו ג'ינובילי; הוא שימש בעיקר לתפקידים מוגדרים בקבוצה, ופיתח את יכולת הקליעה שלו ממרחק מהסל. בעונתו הראשונה, הודחה סן אנטוניו ממשחקי הפלייאוף בסיבוב השני על ידי דאלאס מאבריקס, קבוצתו הקודמת.
במשחק במסגרת סדרת הסיבוב הראשון בפלייאוף של עונת , מול דנוור נאגטס, השיג פינלי את שיא קליעת השלשות למשחק אחד בפלייאוף בתולדות סן אנטוניו, לאחר שקלע 8 מ-9 ניסיונותיו ושבר את השיא הקודם, שהיה שייך לברוס בואן. הוא סייע לסן אנטוניו להמשיך עד לסדרת הגמר מול קליבלנד קאבלירס, ושם לנצח בתוצאה 0–4 ולזכות באליפות ה-NBA. הייתה זו האליפות הראשונה בקריירה של פינלי.
בעונת פתח פינלי בקביעות בחמישיית סן אנטוניו, בעיקר בשל פציעתו הארוכה של ג'ינובילי. עם זאת, הוא החמיץ את מרביתה של העונה הבאה בשל פציעה ממנה סבל, ולאחר חזרתו לא נמצא לו מקום בקבוצה בעקבות התבססותם של ג'ינובילי ושל ריצ'רד ג'פרסון. הוא שוחרר מסן אנטוניו בפברואר 2010, ובחודש מרץ הצטרף לקבוצת בוסטון סלטיקס, חתם על חוזה עד לסיום העונה ובתום העונה פרש.
איגנץ פון זייפריד
איגנץ קסאפר ריטר פון זייפריד (בגרמנית: Ignaz Xaver Ritter von Seyfried; 15 באוגוסט 1776 - 27 באוגוסט 1841) היה מוזיקאי, מנצח ומלחין אוסטרי.
פון זייפרט נולד בווינה. לפי דברים בכתב ידו בזכרונותיו, היה תלמיד הן של מוצרט והן של אלברכטסברגר. אחרי מות אלברכטסברגר הוציא לאור את מכלול כתביו. בין תלמידיו היו פרנץ פון סופה, היינריך וילהלם ארנסט ואדוארד מרקסן.
קריירת הניצוח שלו.
בנעוריו שימש זייפריד עוזר מנצח בלהקת האופרה של עמנואל שיקאנדר בתיאטרון על הווידן בווינה. הוא היה למנהל מוזיקלי ב-1797 וכיהן בתיאטרון בבניינו החדש, התיאטר אן דר וין עד 1826.בזכרונותיו הוא מספר על ההפקה הראשונה, בחסות שיקאנדר, של חליל הקסם של מוצרט, ומביא אנקדוטה מעניינת הקשורה במות המלחין כמה שבועות לאחר מכן.
בשנת 1805 ניצח פון זייפריד על הצגת הבכורה של הגרסה המקורית של פידליו מאת בטהובן.
קריירת ההלחנה שלו.
על יצירותיו המוזיקליות אומר "מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים": "רב-צדדיותו הקנתה לו מקום יחיד במינו בחיי המוזיקה של וינה; עם זאת, אין כמעט דבר במוזיקה שלו המצטיין במקוריות אמיתית או בייחוד של ממש."
היינריך וילהלם ארנסט
היינריך וילהלם ארנסט (בגרמנית: Heinrich Wilhelm Ernst, ינואר 1814 - 8 באוקטובר 1865) היה כנר, ויולן ומלחין יהודי-מוראבי. רבים ראו בארנסט כנר משכמו ומעלה בין בני תקופתו, ממשיכו הגדול ביותר של ניקולו פאגאניני.
חייו.
ילדות ונעורים.
ברוב המאמרים העוסקים בהיינריך וילהלם ארנסט נאמר, שהוא נולד ב-6 במאי 1814, אך פצקה הגיע למסקנה, בעבודתו משנת 1958, שתאריך זה איננו יכול להיות נכון. אחרי חיפוש בארכיבים בברנו הוכיח פצקה, כי מוריץ, אח צעיר של היינריך, נולד ב-28 בנובמבר 1814. מכאן ברור, שהיינריך לא יכול היה להיוולד בחודש מאי של אותה שנה. בהודעה בעיתון אחרי קונצרט במרץ 1824 מתואר היינריך כבן 10 שנים. תעודת לידה איננה קיימת, ככל הנראה, ופצקה הגיע למסקנה, שהיינריך נולד לא במאי אלא בינואר 1814.
ארנסט נולד בברנו, מוראביה. בגיל תשע התחיל ללמוד נגינה בכינור. הוא היה ילד פלא, שרכש את השכלתו המוזיקלית בקונסרבטוריון של "עמותת ידידי המוזיקה". מוריו לכינור היו יוזף בהם, החל ב-1825, ויוזף מאיזדר, והלחנה למד אצל איגנץ פון זייפריד.
ב-1828 בא פגניני לווינה. ארנסט שמע אותו והתרשם עמוקות מנגינתו בכינור. יש אומרים, כי בהזדמנות זו ניגן ארנסט לפני פגניני וזה ניבא לו עתיד מזהיר. פגניני הופיע ב-14 קונצרטים בווינה וארנסט האזין לרבים מהם כדי לנצל את ההזדמנות לערוך תצפיות באמן הדגול. באפריל 1829 יצא ארנסט מווינה אל מינכן לעבוד בתזמורת המלכותית, אבל פגניני יעץ לו לכוון את שאיפותיו גבוה יותר. לאחר זאת, הופיע ארנסט בקונצרטים באותן ערים כמו פגניני. הקונצרטים הללו זכו להערכה רבה, אבל הוא עמד עדיין בכל המובנים בצלו של רב-האמן. סברה אומרת, שמצב זה דיכא אותו במידה כזאת, עד שהסתגר בחדרו למשך חמישה ימים. באביב 1830 פגש שוב ארנסט את פגניני בפרנקפורט. בקונצרט שהגיש שם ניגן ארנסט את Nel cor pìù non mi sento של פגניני בדייקנות שהדהימה הן את הקהל והן את פגניני עצמו. יצירה זו, כמו רוב יצירותיו של פגניני, עוד לא יצאה בדפוס באותו זמן, ומכאן שארנסט למד אותה משמיעה כשהאזין לקונצרטים של פגניני. ימים אחדים אחר כך, כשארנסט בא לבקר את פגניני ומצא אותו עסוק בחיבור מוזיקה עם הגיטרה שלו, מיהר פגניני להסתיר את כתב היד מתחת למצעי מיטתו בטענה, שעליו להגן על יצירתו לא רק מאוזניו של ארנסט אלא גם מעיניו.
קריירה.
בשנים הבאות יצא ארנסט לכמה סיורי הופעות ברחבי צרפת. כששמע שפגניני אמור לנגן בקונצרטים במרסיי בינואר 1837, מסע לשם לשמוע שוב את מורו ורבו. ארנסט היה נחוש בדעתו ללמוד את סודות הטכניקה המורכבת של פגניני ולצורך זה שכר חדר שכן לחדרו של פגניני והשתדל לצותת לנגינתו כל אימת שיכול היה. בין שני הכנרים התנהלה תחרות קונצרטים על לב הקהל, שנחלק בדעתו בין הווירטואוז הוותיק לכנר הצעיר. הדעות נחלקו לכאן ולכאן, אבל הגישה המקובלת הייתה, שהטכניקה של פגניני מלוטשת יותר אך נגינתו של ארנסט נוגעת יותר ללב.
אולי כמחוות כבוד לפגניני, חיבר ארנסט סדרת וריאציות על הנושא "קרנבל בוונציה" והרבה לנגנן בסיומי קונצרטים. הוא גם השתמש בסקורדטורה (כוונון שונה מהמקובל) באופן דומה לזה של פגניני בווריאציות שלו. היצירה התחבבה במיוחד על קהל מאזיניו בכל מקום שניגן בו והייתה לסימן ההיכר שלו.
לאחר שנת 1844 התגורר ארנסט בעיקר באנגליה. הוא הצטרף ל"רביעיית בטהובן" בלונדון וניגן בעיקר את רביעיות המיתרים של בטהובן עם יוזף יואכים, הנריק וייניאבסקי ואלפרדו פיאטי.
שנים אחרונות ומוות.
בשנת 1862 התרופפה בריאותו. הוא חלה בנווורלגיה חמורה במיוחד שלא אפשרה לו לנגן. בשבע שנותיו האחרונות חי בניס ועסק בעיקר בהלחנה. בין השאר חיבר שם הווריאציות הפוליפוניות. ארנסט מת בניס.
בזמנו היה ארנסט היה אמן ידוע-שם ומהולל, אך כיום אין זוכרים עוד את שמו. רבים ראו בו את גדול הכנרים בתקופתו וממשיכו הדגול ביותר של פגניני.