השם "פלשתינה" היה מיוחס לארץ ישראל שמשתי גדות נהר הירדן ונותר בשימוש בלשונות האירופיות גם בעת החדשה. לאחר סיום המנדט הבריטי והקמת מדינת ישראל, בשל אי ההבחנה בערבית ובשפות הלועזיות בין השם "פלשתינה" לגרסתו הערבית, "פלסטין", נעשה המושג בשפות הללו לבעל משמעות כפולה: הוא משמש כשמה ההיסטורי של הארץ כולה, אך גם מזוהה כיום עם היישות הערבית הלאומית שהתהוותה בה במאה ה-20.
Internet Relay Chat
IRC (ראשי תיבות של Internet Relay Chat, בעברית: ממסר שיחוח מרשתת) הוא פרוטוקול המשמש לשיחה טקסטואלית ברשת האינטרנט. השימוש העיקרי ב-IRC הוא לשיחות מרובות משתתפים, אך הוא מאפשר לקיים גם שיחות פרטיות.
את הפרוטוקול ניסח יארקו אויקארינן (Jarkko Oikarinen) ב־1988, והוא פיתח את התוכנה הראשונה שמימשה אותו, כתחליף לתוכנת MUT ששימשה לצרכים דומים עד אז. השימוש הראשון בתוכנה החדשה נעשה ב־BBS בשם OuluBox בפינלנד.
התוכנה קנתה לעצמה פרסום בתקופת מסך הברזל, שבה היא שימשה להעברת הודעות בין ברית המועצות לבין העולם המערבי.
IRC הוא פרוטוקול שרת–לקוח ברמת שכבת התוכנה של מודל ה־OSI ושל ה־מודל ה־TCP/IP. הוא משתמש ב-TCP להעברת המידע ברשת ובמידת הצורך גם ב־SSL כדי להצפין את תעבורת המידע.
תוכנות IRC נכתבו עבור מגוון פלטפורמות, לרבות Windows, יוניקס, לינוקס ו־Mac OS X.
רשתות.
בפרוטוקול IRC שרתים יכולים להיות מחוברים ביניהם ביחד לרשת. כל לקוח שמחובר לאחד השרתים ברשת יראה את אותם הדברים שרואה לקוח שמחובר לכל שרת אחר ברשת.
ישנן אלפי רשתות IRC ציבוריות. ביניהן:
בישראל.
שרתי IRC פעילים בארץ:
משתמשים.
כל משתמש מזוהה על ידי כינוי, שיכול להיות כמעט כל צרוף של תווי ASCII. במקור לא הייתה כמעט שום הזדהות, למעט הסתמכות על פרוטוקול IDENT. שרתים חדשים הוסיפו דרכי הזדהות שונות: אם כחלק מההתחברות, ואם כשרות הזדהות נפרד (NickServ - משתמש מיוחד שצריכים לשלוח לו הודעה עם הסיסמה).
ערוצים.
עיקר התקשורת בפרוטוקול IRC היא שיחה בערוצים (channels. נקראים גם חדרים - rooms). כל משתמש יכול להיות במספר ערוצים בו־זמנית. כל משתתף מקבל את כל ההודעות שנשלחות לערוץ (ולכן מתקבל הרושם של שיחה בחדר). ברוב המקרים שם הערוץ מתחיל בסימן '#'. מלבד שמו, יש לכל חדר שורת נושא אשר מתארת אותו בקצרה.
המשתמש הראשון שמנסה להיכנס לערוץ שלא קיים, יוצר אותו. הוא גם מקבל הרשאות מפעיל (op, קיצור של operator). הוא רשאי להעניק הרשאה זו לאחרים. הוא רשאי גם לבעוט משתמשים אחרים מהערוץ (kick) או למנוע מהם להיכנס שוב (ban). פעולות שנדרשות לעיתים כנגד טרולים.
הכרונולוגיה המקראית והמסורתית
הכרונולוגיה המקובלת במסורת היהודית מבוססת על התנ"ך ואחריו על ספרים מסורתיים נוספים - בעיקר על מדרשי האגדה, כפי שרוכזו וסודרו בספר "סדר עולם" - ולא על ממצאים ארכאולוגיים או מחקרים היסטוריים. כרונולוגיה זו נהוגה ברוב ספרי תולדות עם ישראל שהתחברו אחרי התלמוד, ובהם: ספר הישר, ספר יוחסין השלם, סדר עולם זוטא, אגרת רב שרירא גאון, ספר הקבלה, שלשלת הקבלה, צמח דוד וסדר הדורות. הכרונולוגיה של המדרש מסתיימת בחורבן בית המקדש השני, ומשם ואילך מתואמת עם הכרונולוגיה המקובלת במחקר.
מניין השנים בלוח העברי.
ציון רוב השנים בערך זה הם על פי מניין השנים של בעל סדר עולם רבה, כלומר, שנים שלמות לאדם הראשון, אבל לפי מניין השנים הנהוג כיום - מניין השנים לבריאת העולם - יש להוסיף שנתיים על מניינו של בעל הסדר עולם ושנה אחת למניין הגמרא. כמו כן, אין להשוות בין מניין השנים המובא כאן למניין השנים בספירה הנוצרית.
תולדות האנושות.
פסוקי המקרא בספר בראשית מתארים באיזה גיל הוליד כל אחד מאנשי הדורות שבין אדם הראשון ליעקב את בנו, וכך מאפשרים למנות על פי שנות חייהם את שנות קיומה של האנושות. יעקב נולד על פי זה בשנה ה-2108. יעקב ירד למצרים בהיותו בן 130, ואם כן עולה שירידת יעקב ובניו למצרים הייתה אחרי שמלאו 2238 שנים לבריאת אדם הראשון. בני ישראל היו במצרים 210 שנים, נמצא שיציאת מצרים הייתה בשנת 2448 לבריאת אדם הראשון. על הפסוק "ועבדום ועינו אותם ארבע מאות שנה" (), מוסבר שהספירה של 400 השנים מתחילה מלידת יצחק (2048). בית המקדש הראשון נבנה 480 שנה לאחר יציאת מצרים. בית ראשון עמד 410 שנה. לאחר מכן יצאו ישראל לגלות בבל שנמשכה 70 שנה. לאחר מכן נבנה בית המקדש השני שעמד 420 שנה.
נבוכדנצר החריב את בית המקדש הראשון בשנת 19 למלכותו, מלכותו התקיימה 45 שנה, אחריו מלך בנו אויל מרודך 22 שנה, אחריו מלך בלשאצר 3 שנים, אחריו מלך דריווש המדי שנה אחת, אחריו מלך כורש הפרסי 3 שנים (שאז התחילה מלכות פרס בכל העולם), אחריו מלך אחשוורוש 14 שנה, אחריו מלך בנו (מאסתר המלכה) דריווש הפרסי. על פי נתונים אלו, נס פורים, שהתרחש בשנת 13 למלכות אחשוורוש, (ככתוב במגילת אסתר) היה לאחר שמלאו 3405 שנים לבריאת אדם.
הדורות הראשונים.
בפשר אריכות הימים המופלגת של ראשי הדורות הראשונים, כתב רבי סעדיה גאון: "כדי שירבו זרעם... כדי שיראה כל אחד מהם בנים ובני בנים בחייו". לעומת זאת, הרמב"ם כתב; "אני אומר שלא היה אותם החיים אלא אותו האיש האמור לבדו, אבל שאר האדם חיו החיים הטבעיים הרגילים, ותהיה הנדירות הזו באותו האדם, אם על ידי גורמים רבים במזונו והנהגתו, או על דרך הנס ונוהג לפי דרכו, ולא ייתכן לומר בו זולת זה". בדומה לכך כתב ההיסטוריון יוסף בן מתתיהו; "מזונותיהם היו מוכשרים יותר לגרום לאריכות ימים... חוץ מזה זיכה אותם אלוהים בחיים ארוכים יותר על צדקתם ועל התועלת שבהמצאותיהם...".
מלכי יהודה וישראל.
לפי הכרונולוגיה המקראית והמסורתית התחילה תקופת המלכים בשנת ב'תתפ"א (879 לפנה"ס), ונמשכה 457 שנה עד חורבן בית המקדש הראשון בשנת ג'של"ח (422 לפנה"ס).
מפרשי התנ"ך וכותבי הדורות מציינים, שישנם מלכים שמספרי שנות מלכותם (המוזכרים בנ"ך) הם שנים "מקוטעות", כלומר, שישנם שנים שנמנו גם למלך הקודם וגם למלך הבא, כיוון שכל אחד מלך בחלק מאותה שנה. עקב כך, המפרשים נחלקו (בשינויים קלים) לגבי תאריכי שנות מלכותם.
השנים החסרות.
ההשוואה בין הכרונולוגיה המסורתית לכרונולוגיה המדעית מעלה פער של כ-165 שנה. לפי סדר עולם רבה, בית המקדש השני עמד על תלו במשך 420 שנה. חורבן בית שני אירע בשנת 70 לספירת הנוצרים, ומכאן שהמקדש השני הוקם בסביבות 350 לפנה"ס. כיוון שגלות בבל נמשכה על פי הכרונולוגיה המסורתית 70 שנה בלבד, עולה כי חורבן בית ראשון אירע בשנת 420 לפנה"ס. ואולם, מלכות בבל, שהחריבה את בית המקדש על פי הדיווח המקראי, נעלמה מן העולם קרוב למאה ועשרים שנה קודם לכן (הכיבוש הפרסי אירע בשנת 539 לפנה"ס). התיארוך המקובל בקרב היסטוריונים לחורבן הבית הראשון הוא 586 לפנה"ס. קיים אפוא פער של כ-166 שנה בין הכרונולוגיות השונות. הבעיה תלויה במשך זמנה של האימפריה הפרסית, שלפי הכרונולוגיה המקובלת התקיימה למעלה ממאתיים שנה (539 -331 לפנה"ס), ולפי סדר עולם - 52 שנה בלבד. המדרש מתארך את התקופה הפרסית באופן מינימליסטי, לפי מלכי פרס המוזכרים במקרא בלבד. כמו כן, בהתאם לברייתא המובאת בתלמוד הבבלי, מניח המדרש שכורש, דריווש וארתחשסתא הם שלושה שמות של מלך אחד.
ד"ר חיים חפץ חקר את אמינותם של המקורות ההיסטוריים הקלאסיים (היסטוריונים הלניסטיים ורומיים), שעליהם ביססו ההיסטוריונים המודרניים את הכרונולוגיה המדעית המקובלת. בשנת 1991 הוא פרסם את ממצאיו בכתב העת מגדים. בניגוד לתפיסה המקובלת, טען חפץ כי הכרונולוגיה המסורתית היא הנכונה. חפץ לא התייחס במחקרו לשיטות תיארוך מדעיות נוספות כגון תיארוך פחמן 14 או תיארוכים אסטרונומיים כמו ליקוי החמה האשורי.
נשק ביולוגי
אנרי ברגסון
אַנרי לואי בֶּרגסון (בצרפתית: Henri-Louis Bergson; 18 באוקטובר 1859 – 4 בינואר 1941) היה פילוסוף יהודי צרפתי משפיע במחצית הראשונה של המאה ה-20. חתן פרס נובל לספרות לשנת 1927.
קורות חיים.
שנותיו המוקדמות.
ברגסון נולד בפריז כנצר למשפחת יהודים מפולין. הוא נצר לשמואל זביטקובר, איל הון מן המאה ה-18, נכדו של גבריאל בנם של בר (ברק) ברגסון ותמריל ברגסון. אמו הייתה בת למשפחה יהודית אנגלית, ואת ילדותו המוקדמת העביר בלונדון. כתוצאה מכך שלט בשתי שפות אם – אנגלית וצרפתית, דבר שסייע לו לאחר שהתפרסם כאשר כל תרגומי ספריו לאנגלית נערכו ואושרו על ידו. לפני גיל תשע, חצו הוריו את תעלת למאנש והתיישבו בצרפת, וברגסון הפך לאזרח צרפת.
עבודתו ויצירתו.
חייו של ברגסון היו חיים שקטים וחסרי תהפוכות, ונקודות הציון העיקריות בחייו היו הפרסום של ארבע יצירותיו החשובות, הראשונה ב-1889, "זמן ובחירה חופשית" (נקראה גם: "מסה על הנתונים הבלתי אמצעיים של התודעה"). הפרסומים האחרים: "חומר וזיכרון" ב-1896, "התפתחות יוצרת" ב-1907 ולבסוף "שני מקורות למוסר ודת" ב-1932.
ברגסון למד בין השנים 1868–1878 בבית הספר התיכון (ליסֶה) פונטאן שבפריז, (כיום שמו קונדורסה). בעת לימודיו קיבל פרס על עבודתו המדעית. פרס נוסף קיבל ב-1877, כשהיה בן 18, על פתרון בעיה מתמטית. הפתרון פורסם שנה לאחר מכן ב"אנאל דה מתמטיק", והיוה את פרסומו הראשון של ברגסון. לאחר התלבטות אם לעסוק במדעי הרוח או במדעי הטבע בחר ברגסון במדעי הרוח. כשהיה בן 19 התקבל ל"אקול נורמל סופרייר" המפורסם. וקיבל רישיון הוראה בחינוך הציבורי ב-1881. באותה שנה קיבל עבודה כמורה בבית הספר התיכון דוד ד'אנז'ה בעיר אנז'ה. שנתיים מאוחר יותר הפך למורה קבוע בבית הספר התיכון בלז פסקל בקלרמון-פראן, בירת מחוז פוי-דה-דום וחבל אוברן שבמרכז צרפת.