התיישבות ה"סקסונים" בדרום-מזרח ודרום טרנסילבניה החלה באמצע המאה ה-12 ביוזמתו של מלך הונגריה גזה השני. מלכתחילה נועדו המתיישבים הגרמנים להגן על גבול הממלכה ההונגרית. בין המתיישבים עד סוף המאה ה-13 נמנו גרמנים מחבל הריין (ריינלנד), לורנה, לוקסמבורג, כמו כן היו ביניהם ולונים ופלמים. חלק מהם היו חברי המסדר הטבטוני שהתיישבו באזור בראשוב, שנודע כחבל ברסה (בורצנלנד). המתיישבים האלה יושבו על אדמות המלך וזכו בזכויות מיוחדות. שטח הטריטוריה בה התנחלו הגרמנים בדרום טרנסילבניה היה כ־30,000 קילומטרים רבועים. ב-1224 העניק המלך ההונגרי אנדראש השני לסקסונים הטרנסילבנים כתב זכויות בו ניתנה להם אוטונומיה מנהלית, טריטוריאלית ודתית. בשלהי המאה ה-15 נוצר ממשל של הסקסונים הטרנסילבנים שנקרא "האוניברסיטה הסקסונית" (Universitas saxonum) שנועדה לנהל את ענייניהם הפנימיים ולייצג אותם בדיאטה של טרנסילבניה.
שנים לאחר התיישבותם והתבססותם באזור צברו הסקסונים כוח רב למדי; עדות לכך ניתן לראות בכהונתו של סמואל ברוקנטל כמושל טרנסילבניה. קרונשטאדט, הידועה בהונגרית כ"בראשו" ברומנית כ"בראשוב" הייתה עיר "סקוסונית" ראשית.
בשנת 1876 פוזרה "האוניברסיטה הסקסונית" על ידי השלטון האוסטרו-הונגרי שהקים את המחוז בראשו, חלק מממלכת הונגריה.
הסקסונים הטרנסילבנים השתלבו בחיי המדינה ההונגרית ואחרי שנת 1918 של ממלכת רומניה.
בשנות ה-1940 -1930 נמשכו רבים מהם על ידי התעמולה והאידאולוגיה הנאצית. אחרי שנת 1944 כשנכבש האזור על ידי הצבא הסובייטי, ויחד איתו הצבא הרומני שהפך בשנה האחרונה של המלחמה לבן בריתם של הסובייטים, אלפי סקסונים טרנסילבנים נשלחו למחנות עבודה בברית המעוצות למשך כמה שנים. בימי שלטונו של ניקולאיה צ'אושסקו בשנות ה-1970–1980 ואחרי נפילת השלטון הקומוניסטי ב-1989 רוב האוכלוסייה הסקסונית טרנסילבנית היגרה למולדת ההיסטורית, גרמניה המערבית, אחר כך לגרמניה המאוחדת מחדש.
הונגרים.
החל מהמאה ה-13 התחזק שלטון ממלכת הונגריה בחבל הברסה, שנקרא לפי הנהר ברסה. משם סלאבי זה נגזר כנראה השם בראשוב שעבר לרומנית ולהונגרית. האזור היה חלק מממלכת הונגריה אחר כך מנסיכות טרנסילבניה ושוב ממלכת הונגריה במסגרת האימפריה ההבסבורגית על גלגוליה - מ-1867 האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1876 הוקם המחוז בראשו כחלק מממלכת הונגריה.
בשנת 2011 חיו במחוז בראשוב 39,661 הונגרים. הקבוצה הגדולה ביותר חיה בעיר בראשוב (16,551 תושבים). בעיר סצ'לה חיים 6,210 הונגרים, כמו כן היישוב טרלונג'ן (בהונגרית:טטרנג) מהווה מובלעת הונגרית חשובה.
בצפון-מזרח המחוז ישנם כמה כפרים עם רוב הונגרי, חלק מ"חבל הסקלרים" המסורתי. תושבי הכפרים דראושן (הומורודדארוץ) ויונשט (הומורודיאנושפאלווה) המשתייכים לכפר הגדול קאצה הם כמעט כולם דוברי הונגרית. כך גם תושבי הכפר הסמוך ז'ימבור (סייקייז'ומבור) שהוא חלק מהכפר הגדול הומורוד. עד לשנת 1918 כפרים אלה השתייכו למחוז ההונגרי אודווארהיי. אחרי 1918 רומניה אימצה חלוקה זו ואותו המחוז נקרא אודורהיי. ב-1938 בוצעה רפורמה וכפרים אלה הוצאו לראשונה ממסגרת "חבל הסלקרים" המסורתית והועברו למחוז בראשוב. שנכלל ב"צינוט ארג'ש". בשנים 1940–1944 בעקבות תכתיב וינה, תחת הכיבוש ההונגרי המחודש בחלק מטרנסילבניה חזרו הכפרים ההונגרים שהוזכרו להיות זמנית חלק ממחוז אודווארהיי של ממלכת הונגריה. רומניה בברית עם הצבא הסובייטי כבשה בחזרה את האזור בספטמבר 1944.
הכפר הגדול ראקוש (בהונגרית:אלשוראקוש) על 1741 תושביו ההונגרים, היא העיר היחידה במחוז שיש לה רוב הונגרי. קצת יותר דרומה יש שני כפרים הונגרים על הגדה המערבית של הנהר אולט - אורמניש (בהונגרית:אירמש Ürmös) ואפאצה (1093 הונגרים), שבהם עולה כיום מספר הצוענים על זה של ההונגרים.
במרחק מה מגבול "חבל הסקלרים" נמצאת העיירה הוגיז (בהונגרית:אולטהוויז) (982 תושבים הונגרים ב-2011) והכפר
בופקה (בהונגרית: דאטקה) בעלי קהילות הונגריות חשובות.
צוענים.
הצוענים או בני רומה הגיעו לחבל טרנסילבניה ככל הנראה במאות 13–14. בשנת 1416 קיים תיעוד על נוכחותם בבראשוב: מסמך שבו התושבים הוזמנו לתרום כסף ומזון עבור "אדון אמאוס ממצרים ומאה ועשרים מלוויו". בטרנסילבניה, על אף מעמדם הנמוך מאוד, לא היו הצוענים עבדים כמו בנסיכויות ולאכיה ומולדובה. בימי הביניים נקראו ראשי הצוענים "אגרגיוס" בלטינית. בימי הקיסרית מריה תרזה ננקטו בממלכת הונגריה הכפופה להבסבורגים, צעדים להטמעתם בכוח. במהלך הזמן חלק גדול מהצוענים היו באזור דוברי הונגרית או רומנית והתנצרו בהתאם לשאר התושבים.
הצוענים חיים בערים בראשוב ופגראש ובמספר כפרים רבים במחוז. בפגראש גרים בשכונת קומבינאט בקרבת המפעל הכימי לשעבר ובשכונות אחרות.
בשולי העיר סצ'לה נמצאת השכונה הצוענית הגדולה ברומניה - גרצ'ן, עם 7,000 צוענים בשנת 2011, (לפי הערכות אחרות - 14,000). 77% מתוכם מצהירים את עצמם "רומנים" ,5.7% "בני רומה", 15.6% - "ציגנים" ו0.9 % - הונגרים.
קהילות צועניות חשובות חיות גם בערים קולדיה ורופיה, ביישובים צ'ינקו, הומורוד, בודילה, טליו, ליסה, ראקוש, טרלונג'ן, מאייראש וכו'.
בימי משטר אנטונסקו אלפי צוענים גורשו לטרנסניסטריה שם חלקם נספו מטיפוס ומתנאי מחיה קשים.
השלטון הקומוניסטי לא מיעט להזכיר את קיומם בתקשורת. אחרי מהפכת 1989 גברה המודעות לבעיותיהם בתור הקהילה האתנית הענייה ביותר במדינה, עם רמה גבוהה של אנאלפביתיות, קשיים בשילובם במוסדות החינוך ובתעסוקה, חוסר מים זורמים וחשמל בהרבה מבתיהם, היתקלותם בדחייה ובאפליה ("אנטיציגניזם") על רקע צבע עורם, מוצאם ותדמיתם וכו'. הצוענים מיוצגים במידה רבה על ידי "מפלגת הרומים - פרו-אירופה" שחברים שלה נבחרו במועצות היישובים פגראש, צ'ינקו, הומורוד, בודילה, ליסה וראקוש. במחוז בראשוב פועלת סוכנות ממשלתית לענייני בני רומה, יחד המועצות המקומיות ועם גורמים מקרב המשכילים הצוענים - מתווכים בתחום החינוך והבריאות למשל, מנסים לשפר את התשתיות, את החינוך ותנאי המחיה של האוכלוסייה הזאת. במחוז בראשוב נספרו במפקד שנת 2011 - 18,313 תושבים צוענים מוצהרים (3.11% מכלל התושבים) מתוכם 16.56% מדברים שפת הרומאני (רומאנס).
יהודים.
בשטח המחוז בראשוב קמו מספר קהילות יהודיות, החשובות ביותר בבראשוב ובפגראש, ועוד כמה קהילות בכפרים הונגרים כמו הוגיז (אולטהוויז, וארמוואסר) וראקוש (אלשוראקוש).
סוחרים יהודים הגיעו לבראשוב לראשונה במאה ה-15. בשנת 1807 נרשם היהודי הראשון שהתגורר בעיר באישור מועצת העיר.
היהודים כמו הרומנים או קהילות אחרות לא הורשו להתיישב בשכונות שבין החומות העיר שהיו שמורות זמן רב רק לסקסונים. בשנת 1826 הוקמה רשמית קהילה יהודית מוכרת בצו קיסרי. בהתחלה הורשו היהודים לעסוק בעבודות שהסקסונים המקומיים סירבו לעסוק בהן. בהמשך עבדו היהודים במסחר, ובמלאכות כמו תפירה, עיצוב כובעים, צבעות, צורפות וכו'. קמו ביניהם גם משכילים. בשנת 1860 זיגיסמונד שטיינהרדט הקים את הבית הספר היהודי הראשון בבראשוב.
בשנת 1877 התפלגו יהודי האזור בעקבות הקרע ביהדות הונגריה בין נאולוגים ואורתודוקסים.
בשנים 1899–1901 נבנה בבראשוב בית כנסת נאולוגי גדול לפי תוכניתו של האדריכל ליפוט באומהורן. מאוחר יותר, ב-1924 נחנך בית כנסת אורתודוקסי גדול וחדש. בשנת 1930 מנתה קהילת יהודי בראשוב 2594 יהודים שהיוו 4% מאוכלוסיית העיר. ב-1912 הוקמה בבראשוב שלוחה של הארגון הטריטוריאליסטי היהודי JTO. ב-1921 נוסד בבראשוב מועדון הספורט היהודי "הכוח". בין שתי מלחמות העולם מילאו היהודים תפקיד חשוב בחיי העיר. היו ביניהם יזמים, מהנדסים, רופאים, מוציאים לאור וכו'. בשנת 1940 התרכזו בבראשוב כ-6000 יהודים. היותם תחת שלטון רומני חסך מיהודי בראשוב ופגראש את גורל יהדות צפון טרנסילבניה שנשלחו בשנת 1944 למחנה המוות באושוויץ על ידי השלטונות הפרו-נאציים של הונגריה לפי דרישת הגרמנים. אחרי מלחמת העולם השנייה חיו עדיין בבראשוב 6000 יהודים, כולל פליטים יהודים בבוקובינה, בסרביה ומולדובה.
בפגראש הורשו היהודים להתיישב בשנת 1817 והם מנו בשנת 1869 276 בני אדם (4.9% מאוכלוסיית העיר). בשנת 1920 מספרם הגיע ל 457. הם ידעו חיי קהילה פורחים ותרמו להתפתחות העיר. באמצע המאה ה-19 נבנה בית כנסת של פגראש שהפך בהמשך לבית כנסת נאולוגי. הבניין, שהוזנח החל משנת 1990, שרד עד היום ועיריית פגראש הבטיחה לשפצו. קהילת הכפר הוגיז מנתה בשיאה 42 תושבים בשנת 1850 (1.2% מהאוכלוסייה) . בכפר ראקוש חיו בשנת 1880 41 יהודים, 12 בשנת 1930.
בשנת 1944 מיוזמת גרמניה הנאצית התושבים היהודים של שני הכפרים האלה נשלחו על ידי הרשויות הונגריות לאושוויץ .
בימי מלחמת העולם השנייה יהודי בראשוב ופגראש סבלו מרדיפות גזעניות מצד המשטר אנטונסקו שהלאים את עסקיהם במסגרת ה"רומניזציה" של הנכסים, שלח אותם לעבודות כפייה, וסילק אותם מתפקידים ציבוריים וממוסדות החינוך הרומנים. בשנת 1941 לגיונרים רומנים ביצעו מעשי הרס בבית הכנסת האורתודוקסי בבראשוב. אחרי המלחמה התרחשה עליית יהודי המחוז לארץ ישראל במספר גלים. בשנת 2011 חיו בבראשוב 281 יהודים (2011), רובם מעל גיל 60. בשנת 2001 בית הכנסת הנאולוגי שופץ. בפגראש חיו בשנת 1948 88 יהודים, בשנת 1992 - 11 והיהודי האחרון נפטר בשנת 2013. בכל היישובים המוזכרים קיימים בתי עלמין יהודיים, בבראשוב שניים - נאולוגי ואורתודוקסי.
רשימת הערים, העיירות והכפרים במחוז בראשוב.