במצב יציב הגרגרים לוחצים זה על זה ומופעל עליהם לחצם של המים שחדרו לחלל הבין-גרגרי. בעת רעידת אדמה מתווספים ללחצים אלה גם לחצים אופקיים, הגורמים לגרגרים להצטופף ולהקטין את נפח הקרקע. כתוצאה מכך, קטן נפח החללים ולכן יכולת הניקוז של החול קטנה וגדל הלחץ המופעל על המים בחלל הבין-גרגרי. הגורם המשוער ללחץ האופקי הוא גלי גזירה העוברים דרך הקרקע, יוצרים תנודה מחזורית ומשנים את סידור הגרגרים בה, אם כי יש חוקרים הטוענים כי מהלך זה אינו מסביר התנזלות חוזרת באותו מקום כתוצאה מגלי לחץ. במהלך הרעידה מתרחשות תנודות עזות של הקרקע, ולכן יש חשיבות רבה לעוצמת הרעידה, למשכה ולמרחק ממוקדה בחישוב הסיכון להתנזלות.
תופעות התנזלות.
התנזלות בעת רעידת אדמה.
התנזלות כתוצאה מרעידות אדמה היא אחד מגורמי הסיכון הבולטים ביותר באזורים עירוניים. התנודות מגבירות את לחץ המים בחלל בין הגרגרים ומחלישות את עמידותה של הקרקע מפני מאמצי גזירה. שרידי התנזלות מתקופות גאולוגיות קדומות עשויים לשפוך אור על מהלכן של רעידות אדמה פרהיסטוריות. כמו כן נערך ניתוח של טקסטים מקראיים ואחרים לניתוח תופעות המתוארות בסיפורים מיתיים עתיקים כמו המבול של נח וגילגמש, והשוואתם לאירועים עכשוויים כמו רעידות האדמה בהעתק ניו מדריד.
חול טובעני.
חול טובעני נוצר כאשר מים מרווים קרקע לא מלוכדת בצפיפות נמוכה שחלות בה תנודות. כאשר למים אין מקום להתנקז אליו, נוצר חול טובעני שאינו יכול לשאת משקל מעליו. תופעה זו עשויה להיווצר על ידי רעידת אדמה או בעקבות עליית מים ממאגר תת-קרקעי הגורמת לציפה של גרגרי החול. ניתן למצוא חולות טובעניים בחופי נהרות וימים, ועומקם לרוב אינו עולה על מטר אחד.
חרסית רוויה.
חרסית רוויה היא סוג רגיש במיוחד של חרסית הנוטה לעבור ממצב מוצק לנוזלי כאשר היא מופרעת, וכאשר אינה מופרעת היא נראית כג'ל. כאשר גוש של חרסית עובר זעזוע, הוא הופך לחומר מבעבע. הסיבה לכך היא, שעל אף היותה מוצקה היא מכילה כמות רבה מאוד של מים – כ-80%. לאחר רגיעה החרסית שבה למצב מוצק על אף תכולת המים שבה, מאחר שמתח הפנים של המים יוצר אחיזה טובה של הגרגרים הרטובים. חרסית רוויה נמצאת בצפון כדור הארץ: ברוסיה, קנדה, אלסקה, נורווגיה, שוודיה ופינלנד – אזורים שהיו מכוסים בקרחונים בתקופת הפליסטוקן בעת השקעתה. חרסית רוויה היא הסיבה העיקרית למפולות קשות באזורים אלה, ובקנדה לבדה נקשרה ליותר מ-250 מפולות, חלק מהן קדומות וכפי הנראה נגרמו בשל רעידות אדמה.
זרמי עכירות.
זרמי עכירות הם משקעים רוויים הנעים על פני מדרון היבשה באוקיינוס כזרם של בוץ. הזרמים נוצרים ממשקעים בלתי יציבים ובלתי מגובשים, ובהיותם מוסעים בזרמי העכירות הם מוגנים למדי מבליה כימית ומשחיקה. בעת רעידת אדמה הם גולשים בבת-אחת מכוח הכבידה, חורצים תעלות וקניונים בקרקעית האוקיינוס ומורבדים בסופו של דבר על מדף היבשת כמניפות סחף תת-ימיות או שוקעים למישורי המצולות. המשקעים שהם יוצרים נקראים "טורי עכירות" או "טורים טורבידיטים" (turbidite sequences). מפולת של זרמי עכירות התרחשה בשנת 1929 בעת רעידת אדמה במדף היבשתי של ניופאונדלנד. גלישת הקרקע הייתה מהירה – כ-100 קמ"ש, והקרקע נסחפה למרחק של כ-600 ק"מ, כשהיא קורעת בדרכה את כבל הטלפון הטרנס-אטלנטי ב-28 מקומות.
נזקי התנזלות.
התנזלות קרקע עלולה לגרום נזק רב למבנים. הקרקע הרוויה אינה תומכת עוד במבנים מאחר שאיבדה את כושרה לשאת עומס. המבנים המוצבים עליה עשויים לנטות על צדם או לשקוע. כמו כן, מתקנים תת-קרקעיים, כמו למשל צינורות שמשקלם הסגולי נמוך, עשויים להתנתק מהמבנים ולצוף אל פני השטח. בחופים עשוי להיווצר נזק כבד למבנים בנמלים, וגשרים המתוחים על-פני נהרות עשויים להתמוטט. התנזלות קרקע הייתה הסיבה העיקרית לנזקים ברעידת האדמה של לומה פרייטה בקליפורניה בשנת 1989.
אירועי התנזלות בישראל ושכנותיה.
מספר אירועי התנזלות שהתרחשו בישראל ובסביבתה תועדו או התגלו בבדיקות מאוחרות. בעת רעידת האדמה שפקדה את סוריה בשנת 749 פרצה קרקע חולית מסדק ארוך בקרקע. בשנת 1068 התרחשה רעידת אדמה בעקבה, שבעקבותיה חלה התנזלות שפגעה במבנים. גם ברעידת אדמה בעוצמה של 6.2 בסולם ריכטר שאירעה בצפון ים המלח בשנת 1927 פרצו זרמי חול, וצילום של זרם מתוך סדק באזור יריחו מוצג במלון אמריקן קולוני בירושלים. התנזלויות נוספות התרחשו ברעידת אדמה בעוצמה 5.9 בקהיר בשנת 1992, בנואיבה בשנת 1995 ובצפון ים המלח בשנת 2004. אירועי התנזלות קדומים יותר ניכרים במעוותים הניכרים בתצורת הלשון ובתצורת צאלים.
התנזלות קרקע, שנבעה לא מרעידת אדמה אלא כתוצאה מחפירה בבסיס המדרון, אירעה ב-1972, עם חפירת תוואי לכביש מכורסי שבמזרח הכנרת אל בני יהודה שבדרום הגולן. במעלה המדרון מצויים כמה מעיינות קטנים, שככל הנראה גרמו לרוויית הקרקע. בעקבות החפירה החלה גלישת קרקע בקצב של כ-5-6 מטרים ליום, שקברה אחד מהטרקטורים. הכביש במקום זה מפותל, מאחר שנסלל על שפך החפירה שנגרף אל המורד.
ראו גם.
התנזלות חומר גרגירי בהובלה בים
אל-בירה
אל-בירֶה (בערבית: البيرة) היא עיר פלסטינית השוכנת כ-15 ק"מ מצפון לירושלים. העיר שוכנת על קו פרשת המים בגובה של 884 מטרים מעל פני הים ושטחה 22.4 קמ"ר. היא צמודה ממזרח לרמאללה, ושתי הערים מהוות גוש עירוני אחד. בשנת 2007 התגוררו בעיר 39,202 תושבים. משמעות שמה של העיר הוא ה"באר" וזה מופיע בסמלה.
היסטוריה.
העת העתיקה.
אל-בירה זוהתה עם העיר התנכית בארות שבנחלת שבט בנימין:
בארות יושבה גם בתקופת שיבת ציון לאחר השיבה מגלות בבל:
אוסביוס תיאר את המקום ככפר גדול בדרך לאמאוס, כמרחק של 11 ק"מ מירושלים.
ימי הביניים.
בעת הכיבוש הערבי את ארץ ישראל העיר לא הוזכרה; אך הצלבנים הקימו בסביבתה מספר יישובים; בהם בירה (Birra), ו"קסטרום מהומריה" (מסגד בלטינית) או "מהומריה מיור" (Castrum Mahomeriae או Mahomeria Major), שחשיבותם במיקומם על הדרך הראשית המחברת בין ירושלים לשכם. באתר ניצבו כנסייה, אכסניה ומצודה, ולפי המסורת הנוצרית הלטינית ניצבה זו במקום בו גילו מרים, אם ישו ויוסף הקדוש, כי ישו הילד לא שב עימם לנצרת אלא נותר בבית המקדש. הם נאלצו לשוב לירושלים וגילוהו בין המורים.
לאחר קרב חיטין ב-1187 חרבה בירה, ונותרה בידיים מוסלמיות גם לאחר שירושלים שבה לידי הצלבנים ב-1229. בסוף המאה ה-12 או בתחילת המאה ה-13, הוקם על ידי הכובשים המוסלמים מסגד בסמוך להריסות הכנסייה, או שזו הוסבה למסגד, והיישוב התחדש סביבו. עוד קם במקום ח'אן אשר שימש את הנוסעים בדרך מירושלים לשכם עד שחרב. ייתכן שהיישוב שב לידיו של ריצ'רד מקורנוול ב-1241, או לידי הטמפלרים ב-1243; אך כך או כך, הוא אבד שוב ב-1244 עם פלישת הטורקים הח'וואריזמים. ב-1514 קרסו קמרונות הכנסייה, ואך קירותיה והקצה המזרחי שלה נותרו על כנם.
העת החדשה.
תחת שלטון המנדט הבריטי השתייכה אל-ביר לנפת רמאללה ואוכלוסיית היישוב גדלה. ב-1922 התגוררו בו 1,479 תושבים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 541 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 2292 תושבים, מהם 248 נוצרים והשאר מוסלמים.
בשנת 1928 הוקמה באל-בירה מועצה מקומית ומונה לה ראש מועצה.
ב-1961 מנתה העיר 14,510 תושבים ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-21 הגיעה אוכלוסייתה לכ-40,000 נפש. יחד עם רמאללה, מהווה אל-בירה מרכז שלטוני של הרשות הפלסטינית בגדה המערבית, וחלק ממשרדי הממשלה שוכנים בה.
ב-7 ביוני 1988 נדקר ראש העירייה, חסן טויל, בידי אלמונים בחזית בניין העירייה.
ב-27 במרץ 2022 נבחר לראשות העירייה אסלאם אל-טויל, שבוע לאחר שהושם במעצר מנהלי.
ספורט.
בשנת 2010 הושלמה בניית אצטדיון כדורגל בן 7,000 מושבים באל-בירה, במימונה של פיפ"א, כחלק מתוכנית לעידוד הכדורגל הפלסטיני. ממשלות צרפת וגרמניה השתתפו במימון בניית היציעים. תושבי ההתנחלות פסגות, הסמוכה לאצטדיון, עתרו לבית המשפט הגבוה לצדק וביקשו להרוס את האצטדיון, אך העתידה נדחתה והאצטדיון פעיל. באצטדיון משחקת קבוצת הכדורגל מרכז שבאב אל-אמערי, הוא מארח את משחק גמר גביע פלסטין.
באל-בירה נמצאים גם המרכז הפלסטיני לג'ודו, קראטה והתעמלות אירובית.
קבראדה דה אומוואקה
קבראדה דה אומוואקה (בספרדית: Quebrada de Humahuaca; מילולית: "שבר אומוואקה") הוא עמק מאורך בפרובינציית חוחוי בצפון-מערב ארגנטינה. אורכו של העמק 155 ק"מ, מצפון וממערב לו רמת האלטיפלאנו שבהרי האנדים, ממזרח רכס סנטה ויקטוריה, ומדרום ואז'ס טמפלאדוס (Valles Templados, "העמקים החמים"). העמק ממוקם לאורך ריו גראנדה ("הנהר הגדול"), היבש בקיץ, עד לשפך שלו לנהר רז'ס. חוג הגדי חוצה את העמק במרכזו. בשל המגוון הארכאולוגי, התרבותי והארכיטקטוני הקיים בעמק, הכריז עליו אונסק"ו ב-2003 כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
העמק היווה לאורך ההיסטוריה אזור בעל חשיבות כלכלית, חברתית ותרבותית, שבו הצטלבו דרכיהם של עמי האזור, ומצויים בו כ-200 אתרים ארכאולוגיים.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על נוכחות קבועה של ציידים-לקטים לפני כ-10,000 שנים. בסביבות המאה הרביעית הוקמו יישובי הקבע הראשונים. דוגמה ליישוב כזה נמצאה בקוקטקה (Coctaca), בסמוך לעיר אומוואקה, שבה התגלו טראסות עתיקות ששימשו את החקלאים הראשונים בקבראדה.
בין המאה ה-11 למאה ה-16 נבנו לאורך העמק מצודות המכונות "פוקרה" (Pucará, בקצ'ואה: מצודה). כל פוקרה הוקמה בסמוך למקור מים, ובאזור גבוה יחסית, שאפשר קשר עין עם הפוקרות הסמוכות לה. מאפיין נוסף של הפוקרות הוא הקקטוסים שגודלו בהם. 12 פוקרות נמצאו לאורך הקבראדה, הבולטת שבהם בסמוך לטילקרה.