הגבריות המאצ'ואיסטית שנקראת לעיתים "היפר גבריות" נתפסת כדבר הטבוע בגוף הזכרי, המניע את הגברים לנהוג בצורות מסוימות. כך לדוגמה, נמצא את התפיסה כי גברים הם יותר אגרסיביים, אינם אלו שאמורים לטפל בתינוקות וכך הלאה. מחקרים אנתרופולוגיים מצאו כי לגבריות עצמה יש סטטוס חברתי בדיוק כמו לעושר, לגזע ולמעמד חברתי. יתרה מכך, בתרבויות רבות, הצגת תכונות אופי שאינן "מתאימות" למגדר אליו משתייך האדם עלולה ליצור בעיה חברתית עבור היחיד. בקרב גברים, חלק מההתנהגויות יכולות להיחשב כסימן להומוסקסואליות.
אף שבמגוון התרבויות ניתן לראות את הגבריות בצורה שונה, ישנם גם אספקטים משותפים רבים בין תרבויות שונות. במקרים מסוימים משתמשים בביטוי "גבריות הגמונית" על מנת להבחין בין הצורה הנפוצה של גבריות לבין האחרות.
גבריות אינה רק זהות אישית אלא מעוגנת ביחסים חברתיים מאורגנים, דוגמה כלכלת המשפחה. במדינה מודרנית מקבל נרטיב מחודש סביב חלוקת התפקידים בין גברים לנשים, הגבר נתפס כאחראי על הביטחון. הצבא הוא אחד מהאתרים התרבותיים המרכזיים שבו מעוצבת הגבריות ההגמונית.
וורן פארל, חוקר מגדר ומחבר הספר מיתוס הכוח הזכרי, מערער על האמונה שלגברים היה את הכוח, בחלקו על ידי קריאת תיגר על ההגדרה עצמה של כוח. פארל הגדיר כוח כ"שליטה על אדם על חייו שלו." הוא כתב ש: "בעבר, לאף מין לא היה כוח; לשני המינים היו תפקידים: תפקיד הנשים היה לגדל ילדים; תפקיד הגברים היה לגדל כסף."
פארל תיעד כיצד באופן חוצה תרבויות, תחושות חוסר האונים של גברים היו כרוכות בדרכים בהן הרגישו כיצד הם מתוכנתים חברתית, אפילו כבנים צעירים, להיות "המין שניתן להקריב." (במקור: "") הוא טען כי כל חברה ששרדה, עשתה זאת על ידי הכשרת הבנים שלה להיות ניתנים להקרבה, במלחמה, ובעבודה. הפרדוקס של הגבריות, הוא הציע, היא שאותה הכשרה מסורתית שיצרה חברה בריאה, יצרה בנים וגברים לא בריאים.
בעידן התנועה הפמיניסטית השינוי העיקרי טמון ככל הנראה בכך שהשליטה הגברית אינה כופה עוד את עצמה באופן ודאי כדבר המובן מאליו, או לפחות באזורים מסוימים של המרחב החברתי התנועה הפמיניסטית הצליחה לנתק את מעגל ההתחזקות הכללי. אחד השינויים החשובים: הרחבת גישתן של הנשים ללימודים וכתוצאה מכך לעצמאות כלכלית.
נרכשת או מולדת?
השאלה בדבר המשקל של הגנטיקה ושל תהליכי החיברות בהתפתחות הגבריות מוסיפה להיות נתונה במחלוקת. בעוד שתנאים חברתיים ממלאים תפקיד ממשי בהתפתחות הגבריות, ניתן להבחין גם שהיבטים מסוימים בזהות הגברית קיימים בקרב גברים רבים בתרבויות השונות, ומכאן שגם לגנטיקה תפקיד בכך.
לפי החוקרת קונל וגישתה הביקורתית, הגבריות מעוצבת לא על ידי גנטיקה והורמונים אלה על ידי תהליכים המתרחשים של אותו גבר עם העולם בכלל ועם גברים אחרים בפרט. גבריות מעוצבת על ידי אינטראקציה של הגברים בינם לבין עצמם - זה תהליך נרכש על ידי הפרקטיקות היום יומיות בחייו של גבר.
תכונות אופי.
הסוציולוגית ג'נט זלצמן (Janet Saltzman Chafetz 1974, 35-36) מתארת שבע תכונות של גבריות, המהוות את הקודים הבסיסים של הגבריות המאצ'ואיסטית ההגמונית, ומשותפות לכל החברות המערביות. אלה תכונותיו של "הגבר הקלאסי":
הגבריות החדשה.
בעידן החדש התפתח מודל חדש של גבריות, המכונה "הגבריות החדשה". זוהי גבריות המבוססת על שוויון בין נשים וגברים ועל האמונה כי גבריות ונשיות אינם שני הפכים המוציאים זה את זה, אלא שתי פנים של אדם שלם. כמו כן הגבריות החדשה שוללת את הדיכוי הרגשי של בנים וגברים, ומאמינה ביכולתם להתמודד עם מצוקה נפשית באופן ישיר ואמיץ.
חן נרדי, מחבר הספר "גברים בשינוי" מגדיר את הגבריות החדשה בשם "ניומניזם" – מושג המורכב משלוש מילים: "גבר", "חדש" ו"הומניזם" – שמשמעו העמדת כבודו של האדם במרכז וטיפוח הרוח האנושית כאידיאל. המושג "ניומניזם" מבטא את הרצון לשפר את איכות החיים של הגבר באמצעות מעבר ממושגים של גבריות סטריאוטיפית – מודל המקדש שליטה כוחנית והשגת עליונות בכל מחיר – למודל חדש של גבריות המבוסס על גישה הומניסטית של הגבר כלפי עצמו וכלפי סביבתו. מעבר למודל זה כולל מספר מרכיבים: בראש ובראשונה ויתור על תפיסת העליוניות והחתירה להשיג שליטה מרבית על עצמו ועל סביבתו. כמו כן, יש צורך באיזון בין מרכיב העבודה ומרכיב המשפחה – שהשגתו מבוססת על מעורבות גבוהה יותר של הגבר בגידול וחינוך הילדים וטיפוח הבית. מרכיב נוסף הוא פיתוח מודעותו האישית של הגבר לצרכיו, לרגשותיו ולמחסומים המקשים עליו את השינוי, ומכאן שהגבר צריך להיות מודע לתהליכים החברתיים והפסיכולוגיים שמעצבים את זהותו הגברית.
בספרם של רוברט מור ודאגלס ג'ילט מציגים השניים את הארכיטיפים של הגבריות הבוגרת ומחלקים לאותם לארבעה:
ארכיטיפ המאהב הוא ראשון במעלה בנפש האדם כי בו טמונה האנרגיה הטוענת את הרגישות לסביבה שמחוץ לעולמו האישי של הגבר.
אידאולוגיה של גבריות מסורתית.
אידאולוגיה של גבריות מסורתית היא סט של אמונות וציפיות לגבי תפקידי המגדר של גברים, כלומר כיצד גברים אמורים לנהוג, מערכת של אמונות וציפיות שהופנמה על ידי הפרט בהקשר לתפיסה חברתית נתונה לגבי גבריות בחברה המערבית.
נראטיבים באידאולוגיה הגברית.
בראנון
Brannon מגדיר ארבעה נרטיבים המהווים תפקידי-מגדר המצופים מגברים:
פרדיגמת מתח תפקידי מגדר.
על פי פרדיגמת מתח תפקידי מגדר המתבססת על אידאולוגיה של גבריות מסורתית, אידאולוגיה זו מופנמת בתהליכי חיברות לגבריות שעלולים לגרום לפגיעה ברווחה הנפשית של גברים. הסיבות האפשריות לפגיעה ברווחה הנפשית של גברים הן:
תאוריית קונפליקט תפקידי מגדר.
בהתבסס על פרדיגמת מתח תפקידי מגדר, מתפתח קונפליקט בתפקידי המגדר Gender Role Conflict, כאשר קיים חוסר התאמה בין ה"עצמי" לבין ה"עצמי האידיאלי", כפי שהוא נתפס בעיני בנים, נערים וגברים. המתח שנוצר מוביל ליצירת קונפליקטים ביחס להתנהגות נתונה, ונובע מהפער בין הציפיות החברתיות מגברים לבין צורכיהם ויכולותיהם לפעול בזמן ובהקשר נתון. בהקשר זה ניתן להצביע על מספר קונפליקטים העלולים להיווצר בקרב גברים כתוצאה מגורמים שאינם עולים בקנה אחד עם ה'גברי האידיאלי' כפי שהוא נתפס בחברה המערבית: קושי או העדר יכולת ליישם ערכים של ה'גברי האידיאלי'; תחושה של פער בין האופן שבו הם חווים את עצמם, לבין ציפיותיהם מעצמם לגבי גבריותם, תחושה של העדר הערכה באשר לצרכיהם שלהם, תחושה כי הם אינם מוערכים, מושפלים או נפגעים על ידי אחרים בשל האופן שבו האחרים חווים אותם וחוסר הערכה כלפי אחרים הנובע מהפנמת ה'גברי האידיאלי' המתבטא בהשפלתם של האחרים או בפגיעה בהם.
ארבעת הקונפליקטים בתאוריית קונפליקט תפקידי מגדר.
בהמשך לכך, קיימים ארבעה קונפליקטים מרכזיים שעמם גברים מתמודדים בחיי היום יום:
על פי התאוריה, ככל שעוצמת הקונפליקט בין ה'עצמי' לבין תפיסת ה'גברי האידיאלי' בקרב גברים גבוהה יותר, המתח הנפשי שהם יחוו יהיה גבוה יותר. במטרה להוריד את עוצמת המתח, הם יטו לפעול על פי הציפיות החברתיות והתרבותיות לגבריות (ה'גברי האידיאלי') ויפעלו פחות על פי צורכיהם ורצונותיהם האותנטיים.
במחקרים רבים שנעשו נמצא באופן משכנע שקיימת מהימנות מוחלטת לגבי הקשר בין אידאולוגיה של גבריות מסורתית וקונפליקט תפקידי מגדר לבעיות פסיכולוגיות ובין אישיות הן לילדים ונערים והן לגברים, הכוללים עמדות שליליות כלפי נשים והומוסקסואלים, עמדות לגבי אלימות, אלימות כלפי נשים, לקיחת סיכונים במצבים הקשורים לקיום יחסי מין ובריאות כללית, שימוש לרעה בחומרים פסיכו אקטיביים, התנהגות עבריינית, ערך עצמי נמוך, עוינות ותוקפנות, לחץ דם גבוה, דיכאון, חרדה, בעיות בנישואים ובמשפחה ועמדות כלפי פניה לקבלת עזרה. בנוסף, נמצא שלחץ תפקידי מגדר מסביר את ה"סיכון הכפול" בקרב גברים, מחד הוא מגביר את הסיכון למצוקה בקרב גברים ובמקביל מחזק עמדות השוללות פניה לקבלת עזרה פסיכולוגית.
פונשל
פוּנשָל (בפורטוגזית: Funchal) היא העיר הראשית באיי מדיירה של פורטוגל. היא משמשת גם כבירת מחוז מדיירה והיא העיר הגדולה במחוז, עם אוכלוסייה של 111,892 תושבים.
גאוגרפיה.
יחד עם הישויות העירוניות הסמוכות לה - קמרה דה לובוס, סנטה קרוס, מנישו וריביירה בראבה, גרים באזור פונשל 150,000 תושבים. היא נחשבת לעיר הפורטוגלית המאוכלסת ביותר מחוץ ליבשת אירופה בה נמצאת פורטוגל. פונשל ממוקמת במקום ייחודי על האי: "אמפיתיאטרון" טבעי מקיף את העיר, עם מדרונות קלים בתחילת נמל העיר שמתנשאים לגובה של 1,200 מטר.
סביבת העיר מציבה לה מקלט טבעי והיא שמשכה את המתיישבים הראשונים להתמקם באזור. פונשל עיר קוסמופוליטית ונופה העירוני נודע בזכות הפארקים הרבים שנמצאים בשטחה. בעיר ישנם הרבה מלונות, כולל מלונות מהדרגה הגבוהה ביותר. פונשל היא בירת מחוז מדיירה במשך יותר מחמש מאות שנים, ושמה נגזר כנראה בגלל שבסביבתה ישנו שפע של גידולי שומר (פונשו בפורטוגזית).
העיר נוסדה על ידי ז'ואו גונסלווש זארקו בשנת 1421, וקיבלה את התואר "עיר" בשנת 1508 על ידי מנואל הראשון, מלך פורטוגל. בתחילת המאה ה-15, מגלה הארצות הפורטוגלי אנטוניו פרננדש היה שליטה של העיר. במהלך המאה ה-16 פונשל נחשבה ליעד עצירה חשוב בין האינדים לעולם החדש. היא שימשה גם בתור שער הכניסה לסוכר ויין למדיירה.
נמלה של העיר פונשל הוא הנמל העמוס והעסוק ביותר באי מדיירה.