הממצאים כללו גם שבע צלמיות מאבן שלא נעשו מחלוקי נחל. אחת הצלמיות הידועות היא "צלמית ונוס" שנקראה כך על ידי שטקליס תוך השוואה לצלמיות ונוס המוכרות מהפריהיסטוריה של אירופה. הצלמית התגלתה בשנות ה-40 של המאה ה-20 על פני השטח. זו צלמית של אשה מגולפת באבן גיר קשה, עם ראש מעוגל. האף והפה לא מסומנים כלל, העיניים מסומנות על ידי שתי גומות קטנות, השדיים מוגזמים ומובלטים בחריטה. חלקה התחתון של הצלמית הוא דמוי קונוס.
ממצאים מחפירות שער הגולן מוצגים במוזיאון הבריטי בלונדון, במוזיאון הלובר בפריז ובמוזיאון המטרופוליטן לאמנות בעיר ניו-יורק. כן מוצגים פסלונים במוזיאון ישראל ובמוזיאון ארצות המקרא בירושלים.
באתרים נמצאו גם צלמיות טין רבות של גבר. כן נמצאה באתר בשער הגולן אסטלת אבן שעליה מגולפים פני אדם בגודל טבעי. חלקה התחתון היה שבור ושוחזר בגבס, אך בשל היות ממצא זה ייחודי ויוצא דופן, לא ניתן היה לשחזר את כולו.
כלכלה.
תושבי שער הגולן היו איכרים שהתפרנסו מגידול חיות משק וצמחי תרבות. עצמות בעלי החיים שנמצאו בחפירות מעידות על נוכחותם של עדרי צאן ששימשו לבשר ולמוצרים נוספים. לפי ירידה בגודל הגוף ודגמי תמותה שונים יחסית לחיות בר, נראה כי גם הבקר והחזירים כבר היו מבויתים. תושבי האתר עסקו גם בציד, בעיקר של צבי מצוי ומיני איילים.
מוזיאון התרבות הירמוכית ע"ש יהודה רות.
הממצאים שנאספו בחפירות הראשונות של שטקליס נאספו ומויינו וב-1950 הוכרז על הקמת מוזיאון התרבות הירמוכית בקיבוץ שער הגולן, שהיה המוזיאון הפרה-היסטורי הראשון בישראל. יהודה רות, אחד מן החופרים שגילה את האתר הארכאולגי בשנת 1941 עמד בראש המוזיאון. רות ניהל ופיתח את המוזיאון במשך 40 שנה עד לפטירתו. לאחר מותו הוחלט לקרוא למוזיאון על שמו.
במוזיאון מוצגים דרך קבע ממצאים מאתר החפירות ובו גם נמצא המכלול הגדול ביותר של חפצי אומנות מהתקופה הפרה-היסטורית בישראל.
יישובים נוספים.
ישראל.
למעט הכפר הירמוכי בשער הגולן, כ-20 אתרים נוספים של התרבות הירמוכית זוהו ברחבי ישראל, ירדן ולבנון, רובם בעמק יזרעאל ובעמק הירדן התיכון. שרידים ארכאולוגים שנמצאו בשנת 1939 בתל מגידו בידי ג'פרי שיפטון, ושרידים מתל אל-פארעה הצפוני שנחשפו בידי רולאן דה וו בסוף שנות ה-40 זוהו גם הם כחלק מהתרבות הירמוכית. התיישבות ירמוכית באתר חפירות נוסף שניהל דה וו בשנות ה-50 זוהתה במערות ואדי מורבעאת. ההתיישבות נמצאה במקום מבודד במדבר יהודה, ולדברי פרופ' גרפינקל ככל הנראה לא הייתה זו התיישבות קבע אלא שרידים של ירמוכים שביקרו במקום.
במהלך שנות ה-50 ביצע נחמיה צורי סקרים ארכאולוגיים נרחבים בעמק הירדן התיכון וזיהה שתי התיישבויות נוספות של התרבות - חורבת מנחה (מונחתה) השוכנת דרומית לכנרת, וכעשרה ק"מ דרומית משם בחמדיה. בשנים 1967-1962 נערכו בחורבת מנחה חפירות נרחבות ומקיפות בניהולו של ז'אן פרו ונמצאו ממצאים רבים ההופכים את חורבת מנחה לאתר מפתח נוסף בהבנת התרבות הירמוכית. כן נערכו חפירות נוספות בחמדיה בידי ד"ר יעקב קפלן מהאוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1964. קפלן חשף גם שרידים של התרבות וביניהם צלמיות אדם ליד נהר הירקון במהלך חפירות שערך בין השנים 1952-1950 ב"רחוב הבשן" בתל אביב.
בסוף שנות ה-60 נמצאו בעיר הקדומה גבל שבצפון לבנון מספר ממצאים הקושרים אליה את התרבות הירמוכית. בתחילת שנות ה-70 בחפירות תחת ניהולו של עמנואל ענתי נמצאו שברי כלי חרס ועליהם עיטורי אידרה הטיפוסיים לתרבות הירמוכית בקיבוץ הזורע בעמק יזרעאל. ענתי, יחד עם מספר חוקרים נוספים שייך את הממצאים ל"תרבות הזורע", שהיא כביכול תרבות נפרדת מהתרבות הירמוכית. עם זאת, לאחר גילויים של התיישבויות ירמוכיות רבות לאחר מכן דעה זו נדחתה, ולדברי גרפינקל, ברי כי מדובר גם כאן בהתיישבות של התרבות הירמוכית.
בין השנים 1983-1976 ניהלו כרמלה ארנון ורות עמירן מהאוניברסיטה העברית בירושלים חפירות בתל קשיון, שבמעלה נחל תבור, בגליל התחתון וחשפו כלי חרס הטיפוסיים לתרבות הירמוכית. במקום נחשפו גם מספר צלמיות דמויות אדם.
בשנת 1981 נתגלו במערת נחל קנה שבמערב שומרון מעט ממצאים מן התרבות הירמוכית. המערה הייתה אתר ייחודי בשל היותה מבודדת משאר האתרים שבהם נמצאו התיישבויות של התרבות הירמוכית באותה העת. משלחת מורחבת יצאה למערה בשנת 1986, ברשות אבי גופר וצבי צוק מהמכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב, וגילתה בין היתר ממצאים רבים נוספים מן התרבות הירמוכית, ביניהם כלי חרס רבים ומגוונים ומעט כלי צור. כמחצית מכלי החרס שנתגלו באתר היו מעוטרים בחריתה וצבועים בצבע אדום, חלקם נשמרו לגמרי. בין כלי החרס שנמצאו היו קערה עמוקה חסרת ידיות, קנקנים בעלי גוף כדורי וצוואר גבוה, שני פלכים בעלי צורה דו-קונית ואף סיר בישול יחיד במינו השחור מפיח. בין כלי הצור שנמצאו היו להבי-מגל, גרזן, מקבות, מקדח ואזמל.
גופר גם זיהה התיישבות ירמוכית נוספת בחפירות שניהל בין השנים 1997-1986 באתר נחל זהורה II. בחפירות נוספות שנערכו בתחילת שנות ה-90 בניהולו של נמרוד גצוב נחשפה התיישבות ירמוכית בחורבת עוצה.
בשנת 2007 זוהתה התיישבות ירמוכית בחפירות הצלה שנערכו בניהולם של חמודי חלאילה ועמרי ברזילי בביסמון (תל מלאחה), כ-10 ק"מ מדרום לקריית שמונה. בחפירות נחשפו שרידי בנייה וממצא רב המתוארך לתרבות הירמוכית. גודל ההתיישבות שנחשפה כ-20 דונם. בין הממצאים באתר נמצאו עצמות בעלי חיים, אבני שחיקה ומכלול של כלי צור הומוגני, בו להבי מגל משוננים שינון עמוק וקטומים, ראשי חץ גדולים וגרזנים רבים שלחלקם חורפה (חוד) מלוטשת. החוקרים הסיקו כי הבסיס הכלכלי של תושבי האתר התבסס מחד על ציד וגידול בעלי חיים מבויתים כמו עזים, כבשים, בקר וחזירים, ומאידך על חקלאות, דבר הנלמד מריבוי להבי המגל והגרזנים.
בחפירות נוספות שנוהלו בידי ברזילי בשנת 2010 זוהו שרידים של התרבות הירמוכית גם בארד אל-סמרה על יד קיבוץ יסעור.
ירדן.
התיישבויות נוספות של התרבות נחשפו בסוף שנות ה-70 ובשנות ה-80 בירדן, שם לא נחשפו עד אז אלא ממצאים בודדים הדומים מעט לאלו שנמצאו בשער הגולן. בהתיישבויות שזוהו בירדן נחשפה בנייה ברמה מצומצמת, שלא נחשפה עד אז כמעט בכלל באתרים אחרים, גם בישראל.
בשנים 1981-1979 נתגלו כלים טיפוסיים של התרבות הירמוכית מעורבים בכלים אחרים מתקופות שונות בחפירות בניהולו של אנתוני מקניקול באתר הארכאולוגי בפחל שבסמוך לנהר הירדן. עם זאת, כלי החרס היו חסרים את עיטור האידרה הטיפוסי לתרבות הירמוכית.
בשנת 1982 נתגלתה בג'בל אבו טוואב שמדרום לנחל יבוק התיישבות ירמוכית בידי אליזבת וקולין ג'ילט. חפירות נוספות נערכו במקום בשנים 1985-1984 ובשנים 1990-1989 בידי זיידן קאפאפי (Zeidan Kafafi) מהמכון לארכאולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת ירמוך שבאירביד. בחפירות נחשפו חדרים מלבניים עם קירות אבן, מספר מבנים אפסידיים (מקושתים) ומספר בורות אחסון בעומק של 1.5-0.5 מטר אשר היו מלאים בכלי חרס ובכלי צור. בין הכלים נחשפו צלמיות אדם מחרס להם עיניים בצורת פולי קפה וצלמיות זואומורפיות של ציפורים ופריים
בשנת 1983 זוהתה התיישבות ירמוכית בעין רחוב כ-13 ק"מ מצפון לאירביד בידי מוג'הד מוחייסן (Mujahed Muheisen) מאוניברסיטת ירמוך והאנס גבל מאוניברסיטת טיבינגן. החפירות נערכו באתר בין השנים 1985-1984, ומספר שנים לאחר מכן נערכו חפירות נוספות בניהולו של קאפאפי אך לא נמצאו באתר ממצאים רבים.
התיישבות ירמוכית נוספת זוהתה בירדן באותן שנים באתר הארכאולוגי בעין ע'זאל. האתר עצמו נתגלה בסוף שנות ה-70 במהלך בניית הכביש הראשי מעמאן לזרקא. חפירות הצלה נערכו באתר בין השנים 1988-1982 בפרויקט משותף של אוניברסיטת ירמוך, אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו והמכון לחקר המדבר באוניברסיטת נבדה, רינו, תחת ניהולם של קאפאפי, גארי רולפסון ואלן סימונס. באתר נתגלו ממצאים רבים בעלי-ערך מן התקופה הנאוליתית, ובהתבסס על תיארוך פחמן-14 ומעקב אחר התפתחות אוסף החפצים התברר כי האתר היה מיושב כמעט באופן רציף לאורך כל תקופת התרבות הירמוכית.
כן נתגלתה באתר בעין ע'זאל בנייה בהיקף מצומצם כאשר על פי מאפיינים סטרטיגרפיים סווג תהליך הבנייה לשלושה שלבים ונלמדו מאפיינים נוספים על הארכיטקטורה הירמוכית. בשלב הראשון, הירמוכים עשו שימוש במבנה מקומי קודם מן התקופה הנאוליתית הקדם קרמית ג (PPNC), ככל הנראה למטרות ציבוריות. השלב השני מאופיין על ידי מבנים אפסידיים ומלבניים ובורות אחסון שנבנו על ידי הירמוכים, והשלב השלישי מאופיין בבור גדול בעל צורה ייחודית ורצפת אדמה קשה ששימש כבית מגורים. בשל חשיבות האתר לחקר התקופה הנאוליתית, עונות רבות של חפירות נערכו בו בשנים שלאחר מכן.
התיישבות נוספת וקטנה נתגלתה בידי קאפאפי, רולפסון וסימונס בשנים 1990-1989 באתר הארכאולוגי בוואדי שועייב, כ-8 ק"מ מדרום לעיר סלט. בין הממצאים נתגלו כלי חרס רבים, ביניהן כלים מתקופת התרבות הירמוכית, כמו כן נמצאו שני קברים ושרידי בנייה שייתכן ושייכים לתרבות הירמוכית, אך לא נמצאו מבנים שלמים שניתן לבחון.
כרונולוגיה.
הכרונולוגיה והתיארוך של אתרי התרבות הירמוכית אינם ברורים עד תומם, ומספר תאוריות הועלו בנושא זה ובנושא הקשרים של התרבות הירמוכית עם התרבויות האחרות באותה עת.
פרופ' יוסף גרפינקל תיארך את האתרים בשער הגולן וחורבת מנחה לשנים 6400 לפנה"ס עד 5800 לפנה"ס. עם זאת, גרפינקל וחוקרים אחרים תיארכו את שיא התרבות ע"פ ממצאים משאר ההתיישבויות האחרות דווקא לשנים 5700 לפנה"ס עד 5100 לפנה"ס.