ב-"The Ashgate Research Companion to Popular Musicology" נמצא כי "פולקטרוניקה היא סוגה מוזיקלית המאופיינת בסוגות כמו דאנס, רוק או פולק אקוסטי".
רקע.
האלבום "Every Man and Woman Is a Star" מאת Ultramarine משנת 1991 תואר כאחד מבסיסי הסוגה המוזיקלית; הוא כלל צליל פסטורלי ושילב כלי נגינה מסורתיים כמו כינור ומפוחית ​​עם אלמנטים של טכנו והאוס. בתחילת שנות האלפיים אמנים כמו פור טט, איסאן וגרוונהרסט תוארו כמוזיקאים שהמוזיקה שלה מאופיינת בסוגת הפולקטרוניקה.
על פי "The Sunday Times Culture's Encyclopedia of Modern Music", אלבומים חיוניים שביססו את הסוגה המוזיקלית הזו הם "Pause" של פור טט (2001), "Mother's Daughter and Other Songs" של טאנג (2005), ו-"The Milk of Human Kindness" של קאריבו (2005). אלבום האולפן התשיעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, "American Life" (2003), הושפע באופן ניכר מהסוגה המוזיקלית הזו, והיה לאחד מאלבומי הפולקטרוניקה הראשונים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. בשנות ה-2010 פרצו אמני פולקטרוניקה כמו אלט ג'יי ובון איבר, תוך שאמנים מסורתיים יותר כמו סופיאן סטיבנס זכו להצלחה מסחרית וביקורות חיוביות גם כן.
בשנת 2020, יצא לאור אלבום האולפן השמיני של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, "Folklore", שאופיין בסוגת הפולקטרוניקה. האלבום שבר מספר שיאים בשירותי הסטרימינג ונמכר בלמעלה מ-500,000 עותקים בשלושת ימי המכירות הראשונים, שיא לאלבום בשנת 2020. "Folklore" נמכר בעולם בלמעלה מ-1.3 מיליון עותקים במהלך היממה הראשונה לצאתו, והוא אחד האלבומים היחידים בהיסטוריה שעשו זאת. בשבוע הראשון לצאתו נמכר בלמעלה משני מיליון עותקים ברחבי העולם, ובכך נכלל ברשימת עשרת האלבומים הנמכרים ביותר בשבוע הראשון. בארצות הברית נמכר בלמעלה מ-846,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו (מעל לכל אלבום אחר בשנה זו) ובכך הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 200, והיה לאלבומה השביעי ברציפות של סוויפט שעשה זאת. הוא נחשב לפורץ דרך בסוגה הזו שכן, אלבומים שאופיינו בה ויצאו קודם לכן לא זכו להצלחה ולביקורות להן זכה "Folklore".
ביאטריס, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה
ביאטריס, נסיכת סקסה-קובורג וגותה (באנגלית: Princess Beatrice Leopoldine Victoria of Saxe-Coburg and Gotha)(20 באפריל 1884 – 13 ביולי 1966) הייתה נסיכת אדינבורו וסקסה קובורג וגותה ונכדתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. מאוחר יותר נישאה לבן משפחת המלוכה הספרדית, אלפונסו, נסיך ספרד, דוכס גליירה, בן דודו הראשון של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד.
ראשית חיים.
הנסיכה ביאטריס לאופולדין ויקטוריה נולדה ב-20 באפריל 1884 בקנט, אנגליה, לאלפרד, דוכס אדינבורו, בנה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ולמריה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה ומריה, נסיכת הסן. היא נקראה "בייבי בי" על ידי משפחתה.
היא הוטבלה בבית איסטוול ב-17 במאי 1884 על ידי הכומר ויליאם לויד. הסנדקים שלה היו ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת, הלנה, נסיכת ולדק ופירמונט ווילהלם הראשון, קיסר גרמניה .
ביאטריס בילתה את רוב שנותיה הראשונות במלטה, שם שירת אביה בצי המלכותי. יחד עם אחותה הגדולה אלכסנדרה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה, היא הייתה שושבינה בחתונת בני דודיהן מצד אביהן הדוכס והדוכסית מיורק (לעתיד ג'ורג' החמישי והמלכה מרי) ב-6 ביולי 1893.
עם מות דודו של הנסיך אלפרד, ארנסט השני, דוכס סקסה-קובורג-גותה, ב-22 באוגוסט 1893, הדוכסות עברה בירושה אל הדוכס מאדינבורו, שכן אדוארד, נסיך ויילס, אחיו הבכור של הדוכס והמלך לעתיד אדוארד השביעי, ויתר על זכותו לירושה. הדוכס והדוכסית, עם חמשת ילדיהם ששרדו, נסעו זמן קצר לאחר מכן לקובורג כדי להתיישב.
סיכויי נישואין.
בשנת 1902 ניהלה הנסיכה ביאטריס רומן עם מיכאיל אלכסנדרוביץ', אחיו הצעיר של ניקולאי השני, ובאותה תקופה היורש של כס המלוכה הקיסרי. היא החלה לקבל ממנו מכתבים בספטמבר 1902, ואף על פי שהיה דוכס רוסי והיא נסיכה גרמנית, הם התכתבו באנגלית, והוא כינה אותה "סימה" עם זאת היא נמנעה מלהתחתן עם הדוכס הגדול כאשר הכנסייה הרוסית האורתודוקסית אסרה על נישואי בני דודים מדרגה ראשונה. אף על פי שנישואים כאלה הורשו בעבר בבית רומנוב (הדוכסית הגדולה יקטרינה פבלובנה, שידה נדחתה לנפוליאון בונפרטה, הורשתה פעמיים להינשא לבני דודים ראשונים. צאצאיה הפכו לסניף הרוסי של הדוכסים מאולדנבורג). ניקולאי השני האדוק, ראש הכנסייה הרוסית הרשמי, למען אחיו.
בנובמבר 1903, מיכאיל כתב לביאטריס ואמר לה שהוא לא יכול להתחתן איתה. המצב הוחמר על ידי מכתב שביאטריס קיבלה אז מאחותה הגדולה ויקטוריה מליטה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה ("דאקי"), שבו מיכאיל הואשם בכך שיזם בקפדנות את הרומן האבוד (כאשר כמה שנים לאחר מכן ויקטוריה מליטה עצמה ניסתה להינשא לבן דודה קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה והקיסר סירב, אך היא התעקשה ונשלחה עם קיריל לגלות). ביאטריס המושפלת נשלחה למצרים כדי להתאושש משברון הלב, אך השתוקקה וכתב מכתבי נזיפה למיכאיל עד 1905.
על פי השמועות, ביאטריס התכוונה להתחתן עם אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, אך זו התגלתה כשמועה שקרית כאשר נשא לאישה את בת דודתה ויקטוריה אֶאוּחֶנִיַה, נסיכת בטנברג בשנת 1906. בחתונתם פגשה ביאטריס את בן דודו של המלך אלפונסו, אלפונסו, נסיך ספרד, דוכס גליירה, (1886-1975), אינפנטה מספרד, הדוכס החמישי מגליירה. ממשלת ספרד התנגדה להצעה של "אינפנטה" להתחתן עם נסיכה בריטית, שבניגוד למלכה ויקטוריה אאוחניה לא הסכימה להמיר את דתה לקתוליות הרומית: המלך נאלץ להבהיר שאם החתונה תתקיים, בני הזוג יצטרכו לחיות בגלות.
עם זאת, ביאטריס ואלפונסו נישאו בטקס קתולי ולותרני בקובורג ב-15 ביולי 1909. בני הזוג התיישבו בקובורג עד שב-1912 הורשו לשוב לספרד ותוארו כאינפנטה הוחזר.
באוגוסט 1913 התקבלה ביאטריס לכנסייה הקתולית.
שערורייה וגלות.
במהלך נישואיו של המלך אלפונסו השלושה עשר, היו לו פרשיות ורומנים רבים, שחלקם הולידו ילדים לא חוקיים. הוא לכאורה גם התאהב בהנסיכה ביאטריס, שדחתה אותו. המלך גירש אותה ואת בעלה מספרד, באמתלה של שליחת אינפנטה אלפונסו למשימה לשווייץ. במקביל, מעגל החברים של המלך, שתעב הן את ביאטריס והן את המלכה ויקטוריה אאוחניה, החל להפיץ שמועות זדוניות, באומרו שביאטריס גורשה בגלל התנהגותה הרעה, דבר שלא היה נכון.
לזוג נולדו שלושה בנים:
מלחמת האזרחים.
המשפחה עברה לאנגליה, שם התחנכו שלושת בניהם במכללת ווינצ'סטר. משפחת המלוכה הספרדית ויתרה לבסוף, וביאטריס ומשפחתה הורשו לשוב לספרד, שם הקימו את ביתם באחוזה בסנלוקר דה באראמדה.
שנות השלושים היו תקופה אומללה עבור המשפחה, שכן קריסת המלוכה הספרדית ומלחמת האזרחים שבאה בעקבותיה הובילו לאובדן חלק גדול מעושרה של המשפחה. לאחר הקמת הרפובליקה הספרדית השנייה בשנת 1931 נמלטו המלך אלפונסו ומשפחתו לגלות באיטליה. בשנים שלאחר מכן, המצב הפוליטי בספרד החמיר כאשר קבוצות שונות נאבקו על השלטון. בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 פרצו העימותים למלחמת אזרחים כוללת. ביאטריס ואלפונסו איבדו את עזבונם במהלך המלחמה ובנם האמצעי של בני הזוג, אלונסו, נהרג בלחימה למען הכוחות הפשיסטיים.
חיים מאוחרים יותר.
ביאטריס מתה באחוזתה באל בוטנקו בסנלוקר דה בארמדה ב-13 ביולי 1966. בעלה שרד אחריה תשע שנים. בנם אטאולפו מת בשנת 1974. הנכדים היחידים שלהם הם ילדיו של הנסיך אלברו.
בעת מותה, ביאטריס הייתה בתם האחרונה ששרדה של הנסיך אלפרד והדוכסית הגדולה מריה אלכסנדרובנה.
המהומות הגזעיות בווילמינגטון
המהומות הגזעיות בווילמינגטון, המכונות גם "טבח וילמינגטון", היו סדרת מהומות של תושבים לבנים, שתקפו תושבים שחורים בווילמינגטון, בקרוליינה הצפונית שבארצות הברית, ב-10 בנובמבר 1898, וגירשו בכוח את ראש העירייה ואת חברי מועצת העיר. העיתונות באותה תקופה תיארה את האירוע כהתפרעות של שחורים, אך בתוך זמן קצר התברר שמדובר בהפיכה אלימה של ארגוני עליונות לבנה נגד הממשל המקומי. במהומות בעיר נהרגו בין 60 ל-300 אפרו-אמריקאים. זהו המקרה היחיד בהיסטוריה של ארצות הברית של הפיכה אלימה שהצליחה לסלק נבחרי ציבור מתפקידם, ולשים במקומם אנשים שלא נבחרו.
הגורם העיקרי להפיכה היה מסע הסתה של דמוקרטים דרומיים, שתמכו בעליונות לבנה נגד המפלגה המעורבת, שנבחרה להרכיב את הממשל בווילמינגטון, מושב המחוז של ניו הנובר בקרוליינה הצפונית. במפלגה זו שיתפו פעולה שחורים מהמפלגה הרפובליקנית ולבנים מהמפלגה הפופוליסטית. בהשפעת הדמוקרטים הדרומיים החלה סדרה של מקרי תקיפות של שחורים, ואחריה הסתערות של אספסוף לבן בן 2,000 איש על מבני ממשל.
המהומות בווילמינגטון נחשבות לנקודת מפנה בפוליטיקה של קרוליינה הצפונית שלאחר תקופת השיקום. לאחריהן העמיקה ההפרדה הגזעית והתרבו החוקים הפוגעים בזכות הבחירה של השחורים בדרום ארצות הברית, תהליך שהחל במיסיסיפי בנובמבר 1890, כאשר נחקקה חוקה חדשה למדינה, ובה סעיפים רבים שנועדו למנוע מאזרחי המדינה השחורים להצביע.
מספר חוקרים הצביעו על המהומות הגזעיות בווילמינגטון והאפליה הגזעית שבאה בעקבותיהן כהפרות של התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית.
רקע.
הארגונים הפוליטיים העיקריים בווילמינגטון באותה תקופה היו:
דמויות מפתח באירועים: