ההותכּים (בפשטו: د هوتکيانو ټولواکمني, בפרסית: سلسلهٔ هوتکیان) היו ענף של שבט ג'ילי הפשטוני, מאמיני האסלאם הסוני, אשר מרדו נגד שלטון האימפריה הספווית בתחילת המאה ה-18 וכבשו שטחים נרחבים ממנה. לאחר פלישה לעבר ח'וראסאן ולב האימפריה הספווית אף הפכו למלכי פרס לאחר כיבוש הבירה הספווית, אספהאן. במותו של האמיר מחמוד הותכ, נפלה השושלת למאבקים פנימיים שאפשרו את העלייה המחודשת של הספווים תחת הנהגתו של הגנרל נאדיר שאה, אשר בשנת 1738 לבסוף כבש את קנדהאר, בירת השושלת והפיל את האימפריה של ההותכים.
השושלת ההותכית ושליטיה נחשבים לאבות האומה האפגנית אשר שחררו אותה מהשלטון הפרסי והיו הראשונים ליצור את אבני היסוד לראיית אפגניסטן בתור אומה אחת ריבונית ועצמאית. בהמשך המאה הקים אחמד שאה דוראני, מצביא פשטוני, את האימפריה הדוראנית האפגנית בהשראת ההותכים. כיום, נשיא אפגניסטן, אשרף גאני אחמדזאי, הוא בן לשבט ג'ילי ממנו מקורות ההותכים.
היסטוריה.
הקמה.
מקורם של ההותכים הוא באזור קנדהאר רבתי (כיום במחוזות קנדהאר והלמנד באפגניסטן) והם היו לענץ של שבט ג'ילי הפשטוני. רוב תושבי האזור של אפגניסטן המודרנית היו מאמיני אסלאם סוני אך מאז עליית האימפריה הספווית שמקורה בממלכת פרס במסעות הכיבושים של שאה אסמאעיל הראשון (תחילת המאה ה-16) החל האסלאם השיעי להשיג יותר השפעה על האזור. הדבר גרם למאבקים דתיים ממושכים בין התושבים הפשטונים לבין העמים הפרסים השיעים שישבו בחבל האפגני, כגון ההזארים. עם היחלשותם של הספווים לאורך השנים החלו הפלגים בתוך חבל אפגניסטן להשיג יותר ויותר אוטונומיה מעשית.
בשנת 1707 פרצו מרידות על רקע דתי ברחבי האימפריה הספווית והממשל של שאה חוסיין לא היה מסוגל להשליט את סמכותו לעומת מרידות אלו. המנהיג השבטי של ההותכים, מירוויס הותכ, השתמש במרידות ובחוסר הכוח הריכוזי כדי להתחיל במרד ולכבוש את קנדהאר רבתי למען מדינה פשטונית, הותכית, סונית וריבונית. מירוויס הפך בכך לשליט הראשון של האימפריה ההותכית ולאורך שלטונו שנמשך עד שנת 1715 הוא נתקל במאבקים מפנים ומחוץ שכן נאבק בכוחות הפרסים שפעלו להסדיר מחדש את השלטון הספווי במקום ומולם נאבק גם נגד מיעוטים שבטיים ודתיים בשביל להסדיר את שלטון ההותכים.
כיבושים.
במותם של מירוויס הותכ ואחיו, ירש את הכתר ההותכי בנו של מירוויס, מחמוד הותכ, שהיה מצביא מחונן ופעל לכבוש ולהשליט את שליטת ההותכים מעבר לקנדהאר רבתי במטרה ליצור אימפריה פשטונית סונית. מחמוד הותכ השתמש בקריסתה הפנימית של האימפריה הספווית כדי לספח שטחים. הוא יצא בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-18 לפלישה דרך ח'וראסאן ומשם לכיבוש לב ממלכת פרס. חוסיין שאה נסוג אל הבירה לאחר נפילת צבאו בפני פלישת ההותכים, מה שאפשר למחמוד להטיל מצור על הבירה הפרסית אספהאן. אחד מבניו של חוסיין צלח בבריחה והוכתר בשטחים שנותרו בשליטת הספווים בתור שאה תהמאספ השני, ומשם המשיך להיאבק בהותכים.
עם נפילת אספהאן לידי המצור הפך מחמוד לשאה של ממלכת פרס. בנקודה זאת האימפריה ההותכית התפרשה על גבי חציו המערבי של חבל פשטוניסתאן, מערב הינדו-כוש, ח'וראסאן, בלוצ'יסטן, דרום-מזרח פרס, מרכז פרס ודרום מרכז אסיה. מחמוד נרצח בשנת 1725 עקב מאבקים פנימיים בחצר המלוכה ויורשו, אשראף הותכ, החל בשלטון רודני על התושבים הפרסים הכבושים, דבר שהחליש את שלטון ההותכים ביחד עם מאבק ירושה ממושך והביא להתנגדות חריפה להמשך שלטונם מצד האוכלוסייה המקומית.
הנפילה.
המאבקים הפנימיים וההיחלשות הצבאית שהביאו איתם אפשרו כיבוש מחודש של פרס בידי נאדיר שאה, מצביא בשירות האימפריה הספווית. נאדיר שאה נע דרך הרי האלבורז ודרום מזרח דרך ח'וראסאן כדי לעקוף את ריכוז הכוחות ההותכים שהיו מוצבים מערבית לאספהאן. בהמשך העיר שוחררה בידי הכוחות הפרסים וההותכים נסוגו חזרה לקנדהאר. המאבקים הפנימיים בתוך האימפריה הביאו בסופו של דבר לעלייתו של חוסיין הותכ, אשר ניסה להשיב את האימפריה לסדרה אך ללא הצלחה. מסעותיו של נאדיר שאה הביאו בסופו של דבר לפלישה אל תוך קנדהאר רבתי. בשנת 1738 הגיעו הכוחות הפרסים לשערי קנדהאר והביסו את הכוחות ההותכים.
בהמשך כבשו הפרסים תחת נאדיר שאה, כעת השליט של פרס תחת שושלתו שלו (השושלת האפשארית של נאדיר שאה הדיחה את השושלת הספווית), את כל אפגניסטן. הפאדישאה של האימפריה המוגולית, מוחמד שאה, העניק מחסה לאנשי חצר המלוכה ההותכי מפני הכיבוש האפשארי, דבר אשר שימש להצית פלישה פרסית אל תוך תת-היבשת ההודית מאוחר יותר. ההותכים נחשבים לשושלת הראשונה ששלטה באומה אפגנית מאוחדת, שכן לפני עלייתם לא הייתה ישות אפגנית מאוחדת והאזור של אפגניסטן המודרנית נחלק בין מדינות ומעצמות שונות לאורך השנים.
רב&quot;ז
פניישליטקה
פניישליטקה (בהונגרית: Fényeslitke) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה, על גדות נהר טיסה.
יהודי פניישליטקה.
יהודים ראשונים הגיעו לפניישליטקה מקארפאטרוס במאה ה-18. רובם עסקו במסחר, וכמה היו בעלי משקים. בידי היהודים היו גם טחנת קמח ומפעל לייצור משקאות חריפים.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה בעקבות חילוקי דעות בקונגרס יהודי הונגריה (1869,1868) הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי (שסרב לקבל עליו את תקנות הקונגרס), הקהילה היהודית הייתה כפופה לקהילת קישווארדה. ברשותה היו בית כנסת, "חדר" ובית קברות יהודי. בית ספר לא היה במקום, והילדים למדו בבית הספר היהודי שבקישווארדה.
בתקופת הטרור הלבן סבלו יהודי המקום מהתעללויות, אחדים נעצרו ונשלחו לקישווארדה, שם הוחזקו כמה שבועות וסבלו מעינויים.
בעקבות חוקי ההפלייה של ממשלת הונגריה שנועדו להגביל את היהודים בתחומי הכלכלה והתרבות, התערערה פרנסתם של היהודים והופקעו האחוזות מבעליהן היהודיים.
אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסו יהודים לעבודות כפייה במסגרת צבאית.
באפריל 1944 הובלו יהודי פניישליטקה לקישווארדה, שם רוכזו כ-7,000 יהודים מהאזור. משם שולחו כעבור כמה שבועות למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לכפר יהודים אחדים וחיי הקהילה לא חודשו. בשנת 1946 ישבו במקום שתי משפחות יהודיות, אך גם הן עזבו תוך זמן קצר.
בית הספר הגבוה למוזיקה בברלין
בית הספר הגבוה למוזיקה בברלין (בגרמנית: Königlichen Akademischen Hochschule für Musik) הוא קונסרבטוריון גרמני השוכן בברלין. הוא נוסד בשנת 1869 ואחד ממייסדיו היה יוזף יואכים, שעמד בראש הקונסרבטוריון עד סוף ימיו.
מידע.
בשנת 1869, בזמן שיואכים לימד בהנובר, הזמינו אותו לנהל את בית הספר הגבוה למוזיקה בברלין. בין עוזריו היו: היינריך דה אהנה ואדוארד רפולדי.
בשנת 1888, במסגרת בית הספר, הוקמה החברה למוזיקה מוקדמת, שכללה מוזיאון כלי נגינה. תוך זמן קצר, במיוחד לאחר רכישת האוסף יוצא הדופן של 1,145 כלי נגינה בבעלות סזאר סנוק , (שהיה אספן כלי נגינה). בשנת 1902 עם הכספים תמיכה של המשפחה האימפריאלית, היא הפכה לאחד האוספים הגדולים באירופה (בשנת 1935 הועבר למכון הממלכתי החדש למוזיקולוגיה).
בראשית המאה ה-20, בית הספר הגבוה למוזיקה בברלין זכה למוניטין של מוסד חינוכי שמרני למדי, אם כי תקופה זו התאפיינה גם בהישגים מסוימים: למשל, בשנת 1912 פתחה ונדה לנדובסקה את כיתת הצ'מבלו הראשונה בהיסטוריה המודרנית. בשנת 1920 ביצע המארגן של חיי המוזיקה הגרמניים, ליאו קסטנברג, רפורמה קיצונית, וארגן את מינויו של פרנץ שרקר המתקדם לתפקיד מנהל בית הספר, שלאחריו נכנסו למעגל המורים, מוזיקאים מצטיינים רבים. בשנות ה-20 של המאה ה-20 פאול הינדמית לימד הלחנה בבית הספר.
מאז אמצע שנות השישים, בית הספר הגבוה למוזיקה בברלין חווה תקופה של ארגון מחדש והשתלבות: בשנת 1964 התאגד בהרכבו בית הספר לאמנות דרמטית, שנוסד על ידי מקס ריינהרדט בשנת 1966 התמזג עם הקונסרבטוריון העירוני (לשעבר קונסרבטוריון שטרן) ולבסוף בשנת 1975 הפך לחלק מהאוניברסיטה לאמנויות בברלין.
ואנג וויי
ואנג וויי (בסינית: 王卫; נולד באוקטובר 1970) הוא מיליארדר סיני, מייסד ויו"ר SF Express, חברת שירותי אספקה ולוגיסטיקה רב-לאומית, עם משרדים ראשיים בשנג'ן.
חיים מוקדמים.
ואנג וויי נולד בשנגחאי, סין. אביו היה מתרגם של השפה הרוסית עבור חיל האוויר הסיני, ואמו הייתה פרופסור באוניברסיטה. בגיל 7 עברה משפחתו של ואנג להונג קונג, שם למד בבית הספר היסודי והתיכון. לאחר שסיים את לימודיו, ואנג לא למד באוניברסיטה, אלא הלך לעבוד בתחום הייצור.
קריירה.
הקריירה של ואנג החלה במפעלי דפוס וצביעה ברובע שונדה, פושאן, מרכז מסחרי וייצור במחוז גואנגדונג עם גישה מהירה דרך הנהר להונג קונג.
בתחילת שנות התשעים המפעלים בשונדה נדרשו להביא דגימות לקונים בהונג קונג, אך לעיתים קרובות היו להם בעיות עם עיכובים ארוכים במשלוח. כדי להאיץ את התהליך הזה, ונג הקים את שונפנג אקספרס כשירות שליחים קטן עם שישה עובדים.
נכון לשנת 2017, SF Express הוא שירות שליחויות רב לאומי המונה למעלה מ -400,000 עובדים.
על פי פורבס, לואנג וויי שווי נקי של מעל 44 מיליארד דולר (פברואר 2021).
חיים אישיים.
הוא גר בשנג'ן, סין, ויש לו שני בנים ובת.
לודוויג דויטש
לודוויג דויטש (בגרמנית: Ludwig Deutsch; 1855–1935) היה צייר אוסטרי, שהתיישב בפריז והפך לאמן אוריינטליסט ידוע.
חייו וקריירה.
פרטי חייו של לודוויג דויטש מעורפלים. הוא נולד בווינה בשנת 1855 למשפחה יהודית מבוססת. אביו היה איש כספים בחצר האוסטרית. הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות בווינה 1872–1875, ואז, בשנת 1878, עבר לפריז שם התחבר מאוד למזרחיות.