בשנת 2011 אושפז צ'אווס בבית חולים בקובה לאחר שלקה במחלת הסרטן. ב-7 באוקטובר 2012 התמודד צ'אווס בבחירות לנשיאות מול מועמד האופוזיציה אנריקה קפרילס רדונסקי, שהיה הפוליטיקאי הראשון זה שנים שנתמך על ידי כל גורמי האופוזיציה המשמעותיים בוונצואלה. צ'אווס ניצח בבחירות, אך ברוב דחוק ביחס למערכות בחירות קודמות בהן השתתף. ב-10 בינואר 2013 היה צריך צ'אווס להישבע לנשיא, לפי החוקה, אך בריאותו הלקויה לא איפשרה לו. ב-5 במרץ מת צ'אווס. לפי החוקה, את מקומו של הנשיא צריך היה למלא נשיא האספה הלאומית דיוסדאדו קבאז'ו, אולם ב-8 במרץ הושבע לנשיא סגן הנשיא ניקולאס מאדורו. לפי החוקה, עם מותו של הנשיא צריכות להתקיים בחירות במדינה בתוך שלושים ימים, והללו נקבעו ל-14 באפריל. מאדורו ניצח בבחירות והושבע כנשיא.
תקופת נשיאותו התאפיינה בהידרדרות של המדינה הן מבחינה כלכלית והן מבחינה דמוקרטית. במאי 2018 התקיימו בחירות על רקע אינפלציה של כ-700% (ויש מעריכים אפילו 14,000%), תפוקה ארצית של 1.8 מיליון חביות נפט ביום (פחות מהתפוקה לפני עליית מאדורו לשלטון) ועל רקע החרמה מוחלטת של האופוזיציה בשל חוסר אמון בטוהר הבחירות הללו. מאדורו ניצח עם תמיכה של 68% מהמצביעים שהיו רק 46% מבעלי זכות הבחירה. התוצאות התקבלו בחוסר אמון והוקעו על ידי המערכת הבינלאומית. נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, הכריז על הגברת העיצומים על המדינה בתגובה ובמרכזם איסור מוחלט לסחור באיגרות חוב ונצואלניות.
בסוף שנת 2018 ארגון Freedom House ציין את ונצואלה בדו"ח החירות המקוונת השנתי, בכך שלקראת הבחירות נחקק חוק מעורפל שכופה מאסרים ממושכים על מפיצי "שנאה" באינטרנט. הדו"ח שייך את החוק לשאיפת הממשלה ליצור איום של מאסר על כל מי שחושב לבקר אותה.
ב-13 בינואר 2019 חואן גואידו מונה לנשיא זמני. במהלך אותו היום נעצר על ידי SEBIN (השירות הבוליבארי למודיעין לאומי) ושוחרר מאוחר יותר באותו יום.
ב-23 בינואר 2019 חואן גואידו השביע את עצמו לנשיא, המדינות שהכירו בו הן: ארצות הברית, צרפת, קנדה, ברזיל, ארגנטינה, אקוודור, פרו, פרגוואי, צ'ילה, קולומביה, קוסטה ריקה וישראל. לעומתן המדינות רוסיה, קובה, בוליביה ומקסיקו המשיכו להכיר בנשיא מאדורו.
פוליטיקה.
הפוליטיקה של ונצואלה, כמו מדינות אחרות באמריקה הלטינית, אופיינה לאחר עצמאותה בחוסר יציבות פוליטית והפיכות צבאיות.
ב-1958 הסתיימה תקופת הדיקטטורה של הגנרל מרקוס פרס חימנס ששלט מ-1952 והוכרז על בחירות להמשך אותה שנה. אך טרם הבחירות נחתם הסכם פונטו פיחו בין נציגים של שלוש המפלגות הגדולות. הסכם זה חילק את השלטון בין המפלגות הללו. כיום נהוג בוונצואלה לכנות את המשטרים שבין אותה תקופה לתקופת בחירתו של הוגו צ'אווס לנשיא - המשטרים הפונטו פיחסטים.
גאוגרפיה.
ונצואלה נמצאת בצפון אמריקה הדרומית, בין קווי הרוחב 0 ל-10 צפון. היא גובלת בים הקריבי בצפון, בגיאנה במזרח, בברזיל בדרום ובקולומביה במערב. ונצואלה מחולקת מבחינה מנהלית ל-24 יחידות: 23 מדינות (estados) ומחוז הבירה.
קו החוף משתרע לאורך 2,800 ק"מ.
הנקודה הנמוכה ביותר היא בגובה פני הים והגבוהה ביותר בגובה 4,981 מטרים, פיקו בוליבר.
ונצואלה מחולקת למספר חבלים:
אקלים.
המדינה נמצאת כולה בתחום שבו שורר אקלים טרופי. למרות זאת האקלים משתנה החל מאקלים טרופי מובהק ועד לאקלים אלפיני בהתאם לגובה, לטופוגרפיה, לכיוון ולמהירות הרוח בכל אזור. השינויים העונתיים באים לידי ביטוי בעיקר במשקעים ולא בהבדלי טמפרטורה. ברוב המדינה יש עונה גשומה מובהקת. גשמים יורדים בעיקר מחודש מאי ועד נובמבר הנחשבים חודשי החורף. שאר חודשי השנה מהווים את הקיץ בוונצואלה.
ונצואלה מתחלקת ל-4 קבוצות של גבהים הנבדלים זה מזה באקלים. מתחת לגבהים של 800 מטר האקלים הטרופי מייצר אוויר חם וטמפרטורות יציבות שבין C° 26 ל-C° 28. בגובה שבין 800 ל-2,000 מטרים מזג האוויר קר יותר והטמפרטורות נעות בין C° 12 ל-C° 25. רבות מן הערים במדינה, כולל הבירה, קראקס, שוכנות דווקא בגבהים אלה. בגבהים שבין 2,000 ל-3,000 מטרים הטמפרטורות הן נמוכות יותר, מ-C° 9 ועד C° 11. מעל 3,000 מטרים הטמפרטורות צונחות כבר מתחת ל-C° 8, אך האוכלוסייה באזורים אלה היא מועטה ביותר.
כמות המשקעים הממוצעת בשנה נעה בין 430 מילימטר באזור הקאריבי במערב, לבין 1,000 מילימטר שבמפרץ אורינוקו במזרח. בהרים כמויות המשקעים משתנות מאוד בין אזור אחד למשנהו. בעמקים שאינם חשופים לרוח לא יורדים משקעים רבים ולעומת זאת מדרונות החשופים לרוחות צפון-מזרחיות מקבלים גשם רב. בקראקס יורדים 750 מילימטר של משקעים בממוצע בשנה כשיותר מחצי מהם יורדים בין חודש יוני לאוגוסט.
כלכלה.
למרות פריחה כלכלית במחצית השנייה של המאה ה-20, נכון לתחילת שנת 2020 נמצאת הכלכלה של ונצואלה בעיצומו של משבר כלכלי והומניטרי.
מאפייני הכלכלה המקומית.
הבנק המרכזי של ונצואלה אחראי על פיתוח המדיניות המוניטרית של הבוליבר הוונצואלי המשמש כמטבע המדינתי.
נשיא הבנק המרכזי של ונצואלה משמש כנציג המדינה בקרן המטבע הבינלאומית.
תעשיית הנפט שולטת בכלכלה המעורבת בוונצואלה. חברת הנפט הלאומית היא PDVSA. תעשיית הנפט מספקת כשליש מהתוצר המקומי הגולמי במדינה, בערך 80% מסך הייצוא שלה, ובערך חצי מהכנסות הממשלה. תחנות שאיבת הנפט העיקרית במדינה נמצאות בסביבות אגם מאראקאיבו, מפרץ ונצואלה ובקרבת אגן נהר האורינוקו, שבו נמצא מאגר הנפט הגדול ביותר במדינה. ונצואלה מנסה לגוון את כלכלתה, ולהפחית את תלותה בתעשיית הנפט. היו ניסיונות לפתח תעשייה כבדה בתחום הברזל והאלומיניום וניסיון להחיות את החקלאות במדינה. תעשיית הברזל והחקלאות במדינה מספקים חלק מסך הייצוא של המדינה. במדינה גם קיימות תעשיות של חומרי בניין, טקסטיל, הרכבת כלי רכב וכלי טיס. תחום הנדל"ן והתיירות במדינה מפותחים גם כן.
שנות הפריחה.
משנות ה-50 עד שנות ה-80 הייתה כלכלת המדינה החזקה ביותר בדרום אמריקה. הפריחה הכלכלית באותן שנים משכה מהגרים רבים. כלכלת המדינה נחלשה במהלך משבר הנפט של שנות ה-80. עם עליית מחירי הנפט הכלכלה בוונצואלה החלה להתחזק, ונחלשה מאוד עם ירידת מחירי הנפט. בשנת 2006 היה הגידול בתמ"ג בערך 10% בשנה, אך בשנת 2015 היה קיטון של 6% בתמ"ג.
המטבע המקומי הוא בוליבר ונצואלי. עד שנות ה-80 נחשב הבוליבר לאחד המטבעות היציבים ביותר באמריקה הלטינית, אך מאז 1983 נפל קורבן לאינפלציה גבוהה. עם עליית מחירי הנפט חזר הבוליבר ליציבות מסוימת. לפי דיווחי הבנק המרכזי במדינה נכון לינואר 2008 מדד האינפלציה עמד על 21.9%. בעשור השני של המאה ה-21 גברה האינפלציה, ובשנת 2015 הגיע אחוז האינפלציה ל-275%, מאז השיעורים גדלים בצורה דרמטית לאור אי היציבות ובפברואר 2019 השיעורים האמירו לרמה של 2,295,981%.
נכון לשנת 2015 כ-8.1% מכוח העבודה מובטלים.
למרות היחסים המתוחים בין ארצות הברית לוונצואלה כמעט חצי מהייצוא הוא לארצות הברית וכמעט שליש מהייבוא הוא משם. קולומביה (מדינה נוספת שיחסיה עם ונצואלה מתוחים מאוד), ברזיל, מקסיקו, סין ופנמה הן המדינות מהן מגיע שאר הייבוא. שאר הייצוא מגיע לאנטילים ההולנדיים ולסין.
שנות המשבר.
ביולי 2017 פורסם כי המשבר הפוליטי החריף גרם להורדת יתרות המט"ח לרמה הנמוכה ביותר מזה 15 שנה. המשבר החל ב-2014 עקב ירידת מחירי הנפט, שהוביל להתנגשויות אלימות של מפגינים וכוחות המשטרה, לצד מחסור במוצרי מזון בסיסיים ואף רעב בקרב חלק מאוכלוסיית המדינה.
בשנת 2018 הפכה ונצואלה למדינה ענייה, בה תינוקות רבים סובלים מתת תזונה ורבים אף מתים מרעב. כתוצאה מהמשבר כ-4.5 מיליון מאזרחי ונצואלה עזבו אותה. על פי דו"ח שסיפק האו"ם לבקשת הממשל, נכון לתחילת שנת 2020, קרוב ל־9.3 מיליון בני אדם, בערך שליש מהתושבים, מצויים במצב של חוסר ביטחון תזונתי מתון או חמור. התופעה רווחת בכל מחוזות המדינה, כולל באזורים משגשגים יחסית. על פי הדו"ח, 60% ממשקי הבית דיווחו שצמצמו את כמויות הבשר בארוחות. בני משפחה של 33% ממשקי הבית הסכימו לעבוד תמורת מצרכי מזון במקום כסף, ו־20% ממשקי הבית נאלצו למכור נכסים משפחתיים כדי לשלם בעבור צרכים בסיסיים.
דמוגרפיה.
לפי המרכז הלאומי לסטטיסטיקה בוונצואלה, נכון לשנת 2006 התגוררו במדינה 27,250,414 תושבים. החל משנת 1926 מפקד האוכלוסין בוונצואלה לא מתייחס לחלוקה אתנית ולכן ההערכות בנושא הן גסות. כ-70% מהאוכלוסייה הם מסטיסים, כלומר צאצאים לאירופים ולילידי אמריקה. כ-20% נוספים הם לבנים, בעיקר ממוצא ספרדי, איטלקי, פורטוגזי וגרמני. מיעוט מוכר נוסף הוא אפרו-ונצואלים, אך מספריהם אינם ידועים בגלל מידע דמוגרפי דל ממפקדי האוכלוסין. כמה מיעוטים קטנים מיבשת אסיה קיימים בוונצואלה. לבנונים, טורקים, ערבים וסינים. רק 5% מהאוכלוסייה הם ילידים (אינדיאנים). לקבוצות אלה חברו מהגרים מאירופה ושאר מדינות דרום אמריקה באמצע המאה ה-20 בימי הפריחה הכלכלית במדינה.
כ-85% מהתושבים חיים באזורים עירוניים. 73% מהתושבים חיים במרחק של לא יותר מ-100 קילומטר מקו החוף. אף על פי שכמעט חצי משטח המדינה נמצא מדרום לנהר האורינוקו רק 5% מהתושבים מתגוררים שם.
השפה הרשמית היא ספרדית. כמו כן במדינה מדוברות 31 שפות ידועות של ילידים. 93% מהתושבים יודעים קרוא וכתוב.
96% מהתושבים הם נוצרים קתולים, 2% הם נוצרים פרוטסטנטים, 2% אחרים.
תוחלת החיים הממוצעת היא 74.54 שנים. לפי מדד הפוריות במדינה כל אישה יולדת בממוצע 2.23 ילדים.
יהדות ונצואלה.