כל זה אמור במקרה בו אכן לא היה הבעל חייב לגרש את אשתו מבחינה הלכתית, והוא מגרש אותה רק בגלל שכפו אותו. אולם במקרה בו על פי ההלכה הוא חייב לגרש אותה (כגון בעל מכה או שהוא עקר או כשאינו מוכן לקיים יחסי אישות) והוא אינו מסכים למלא את חובתו, מותר לבית דין הדן על פי חוקי התורה לכפות ולהכריח אותו לגרש, והגט תקף. ההצדקה לכך שגט זה תקף, נובעת מכך שכאשר הכפייה נעשית מסיבות מוצדקות הלכתית הבעל משלים עם הסיבה, ובדיעבד הוא נותן את הגט מסיבות תכליתיות ולא חיצוניות. הרמב"ם מוסיף שכל יהודי רוצה לקיים את מצוות התורה, ואם התנגד למלא את חובתו ולגרש את אשתו יש לראות זאת כהחלטה שהבעל מקבל באונס בגלל יצרו הרע. לכן כאשר כופים אותו לגרש אין מכריחים אותו לעשות נגד רצונו, אלא גורמים לו לממש את רצונו האמיתי.
גט מעושה כשר במקרה כזה רק אם הכפייה לגרש נפסקה בידי בית דין הדן על פי ההלכה, אולם אם הכפייה וההכרח לגרש נעשתה שלא בהוראת בית דין הדן לפי ההלכה, הגט בטל גם אם במקרה כזה בית דין רבני היה מחייב אותה לגרש אותה לו הובא מקרה זה לפניו. הסיבה לכך היא שכפייה על ידי ערכאות אסורה על פי ההלכה ובמילא זה נחשב לאונס.
קיימת מחלוקת בין הפוסקים האם ניתן לקבוע סיבות נוספות לכפיית גט מעבר לאלו שמופיעות בגמרא. הרמ"א פסק להלכה כי הדבר מותר, ועל-סמך פסק זה נקבע תיקון לחוק בתי הדין הרבניים המאפשר לבתי דין רבניים בישראל להפעיל עונשים על סרבני גט.
מבחינה הלכתית לא ניתן לקבוע באופן חד-משמעי אלו עונשים הופכים את הגט לגט מעושה. כך למשל בהלכה מוכרים שורה של עונשים המכונים "הרחקות דרבנו תם", שמותר להפעיל על בעל סרבן גט, ושאינם הופכים את הגט לגט מעושה. גישה נוספת בקרב הפוסקים קובעת כי רק עונשים גופניים או כספיים שממוטטים את הבעל לחלוטין הופכים את הגט לגט מעושה. לפי גישה זו עונש כלכלי מתון אינו פוסל את הגט. באופן דומה, קבע הרב משה פיינשטיין שעונש כלכלי שנקבע בהסכם קדם נישואים אינו הופך את הגט למעושה. דוגמה מפורסמת נוספת עניינה פיצויים נזיקיים על סרבנות גט, שלא הביאו את בתי הדין הרבניים לעשות את הגט. עם זאת, מדובר בפיצויים הניתנים במנעד מקרים יחסית מצומצם.
גוידו אהרן מנדס
גוידו אהרן מֶנדֶס (באיטלקית: Guido Aaron Mendes; 18 באוגוסט 1876, פירנצה – 19 ביולי 1965, רמת גן) היה רופא וגנרל בצבא איטליה, אשר התמחה בטיפול במחלות ריאה וניהל בית חולים ברומא. כיהן כיו"ר הקרן הקיימת לישראל ברומא, מרצה לרפואה באוניברסיטת רומא ומפקח מיוחד של חיל הרפואה האיטלקי. ממקימי בית הספר לקציני ים עבריים בצ'יויטהווקיה שליד רומא.
ב-1938 עזב את איטליה בעקבות חוקי הגזע, ועלה לארץ ישראל עם משפחתו בסוף אותה שנה אחרי התערבות מיוחדת של הוותיקן בעינינו. היה פעיל במאבק להדברת השחפת בישראל.
חייו ופעילותו באיטליה.
נולד למשפחה אמידה בפירנצה. אביו, משה מאוריציו מנדס, היה בנקאי מצאצאי דונה גרציה מנדס ופרנציסקו מנדס). חונך בטובי בתי הספר האיטלקיים ומיד בסיום התיכון החל את לימודי הרפואה באוניברסיטת רומא. הוסמך כרופא כללי בשנת 1900 ופנה להתמחות במחלות ריאה ונשימה.
לאחר כמה שנים התגייס לצבא איטליה והשתתף במלחמה האיטלקית-עות'מאנית (1911-1912) ובמלחמת העולם הראשונה בחזיתות הצפוניות. בתחילת שנות ה-20 הועלה לדרגת רב-סרן. במהלך המלחמה התמחה בטיפול בנפגעי התקפות נשק כימי ופעל רבות ליצירת שיטות טיפול חדשות בתחום זה.
במהלך המלחמה יצר קשרים אמיצים עם גורמים בכירים בוותיקן והצלב האדום. בשנת 1926 נתבקש לעזוב את הצבא זמנית כדי לנהל את בית החולים למחלות ריאה ברומא. במהלך כהונתו קצר שבחים, הצלחה ועיטורים מהוותיקן וגורמים בממשל האיטלקי. הוביל את הקמתה של שרשרת בתי חולים ומרפאות לטיפול בשחפת. ב-1936 הועלה לדרגת גנרל בצו מיוחד של בניטו מוסוליני ומונה לאחד משלושת המפקחים הבכירים של חיל הרפואה האיטלקי. כאות כבוד לפועלו מונה על ידי האפיפיור ל"רופא הכס הקדוש".
העלייה לישראל.
מעט לפני חקיקת חוקי הגזע באיטליה התפטר מנדס מתפקידו כמנהל בית החולים. מאוחר יותר הסביר את הרקע להתפטרותו בכך שלא היה יכול למלא את תפקידו במדינה שבה מתבצעת רדיפה על רקע גזעני.
ב-1938 זומן אל האפיפיור פיוס ה-12, שהיה חבר לכתה מימי בית הספר. האפיפיור יעץ למנדס ומשפחתו לעזוב את איטליה לפני שלא יוכלו לצאת מגבולותיה. מנדס מצדו ביקש לקבל אשרות כניסה מיוחדות לארץ ישראל. אשרות אלו הושגו על ידי מעורבותו של יוג'ינו פאצ'לי, לימים האפיפיור פאולוס ה-6, ומונסיניור מונטיני, שלימים היה למזכירו האישי של פאולוס ה-6. בזמן ההמתנה לאשרות התגוררו משפחת מנדס במשך כחצי שנה בשווייץ.
לאחר העלייה לארץ בשנת 1939, התגוררה משפחתו של מנדס בגדרה, שם ניהל בין השנים 1940–1948 סנטוריום לטיפול בשחפת, אשר הקים בשנת 1929 הד"ר אריה בן גפן. בשנות ה-40 עבר עם משפחתו לרמת גן. שם התגורר עד פטירתו בשנת 1965.
פעילות ציונית והדברת השחפת.
לאורך שנות שירותו הציבורי היה מנדס פעיל בארגונים ציוניים ומונה כיו"ר הקרן הקיימת לישראל עד שעזב את איטליה.
גולת הכותרת בפעילותו הציונית הייתה הקמתו של בית ספר לקציני ים עבריים בצ’יויטהווקיה, נמל על חוף הים ליד רומא. בבית הספר הזה אשר קלט יהודים מכל רחבי העולם, הוסמכו רבים מקציני חיל הים בראשית דרכו, כולל מפקד חיל הים האלוף שלמה אראל, המספר על כך בספרו "לפניך הים".
כדי לקבל את אישור השלטונות באיטליה להקמת בית ספר יהודי לקציני-ים, ניצל הגנרל, פרופ' מנדס את קשריו האישיים עם ראש ממשלת איטליה, מוסוליני.
מוסוליני אשר האמין בכישרון וביכולת של העם היהודי, חשב כי קשריו יעזרו לו בבוא היום בהגשמת חלומו לחידוש האימפריה הרומית. והאישור ניתן.
פרופ' גוידו מנדס ובנו ד"ר מאור מנדס התמחו בטיפול בשחפת בשיטת מונלדי, אחת היחידות שהביאה לריפוי לפני המצאת האנטיביוטיקה. עם עלייתו ארצה הקים פרופ' מנדס בגדרה בית חולים לטיפול בשיטה זו, בבית חולים זה הבריאו מאות חולי שחפת.
מנדס נפטר ביולי 1965, בגיל 89. נקבר בבית העלמין קריית שאול
הותיר את אשתו, ג'וליה לבית פלשל, שלה היה נשוי מ-1911, שני בנים: ד"ר מאור (מאוריציו) מנדס (רופא למחלות ריאות) וד"ר מאיר (מריו) מנדס (מומחה לחוק הכנסייתי, פקיד בכיר במחלקה הנוצרית במשרד הדתות, וקודם לכן מזכיר נשיא המדינה יצחק בן-צבי), ונכדים.
אלמנתו ג'וליה נפטרה כעבור כשנה וחצי ונקברה לצדו.
עות'מאן חמדי ביי
המועצה האזורית בקעת הירדן
DAISY הוא תקן ופורמט לספרי שמע, כתבי עת דיגיטליים, וטקסט ממוחשב.
DAISY נועד להיות תחליף שמע מלא לתוכן מודפס, והוא תוכנן במיוחד לשימוש על ידי אנשים עם מוגבלויות שימוש בתוכן מודפס, כגון עיוורון, לקויי ראייה, ודיסלקסיה.
הפורמט מבוסס על MP3 ו-XML ויש לו תכונות מתקדמות בנוסף לאלו של ספר שמע מסורתי. משתמשים יכולים לחפש חומר ספציפי, לקבוע סימניות מקום, לנווט במדויק שורה אחר שורה, ולווסת את מהירות הדיבור ללא עיוות בקול. DAISY גם מספק טבלאות מידע המונגשות באמצעות שמע, הפניות, ומידע נוסף.
בשל מכך, DAISY מאפשר למאזינים לקויי ראייה לנווט במיזמים מורכבים יחסית כאנציקלופדיות או ספרי לימוד, שאחרת קשה להשתמש בהקלטות שמע רגילות.
סתום מן המפורש
שרה בן דוד
שרה בן דוד היא פרופסור מן המניין לקרימינולוגיה באוניברסיטת אריאל בשומרון
תולדותיה.
בן דוד נולדה בתל אביב בשנות המנדט הבריטי. משפחתה הייתה מהמעמד הבינוני הנמוך. הוריה טובה ורפאל צימט, לא היו משכילים, ואמה אף לא סיימה בית ספר עממי. עם זאת אמה הקנתה לה סקרנות לדעת, וטפחה את הרצון שלה ללימודים. בן דוד שרתה בצבא בחיל האוויר, ועם השחרור החלה לעבוד כפקידה בבנק כשבערב למדה בסמינר למורים למלאכה. מספר שנים אף שימשה מורה למלאכה לבנים, ולמדה מקצועות המתכת והעץ. לאחר הולדת ביתה הבכורה התחילה ללמוד לתואר ראשון בסוציולוגיה וכלכלה בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה אותו סיימה בשנת 1967, כשאמה ונעמי אחותה סייעו לה בטיפול בביתה התינוקת. את התואר השני בחינוך במגמת מחקר סיימה בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב בשנת 1971, ואת לימודי הדוקטורט סיימה באוניברסיטת בר-אילן בשנת 1983. לאחר סיום לימודי התואר השני ריכזה את המחקרים במחלקה לקרימינולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ובמרכז לבריאות הנפש בכלא איילון. התמחתה ורכשה ניסיון בטיפול בעבריינים.
פעילותיה.
פעילותה המדעית והציבורית של בן דוד מתמקדת בעיקר בויקטימולוגיה ובקרימינולוגיה ובמשיקים בין שני תחומים אלו. בשנים האחרונות בן דוד פועלת בעידוד המחקר והפעילות בתחום ההטרדות המיניות של גברים ונשים, ולגבי ההדדיות באלימות בזוגיות ובמשפחה.
פרסומיה ופעילותיה המדעיות בתחום הקנו לה הכרה בינלאומית, דבר שבא לידי ביטוי בפרס שהוענק לה באוגוסט 2009 על תרומתה לוויקטימולוגיה על ידי האגודה העולמית לויקטימולוגיה (WSV), ובפרס שהוענק לה במאי 2009 מטעם Inter- University Center Dubrovnik על תרומתה להוראה הוויקטימולוגיה. נוסף על כך שמשה כחברת הנהלה של האגודה העולמית לוויקטימולוגיה (WSV) משנת 1979, וכיהנה כ־12 שנים כסגנית נשיא באגודה זו החל משנת 1997.
לפני מספר שנים הוזמנה לפרסם מאמר לספר שהופק על ידי המשרד לענייני קורבנות של האו"ם.
מומחיותה בתחום הטיפול בעברייני מין אף היא זכתה להכרה והיא מונתה כמעריכת מסוכנות רשמית על ידי הוועדה של משרד הבריאות. מספר שנים שמשה כיו"ר המועצה המייעצת לשר המשפטים ולשר לביטחון פנים, וכיום היא חברה בוועדת ההיגוי ויו"ר הוועדה המקצועית של מרכז היום לטיפול בעברייני מין בקהילה.