הטיפול הראשון במחלת Rh היה עירוי חליפין, שהומצא על ידי ד"ר אלכסנדר ס. ווינר ושוכלל מאוחר יותר על ידי ד"ר הארי ולרשטיין כ-50,000 תינוקות קיבלו טיפול זה. עם זאת, זה יכול היה לטפל במחלה רק לאחר שהשתרשה ולא עשה דבר כדי למנוע את המחלה. בשנת 1960 הציע רונלד פין בליברפול, אנגליה שניתן למנוע את המחלה על ידי הזרקת לאם בסיכון נוגדן נגד תאי דם אדומים עובריים (אנטי-RhD). כמעט בו-זמנית, ד"ר ויליאם פולק, אימונולוג וכימאי חלבונים, וד"ר ג'ון גורמן (מנהל בנק הדם בקולומביה-פרסביטריאן) עם ד"ר וינסנט פרדה (מיילד במרכז הרפואי קולומביה-פרסביטריאן), הגיעה לאותה מימוש בעיר ניו יורק. שלושתם יצאו להוכיח זאת על ידי הזרקת קבוצת אסירים גברים במתקן הכליאה סינג סינג עם נוגדן שסופק על ידי אורטו, שהושג בטכניקת חלוקה שפותחה על ידי פולאק.
מחקרים בבעלי חיים נערכו בעבר על ידי ד"ר פולק תוך שימוש במודל ארנב של Rh. מודל זה (שנקרא מערכת HgA-F), של ארנב, היה מודל חיה של Rh אנושי, ואיפשר לצוות של פולאק לצבור ניסיון במניעת מחלות המוליטיות בארנבות על ידי מתן נוגדן HgA ספציפי, כפי שנעשה מאוחר יותר עם אמהות Rh שליליות. אחד הצרכים היה ניסוי מינון שניתן להשתמש בו כדי לקבוע את רמת התאים Rh חיוביים במחזור בנקבה הרה שלילית Rh שמקורה בעוברה Rh חיובי. זה נעשה לראשונה במערכת הארנבים, אבל בדיקות אנושיות שלאחר מכן באוניברסיטת מניטובה שנערכו בהנחייתו של ד"ר פולק אישרו שגלבולין חיסוני אנטי-Rho(D) יכול למנוע אלואימוניזציה במהלך ההריון.
מריאן קאמינס הייתה האישה הראשונה בסיכון שקיבלה זריקה מניעתית של גלובולין אנטי-Rho(D) חיסוני (RHIG) לאחר אישור הרגולציה שלו. ניסויים קליניים הוקמו ב-42 מרכזים בארצות הברית, בריטניה, גרמניה, שוודיה, איטליה ואוסטרליה. RHIG אושר לבסוף באנגליה ובארצות הברית ב-1968. ה-FDA אישר את התרופה תחת שם המותג "RhoGAM", במינון קבוע של 300 מיקרוגרם, להינתן תוך שלושה ימים (72 שעות) לאחר הלידה. לאחר מכן אושרה תקופת לידה רחבה יותר למינון שכללה טיפול מונע במהלך ההריון. תוך שנה, הנוגדן הוזרק בהצלחה רבה ליותר מ-500,000 נשים. מגזין טיים בחר בו כאחד מעשרת ההישגים הרפואיים המובילים של שנות ה-60. עד 1973, ההערכה היא שבארצות הברית לבדה ניצלו יותר מ-50,000 חייהם של תינוקות. השימוש בגלובולין (Rh immune) למניעת המחלה בתינוקות של אמהות Rh שליליות הפך לפרקטיקה המקובלת, והמחלה, שבעבר גבתה את חייהם של 10,000 תינוקות מדי שנה בארצות הברית לבדה, נמחקה למעשה בעולם המפותח. בשנת 1980, סיריל קלארק, רונלד פין, ג'ון גורמן, וינסנט פרדה וויליאם פולק קיבלו כל אחד פרס לסקר למחקר רפואי קליני על עבודתם על סוגי דם רזוס ומניעת מחלת Rh.
אבחון.
דם אימהי.
בארצות הברית, זה סטנדרטי של טיפול לבדוק את כל האמהות המצפה לנוכחות או היעדר חלבון RhD על RBCs שלהם. עם זאת, כאשר טיפול רפואי אינו זמין או טיפול טרום לידתי לא ניתן מכל סיבה אחרת, החלון למניעת המחלה עלול להחמיץ. בנוסף, ישנו שימוש נרחב יותר בטכניקות מולקולריות כדי להימנע מנשים נעדרות שנראות כחיוביות ל-Rh-D אך למעשה חסרות להן חלקים מהחלבון או שיש להן גנים היברידיים היוצרים ביטוי שונה של החלבון ועדיין נמצאות בסיכון ל-HDFN עקב אנטי.
בדיקת סקר לאיתור נוכחות או היעדר של תאים עובריים יכולה לעזור לקבוע אם יש צורך בבדיקה כמותית (Kleihauer-Betke או flow cytometry). הדבר נעשה כאשר יש חשד לחשיפה עקב אירוע רגיש פוטנציאלי (כגון תאונת דרכים או הפלה).
דם אב.
בדרך כלל נשאב דם מהאב כדי לסייע בקביעת מצב האנטיגן של העובר. אם הוא הומוזיגוט לאנטיגן, יש סיכוי של 100% שכל הצאצאים בזיווג יהיו חיוביים לאנטיגן ובסיכון ל-HDFN. אם הוא הטרוזיגוטי, יש סיכוי של 50% שהצאצאים יהיו חיוביים לאנטיגן.
מניעה.
באם שלילית RhD, גלובולין חיסוני Rho(D) יכול למנוע רגישות זמנית של מערכת החיסון האימהית לאנטיגנים RhD, מה שעלול לגרום למחלת רזוס בהריון הנוכחי או בהריונות הבאים. עם השימוש הנרחב ב-RhIG, מחלת Rh של העובר והיילוד כמעט ונעלמה בעולם המפותח. ניתן להפחית את הסיכון שאם שלילית RhD יכולה להיות מחוסנת על ידי עובר חיובי ל-RhD יכול להיות מופחת מכ-16% לפחות מ-0.1% על ידי מתן מתאים של RhIG.
טיפול.
ככל שהניהול הרפואי מתקדם בתחום זה, חשוב שהמטופלים הללו יהיו במעקב אחר רופאי מיילדות בסיכון גבוה/רפואת אמהות-עובר, ויילודים מיומנים לאחר לידה כדי להבטיח את הסטנדרט המעודכן והמתאים ביותר של טיפול.
טרום לידה.
לאחר שנמצא כי אישה יצרה אנטי-D (או כל נוגדן משמעותי מבחינה קלינית נגד תאים אדומים עובריים), עוקבים אחריה כהריון בסיכון גבוה עם בדיקות דם סדרתיות כדי לקבוע את השלבים הבאים:
התרבות הזפוטקית
התרבות הזפוטקית (בזפוטקית: Be'ena'a, מילולית "האנשים"; סביב 700 לפנה"ס – 1521) הייתה ציוויליזציה פרה-קולומביאנית ילידית ששגשגה ב שבמסו-אמריקה. עדויות ארכאולוגיות מראות שתרבותם מקורה לפחות לפני 2,500 שנה. באתר הארכאולוגי הזפוטקי בעיר העתיקה של מונטה אלבאן יש מבנים מונומנטליים, מגרשי משחקי כדור, קברים מפוארים ומנחות קברים, כולל תכשיטי זהב מעובדים עדינים. מונטה אלבאן הייתה אחת הערים הגדולות הראשונות במסו-אמריקה. זה היה מרכזה של המדינה הזפוטקית ששלטה בחלק גדול מהשטח שידוע היום כמדינת אואחאקה במקסיקו.
היסטוריה.
מקור תרבות הזפוטקית בעמקים המרכזיים של אואחאקה בסוף המאה ה-6 לפני הספירה. שלושת העמקים חולקו בין שלוש חברות בגדלים שונים, מופרדים על ידי 80 קילומטרים רבועים של "שטח הפקר" באמצע. גם העיר אואחאקה התפתחה הרבה יותר מאוחר באזור זה. עדויות ארכאולוגיות, כמו מקדשים שנשרפו והקרבת שבויי מלחמה, מצביעות על כך ששלוש החברות התחרו זו בזו. בסוף שלב רוסאריו (700–500 לפנה"ס) איבדו רוב היישובים ב, היישוב הגדול בעמק, והיישובים הסמוכה בזרוע אטלה (Etla) של עמק אואחאקה את אוכלוסייתם.
באותה תקופה התפתח יישוב גדול חדש ב"שטח ההפקר" על ראש הר המשקיף על שלוש הזרועות המהווים את עמק אואחאקה. מאוחר יותר הוא נקרא מונטה אלבאן. כלי חרס מוקדמים של מונטה אלבאן דומים לקדרות מסן חוסה מוגוטה, מה שמרמז שהעיר החדשה אוכלסה באנשים שעזבו את סן חוסה מוגוטה. למרות שאין עדויות ישירות בשלבים המוקדמים של ההיסטוריה של מונטה אלבאן, חומות וביצורים סביב האתר במהלך השלב הארכאולוגי מונטה אלבאן II (בערך 100 לפנה"ס–200 לספירה) מצביעים על כך שהעיר נבנתה בתגובה לאיום צבאי. הארכאולוגים האמריקאים ג'ויס מרקוס (Joyce Marcus) וקנט פלנרי (Kent Flannery) מאוניברסיטת מישיגן השוו תהליך זה למה שקרה ביוון העתיקה – : ריכוזיות של אוכלוסיות מפוזרות קטנות יותר שהתכנסו בעיר מרכזית כדי להתמודד עם איום חיצוני.
המדינת הזפוטקית שנוצרה במונטה אלבאן החלה להתרחב במרוצת שלב מונטה אלבאן 1 המאוחר (400–100 לפנה"ס) ולאורך שלב מונטה אלבאן 2 (100 לפנה"ס – 200 לספירה). במהלך מונטה אלבאן 1c (בערך 200 לפנה"ס) ועד מונטה אלבאן 2 (200 לפנה"ס – 100 לספירה), השתלטו השליטים הזפוטקים על המחוזות מחוץ לעמק אואחאקה מכיוון שאף אחד מהמחוזות שמסביב לא יכול היה להתחרות בהם פוליטית וצבאית. עד שנת 200 לספירה, הזפוטקים הרחיבו את השפעתם, מקיוטפק (Quiotepec) בצפון ועד אוסלוטפק (Ocelotepec) וצ'ילטפק (Chiltepec) בדרום. מונטה אלבאן הפכה לעיר הגדולה ביותר במה שהוא כיום הרמות הדרומיות של מקסיקו, ושמרה על מעמד זה עד ל-700 לספירה.
התפשטות האימפריה הזפוטקית הגיעה לשיאה בשלב מונטה אלבאן 2. הזפוטקים כבשו או התיישבו בהתנחלויות הרחק מעבר לעמק אואחאקה. עיקר השפעתם ניכרת בשינוי הפתאומי בסגנון הקדרות שחל באזורים מחוץ לעמק. הסגנונות הייחודיים של אזורים אלה הוחלפו לפתע בכלי חרס בסגנון זפוטקי, דבר המצביע על השתלבותם באימפריה הזפוטקית.
הארכאולוג המקסיקני , אחד הראשונים שערכו חפירות במונטה אלבאן בשנות השלושים של המאה ה-20, טען כי בניין ברחבה הראשית של מונטה אלבאן מהווה עדות נוספת להתרחבות הדרמטית של המדינה הזפוטקית. מה שמכונה היום בניין J מעוצב כראש חץ, בניגוד למבנים מונומנטליים אחרים. הוא מציג יותר מ -40 אבנים מגולפות עם כתב הירוגליפי. ארכאולוגים פירשו את הגליפים כמייצגים את המחוזות שבשליטת הזפוטקים. כל קבוצת גליפים מתארת גם ראש עם כיסוי ראש מורכב שגולפו בלוחות. מניחים כי אלה מייצגים את שליטי המחוזות. על פי האמונה, ראשים הפוכים מייצגים את השליטים שנהרגו ומחוזותיהם נכבשו בכוח, בעוד שהזקופים עשויים לייצג את אלה שלא התנגדו לקולוניזציה וחייהם ניצלו. מסיבה זו, בניין J מכונה גם על ידי ארכאולוגים "לוח הכיבוש".
מרקוס ופנרי כתבו על ההתרחבות הדרמטית שלאחר מכן של מדינת מונטה אלבאן, תוך ציון שיש
לחימה והתנגדות.
הקרב האחרון בין האצטקים לזפוטקים התרחש בין 1497 ל-1502, תחת השליט האצטקי . בזמן הכיבוש הספרדי של מקסיקו, כשהגיעו ידיעות שהאצטקים הובסו על ידי הספרדים, הורה המלך קוסיחואסה (Cosijoeza) לעמו לא להתעמת עם הספרדים כדי שיימנעו מאותו גורל. הם הובסו על ידי הספרדים רק לאחר מספר מסעות בין 1522 ל-1527. עם זאת, התקוממויות נגד השלטונות הקולוניאליים התרחשו בשנים 1550, 1560 ו-1715.
אטימולוגיה.
השם זפוטק הוא כינוי חיצוני; הם כונו על ידי דוברי נאוואטל כצאפוטקה (tzapotēcah), שפירושו "תושבי המקום של ". הזפוטקים התייחסו לעצמם על ידי וריאציה כלשהי של המונח Beena'a, שפירושו "אנשי הענן".
שפה.