NMFS אחראית להסדרת וניהול משאבי הימים החיים (כלומר בעלי חיים ימיים) ואזורי מגוריהם בתחומי המים הטריטוריאליים של ארצות הברית (כ-370 ק"מ מהחוף). NMFS מעריכה וחוזה את מצב "מאגרי" הדגים, דואגת לאכיפת תקנות הדיג הן באוקיינוסים והן באזורי גידול מלאכותיים, וכן פועלת למנוע את דיג בזבזני. השירות אחראי גם לטפל בבעלי חיים ימיים מוגנים או הנמצאים בסכנת הכחדה כגון לווייתנים וצבי ים.
שירות המידע ונתוני הלוויינים הסביבתיים הלאומי (NESDIS).
NESDIS הוקמה על ידי NOAA על מנת שתפעיל ותנהל עבורה את תוכניות הלוויינים הסביבתיים של ארצות הברית, ועל מנת לנהל את המידע שנאסף על ידי NWS וסוכנויות ומחלקות ממשלתיות אחרות. מידע הנאסף על ידי NWS, הצי האמריקאי, חיל האוויר האמריקאי, רשות התעופה הפדרלית האמריקאית ושירותים מטאורלוגיים ברחבי העולם, מאוחסנים במרכז הלאומי למידע אקלימי (National Climatic Data Center) באשוויל, קרוליינה הצפונית. NESDIS מפעילה גם את המרכז הלאומי למידע גאופיזי (National Geophysical Data Center) בבולדר, קולורדו, את המרכז הלאומי למידע אוקיינוגרפי (National Oceanographic Data Center) בסילבר ספרינג, מרילנד, את המרכז הלאומי למידע שלג וקרח (National Snow and Ice Data Center) ואת המרכז הלאומי למידע פיתוח החופים (National Coastal Data Development Center). מרכזי מידע אלו משמשים מדענים סביבתיים בכל רחבי העולם.
NESDIS מפעילה ומנהלת מספר לוויינים הנמצאים במסלולים גאוסטציונריים ומסלולים קוטביים. ב-1960 שוגר הלוויין TIROS-1, הלוויין הראשון של NOAA, למסלול גאוסטציונרי. תוכנית TIROS ממשיכה לפעול גם כיום ומפעילה 5 לוויינים, שהאחרון שבהם שוגר בפברואר 2009. ב-1979 שוגר הלוויין הראשון של NOAA למסלול קוטבי. ב-1983 קיבלה NOAA את האחריות על תפעול תוכנית לאנדסאט הפעילה גם כיום.
שירות האוקיינוסים הלאומי (NOS).
שירות האוקיינוסים הלאומי (NOS) מתמקד בשמירת האוקיינוסים והחופים של ארצות הברית בטוחים, בריאים ופרודוקטיביים. המדענים, המומחים ומנהלי המשאבים שעובדים ב-NOS מבטיחים תחבורה ימית בטוחה ויעילה, מקדמים פתרונות מתקדמים להגנה על קהילות המתגוררות בסמוך לחופים, ומשמרים את אזורי החופים והימים.
משרד מחקר האוקיינוסים והאטמוספירה (OAR).
משרד מחקר האוקיינוסים והאמוספירה (OAR) היא זרוע המחקר של NOAA, והעומדת מאחורי המוצרים והשירותים הסביבתיים שמטרתם כאמור היא להגן על החיים והרכוש ולקדם את המסחר בארצות הברית. המחקרים, המבוצעים על ידי NOAA וארגונים נוספים, מתמקדים בשיפור הבנת התופעות הסביבתיות כגון סופות טורנדו, הוריקן, שינויי אקלים, התפרצויות שמש, שינויים באוזון, תופעת "אל ניניו" (ו"לה ניניה"), פריון מרבצי דגים, זרמי ים, אירועים תרמיים בתחתית האוקיינוסים ובריאות המערכת האקולוגית בחופים. המשרד מפתח גם טכנולוגיות ומערכות תצפית מתקדמות. המשרד כולל 7 מעבדות פנימיות, 14 מעבדות מחקר חיצוניות שותפות, 6 מרכזי מחקר תת-מימיים ועוד מספר תתי-משרדים.
משרד תכנון ושילוב התוכניות (PPI).
משרד תכנון ושילוב התוכניות (PPI) הוקם ביוני 2002 על מנת לשפר את שיטת הניהול הפנימית בתוך NOAA, ובין משרדי ההנהלה לעובדים בשטח.
ז'ול ורן (משימת חלל)
סאקוקו
סַאקוֹקוּ (ביפנית: 鎖国 – ארץ נעולה) הייתה מדיניות יפנית של התבדלות שהונהגה בידי שוגונות טוקוגאווה בתקופת אדו והמשכה עד נפילת השוגונות ברסטורציית מייג'י. מדיניות זו מנעה כניסה של זרים למדינה (פרט להולנדים שהורשו לעגון באי המלאכותי דג'ימה בלבד) ומנעה יציאה של יפנים מהמדינה תחת איום בעונש מוות. מדיניות זו חוקקה בידי השוגון טוקוגאווה איאמיצו בשורה של צווים שפורסמו בין השנים 1633–1639 ונשארה בתוקף עד שנת 1853 עם הגעתן של הספינות השחורות של קומודור מת'יו פרי ופתיחתה של יפן למסחר עם המערב. עזיבה של יפנים את המדינה הותרה רק בשנת 1868 עם רסטורציית מייג'י.
תחת מדיניות סאקוקו לא הייתה יפן מבודדת לחלוטין וכן היו לה קשרי מסחר עם מדינות ספורות. נקודת הממשק היחידה שהותרה עם אירופה הייתה עם הולנד באי דג'ימה באזור נגסאקי, שם הוקמה תחנת סחר הולנדית. המסחר עם סין גם כן התקיים דרך נגסאקי, בעוד שהמסחר עם קוריאה הוגבל לאי צושימה, גם הוא באזור נגסאקי. המסחר עם בני איינו התקיים במרחב מצומאה בהוקאידו, והמסחר עם ממלכת ריוקיו, ששכנה באי אוקינאווה, התקיים במרחב סצומה. מלבד קשרים אלה באזורי הפריפריה, שלחו מדינות הסחר עם יפן גם ספינות בצורה סדירה לאדו, מקום מושבו של השוגון.
שם המדיניות.
מקור המונח סאקוקו הוא בכתב היד "סאקוקו רון" שנכתב על ידי האסטרונום היפני טדאו שיזוקי בשנת 1801. עם זאת, מאחר שהמסחר כן הותר, ואף שגשג, בנקודות הסחר עם המדינות שלהן הותר לסחור, לא ניתן להגדיר את יפן של אותה תקופה כסגורה לחלוטין. בפועל, המדיניות גירשה את הפורטוגזים, אך במקביל קיימה דו־שיח עם נציגים הולנדים וקוריאנים על מנת להבטיח שנפח המסחר הכולל לא ייפגע. משום כך נוטים ההיסטוריונים לכנות את המדיניות בשם "קאיקין" – הגבלות ימיות – כפי שכונתה בזמנה, בהשפעת רעיון סיני דומה של מגבלות ימיות אשר נקרא האי ג'ין.
רונלד טובי טוען כי מקור השם הוא בטעות תרגום. בראשית המאה התשע עשרה תורגם ליפנית ספרו של הנוסע הגרמני אנגלברט קמפפר שחדר ליפן במסווה של רופא הולנדי. אחד מפרקיו של קמפפר עוסק בשאלה, "האם יפן צריכה להישאר סגורה כפי שהיא כעת". בעקבות שרשרת טעויות וקיצורי שמות הפרקים מהמקור הגרמני, לאנגלית, הולנדית ולבסוף ליפנית - קוצר שם הפרק ל"סאקוקו רון".
הסיבות לכינון המדיניות.
הסברה הרווחת במחקר היא ששוגונות טוקוגאווה ניסתה למנוע באמצעות אכיפת מדיניות סאקוקו השפעות דתיות וקולוניאליות, בעיקר מספרד ומפורטוגל, אשר נתפסו בעיניהם כאיום על יציבות השוגונות והשלום בארכיפלג היפני. מספרם העולה של מקרי ההתנצרות הקתולית בדרום יפן, בעיקר באי קיושו, היה גורם בולט בתפיסת האיום.
מאידך, מחקר של היסטוריונים יפנים משנות ה־70 של המאה ה־20 טוען כי סיבה זו מסבירה באופן חלקי את כינון המדיניות. הם טוענים כי יש לדון במניעים להתחזקות ההדרגתית של ההגבלות הימיות במהלך תחילת המאה ה־17 בהקשר של סדר היום הפוליטי הפנימי של שוגונות טוקוגאווה. אחד המרכיבים במדיניות זו היה רכישת שליטה מספקת על מדיניות החוץ של יפן כדי שלא רק להבטיח שלום חברתי, אלא גם לשמור על עליונותו של טוקוגאווה כלפי המנהיגים החזקים במדינה, במיוחד הדאימיו טוזמה. דאימיו אלה ניצלו את קשרי מסחר במזרח אסיה לרווח כלכלי במהלך תקופת סנגוקו, דבר שאפשר להם לבנות את כוחם הצבאי. על ידי הגבלת היכולת של הדאימיו לסחור עם ספינות זרות שהגיעו ליפן ולחפש הזדמנויות מסחריות מעבר לים, יכלה השוגונות להבטיח שאף אחד מהם לא יהיה מספיק חזק לקרוא תגר על עליונותה. גישה זו תואמת את הסברה המקובלת לסיבה שעומדת מאחורי יישום הסנקין קוטאי. הפנית המסחר בעיקר לנגסאקי, שעברה לשליטת טויוטומי הידיושי בשנת 1587, אפשרה לשוגונות, באמצעות מיסים ומכסים, לבסס את האוצר שלה. אין זה עניין של מה בכך, שכן הן שוגונות קאמאקורה והן שוגונות אשיקאגה הוגבלו בנקודות חיוניות בשל היעדר אמצעים. ההתמקדות בסילוק ההשפעות המערביות והנוצריות מהארכיפלג היפני כמניע העיקרי של מדיניות סאקוקו, יכולה אם כן להיחשב כהבנה אירוצנטרית של ההיסטוריה היפנית, אף שמדובר בתפיסה מקובלת.
ההיסטוריון רונלד טובי, מחשובי החוקרים בתחום, טוען כי טוקוגאווה איאמיצו לא התכוון לסגור את יפן או לנהל בה מדיניות של סאקוקו. הוא רצה לבלום את הנצרות, ומכיוון שהספרדים והפורטוגזים הבריחו מיסיונרים בספינותיהם, הפסיק את הסחר איתם. אולם באותו הזמן, ציווה השוגון להגביר ולעודד את הסחר עם מדינות אחרות. כמה עשרות שנים מאוחר יותר, מנע השוגון מהבריטים לשוב ליפן, בגלל שמועות שבריטניה נמצאת בקשרי נישואין עם משפחת המלוכה הפורטוגזית. בפועל, הלכה יפן ונסגרה לעולם, ובסוף המאה השמונה עשרה השקיפו אינטלקטואלים יפן על העבר, והגדירו בדיעבד את המאות הקודמות כמדיניות קדושה של הסתגרות מהעולם החיצוני. במאה התשע עשרה, נתפסה הסאקוקו בעיני יפנים רבים כמורשת אבות מקודשת שאין לערער עליה. טענותיו של טובי, יש לציין, מקובלות כיום בקרב רוב החוקרים בעולם דובר האנגלית.