המובלעת הסורית היא שטח שכבש צה"ל מידי סוריה במלחמת יום הכיפורים והחזיק בו עד למימוש הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה, כשמונה חודשים לאחר תום המלחמה. השטח, למעשה מבלט ולא מובלעת, היה מול צפון הגולן, רוחבו היה כעשרים קילומטרים, ושטחו כ-400 קמ"ר. הוא כלל כפרים סוריים רבים, תילי געש וגם את שיא החרמון. חוד המובלעת היה במרחק של כארבעים קילומטרים מדמשק. המובלעת השתרעה מבית ג'ן בצפון, דרך תל שמס (כקילומטר ממערב לסעסע), ועד לתל מרעי (כחמישה קילומטרים מדרום לכאנאכר) ותל אל מל בדרום.
כיבוש המובלעת על ידי צה"ל.
ב-11 באוקטובר 1973, יומה השישי של המלחמה, עבר צה"ל למתקפה בחזית הצפון. אוגדת איתן הבקיעה את דרכה אל מעבר ל"קו הסגול" (קו הגבול לפני המלחמה) והתקדמה אל מזרעת בית ג'אן. למחרת המשיכו אוגדת איתן ואוגדת לנר בדרכן לעבר דמשק. חיל האוויר הסורי ערך בשעות הבוקר למעלה ממאה גיחות תקיפה של הכוח הישראלי במובלעת במאמץ מרוכז. התקיפות הצליחו להאט את התקדמות הכיבוש של אוגדה 36, בפיקודו של רפאל איתן, ואוגדה 210, בפיקודו של דן לנר. בקרבות אוויר ובאש נ"מ הופלו תשעה מטוסים סוריים. חיל המשלוח העיראקי שהגיע לחזית רמת הגולן יום קודם לכן, פתח במתקפה בעוצמה של שתי חטיבות על כוחות צה"ל שהחזיקו במובלעת, הקרב נמשך עד בוקר המחרת וגרם לעצירת התקדמותה של אוגדת לנר, שנאלצה להפנות את כוחותיה לבלימת התקפות הנגד העיראקיות.
ב-13 באוקטובר המשיך חיל האוויר הסורי במאמץ המרוכז לבלימת הכוח הישראלי במובלעת וערך מעל מאה גיחות. בחלק מהגיחות הותקפו בטעות כוחות סוריים ועיראקיים. בקרבות אוויר הופלו 11 מטוסים סוריים. אוגדת לנר טמנה מארב לכוח העיראקי והכתה אותו בעוצמה רבה. ב-16 באוקטובר עם שחר נערכה תקיפה משולבת של כוחות סוריים, ירדניים ועיראקיים על כוחות צה"ל במובלעת. חיל משלוח עיראקי מדרום מזרח, חטיבת שריון 40 ירדנית מדרום וכוח שריון סורי מצפון. ההתקפה נהדפה על ידי צה"ל.
כתוצאה מהתערבות חיילות המשלוח מירדן ומעיראק בלחימה ברמת הגולן, נאלץ הפיקוד הישראלי לזנוח את תוכניותיו להרחבת שטח המובלעת הישראלית בסוריה ולהמשך ההתקדמות לכיוון דמשק.
ב-19–20 באוקטובר התייצב צה"ל במובלעת שכבש מידי הסורים, תוך לחימה בכוחות סוריה ועיראק ובכוח שנשלח מירדן.
מלחמת ההתשה במובלעת הסורית.
הסורים לא השלימו עם קיומו של טריז ישראלי מול דמשק, והפרו באופן שיטתי את הפסקת האש מראשיתה כמעט מדי יום, ומאמצע חודש מרץ 1974 הפכו ההטרדות לתקריות אש רצופות, שלבשו אופי של מלחמת התשה. מלחמה זו קיבלה את הכינוי "מלחמת ההתשה במובלעת הסורית" או "מלחמת ההתשה הקטנה". הצבא הסורי הפעיל בעיקר יחידות ארטילריה אך גם יחידות שריון וחיל רגלים. הפגזות תותחים ומרגמות הפכו דבר שבשגרה.
בפברואר 1974 החל משא ומתן בין ישראל לסוריה בתיווכו של שר החוץ האמריקאי הנרי קיסינג'ר שיצא למסע דילוגים בין ירושלים ודמשק. במקביל לפתיחת המשא ומתן גברה מלחמת ההתשה ובחודשים מרץ-מאי אירעו למעלה מאלף תקריות ובכללן הפגזות כבדות על יישובי הגולן והפגזות בלתי פוסקות על כוחות צה"ל.
ב-31 במאי נחתם הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה, ולפיו נסוגה ישראל משטחי המובלעת הסורית.
סקר ארכאולוגי.
בנובמבר-דצמבר 1973 ערכו דן אורמן, עמוס קלונר, מאיר בן דב, צבי אילן, גבי ברקאי ועמי מזר סקר ארכאולוגי במובלעת, מטעם האגודה לסקר ארכאולוגי בישראל. בסקר נמצאו מבנים עתיקים ועשרות כתובות, רובן ביוונית.
הקרב על שיא החרמון
הוליגוסט
הוליגוסט (באנגלית ימי-ביניימית: Holigost, "רוח הקודש", וגם "Holyghost") הייתה אוניית מלחמה אנגלית בת כ-760 טונות מסוג קאראק מן המחצית הראשונה של המאה ה-15. היא נבנתה על ידי המלך הנרי החמישי וסווגה כמקובל באותה תקופה כ"אונייה גדולה" ("Great Ship").
יחד אתה נבנו בתקופת השנים 1413-1420 עוד שלוש אוניות מלכותיות גדולות: "Trinity Royale" (כ-540 טונות), "Jesus" (1000 טונות) ו-"גראס דייה" ("Grace Dieu", 1400 טונות). אוניות אלה היו ככל הנראה הגדולות ביותר שנבנו באנגליה של ימי הביניים ובין הגדולות ביותר באירופה בשעתן. הן נבנו גדולות וגבוהות במיוחד, כדי להוות תשובת נגד לקאראקים הגנואזים שפעלו בשירות ממלכת צרפת. כוונת הנרי החמישי הייתה להבטיח באמצעותן את השליטה במימי התעלה האנגלית, הן לצרכים צבאיים הן כדי להגן על הסחר הימי עם פלנדריה.
"הוליגוסט" השתתפה לפחות בשני קרבות ימיים במהלך תולדותיה: קרב ארפלר, ב-15 באוגוסט 1416, וקרב קצר נוסף, ב-1417, שבו לכדה יחד עם אוניות נוספות בפיקודו של ארל האנטינגדון ארבעה קאראקים גנואזים.
אחרי 1420, עם השלמת כיבוש נורמנדיה, היו כל חופי התעלה בידי הנרי החמישי או בעלות בריתו - דוכסות בורגונדיה ודוכסות ברטאן. על כן לא היה עוד צורך ב"הוליגוסט" ובאוניות גדולות שכמותה והיא הושבתה, כפי הנראה בנהר המבל, כמו "גראס דייה" ששרידיה נחשפו על קרקעיתו.
איאן צ'רלסון
Rappin 4 Tay
סופאפליי
פריסט יוסף ברוקס (באנגלית: Priest Joseph Brooks; נולד ב-8 בדצמבר 1972), הידוע גם בשם הבמה סופאפליי (Soopafly), הוא ראפר ומפיק היפ הופ אמריקאי מלונג ביץ', קליפורניה. הוא חבר ב-Tha Dogg Pound.
קריירה.
במהלך נעוריו ברוקס פגש את הראפרים סנופ דוג וד"ר דרה. ברוקס התחיל את הקריירה שלו בהפקה של השיר "?Who Got Some Gangsta Shit" של סנופ דוג. ב-1995 הוא הפיק את השיר "Sooo Much Style" של ההרכב דה דוג פאונד מאלבום הבכורה שלהם, Dogg Food. ב-1996 הוא התארח בסאונדטרק של הסרט "הגבול הדק בין אהבה לשנאה" בשיר "I Don't Hang".
סופאפליי הפיק את השירים "Freestyle Conversation" ו"You Thought" (שבו הוא גם התארח יחד עם הראפר טו שורט) מהאלבום השני של סנופ דוג, Tha Doggfather. לאחר מכן הוא התארח באלבומים של הראפרים: סנופ דוג, באד אזז, דאז דילינגר, וורן ג'י, קורופט, RBX וTha Eastsidaz. ב-2001 הוא שחרר את אלבום הסולו הראשון שלו, Dat Whoopty Woop וב-2007 את אלבום הסולו השני שלו, Bangin Westcoast.
Westurn Union.
ביולי 2006, הוקמה להקת הראפ Westurn Union, שכללה את הראפרים סופאפליי, Damani ו-Bad Lucc. הם הופיעו לראשונה באלבום Tha Blue Carpet Treatment של סנופ דוג ושחררו סינגל רחוב שניקרא "I Don't Think So", שהופק על ידי Rick Rock. באפריל 2008, שוחרר המיקסטייפ הראשון של ההרכב, House Shoe Musik, Vol. 1, שהופק על ידי DJ Crazy Toones. לאחר שחתמו בKoch Records וDoggystyle Records, הם שחררו ב-2 בספטמבר 2008 את אלבום הבכורה שלהם, Snoop Dogg Presents: Dubb Union. חברת תקליטים וסטרן יוניון (Western Union) איימה לתבוע את ההרכב, על הדמיון בין השם של ההרכב לשם של הלייבל. למרות שיש שוני בין השם של ההרכב והשם של הלייבל, ההרכב בחר לשנות את השם שלו לDubb Union כדי לא להיגרר למאבקים משפטיים.
Soopafly
הפיגוע בישיבת עתניאל
הפיגוע בישיבת עתניאל היה פיגוע ירי שהתרחש בליל שבת פרשת שמות, כ"ג בטבת ה'תשס"ג (27 בדצמבר 2002), בישיבת עתניאל הממוקמת בהתנחלות עתניאל שבדרום הר חברון. בפיגוע נרצחו ארבעה מתלמידי הישיבה, אשר נעלו את עצמם במטבח עם המחבלים, על מנת להציל את חבריהם, ונפצעו שבעה תלמידים אורחים.
הפיגוע.
רקע.
בתקופה שקדמה להתקפת המחבלים בעתניאל התרחשו בעולם פיגועים רבים, בהם נרצחו ונפצעו ישראלים רבים. בין פיגועים אלה היו הפיגוע בקיבוץ מצר בו נרצחו אם ושני בניה ושני חברי קיבוץ נוספים, בה' כסלו, 10 בנובמבר; הפיגוע בציר המתפללים בחברון, בו נהרגו 12 חיילים וישראלים, בהם אלוף-משנה דרור וינברג, בליל שבת, י"א בכסלו, 15 בנובמבר; פיגוע התאבדות באוטובוס בירושלים בו נרצחו 11 ישראלים, בט"ז בכסלו, 21 בנובמבר; ושני פיגועים שהתרחשו במומבסה, קניה, בהם נרצחו שלושה ישראלים ו-13 קנייתיים, ונעשה ניסיון להפיל מטוס של חברת ארקיע באמצעות טיל כתף, בכ"ג בכסלו, 28 בנובמבר. בב' בשבט, 5 בינואר 2003, נרצחו 23 איש ואשה בפיגוע התאבדות כפול בתחנה המרכזית הישנה של תל אביב.
ב-26 בספטמבר 2002 נעשה ניסיון כושל להתנקש בחיי מוחמד דף, ראש גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של ארגון החמאס. ביום שלפני הפיגוע בעתניאל הרג צה"ל את אחד המפקדים המקומיים בארגון זה. היה זה חודש לפני הבחירות לכנסת השש עשרה, שנועדו להתקיים מספר שבועות לאחר מכן, ב-28 בינואר 2003.
הפיגוע.
בליל שבת, 27 בדצמבר, חדרו שני מחבלים של ארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, אחמד עייד פקיית ומוחמד מוסטאפה שהין, לתוך היישוב עתניאל. הם חדרו לתוך היישוב דרך העמק שבין ההתנחלות והעיר הפלסטינית דאהרייה. השניים התחזו לחיילים ישראלים והצטיידו באפודי קרב, רובי M-16 ורימוני יד. שני המחבלים חתכו את הגדר הרעועה שהוקמה סביב בניין הישיבה, ולאחר מכן, בסביבות השעה 19:45 בערב, התגנבו לתוך הבניין דרך הדלת האחורית של מטבח הישיבה.
באותה שעה היו בישיבה כ-100 אורחים ותלמידים, שהיו לאחר תפילת שבת והיו בחדר האוכל בהכנות לסעודת ליל שבת. המחבלים פתחו באש כלפי ארבעה תלמידים שהיו במטבח, בתורנות: הארבעה כללו שלושה מתלמידי הישיבה - גבריאל חוטר, צביקה זימן, ו, וסמל ראשון , בוגר הישיבה, אשר היה בחופשה ללא תשלום מצה"ל, וכיהן כאחראי על תורני המטבח בישיבה.