בית המשפט קבע שכאשר בית הספר מסרב לקבל תלמידים שאינם בני העדה הוא לא מפר את עקרון השוויון, שכן יחס שונה לאנשים שונים לא מהווה פגיעה כאמור. על מנת לקבוע אם בית הספר מפר את חופש הדת של תלמידיו בקביעת תלבושת והתנהגות אחידה, בית המשפט בחן את הטעם בבסיס הדרישה של בית הספר. הוא קבע שכי אילו היה מדובר אך ורק בערך של אחדות, הרי שערך זה אינו חזק מספיק כדי לגבור על חופש הדת של הפרט. אך בית המשפט קובע שהדרישה מבוססת על שיקולים חינוכיים שקשורים לצביון של בית הספר כבית ספרה של העדה. משכך, דרישת האחידות משרתת את ערך הפלורליזם הדתי והעדתי בכך שהיא מאפשרת קיום מערכת חיים משותפת בבית הספר. בית המשפט הוסיף שפגיעה באחידות זו הייתה מביאה עימה גם פגיעה באופי הייחודי של בית הספר כמוסד בעל עמדה דתית ששולטת בו.
לאור מסקנות אלה בית המשפט הוסיף כי לו המקרה היה נדון בבית ספר רשמי, היה ראוי להיענות לבקשת העותרת, שכן אז היה מדובר במסגרת ממלכתית. השופט גולדברג, שמסכים עם תוצאת פסק הדין, חולק על חלק ספציפי זה. לדידו, גם בבית ספר ממלכתי-דתי אשר מבוסס, בין היתר, על סובלנות, אין מקום לחופש ביטוי של התלמיד על פני המסגרת החינוכית שבה הוא לומד. לדוגמה, לא ייתכן שתלמיד שלומד בבית ספר בזרם הממלכתי-דתי (היהודי) יבקש להגיע לבית הספר מבלי לחבוש כיפה. כיוון שזה לא היה מוקד פסק הדין, השופט גולדברג לא הרחיב מעבר לכך.
בעקבות פסק הדין.
עתירות בדבר איסור עטית חיג'אב המשיכו להגיע לפתחו של בית המשפט. כך לדוגמה, בשנת 2010 עתרה לבית הדין לעבודה מורה מוסלמית, בבקשה להורות לבית הספר בו עבדה להמשיך את העסקתה אף על פי שהחלה להגיע כשכיסוי ראש על ראשה. העותרת הייתה מורה בבית ספר פרטי נוצרי-קתולי, שהוא מוסד מוכר שאינו רשמי, בזהה לבית הספר סן-ג'וזף. גם במקרה זה טענה העותרת לזכותה לחופש דת ופולחן, וכן לחופש הביטוי. גם טענת המשיבים זהה למשיבים שבעניין סן-ג'וזף. בין היתר נטען כי לא מדובר בהפליה על רקע דת, וזאת לאור המדיניות והערכים של בית הספר הנוצרי-קתולי והרצון לשמור על אופיו המיוחד. בית המשפט נסתמך על פסק הדין בעניין ג'בארין, חרף העובדה שהפעם מדובר במורה, ולא בתלמידה. גם כאן נקבע כי בהיותו של בית הספר מוסד פרטי בבעלות עדה דתית מוכרת, שמורה לו הזכות לקבוע קוד לבוש שיחזק את הפלורליזם שבו, מתוך המטרה שלא יובדלו נוצרים ומוסלמים בבית הספר. עם זאת, לאחר ערעור על פסק הדין הוחלט כי הוא לא יהווה תקדים, התביעה תימחק ובמקומה יינתנו פיצוים מוגדלים למורה שעזבה את מקום עבודתה.
מחאות נוספות נשמעו בדבר החלטות זהות מצד בתי ספר פרטיים נוספים. בשנת 2014 אסר בית ספר קתולי-גרמני על תלמידה להיכנס לטקס סיום הלימודים משום שחבשה חיג'אב. בית הספר אףוהסיר את שמה את התלמידה מרשימת התלמידים שסיימו את הלימודים. בנוסף, בית ספר האחיות רוזרי, ששייך למסדר נזירות קתולי, הוסיף לתקנונו איסור על שימוש בפריט לבוש המזוהה דתית או פוליטית. החלטה זו הביאה למחאה מצד הורי התלמידים ואף הסלימה את המתיחות בין הקהילה הנוצרית לקהילה מוסלמית בירושלים.
על פסק הדין נמתחה ביקורת בספרות המשפטית. פרופ' גילה שטופלר טוענת כי מדינת ישראל מטבעה אינה נייטרלית מבחינה דתית. בית הספר סן-ג'וזף הוא חלק ממערכת החינוך הערבית. לכן, ונוכח העובדה שהמרחב הציבורי בישראל בין כה וכה מקפיד על תחימת גבולות בין הקהילות, ייתכן שמה שהביא את בית הספר סן-גוז'ף מלכתחילה לדרוש נייטרליות עדתית הוא הכוונה ליצירת מרחב ערבי עצמאי וזהות ערבית אחידה. אם כך, הנימוק של בית המשפט להצדקת המגבלה בכך שמדובר בבית ספר ייחודי לעדה הדתית, איננו משכנע.
חולה 0
חולה אפס (באנגלית: Index case או Patient zero) הוא החולה המתועד הראשון במגפה באוכלוסייה, או החולה המתועד הראשון שנכלל במחקר אפידמיולוגי. חולה 0 יכול להשיג מעמד של מחקר מקרה "קלאסי" בספרות, וכך גם פיניאס גייג', האדם הידוע הראשון שהפגין שינוי אישיותי סופי כתוצאה מפגיעה מוחית.
טווח.
בחלק מהמקרים חולה 0 יכול לציין את מקור המחלה, את ההתפשטות האפשרית או איזה מאגר מחזיק את המחלה בין ההתפרצויות, אך עשוי להביא למודעות להתפרצות מתעוררת. לעיתים נמצאים מקרים מוקדמים יותר, והם מתויגים כראשוניים, משניים, שלישוניים וכו'. המונח מקרה ראשוני יכול לחול רק על מחלות זיהומיות המתפשטות מאדם לאדם, ומתייחס לאדם שמביא תחילה מחלה לקבוצת אנשים. באפידמיולוגיה, המונח משמש לעיתים קרובות גם מדענים וגם עיתונאים להתייחס לאדם שידוע או שמאמינים שהיה הנגוע הראשון או המקור להתפרצות.
המונח שימש להתייחסות למקור המשוער של התפרצות HIV בארצות הברית, כשחולה 0 הוא הדייל גאטאן דוגה, אך במחקרים מאוחרים יותר נמצא שזה לא המקרה היחיד של התפרצות זו. הביטוי התבסס על אי הבנה: במחקר בשנת 1984 של המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC), אחד מנשאי HIV הראשונים כונה "החולה O", כאשר האות O נגזרת מהביטוי "patient out of California" ("חולה מחוץ לקליפורניה"). האות "O", לעומת זאת, התפרשה על ידי כמה מקוראי הדוח כמספר "0". הכינוי חולה אפס (עבור גאטאן דוגה) הופץ לאחר מכן על ידי העיתונאי סן פרנסיסקו כרוניקל, רנדי שילטס, בספרו "והלהקה שיחקה" בשנת 1987. ויליאם דארו, מדען התנהגות של CDC, אמר: "זה נכון. מעולם לא תייגתי אותו כחולה אפס".
המונח הורחב לשימוש כללי כדי להתייחס לאדם שזוהה כנשא הראשון של מחלה מידבקת באוכלוסייה (המקרה העיקרי), או לאירוע הראשון עם מגמה קטסטרופלית. בחלק מהמקרים, ניתן לכנות באופן לא רשמי חולה ידוע או חשוד כמקרה 0 לצורך מחקר מדעי, כמו למשל הילד בן השנתיים בכפר נידח בגינאה שנחשב כמקור להתפרצות נגיף האבולה הגדולה בהיסטוריה.
בגנטיקה, מקרה האפס הוא המקרה של המטופל המקורי (נקרא Propositus או Proband) המעודד חקירה של בני משפחה אחרים כדי לגלות גורם גנטי אפשרי.
המונח יכול לשמש גם בתחומים שאינם רפואיים כדי לתאר את האדם הראשון שנפגע ממשהו שלילי שמאז התפשט לאחרים, כמו למשל המשתמש הראשון ברשת שנדבק בתוכנה זדונית.
דוגמאות.
גאטאן דוגה.
בשנים הראשונות של מגפת האיידס, נערך תרחיש העברת חולה האפס על ידי וויליאם דארו ועמיתיו במרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC). מחקר אפידמיולוגי זה הראה כיצד חולה אפס הדביק מספר בני זוג ב-HIV, והם, בתורם, העבירו אותו לאחרים וגרמו להתפשטות מהירה של הנגיף למקומות בכל רחבי העולם (Auerbach et al., 1984).
מחקר שנערך בשנת 2007 על ידי מייקל וורובי וד"ר ארתור פיצ'ניק, שפורסם ב"כתב העת PNAS, טען כי בהתבסס על תוצאות הניתוח הגנטי, זני ה-HIV הנוכחיים בצפון אמריקה כנראה עברו מאפריקה להאיטי לפני כניסתם לארצות הברית בסביבות 1969, כנראה באמצעות מהגר יחיד. עם זאת, נער בשם רוברט רייפורד נפטר בסנט לואיס, מיזורי, אולי מסיבוכים מאיידס בשנת 1969, ככל הנראה שנדבק בנגיף לפני 1966. זה מרמז על כך שהיו נשאים קודמים של זני HIV בצפון אמריקה.
הביטוי "חולה אפס" משמש כיום בתקשורת להתייחס למקרה העיקרי להתפרצויות מחלות זיהומיות, כמו גם להתפרצויות וירוסי מחשב, ובאופן רחב יותר, כמקור לרעיונות או פעולות שיש להן השלכות מרחיקות לכת.
דייוויד היימן, פרופסור לאפידמיולוגיה של מחלות זיהומיות בבית הספר להיגיינה ורפואה טרופית בלונדון, ובעבר בארגון הבריאות העולמי (WHO), הטיל ספק בחשיבות של מציאת מטופל 0 ואמר כי "מציאת חולה 0 עשויה להיות חשובה במקרים מסוימים, אך רק אם הם עדיין חיים ומפיצים את המחלה; ולעיתים קרובות יותר, במיוחד בהתפרצויות מחלות גדולות, הם אינם."
שימוש לא רפואי.
המונח משמש לזיהוי המחשב או המשתמש הראשון שנדבקו בתוכנות זדוניות ברשת, שאז הדביקו מערכות אחרות.
מוניקה לווינסקי תיארה את עצמה כ"חולה אפס" של הטרדות מקוונות, כלומר היא הייתה האדם הראשון שהוטרד באופן נרחב דרך האינטרנט.
בתקשורת.
בעיתונות ובסרטים תיעודיים.
העונה השלוש עשרה של סדרת הרדיו "Radiolab" של WNYC כללה קטע בן שעה על חולה אפס.
סי אלגנס
הפיצה של ג'ו
הפיצה של ג'ו (באנגלית Joe's Pizza) המכונה גם הפיצה מפורסמת של ג'ו, היא פיצריה הממוקמת בגריניץ' וילג', מנהטן, ניו יורק, ברחוב כרמין ליד רחוב בליקר. המסעדה נחשבת לאחת הידועות בעיר ניו יורק ובעיקר ידועה בהגשת פיצה קלאסית בסגנון רחוב ניו יורקי וכונתה "מוסד גריניץ' וילג'". הפיצריה מוכרת פיצות במשולשים או במגשים שלמים.
היסטוריה.
הפיצה של ג'ו הוקמה בשנת 1975 על ידי פינו "ג'ו" פוצולי, מהגר איטלקי במקור מנאפולי, איטליה. הפיצה של ג'ו נחשבת למועדפת על תיירים. המסעדה נסגרה לזמן קצר בשנת 2005, אך מאז נפתחה מחדש. פיצה זו של ג'ו אינה חולקת שום קשר עם פיצרייה באותו שם הממוקמת בויטסבורו, ניו יורק. ויטסבורו ג'ו עסק כבר למעלה מעשור בענף כשהפיצה של ג'ו במנהטן נפתחה.
בסרט "ספיידרמן 2" משנת 2004 עובד פיטר פארקר בפיצה של ג'ו כילד, אך מפוטר עקב חוסר ציות ותקלות מסירה מוגזמות. הפיצרייה זכתה לפופולריות מחודשת מאז הופעתה בסרט.
חפציבה (חפצי) זוהר
אמנת ובסטר-אשבורטון 1842
קליפורד הכלב האדום הגדול (סרט, 2021)
קליפורד הכלב האדום הגדול (באנגלית: Clifford the Big Red Dog) הוא סרט הרפתקאות קומי אמריקאי, שבוים על ידי וולט בקר. הסרט מבוסס על סדרת ספרי הילדים "קליפורד הכלב האדום" מאת נורמן ברידוול. בסרט מככבים ג'ק וייטהול, דרבי קאמפ, טוני הייל, סיינה גילורי, ראסל וונג וג'ון קליז, ואת דמותו של קליפורד מדבב דייוויד אלן גריר.