לסחלב המצויר אין צוף והוא מחקה את הזמזומית המצויה, הדורבן שלו ורוד כמו העוקץ של הפרח של הזמזומית, השפית לבנה-ורודה כמו הזמזומית והנקודות הסגולות שיש עליה דומות לאבקנים של הזמזומית. עמוד התפרחת בגובה של 10-35 ס"מ ויש עליו בערך 5-15 פרחים.
הסחלב אנדמי לארץ ישראל ופורח רק בגליל.
הוא פורח בחודשים פברואר-מרץ בגובה של כ-1,100 מ' מעל פני הים עד גובה של כ-400 מ' מעל פני הים.
קרחון קוקס
קרחון קוקס (באנגלית: Cox Glacier) הוא קרחון קטן באי ת'ורסטון, באזור ארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם בסמוך ממזרח לקרחון רושריי.
הקרחון זורם דרומה, ונשפך אל מדף הקרח אבוט, במצר פיקוק.
נונאטאק ג'ורדן מפריד בין קרחון קוקס לקרחון רושריי.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הקרחון.
הקרחון מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצילמה טייסת VX-6 של צי ארצות הברית בינואר 1960.
מקור השם.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שמו של לוטננט ג'יקי ג'י. קוקס (Jerry G. Cox), טייס הליקופטר באוניית צי ארצות הברית ברטון איילנד (USCGC "Burton Island" (WAGB-283)), אשר ערך טיסות חקר מעל האי ת'רסטון בפברואר 1960.
ז'אן מבורבון
ז'אן מבורבון (בצרפתית: Jeanne de Bourbon; 3 בפברואר 1338 – 6 בפברואר 1378) הייתה מלכת צרפת על ידי נישואים עם שארל החמישי, מלך צרפת. היא שימשה כיועצת הפוליטית שלו והתמנתה כעוצרת פוטנציאלית של הממלכה.
ביוגרפיה.
ראשית חייה.
ז'אן נולדה ב-3 בפברואר 1338 בטירת ונסן, והייתה בתם של פייר הראשון, דוכס בורבון, ואיזבל מוולואה, דוכסית בורבון, אחותו למחצה של פיליפ השישי, מלך צרפת.
מאוקטובר 1340 עד 1343 לפחות, נחתם עליה משא ומתן והסכמים להשיא אותה עם אמדאו השישי, רוזן סבויה. המטרה הייתה להכניס את סבויה תחת השפעה צרפתית.
מלכה.
ב-8 באפריל 1350 התחתנה ז'אן עם בן דודה שארל, דופן צרפת, בטיין-לה'רמיטאז'. שניהם נולדו בהפרש של שלושה עשר ימים, ושניהם היו בני 12 בעת הנישואים. כאשר עלה שארל על כס המלוכה בשנת 1364, הפכה ז'אן למלכת צרפת.
לבני הזוג היו מערכות יחסים מתוחות במידה מסוימת במהלך כהונתו כדופין בגלל בגידתו בביט דה קסינל, אך מערכת היחסים ביניהם השתפרה לאחר שהוא הפך למלך, ולפי הדיווחים, הוא לפעמים התייחס אליה בנושאים פוליטיים ותרבותיים והסתמך על עצתה. על פי השמועות, ז'אן לקחה את המשורר Hippolyte de Saint-Alphon כמאהב, והוא היה אביו הביולוגי של בנה ז'אן, שנולד ומת בשנת 1366.
המלכה ז'אן תוארה כממוטטת מבחינה נפשית, ולאחר לידת בנה לואי בשנת 1372, היא סבלה מהתמוטטות נפשית מוחלטת. זה הדאיג עמוקות את שארל החמישי, אשר עלה לרגל והציע תפילות רבות להחלמתה. כשהיא התאוששה וחזרה למצב הרוח הרגיל שלה בשנת 1373, מינה אותה שארל החמישי כאפוטרופוס החוקי וכעוצרת צרפת אם ימות כאשר בנו ויורשו היו עדיין קטינים.
מותה.
ז'אן נפטרה בבית המלוכה הוטל סן-פול בפריז, ב-6 בפברואר 1378, שלושה ימים לאחר יום הולדתה ה -40, ויומיים לאחר לידת בתה הצעירה, קתרין.
משפחתה.
לז'אן ולשארל נולדו תשעה ילדים. שניים מהם הגיעו לבגרות:
עבד אל-ע'ני בראדר
מולא עבד אל-ע'ני בראדר (; נולד ב-1968) הוא פוליטיקאי אפגני, שכיהן כסגנו של מוחמד עומאר, מנהיגו הרוחני של ארגון הטרור טליבאן. במרוצת השנים נמנה בראדר בין האישים המשפיעים ביותר על בניין האמירות האסלאמית של אפגניסטן. ב-2010 נעצר על ידי ה-CIA ונכלא בבית סוהר מקומי באפגניסטן. ב-2018, לבקשת נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, שוחרר מהמאסר. לאחר נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן ב-2021 כבש ארגון הטליבאן את השלטון במדינה. רבים מכלי התקשורת העולמית ראו בבראדר כנשיא אפגניסטן הבא, בפועל מונה לסגן ראש הממשלה בספטמבר 2021.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
בראדר נולד בשנת 1968 בכפר ויטמאק במחוז אורוזגאן במרכז המדינה. הוא נולד למשפחה פתאנית מהאימפריה הדוראנית. בעת מלחמת ברית המועצות-אפגניסטן לחם בקנדהאר (בעיקר באזור פנג'ואי). במסגרת שירותו במוג'אהדין האפגני, נאבק נגד ממשלת אפגניסטן, שנתמכה כל ידי הסובייטים. אחר המלחמה ניהל לצד מוחמד עומר מדרסה מוסלמית במאיואנד, קנדהאר. בשנת 1994 התחתנו השניים עם שתי אחיות, והפכו לגיסים. במרוצת השנים קירב עומר את בראדר לדוקטרינות האסלאם סוני, המאפיין את השקפת העולם של ארגון הטליבאן.
בתקופת שלטון הטליבאן (1996–2001) מילא בראדר תפקידים צבאיים, והפך לאחד מבכירי צמרת הפוליטיקה האפגנית. הוא משל על מחוזות הראט ונימרוז ופיקד על החיל הצבאי במערב אפגניסטן.
מלחמת אפגניסטן (2001–2014).
לאחר פיגועי 11 בספטמבר פלש הצבא האמריקני לאפגניסטן, והדיח את שלטון הטליבאן, יחד עם מתנגדי המשטר. בראדר נלחם נגד הברית הצפונית, שנתמכה על ידי ארצות הברית. בדצמבר 2001 נחתם הסכם בון שאשרר את שליטת ממשלת אפגניסטן במדינה. לאחר השבעת הממשלה החדשה והדחת שלטון הטאליבן החל להילחם נגד כוחות הסיוע הבינלאומיים והממשלה האפגנית החדשה. רבים מבכירי הארגון נהרגו בעת המלחמה, ובראדר נאלץ להפוך לשליטו בפועל. במרוצת המלחמה פעל לעיתים קרובות לכינון הסכמי שלום עם הממשלה, חרף שירותו הצבאי.
ב-8 בפברואר 2010 נחטף על ידי הכוחות האמריקנים ליד העיר קראצ'י. החטיפה נחשבת על ידי גופי תקשורת בינלאומיים לשיתוף פעולה בין ארצות הברית לפקיסטן, שפעלה רבות נגד ביסוס הארגון באדמת שכנתה. מעצרו של בראדר עורר את חמתו של הנשיא חאמיד כרזאי, שאף טען לחפותו. ב-23 בנובמבר 2012, במסגרת הסכם הסגרה שבוצע בין ממשלות אפגניסטן ופקיסטן, שוחררו תשעת המנהיגים של הטליבאן, ללא בראדר. ב-25 באוקטובר 2018 אישר הטליבאן כי ממשלת פקיסטן שחררה את בראדר מהשבי. בפברואר 2020 חתם בראדר לצד זלמאי ח'לילזאד על הסכם נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן. לאחר השתלטות הטליבאן על אפגניסטן ופלישתו לקאבול שב בראדר לאפגניסטן.
משטר הטליבאן.
לאחר הפלת ממשלתו של אשרף גאני אחמדזאי צפוי היה בראדר להפוך לשליט המדינה החדש. אך לבסוף מונה בספטמבר 2021 לסגן ראש ממשלת אפגניסטן.
בית הספר ללימודי יהדות של לונדון
בית הספר ללימודי יהדות של לונדון (באנגלית: London School of Jewish Studies, ידוע בקיצור LSJS) הוא מוסד להשכלה גבוהה ליהודים העוסק בלימודי יהדות הממוקם בלונדון. המוסד הוקם ב-1855 תחת השם ג'וז קולג' (Jews' College).
החל משנות ה-80 של המאה ה-19 ניתנו בג'וז קולג' תארים מטעם אוניברסיטת לונדון. הסדר זה הופסק ב-1998 ובמסגרת מיתוג מחדש שינה המוסד את שמו לבית הספר ללימודי יהדות של לונדון בשנת 1999.
היסטוריה.
הג'וז קולג' הוקם על ידי הרב הראשי של בריטניה נתן מרקוס אדלר ובתמיכת סר משה מונטיפיורי. את הרעיון להקמת מוסד שיכשיר רבנים ומורים יהודים הגה מונטיפיורי עוד ב-1841. אבן ראשונה הונחה ב-4 בינואר 1852, והמוסד פתח את שעריו ב-11 בנובמבר 1855 כשהרב אדלר משמש כנשיא. הג'וז קולג' הכשיר מורים ליהדות, אנשי דת וחזנים. בנוסף שימש הג'וז קולג' עם הקמתו ועד לשנת 1879 כתיכון לנערים יהודים.
עם הקמתו שכן הג'וז קולג' בכיכר פינסבורי שבמרכז לונדון. ב-1881 עבר הקולג' לכיכר טביסטוק שבשכונת בלומסברי, בסמיכות ליוניברסיטי קולג'. לתלמידי הקולג' החלו להינתן תארים מטעם אוניברסיטת לונדון (שממנה הוענקו תארים לכל תלמידי היוניברסיטי קולג') ולצד לימודי יהדות, הם שילבו לימודי חול ביוניברסיטי קולג'. ב-1932 עבר משכן הקולג' לבית וובורן (Woburn House) מרכז של הקהילה היהודית, גם הוא בכיכר טביסטוק. ב-1954 עברה המכללה לכיכר מונטגו שבשכונת מרילבון. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 שכנה המכללה באופן זמני בבית כנסת פינצ'לי וב-1984 עבר הקולג' למבנה הנוכחי שלו בהנדון שברובע בארנט, בתמיכתו הכלכלית של איש העסקים הברון סטנלי קלמס.
מנהלי הג'וז קולג' מאז הקמתו הם אליעזר הלוי, ברנט אברהמס, הרב נפתלי הרמן אדלר, מיכאל פרידלנדר, אברהם ביכלר, הרב יחזקאל (איזידור) אפשטיין, הרב יעקב צבי צימלס, הרב נחום אליעזר רבינוביץ', הברון הרב יונתן זקס, הרב אירווינג ג'ייקובס והרב דניאל סינקלר. על פי חוקת הג'וז קולג' נקבע שנשיא המועצה הוא הרב הראשי של בריטניה.
בית הספר ללימודי יהדות של לונדון.
ב-1998 הפסיקה אוניברסיטת לונדון את הקשר עם הקולג' וב-1999 שינה המוסד את שמו, במסגרת מיתוג מחודש, ל-"בית הספר ללימודי יהדות של לונדון" (London School of Jewish Studies). כיום לבית הספר יש תוכנית לסמיכת רבנים ופועל בו כולל מונטיפיורי, שמעניק לימודים מרוכזים בגמרא והלכה במשך שנה אחת. בית הספר מעניק תואר MA במדעי היהדות בשיתוף עם קינגס קולג' לונדון ותארים BA ו-MA בחינוך יהודי בשיתוף עם אוניברסיטת מידלסקס. לבית הספר גם תוכנית לחינוך מבוגרים. בבית הספר לומדים מרחוק גם תלמידים מדרום אפריקה ואוסטרליה. הדקאן הנוכחי של בית הספר הוא הרב ד"ר רפאל זרום.
השקפת עולם דתית.
כבר עם הקמתו, השתייך ג'וז קולג' אל המיינסטרים הדתי בבריטניה, כפי שהוא מתבטא בארגון היהודי-דתי המוביל בממלכה ק"ק כנסת ישראל (United Synagogue) שבראשו עומד הרב הראשי לבריטניה ובית דינו. בתי הכנסת והמוסדות השייכים לארגון הם אורתודוקסיים באופן רשמי, אך מתונים בהשוואה לאולטרה-אורתודוקסים (חרדים). גם בתוך המיינסטרים הזה ישנם גוונים שונים והדבר בא לידי ביטוי בהיסטוריית הג'וז קולג'. קרה שהיו פערים בהשקפת העולם ובתפיסת היהדות בין הרב הראשי (הנחשב לנשיא מועצת הקולג') ובית דינו מצד אחד, ובין זו של חברי המועצה והמרצים, שהשקפת עולמם הייתה פחות שמרנית.