בין סיבובי הופעות באיטליה, במרץ 1972, ביצעה הלהקה את הקטע "Theme One" יחד עם "A Plague of Lighthouse Keepers" בטלוויזיה הבלגית. מאז ההקלטה באולפן של "A Plague of Lighthouse Keepers" שכללה קולאז' של הקלטות מרובות, אי אפשר היה לחקות את הביצוע בהופעה במסגרת אחת, הלהקה פשוט צלמה חלקים בודדים של השיר ושילבו את כל החלקים יחד. "בילינו שעות לעבוד על 'Lighthouse Keepers' כי לא ניגנו אותו במשך חודשים. למדנו את השיר מחדש", אמר גאי אוונס. בנטון אמר: "זה היה מאוד קשה, היינו צריכים לצלם אותו בשני חלקים". ב-DVD נראה כי החלקים חולקו יותר מפעם אחת. ההקלטה יצאה ב-DVD בפברואר 2003 כחלק מהאלבום Vasults (כותרת שגויה כמי שנרשם בשנת 1971). זוהי הייתה הפעם היחידה שהקטע נוגן, אף על פי שהוא נוגן בהופעה חיה בלידס באוקטובר 1971.
ב-1977 ו-1978, ואן דר גראף בהרכבם המורכב מסולן, פסנתר, גיטרה, גיטרת בס, תופים וכינור (וצ'לו ב-1978). כשהקטע נוגן כמחרוזת בשם "Medley: A Plague of Lighthouse Keepers/Sleepwalkers". מחרוזת זו כוללת חלקים מ-"A Plague of Lighthouse Keepers" והחלק השני"The Sleepwalkers" (מהאלבום Godbluff), משולבים יחד. חלקים מ-"A Plague of Lighthouse Keepers" ששומשו היו "Eyewitness" and "The Clot Thickens". אפשר לשמוע את המחרוזת באלבום Vital, שנמשך 13 דקות ו-41 שניות. בהופעות ב 1978, 1979 ו-1980 פיטר האמיל ביצע את הקטע בקריירת סולו (גם עם כינור).
ביקורת.
Allmusic כינה את השיר "מונומנטלי", אבל מאמינים שזה "לא תמציתי כמו שזה היה". מצד שני Mojo כינו את השיר כ"מגוחך". האלבום "Pawn Hearts" לא זכה להצלחה גדולה בבריטניה, אך הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האיטלקי במשך 12 שבועות.
חלקי השיר.
כל חלקי השיר נכתבו על ידי פיטר האמיל למעט מה שמצוין:
"A Plague of Lighthouse Keepers" – 23:04
ארתור רקהאם
ארתור רקהאם (באנגלית: Arthur Rackham; 19 בספטמבר 1867, לואישהאם, לונדון – 6 בספטמבר 1939, לימפספילד, מחוז סארי) היה מאייר אנגלי, שנודע בעיקר באיוריו לסיפורי מעשיות וספרי ילדים.
ביוגרפיה.
רקהאם נולד בשנת 1867 בלואישהאם שבלונדון, במשפחה בת 12 ילדים. ב-1884, כשהיה בן 17, נסע עם שתי דודותיו בספינה לאוסטרליה במטרה להיטיב עם בריאותו הרופפת. בגיל 18, לאחר ששב לבריטניה, עבד כפקיד במשרד הכבאות בווסטמינסטר ובמקביל החל בלימודי ערב בבית הספר לַמבֶּת' לאמנות (Lambeth School of Art).
בשנת 1892 עזב את משרת הפקידות והחל לעבוד בעיתון "The Westminster Budget" ככתב ומאייר. איוריו הראשונים לספר הופיעו ב-1893 בספר "אל העבר האחר" ("To the Other Side") מאת תומאס רודס (Rhodes), אולם עבודתו הרצינית הראשונה הייתה האיורים לקובץ הסיפורים הקצרצרים של אנתוני הופ , "The Dolly Dialogues". מכאן ואילך הפכו האיורים לספרים לקריירה של רקהאם לשארית חייו.
הוא השתתף בשבועון הסאטירה וההומור "פאנץ' ("Punch") וב-"The Graphic", ואייר ספרים רבים,
בהם "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות", משלי איזופוס, "חלום ליל קיץ", "פיטר פן"
בתערוכה העולמית של מילאנו ב-1906 זכה רקהאם במדליית זהב, וב-1912 זכה שוב במדליית זהב בברצלונה.
יצירותיו הוצגו בתערוכות רבות, בהן תערוכה שנערכה בלובר בפריז ב-1914.
בשנת 1903 נישא לאדית סטארקי (1867–1941), ציירת דיוקנאות. ב-1908 נולדה לזוג בת, ברברה.
רקהאם נפטר ב-1939 מסרטן בביתו שבכפר לימפספילד , במחוז סארי שבדרום-מזרח אנגליה.
טכניקה.
רקהאם המציא טכניקה ייחודית משלו, הדומה לרפרודוקציה של תצלום: תחילה היה משרטט בעיפרון את קווי המתאר, ואז היה מתווה בתוכו צורות ופרטים. לאחר מכן היה מוסיף קווים בעט ובטוש שחור (דיו הודי ), ולאחר שהתייבש הדיו היה מוחק את שרידי העיפרון. בציורי צבע היה משתמש בצבעים רבים, ויוצר גוונים שקופים-למחצה.
בנוסף, הוא השתמש בגזירי צלליות. היה זה פיתוח שלו לטכניקה שרווחה בציורי דיוקן במאה ה-19. רקהאם עשה שימוש בטכניקה זו כבר בעבודותיו המוקדמות, אולם היא הגיעה לשיאה בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה, באיוריו ל"סינדרלה" (1919) ו"היפהפייה הנרדמת" (1920).
חשיבותו.
ארתור רקהאם נחשב לאחד המאיירים המובילים בתור הזהב של האיור הבריטי (1900–1914). בתקופה זו היה ביקוש רב לספרים המלווים באיורים איכותיים, שנהוג היה לתת כמתנה בחג המולד. רבים מספריו של רקהאם הופקו במהדורה רגילה ולצדה מהדורה מוגבלת מהודרת, פעמים רבות כרוכה בקלף ולעיתים חתומה על ידו. הפופולריים שבהם הודפסו בהמשך בפורמט קטן וזול יותר (octavo edition). עם פרוץ המלחמה פסק הביקוש לספרים באיכות כזו, ובשנות ה-20 הלך ודעך באופן כללי הביקוש לסיפורי פנטזיה ומעשיות.
לאחר מותו זכו יצירותיו לפופולריות בבריטניה ובאמריקה הצפונית. תעשיית כרטיסי ברכה עושה שימוש בתמונותיו, ורבים מספריו עדיין נדפסים ונמכרים.
ארתור רקהם
ארתור ראקהאם
ארתור ראקהם
בלדות עממיות
בלדות עממיות הן בלדות שראשיתן במאה ה-13 והתפתחו בממלכת סקוטלנד וחוברו באיטליה, צרפת וצפון אירופה. בבלדות העממיות מופיעים בדרך כלל ערכים כמו נאמנות, אהבה, צניעות ורדיפת הצדק והאמת. האדם שסביבו העלילה מתרחשת הוא בדרך כלל אביר, שנעשה לו עוול קשה הכרוך בבגידה או ברצח. הבלדה העממית מתפתחת לרוב באמצעות דיאלוג, תוך התמקדות במקרה או אירוע בולט, ואילו האירועים שקדמו למקרה זה ואלו שבאו אחריו, הם לרוב מרומזים או שאינם מוזכרים כלל. הדמויות הראשיות המופיעות בבלדות הסקוטיות לרוב מהמעמד הגבוה.
האמצעים הספרותיים.
אמצעים אפיים.
המספר בבלדה העממית מתווך בין חומרי הסיפור ובין השומעים. המספר בבלדה מרבה לדלג על פרטים בבלדה שגורמים לפערי מידע. באמצעות הפערים בסיפור הוא שומר על המתח העלילתי. התבניות הקבועות ורמזים המשתמעים בין המשמעות הגלויה למשמעות הסמויה בונים את הרובד האירוני בבלדה.
אמצעים דרמטיים.
האמצעי הבולט בבלדה העממית הוא הדיאלוג, הנותן לבלדה מימד של מיידיות, קונקרטיות ועניין. הדיאלוג מחדד את הקונפליקט ומגביר את קצב ההתרחשות על ידי קידום העלילה אל השיא או לפואנטה (גילוי האמת); הדיאלוג בבלדה הוא לרוב קצר ותמציתי וקצבו מהיר.
הבלדה מציגה גיבורים המצויים בעיצומו של עימות. המספר מתחיל את סיפור הבלדה בעיצומו של הרגע הדרמטי, ללא דברי רקע. האירועים מוצגים בסדרה של מעין "הבזקים" שהקשר שלהם זה לזה מרומז יותר מאשר נאמר והם בונים את המתח בעלילה, המתפרק בנקודת השיא.
אמצעים אידאיים.
הגיבורים בבלדה העממית הם גיבורים המייצגים ערכים, רעיון, עמדה ותפיסת עולם מסוימת. הבלדה מושלכת את לב השומעים בשילוב בין צורת הביטוי העממית הקיצבית, אווירת המסתורין, הטון האירוני וההתנגשות בין התפיסות המנוגדות.
הבלדות מסתיימות מבחינה עלילתית, אך לעולם אינן נסגרות מבחינת הדיון הרעיוני.
מאפייני הבלדות העממיות.
לבלדות העממיות ישנם מאפיינים משותפים הבונים את הבלדה:
אליטה (עיר)
אליטוס
זכר (פירושונים)
מלון זכר
מלכיאור
מלכיור
Delta Machine
Delta Machine הוא אלבום האולפן באורך-מלא ה-13 של להקת הסינת' פופ הבריטית דפש מוד אשר יצא ב-22 במרץ 2013.
האלבום הוקלט במהלך שנת 2012 בסנטה ברברה וניו יורק והופק בידי בן הילייר. לטענת סולן הלהקה, דייב גהאן, זהו האלבום השלישי האחרון של דפש מוד אותו מפיק הילייר, לאחר Sounds of the Universe מ-2009 ו-Playing the Angel מ-2005.
את האלבום מלווה סיבוב ההופעות העולמי בשם Delta Machine Tour אשר עתיד להיפתח בפארק הירקון בתל אביב ב-7 במאי 2013.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Heaven", יצא בינואר 2013 והסינגל השני "Soothe My Soul" בחודש מרץ של אותה שנה.
רשימת שירים.
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי מרטין גור למעט Secret To The End, Broken ו-Should Be Higher שנכתבו והולחנו על ידי דייב גהאן וקורט אונלה.
קספר
פורטר
פורטר (Porter) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו שומר סף. פירוש המילה פורטר באנגלית הוא סַבָּל.
אליטה (פירושונים)
נער ונערה צעירים באביב
סיפאקה לבנה
סיפאקה לבנה (שם מדעי: "Propithecus candidus"), היא מין קיפוף גדול ואחת מתשעה מיני הסיפאקה. היא נמצא בסכנת הכחדה חמורה ואנדמית לאזורים מצומצמים בצפון-מזרח מדגסקר (היא אחת מהפרימטים הנדירים בעולם בפרט, ומהנדירים מבעלי החיים בכלל). פרוותה ארוכה ולבנה, ומזכירה משי (ומכאן שמה האנגלי: "Silky sifaka"). יש לה מבנים חברתיים מגוונים, והיא מבלה את רוב זמנה באכילה, מנוחה והתנהגויות חברתיות (כמו האכלה וטיפוח הדדי). היא אוכלת בעיקר עלים וזרעים, ולפעמים אף פירות, פרחים ואפילו אדמה. היא מתרבה באופן עונתי עם תחילת העונה הגשומה. כמו מיני סיפאקות אחרים, גידול הצאצאים הוא משימה קבוצתית בה משתתפים לא רק הוריהם הביולוגיים. התקשורת מתבססת על מגוון קולות וסימון ריח המופק באמצעות בלוטות המיוחדות לכך.
אטימולוגיה ומיון.
השם "סיפאקה" מתייחס לקריאת האזהרה הנפוצה "שיי-פאק"/"סיי-פאק" (נשמעת כלחישה, ומבוטאת בעיצור סותם, כלומר עצירת האוויר ושחרורו הפתאומי) של מיני סיפאקות מערביות מסוימות, בה הן משתמשות מספר פעמים ברצף. השם המדעי של הסיפאקה הלבנה, "candidus" הוא מילה לטינית שמשמעותה "לבן" (השם המדעי הנוסף של המין, "sericeus", נגזר מהמילה היוונית ל"משי")