כהן החלה לדבב לטלוויזיה משנת 2008, כאשר תפקידה הראשון היה בגיל 16. בשנת 2012 החלה להעביר סדנאות דיבוב בכנסי האנימה והמנגה של ארגון אמא"י. בתפקידה הראשי הראשון דיבבה את נינה מהסדרה "נינה פטאלו". דמויות נוספות אותן דיבבה כוללות את וובי מהסדרה "סיפורים של ברווזים", ניה ולויד מ"לגו נינג'גו", פבלס קדמוני מהסדרה "משפחת קדמוני", רוקשאר מהסדרה "", וונדי האריס ואמבר ג'ויס מהסדרה "ליגת הצדק - הדור הבא", אאונה דיי מהסדרה "בידאמן - עולם של מסתורין", קייל מהסדרה "דרגון בול סופר!", זוזו בוייל מ"יוגיהו!-ארק פייב", בטאמש מ"ארתור והמינימונים", הוגו, סיד ופרנק מהסדרה "אזמה ורוי", ויק וקוקו מהסדרה "גרוב היי", ורדית מהסרט "הפיה לילי", ו"הפיה לילי והחד קרן", ריקו מהסדרה "אווה ריקו וטיאו", ללי מהסדרה "עמק הכפתורים", טינה מהסדרה "אייס", בקי מהסדרה "חנונים ומפלצות", מארה מהסדרה "מאקסי", צ'לסי ודמויות שונות מהסרט "", מריה ודמויות שונות מהסרטים "נורם בעיר הגדולה", "נורם בעיר הגדולה 2", "נורם בעיר הגדולה 3", מארג' ודמויות שונות מהסדרה "מעשיות פינגרלינגס", יוני ולילי מהסדרה "קזופס", אמה מהסדרה "גינת המשאלות", דמויות שונות מהסדרה "טובוט אתלון", באדה מהסדרה "צוות באדאנמו", יורירין, לנארד ודרופ מהסדרה של נטפליקס "גאוקו ילדת הדינוזאור", טוויסט ודמויות שונות מהסדרה "אנצ'נטימלס", הילווי מהסרט "ויק ההורס", טימיאה מהסדרה "גליצ'ים", לורה, איזבל ורוי מהסדרה "מונקרט", סייו מהסדרה "קונגסוני וחברים", ותפקידים שונים מהסדרות והסרטים "אסטריקס ושיקוי הקסמים", "גלימיס", "מיה ואני", "השועל הרשע וסיפורים נוספים", "אגלי דולס", "אברקא" ועוד.
Boys (שיר של ליזו)
Boys (בעברית: בנים) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת והראפרית האמריקאית ליזו. השיר יצא לאור ב-22 ביוני 2018, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. הוא נכתב על ידי ליזו, נייט מרסרו, ריקי ריד וארון פאקט, בעוד ריד טיפל גם בהפקת השיר. מבחינה מוזיקלית, מדובר בשיר פאנק, פופ ואלקטרופופ.
השיר הפך ללהיט בישראל עוד לפני שליזו פרצה לעולם, כאשר הגיע למקום הראשון במדיה פורסט.
הרכב וכתיבה.
"Boys" זכה לשבחים וביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה השונים; אחד מהם השווה אותו לשיר בעל אותו שם משנת 2017 של צ'ארלי XCX. במגזין טיים דירגו את "Boys" במקום ה-10 ברשימת "10 השירים הטובים ביותר בשנת 2018". השיר הפך לראשון של ליזו שנכנס למצעד מסחרי גדול, כאשר הגיע למקום ה-37 בוולוניה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-160 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
לצד הסינגל יצא וידאו קליפ רשמי שביימו קווין וילסון ואנדי מדלן. הקליפ מציג את ליזו כשהיא רוקדת באזורים שונים במיניאפוליס ורוקדת בחדר רחצה. הקליפ צולם בשחור-לבן בלבד. קליפ מילים לא רשמי של השיר שפורסם ביוטיוב במאי 2020 זכה להצלחה וצבר למעלה מ-4 מיליון צפיות. האודיו של "Boys" הצליח לצבור למעלה מ-6.1 מיליון צפיות.
נכון לאוגוסט 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-60 מיליון צפיות.
אלמר ודאס
אלמר ודאס (במקור מוריץ אלמר וייס, בהונגרית: Vadász Elemér; סקשפהרוואר, 1 במרץ 1885 – בודפשט, 30 באוקטובר 1970) היה גאולוג יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט פעמיים. פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
ביוגרפיה.
אלמר ודאס נולד במשפחה יהודית כבנם של הברוקר וילמוש וייס ושל אנטוניה דויטש. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה ההונגרית המלכותית בבודפשט (משנת 1951 שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא היה מרצה ולאחר מכן מרצה בכיר במחלקה לגאולוגיה ופליאונטולוגיה. ודאס חקר כמה אזורי פחם בממלכת הונגריה, כולל את אגן דורוג. בחודשי מהפכת החרציות קרא לרפורמה במחקר ובחינוך המדעי. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית מונה לפרופסור לגאולוגיה ולאחר מכן לפליאונטולוגיה. היה חבר במנהלת האגודות המדעיות ומוזיאוני הטבע. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית נאלץ לעזוב את האוניברסיטה. משנת 1920 היה הגאולוג של חברת "מכרות הפחם הכללי ההונגרי", שם הצליח לשרוד את השואה ומשם פרש לגמלאות בשנת 1945. בין השנים 1946–1965 הוא שוב הפך למרצה ומונה כפרופסור באוניברסיטה. בשנת הלימודים 1949/1948 היה סגן הדיקן של הפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת פאזמאני פטר (שמו אז של אוניברסיטת אטווש לוראנד), הדיקן הראשון של הפקולטה למדעים והרקטור האחרון של אוניברסיטת פאזמני פטר (בשמה זה). באמצעות פעילותו בהנהגת האוניברסיטה, תמך ועזר בעקביות ברפורמות באוניברסיטה בשנים 1949 ו-1950, בשינוי הסוציאליסטי של האוניברסיטאות. הוא היה גם נשיא החברה הגאולוגית ההונגרית.
אשתו הייתה אגנש יוש (1895–1972), בתם של אישטוואן יוש ושל רוזה הרבנדה, אותה נשא בבודפשט ב-25 בנובמבר 1916.
האורטוריה של סן מיקלה
האורטוריה של סן מיקלה (באיטלקית: Oratorio di San Michele) היא קפלה או אולם תפילה קתולי בסגנון גותי בפדובה, אזור ונטו, בצפון-מזרח איטליה. האורטוריה היא שריד מכנסיית "מלאכי עליון הקדושים" (Chiesa dei Santi Arcangeli), ששמה הוסב ל"סן מיקלה" (מיכאל הקדוש) עוד מהתקופה שהלומברדים שלטו בצפון איטליה. הם טענו שמיכאל הוא הקדוש המגן של איטליה לאחר ניצחונם על הביזנטים. באורטוריה יש קפלה שקירותיה מכוסים לגמרי במחזור ציורי פרסקו מהמאה ה-14 על חיי הבתולה מאת . ביולי 2021 נכלל המבנה על ידי אונסק"ו בין אתרי המורשת העולמית כחלק מהאתר מחזורי הפרסקו של פדובה מהמאה ה-14.
היסטוריה.
הבניין ומקורותיו.
האורטוריה של סן מיקלה שוכנת ליד מגדל הטורלונגה של טירת קרארזי מחוץ לחומות העתיקות ביותר של העיר. היא נבנתה בשנת 1397 על הריסות כנסיית "מלאכי עליון הקדושים" שניזוקה בשנת 1390 כתוצאה משריפה שנגרמה בעקבות העימותים בין משפחת קרארה למשפחת ויסקונטי במהלך כיבוש העיר פדובה על ידי . לאחר האירוע החליטה משפחת דה בובי (de Bovi) לבנות קפלה המוקדשת למריה הקדושה על ידי פתיחת מעבר בספינה הצפונית של הכנסייה. באמצעות כתובת על לוחית הצמודה לקיר הפנימי, מול הכניסה לקפלה, ניתן לדעת את: תאריך הבנייה (1397), שמו של הלקוח (פייטרו די ברתולומאו דה בובי) ושמו של האמן שצייר את הקפלה: .
שינויים במהלך השנים.
הידיעות הראשונות על שימור ציורי הקיר המעוטרים בבניין מגיעות רק בשנת 1792 כאשר הוחלט לכסות את העבודות. ציורי הפרסקו השתמרו במקומם רק הודות לפעולתו של האציל טומאסו סוראנצו. בשנת 1808 הורד מעמד המבנה שנבנה על ידי משפחת דה בובי לאורטוריה וזה גרם להידרדרותו עד שנסגר סופית לציבור בשנת 1815. לקראת הפתיחה המחודשת לפולחן, בשנת 1871 הבניין עבר שיקום מלא עם מספר שינויים אדריכליים. חלק מהספינה הראשית של הכנסייה נהרס ליצירת אפסיס קטן וגינה, הכניסה לקפלה נפתחה והתקרה הורמה ועברה שינויים.
ציורי הקיר של החלק הצפוני והמערבי נותקו והוצמדו למסגרות עץ בתחילת המאה התשע עשרה והעשרים, רק בשנות השבעים של המאה ה-20 הם הוצבו מחדש על לוחות אלומיניום על ידי אוטורינו נונפורמלה (Ottorino Nonfarmale). המבנה נפתח מחדש בשנות התשעים של המאה ה-20 וציורי הפרסקו שוחזרו והוצבו מחדש באורטוריה הודות למסגרות שהוכנסו לקירות. הבעיה העיקרית לשימור ציורי הקיר באתר הייתה הלחות העולה בקירות אשר טופלה הודות להצבת רצועה מבודדת.
שחזורים.
בשנת 2000, ביוזמת העמותה מפדובה "לה טורלונגה", נפתחה מחדש האורטוריה לציבור. הפתיחה המחודשת התקיימה לרגל התערוכה "ג'וטו וזמנו". בהתחשב בבעיות הלחות המתמשכות, הבניין, ואיתו ציורי הקיר המרשימים שבפנים, עבר שיפוץ גדול במימון "קרן קאריפרו" (Fondazione Cariparo), מה שהוביל לסגירה נוספת של האתר. השיפוצים, שהיו אמורים להסתיים עד 2015, הושלמו בשנת 2018 הודות לתרומות שנאספו באמצעות פניה ל"ארט בונוס" (Art Bonus), אתר שהוקם על ידי המשרד לפעילויות ומורשת תרבותית במטרה לשמר את המורשת התרבותית. התרומות אפשרו השלמת גג הבניין, הכנת ניקוזים למניעת לחות, שטיפת הקירות החיצוניים, שיקום הטיח הפגוע ועבודות החפירה הארכאולוגיות. האורטוריה, הפתוחה כעת באופן קבוע לקהל הרחב, נכללה ברשימת המונומנטים של "Urbs Picta", הפרויקט למועמדות העיר פדובה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
ציורי הפרסקו.
הסביבה שבה פעל יאקופו דה ורונה, הושפעה ממחקריו של ג'וטו די בונדונה, כמעט מאה שנה קודם לכן, שהשפיעו באופן משמעותי על האמנות הציורית של המאה הארבע עשרה. ניתן למקם את יאקופו דה ורונה כחלק מקבוצת הציירים שציירו בסגנון נאו-ג'וטו.
יצירתו היחידה ששרדה היא מחזור ציורי הפרסקו שנמצא בקפלת בובי באורטוריה של סן מיקלה בפדובה מ-1397, המהווה גם את הדוגמה האחרונה לציור פרסקו בפדובה במאה הארבע-עשרה. הדעות של היסטוריונים על יאקפו היו מההתחלה מגוונות ונעו בין דעות חיוביות ושליליות. מצד אחד, הסגנון שלו נתפס כחיקוי גרידא של האומנים הגדולים של תקופתו; מצד שני, בולטת מקוריותו: התיאור הנעים והרהוט, היודע לעורר לחיים סצנות מכתבי הקודש, בהקשר של הסביבה הקרובה לצופה של אותה תקופה; בהצגת פעולות מהחיים היומיומיים; ובהכנסת פרטים מוכרים בני אותה תקופה.
גיבוש והשפעות סגנוניות.
חלק ניכר מהביקורת הדגיש קשרים הדוקים עם הצייר שגם הוא מוורונה, עד למחשבה שיאקופו היה תלמידו וכי הם עבדו יחד באורטוריה של גאורגיוס הקדוש בפדובה. עם זאת, בנוסף לאלטיקיירו, הסגנון של יאקופו מציג התייחסויות לציירים אחרים, שיאקופו העריץ במהלך שהותו בפדובה: בהם האומן הטוסקני, ו מבולוניה שלעיתים קרובות מבלבלים בינו ליאקופו דה ורונה.