מרתה נורליוס (באנגלית: Martha Norelius; 20 בינואר 1908 - 23 בספטמבר 1955) הייתה שחיינית אמריקאית. היא אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות זהב משתי אולימפיאדות ושיאנית עולם.
ביוגרפיה.
נורליוס נולדה בסטוקהולם, בשוודיה. התאמנה תחת הדרכתם של אביה שייצג את שוודיה בשחייה באולימפיאדת אתונה (1906) (אולימפיאדה שלא נספרת) והנדלי.
באולימפיאדת פריז (1924) זכתה נורליוס במדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 6:02.2 דקות, לפני הלן ויינרייט, שיאנית עולם במשחה ל-1500 מטר (6:03.8 דקות) וגרטרוד אדרלה, שיאנית העולם (6:04.8 דקות) שתיהן מארצות הברית.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכתה נורליוס בשתי מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 5:42.8 דקות ובכך הגנה על תוארה, לפני מארי בראון מהולנד (5:57.8 דקות) וג'וזפין מקים בת ארצה (6:00.2 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אלינור גרטי, אדלייד למברט ואלבינה אוסיפוביץ בשיא עולם חדש נוסף של 4:47.6 דקות, לפני בריטניה (5:02.8 דקות) ודרום אפריקה (5:13.4 דקות).
בתחרות ראווה זכתה נורליוס ב-10,000 דולר כשניצחה בשחיית 10 מייל ה"מרתון" של טורונטו שם פגשה והתחתנה עם ג'ו וייט מקנדה סגן אלוף אולימפי בחתירה.
נורליוס נפטרה בסנט לואיס, מיזורי.
שיעבוד נכסים
מרדכי שמואל אשכנזי
הרב מרדכי שמואל אשכנזי (כ"ח באייר ה'תש"ג, 2 ביוני 1943 - כ"ג בטבת ה'תשע"ה, 14 בינואר 2015) היה רב היישוב כפר חב"ד, חבר בית דין רבני חב"ד, עורך ספרים וזוכה בפרס הרב קוק (תשס"ד) על חיבור ספרי הלכה.
ביוגרפיה.
נולד לדבורה ולרב משה אשכנזי בתל אביב, שם שימש סבו מצד אמו, הרב אליעזר קרסיק, כרבה של קהילת חב"ד. לאחר פטירת הסב המשיך אביו ברבנות הקהילה. סבו מצד אביו, הרב מאיר אשכנזי, היה רבה של שאנגחאי.
למד בתלמוד תורה 'בני תמימים' ובישיבות חב"ד בלוד, מונטריאול ובניו ג'רזי. בשנת ה'תשי"ח נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית בניו יורק, שם נתבקש על ידי הרבי מלובביץ' לעסוק בלימוד הלכה גם מחוץ לסדר הלימוד בישיבה, ולאור הוראה זו למד ב'כולל' של הרב אברהם צבי הכהן שפעל אז בכפר חב"ד. לאחר חתונתו בי"א באלול ה'תשכ"ה עם סימה בת הרב יצחק זאב וולפא, התגורר בכפר חב"ד, והוסמך לרבנות על ידי רבו הראשון של היישוב - הרב שניאור זלמן גרליק, ושימש כר"מ בישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד.
בשנת ה'תשל"ד נהרגו בתאונת דרכים כמה חסידי חב"ד בהם הרב שניאור זלמן גרליק רבה של כפר חב"ד. לאחר התייעצויות הוחלט למנות לתפקיד את הרב נחום טרבניק, חתנו של הרב גרליק, ולצדו את הרב אשכנזי, אז בן 31, למו"צ. השניים הוכתרו בכ"ד בטבת ה'תשל"ה. בג' בתשרי ה'תשמ"ד נפטר הרב טרבניק, והרב אשכנזי מונה לרב הכפר. בשנת ה'תשל"ח התמנה לחבר בבית דין רבני חב"ד בישראל.
בשבט ה'תשנ"ה עבר התקף לב. בכ"ג בטבת ה'תשע"ה נפטר מהתקף לב נוסף בדרכו לטבריה, לציון יום השנה לפטירת אביו הקבור שם. אלפים השתתפו בהלווייתו. ספדו לו בין היתר הרבנים יצחק יוסף ושלמה משה עמאר. במהלך הלוויה הוכתר בנו הרב מאיר לממלא מקומו ברבנות. נקבר בבית הקברות היהודי העתיק בטבריה. על שמו נקרא רחוב בכפר חב"ד.
חיבוריו.
באמצע שנות השבעים החל להוציא את סדרת ספריו על הלכות תלמוד תורה לשולחן ערוך הרב, ובשנת 2000 (ה'תש"ס) השלים את הפרויקט המקיף 6 כרכים. בעקבות יצירתו זו זכה בתואר "גדול בתורה" ממועצת הרבנות הראשית לישראל, וקיבל את פרס מוסד הרב קוק על חיבור ספרים תורניים.
מהגיליון השני של כפר חב"ד היה לו מדור הלכה בו פרסם מדי שבוע מנהגי ישראל והנהגות חב"ד, בשנותיו האחרונות החל בפרויקט נרחב לחקר הנהגות חב"ד על פי הפסקים של אדמו"ר הזקן. הספר הראשון מסדרה זו יצא בשנת ה'תשע"ג בשם "שערי תפילה ומנהג".
משפחתו.
לרב אשכנזי ואשתו יש תשעה בנים ושלוש בנות. גיסיו הם הרב שלום דובער וולפא והרב יוסף יצחק וילשנסקי.
מבניו:
חתניו:
דוד סילבה
עבד אל-מונעם אבו בכר
עבד אל-מונעם יוסף אבו בַכּר (בערבית: عبد المنعم يوسف أبو بكر 1907–1976) היה ארכאולוג מצרי, אגיפטולוג.
הקריירה האקדמית.
למד ארכאולוגיה באוניברסיטת קהיר אצל ולדימיר גולנישצ'ב ובשנת 1938 סיים עבודת הדוקטורט באוניברסיטת ברלין. בין השנים 1939–1954 לימד באוניברסיטת אלכסנדריה והחל משנת 1954 באוניברסיטת קהיר, שבה כיהן כדיקן של הפקולטה לאגיפטולוגיה.
ממצאיו הארכאולוגיים.
ניהל חפירות בין השנים 1939 ל-1953 בנקרופוליס בגיזה, באזור ממערב לפירמידה הגדולה. חלק גדול מעבודותיו - כולל רישום הממצאים בשטח הנקרופוליס הלכו לאיבוד והיה צורך לשחזרם ולהרחיבם במסגרת הסקר האפיגרפי "אבו בכר", שנקרא על שמו, ושבו השתתף צוות מאוניברסיטת בראון מארצות הברית.
בשנת 1945 גילה אבו בכר פיר מלא מים בתוך מנהרה קטנה שהייתה חפורה בימי קדם בכיוון צפון-דרום מתחת ל"שביל של חעפרע" שבין הפירמידה של חעפרע בגיזה ובין הספינקס. הוא מצא שם גם מערכת של חדרים. אולם בגלל קשיים טכניים רבים לא יכול היה לחפור במקום ולא פרסם בכתב את תגליתו.
זאהי חוואס ואחרים חפרו שם בשנת 1999 ושוב ב-2008, מצאו שיטות לשאוב את המים מן הפיר ובמה שקראו "הפיר של אוסיריס" גילו סרקופגים, שלדים, כדים וכתובות רבות.
בין השנים 1960–1965 אבו בכר השתתף בפעילויות הצלת המורשת העתיקה של נוביה עקב עבודות בניית סכר אסוואן.
בשנים 1960–1976 חפר בזווית הצפון מערבית של ה"שדה" ממערב לפירמידה הגדולה, וחקר שורה של קברי מסטבה.
בין ממצאיו משנת 1963 שלא פורסמו בכתב, ישנם גם 16 פסלים שהתגלו בקבר חפור בתוך סלע.
בין פסלים אלה שהוחזקו במרתף המוזיאון של קהיר והוצגו בפני הקהל הרחב כעבור כ-40 שנה, נמצא גם פסל של פקיד שעורר עניין רב בגלל השוני לעומת דמות הפקיד הידועה ממוזיאון לובר.
עם תלמידי אבו בכר נמנו לביב חבאשי, גבאללה עלי גבאללה, זאהי חוואס, ג'יל כמיל ואגיפטולוגים אחרים.
הנצחה.
הנקרופוליס בגיזה ממערב לפירמידה ו"הסקר האפיגרפי" שנעשה בו נקראים לזכרו - אבו בכר.
הרמ&quot;מ
דום
סימפוניות מס' 88 ו-89 של היידן
שש הסימפוניות הפריזאיות שכתב היידן זכו להצלחה רבה בפריז, ותרמו למוניטין שכבר צבר שם. עקב ההצלחה הרבה הזמין בשנת 1787 מהיידן הכנר יוהאן טוסט את הסימפוניות שמספורן הוא 88 ו-89, בסול מז'ור ובפה מז'ור בהתאמה. הכנר יוהאן טוסט, שלו כתב היידן את הסימפוניות, היה כנר בתזמורתו של אסטרהאזי בעבר, ואשר פרש מהתזמורת. הוא נסע לפריז כדי לנסות את מזלו שם. כדי להתפרסם בציבור הפריזאי ביקש מהיידן לכתוב את הסימפוניות הללו.
הסימפוניה הראשונה מבין השתיים, מספר 88 בסול מז'ור, הייתה פופולרית בפריז, ונחשבת עד היום לאחת מיצירות המופת של היידן, בעיקר בזכות פרקה השני המצטיין במקוריותו וביופיו. יוהנס ברהמס, אשר היה ידוע בהערצתו להיידן, ואשר זכורות לא מעט ציטטות שלו על יצירות מאת היידן, אמר כי הוא רוצה שהסימפוניה התשיעית שלו תצלצל כמו פרק זה (הפרק השני).
הסימפוניות כתובות להרכב סימפוני הכולל חליל אחד, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות, שתי חצוצרות, טימפני, וסקציית כלי קשת.
הסימפוניות.
סימפוניה מספר 88 בסול מז'ור (1787):
סימפוניה מספר 89 בפה מז'ור (1787):
עמידת דום
עמידת דום היא עמידה טקסית, הנפוצה בצבא, ונהוגה גם בטקסים אזרחיים. מאפייניה הנפוצים של עמידה זו:
כללים נוספים עוסקים בעמידת דום חמושה, שבה החייל מחזיק רובה בעת עמידת דום.
בצבאות שונים נהוגים ניואנסים של תיאור זה. בצבא פינלנד למשל, בעמידת דום נשמר מרחק של שני אגרופים בין כפות הרגליים.
קייט פירסון
קייט פירסון (באנגלית: Kate Pierson; נולדה ב-27 באפריל 1948) היא זמרת אמריקאית, אחת ממייסדות הלהקה The B-52's.
ביוגרפיה.
קת'רין אליזבת פירסון נולדה בוויהוקן, ניו ג'רזי. בשנת 1976 ייסדה עם ארבעה חברים את להקת The B-52's באת'ינס שבג'ורג'יה, ובמסגרת הלהקה שימשה זמרת וקלידנית.
נכון ל-2010, פירסון ממשיכה את פעילותה רבת השנים עם להקת The B-52’s. לצד פעילותה זו שיתפה פירסון פעולה לאורך השנים עם להקות ואמנים רבים ובהם הראמונס (בשיר Chop Suey), איגי פופ (בשיר Candy), אר.אי.אם. (בשירים Shiny Happy People ו-Me in Honey), מת'יו סוויט, דייוויד ביירן ופאטבוי סלים (בשיר The Whole Man) ועוד.
פירסון השתתפה, בתפקידים קטנים, במספר סרטי קולנוע וטלוויזיה ובהם הפלינטסטונס (בתפקיד חברת הלהקה The B.C.-52's) ו-One Trick Pony.
פירסון היא ביסקסואלית. היא מפעילה מוטל בשם קייט'ס לייזי מדו (Kate's Lazy Meadow Motel) ביישוב הכפרי מאונט טרמפר שבמחוז אלסטר של מדינת ניו-יורק, ביחד עם שותפתה לחיים ולעסקים מוניקה קולמן.
ארנסט קליין
הרב OC ד"ר אֶרְנֶסְט דוד קליין (Ernest David Klein; 26 ביולי 1899, סאטו מארה – 4 בפברואר 1983, טורונטו) היה בלשן פוליגלוט יהודי-קנדי ממוצא רומני, מחבר ספרים ורב. עסק באטימולוגיה של מילים בעברית ובאנגלית.
תולדות חייו.
נולד בסאטו מארה, במזרח האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בשטח רומניה). בנו של הרב יצחק איגנאץ (Isaac Ignaz) קליין, שחיבר למעלה מעשרים ספרים רבניים. אמו רחל (רוזה, Rose) קליין (שם משפחתה הקודם היה פרידריך, Friedrich) התייחסה לשושלת רבנית (נפטרה בסאטו מארה ב-1940).
ב-1920 הוסמך לרב, בעידוד אביו, ופנה ללמוד על הלשונות השמיות והרומאניות באוניברסיטת וינה. כעבור חמש שנים, ב־1925, קיבל בה את הסמכתו לדוקטור לפילוסופיה. משנת 1931 כיהן כרבהּ של העיירה נובה זמקי שבצ'כוסלובקיה (כיום בדרום-מערב סלובקיה) עד שנת 1938. ב-1935 נשא לאישה את אלה שאטין (Ella Schattin).