"חותנים צמודים לדולר" שיצא לאקרנים בשנת 1979 לא היה הצלחה גדולה עם הקרנותיו הראשונות, אך פיתח קהל אוהדים נאמן, ובמשך השנים הפך לסרט פולחן, המוקרן עדיין בסינמטקים וברשתות טלוויזיה כ-TCM. הצלחת הסרט נבעה ממספר גורמים, בהם הכימיה בין כוכביו הראשיים - אלן ארקין ששיחק רופא שיניים נוירוטי ופיטר פאלק ששיחק סוכן CIA מוטרף, היוצרים ביחד במהלך הסרט סוג של אחווה גברית לאחר שהחלו את הסרט כטיפוסים מנוגדים הרוחשים זה לזה עוינות, והעובדה כי התסריט היה חופשי למדי, ובשלב מסוים איבד כל קשר עם המציאות, הביא את גיבוריו למדינה דרום אמריקנית דמיונית, בה שולט דיקטטור המקבל ייעוץ מבובת גרב אותה הוא מחזיק בידו. הצלחת הסרט הביאה לשילובם מחדש של ארקין ופאלק בקומדיה Big Trouble, שלא הצליחה כמו הסרט המקורי.
בתחילת שנות ה-2000 החליטה חברת האחים וורנר לצלם מחדש את הסרט המקורי. בשנים אלו זכו להצלחה סרטים שבמרכזם חתונה כ"מארגנת החתונות" (2001), "זמר החתונות" (2000) ו"פגוש את ההורים" (2000), המזכיר את "מתחתנים עם ההורים" בנושא ובהתפתחות העלילה. המפיק והתסריטאי אנדרו ברגמן שכתב את התסריט ל"חותנים צמודים לדולר" גויס להפקת והסרט ולשותפות בכתיבת התסריט, ולצידו, כתסריטאים נאט מולדין ואד סולומון שאף בעברם מספר קומדיות מוצלחות בטלוויזיה ובקולנוע. מלאכת הבימוי הוטלה על אנדרו פלמינג, שעסק עד אז בבימוי קומדיות וסרטי אימה לבני הנעורים כדוגמת "הכישוף" או "דיק". לתפקיד האב ה"שפוי" נבחר אלברט ברוקס, ששיחק את הלוזר ההגון בסדרה של סרטים הוליוודיים, ולתפקיד הסוכן המוטרף נבחר מייקל דאגלס בעל התדמית הגברית. לתפקידי המשנה נבחרו שחקנים כקנדיס ברגן ודייוויד סושה הוותיקים, ולינדזי סלואן, ראיין ריינולדס ורובין טאני שנועדו למשוך את הקהל הצעיר.
התסריט בוסס אך באופן כללי על התסריט משנת 1979, ונותר רק הנושא, של שני אבות, לבן ולבת העומדים להינשא זה לזה, שאחד מהם מרובע ונוירוטי, והשני, העוסק בביון, גורר אותו להרפתקאות משונות, הכוללות יציאה אל מחוץ לגבולות ארצות הברית, שם הם פוגשים בנבל בעל מבטא זר ומגוחך ומוזרויות אישיות. בעלילת הסרט נותרו אך רמזים לעלילת הסרט הקודם, כך גילם אלן ארקין רופא שיניים בעוד שברוקס גילם פודיאטריסט - רופא המתמחה ברפואת כף הרגל. את מקומו של הדיקטטור הדרום אמריקני, אותו שיחק ריצ'רד ליברטיני, מילא דייוויד סושה, המוכר לצופי הטלוויזיה מתפקיד הרקול פוארו, שגילם סוחר נשק בעל מבטא צרפתי מוגזם בשם תיבודו.
הסרט צולם במשך כחודשיים בשנת 2001 באונטריו ובשיקגו והופץ בבתי הקולנוע החל ממאי 2003.
עלילה.
סטיב טוביאס (מייקל דאגלס) הוא סוכן סמוי, המתמחה באיתור רשתות להברחת נשק ואמצעי לחימה. בסצנת הפתיחה, המתרחשת לצלילי השיר "Live and Let Die" של פול מקרטני, ששימש כשיר הנושא לסרט ג'יימס בונד באותו השם, מסתבר כי טוביאס עוסק באיתור רשת המנסה לרכוש לצרכיה צוללת גרעינית. בנו של טוביאס, מרק (ראיין ריינולדס) מתארס למליסה פייזר (לינדזי סלואן), בתו של ג'רי פייזר (אלברט ברוקס), פודיאטור מהוגן, המנסה לשמור על שגרת חייו השלווים. הזוג פייזר הם זוג בורגני ומרובע, העומד בניגוד לזוג טוביאס בו האב הוא סוכן סמוי והאם, גרושתו, (קנדיס ברגן) היא היפית מזדקנת.
פייזר נרתע מאורח חייו הפרוע של טוביאס, שבמהלך הסרט כלל לא ברור כי הוא פועל עבור סוכנות ממסדית, והוא נרדף על ידי ה-FBI החושד כי הוא סוכן שסרח. טוביאס, לעומתו, עושה כל מאמץ כדי להתחבב על פייזר, אך שרשרת יוצאת דופן של צירופי מקרים מביאה לכך שהוא נאלץ לקחת אותו עמו לצרפת למפגש עם סוחר נשק המנסה לרכוש צוללת גרעינית. פייזר, שהגיע לסיטואציה בניגוד לרצונו, מוצג בפני הסוחר, תיבודו (דייוויד סושה) כסוחר נשק בינלאומי שכינויו "הקוברה הגדולה". תיבודו, המוצג כהומוסקסואל בהכחשה, חש משיכה אל פייזר, וטוביאס מנצל את משיכתו של תיבודו לפייזר כהסחה בעודו מבצע פעולות ריגול במשכנו של תיבודו.
כאשר שבים פייזר וטוביאס לארצות הברית, ממשיכים עסקיו של טוביאס לרדוף אחריהם, ומסיבת האירוסין של ילדיהם, הנערכת על גג גורד שחקים, הופכת למרדף, בסיומו הם נאלצים לצנוח מהגג, על מנת להימלט מסוכני ה-FBI. במהלך הסרט מתברר גם כי עוזרתו של טוביאס, אנג'לה (רובין טאני) היא סוכנת כפולה, שבגדה בו בעבור כסף, ולמעשה פועלת עבור ארגונו של תיבודו.
העימות הסופי בין תיבודו לטוביאס מתרחש בעת חתונת הזוג הצעיר, המתקיימת באוהל ענק על שפת אחת מהימות הגדולות, כאשר את הזוג משיאים נזיר בודהיסטי ורבנית עטויה בטלית. כל המשפחה המורחבת מתגייסת להשמיד את תיבודו המגיע עם הצוללת אל שפת האגם. הסרט מסתיים בכיליונם של הרשעים, באיחוד המשפחות, ובאווירת הרעות בין סטיב טוביאס וג'רי פייזר, שהחלו את הסרט כאויבים בנפש.
הצלחת הסרט.
הסרט זכה לביקורות פושרות למדי. הדעה הכללית הייתה כי החיבור הקומי בין דאגלס וברוקס אינו מוצלח כחיבור בין ארקין לפאלק, וכי במקום בו התפרע הסרט המקורי, והגיע לאווירה של אנרכיה קומית, הסרט הנוכחי הוא קומדיה שגרתית למדי, ולא תמיד מצחיקה. המבקר רוג'ר איברט כתב כי במקום בו הסרט המקורי אילתר, והמציא את עצמו מחדש ככל שהתקדמה העלילה, הסרט הנוכחי מכיר היטב את המסלול, אך אינו מצליח להיות חסר רסן
בהקרנות ברחבי העולם הכניס הסרט כ-26 מיליון דולר, מהן כ-20 מיליון דולר בארצות הברית בלבד.
מיילס לאמפסון
סר מיילס ודרברן לאמפסון (אנגלית: Miles Wedderburn Lampson, 1st Baron Killearn; 24 באוגוסט 1880 – 18 בספטמבר 1964) היה דיפלומט אנגלי. את שירותו המשמעותי ביותר עשה כנציב העליון האחרון והשגריר הבריטי הראשון במצרים.
התחנך באיטון וב-1903 הצטרף למשרד החוץ הבריטי. מ-1906 שרת ביפן בתפקיד זוטר וכמזכיר שני בשגרירות ביפן (1908–1910) ובשגרירות בבולגריה (1911). ב-1916 שרת כמזכיר ראשון בשגרירות בבייג'ינג וב-1920 כנציב הבריטי העליון בסיביר. בהמשך היה ציר בריטניה בסין.
באוגוסט 1933 הוכרז על מינויו לנציב העליון במצרים. כיהן כנציב העליון במצרים ובסודאן בין השנים 1934–1946. ב-1936 חתם על ההסכם האנגלו-מצרי. לאמפסון נודע במדיניות התקיפה שלו במצרים, במיוחד לאורך שנות המלחמה, אשר אלו השנים בהן המעורבות הבריטית במצרים הייתה הרבה ביותר. הדבר קרה בשל האינטרסים הבריטים בעת המלחמה, ובשל החשש מהתנגדות פנימית מצרית. בשל החשש מהיות המלך פארוק פרו-גרמני (ופרו-איטלקי), הציב לאמפסון בפברואר 1942 אולטימטום למלך פארוק וכפה עליו את מינוי מוסטפא אל נחאס ממפלגת הוופד הפרו-בריטית לראש הממשלה. כפיית האולטימטום, שהתבצעה כשלאמפסון הגיע לארמון המלוכה בראש טור טנקים, עוררה אצל לאומניים מצריים רבים תחושות כעס ונחשבה כפגיעה בכבוד הלאומי. לאמפסון לא חשש מלהטות את המערכת הפוליטית והכוחות שבה, לטובת האינטרסים הבריטיים. הוא התערב רבות בממשל המצרי והשתמש במפלגת הוופד בעת הצורך, ובמשפחת המלוכה וניסה לעיתים לשנות את המאזן בין השניים, לכן נודע לימים כלורד קילירן, בשל מדיניותו התקיפה.
הצבעה אסטרטגית
חשבון (הנהלת חשבונות)
בהנהלת חשבונות, חשבון (גם כרטיס או כרטסת) הוא דף בספר החשבונות של ישות חשבונאית שבו נרשמות התנועות הכספיות והלא כספיות (הכנסות, הוצאות, נכסים, התחייבויות והון עצמי) של הישות. שינויים בחשבון מבוצעים באמצעות רישום כרונולוגי של פעולות חובה וזכות (חיובים וזיכויים).
לכל חשבון במערכת הנהלת החשבונות יש שם ובדרך כלל גם מספר סידורי, כאשר כל תנועה נרשמת תחת החשבון אליו היא משויכת.
בהנהלת חשבונות כפולה נרשמת כל תנועה תחת שני חשבונות, תנועת זכות לחשבון הכנסות, התחייבויות או הוני שגדל, או לחשבון הוצאות או רכוש שקטן, ותנועת חובה לחשבון המקביל.
סוגי חשבונות.
ספר חשבונות מורכב מחמישה סוגים:
תת-סוגי חשבונות.
נהוג לחלק את החשבונות לתת-קבוצות מוגדרות יותר. לדוגמה:
החלוקה של החשבונות לתת-קבוצות מקלה על העיון ברשימת החשבונות הקיימים ויתרתן באמצעות מאזן בוחן.
דוגמאות.
להלן שמות חשבונות טיפוסיים בעסק המנהל הנהלת חשבונות כפולה:
להלן דף חשבון טיפוסי בעסק המנהל הנהלת חשבונות כפולה ממוחשבת:
קונצרט קלן
קונצרט קלן הוא הקלטה של קונצרט חי אשר בו ניגן קית' ג'ארט אלתורים חופשיים בפסנתר סולו. הקונצרט נערך בבית האופרה של קלן, גרמניה ב-24 בינואר 1975.
ההקלטה, אשר יצאה כתקליט מאוחר יותר באותה שנה, על ידי חברת התקליטים ECM, הפכה לתקליט הסולו הנמכר ביותר בתולדות הג'אז לאחר שנמכרו למעלה מ-3.5 מיליון עותקים (נכון ל-2008).
ליצירה שג'ארט אילתר שני פרקים (למעשה שני פרקים והדרן), כאשר הפרק השני חולק לשלושה חלקים (שני חלקים וההדרן) על מנת להתאים את ההקלטה לתקליט אריך נגן:
המוזיקה אולתרה על ידי ג'ארט באותו לילה, בתחילת הפרק הראשון הוא מצטט את הפעמון בבית האופרה של קלן, הקורא לקהל להיכנס אל האולם וממשיך משם למלודיה מאולתרת. ג'ארט לא פרסם מעולם את תווי היצירה באופן רשמי, בטענו שמדובר ביצירה חד פעמית, אך החלק השלישי של הפרק השני (ההדרן) פורסם כ-"Memories of Tomorrow" במספר ספרי תווים.
בתרבות.
קטעים מן המוזיקה מופיעים בפסקול סרטו של ניקולס רוג "תזמון גרוע" וסרטו של ננו מורטי "Caro diario" ("יומנו של ננו מורטי").
אגודה מרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית
טוראניזם