ישנם נודרים המזדהים גם לפי תפקיד שלטוני בו הם או אבותיהם החזיקו. התפקיד הנפוץ ביותר הוא השופט, כאשר לעיתים רק הנודר היה שופט, לעיתים הנודר ואבותיו היו שופטים (מה שמעיד על מעבר התפקיד בירושה, או על ייחוס רם למשפחות מסוימות), ולעיתים הנודר התייחש על אבותיו השופטים. תואר שלטוני נוסף, הידוע בעיקר מכתובות הנדר, הוא התואר "הרב", מלשון רבי-ממלכה, שעזרו לשופטים ראשי השלטון. גם התואר הזה עבר לעיתים בירושה. קיימת כתובת בה הנודר, שופט בעצמו, מתייחש גם לשופטים וגם לרבים בקרב אבותיו, וכן לבעלי תארים לא ברורים ("מקם אלם מתרח עשתרני", וכן "עשתרני" לבד - כנראה תארים דתיים). בכתובת אחת מוזכר "בעל תברבשי", כלומר אחד מבעלי-העיר; הדבר מבהיר מעט את אזכורי "מבעלי עיר" שנטבעו על מטבעות במושבות פיניקיות - בעלי העיר אכן היו שליטיה האנושיים.
בכתובות מזדהים לעיתים בני ערים פיניקיות אחרות לפי עיר מולדתם. הנפוצים ביותר הם בני צידון, שהסתדרו בחבורות מיוחדות שנקראו "בד" (ראה בפרק תרומה לשונית), והן נקראו על שם מנהיג הבד (החבורה). פעמים רבות נדריהם של אלה המציינים את חברותם בבד נידרו לפקודת ("מיעמס" בפיניקית) עַם (האזרחים השליטים) קרתחדשת, דבר המעיד על זכויות מיוחדות שנתנו לאנשי פיניקיה בעיר. יש שכתובות שנחתמות ב"למיעמס", מבלי לציין לפקודת מי נידרו, ויש שכתובות נידרו "למיעמס" אדם מסוים, ולא עם העיר. בכל המקרים הנודרים היו אנשי צידון. אנשי צידון מתייחסים לעצמם בכתובות תמיד כ"איש צידון", מלבד פעם אחת בה אבי הנודרת מתקרא "הצידוני", ולרוב מציינים גם את הבד אליו השתייכו ואדוני הבד. באחת המצבות מוזכרת נודרת, בתו של איש צידוני, שנקרא "צִדֹן", ככל הנראה על שם עיר הולדת אביה. בכתובות אחרות מוזכרים אנשים בשם "צר" (המופיע גם ב כשם פרטי), אולי על שם צור. בכתובות שנמצאו בקרתחדשת, בני מושבות פיניקיות אחרות מקרתחדשת התייחסו לעצמם כ"איש בעם-" ולאחר מכן שם המקום ממנו הגיעו, למשל "איש בעם לכש " "איש בעם ראש-מלקרת", "איש בעם אירנם", "איש בעם אי-בשם" ו"איש בעם אי-נר". ייחוש מסוג זה נמצא גם בכתובות מחוץ לקרתחדשת, כמו למשל בכתובת מאדרמת: "איש בעם איתנם" ומאולביה: "איש בעם קרתחדשת".
הנוסח המצוי "בשנת שופטים" ולאחריו שמות שני שופטים מאשש את דברי הסופרים הרומאים בדבר זוג שופטים שנתיים המושלים בקרתחדשת.
שמות הנודרים.
כמות הכתובות הגדולה במיוחד מאפשרת לשאוב מידע גם משמות הנודרים, שכן ברוב הכתובות שרדו לפחות שני שמות, ומספר השמות בכתובת אחת מגיע עד שמונה-עשר.
בניגוד לשמות האלים אליםה נידרו המצבות, שהם כמעט תמיד תנת ובעל-חמן, שמות הנודרים הם לרוב תיאופורים ומבטאים פנתאון אלים רחב יותר. לפי המרכיבים התיאופוריים בשמות, הפיניקים עבדו גם אלים זרים כגון אוסיריס (אסר), איזיס (אס), בסתת (בסת), רע (רע) ואמון (אמן) מהמיתולוגיה המצרית, וכן סבזיוס (סבס), ועזיז (עזז), הוא ארס הערבי. השמות גם עוזרים לזהות אלים פיניקיים שלא מוכרים משום מקום אחר, כגון צד ומסכר (אל הזיכרון?).
הריבוי היחסי של המרכיבים התיאופוריים המצריים בשמות הנודרים, וכן תפוצת השם "מצרי" בקרב הנודרים ובעיקר בקרב אבי שושלתם הראשון, עוזרים להבהיר את המסורת הקושרת את דידו, מייסדת קרתחדשת, עלתה ממצרים, וכן את ההשפעות המצריות בשכבה הקדומה ביותר של חורבות מקדש תנת בקרתחדשת.
מן השמות המופיעים כחלק מאילנות יוחסין ניתן גם ללמוד על מנהגי מתן-השם הפיניקיים - פעמים רבות נמצא בכתובות שאדם נקרא על שם סבו: , ואף במקרה אחד על שם האב המאמץ של אביו. בפעמים אחרות נקראו אנשים על שם מקומות: צר, צידון, מצרי כבר הוזכרו לעיל, וכן "שרדני" ו"שרדנת" על שם סרדיניה ("שרדן" בפיניקית).
בכתובות נמצאו מספר שמות כנעניים מימי השופטים, כגון ססר, גרגש, אגג, המדיתא, יתר וקנז. הדבר מתבהר הן לאור זיהוים של הפונים ככנענים אצל אוגוסטינוס, והן לאור זיהוי חז"ל שהגרגשי הלך לצפון-אפריקה.
תרומה לשונית.
הכתובות אף מאפשרות לפרש מילים קשות מהמקרא: המילה "בד" מ: מתפרשת כחבורה, קורפורטיב או מועצה. חבורות כאלה היו, כאמור, ליוצאי צידון בקרתחדשת. בנוסף לתרומה להבנת לשון המקרא, לכתובות הנדר תרומה גדולה גם בכל הנוגע ללשון הפיניקית. השינויים הלשוניים הבאים בהן לידי ביטוי מתחלקים לשני סוגים עיקריים: היחלשות הגייה של אותיות מסוימות, והפיכת אותיות לאמות קריאה.
בנוסף לשני הסוגים שנזכרו לעיל, נמצאות בכתובות חילופי אותיות קרובות בהגייתן, כגון "סכר" במקום "זכר" בלשון המקרא או "סמד" במקום "צמד" בלשון המקרא ובלשון אוגרית, המלמדים על ניבי ההגייה השונים. גם אי-הימצאות של החלפת ט' בת' או כ' בק' ולהפך, מעידים על הגייה מובחנת של האותיות עד השלבים המאוחרים ביותר.
בתחום הילשות ההגייה, הגיית האותיות א', ע', ה' וח' נחלשה והיטשטשה והן מתחלפות ללא הרף, בעיקר בשלבים המאוחרים ביותר (ה"נאו-פוניים", לאחר חורבן קרתחדשת), אך עוד משלבים מוקדמים יותר החלו להתחלף א' וה', א' באה לעיתים במקום בו רצו להשתמש בה' הידיעה. היחלשות האות ח' מודגמת במצבות בהן נמצא "עמן" במקום "חמן" ובהתחלפות השם הנפוץ "חמלכת" ב"עמלכת". הידמות האותיות א' וע' מודגמת בכתיב "עש נדר" במקום "אש נדר", ובאחת מהן גם "עמתאשתרת" במקום "עמתעשתרת" או "אמתעשתרת". היחלשות האות ע' ניכרת גם בכתיבת שם הבעל לעיתים בלעדיה, ובכתיב המילה "שמע" כ"שמא" וכ"שמח"; כתובת RÉS 340 מדגימה את היחלשות האות ח', שם היא מופיעה במקום א', ע' וכן כאם קריאה: . גם בפתיח של כתובת CIS I 787 יש שיבושי לשון רבים: . כתובת CIS I 2005 כוללת מספר שגיאות נדירות, ונחוום סלושץ האמין שנחקקה על-ידי אדם שלא הבין את תוכנה: . כתובת CIS I 221 מוגדשת על ידי סלושץ כחשובה לבירור המבטא המאוחר בקרתחדשת, שכן בה נזכרת "תמת" במקום תנת ו"בחלמן" במקום בעל חמון. המילה "לאדן" התרככה פעמים רבות ל"לדן", בהבלעת הא'. הדבר בא לידי ביטוי גם בכתובת בתעתיק ליוונית מקירתא, בה ל' השימוש נכתבת כ"ΛΥ", אך במילה "לאדון" האופסילון נבלעת באלפא והיא כתבת "ΛΑΔΟΥΝ", וכן במחזה פוינולוס הגדוש בביטויים פוּניים, בו המילה "אדוני" נכתבה כ-donni. יש גם שהמילה נכתבה "לעדן". חילופי האותיות מאפשרים לעקוב אחר השינויים השפתיים בזכות ההיכרות עם הנוסחה הקבועה, שבאמצעותה ניתן לזהות בבירור את השגיאות והטיות המבטא.
שגיאות בכתיבת שמות נפוצים בכתובות עוזרים להבהיר תעתיקי שמות פיניקיים ללטינית, שפת הספרות הרומית. התעתיק הלטיני לשם "בדמלקרת" מתבהר בכתיב "באצד" לשם הנפוץ "בדצד", מה שמעיד על היחלשות ה-ד' בשמות המתחילים בתחילית הנפוצה "בד-". גם השם Salambo מתבהר כ"שלמבעל" לפי השגיאה "בעא חמן" המעידה על התרככות ה-ל' במבטא. התרככות מסוימת של הא' במבטא באה לידי ביטוי גם בכתיב "יבשם" ו "ינר" לשמות האיים "אי-בשם" ו"אי-נר", שלאחר מכן התגלגלו ללטינית בתור אבסוס ואנריה.
הפיניקית נכתבה ברוב שלביה ההתפתחותיים בכתיב חסר מוחלט, אולם בשלביה האחרונים, ה"פוּניים", במקביל להיחלשות הגיית א', ע' וה', התפתח שימוש בהן (וכן ב-י' וב-ו') כאמות קריאה. דוגמות נפוצות הן "תנת פנע/פנא/פענא/פענ בעל" במקום "תנת פנ בעל" בכתיב חסר, המלמד על הגיית המילה "פני" בדומה לעברית, המילה "ברכו" או "ברכהו" שנכתבה בעיקר כ"ברכא", אך במקומות שונים גם כ"ברכיא", "בערכא", ובכתיב חסר "ברך"; הנוסח הנפוץ פחות "יברכהו" נכתב כ"יברכא" וכ"יברכעא". צורת הנקבה לפועל נדר נכתבה לעיתים כ"נדרא", "נדרע" ולעיתים "נדר" ללא אם קריאה. גם הטיית הרבים-נסתר נכתב כ"נדרא" או כ"נדר" ללא אם קריאה.
גם בתחום הדקדוק הכתובות עוזרות לבהר נהגי שפה פיניקיים: יידוע הסמיכות, שבשפות כנעניות נהוג באמצעות יידוע הסומך, נעשה בכתובות לעיתים כנהוג ולעיתים באמצעות יידוע הסומך והנסמך, באותם ביטויים ממש: "נסך החרץ" (נוסך הזהב) לעומת "אנסך אחרץ" (הנוסך הזהב, ב"א' הידיעה" המאוחרת).
הנוסח הקבוע של הכתובות ומספרן הרב מאפשרים להבדיל, לרוב, בין שגיאות הנובעות מהגייה ומבטא ובין שגיאות סופר, כגון "לתנתנת", "לתננת" ו"לתת" במקום "לתנת", "נדדר" ו"נדר" במקום "נדר", "בדרע" במקום "נדרע" (נדר בנקבה), "בעל חלמן" במקום "בעל חמן", וכן "לאדן לתנת... ולאדן לבעל" במקום "לרבת לתנת... ולאדן לבעל". ישנן גם שגיאות המלמדות על הגייה, כגון השגיאה "תינת" במקום "תנת", המעידה על הגיית השם בחיריק, בהתאם לתעתיק היווני לשם - ΘΙΝΙΘ.
כתובות אש נדר
מזג אוויר קיצוני
מזג אוויר קיצוני היא כל תופעה מטאורולוגית מסוכנת שעלולה לגרום לנזק, ולשיבושים חמורים באזורים בהם חיים בני אדם, או לאובדן חיי אדם. ישנם סוגים שונים ומגוונים של מזג אוויר קיצוני, אשר משתנים בדרך כלל בהתאם לקו הרוחב, קו הגובה, הטופוגרפיה והתנאים האטמוספיריים. רוחות חזקות, ברד, כמות גדולה במיוחד של משקעים, ושריפות יער הן צורות של מזג אוויר קיצוני, וכמו גם סופות רעמים, התפרצויות רוח, סופות טורנדו, וסופות ציקלון טרופיות. תופעות אזוריות ועונתיות של מזג אוויר קיצוני כוללות בין היתר סופות שלג, סופות קרח וסופות חול. תופעות מזג אוויר קיצוני אשר גורמות לחום קיצוני, קור, רטיבות או בצורת לעיתים קרובות גורמות גם לאירועי מזג אוויר קיצוני. אחת ההשפעות העיקריות של ההתחממות הגלובלית הם השינויים בדפוסי מזג האוויר הקיצוניים.
טרמינולוגיה.
המטאורולוגים נוטים לרוב להגדיר מזג אוויר קיצוני כל תופעת מזג האוויר המהווה סכנה לחיי אדם, לרכוש או דורשת התערבות מצד הרשויות. הגדרה מצומצמת יותר לתופעת מזג אוויר קיצוני היא כל תופעת מזג אוויר הקשורה לסופות רעמים קשות.