אדה מורגנשטרן נולד במשפחה יהודית כבנם של ליפוט מורגנשטרן ושל קטלין הברן (1835–1899). לאחר הלימודים המקדימים בבית הספר לאמנויות שימושיות בבודפשט בהנהגתו של לאיוש ג'רג' מאטראי, למד ארבע שנים בית הספר של האמן אלאיוש שטרובל (Strobl Alajos) מהאמנים הבולטים ביותר בסוף המאה ה-19. באמצעות עבודתו הקשה, לאחר שזכה במלגה שהמכרז לגביה פורסמה בווינה, הוא למד באקדמיה ז'וליאן בפריז מסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 תחת דניס פואש (Denys Puech). הוא הושפע מאוד מאמנותו של אוגוסט רודן. מרגו נודע תחילה בעיקר בזכות התבליטים המעוצבים שלו בסגנון עדין וריאליסטי. בשנת 1899 הציג תבליט שיש בשם "ייסורים" (ייסורי ילדה חולה) ב"סלון" בפריז, איתו זכה בפרס הגדול של הסלון, פרס ה"אזכור בכבוד" (mention honorable), אחת ההכרות המשמעותיות ביותר של התערוכה. לידת התבליט היא בדרמה של גרהרט האופטמן (באנגלית: The Ascension of Little Hannele, בגרמנית: Hanneles Himmelfahrt), בהשראת עיצוב הדמות במחזה על ידי השחקנית אמה שומיו. בשיבתו הביתה להונגריה, התבליט שזכה להצלחה נקנה על ידי המוזיאון לאמנות יפה בבודפשט כבר באותה השנה.
בשנת 1900 יצר מרגו סדרת תבליטים בשם "פלדת מרטין" (Martin Steel) עבור ביתן הכרייה בתערוכה העולמית של פריז. בנוסף לפסלו של לאיוש פושה שהוקם בפארק העירוני של בודפשט, פסלו של לאיוש קושוט בארד ולאחר מכן בדברצן, נוצרו יחד עם זיגפריד פונגרץ. הם היו אחד השלבים החשובים ביותר בפיסול הציבורי שלו. העיר דברצן קיבלה לבסוף את העבודה שהגישו שניהם בתחרות הרב-סבבית של פסל קושוט, העבודה שהושלמה והלוט הוסר ב-3 במאי 1914. יצירותיו הציבוריות הפיסוליות של מרגו כוללות את פסל אדה סיגילטי שהוקם באוראדיה ב-15 בדצמבר 1912, ואת הפסלים של יאנוש הוניאדי ושל פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שמוצבים באנדרטת המילניום בכיכר הגיבורים. אנדרטה מן החשובות בהונגריה כולה. הוא יצר מספר אנדרטאות ומצבות המתאימות היטב לסגנון ההיסטורי של התקופה. הפיסול שלו התאפיין באומנות משמעותית, תצוגה פלסטית של צורות מורכבות, פישוט וסטייליזציה אצילית ונדיבה, והוא נמנע מפורמליות ריקות ומאפקטים של ציד השפעה על הצופה. מרגו תמיד הביא את המסר שלו בהרמוניה עם הצגת הפסל. בולט בין יצירותיו פסל השיש הלבן של הפזמונאי הכנר הצועני ההונגרי פישטה דנקו, שהוקם ב-1912 מול מלון קאש בסגד. הפסל של פישטה דנקו היה "פסל דמות צועני" הראשון באירופה מהקמתו ולאורך עשורים רבים. העבודה עצמה נעשתה מתרומות ציבוריות, אך הסכום המלא מעולם לא היה זמין. מרגו ביקש כסף רק לרכישת חומר השיש, והוא גילף את הפסל בעבודה חינם, רק במחיר חומרי הגלם, כך הצדיע לאזרחי העיר סגד ותמך ביוזמתם האצילית להקים את הפסל. גם יצירות מצבותיו ראויות לציון.
בשנת 1900 מרגו התקבל ללשכת הבונים החופשיים של תא "הדמוקרטיה" בבודפשט. הוא היה ממייסדי מושבת האמנים בדרך סאזדוש בשנת 1911 והיה תושב יצירתי פעיל במושבה עד מותו. ב-10 בנובמבר 1904 נשא בבודפשט את אולגה (1877–1973), בתם של מנו פצ'י ושל יוליה ריגר.
Sweetest Pie
Sweetest Pie הוא שיר של הראפרית האמריקאית מייגן די סטליון והזמרת האנגלייה דואה ליפה, שיצא לאור ב-11 במרץ 2022, בהוצאת 1501 סרטיפייד ו-300 אנטרטיינמנט. השיר הופץ כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השני של מייגן די סטליון, אשר שמו טרם פורסם.
רקע והכרזה.
ביוני 2021, מייגן די סטליון הביעה עניין בשיתוף פעולה עם דואה ליפה; ליפה בתגובה, אמרה שהיא תשמח לעשות שיתוף פעולה עם מייגן די סטליון. מייגן די סטליון וליפה החלו לפרסם קטעים משיתוף הפעולה בפברואר 2022 לאחר שהאחרונה מהשתיים פנתה לראשונה ברשתות החברתיות בתור "הפשטידה המתוקה ביותר שלך" ("thee sweetest pie") כששלחה לה פשטידה ליום הולדתה. באותו חודש, מייגן די סטליון סיפרה שהסינגל הבא שלה יהיה עם מישהו שהמעריצים שלה אולי ניחשו בעבר וזה שיר בלתי צפוי עבורה ו"שונה".
ב-6 במרץ 2022, מייגן די סטליון וליפה הכריזו רשמית על שיתוף הפעולה ביניהן. הראשונה פרסמה תמונת קידום מכירות עם פניהן, בעוד שליפה שיתפה קטע באורך שניות מ-"Sweetest Pie". הם חשפו את עטיפתו של הסינגל והשם שלו למחרת. הרצועה יצאה לאור ב-11 במרץ 2022.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ של "Sweetest Pie" הופץ בסמוך ליציאת השיר; הוא בוים על ידי דייב מאיירס, עם קונספט שנוצר על ידי מייגן די סטליון. הקליפ נוצר בהשראת קו הסיפור של "הנזל וגרטל" ("עמי ותמי") ולאורכו ניתן לראות אותה ואת ליפה מקבלות גברים לביתן, מפתות אותם ובסוף אף הורגות אותן בדומה לסיפור שהוזכר קודם לכן.
הופעות חיות.
ב-15 במרץ 2022, במהלך "Future Nostalgia Tour", ביצעו לראשונה ליפה ודי סטליון את "Sweetest Pie".
קרדיטים.
הקרדיטים מותאמים מ-"Qobuz".
צחר כחלחל
צחר כחלחל (שם מדעי: Leucaena leucocephala) הוא מין עץ תרבות ונוי, ירוק-עד, בסוג צחר ממשפחת הקטניות. הוא אחד מ-25 מינים בסוג צחר, שרובם נפוצים באזורים הטרופיים והסובטרופיים של העולם החדש וחלקם ב.
לצחר כחלחל תת־מין המוכר בשם "גלברטה". גלברטה, בשונה מתת־המין הנפוץ "ליקוצפלה", הוא עץ גדול יותר, מסועף פחות (דליל בענפים) וגבעוליו הצעירים קרחים (ללא פלומה צפופה ואפרפרה).
מוצאו של צחר כחלחל בדרום מקסיקו, שם הוא תורבת והופץ לצפון מרכז אמריקה ואחר כך לכל האזורים הטרופיים בכל היבשות, למעט אנטארקטיקה. מין זה תורבת וטופח בגלל מגוון התועלות שהוא מספק למשק החקלאי: כצמח מספוא, כזבל אורגני לדישון, כמקור לדלק, כמזון לבני אדם ועוד. למרות יתרונותיו הכלכליים הרבים הוא הוכרז כמין פולש אגרסיבי, בעיקר באזורים טרופיים וסובטרופיים. בישראל, שאליה הוא הובא בתקופת המנדט הבריטי ואוזרח, מתנהלת מלחמת חורמה נגדו, כדי שלא יהפוך למין פולש.
מאפיינים.
צחר כחלחל הוא עץ קטן-בינוני, ירוק-עד, דו-מיני, לא קוצני (בשונה מעצי השיטה והינבוט) וגובהו מגיע ל-2 עד 6 מ' ואף לגובה של 15 מ' ולקוטר גזע של 35 ס"מ בפרט בעל גזע יחיד, או לגובה של 20 מ' ולקוטר גזע של 50 ס"מ בפרט בוגר שגדל בבית גידול נוח. מופע הנוף שלו נע מצורת שיח מסועף עם הרבה גזעים וענפים מתנשאים ועד צורת עץ עם גזע קצר וברור, שענפיו האלכסוניים פונים כלפי מעלה עם צמרת סוֹכְכָנִית מעוגלת ורחבה בתת־מין גלברטה (glabrata). קליפת הגזע חומה אפרפרה עם סדקים אנכיים רדודים בצבע חום עם נטייה לכתום. חתך מכוון בגזע מבליט את הצבע הכתום-אדמדם. הענפים הצעירים עם עדשתיות חומות, מכוסים בפלומה צפופה (לא בתת־המין "גלברטה") ואפרפרה ומתקרחים בבגרותם. מערכת שורשיו מפותחת, שמעמיקה מהר מאוד עד 2 מ' בשנה הראשונה בשתילים ועד 5 מ' בפרטים בוגרים.
עלים ונשירה.
העלים מסורגים ומנוצים פעמיים, להם 4 עד 9 זוגות של סעיפים נגדיים, וכל סעיף נושא 5 עד 21 זוגות של עלעלים קטנטנים נגדיים, מוארכים, דמוי סרגל או דמוי אזמל, בלתי סימטריים, ואפרפרים בצדם התחתון. אורך העלה 5 ס"מ (לעיתים רחוקות 2.5 ס"מ) עד 9 ס"מ, לעיתים רחוקות עד 16 ס"מ. אורך הסעיף 5 עד 10 ס"מ ואורך פטוטרת העלה 2 עד 5 ס"מ. הלוואים בבסיס העלה קטנטנים, משולשים, זיפיים ונושרים בקלות ובהקדם. צירו הראשי של העלה פלומתי, מסתיים בזיף רך, ורק בצדו העליון בלוטת צוף אחת או מספר בלוטות שחורות קעורות, דמויות ספל, במיקום של הסעיפים הנמוכים ביותר.העלעל – אורכו 7 עד 21 מ"מ ורוחבו 1.5 עד 4 מ"מ. העלעל יושב (ללא פטוטרת), בסיסו מעוגל וקודקודו חד. טרף העלעל קרח, למעט בשוליים ולעיתים רחוקות גם בתחתית העורק הראשי, שאינו חוצה את העלעל באופן סימטרי, אלא קרוב יותר לאחת השפות.
העלים נושרים מעט או לחלוטין בהתאם לאורכה ולחומרתה של העונה היבשה. הם נושרים ומתמעטים, גם בעקבות טמפרטורות נמוכות, אך העלווה מסוגלת להתחדש. העלים מתפתחים בד בבד להתפתחות הפרחים. העלווה טעימה מאוד לצאן ובקר ויונקים אחרים.
פרחים ורבייה.
התפרחות קרקפות כדוריות (בשונה מהתפרחות הגליליות של הינבוט). הן צומחות על פי רוב בזוגות מחיק העלים של ענפים צעירים וכל אחד נושא 100 עד 180 פרחים לבנים ודו-מיניים. אורך עוקץ הקרקפת 2 עד 4 ס"מ והחפים שלו פלומתיים ונשירים. קוטר הקרקפת 12 עד 30 מ"מ, וצבעה לבן, או לבן-קרם, או לעיתים ירקרק.
הפרחים לבנים, נכונים, קטנטנים ודו-מיניים.
גביע הפרח צינורי-פעמוני עם 5 שיניים קצרות באורך 2 עד 3.5 מ"מ. הדופן החיצוני של בסיסו קרח וקצהו העליון ארוך וצר וצדו החיצוני מכוסה בשערות זעירות, רכות וזקופות. כותרת הפרח באורך 10 עד 11 מ"מ.
עלי הכותרת חופשיים, זקופים, נושקים אחד לשני, צרים מאוד באורך 4 עד 5.25 מ"מ, אורכם שווה בערך לשליש אורכם של האבקנים. עלי הכותרת מכוסים מבחוץ בשיער ארוך ורך (פלומה).
מספר האבקנים 10 (במיני השיטה מספרם תמיד עולה על 10) וחופשיים (הם אינם מאוחים גם לא בבסיסם כבחלק ממיני השיטה). הזירים באורך כ-7 מ"מ, שעירים בדלילות. המאבקים שעירים (בשונה מסוג השיטה) ובולטים מתוך הפרח.
השחלה באורך 2 מ"מ נישאת על עוקץ קצר, בעלת הרבה ביציות ופלומתה דלילה. עמוד העלי דק עם צלקת זערורית דמוית ספל.
האבקת הפרחים עצמית שמסתייעת על ידי חרקים מזדמנים. הצמח יוצר זרעים כבר בשנה הראשונה לאחר נביטתו בסתיו ובאביב.
הצמח מסוגל להתרבות גם בצורה אל-מינית (ווגטטיבית).
פירות והפצה.