ת'ורמאייר יצא מהארון כהומוסקסואל בסוף 2019.
טייסת 633
טייסת 633 (באנגלית: 633 Squadron) הוא סרט מלחמה בריטי משנת 1964, בבימויו של ולטר גראומן, עם קליף רוברטסון וג'ורג' צ'קיריס בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב בידי ג'יימס קלאוול והווארד קוץ' והוא מבוסס על הרומן "טייסת 633 של פרדריק סמית' משנת 1956.
העלילה היא בדיונית - תקיפה של טייסת מטוסי מוסקיטו על מפעל גרמני לייצור דלק מוצק בנורווגיה בעת מלחמת העולם השנייה.
זה סרט התעופה הראשון שצולם בצבע ועל מסך רחב בשיטת Panavision.
המוזיקה נכתבה על ידי המלחין הבריטי רון גודווין והפכה פופולרית בעולם ובפרט בתזמורות של חיל האוויר המלכותי.
תקציר העלילה.
רוי גרנט (קליף רוברטסון) הוא מפקד "טייסת 633" של חיל האוויר המלכותי, טייסת של מפציצי דה הבילנד מוסקיטו. לאחר שהם חוזרים מטיסת הפצצה ומתכוננים לחופשה קצרה, הוא נקרא דחוף למפקד הבסיס דייוויס (הנרי אנדרוז).
דייוויס מסביר לו כי על הטייסת לצאת למבצע צבאי סודי וחשוב לקראת הפלישה לנורמנדיה. בנורווגיה נמצא מפעל לייצור דלק מוצק לטילים שיכולים לשבש את הנחיתה. המפעל נמצא בקצה של פיורד כ-20 ק"מ מצפון לברגן, מתחת לצוק סלע גדול. הפיורד מרושת כולו בתותחי נ"מ. לקראת המבצע יתאמנו הטייסים בעמק גלן קו בסקוטלנד הדומה בצורתו לפיורד בנורווגיה.
כדי לפעול נגד עמדות הנ"מ מוטס לבריטניה אריק ברגמן (ג'ורג' צ'קיריס), לוטננט בצי המלכותי הנורווגי ומפקד המחתרת הנורווגית. הגרמנים מגבירים את השמירה על המפעל ועל ג'ורג' מוטלת המשימה לטוס בחזרה לנורווגיה, לגייס עוד מתנדבים למחתרת ובעת הפעולה, להשמיד את עמדות הנ"מ.
אריק פוגש במקום את אחותו הילדה (מריה פרשי) שהגיעה לבריטניה בסירה, מכיר אותה לרוי ומתפתחת ביניהם אהבה.
רוי מאמן את טייסיו במשימת ההפצצה. מטוס אחד נתקל בצוק ומתרסק.
ג'ורג' מוצנח בנורווגיה אך כעבור זמן קצר מגלים אותו הגרמנים, מתפתח קרב והגרמנים שובים אותו ומחסלים את כל חבריו. ג'ורג' מובא לחקירה בגסטפו נחקר על ידי אשת גסטפו (אן רידלר) ועובר עינויים קשים.
דייוויס מטיל על גרנט להפציץ את מטה הגסטפו ולהרוג בדרך זו את ג'ורג' בטרם יגלה את סודות המבצע. גרנט יוצא עם הטייס ביסל (סקוט פינץ'), הם הורסים את מטה הגסטפו אך מטוסם נפגע וגרנט מצליח בקושי להגיע לבסיס. ביסל מוצא מהמטוס הבוער ומאבד את מאור עיניו.
הטייסת יוצאת למבצע. דייוויס מקבל ידיעה שכל לוחמי המחתרת חוסלו והגרמנים ממתינים למטוסים בעמדות הנ"מ. הוא נותן אפשרות לגרנט לחזור לבסיס אך גרנט מחליט להמשיך.
רק מטוסים מעטים מצליחים להטיל פצצות על הצוק וכולם לבסוף או נופלים מאש הנ"מ או מתרסקים על הצוק. לבסוף הצוק מתמוטט וקובר תחתיו את המפעל. גרנט הפצוע מצליח להנחית את מטוסו ובעזרת הנווט הופקינסון (אגנוס לני) ואיכר מקומי הוא מוצא מהמטוס הבוער ומאבד את הכרתו (בספר הם נופלים בשבי הגרמנים). דייוויס מגדיר את המבצע כהצלחה למרות אובדן כל הטייסת.
התקפת הספינה מרסר סטריט
התקפת הספינה מרסר סטריט אירעה ב-29 ביולי 2021 ליד עומאן. ההתקפה אירעה כחלק מהמערכה הימית בין ישראל לאיראן בסכסוך האיראני-ישראלי. הספינה, ששטה תחת דגל ליבריה, שייכת לחברה יפנית ומופעלת על ידי חברה בריטית בבעלות איש העסקים הישראלי אייל עופר. במהלך התקיפה, נהרגו שני אנשי צוות אירופאים.
הספינה הותקפה שהייתה בדרכה מטנזניה לאיחוד האמירויות, כ-300 ק"מ ממסקט. האוניה נפגעה באזור הגשר. בהתקפה נהרגו שני אנשי צוות, קפטן רומני ומאבטח בריטי. הצי החמישי של ארצות הברית הודיע כי אניותיו נענו לקריאות חירום ומצוקה של המכלית, וליוו אותה לנמל, האוניה שטה בכוחות עצמה.
פיענוח ההתקפה.
זמן קצר לאחר שהותקפה, הגיעו מסוקי הצי האמריקאי ועליהם אנשי "יחידת סילוק חומרי הנפץ" (EOD), מומחי חבלה שפרוסים ברחבי העולם. מספר שעות לאחר הגעתם, דיווחו באופן רשמי על הממצאים שלהם. אלו הובילו את חיל הים האמריקאי לקבוע שהפיגוע הימי בוצע על ידי מל"טים "מתאבדים", כאשר החשודה המיידית היא איראן. על פי הערכות בישראל, מדובר בתקיפה איראנית באמצעות כטב"ם, האוניה הותקפה פעמיים בהפרש של מספר שעות, ההתקפה השנייה הייתה קטלנית.
תגובות.
ישראל, ארצות הברית, בריטניה ורומניה גינו את איראן וראו בה אחראית והבטיחו להגיב. מאידך האיראנים מכחישים את מעורבתם ואיימו שיגיבו לכל הרפתקנות.
ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט האשים את טהראן בניסיון "פחדני" להתנער מאחריותה למתקפה, ושר החוץ יאיר לפיד אמר כי התקרית ראויה לתגובה קשה.
ב-2 באוגוסט 2021 שר החוץ של ארצות הברית, אנתוני בלינקן, גינה בשנית את המתקפה האיראנית על הספינה והבטיח כי תהיה "תגובה קולקטיבית" נגד איראן: "אנחנו נמצאים במגע קרוב ומתואם עם בריטניה, ישראל, רומניה ומדינות אחרות".
בתדרוך ישראלי לשגרירי המדינות החברות במועצת הביטחון של האו"ם, נחשפה זהותו של סעיד אראג'ני, ראש מערך הכטב"מים בחיל האוויר של משמרות המהפכה, הבכיר האיראני שמאחורי תקיפת הספינה.
התקיפה האיראנית על האונייה מרסר סטריט בוצעה, על פי טענת גורמי תקשורת איראניים, ביניהם רשת הטלוויזיה האיראנית בשפה הערבית 'אל-עאלם'  כתגובה לתקיפה הישראלית שבוצעה באזור אל קוסייר שבסוריה בבליל ה-21 ביולי 2021, כמה ימים קודם לכן.
גן הפסלים (חיפה)
גן הפסלים בחיפה הוא גן פסלים, אשר נמצא ברחוב שדרות הציונות 114 (פינת רחוב 2 בנובמבר) בעיר חיפה, ובו כ-29 פסלים שיוצרו בידי האמנית אורסולה מלבין.
הפסלים מתארים תמונות מחיי היום-יום: ילדים משחקים ומנגנים, אמהות עם תינוקות, חיות מחמד ועוד.
מידע אודות הגן.
בשנת 1967 האמנית היהודית-שווייצרית אורסולה מלבין עלתה לישראל מז'נבה והתיישבה בכפר האמנים עין הוד.
תהליך העבודה שלה התבצע בשני חלקים: בעין הוד היא קיבלה השראה ותכננה את הסקיצות לפסלים, ואילו את היציקה עצמה היא ביצעה בשווייץ.
הקמת הגן הייתה יוזמה משותפת של האמנית ועיריית חיפה, לכן אותר מקום גבוה ממנו נשקף נוף מפרץ חיפה והגליל.
כאשר רבו הפסלים ואזל המקום בגן הביתי בעין הוד, החליטה אורסולה לתרום 18 מהפסלים לעיר חיפה בגן שיוקם במיוחד עבורם.
בטקס חנוכת הגן, שנערך ב-15 באפריל 1979 במעמד ראש העיר דאז אריה גוראל, נישאו דברים, הוסר הלוט לקול פנפרות (חצוצרות תרועה) ונערך סיור בין הפסלים מלווה בצלילי מוזיקה.
בתחילה הוצבו בו 18 פסלים אך עם השנים נוספו עוד רבים, כך שהיום יש בגן 29 פסלי ברונזה – כולם יוצרו בידי מלבין.
בתחילת דרכו היה הגן שמור 24 שעות ביממה - "בתקווה כי תודעת הציבור הרחב תתפתח, ותוך הרצה של מספר חודשים יוכל הציבור עצמו לשמור על נכסיה האמנותיים הציבוריים של עירו".
כך נכתב בהודעה לעיתונות לפני הפתיחה הרשמית. השנים חלפו, תודעת הציבור הרחב "התפתחה" ובכל זאת - בשנת 2005 נגנב מהגן הפסל "נער משחק בכדור":
200 ק"ג של ברונזה היו ככל כנראה הסיבה לגניבה, ולא ערכו האמנותי או המסחרי שעמד אז על סכום של מספר עשרות אלפי שקלים. כמות המתכת ושוויה בשוק המתכות קרצה לגנבים כך שהפשע בוצע.
על אף שתלונה הוגשה במשטרה, ואף על פי שהוצע פרס כספי גבוה למוצא (הישר), הפסל כנראה הותך עוד באותו הלילה ולא נמצא מעולם. האמנית תרמה לגן פסל אחר תחת זה שנגנב. כיום שערי הגן ננעלים בלילות.
יהושע מנוח
יהושע מנוח (1892 – 1978) היה סופר, פובליציסט, איש העלייה השנייה, ציר בקונגרס הציוני העולמי ושליח הקרן הקיימת לישראל, חבר קיבוץ דגניה א'. פעל לשימוש בתאריך העברי בכל מסמך ממשלתי וצבאי בישראל.
ביוגרפיה.
מנוח נולד בבאביאק שבפולין בשם יהושע רו, הבן הבכור למשפחה בת חמישה ילדים. הבית היה דתי וההורים התפרנסו בדוחק מחנות קטנה. בנעוריו היה מלמד תינוקות כעזרה לפרנסת המשפחה.
עלה לארץ בשנת 1912, ובשנותיו הראשונות בארץ עבד כפועל וכשומר שדות במושבות הדרום, ברחובות ובגליל התחתון.
באותה תקופה נאסרו יהודים רבים אשר פעלו בארץ וסירבו להתגייס לצבא העות'מאני. מנוח היה אחד מהמגורשים, והוא נאסר בכלא דמשק. בכלא פגש את יעקב ברקוביץ', מראשוני דגניה, שהיה אף הוא אסיר ואת יצחק בן-יעקב, גם הוא מראשוני דגניה, שנשלח לדמשק לטפל בשחרור האסירים, וקשר אתם קשרי ידידות. לאחר שישב כשנה בכלא, שוחרר בשנת 1918 והצטרף לדגניה. החל משנת 1930 נבחר לחבר בהנהלת הקבוצה.
את אשתו רחל הכיר בחוות הפועלות של חנה צ’יזיק בתל אביב והם נישאו בדגניה בל”ג בעומר תש”א.
בנו הראשון, שלמה, נולד בזמן שירותו בצבא הבריטי, בהיותו בן חמישים. בהמשך נולדו לו שני בנים נוספים – אביהוא וצמחי. אביהוא, בנו האמצעי, טבע בכנרת בחופש הגדול, בטרם מלאו לו שבע שנים. שמו ניתן לו כמצבה לאביה של אמו רחל, שבעת הולדתו של אביהוא, התברר לה שנספה בשואה. בנו שלמה נקרא על שם אביו של יהושע, וצמחי, הבן הצעיר, נקרא על שמות בני משפחתה של רחל – הורים, אחות ושני אחים, שכולם נספו בשואה – צילה, מרדכי/משה, חוה ויהודה.
בשנת 1978 הלך לעולמו ונטמן בקיבוצו, דגניה א'
עבודתו המקצועית.
מנוח היה פעיל במפלגת “הפועל המזרחי”, ב”כופר הישוב”, בוועדה לבניין “הבימה” וב”ועד הלשון העברית” והשתתף בשנת 1925 בוועידה של ההתאחדות בפולין. כמו כן שימש כשליח “החלוץ”, כמזכיר “תנובה” ו”הקרן הקיימת לישראל” בפולין, באוסטריה, בצ’כיה ובארצות הבלטיות. בין העולים אותם שכנע לעלות לארץ גם שני בני הדודים אריך והנס מולר, שעלו מצ’כיה והקימו במפרץ חיפה את מפעל “אתא”.
היה ציר בקונגרס הציוני העשרים וחבר הסתדרות העובדים מיומה הראשון ואף החזיק תעודת עיתונאי “דבר”, חתומה בידי עורך העיתון, ברל כצנלסון.