רבי עובדיה ספורנו נולד בין השנים 1468 (ה'רל"ח) - 1473 (ה'רמ"ג) בעיר צ'זנה. אביו, ר' יעקב ספורנו, נזכר בתשובות המהרי"ק. בנוסף ללימודי דת למד ספורנו גם לימודים כלליים ובכללם פילוסופיה, מתמטיקה, בלשנות ורפואה. הוא שלט בלטינית ובערבית אך עיקר עניינו היה בעברית, עבורה חיבר ספר דקדוק לבקשת מושל Tossignano.
ההומניסט והפילוסוף הגרמני יוהנס רויכלין, מראשי ההבראיזם וממחוללי הרפורמציה הפרוטסטנטית יחד עם ידידו מרטין לותר, למד את השפה העברית אצל רבי עובדיה, בעת שביקר רויכלין באיטליה בין השנים 1498–1500.
בעיר הולדתו סבל רבי עובדיה מרדיפות אנטישמיות. ב-1524 הוא נזכר כאחד מראשי "קהל רומא" שנפגשו עם דוד הראובני. אך נאלץ לנדוד בין ערי איטליה עד שהתיישב בבולוניה עם אחיו חננאל. בבולוניה יסד בית דפוס עברי ושימש כרופא. בבולוניה הגיע לשיא פרסומו וענה לשאלות חכמים מכל רחבי איטליה כולל מפרארה הסמוכה שהייתה ידועה בחכמיה. שמו הגיע עד חצר אנרי השני, מלך צרפת, לו הקדיש את ספרו הפילוסופי "אור עמים" ושלח לו את פירושו לספר קהלת.
תאירך פטירתו משוער לאחר שנת 1550 (ה'ש"י).
השקפתו.
עם ישראל והעמים.
הספורנו הוא מפרש עממי, לא אליטיסטי ומאמין ש"כולם זוכים לחיי העולם הבא כי כל אחד יצדק באיזה חלק מהתורה והמצוות" (פירושו לפרקי אבות, ו' י"א). דעתו שהחכם הוא בעל ערך רק אם הוא בעל מעלה מוסרית, בלי קשר לחריפותו או בקיאותו, עוברת כחוט השני בכל הגותו. החכמה ועמדת המנהיגות הציבורית של התלמיד החכם לשיטתו היא זכות אך גם חובה שאחריות רבה בצדה: "חיוב הדור מוטל על נשיאו" (). ייתכן שהדרישות המוסריות והביקורת שמותח ספורנו על נשיאי העם בנוגע לאחריותם לעדתם מושפעים מן המתיחות ששררה בקהילות איטליה בין פשוטי העם לבין מנהיגי הקהל (ה"תקיפים").
בהקדמה לפירושו לתורה מציג הספורנו את העמדה לפיה מטרת התורה היא להדריך את האדם באשר הוא אדם. רק משנכשל מין האדם, בחר אלוהים באומה הישראלית. הספורנו חוזר ומדגיש שהבחירה בישראל משמעותה אחריות, היא איננה זכות אלא חובה. בפירוש ל () מציין הספורנו: "חסידי אומות העולם יקרים אצל ה' בלי ספק... חביב אדם שנברא בצלם... ובזה הודעת, שכל המין האנושי סגולה אצלך". תכלית ההיסטוריה היא לא ניצחון עם ישראל על העמים אלא הכרת העמים באמונת ישראל.
הספורנו ספג רדיפות אנטישמיות בעיר הולדתו וראה נכוחה שגם כאשר הגויים מיטיבים עם ישראל הם עושים זאת רק לשם תועלת ארצם הזקוקה לכישרון היהודי. מאידך, הוא נהנה ברומא מהנהגתם הנאורה של האפיפיורים לאו העשירי וקלמנס השביעי, שנתנו אמון ברופאים היהודים, התירו להדפיס את התלמוד והעניקו ליהודי רומא זכויות אזרחיות.
בניגוד לאחריות המוסרית הכללית אותה הוא תובע מן היהודי, הספורנו איננו מטיף להתערבות פעילה. היהודי לא אמור להיכנס בריב בין גויים ו"ליישר אורחותם בתוכחות מוסר" (פירושו ל) אלא הוא מחויב להציג דוגמה אישית נעלה ומוסרית, לשמור את החוקים ולשאת ולתת ביושר גם עם נכרים רמאים.
יחסו להשכלה.
במסגרת הפירוש למקרא, הספורנו כותב לעם ולא למשכילים ומטרתו לחנך, לא להרשים משכילים אחרים בידיעותיו המדעיות או להתפלמס עמם. על אף שלמד והשכיל, אין הספורנו מעודד את ההשכלה הכללית לציבור הרחב. הדיון הנרחב ביותר בנושא מצוי בפירושו לפרקי אבות. בפירוש למשנה "דע מה שתשיב לאפיקורוס" הוא כותב: "הנה בשקידת תלמוד תורה בלבד ולא בזולת זה תמצא בה תשובה מספקת לכופרים." (פרקי אבות ב' י"ט) ובפירוש למשנה "הפוך בה והפוך בה" הוא כותב: "הפוך בתורה להבין ולהביט נפלאות ממנה ולא תצטרך לספרי פילוסופי האומות וחוקריהם" (ה' כ"ה).
שיטתו הרעיונית של הפירוש מוסברת על ידי הספורנו במילים הבאות:
כלומר, הדרך השכלית, המחקרית, להגיע ולאשש את מציאות האל היא להתבונן במעשיו, להכיר בכך שהם טובים, מושלמים ורחומים ומכאן להגיע למסקנה השכלית שהאל קיים. מסע שכלי זה איננו נחלתם של חכמים בלבד, אלא הוא פתוח לכל.
השכלתו של הספורנו כרופא ניכרת בפירושיו, הוא מציין כי לשרה נעשה נס כפול, הן של לידה בגיל מבוגר והן של לידת בן זכר, "שלא כמנהג המולידות בעת זקנה שיולידו על פי רוב נקבה". כמו הוא מנסה להתאים את הכתוב על שחין מצרים עם הידוע לו על התפשטות מגפות בזמנו (; ). כמו כן הוא מספק טעמים רפואיים להבנת דיני הזב בפרשת מצורע.
הספורנו קושר את הידיעות המדעיות לתיקון המידות, מושגים שהיו מוכרים למדע של זמנו מוסברים בדרך מדעית ומוסקות מהן מסקנות רציונליות לגבי משמעותן לאדם. ממושגים לא מוכרים למדע ("פלא בלתי טבעי") נעשה ניסיון ללמוד על דרך האלגוריה. כך למשל בפירושו לקשת בענן שנגלתה לנח ב, הוא כותב "נלאו חכמי המחקר לתת טעם לסדר צבעי הקשת... תהיה אות לצדיקי הדור שדורם חייב... ויתפללו ויוכיחו וילמדו דעת את העם". מצד שני על מעשי החרטומים הוא פוסק שהם "אחיזת עיניים בלבד" ().
מגלה את אמריקה
מגלה את אמריקה (באנגלית: Coming to America) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1988 בכיכובו של אדי מרפי. הסרט, שבוים על ידי ג'ון לנדיס, מספר על נסיך אפריקאי מפונק במיוחד ממדינה דמיונית בשם זמונדה שמחליט לטוס לארצות הברית כדי למצוא כלה שתשפוט אותו על פי כישוריו ולא על פי הייחוס המשפחתי שלו.
תקציר העלילה.
אקים ג'ופר (בגילומו של אדי מרפי) הוא נסיך עשיר ומפונק, יורש העצר של המדינה הבדויה זמונדה. כיאה למעמדו, ג'ופר לא עושה שום דבר לבד ולכל פעולה יש לו משרתים. הם מצחצחים לו את שיניו, רוחצים אותו, משכיבים אותו לישון ואפילו מאכילים אותו. לג'ופר קצת נמאס מהפינוק הזה והקש ששובר את גב הגמל הוא ההחלטה של הוריו כי בהתאם למסורת עליו להינשא בשידוך לאישה שהוכנה לכך מילדותה ומפגישים אותו עם אשתו לעתיד, שמתגלה כטיפשה שמצייתת ללא תנאי לכל פקודותיו המגוחכות ביותר. אקים מודיע שהוא לא רוצה אישה כזאת ומחליט לטוס לארצות הברית כדי להכיר שם אישה אמיתית, כזאת שלא חונכה לציית לכל פקודותיו ותעניק לו אהבה בזכות מי שהוא ולא בזכות ייחוסו המשפחתי.
הוא לוקח איתו את עוזרו האישי וחברו הטוב סמי SEMMI (בגילומו של ארסניו הול) והשניים נוחתים בניו יורק. ג'ופר לא מכיר את המדינה וחושב שהמקום הטוב ביותר למצוא אישה הוא בקווינס (על פי התרגום שלו - מלכות). הם שוכרים דירה מוזנחת בשכונת ג'מייקה וג'ופר מתחיל לעבוד לראשונה בחייו במסעדת המזון המהיר של מקדואל.
אקים מתאהב בבתו של מקדואל שבתחילה מסרבת לצאת איתו לבלות ולומד לחיות את החיים הפשוטים. סמי לא כל כך אוהב את הרעיון ומזעיק את הוריו להגיע מיד לניו יורק ו"להציל" את בנם.
למרות שמקדואל מאושר מהעובדה שבתו תתחתן עם נסיך, היא לעומת זאת זועמת על השקר של אקים ובשלב הזה לא מוכנה לחזור איתו לזמונדה. משפחת ג'ופר חוזרת הביתה כשאקים שבור לב. המלך מבין לליבו של בנו ולמרות שזה נוגד את המסורת המשפחתי הוא מבטל את האיסור להתחתן עם נשים שלא מזמונדה. הזוג המאוהב משלים והשניים עוברים למדינה האפריקאית ומתחתנים.
ביקורות ותגובות.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות למדי וזכה לציון של 67% מתוך 36 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes. גם בקופות רשם הסרט הצלחה גדולה ודורג בארצות הברית במקום השלישי מבחינת הכנסות עם 128 מיליון דולר, כשהסרטים "מי הפליל את רוג'ר רביט" ו"איש הגשם" מקדימים אותו. גם ברחבי העולם אהבו את הסרט שהכניס לקופתו עוד $160,600,000 שהיוו 55.6 אחוזים מהכנסותיו.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר, האחד בקטגוריית האיפור, למאפר ריק בייקר והשני בקטגוריית עיצוב התלבושות אך לא זכה בסופו של דבר.
סמל קלגרי
סמל קלגרי (באנגלית: Coat of arms of Calgary) הוא סמלה הרשמי של העיר קלגרי, קנדה. הסמל נקבע בשנת 1902, אז צויר רק בשחור-לבן עד 1984, אז יזם אחד מחברי המועצה העירונית את צביעתו.
תיאור הסמל.
הציצה מורכבת משמש הזורחת מעל הרי הרוקי וחומה המסמלת את מיקומה הגאוגרפי של העיר. על המגן מופיע צלב סנט ג'ורג' מכוסה בעלה אדר, סמלה של קנדה ועליו ביזון כסמל להיסטוריה של המקום. החלקה מכילה שני עלי אדר כייצוג של קנדה, דרדר הכותנה (Thistle) כייצוג של סקוטלנד, כרישה כייצוג של ויילס, תלתן לייצוג אירלנד וורד לייצוג אנגליה. התומכים הם סוס ופר המסמלים את הכלכלה בעיר בעבר. המוטו של העיר הוא המילה Onward (מאנגלית: הלאה, קדימה) בין שנת 1884 אז הוכרה כעיירה ו-1894, אז הוכרה כעיר.
נס קנדה האדום ודגל הממלכה המאוחדת מוצלבים תחת המוטו.
ספורנו
יונאי מיצומאסה
יונאי מיצומאסה (ביפנית: 米内 光政; 2 במרץ 1880 - 20 באפריל 1948) היה אדמירל בצי הקיסרי היפני, פוליטיקאי וראש ממשלת יפן ה-37.
ראשית חייו וקריירה צבאית.
יונאי נולד בעיר מוריאוקה שבמחוז איווטה, למשפחת סמוראים. הוא סיים את לימודיו במחזור ה-29 של האקדמיה הימית הקיסרית ב-1901, במקום ה-68 מתוך 115 צוערים. את דרכו כקצין ימי החל ב-1903, אך נותר בתפקיד חוף כמעט עד תום מלחמת רוסיה–יפן, אז הוצב על סיפון המשחתת "אינזומה," ולאחר מכן על הסיירת "איווטה."
לאחר המלחמה שירת יונאי כקצין תותחנות על סיפון הסיירות "ניאיטאקה" ו"טונה," ועל אוניית המערכה "שיקישימה."
לאחר שסיים את לימודיו במכללת הלוחמה הימית וקיבל דרגת לוטננט-קומנדר, נסע יונאי לרוסיה שם שימש נספח צבאי במהלך מלחמת העולם הראשונה, מ-1915 עד 1917, בעודו בתפקיד קיבל דרגת קומנדר. לאחר התמוטטות האימפריה הרוסית הוא נקרא לשוב ליפן, וקיבל את הפיקוד על אוניית המערכה "אסהי."