הצלבנים מצאו את אמאוס-ניקופוליס הרוסה ונטושה והקימו כנסייה קטנה על חורבות הכנסייה הבינזטית החרבה. בשלהי התקופה הממלוכית בארץ ישראל קם במקום הכפר הערבי עמואס, ששימר את השם אמאוס. הכנסייה הצלבנית ננטשה לכל המאוחר ב-1674, אך עדיין ניצבה על תילה ושמשה לאחסון חיות בית. ב-1878, ביום שני של הפסחא, התגלה למרים בוארדי, נזירה כרמליתית מבית לחם, חזיון בו ראתה מקום עליו נאמר לה "זה המקום בו ישוע ברך את הלחם, בביתם של תלמידי אמאוס". שבועיים אחר כך הזדמנה הנזירה לאמאוס-ניקופוליס וזיהתה את המקום אותו ראתה בחזיונה. מאז עלה שוב זיהויה של אמאוס-ניקופוליס עם האירוע המתואר בברית החדשה, וב-1879 קנה מסדר הכרמליתיות את השטח מאנשי הכפר הערבי עמואס; באתר החלו חפירות (לפי מקור אחר השטח נקנה כבר ב-1875). בין 1931-1932 הקימו נזירי מסדר "אבות הלב הקדוש של בית-ארם" מנזר באתר, המוכר בשם בית השלום. במלחמת ששת הימים השתלט צה"ל על הכפר עמואס ותושביו נטשוהו. מאז 1993 מושכר "בית השלום" לקהילת בני האושר המפעילה בו מנזר, ודייריו מתחזקים גם את האתר הארכאולוגי.
המסורת הנוצרית.
התגלות ישו לשני תלמידיו בדרך לאמאוס לאחר שקם לתחייה מתוארת בפירוט בבשורה על-פי לוקאס:
המסורת הנוצרית מזהה את אחד התלמידים כ"קליאופס", בעלה של מרים, מאלה שנכחו בצליבה (הבשורה על-פי יוחנן 29, 25), ואת התלמיד השני כ"שמעון" בנו של קליאופס, אחד משבעים תלמידיו של ישו.
המחקר באתר.
החפירות הארכאולוגיות הראשונות נערכו באתר ב-1874 בידי שארל קלרמון-גנו, אחריו בידי קפיטן גימו (Guillemot) בשנים 1883-1887. מחקר מעמיק יותר נערך במקום בין 1924-1930 על ידי האחים הדומיניקנים מבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה, והם שחשפו את שרידיהן של שתי כנסיות ביזנטיות עם רצפות פסיפס, כתובות ביוונית ואגן טבילה. יזהר הירשפלד חקר את האתר ב-1975, ואחריו מרדכי גיחון ב-1978. החקירות באתר נמשכות מאז 1994.
הממצאים.
הממצא העיקרי באתר הוא כנסייה בתבנית בזיליקה, באורך של 46.4 מטרים וברוחב של 24.4 מטרים, אשר תוארכה על ידי חוקרי בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה לסוף התקופה הרומית (המאה ה-3 או ה-4). החוקרים תיארכו חלק מרצפות הפסיפס בכנסייה למבנה קדום משנת 200 לערך, ששימש כווילה רומית. מחקרים מאוחרים יותר הראו כי הכנסייה הוקמה בתקופה הביזנטית, במאה ה-5 או ה-6, וכי רצפתה תואמת בגילה את תקופת הבנייה. במקום נמצאה טבולה אנסטה ובה רשום ביוונית: "תחת פר..., הבישוף הקדוש ביותר, [עבודת] הפסיפס הושלמה". (החוקרים הציעו לשחזר את השם החסר כ"פראיילוס").
באחת משתי הקפלות שמדרום לכנסייה הראשית, נחשפה רצפת פסיפס ובה דוגמאות גאומטריות ומדליונים שחמישה מהם השתמרו. בשניים מהם מתואר מאבק בין חיות טרף לחיות מבויתות, בשניים אחרים נראים עופות, ובמדליון החמישי נראה חלק מכתובת לאמור: "...האחים היקרים לפאגיוס ותומאס". סביר כי חלקה החסר של הכתובת כלל הקדמת ברכה או תודה לשני התורמים. הפסיפס הועבר בשלמותו והוא שמור במוזיאון הקטן בבית השלום. עוד התגלו באתר אגן טבילה בצורת צלב ופיסת שיש שעליה הכיתוב ביוונית: "+ בשם האב, הבן ורוח הקודש, יפה היא עירם של הנוצרים". הכתובת המקורית שמורה בכנסיית סנטה אנה בירושלים ובאתר מוצג העתק.
קירות הכנסייה מהתקופה הצלבנית עדיין ניצבים על תילם מעל השרידים הביזנטיים, והאפסיס המרכזי בכותל המזרחי משותף לשתי הכנסיות. עם זאת, הכנסייה הצלבנית קטנה מקודמתה - אורכה הוא 32 מטרים ורוחבה 14 מטרים בלבד, והיא מקיפה חלקים משני האפסיסים הצדדיים.
בפארק קנדה הגובל באתר ממזרח נחשפו שרידי הביצורים החשמונאים של אמאוס, ובית מרחץ רומי מהמאה ה-3. עוד התגלו מערות קבורה יהודיות מהמאה ה-1, מתקני שאיבה רומים-ביזנטים, גתות וקברים נוספים. ממצאים נוספים כוללים מטבעות, מנורות שמן, כלים ותכשיטים.
ממשל פתוח
ממשל פתוח הוא דוקטרינה ולפיה לאזרחי המדינה יש זכות עיון במסמכים ובהליכים שלטוניים כדי לאפשר פיקוח ציבורי יעיל. במובנו הכללי ביותר, ממשל פתוח עומד בניגוד לשיקולי הגיון המדינה, שיקולים אשר הצדיקו שמירת מקפת על סודות מדינה ומהווים את הנימוקים להתנגדות משטרים להנהגת שקיפות. את מקור הטיעונים בעד הנהגת ממשל פתוח ניתן למצוא כבר בעידן הנאורות האירופי, אז נידונה דרך ההקמה הנכונה של החברה הדמוקרטית המתהווה.
בין חידושי הגישה, הוא תפיסת "שלטון קוד-פתוח", אשר מנצלת את תנועת הקוד הפתוח להפצת המידע לציבור. כלים אלה מאפשרים לאזרחים להתערב באופן ישיר יותר בהליכים החקיקתיים.
היסטוריה.
במערב, עקרון הצבת הממשל תחת ביקורת ציבורית עלה לראשונה בעידן האורות באירופה, אז תקפו פילוסופים רבים את העדפת השלטון האבסולוטי האירופאי לשמור על סודות מדינה
העברת חקיקה התואמת גישה זו ניתן לראות לראשונה כבר בשנת 1776, בשוודיה (אשר כללה באותם ימים גם את פינלנד) אשר קבעה בחוקתה את חופש העיתונות.
ממשל חופשי נתפס לרוב כנגזר מחוק חופש המידע, אשר קיים במרבית המדינות הדמוקרטיות בימינו. הראשונות לחוקק חוק זה היו מדינות סקנדינביה, אשר יצרו בכך את התקדים הראשון לתפיסת הממשל החופשי, עוד במאה ה-18.
מאז הועבר חוק חופש המידע בארצות הברית בשנת 1966, החלו לעלות חוקים דומים גם בשאר העולם. חוקים העוסקים בתחום זה נחקקו בדנמרק ובנורווגיה ב-1970, בצרפת והולנד ב-1978, באוסטרליה קנדה וניו זילנד ב-1982, הונגריה ב-1992, אירלנד ותאילנד ב-1997, קוריאה הדרומית ב-1998, בריטניה בשנת 2000, יפן ומקסיקו ב-2002, הודו וגרמניה ב-2005.
עם עליית האינטרנט וזמינות המידע באינטרנט עלתה גם הדרישה לספק מידע חופשי על פעולות זרועות הממשל השונות בצורה זמינה לכל אזרח באינטרנט.
תוכן.
מקובל להאמין כי שקיפות שלטונית מעלה את אחריות הממשל לפעולותיו. שקיפות שלטונית מאפשרת לאזרחים לפקח על מעשי הממשל, מצמצמת שחיתות שלטונית ומאפשרת הפצת מידע לציבור, ובכך מאפשרת לו להתקדם, להתפתח ולפעול באופן יעיל יותר.
היום, מוצאת השיטה את תומכיה העיקריים דווקא בארגונים לא ממשלתיים, אשר מנסים להתנגד לנטייתה הטבעית של הממשלה לפעול באופן סודי. בין ארגונים אלה, ניתן לציין את הארגונים הבינלאומיים "Transparency International" ואת "Open Society Institute". ארגונים אלה מקדמים כינון סטנדרטים של פתיחות ושקיפות ברחבי העולם, וטוענים שסטנדרטים אלה נחוצים להתפתחותן התקינה של חברות דמוקרטיות.
בשל ההשקעה הנדרשת להפיכת הממשל לפתוח, ארגוני השלטון הקטנים יותר (כדוגמת מנגנוני השלטון העירוניים) הם הראשונים לאמץ יוזמות ממין זו, וארגונים גדולים יותר נוטים לעקוב אחר המגמה רק בשלב מאוחר יותר.
חטיבת היבשה
חטיבת ההדרכה אמונה על פיתוח תפיסות היסוד של מרכיבי היבשה של צה"ל, כמו גם תפקידה לתכנן, להפעיל ולבקר את האימונים היבשתיים, מה שכולל גם את ניהול תקציבי האימונים. בראש החטיבה עומד קצין בדרגת תת-אלוף.
מבנה.
חטיבת ההדרכה מורכבת ממספר בתי ספר, בראש כל בית ספר עומד קצין בדרגת אלוף-משנה.
פיקוד ההכשרות והאימונים מרכז חלק גדול מסמכויות חטיבת ההדרכה וביצע רה-ארגון לסמכויות, כך שמפקד חטיבת ההדרכה הוא גם מפקד מרכז הכשרות היסוד שבתוך הפיקוד. מפקד החטיבה ומפקד מרכז הכשרות היסוד כיום הוא תא"ל שי קלפר.
גל לב
גל לב (נולד ב-5 באוגוסט 1985) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה.
גל לב נולד וגדל בתל אביב. אחרי שירותו הצבאי החל גל את לימודיו בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב (2007-2010) הוא למד במחזור עם ג'ייסון דנינו הולט וליאל דניר. בשנה השלישית ללימודיו הלחין וכתב מוזיקה להצגות של בני מחזורו שבהן גם שיחק, ביניהן "ז'ק ואדונו" בבימויו של מישה לוריה ו"הרומן שלי עם גאיה" בבימויו של מיקי גורביץ'. גל לב אף היה חלק מלהקת טררם. כיום הוא חלק מהרכב האינדי אלקטרוני סודה ביט עם אלון לוי (תמיד אותו חלום) ודותן מושונוב.
מוזיקה.
השכלה מוזיקלית-קונסרבטוריון ת"א 1997-2003 מנגן על 8 כלי נגינה: פסנתר, תופים, גיטרה, גיטרה בס, קלרינט, סקסופון, חלילית ומפוחית.
אותיות ערביות
סיכוי - לקידום שוויון אזרחי
סיכוי-אופוק לשוויון ושותפות היא עמותה, משותפת ליהודים וערבים, אזרחי ישראל, שנוסדה בשנת 1991 במטרה לקדם שוויון מלא ושותפות בין האזרחים הערבים לאזרחים היהודים בישראל. בין מייסדי עמותת סיכוי-אופוק נמנים אלוף הראבן ופייסל עזאיזה.
לעמותה ועד מנהל ושני מנהלים, יהודי וערבי. יושבי הראש השותפים של העמותה הם אבירמה גולן ומייסם ג'לג'ולי והמנהלים השותפים הם אמג'ד שביטה ועופר דגן. לעמותה משרדים בחיפה ובירושלים. מחזור הפעילות של העמותה בשנים 2017-2019 נע בין 7 ל-8 מיליון ש"ח. עם התורמים לעמותה נמנים: האיחוד האירופי, קרן גלייזר, הקרן החדשה לישראל, קרן קלרמן, משפחת ארקין, אנשים פרטיים ישראליים וקרנות בינלאומיות נוספות.
פעולות העמותה.
עמותת "סיכוי-אופוק" עובדת עם רשויות מקומיות ערביות והנהגת החברה הערבית, מול משרדי ממשלה, גופים ציבוריים, התקשורת והציבור הרחב, במטרה לחולל שינויי מדיניות שיביאו לשוויון חומרי ומהותי, לחיים משותפים ולמרחבים משותפים לאזרחים הערבים-פלסטינים ולאזרחים היהודים החיים במדינה. העמותה גורסת כי אחת הסיבות המרכזיות לפערים בין האזרחים הערבים והיהודים – כפרטים וכקולטיב – היא חלוקה לא־שוויונית של משאבי המדינה: של הקרקעות, התקציבים, השירותים, וכל משאב אחר באופן שיוצר אי־שוויון חריף ומוביל לפערים עמוקים ורחבים לאורך זמן.