מרבית השטח, עליו יש ריבונות לרפובליקת מולדובה, היה בעבר הרחוק חלק מנסיכות מולדובה. האימפריה הרוסית סיפחה לעצמה את השטח הזה בשני שלבים ונסיכות מולדובה הנותרת התאחדה עם נסיכות ולאכיה ויצרה את רומניה. רומניה ראתה תמיד במולדובה חלק ממולדתה ההיסטורית וכשהייתה לה הזדמנות סיפחה אותה אליה. אחרי מהפכת פברואר 1917 באימפריה הרוסית התפרקה האימפריה והאזור הזה הכריז תחילה עצמאות ולאחר מכן הסתפח מרצון לרומניה. המדינה שקמה על חורבותיה של האימפריה הרוסית, ברית המועצות, לא הכירה באיחוד מולדובה עם רומניה ובהזדמנות שנוצרה עם הסכם ריבנטרופ מולוטוב, הציגה לרומניה אולטימטום בו תבעה את יציאתה מהחבל והצבא האדום נכנס לחבל וסיפח אותו לברית המועצות. כעבור זמן קצר, עם פתיחת מבצע ברברוסה, צבאותיהם של גרמניה הנאצית ושל רומניה כבשו את החבל ורומניה השיבה עליו את ריבונותה. עם שינוי פני המלחמה לאחר קרב סטלינגרד וקרבות נוספים הובסו הצבאות הפולשים והצבא האדום כבש מחדש את החבל והשיב את הריבונות הסובייטית.
עם התפרקות ברית המועצות גם אזור זה הכריז על עצמאותו תחת השם "רפובליקת מולדובה", השיב לעצמו את הכתיב הלטיני, הכריז על הרומנית כשפתו ונטה לאיחוד עם רומניה. מרבית התושבים, דוברי הרומנית, רצו בכך וכך רצו גם הרומנים תושבי רומניה, אבל באזור יש גם מיעוטים שונים, שהתנגדו לאיחוד, בעיקר בחבל טרנסניסטריה, שהכריז על עצמאותו.
האיחוד עם רומניה לא יצא לפועל, בין היתר גם בגלל חוסר רצון רומני, שנבע ממניעים כלכליים, אולם מצב היסטורי ומציאות זו משתקפים גם בבחירת הדגל, טריקולור רומני, אבל לא בדיוק באותן מידות ובתוספת הסמל המולדבי. מסביב לדגל ועל רקע דמיונו לדגל רומניה היו לא מעט מחלוקות במולדובה, מחאות ומחאות מנגד ועדיין דוברי רוסית אזרחי מולדובה שואפים להחלפת הדגל בדגל שלא יהיה דומה לדגל רומניה.
המחלוקת עם צ'אד.
הדגל הרומני הנוכחי כמעט זהה לדגל צ'אד - הצבע הכחול בדגל צ'אד מעט כהה יותר מהצבע הכחול בדגל רומניה. דגל רומניה, לפני המהפכה הרומנית (1989) היה בעל אותם צבעים, אך היה לו גם סמל במרכז הצבע הצהוב וכך נוצר הבדל משמעותי. במהלך המהפכה הרומנית המהפכנים גזרו מתוך הדגל את הסמל, שזוהה עם המשטר הקומוניסטי וכך נוצר דגל עם חור באמצע. אחרי המהפכה החליטו הרומנים לשוב לדגל ללא סמל באמצע וכך נוצר דגל כמעט זהה לדגל הצ'אדי.
הרומנים היו מודעים לקיום הדגל הצ'אדי הדומה ולדברי מנהיגים רומנים, נשיא צרפת, פרנסואה מיטרן, ניסה לשכנע את הרומנים לשנות את דגלם, אך לדברי נשיא רומניה, יון איליאסקו, הם היו אז עסוקים בדברים חשובים יותר. לדברי פטרה רומאן הנשיא הצרפתי הציע לרומנים לשמר את החור במרכז הדגל וכך להבדיל אותו מדגל צ'אד, אולם הרומנים לא קיבלו את ההצעה, גם משום שהחור באמצע דגל מונע ממנו להתנפנף וגורם לקריעתו.
שגרירות צ'אד במוסקבה פנתה ב-2004, במחאה רשמית לאומות המאוחדות ותבעה לא להניף את דגל רומניה. התביעה הצ'אדית לא נענתה, כי רומניה בחרה בצבעי הדגל שלה קרוב למאה שנה לפני הקמת צ'אד.
חבר הפרלמנט הרומני מטין צ'רקז (Metin Cerchez) הציע ב-2001 להוסיף את סמל רומניה על הצבע הצהוב, כדי להבדיל את הדגל הרומני מדגלים דומים, אך הצעתו לא התקבלה.
הנפת הדגל הרומני בחקיקה המודרנית.
בהתאם לחוק 75 מ-16 ביולי 1994, הסעיף השני, הדגל הרומני יונף בקביעות במקומות הבאים:
בהתאם לאותו חוק, הסעיף השלישי, הדגל הרומני יונף זמנית ב:
יום הדגל הרומני.
התאריך 26 ביוני הוכרז כ"יום הדגל הרומני". ההכרזה בוצעה ביום 20 במאי 1998 באמצעות חוק מספר 96 בנוגע להכרזת יום הדגל הלאומי. המועד הזה נבחר לזכר היום בזמן מהפכת 1848 שבו הונף דגל שלושת הצבעים.
ביום הדגל הרומני הרשויות הציבוריות ויתר מוסדות המדינה ברומניה מחויבים ליזום תוכניות ואירועים תרבותיים-חינוכיים. במסגרת המשרד להגנה לאומית ומשרד הפנים נערכים טקסים מתאימים.
הדגל והירח.
לקראת שילוח אפולו 11 אל הירח פנתה ארצות הברית למדינות שונות, בהן גם רומניה, וביקשה מהן מסר קצר להטמין בירח. ניקולאה צ'אושסקו כתב ברומנית ובאנגלית מסר בן שלוש שורות, צירף דגל של רומניה ומסר אותם. האמריקאים אספו את המסרים של 73 מדינות, צילמו אותם ומזערו אותם, את התוצאה הדפיסו על תקליטור זעיר ואותו טמנו בקרקע של ים השלווה.
זמן לא רב לאחר מכן, בתחילת אוגוסט 1969, הגיע ריצ'רד ניקסון לביקור ממלכתי ברומניה ובהזדמנות זו מסר לצ'אושסקו את הדגל הרומני, עם מכתב המעיד שהדגל היה על הירח והוחזר משם בצירוף כמה פירורים של קרקע הירח.
שיא גינס.
ב-27 במאי 2013, בשדה התעופה קלינצ'ן (Clinceni), ברומניה הוצג דגל רומני בגודל של כמעט 80.000 מטרים רבועים. נציג ספר השיאים של גינס, Jack Brockbank, מדד את הדגל ומצא שגודלו הוא בדיוק 79.290,39 מטרים רבועים, שיא גינס עולמי חדש. השיא הקודם היה של דגל לבנון בגודל של 65.975 מטרים רבועים.
דגל מחאה ומחאות נגד הדגל.
הדגל הרומני שימש בידי לאומנים רומנים כלי מחאה, בעיקר נגד שלטונות לא רומניים, כמו השלטון הסובייטי בשטחי בסרביה. דוגמה לכך היא הנפתו של דגל רומני מאולתר על ידי החשמלאי גאורגה מורוזיוק (Gheorghe Muruziuc) על ארובת בית החרושת לסוכר בעיירה אלקסנדרני (Alexăndreni) ביום 28 ביוני 1966.
ברפובליקת מולדובה מדינאים שונים הביעו התנגדות לדגל בגלל דמיונו הרב לדגל רומניה. איגור דודון, נשיא רפובליקת מולדובה, הציע ב-29 במרץ 2012 לארגן משאל עם לשם החלפת הדגל הלאומי, הטריקולור של מולדובה (שצבעיו זהים לצבעי הדגל הרומני), בדגל ביקולורי אדום-כחול כשבאמצע ראש של שור הבר בצהוב ללא העיט.
מאיר כהנא
הרב מאיר דוד הכהן כהנא (כ"ח בתמוז ה'תרצ"ב, 1 באוגוסט 1932 – י"ח בחשוון ה'תשנ"א, 5 בנובמבר 1990) היה פוליטיקאי ימני רדיקלי בישראל ובארצות הברית, חבר בכנסת ה-11 מטעם מפלגת כך אותה הקים ובראשה עמד, מייסד הליגה להגנה יהודית בארצות הברית ותנועת כך בישראל, רב, עיתונאי ישראלי-אמריקאי. ראש ישיבת הרעיון היהודי אותה הקים, פרשן מקרא ומחבר ספרי הגות. כהנא נרצח בסיום נאום שנשא בניו יורק, בידי מתנקש מוסלמי, אל סייד נוסייר, בעל זיקה לאל-קאעידה.
תנועת כך שהקים בישראל, נפסלה ב-1988 מהתמודדות בבחירות לכנסת לאחר שנקבע שמטרותיה גזעניות.
ביוגרפיה.
ראשית חייו בארצות הברית.
נולד בשם מרטין דוד כהנא (Martin David Kahane) בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית, ליחזקאל שרגא כהנא, יליד צפת, ולסוניה, ילידת לטביה.
בשנת 1949, לאחר לימודי יסודי ותיכון בישיבה דפלטבוש, הוא למד בישיבת מיר בארצות הברית אצל הרב אברהם קלמנוביץ, ובשנת 1957 הסמיכו הרב קלמנוביץ לרבנות. בערבים הוא למד בברוקלין קולג' ובשנת 1954 סיים תואר ראשון במדעי המדינה ובהיסטוריה. בשנת 1957 סיים תואר שני ביחסים בינלאומיים ובמשפט בינלאומי פומבי באוניברסיטת ניו יורק, ותואר LLB במשפטים מ"בית הספר למשפטים ניו יורק".
בנעוריו היה פעיל בתנועות הנוער בית"ר ובני עקיבא. הוא ערך את עלון בית"ר ושימש ראש מחוז ברוקלין בבית"ר, ולאחר מכן ראש קן בני עקיבא בברייטון ומזכיר מחוז ניו יורק. ב-1956 נשא לאשה את ליבי בלום, ונולדו להם ארבעה ילדים. בשנת 1958, כחודש לאחר הולדת בתו הבכורה, נסע לישראל לחפש מקום עבודה ומגורים על מנת לעלות לישראל עם משפחתו הצעירה. כעבור שלושה חודשים חזר לארצות הברית.
בשנים 1958–1969, עסק במגוון משלחי יד: במשך שנתיים שימש רבה של קהילת הווארד-ביץ' שברובע קווינס בניו יורק. הקהילה כמעט הכפילה את עצמה בתקופת כהונתו ורובה היה לא-דתי. במרץ 1960 החליטה הקהילה שלא לחדש את חוזהו משום שחינך את בני הנוער לשמירת מצוות. היא נקרעה בין תומכיו לבין מתנגדיו וחדלה לתפקד אחרי עזיבתו במשך כמה שנים. לאחר מכן חזר ללמוד בישיבת מיר והתפרנס מזכיינות חלוקת עיתונים. בשנים 1962–1969 היה עורך משנה בשבועון היהודי-אמריקאי "דה ג'ואיש פרס" ובשנים 1961–1990 פרסם בו טור קבוע. בשנת 1963 הועסק ככתב בעיתון האמריקאי "ברוקלין דיילי" תחת שם העט מרטין קין. הוא סיקר את תחום הספורט ודיווח גם על הפשע המתפשט בניו יורק באותו זמן. אחת הכתבות שלו זכתה בפרס.
בהספדו של הראשון לציון הרב מרדכי אליהו על הרב כהנא, סיפר על גדלותו בתורה של הרב כהנא, על פעילות החסד שעסק בה במקביל לעיסוקיו הציבוריים, ועל נשים עגונות שהצליח להציל בזכות עזרתו של כהנא.
טענות לתקופה כסוכן FBI.
העיתונאי יאיר קוטלר כתב ספר בשם "הייל כהנא" ובו הביא פרטים שפורסמו בכתבות שונות בארצות הברית. לדבריו, כהנא היה סוכן סמוי של ה-FBI במשך מספר שנים באמצע שנות השישים. הוא גויס במסגרת מאמצי ה-FBI לחדור לתוך התנועות הפועלות נגד מלחמת וייטנאם, וניתן לו השם הבדוי "מייקל קינג". על פי סיפור הכיסוי שלו היה הרב כהנא עיתונאי נוצרי-פרסביטריאני, שליח שירות הידיעות הדרום-אפריקאי. הוא חדר לתנועת הימין הקיצוני האנטישמית אגודת ג'ון בירץ', פעל בה במשך כשלוש שנים וגילה את מקורות המימון שלה. כן הקים ארגון למען השתתפות ארצות הברית במלחמת וייטנאם. בתגובה לשמועות בעניין פעילותו בנושא מלחמת וייטנאם, אמר כהנא שהוא תמך במלחמה, אך לא עבד עם ה-FBI בהקשר זה.
לטענת יאיר קוטלר ועיתונאים אמריקאים נוספים, בזמן שעבד כהנא עבור ה-FBI הוא ניהל רומן עם דוגמנית לא-יהודיה בשם גלוריה דארגאניו. בנוסף נטען שבשנת 1966 הוא נפרד ממנה וסיפר לה כי הוא נשוי ואב לשני ילדים ובעקבות כך היא התאבדה בקפיצה מגשר. בשנת 1968 הוא הקים על שמה את "קרן אסטל דונה אוונס" (השם שהיא השתמשה בו בקריירת הדוגמנות שלה). הרב כהנא הכחיש שחי עם לא יהודייה.