החל משנת 2017, נוכח התרחבות פעילות העמותה, החל לשמש מנכ"ל המדרשה למנהיגות ציונית "תבור", שבתוכה נכללו: שנת השירות בתבור, התוכניות "חץ" ו"קשת" המיועדות לתלמידי תיכון, המכינות הקדם-צבאיות, מכון הפועל במסגרות צה"ל ומוסדות חינוך, ותוכניות לחיילים משוחררים.
לקראת יום העצמאות ה-70 למדינת ישראל יזם יחד עם אליסף פרץ (בנה של מרים פרץ) את "מסע השבעים לישראל" שבו השתתפו למעלה משלושים אלף איש, בהם תלמידי תיכון, ארגונים חברתיים ואזרחים מן השורה. את המסע הזניק נשיא המדינה ראובן ריבלין.
ביוני 2018, עם ההודעה על השעיית הפעילות של מכינת בני ציון בעקבות אסון נחל צפית ובשיתוף עם הנהלת בני ציון, מועצת המכינות ומשרד החינוך, הקימה מכינת תבור בראשות שיקלי שלוחה עבור הצעירים שיועדו למכינת בני ציון. שלוחה זו פועלת בקיבוץ רמת השופט. בדצמבר 2019 הקים בעמותה שנת שירות אשר תעסוק בתפעול שוטף והדרכה של תוכנית "קשת", ובפעילות חינוכית במוסדות העירייה השונים.
בעת התפרצות מגפת הקורונה יזמה המדרשה הקמת ערוץ תוכן לציבור הרחב וערוץ פודקאסט.
פעילות פוליטית.
בבחירות לכנסת העשרים ואחת הוצב שיקלי במקום התשיעי ברשימת הימין החדש. לאחר שהרשימה לא נכנסה לכנסת, חזר לנהל את המדרשה עד אפריל 2021. בבחירות לכנסת העשרים וארבע הצטרף לרשימת "ימינה" והוצב במקום החמישי, ונבחר לכנסת.
במאי 2021 הודיע כי בהתאם להתחייבות המפלגה לפני הבחירות, יתנגד לממשלת רוטציה של "ימינה" עם יאיר לפיד ובהשתתפות מרצ ורע"מ. ב-13 ביוני 2021, במהלך ההצבעה על כינון ממשלת ישראל השלושים ושש, הצביע נגד הקמתה.
ב-7 באפריל 2022, פרסמה סיעת ימינה את החלטתה להכריז על חבר הכנסת שיקלי כפורש מהסיעה. בתגובה פרסמו מועמדי המפלגה, בהם אשר כהן ושי מימון, ופעילים מרכזיים מכתב תמיכה בח"כ שיקלי ובו הגדירו את נפתלי בנט ואיילת שקד כפורשי ימינה. ב-25 באפריל קבעה ועדת הכנסת, לבקשת "ימינה", ששיקלי הוא פורש מהסיעה. שיקלי ערער על החלטה זו לבית המשפט המחוזי בירושלים. ב-10 ביולי התקיים הדיון בערעור, ובסופו הושגה פשרה: שיקלי הסכים למשוך את ערעורו על החלטת מפלגתו להפרישו ממנה, ובפסק הדין נקבע כי "רשמנו לפנינו את עמדת הכנסת, לפיה בנסיבות ערעור זה, אם המערער יתפטר בארבעת הימים הקרובים, הדבר ייחשב מבחינת הכנסת כהתפטרות בסמוך למועד הפרישה" - הסייג הקבוע בחוק לאי הטלת סנקציות על חבר כנסת פורש. בסוף פסק-הדין הוסיפו השופטים כי "אף אנו סבורים כי בנסיבות העניין מדובר בעמדה ראויה העולה בקנה אחד עם החוק ועם עובדות המקרה". שיקלי אכן התפטר מהכנסת כעבור יומיים, על מנת שיוכל להתמודד במפלגה קיימת בבחירות לכנסת העשרים וחמש.
פעילות פרלמנטרית.
שיקלי נמנה עם יוזמיו של חוק-יסוד: כניסה, הגירה ומעמד בישראל, לצד ח"כ שמחה רוטמן, שהוסרה מסדר היום כעבור מספר שבועות. הצעת החוק הונחה על שולחן הכנסת לפני שהצביע נגד הארכת חוק האזרחות והכניסה לישראל שיזמה הקואליציה. לאור ההסכמות שהושגו עם סיעות רע"מ ומר"צ, חוק האזרחות נפל, אך אושר כעבור מספר חודשים בתמיכת האופוזיציה ושיקלי.
במסגרת פעילותו הפרלמנטרית ייסד ח"כ שיקלי את השדולה לביטחון הנגב והגליל וכהן בראשות מספר שדולות, בהן השדולה למאבק באנטישמיות ובדה-לגיטימציה למדינת ישראל. שיקלי פעיל בוועדה לביטחון פנים שם ביקר בין היתר את מדיניות המשטרה במבצע שומר החומות. כמו כן קידם שיקלי חקיקה כנגד מעורבות מדינות זרות במימון עמותות ישראליות, "חוק ישות מפלה" וכן חקיקה בתחום ביטחון הפנים.
עמדות ותפיסת עולם.
השקפתו הפוליטית של שיקלי לאומית-שמרנית. שיקלי דוגל בשילוב הזהות הישראלית והיהודית, חיבור החיוני להשקפתו להמשכיות העם היהודי ולחוסנה החברתי של מדינת ישראל, כיוצא פעילותו החינוכית מתמקדת במורשת היהודית והציונית.
חיים אישיים.
חבר קיבוץ חנתון. נשוי להדס, יועצת חינוכית בבית ספר נהלל, ולהם שלושה ילדים.
קישורים חיצוניים.
ממאמריו:
I Love You (שיר של האחים טפלון ופנדורה)
I Love You (בעברית: אני אוהב אותך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה הפינית "האחים טפלון" והזמרת השוודית פנדורה. השיר יצא לאור ב-14 בינואר 2021, כסינגל שלא מתוך אלבום. השיר יבוצע על ידי האמנים בקדם הפיני לאירוויזיון 2021.
רקע.
בראיון לאתר "Wiwibloggs", פנדורה סיפרה כי השיר נכתב על הפחד האנושי להגיד את שלושת המילים, "אני אוהב אותך". האחים טפלון הוסיפו כי תהליך היצירה עם פנדורה היה מרתק וארוך. ב-13 בינואר 2021, רשות השידור הפינית פרסמה את שמות 8 השירים שנבחרו לקדם הפיני לאירוויזיון 2021. ב-14 בינואר 2021, השיר יצא באופן רשמי על ידי רשות השידור. ב-20 בפברואר 2021, האמנים ביצעו את השיר על בימת הקדם הפיני לאירוויזיון. השיר זכה במקום השני עם 180 נקודות.
אפולו מוליך המוזות
אפולו מוליך המוזות (בצרפתית: Apollon musagète) הוא בלט נאו-קלאסי בשתי תמונות, שאיגור סטרווינסקי חיבר בשנים 1927–1928. את הכוריאוגרפיה לבלט יצר ב-1928 ז'ורז' בלנשין בן העשרים וארבע, והמלחין תרם את הלברית. את התפאורה והתלבושות עיצב אנדרה בושאן, ב-1929 יצרה קוקו שאנל תלבושות חדשות. הקמת התפאורה נמסרה לידי אלכסנדר שרוואשידזה, והממונה על התלבושות הייתה מאדאם א. יוקין. פטרונית האמנויות אליזבת ספראג קולידג' הזמינה את הבלט בשנת 1927 לפסטיבל מוזיקה מודרנית, שנועד להתקיים שנה לאחר מכן בספריית הקונגרס בוושינגטון הבירה.
במרכז עלילת הבלט עומד אפולו, אל המוזיקה היווני, ששלוש מוזות באות לבקרו: טרפסיכורה, מוזת המחול והשירה; פוליהימניה, מוזת הפנטומימה; וקליופה, מוזת הפיוט. הבלט מציב את ימי קדם הקלאסיים כנושאו, אף כי העללה מרמזת לסיטואציה בת-ימינו. היא עוסקת במסורת מתחדשת, שכן השראתה באה לה ממוזיקת בארוק, מוזיקה קלאסית או אפילו מוזיקה בסגנון גאלאנט או רוקוקו. היא כתובה לתזמורת קאמרית של 34 כלי מיתר.
המוזיקה.
סטרווינסקי החל להלחין את "אפולו" ב-16 ביולי 1927 והשלים את הפרטיטורה ב-9 בינואר 1928. הוא כתב את המוזיקה להרכב כלי מצומצם, תזמורת מיתרים של 34 כלים: 8 כינורות ראשונים, 8 כינורות שניים, 6 ויולות, 4 צ'לי ראשונים, 4 צ'לי שניים ו-4 קונטרבסים.
ההזמנה מספריית הקונגרס, בחתימת אליזבת ספראג קולידג', הציעה תשלום של $1,000 על היצירה, שנדרשה לכלול לא יותר משישה רקדנים ותזמורת קטנה ולהימשך לא יותר מחצי שעה, אבל הניחה למלחין בחירה חופשית בנושא. סטרווינסקי חשב זה זמן מה לכתוב בלט על פרק מן המיתולוגיה היוונית, והחליט להציב את אפולו, ראש המוזות, כדמות המרכזית ואת מספר המוזות להפחית מתשע לשלוש. למטרה זו בחר בטרפסיכורה, לייצג את מקצב השירה וכושר הביטוי במחוות כפי שהוא מתגלם במחול; קליופה, לשלב שירה ומקצב; ופוליהימניה, לייצג פנטומימה. סטרווינסקי הסביר את המונח המקורי "Apollon Musagète" במשמעות של "אפולו, מוליך המוזות".
סטרווינסקי כתב להרכב הומוגני של כלי קשת, והשתמש בניגודי דינמיקה כתחליף לניגודים בגוני צליל, ששימשו אותו בפולצ'ינלה. הבלט שואב את השראתו מן המסורת המפוארת של המוזיקה הצרפתית במאות ה-17 והה-18, בעיקר זו של לולי, מקור שסטרווינסקי חזר אליו כשהלחין את הבלט "אגון" בשנת 1957. המבוא מתחיל במקצבים מנוקדים בסגנון של אוברטורה צרפתית. היצירה מסתמכת על תא רתמי בסיסי, המוצג בראשית היצירה, שסטרווינסקי משנה אותו על ידי תת-חלוקות של ערכים רצופים, שמורכבותם גדלה והולכת. סטרווינסקי שינה את הפרטיטורה במידת מה ב-1947. ב-1963, רמז על כוונתו להכניס שינויים נוספים, בעיקר ניקוד כפול ברבים מן הקטעים במקצב מנוקד בסגנון הבארוק.
בלט.
גרסת הבלט הראשונה של "אפולו מוליך המוזות" מאת סטרווינסקי, שהוזמנה במיוחד לפסטיבל וושינגטון, הוצגה ב-27 באפריל 1928, עם כוריאוגרפיה של אדולף בולם, שגם רקד את תפקיד אפולו. אדולף בולם גייס להקת רקדניות להצגת הבכורה במדינה, שחסרה באותה תקופה מאגר זמין של רקדניות בעלות הכשרה קלאסית. רות פייג', ברניס הולמס (המורה לבלט של ג'ין קלי), ואליז ריימן היו שלוש המוזות והנס קינדלר היה המנצח. סטרווינסקי לא גילה עניין בהופעה בארצות הברית, והכוריאוגרפיה של בולם נשכחה עם הזמן. הוא שמר על הזכויות לפרטיטורה באירופה בשביל סרגיי דיאגילב, שהפקת הבלט רוס שלו, עם כוריאוגרפיה של בלנשין בן ה-24, עלתה על הבמה בתיאטרון שרה ברנרד בפריז ב-12 ביוני 1928. סטרווינסקי ניצח על ההצגה. הקונצרטמייסטר היה מרסל דאריו.
בהתאם לרצונו של סטרווינסקי, היה סגנון הריקוד קלאסי בעיקרו, וסטרווינסקי ראה בעיני רוחו את "אפולו מוליך המוזות" כבלט לבן, כלומר, סלבוש לבן ומינימלי. בלנשין אמר לאחר מכן, שכאשר שמע את המוזיקה של סטרווינסקי יכול היה לראות רק לובן צח הצלילות, הרוגע, אפילו שלווה, של המוזיקה משווים לה ריחוק בל-יתואר מן הריגוש הססגוני של הבלטים האחרים של סטרווינסקי. להימנעות מכל קונפליקט בהתרחשות, מכל עלילה, כוונה פסיכולוגית או הטיה רגשית, סייעו גם התלבושות הלבנות כליל של הרקדנים והיעדר תפאורה מורכבת על הבמה.
את התפאורה והתלבושות להפקה של בלנשין עיצב הצייר הצרפתי אנדרה בושאן. קוקו שאנל סיפקה תלבושות חדשות ב-1929. אפולו לבש טוגה מעוצבת מחדש בחיתוך אלכסוני, עם חגורה וקישורים. המוזות לבשו טוטו מסורתי. התפאורה הייתה בארוקית: שני אתרים גדולים, עם אי אילו סלעים ומרכבת אפולו. במחול צפה ועלתה נטייה אקדמית משהו, במתיחות ובניתורים של הגוף, אבל בלנשין עיגל את זוויות הזרועות והידיים להגדיר תחת זאת את סוגת הבלט הנאו-קלאסי.