ארנון סגל (נולד בג' בתמוז ה'תש"ם, 17 ביוני 1980) הוא עיתונאי, סופר ואיש חינוך, משמש ככתב ב"מקור ראשון" ובעלון השבת "עולם קטן". פעיל לעליית יהודים להר הבית.
ביוגרפיה.
סגל גדל ביישוב עפרה, בנו הבכור של העיתונאי חגי סגל, ואחיו של העיתונאי עמית סגל. למד בישיבת מקור חיים, אחר כך בישיבת ההסדר בעתניאל דרכה התגייס לגולני. לאחר השירות הפעיל עבר ללמוד בישיבת תקוע.
סגל הוא בעל תואר ראשון בחינוך ממכללת הרצוג.
הוא החל את פעילותו העיתונאית בקיץ ה'תשס"ח, בשבועון עולם קטן, שבו הוא כותב עד היום.
בכסלו ה'תשע"ב החל לעבוד במקור ראשון, בו הוא מפרסם דף שבועי בשם 'דף הבית' בענייני הר הבית והמקדש.
סגל היה חבר במטה ארגוני המקדש עד יולי 2016, ומצדד בהקמת בית המקדש בימינו. סגל הדריך את עליית העיתונאים הדתיים להר הבית וחשף לראשונה (בעזרת יהודה עציון) את הנחת הפיגומים בידי הוואקף על אבן השתיה. כמו כן טען סגל, שבשנת 1995 מפקד מחוז ירושלים ניצב אריה עמית זייף החלטת ממשלה בעניין זכות התפילה בהר הבית.
בינואר 2014 הפיץ הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית כרוז בצירוף תמונתו של סגל הקורא למוסלמים למנוע את כניסתו להר.
במרץ 2021 הוציא את ספרו "הבית - העבר, ההווה והעתיד של המקום הקדוש בעולם".
ב-2022 לקראת הפריימריז למפלגת הציונות הדתית לקראת הבחירות לכנסת ה-25, הודיע על התמודדותו לרשימת המפלגה לכנסת. סגל התמודד בפריימריז והגיע למקום השמיני.
חיים אישיים.
מתגורר בעיר דוד, נשוי למעיין ואב לשמונה.
מת על המתים
מת על המתים (באנגלית: Shaun of the Dead) הוא קומדיית אימה בריטית משנת 2004, בבימויו של אדגר רייט ובכיכובם של סיימון פג וניק פרוסט.
זהו הסרט הראשון בטרילוגיית סרטים המכונה "טרילוגיית הקורנטו" ("The Three Flavours Cornetto"), הכוללים בנוסף לסרט זה את הסרטים "שוטרים לוהטים" (2007) ו"סוף העולם" (2013).
הסרט זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית בבריטניה ובארצות הברית. הוא קיבל דירוג של 91% באתר Rotten Tomatoes, וכמו כן הוא היה מועמד לפרס באפט"א לקולנוע.
תקציר העלילה.
עלילת הסרט מתמקדת בשון ריילי (מגולם על ידי סיימון פג), איש מכירות בריטי בן 29 אשר עובד בחנות מוצרי אלקטרוניקה ודי מרוצה מחייו. אף על פי כן, חברתו השאפתנית ליז מחליטה בהמשך להיפרד משון משום שהוא נוהג לבלות זמן רב מדי בפאב האהוב עליו, "וינצ'סטר", ובגלל שהוא מבלה את רוב זמנו הפנוי עם חברו אד (מגולם על ידי ניק פרוסט) העצלן והמובטל אשר משפיע לרעה על שון.
למחרת בבוקר פורצת בלונדון מגפת זומבים, אך שון, אשר עסוק מדי בהתמודדות עם הבעיות של עצמו ואשר חווה הנגאובר, לא שם לב בתחילה לזומבים ברחובות. שון ואד מגלים לבסוף שלונדון נמצאת תחת מתקפה מאסיבית של זומבים לאחר שהם צופים בדיווחים על כך בטלוויזיה בעוד שקבוצת זומבים תוקפת את ביתם. לאחר שהם מצליחים להביס את הזומבים הם מחליטים שהם צריכים לעבור למקום בטוח. שון ואד מחליטים שהמקום הכי הבטוח שהם מכירים הוא הפאב המקומי, "וינצ'סטר". בעקבות כך, שון, אד, ליז, אמו של שון ברברה, אביו החורג השנוא פיליפ (ביל ניי), והחברים המעצבנים של ליז דייוויד ודיאן יוצאים לעבר הפאב "וינצ'סטר".
אנצאר (סודאן)
האנצאר (בערבית: أنصار; 'תומכים') הם קבוצה פוליטית ותנועת אסלאם סופית סלפית פונדמנטליסטית בסודאן.
מקורות התנועה הם בנאמניו ותומכיו של המהדי מוחמד אחמד אשר שלטו בסודאן בין השנים 1881–1899 ונלחמו באתיופיה, איטליה ובעיקר במצרים תחת השליטה האימפריה הבריטית. המהדי הראשון אחמד נפטר בשנת 1885 ומחליפו עבדאללה אל טאשי נהרג בקרב אומדיוויקרט בשנת 1899 כאשר נפלה סודאן המהדיסטית לידי מצרים ובריטניה ודוכא המרד. תחת השלטון הבריטי הח'ליף השני סייד עבד אל-רחמן אל-מהדי, בנו של המהדי אחמד, זכה לעצמאות פוליטית מסוימת ונחשב למנהיג מתון של תנועת האנצאר.
אל-מהדי הוביל את התנועה בתור האימאם שלה לאורך התקופה הקולוניאלית של סודאן תחת השלטון האנגלו-מצרי ומספר שנים אחרי שקיבלה עצמאות בשנת 1956. לאחר מותו של אל-מהדי צאצאיו המשיכו להוביל את התנועה ואת התנועה הפוליטית שהקימו 'תנועת עומה', נכדו צאדק אל-מהדי אף שימש ראש ממשלת סודאן פעמיים בראש תנועת עומה והיה ראש הממשלה האחרון של הרפובליקה לפני ההפיכה הצבאית.
משה לוגסי
משה (מושיקו) לוגסי (נולד ב-4 בפברואר 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בהפועל אשדוד.
קריירה.
לוגסי החל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של מכבי קריית גת, ובגיל 14 עבר למחלקת הנוער של מכבי תל אביב. בעונת 2010/2011 ערך את משחק הבכורה שלו בבוגרים, ובעונה שלאחר מכן השתתף עם מכבי תל אביב בשלב הבתים של הליגה האירופית, ואף כבש בהפסד 3-2 לבשיקטש. בעונת 2012/2013 כבש שער ניצחון בדקה ה-99 של משחק החוץ נגד בני יהודה באצטדיון בלומפילד בבעיטה אלכסונית מ-25 מטר לחיבורי השער, והביא לקבוצתו 3 נקודות יקרות להמשך מאבק האליפות. בסוף העונה נבחר שער זה לשער העונה.
בעונת 2013/2014 התקשה לוגסי לתפוס מקום בסגל הקבוצה, וב-7 בינואר 2014 הושאל לבית"ר ירושלים עד לסוף העונה, עם אופציית רכישה במקביל להארכת חוזהו במכבי תל אביב בשנתיים נוספות. בתום אותה העונה חזר לוגסי לסגל מכבי תל אביב, אך ב-22 בספטמבר 2014 הושאל למכבי פתח תקווה, במדיה ערך עד תום העונה 17 הופעות בליגה, בהן כבש שער אחד. ב-12 ביולי 2015 הושאל למכבי נתניה, ובמדיה ערך 22 הופעות אך בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
לקראת עונת 2016/2017 חתם לוגסי בקבוצת הפועל אשקלון, העולה החדשה לליגת העל.
ב-17 באוקטובר 2018 לוגסי חתם בהפועל רמת גן.
סטטיסטיקה.
מעודכן ל-
יוסף דקל
יוסף דקל (6 באפריל 1899 - 7 באפריל 1977) היה מדור המייסדים של משרד הביטחון בשנות ייסודו, והטביע חותמו בכינון התשתיות האזרחיות של מערכת הביטחון.
דקל הקים את היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון ואת הוצאת הספרים של משרד הביטחון, וכן נקבע לממונה על ייהוּד הגליל וייסוד העיר נצרת עִלית מטעם משרד הביטחון.
רקע משפחתי.
יוסף דקל, בן שיינדל ומשה קרסנר, נולד בעיירה ליטין באוקראינה. בעת לימודיו בגימנסיה בקייב הצטרף בגיל 16 למפלגת 'פועלי ציון', ולאחר המהפכה הקומוניסטית ברוסיה יצא עם קבוצת חלוצים, ובה אחיו הצעיר אפרים, במסע לארץ ישראל. ב-1 במאי 1921 הגיעה הקבוצה לנמל יפו, ביום פרוץ פרעות הדמים נגד יהודי העיר (מאורעות תרפ"א). הקבוצה הוחזרה לקושטא (איסטנבול) בטורקיה, ורק כעבור ארבעה חודשים הורשה דקל לעלות ארצה עם חלק מהקבוצה. במהלך שהותם בקושטא הוסיף דקל ליד שמותיהם של בעלי אישורי העלייה (סרטיפיקטים) את המילה "ומשפחתו", ובחסות זיוף זה אושרה כניסתם של רבים מחברי הקבוצה כ"בני משפחה". בעקבות ההתוודעוּת לתוקפנוּת הערבית בארץ רכש דקל עשרה אקדחים בקושטא וחילק אותם לחברי קבוצתו. בהגיעו לחיפה מסר את אקדחו לרוזה כהן (אִמו של יצחק רבין), שעמדה בראש 'ההגנה' בחיפה, והתגייס לשורות הארגון המחתרתי. ב-23 בפברואר 1923 נישא לעדינה לבית זמושץ מקבוצתו החלוצית. בשנתו הראשונה בארץ עבד כסַבָּל במחסני מלט בחיפה וכפועל חקלאי בפרדסי פתח-תקווה. עם נישואיהם הקימו עדינה ויוסף דקל את ביתם המשפחתי בתל אביב, שבו נולד בנם היחידי, יוחנן.
בשנת 1923 נענה דקל לקריאת דב הוז, נציג הוועד הלאומי וארגון 'ההגנה', והצטרף למשטרה העברית בתל אביב. המשטרה העירונית הוקמה לאחר מאורעות 1921 בהרשאת השלטונות הבריטיים לשם שמירה על ביטחון התושבים, וסמכויותיה חלו רק על המרחב העירוני. ניהולו של הגוף הביטחוני הליגלי, שבו שירתו כ-25 שוטרים יהודים, הופקד מלכתחילה בידי ארגון 'ההגנה' למטרותיו – התחמשוּת בנשק חוקי, אימוני ירי והכשרת כוח לוחם. תחילה שימש דקל בתפקידי סיור ושמירה אולם עד מהרה התגלו כישוריו הארגוניים והמקצועיים. הודות לשליטתו בשפות זרות וחריפות מחשבתו הוא מונה לחוקר בדרגת קורפורל (רב"ט) ונבחר לוועד השוטרים. במהלך עבודתו במשטרה עסק בפעילות מחתרתית שכללה העברת מידע מודיעיני מהמשטרה הבריטית לפיקוד 'ההגנה' (חיפוש מבוקשים ונשק מחתרתי, תוכניות מעצרים), העברת נשק בזמני עוצר והסוואת מבצעי הורדת מעפילים בלתי ליגלים. לאחר מאורעות תרפ"ט (1929) שימשה המשטרה העירונית מסגרת ארגונית לגיוס מאות מתושבי תל אביב למשטרה המיוחדת (Special Police), שמילאה את תפקידי המשמר האזרחי.
בשנת 1932 הוכפפה המשטרה העירונית למרוּת המשטרה הכללית. שינוי מבני זה גרם לביטול יכולת הפעילות המחתרתית בחסות השירות המשטרתי, ולכן ב-15 בינואר 1933 פרש דקל מהמשטרה. הוא עבד כמזכיר באיגוד המקצועי במועצת פועלי תל אביב, מרכז הקואופרציה וניהול קואופרטיב לטרקטורים 'החריש'.
ב-1937 מונה לחבר במפקדת 'ההגנה' במחוז תל אביב (קרייתי) ומילא תפקיד זה עד קום המדינה. מתוקף ניסיונו הביטחוני הִרצה דקל בקורסים ובהשתלמויות של 'ההגנה' על שיטות עמידה בחקירות משטרתיות להכחשת ההשתייכות המחתרתית וההשתתפות במבצעי הורדת מעפילים בחופי הארץ. בימי המחאה נגד גזרות 'הספר הלבן', שפורסם במאי 1939 (הגבלת העלייה היהודית לארץ ישראל ואיסור רכישת קרקעות), עצרו השלטונות הבריטיים את דקל. הוא שוחרר לאחר כמה שבועות מחוסר הוכחות. בפרוץ מלחמת העולם השנייה מוּנה ב-10 בספטמבר 1939 לחבר בוועד מחוז תל אביב לגיוס מתנדבים לשירות לאומי בראשוּת צבי אורבך. הסוכנות היהודית הקימה את הגוף הזה לשם גיוס מתנדבי היישוב העברי לצבא הבריטי.
אחיו הצעירים התגייסו אף הם לשירות ב'הגנה' – אפרים דקל בשירות הידיעות (הש"י) ובמוסד לעלייה ב', ושמואל דקל במפקדת הארגון ברמת-גן.