סַטִיקְסְפַיי ישראל בע"מ, השלוחה הישראלית של הקבוצה, הוקמה ביולי 2012 על ידי יואל גת, שקודם לכן נמנה עם מייסדי החברות גילת רשתות לווין ורייסאט ישראל. גת היה גם מנכ"ל החברה עד לפטירתו באפריל 2022. מטה החברה שוכן ברחובות, ולה מרכז פיתוח במנוף. חברת SatixFy UK שוכנת בפארנבורו שבאנגליה, וחברת SatixFy Space Systems UK שוכנת ב שבאנגליה. לחברה משרדים גם בבולגריה ובארצות הברית.
החברה מפתחת שבבים לתקשורת לוויינית בתדרי Ka-band ולתקשורת במטוסים, בטכנולוגיות ASIC ו-. לדברי החברה, השבבים שלה מפחיתים במידה ניכרתת את העלות, הגודל, המשקל וצריכת החשמל של מסופי המשתמש () ואת עלויות זמן האוויר של הלוויינים. קו מוצרים נוסף של החברה הוא אנטנות.
בנובמבר 2016 גייסה החברה 25 מיליון דולר. בגיוס נוסף גייסה החברה 20 מיליון דולר.
בפברואר 2021 החלה החברה בתהליך של הנפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, אך הנפקה זו לא יצאה אל הפועל עקב חוסר עניין מצד המשקיעים המוסדיים.
במרץ 2022 הודיעה החברה על הסכם למיזוגה עם חברת ספאק בשם הנסחרת בנאסד"ק. החברה המאוחדת תקבל כ-201 מיליון דולר מחשבון הנאמנות של Endurance ו-29 מיליון דולר ממשקיעי PIPE, שיביאו את החברה המאוחדת לשווי שוק של 813 מיליון דולר.
טרס מיכאליק
ניסים ממרסיי
פארק לאומי הוהה טאורן
אליס המילטון
אליס המילטון (באנגלית: Alice Hamilton; 27 בפברואר 1869 - 22 בספטמבר 1970) הייתה רופאה, מדענית וסופרת אמריקאית. היא הייתה מומחית מובילה בתחום הבריאות התעסוקתית וחלוצה בתחום הרעילות התעשייתית. בנוסף לעבודתה המדעית, המילטון הייתה רפורמיסטית רווחה חברתית, הומניטרית ופעילה לשלום ולמען זכויות נשים. היא זכתה במספר כבוד ופרסים, כולל פרס אלברט לסקר לשירות הציבורי.
ראשית חייה ומשפחתה.
המילטון, בתם השנייה של מונטגומרי המילטון (1843–1909) וגרטרוד המילטון (1840–1917), נולדה ב-27 בפברואר 1869 במנהטן, ניו יורק, ניו יורק. היא בילתה ילדות את ילדותה עם משפחתה המורחבת בפורט וויין, אינדיאנה, שם התיישב סבה, אלן המילטון, מהגר אירי, ב-1823. הוא התחתן עם אמרין הולמן, בתו של שופט בית המשפט העליון של אינדיאנה, ג'סי לינץ' הולמן, בשנת 1828 והפך לאיש עסקים מצליח בפורט וויין. חלק גדול מהעיר פורט וויין נבנה על אדמה שהייתה בבעלותו פעם. אליס גדלה באחוזה גדולה של משפחת המילטון שהקיפה אזור בן שלושה בלוקים במרכז העיר פורט ווין. משפחת המילטון גם בילתה קיצים רבים באי מקינאק, מישיגן. החלק הגדול מהדור השני והשלישי של משפחת המילטון המורחבת, שכללה את משפחתה של אליס, כמו גם את דודיה, דודותיה ובני דודיה, חיו על עושר בירושה.
מונטגומרי המילטון, אביה של אליס, למד באוניברסיטת פרינסטון ובבית הספר למשפטים של הרווארד. הוא גם למד בגרמניה, שם הכיר את גרטרוד פונד, בתו של יבואן סוכר עשיר. הם נישאו בשנת 1866. אביה של אליס הפך לשותף בעסקי מכולת סיטונאיים בפורט וויין, אך השותפות התפרקה ב-1885 והוא פרש מהחיים הציבוריים. למרות שהכשל העסקי גרם להפסד כספי למשפחה, אמה של אליס, גרטרוד, נשארה פעילה חברתית בקהילת פורט וויין.
אליס הייתה הבת השנייה מבין חמישה ילדים, כאשר היו לה שלוש אחיות (עדית, מרגרט ונורה) ואח (ארתור "קווינט"), שכולם היו מצוינים בתחומם. הבנות נשארו קרובות במיוחד לאורך ילדותן ולתוך הקריירה המקצועית שלהן. עדית (1867–1963), מחנכת ומנהלת בבית הספר Bryn Mawr בבולטימור, הפכה לקלאסיקה ולסופרת מפורסמת בזכות מאמריה וספרי רבי המכר שלה על תרבויות יוון ורומא עתיקות. מרגרט (1871–1969), כמו אחותה הגדולה עדית, הפכה למחנכת ומנהלת בבית הספר Bryn Mawr. נורה (1873–1945) הייתה אמנית. ארתור (1886–1967), האח הצעיר ביותר של המילטון, הפך לסופר, פרופסור לספרדית ועוזר דיקן לסטודנטים זרים באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. ארתור היה האח היחיד שהתחתן; לו ולאשתו, מרי (ניל) המילטון, לא היו ילדים.
חינוך ולימודים.
הוריה של המילטון חינכו את ילדיהם בבית מגיל צעיר. בעקבות מסורת משפחתית בקרב נשות המילטון, אליס השלימה את השכלתה המוקדמת בבית הספר המשלים של מיס פורטר לנשים צעירות בפארמינגטון, קונטיקט, בין השנים 1886 ו-1888. בנוסף לאליס, שלוש מדודותיה, שלושה בני דודים וכל שלוש אחיותיה היו בוגרי בית הספר.
המילטון שאפה לספק שירות שימושי כלשהו לעולם ובחרה ברפואה כדרך לפרנס את עצמה כלכלית. לאחר שובה לאינדיאנה מבית הספר בקונטיקט, למדה המילטון מדעים אצל מורה בתיכון בפורט ווין ואנטומיה במכללת פורט וויין לרפואה במשך שנה לפני שנרשמה לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת מישיגן ב-1892. במהלך שנת לימודיה האחרונה שירתה בצוות של ד"ר דוק, לקחה ממטופלים היסטוריות רפואיות ועשתה עבודת מעבדה קלינית. המילטון קיבלה תואר רפואי מהאוניברסיטה בשנת 1893.
בשנים 1893-1894, לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר לרפואה, השלימה המילטון התמחות בבית החולים נורת'ווסטרן לנשים וילדים במיניאפוליס ובבית החולים של ניו אינגלנד לנשים וילדים ברוקסברי, שכונת פרברים של בוסטון, מסצ'וסטס, כדי לצבור קצת ניסיון קליני. המילטון כבר החליטה שהיא לא מעוניינת להקים מרפאה פרטית וחזרה לאוניברסיטת מישיגן בפברואר 1895 כדי להתמחות בקטריולוגיה וכעוזרת מעבדה של פרדריק ג'ורג' נובי. היא גם החלה לפתח עניין בבריאות הציבור.
בסתיו 1895, אליס ואחותה הגדולה, עדית, נסעו לגרמניה. אליס תכננה ללמוד בקטריולוגיה ופתולוגיה בעצת הפרופסורים שלה במישיגן, ואילו עדית התכוונה ללמוד לימודים קלאסיים ולהשתתף בהרצאות. האחיות המילטון התמודדו עם התנגדות למאמציהן ללמוד בחו"ל. למרות שאליס התקבלה בברכה בפרנקפורט, בקשותיה ללמוד בברלין נדחו והיא חוותה כמה דעות קדומות כלפי נשים כאשר שתי האחיות למדו באוניברסיטאות במינכן ולייפציג.
כאשר אליס חזרה לארצות הברית בספטמבר 1896, היא המשיכה למשך שנה נוספת בלימודי תואר שני בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. שם היא עבדה עם סיימון פלקסנר על אנטומיה פתולוגית. הייתה לה גם הזדמנות ללמוד מוויליאם אוסלר ומוויליאם הנרי וולץ'.
קריירה.
שנותיה המוקדמות.
בשנת 1897 קיבלה המילטון הצעה להיות פרופסור לפתולוגיה בבית הספר לרפואה לאישה של אוניברסיטת נורת'ווסטרן. זמן קצר לאחר מעברה לשיקגו, אילינוי, הגשימה המילטון שאיפה ותיקה להיות חברה ותושבת האל האוס, בית ההתנחלות שנוסד על ידי הרפורמטורית החברתית ג'יין אדמס ואלן גייטס סטאר. בעוד המילטון לימדה וערכה מחקר בבית הספר לרפואה במהלך היום, היא שמרה על חיים פעילים בהאל האוס, מקום מגוריה במשרה מלאה מ-1897 עד 1919. המילטון הפכה לרופאה האישית של ג'יין אדמס והתנדבה ללמד אנגלית ואמנות בהאל האוס. היא גם ניהלה את מועדוני הסייף והספורט לגברים, הפעילה מרפאה לתינוקות וביקרה את החולים בבתיהם. גם אחותה של אליס, נורה, וחבריה רייצ'ל וויקטור יארוס היו תושבים בהאל האוס. למרות שהמילטון התרחקה משיקגו ב-1919 כשקיבלה תפקיד כמרצה זוטרה בבית הספר לרפואה בהרווארד, היא חזרה להאל האוס ונשארה שם בכל שנה במשך חודשי האביב עד למותה של ג'יין אדמס ב-1935.
דרך עבודתה בהאל האוס וחייה לצד התושבים העניים של הקהילה, המילטון הייתה עדה להשפעות שהיו למלאכה המסוכנת במחצרות על בריאות העובדים, בשל חשיפה לפחמן חד-חמצני והרעלת עופרת. לכן, היא התעניינה יותר ויותר בבעיות עמן התמודדו העובדים, במיוחד פציעות ומחלות בעבודה. הניסיון גם גרם להמילטון להתחיל לשקול כיצד למזג את תחומי העניין שלה במדע הרפואה וכפעילה חברתית על מנת לשפר את בריאותם של העובדים האמריקאים.
כאשר בית הספר לרפואה לאישה נסגר בשנת 1902, המילטון לקחה תפקיד כבקטריולוגית במכון הזיכרון למחלות זיהומיות. המילטון חקרה מגפת טיפוס בשיקגו לפני שהתמקדה במחקריה בחקירת מחלות תעשייתיות. חלק מהמחקרים המוקדמים של המילטון בתחום זה כללו ניסיונות לזהות גורמים לטיפוס ושחפת בקהילה הסובבת את האל האוס. עבודתה על המחלה הזיהומית ב-1902 הובילה להחלפת המפקח הסניטרי הראשי של האזור על ידי מועצת הבריאות של שיקגו.
לימודי הרפואה התעשייתית (מחלות הקשורות לעבודה) הפכו חשובים יותר כיוון שהמהפכה התעשייתית של סוף המאה התשע-עשרה הובילה לסכנות חדשות במקום העבודה. בשנת 1907 החלה המילטון לחקור ספרות קיימת מחו"ל ושמה לב שרפואה תעשייתית לא נחקרת כל כך באמריקה. היא יצאה לשנות את המצב ופרסמה את מאמרה הראשון בנושא בשנת 1908.
מחקר רפואי.
המילטון החלה את הקריירה הארוכה שלה בבריאות הציבור ובבטיחות במקום העבודה בשנת 1910, כאשר מושל אילינוי צ'ארלס ס. דינין מינה אותה כחוקרת רפואית בוועדה החדשה שהוקמה באילינוי למחלות תעסוקתיות. המילטון הובילה את חקירות הוועדה, שהתמקדו ברעלים תעשייתיים כמו עופרת ורעלים אחרים. היא גם חיברה את "סקר אילינוי", דו"ח הוועדה שתיעד את ממצאיה לגבי תהליכים תעשייתיים שחשפו עובדים להרעלת עופרת ומחלות אחרות. מאמצי הוועדה הביאו להעברת חוקי הפיצויים הראשונים לעובדים באילינוי ב-1911, באינדיאנה ב-1915, וחוקי מחלות מקצוע במדינות אחרות. החוקים החדשים חייבו מעסיקים לנקוט באמצעי בטיחות כדי להגן על העובדים.