במהלך לימודיו באוניברסיטה העברית, עבד לצד שלמה הסטרין ותלמידו גד אביגד, יחד עמם זכה בשנת 1957 בפרס ישראל למדעים מדויקים עבור מחקר בסינתזה אנזימטית של חומרים אנלוגיים לסוכרוז. בתום לימודי הדוקטורט, שב לארצות הברית ושימש עוזר מחקר באוניברסיטת קליפורניה (1956–1960).
פיינגולד שירת בצי ארצות הברית והוצב בסין למשך תשעה חודשים. כמדען עבד במהלך השנים גם בשווייץ ובברזיל.
בשנת 1966–1993 שימש כפרופסור למיקרוביולוגיה וכחבר סגל בית הספר לרפואה של אוניברסיטת פיטסבורג.
פיינגולד היה נשוי ואב לשלושה.
נפטר ב-26 בספטמבר 2019.
FRANCOP
הנס יואכים מורגנטאו
ניאון ניאון
ניאון ניאון (באנגלית: Neon Neon) הוא פרויקט מוזיקלי המהווה שיתוף פעולה בין צמד המפיקים בריאן צ'ארלס הולון (ידוע בכינוי "בום פיפ") וגריף ריס, מייסדה של להקת הרוק הוולשית סופר פרי אנימלס.
השניים החלו לעבוד על הפרויקט באוקטובר 2006 תחת השם "Moniker Delorean" ובמרץ 2008 הם הוציאו אלבום אולפן בשם "Stainless Style" שזכה לביקורות טובות והיה מועמד באותה השנה לפרס מרקיורי הבריטי.
ריס, הזמר המוביל של ההרכב, התייחס לעתיד הפרויקט בריאיון לרשת BBC ואמר כי מדובר היה בפרויקט חד פעמי, וכי לא מתוכננים אלבומים נוספים לניאון ניאון. הוא לא פסל שיתוף פעולה נוסף עם הולון, אך ציין שאם ייעשה כזה הוא יהיה בעל אופי שונה ותחת שם אחר. ניאון ניאון ערכו רמיקס לשיר של להקת אואזיס "To Be Where There's Life" עבור סינגל של הלהקה. הרמיקס מופיע אך ורק על גרסאות התקליט של הסינגל.
וורלד סיריז
יוהאן קרל פרידריך גאוס
מגדל החסידה
דמיורגוס
פרנקופ
פראנקופ
ויקטור וסנצוב
ויקטור מיכאילוביץ' וסנצוב (ברוסית: Виктор Михайлович Васнецов; 15 במאי 1848 - 23 ביוני 1926) היה צייר רוסי ריאליסטי שהתמקד בנושאים מיתולוגיים והיסטוריים, ונחשב לאחד ממובילי זרם התחייה הרוסית באמנות הרוסית.
קורות חיים.
ילדותו (1848–1858).
ויקטור וסנצוב נולד בכפר לויאל שבמחוז קירוב בשנת 1848. אביו, מיכאיל ואסילייביץ' וסנצוב, כומר הכפר, היה אדם משכיל שהתעניין במדעי הטבע, האסטרונומיה והציור. סבו של וסנצוב היה צייר איקונות. לוויקטור היו שני אחים - אפולינרי אשר היה אף הוא לצייר מפורסם, ואח נוסף שהיה למורה.
שהותה בווייטקה (1858–1867).
לאחר הגיעו לגיל 10, החל וסנצוב ללמוד בבית ספר כנסייתי בוויאטקה. מדי קיץ שהה עם משפחתו בבית הכפר שלהם בריואבו. בשנות לימודיו עבד בחנות מוכר חפצי דת מקומי, וכן סייע לצייר הפולני מיכאל אלווירו אנדריולי בציור ציורי הקיר בכנסיית אלכסנדר נייבסקי שבוויאטקה.
לאחר תום לימודיו החליט וסנצוב לעבור לסנקט פטרבורג וללמוד שם אמנות. על מנת לממן את מסעו לבירת רוסיה באותה עת, מכר שתיים מיצירותיו: "אישה קוצרת" ו"חלבנית" (שתיהן צוירו ב-1867).
שהותו בסנקט פטרבורג (1867–1876).
באוגוסט 1867 התקבל וסנצוב לאקדמיה הקיסרית לאמנות בסנקט פטרבורג. במהלך שנות לימודיו התחבר עם תלמיד נוסף באקדמיה, האמן איליה רפין.
לאחר שלוש שנות לימודים הצטרף לתנועת ה"פרדויז'ניקי", תנועה של אמנים ריאליסטיים אשר יצאו נגד הסגנון המסורתי והשמרני הנלמד באקדמיה. וסנצוב היה חבר של מנהיג התנועה איוואן קראמוסקוי. בתקופת לימודיו נמנע וסנצוב מציור סצנות היסטוריות ומיתולוגיות (אשר לימים הפכו לנושאי יצירותיו הידועות ביותר).
יצירתו "ישו ופונטיוס פילטוס לפני העם" זיכתה אותו בפרס מאת האקדמיה.
בראשית שנות ה-70 של המאה ה-19 יצר תחריטים המתארים את החיים בתקופתו. שנים מהם ("מוכר הספרים בכפר" משנת 1870 ו"ילד עם בקבוק וודקה" משנת 1872) זיכו את וסנצוב במדליית ארד ביריד העולמי שנערך בלונדון בשנת 1874.
בתקופה זו התמקד וסנצוב ביצירות תקופתיות המתארות את תושבי רוסיה. בין יצירות אלה ידועות היצירות "הזמרים פשוטי העם" (1873) ו"עוברים" משנת 1876, המגלמים את מצבם הקשה של פשוטי העם ברוסיה. יצירות אלה זכו להצלחה בקרב התומכים בדמוקרטיזציה וחוגים מהפכניים ברוסיה.
שהותו בפריז (1876–1877).
בשנת 1876 הזמין איליה רפין, חברו של וסנצוב, את וסנצוב לשהות עמו במושבת האמנים פרדויז'ניקי, בפריז. בהיותו בפריז למד וסנצוב את הסגנון הקלאסי, לצד סגנונות מודרניים כמו האימפרסיוניזם. בתקופה זו צייר את ה"אקרובטים" (1877), והציג מיצירותיו בפריז.
כמו כן בתקופה זו החל להתעניין באגדות עם ולצייר מוטיבים מאגדות אלה, כגון היצירות "איוואן צארביץ' רוכב על זאב אפור" ו"ציפור האש".
וסנצוב שימש כדוגמן עבור דמותו של סאדקו ביצירתו המפורסמת של איליה רפין "".
בשנת 1887 שב וסנצוב למוסקבה.
שהותו במוסקבה (1877–1884).
לאחר מעברו למוסקבה, החל וסנצוב להתמקד בציור אגדות עם רוסיות, ובהם "האביר בצומת הדרכים" (1878), "הנסיך איגור בשדה הקרב" (1878), "" (1879-1881), "השטיח המעופף" (1880), ו"אליונושקה" המבוסס על האגדה "אח ואחות" (1881).
עבודות אלה זכו להצלחה רבה באותה עת, אף שהמבקרים טענו כי הם עומדים בניגוד לעקרונות הריאליזם של תנועת הפרדויז'ניקי. אספן האמנות הידוע פאבל טרטיאקוב סירב לרכוש יצירות אלה מסיבה זו. בשנות ה-80 של המאה ה-19 שב וסנצוב לצייר נושאים דתיים ואיקונות דתיות.
שהותו בקייב 1884–1889.
בין השנים 1884–1889 הוזמן וסנצוב לצייר פרסקו (ציור קיר) בקתדרלת ולדימיר הקדוש שבקייב. יצירה זו צוירה בסגנון השונה מהמסורות הרוסיות ואף בסגנון השונה מהמסורות המערביות של ציורים דתיים. מבקר האמנות המשפיע ולדימיר סטאסוב כתב כי מדובר בחילול הדת ופגיעה ברגשות הציבור הרוסי. המבקר הפופולרי דמיטרי פילוסופוב כתב כי ציורי הקיר גישרו על 200 שנות אמנות רוסית, ועל הפערים החברתיים המפרידים את החברה הרוסית.
בהיותו בקייב התחבר וסנצוב עם מיכאיל ורובל אשר השתתף בעיטור הקתדרלה.
בהיותו בקייב השלים וסנצוב את היצירה "איוואן צרביץ' רוכב על זאב אפור" והחל את היצירה שהייתה לימים הידועה ביותר שלו ה"בוגאטיר".
בשנת 1885 נסע וסנצוב לאיטליה, וכן עבד על התפאורות והתלבושות עבור האופרה מאת ניקולי רימסקי-קורסקוב "עלמת השלג".
שנות חייו המאוחרות (1890–1926).
לאחר שנת 1890 המשיך וסנצוב ביצירתו, אולם בתקופה זו התמקד וסנצוב ביצירת תפאורות תיאטרון (ביחד עם אחיו אפולינרי) עבור רימסקי-קורסקוב. כמו כן וסנצוב נשכר בשנת 1910 על ידי צבא רוסיה לעצב את כובעי אנשי הצבא הרוסי הקיסרי.
במקביל החל וסנצוב בתכנון מבנים בסגנון התחייה הרוסית (מבנים בסגנון אגדתי). המבנה הידוע הראשון בסגנון זה היה הכנסייה שתכנן באברמצבו בשנת 1882 ביחד עם וסילי פולנוב. בשנת 1894 תכנן את ביתו שלו במוסקבה בסגנון זה, וב-1898 תכנן את הביתן הרוסי ביריד העולמי בפריז. בשנת 1904 תכנן את מבנה של גלריית טרטייקוב בסגנון אגדתי זה.
בין השנים 1906–1911 עבד וסנצוב על תכנון הפסיפסים עבור קתדרלת אלכסנדר נבסקי שבוורשה.
בשנת 1912 העניק הצאר ניקולאי השני לווסנצוב תואר אצולה.
בשנת 1914 עיצב וסנצוב בול הכנסה שנועד לאיסוף כסף עבור נפגעי מלחמת העולם הראשונה. וסנצוב תמך בהרחבת האוסף של המוזיאון ההיסטורי הממשלתי וחלק גדול מאוספי המוזיאון נרכשו בכספיו. לאחר המהפכה הרוסית בשנת 1917 תמך בהעברת יצירות דתיות מהכנסיות לגלריית טרטייקוב, ובכך הצילן מהרס.
אזכורים תרבותיים.
בשנת 1978 נקרא אסטרואיד וסנצוב 3586 שהתגלה על ידי האסטרונומית הסובייטית לודמילה ז'וראבליובה על שמו ועל שם אחיו.
נערה, בהפרעה
בית לאהיא
בית לאהיא (בערבית: بيت لاهيا) היא עיר השוכנת בצפון רצועת עזה, צפונית למחנה הפליטים ג'בליה וממערב לבית חאנון. בהתאם לנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הפלסטינית, מנתה אוכלוסיית בית לאהיא, נכון למחצית שנת 2006, 59,540 נפש. הרשות המקומית מנוהלת על ידי תנועת החמאס (השולטת כיום בכל הרצועה), מאז הבחירות המוניציפליות שהתקיימו בשנת 2005.
בנוסף עלתה העיירה לכותרות מספר פעמים במסגרת מבצע צוק איתן (2014) כאשר פשט גדוד 932 של חטיבת הנח"ל על העיירה ונטרל את איום הרקטות והמנהרות ההתקפיות לעבר יישובי הדרום.
ארכאולוגיה.
בחפירת יסודות לבניית בית, שהתקיימו בשנת 2012 בעיירה, נמצאו שרידי בית עם רצפת פסיפס, כנראה מהתקופה הביזנטית. ממערב לעיירה, ליד הכפר אלעטטרה, נמצאים שרידי כפר מהתקופה העות'מאנית.
בצידה המערבי של העיירה נמצאת גבעה עתיקה ובקרבתה הריסות של כפר נטוש. בכפר מסגד עתיק ובו שרד חדר תפילה עם גומחה (מחראב) המסמנת את כיוון התפילה. המסגד מתוארך לסוף תקופת השושלת הפאטמית ותחילת השושלת האיובית ושלטונו של צלאח א-דין. במקום נמצאים גם שני מסגדים נוספים כפי הנראה מהתקופה העות'מאנית.
רמת חיים.
בעבר בא פרסומה של העיירה תודות למאגר המים המתוקים שנמצא תחתיה, ממנו שאבו תושבי המקום, לצרכיהם ולצורכי בעלי החיים שלהם. כן השקו את עצי התאנים, השקמים ופרדסי ההדרים שגדלו במקום, והיו ידועים בפירותיהם המשובחים. לאחר מלחמת ששת הימים, אימצו החקלאים המקומיים, את שיטות הגידול הישראליות והחלו לגדל תות שדה, קישואים, עגבניות מלפפונים ועוד תוצרת חקלאית ששווקה בשווקים הישראליים ואף יוצאה לחו"ל על ידי חברת אגרקסקו.
במקום גם נמצא המתקן לטיהור שפכים של צפון הרצועה, המתקן לטיהור שפכים בבית לאהיא. המתקן משמש את תושבי העיר והאזור ועוזר להם להתמודד עם משבר המים שברצועה.
Rated R