מאפיינים.
מיני האזוביון בני-שיח או עשבים רב-שנתיים. הגבעולים רְבוּעִים. הלוואים נעדרים.
העלים נגדיים, פשוטים או מנוצים פעם או פעמיים, שפתם תמימה או משוננת.
התפרחות אמיריות (צומחות מקצה הגבעול) מסוג תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת. הפרחים ערוכים בדורים מדומים לאורך גבעול התפרחת ועל פי רוב יוצרים בקצהו כעין שיבולת צפופה. בכל דור 2 עד 10 פרחים ובתחתיתה חפים.
הפרחים דו-מיניים, בעלי עטיף כפול ודו-שפתניים ובעלי עוקץ קצר או כמעט יושבים. החפיות של הפרחים קצרים מאוד או נעדרים.
הגביע דמוי צינור, בעל 13 עד 15 עורקים, ודו-שפתנית עם 5 שיניים קצרות. בשפה העליונה שן אחת מורחבת שלפעמים עם יותרת קודקודית דמוית לב או ביצה. בשפה התחתונה 4 שיניים שוות או לעיתים בעלת 2 שיניים בלבד. השיניים הללו צרות יותר מזאת של השפה העליונה. הגביע משתייר ומעט מתרחב לאחר ההפריה.
הכותרת דו-שפתנית, צבעה כחול או סגול. צינור הכותרת בולט במידה רבה מן הגביע, הלוע מתרחב. השפה העליונה של הכותרת מפורצת לשתי אונות, שטוחה פחות או יותר או קמורה מבפנים, בדרך כלל קצרה מהשפה התחתונה. השפה התחתונה בת 3 אונות.
האבקנים 4, מעורים בצינור הכותרת וחבויים בתוכה, הזרים מופרדים האחד מן השני. הזוג הקדמי ארוך מהזוג האחורי. המאבקים עם 2 לשכות, ראשי המאבקים נפגשים ביניהם ונפתחים לאורך.
השחלה עילית, בעלת 4 מגורות ובכל מגורה ביצית אחת זקופה ועמוד העלי יוצא מבין המגורות, מבסיס השחלה ומתפצל בראשו לשתי זרועות. שתי הצלקות פחוסות, ביציות ומחוברות ביניהן.
הפרי מסוג מַפְרֶדֶת (schizocarp) שעשוי 4 פרודות (זרעים, אגוזיות יבשות) ועטופות בגביע משתייר.
הזרעים חלקים ומבריקים, בעלי עובר ישר.
תפוצה.
מיני האזוביון נפוצים בכל אגן הים התיכון מזרח התיכון, ומזרחה עד הודו. בצפון אפריקה תפוצתו מדרימה למדינות כמו אתיופיה סודן וצאד. מיני התרבות גדלים באוסטריה, יוגוסלביה, בבולגריה, בקרים, בניו יורק, בצפון ניו זילנד, בדרום ניו זילנד, בוונצואלה, בוורמונט, במערב הימלאיה, באיים האזוריים, באיי מריאנה ובאיי נורפוק.
היסטוריה.
היוונים קראו לצמח "נרדוס" על שם העיר הצפון סורית נהרדעא הנמצאת על גדות תעלה בין הפרת לחידקל (מיקומה הארכאולוגי לא ידוע). מין דומה לאזוביון הצומח בדרום מזרח אסיה, שימש כצמח רפואי להכנת שיקויים ומשחות, ובשפות המקומיות נקרא "שיבולת נרד".
שם הצמח "שיבולת-נרד" נמנה בין אחד עשר הסממנים של הקטורת בבית המקדש. אמנם אינו נזכר במפורש בין סממני הקטורת שצוינו במקרא, אבל בהלכה למשה מסיני נמסר שהוא אחד מהסממנים. במקרא בשיר השירים, מוזכר הנרד שלוש פעמים כדוגמה לצמח בעל ריח טוב כגון בפסוק: "עַד שֶׁהַמֶּלֶךְ בִּמְסִבּוֹ נִרְדִּי נָתַן רֵיחוֹ" (א', י"ב). לפי חלק מהדעות בהן של רש"י, ה-נרד הוא צמח האזוביון.
הצמח נותן את ריחו, בעיקר בעקבות מלילה של עליו, או באביב, מן הפרחים.
שימושים.
השמן האתרי המופק מלבנדר מכיל חומרים רבים, העיקריים שבהם הם לינלאול ולינליל אצטט. קיים מכלוא בין מיני לבנדר הנקרא "לבנדין" שגם הוא משמש להפקת שמן אתרי, ואף נפוץ בגינות רבות בארץ. במטבח הצרפתי משמש הלבנדר אחד המרכיבים בתערובת התבלינים הרב דה פרובאנס.
שמן הלבנדר יודע ברפואה העממית כמרגיע, מפחית חרדות ומתחים ומעודד שינה. אמנם, קיימים מחקרים המראים כי צריכה אוראלית של שמן לבנדר יכולה לסייע לחרדה. עם זאת, בשל מגבלות מחקריות כגון גודל מדגם קטן, לא ניתן להגיע למסקנות ברורות לגבי מידת האפקטיביות. לא ברור גם אם ארומתרפיה בעזרת שמן לבנדר יכולה לסייע לחרדה או לבעיות אחרות. משמן הלבנדר מופקת תרופה בשם לשיאה (lasea), המיועדת לטיפול בחרדה והניתנת ע"פ מרשם רופא למבוגרים.
שמן אתרי אחר מופק מתוך אזוביון רחב-העלים (L. latifolia).
סופרמן
סופרמן (מאנגלית: Superman; בתרגום חופשי: "אדם-על") הוא דמות בדיונית של גיבור-על, המופיעה בחוברות הקומיקס שהוציאה לאור חברת DC קומיקס. את הדמות יצרו הכותב ג'רי סיגל והמאייר ג'ו שוסטר, והיא הופיעה לראשונה בחוברת "Action Comics #1" ב-18 באפריל 1938 (על שער החוברת כתוב "יוני 1938"). הופעתו ייחודית ואייקונית – הוא לבוש בבגדים בצבעי כחול-אדום-צהוב שעליהם מסוגנן באזור החזה סמל דמוי האות S, ועטוי גלימה אדומה. סופרמן הוא האלטר אגו של קלארק קנט, ניצול מכוכב הלכת הבדיוני קריפטון, שממנו הוברח על ידי הוריו בחללית לכדור הארץ לפני שקריפטון הושמד.
סופרמן משתמש בכוחותיו נגד פושעים. הדמות, שנוצרה על רקע השפל הגדול, הושפעה ממקורות שונים: הדרישה לגיבור שיילחם בעוולות העולם בעקבות מלחמת העולם הראשונה, אלמנטים תרבותיים יהודיים כמו הגולם מפראג, ומגזיני ספרות זולה משנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. עד מהרה הפכה הדמות לאייקון תרבות פופולרית אמריקאי.
לאורך השנים, הופיעה הדמות גם בתסכיתי רדיו, בסדרות טלוויזיה, בסרטי קולנוע, במשחקי מחשב וברצועות קומיקס נוספות. במיוחד נודע סרט הקולנוע "סופרמן" משנת 1978 בכיכובו של כריסטופר ריב.
יצירת הדמות והמקורות שהשפיעו על עיצובה.
בתחילת שנות ה-30 נהגו ג'רי סיגל וג'ו שוסטר למכור סיפורים קצרים למגזינים. בשנת 1933 הם יצרו לראשונה דמות בשם "סופרמן", שהופיעה בסיפור בשם "שלטונו של הסופרמן". דמותו בסיפור זה היא של אדם עני וקירח שנאסף בידי מדען מבית תמחוי לצורך ניסוי. המדען משקה אותו בשיקוי שמעניק לו כוחות טלפתיים. השיקוי הופך אותו לאדם תאב-כוח הפונה לצד האפל בנפשו, רוצח את המדען, ומתכנן להשתלט על העולם. בסופו של דבר פגה השפעת השיקוי והוא שב לבית התמחוי.
בהשראת דמות זו כתב סיגל את עלילותיו של סופרמן, הפעם כגיבור ולא כנבל. בעיצוב הדמות שאב השראה גם מדמותו של השחקן דאגלס פיירבנקס, ואילו את האלטר אגו שלו, קלארק קנט, עיצב לפי דמותו של השחקן הקומי הרולד לויד.
בחמש השנים הבאות ניסו סיגל ושוסטר למכור את הדמות לעיתוני קומיקס במטרה ליצור רצועת קומיקס יומית בכיכובו, אך ללא הצלחה. הם כתבו מחדש את הסיפור, אך הפעם יצרו דמות של גיבור מיתי, המתקן עוולות ונלחם למען צדק חברתי ונגד רודנות, בהשראת דמויות כשמשון והרקולס. בגרסה שלישית של הדמות גם הוצגה תלבושתו הצבעונית של סופרמן, שעוצבה בהשראת תלבושותיהן של דמויות ממגזינים של ספרות זולה ומרצועות קומיקס מאותם ימים, כמו פלאש גורדון. בנוסף, ניתנו לדמות כוחות-על פיזיים, במקום מנטליים.
סיגל ושוסטר, חובבי סרטים, העניקו לדמות את השם קלארק קנט, שנוצר משמותיהם של השחקנים קלארק גייבל וקנט טיילור, ולעיר קראו מטרופוליס כסרטו של פריץ לנג משנת 1927.
המצב החברתי.
תקופת השפל הגדול היוותה נושא מרכזי בסיפוריו המוקדמים של סופרמן, שלקח על עצמו תפקיד של אקטיביסט חברתי, הנלחם באנשי עסקים ובפוליטיקאים מושחתים. בעיני רוג'ר סאבין, מרצה לקומיקס במכללה לאמנויות סנטרל סנט מרטין בלונדון, הדבר משקף את האידיאליזם הליברלי של מדיניות הניו דיל של פרנקלין דלאנו רוזוולט. על פי סאבין, סופרמן מתפקד כאלוף הבלתי מעורער של כדור הארץ שמגן מפני עוולות חברתיות. כך למשל, הדמות נאלצה להתמודד, בהמשך, עם סוגיות חברתיות בוערות כמו גזענות והקו קלוקס קלאן בתסכית רדיו משנת 1946.
מגזיני ספרות זולה.
השראה נוספת ליצירת דמותו של סופרמן הייתה הערצתם של סיגל ושוסטר למגזיני הספרות הזולה. אחת הדמויות שהעריצו הייתה זו של הוגו דאנר מהספר "גלדיאטור" מאת פיליפ ויילי, שיצא בשנת 1930, שלה היו כוחות דומים לאלה של סופרמן בעלילותיו המוקדמות. גם לסיפורי ארן מונרו מאת ג'ון ווד קמפבל, על צאצאי אדם שחיים בכוכב הלכת צדק, הייתה השפעה על גיבוש הדמות.
סיגל ושוסטר אף ציינו כי הושפעו מספרי המדע הבדיוני מאת אדגר רייס בורוז, העוסקים בהרפתקאותיו של ג'ון קרטר על כוכב הלכת בארסום. בסדרת סיפורים זו, גיבור-העל ג'ון קרטר היה בעל יכולת ניתור למרחקים ארוכים, שהתאפשרה הודות להפרשים בעוצמת כוחות הכבידה בין מאדים לכדור הארץ.
השפעות אמנותיות.
עוד השפיעו על סיגל ושוסטר המאיירים וינזור מקיי, אלכס ריימונד, בורן הוגארת', מילט קאניף, האל פוסטר ורוי קריין.דרוש מקור
יהדות.
גם מעמדם החברתי של סיגל ושוסטר כבנים למהגרים יהודים השפיע על סיפוריהם. הרב שמחה ויינשטיין והסופר הבריטי הווארד ג'ייקובסון העלו השערה שיצירתו של סופרמן קיבלה השראה ממשה ומאלמנטים יהודיים נוספים.
שמו הקריפטוני של סופרמן, "קאל-אל", דומה לצירוף הארמי בבלי "קָל אֵל", שמשמעותו "קול האל". הסיומת "אל" שבשם "קאל-אל", זהה לסיומת התאופורית "-אל", המצויה בשמות מלאכים רבים כגבריאל וכמיכאל. השם "קאל-אל" נבחר לסופרמן, על מנת להשוותו אל המלאכים ולומר שגם הוא כמותם, דמוי אנוש ובעל כוחות על שנועדו לעשיית הטוב.
הגולם, ובמיוחד הגולם מפראג – ישות מיתית שנוצרה כדי להגן על יהודי פראג של המאה ה-16 – משמש גם הוא כמקור להשראה. הדמות שבה והופיעה מחדש בשנות ה-30 ובשנות ה-40 של המאה ה-20, כדי להגן על היהודים מפני הנאצים.
ניטשה.
בספרו "כה אמר זרתוסטרא" (1883) הציג הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה את דמותו של העל-אדם (הפירוש המילולי של "סופרמן"). לא ברור האם סיגל ושוסטר שאבו מכתביו של ניטשה השראה בעת שגיבשו את דמותו של סופרמן.
ג'ייקובסון מציין במאמרו כי על-אדם וסופרמן הם קטבים מנוגדים זה לזה. ניטשה דימה את דמותו של על-אדם כישות שהתעלתה מעבר למגבלות החברה, הדת והמוסר, אך בו-בזמן נותרה אנושית. לעומתו, סופרמן הוא חוצן, שהתברך בכוחות אדירים ושומר על ערכי המוסר האנושיים.
פרסום.