הפקולטה להנדסת אווירונוטיקה וחלל של הטכניון בחיפה נוסדה בשנת 1954, והיא עוסקת בהכשרה של מהנדסי אווירונאוטיקה המתמחים בתחום התעופה והחלל. דקאן הפקולטה הוא פרופ' טל שימא.
היסטוריה.
הפקולטה הוקמה בשנת 1954 כמחלקה להנדסה אווירנאוטית לאחר שפרופסור סידני גולדסטיין שכנע את נשיא הטכניון בזמנו יעקב דורי ואת ראש הממשלה דוד בן-גוריון בחשיבותה. הפקולטה התרחבה והתפתחה במהירות, במקביל להתפתחותם של התעשיות האווירונאוטיות בישראל. לאחר מלחמת ששת הימים התרחבה הפקולטה בעקבות הגדילה בהיקף הפעילויות בהנדסה אווירונאוטית בפיתוח ובייצור מערכות מוטסות בתעשייה האווירית, ברפאל, ובתעשיות הביטחוניות. עם תחילת הפיתוח והייצור של מטוסים תוצרת ישראל בתעשייה האווירית, גדל הביקוש למהנדסים אווירונאוטיים לצורך בביצוע מחקרים ופיתוחי תשתית רבים.
בשנת 2017, הפקולטה להנדסת אווירונוטיקה וחלל של הטכניון דורגה מקום 8 בעולם בדירוג שנגחאי.
מעבדות.
בפקולטה מספר מעבדות המשמשות לצורכי לימוד ומחקר:
מיזם לוויין הטכניון.
באמצע שנות ה-90 החלו סטודנטים בטכניון במאמץ פיתוח לוויין זעיר בהסתמך על טכנולוגיות חלל חדישות. הסטודנטים, בליווי אנשי הסגל, בנו לוויין שמשקלו 50 ק"ג ואשר צורך פחות מ-17 ואט. מרבית החומרה ללוויין נתרמה על ידי חברות ישראליות, שרצו לבחון רעיונות חדשים ופיתוחים מקוריים בסביבת חלל, על גבי לוויין. הרעיון, היוזמה והפיתוח היו של פרופסור גיורא שביב, פרופסור חיים אשד ומר משה שחר.
עלות הפיתוח של שני הלוויינים עמדה על כ-8 מיליון דולר. הלוויין הראשון שנבנה שוגר על גבי טיל רוסי במרץ 1995. השיגור נכשל והלוויין לא הצליח להגיע למסלול. הלוויין "טכסאט-2" שנבנה בעקבותיו שוגר בהצלחה ביולי 1998 ופעל במשך 11 שנים, עד 2010.
הלווין הוא פרי פיתוח של הטכניון, במסגרת מכון אשר לחקר החלל, בשיתוף עם המחלקה לפיזיקה, הפקולטה להנדסה אווירונאוטיקה וחלל, סוכנות החלל הישראלית, המינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית ותעשיות חלל שונות בארץ, בראשן התעשייה האווירית לישראל. בתכנון הלוויין ובבניית מערכותיו השתתפו מספר מומחים וסטודנטים מהטכניון. הניסויים היו מהראשונים מסוגם בעולם.
פרופ' פנחס גורפיל מהפקולטה להנדסת אווירונוטיקה וחלל ומכון אשר לחקר החלל בטכניון מקדם מיזם לבניית 3 ננו לוויינים ניסויים בשם SAMSON, (משקל כל אחד כ6 ק"ג והם יבנו כתיבות בגודל 10X20X30 ס"מ). הלוויינים נועדו לבחון את היכולת לטוס במבנה משותף בגובה כ-600 ק"מ, לתמרן בחלל עם מנועים זעירים בטווח זמן ארוך ולבצע משימת גיאולוקציה (איתור). הננו לוויינים "סמסון" אלפא, ביתא וגאמא מיועדים לשיגור ב-2018 במשגר ההודי "PSLV".
רגל (שירה)
רשימת משקלים בשיטה הסילבו-טונית
רשימת המשקלים בשיטה הסילבו-טונית. שיטה זו מקפידה, בנוסף על מספר ההברות, גם על סדר ההטעמות או ההדגשות, באופן שיוצר קצב אחיד. בכל שורה בשיר שכתוב לפי שיטה זו יש תבנית מסוימת של הטעמות (הקרויה רגל), החוזרת על עצמה מספר פעמים (לעיתים בתוספת של הברה לא-מוטעמת בתחילת השורה, או בהשמטת הברה לא-מוטעמת אחת או יותר בסוף השורה); משקל השיר נקבע לפי סוג הרגל שבשימוש ולפי מספר הרגליים בשורה.
מיקודית
רות מאייר
רות מאייר (9 בנובמבר 1920, וינה - שלהי נובמבר 1942, אושוויץ) הייתה יהודייה ילידת אוסטריה שנספתה באושוויץ. ניהלה יומן שמתאר את קורותיה מעליית הנאצים לשלטון, דרך הגירתה לנורווגיה וחייה שם תחת השלטון ששיתף פעולה עם הנאצים ומסתיים כמה ימים לפני מותה במחנה ההשמדה אושוויץ. היומן בתוספת דפי מכתבים יצא לאור לראשונה בנורווגיה ב-2007.
ביוגרפיה.
רות מאייר נולדה בווינה ב-1920 למשפחה בורגנית מתבוללת. כשהייתה בת 13, נפטר אביה ממחלה. ב-1938, לאחר סיפוחה של אוסטריה לרייך הגרמני, נאלצה המשפחה לעזוב את ביתה ולהצטופף בחדר יחיד בדירה של משפחה אחרת. רות ואחותה הצעירה יהודית (דיתה) עזבו את בית הספר הכללי ועברו לבית ספר יהודי. בשלב זה נחשפה רות לראשונה להתנכלויות כלפי יהודים. בחמישה לאוקטובר 38', היא הייתה עדה להכאה של יהודי על ידי שני אנשי אס אס ותיארה זאת ביומנה:
זמן קצר לאחר ליל הבדולח נלקחה אחותה הקטנה- דיתה, לאנגליה במסגרת אחד ממשלוחי הילדים וכך למעשה ניצלה. במהלך 1939 הצליחו גם אמה וסבתה של רות לברוח לאנגליה, אך רות עצמה, העדיפה מסיבה לא ברורה, לעבור לנורווגיה. עם הגיעה לנורווגיה התארחה אצל משפחה של אחד מהמכרים של אביה, אך בהמשך עבדה בכמה כפרים, ערכה טיולים ממושכים ולבסוף שכרה חדר במעון לנשים צעירות ולמדה ציור בבית ספר למלאכה ולאמנות. בסך הכל היא חיה בנורווגיה קרוב לארבע שנים, בהן המשיכה לתאר את חוויותיה במקביל לאירועים הפוליטיים של המלחמה. המשוררת הנורווגית גונבור הופמו, הייתה לבת הזוג שלה. אהבתן הולידה כאב גדול, שהוביל לאשפוזה של מאייר לאחר התמוטטות נפשית. וגם לכמה שירי אהבה השזורים ביומניה.
ב-26 בנובמבר 1942, נלקחה רות מאייר מן המעון שבו התגוררה, הובלה לנמל אוסלו ושם הועלתה יחד עם כ-500 יהודים נוספים לספינה 'דונאו' לשטטין ומשם ברכבת לאושוויץ. את המכתב האחרון כתבה לאהובתה על סיפון האונייה: "אני חושבת שטוב שקרה כך. מדוע לא נסבול, אם יש סבל רב כל כך?" באושוויץ נרצחה בתאי הגזים יחד עם היהודים הנוספים שהגיעו איתה מיד עם הגיעם.
פרסום היומן.
יומנה של רות מאייר הגיע לידיה של חברתה, המשוררת הנורווגית גונבור הופמו ונשמר בידיה ובידי אחותה של רות במשך עשרות שנים. לאחר מותה של הופמו ב-1995 הוחל בעריכת היומן ובעיבודו לספר. הספר נערך מתוך 1,100 דפי יומן וכ-300 דפי מכתבים שנכתבו בין השנים 1933-1942 (גילאי 13-22). הספר, בעריכתו של יאן אריק וולד, פורסם לראשונה בנורווגיה ב-2007 ועם פרסומו, זכתה רות לכינוי אנה פרנק של נורווגיה. מאוחר יותר תורגם הספר לעברית וראה אור בהוצאת שוקן, בשנת 2011.
ויליאם הייז
WebKit
WebKit הוא מנוע פריסת תצוגה של חברת אפל המאפשר הצגה מעוצבת של דפי אינטרנט. מנוע זה מורכב מ-WebCore המבוסס על המנוע KHTML של Konqueror, ומ-JavaScriptCore המבוסס על מנוע KJS שפותח כחלק מפרויקט KDE.
היסטוריה.
פרויקט WebKit פותח לראשונה עם חברת אפל על ידי דון מלטון ב-25 ביוני 2001, כפרויקט פיצול של הפרויקטים KHTML ו-KJS של קבוצת KDE.
שימושים.
מנוע ה-WebKit משמש בעיקר את הדפדפנים ספארי, גוגל כרום ואת דפדפן ברירת המחדל של אנדרואיד. כמו כן מיועד לשמש בעתיד את דפדפן אופרה. עם זאת, הודיעה חברת גוגל כי היא מתכוונת להוציא את מנוע ה-WebKit מהדפדפן שלה ולשווק מנוע פריסת תצוגה חדש בשם Blink.
דויטשה מרינה
הדויטשה מרינה (גרמנית: Deutsche Marine) הוא הצי של גרמניה והוא חלק מהצבא הגרמני, הבונדסוור.
היסטוריה.
שורשיו של הצי הם בצי האימפריאלי, הרייכספלוטה. הרייכספלוטה היה הצי הגרמני הראשון שהשתמש בדגל גרמניה כדגלו. הרייכספלוטה התקיים משנת 1843 עד שנת 1853. בשנת 1867 הוקם צי הקונפדרציה הצפון-גרמנית, שהתקיים עד איחוד גרמניה בשנת 1871 בידי אוטו פון ביסמרק. משנת 1871 ועד סוף מלחמת העולם הראשונה נקרא הצי הצי הקיסרי. לאחר סוף מלחמת העולם הראשונה והקמת רפובליקת ויימאר נקרא הצי הגרמני הרייכסמרינה עד שבשנת 1935 שונה שמו של הצי לקריגסמרינה בידי אדולף היטלר. לאחר תבוסת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה נוצר המנהל הגרמני לשליית מוקשים. ב-1956 הוקם רשמית הבונדסמרינה, הצי הפדרלי, בעוד שבגרמניה המזרחית הוקם הפולקסמרינה. ב-1990 התאחד האחרון לתוך הבונדסמרינה ומאז פועל הצי תחת השם דויטשה מרינה.
בשנת 2014 הוקם מחדש הגדוד הימי, שהוא יחידת נחתים.
פעילות.
הצי הגרמני לוקח חלק בנאט"ו.
דויטשה מרינה מוביל את פעילותו הימית של יוניפי"ל, ומפעיל במסגרתו שתי פריגטות, ארבעה כלי שיט קטנים לתקיפה, ושתי ספינות עזר, במטרה למנוע הברחת נשק. ב-26 באוקטובר 2006, אירעה תקרית בין ספינת הביון הגרמנית אלסטר בעת ששייטה מול חופי לבנון כחלק מכוח יוניפי"ל, לבין חיל האוויר הישראלי, במהלכה הוזנקו מטוסים לעבר הספינה ומסוק שהמריא ממנה.
אמצעי לחימה.
בסך הכל יש בצי הגרמני כ-81 ספינות זמינות, בתפוסה של 220,000 טון:
ללכת שבי אחרייך
ללכת שבי אחרייך הוא שיר שכתב אהוד מנור, הלחינה ועיבדה נורית הירש ושרה אילנית בתקליט הסולו השני שלה לאחר פירוק הצמד אילן ואילנית. השיר התפרסם בשנת 1974 והגיע למקום ה-24 במצעד העברי של קול ישראל, והיא אף זכתה בתואר זמרת השנה.
השיר הוא שיר אהבה למדינה שנועד לנחם בתקופת המשבר לאחר מלחמת יום כיפור. בביצועו המקורי השתתפו חברי שלישיית צבע טרי. בתחילת הפזמון החוזר כללה נורית הירש ציטוט מוזיקלי קצר מתוך התקווה.
אהוד מנור מצטט בבית השלישי של השיר את הפיוט "יעלה תחנוננו" הפותח את הסליחות לליל יום הכיפורים במנהג אשכנז:
מקור הביטוי הוא תנ"כי: "עולליה הלכו שבי לפני צר..." (). כפשוטו - ליפול בשבי, בהשאלה - להיות כרוך אחרי מישהי כשבוי.
מכבי פנאטיקס
תוכנית ואלקירי
רוס לינץ
הוואי 5-0
הוואי חמש אפס
לאה זמרי
לאה רביד הורביץ-זמרי (25 באוגוסט 1933 - 6 בדצמבר 1956) הייתה אתלטית ישראלית ומורה לחינוך גופני. אלופת ישראל ושיאנית ישראל בריצת משוכות, אלופת המכביה השלישית בקפיצה לרוחק, אלופת המכביה הרביעית בריצת 80 מטר משוכות ונציגת ישראל באולימפיאדת הלסינקי (1952).
ביוגרפיה.