יישומים רבים של משפט בליכפלדט, כגון השימוש בו להוכחת למת מינקובסקי, חותרים למציאת נקודת סריג שונה מאפס בעבור קבוצה גדולה מספיק, אך כזאת שאינה קמורה. בהוכחת למת מינקובסקי, קשר המפתח בין הקבוצות formula_33 ו-formula_35 אשר גורם להוכחה כולה לעבוד הוא העובדה שכל ההפרשים בין זוגות של נקודות (כלומר ההפרשים בין הווקטורים המתאימים לנקודות) ב-formula_35 משתייכים ל-formula_33. אף על פי כן, בעבור קבוצה formula_33 שאינה קמורה, ייתכן מצב בו ההפרש בין זוג נקודות של formula_35 אינו שייך formula_33, מה שהופך את הטכניקה של הוכחת למת מינקובסקי ללא שמישה. ניתן במקום זאת למצוא את תת-הקבוצה הקמורה והסימטרית ביחס לראשית הגדולה ביותר formula_59, ואז להפעיל את בלמת מינקובסקי לגבי formula_60, או באופן שקול להשתמש במשפט בליכפלדט לגבי formula_61. אף על פי כן, במקרים רבים לקבוצה לא קמורה formula_33 יש תת-קבוצה formula_63 שהיא גדולה יותר מ-formula_61, אשר כל ההפרשים בין זוגות נקודות שלה שייכים ל-formula_33. כאשר זה המקרה, גודלה הרב יותר של formula_66 בהשוואה ל-formula_61 מוביל לחסמים טובים יותר לגבי השאלה כמה גדולה צריכה להיות הקבוצה formula_33 כדי להבטיח שהיא תכיל נקודת סריג.
בעבור תחום כוכבי סימטרי ביחס לראשית, ניתן להיעזר בחשבון הוריאציות, כדי למצוא את הקבוצה הגדולה ביותר formula_69 אשר כל ההפרשים בין נקודות שלה שייכים ל-formula_33. יישום מעניין אחד של הטכניקות הללו הוא לבעיה של קירובים דיופנטיים סימולטניים, שנוגעת לשאלה איך לקרב קבוצה של מספרים אי-רציונליים על ידי מספרים רציונליים שלכולם יש מכנה זהה.
הכללות.
משפטים אנלוגיים למשפט בליכפלדט הוכחו עבור מבנים גאומטריים אחרים מסריגים, ומראים שתחומים גדולים מספיק מכילים נקודות מהמבנים גם במקרים אלו. אלו כוללים משפטים עבור חבורות פוקסיות, ועבור ריצופים ארכימדיים.
כדוריד שדה
כדוריד שדה (באנגלית: Field handball; ידוע גם בשם outdoor handball או grass handball) היה דומה למה שכיום מכונה כדוריד ושוחק באולימפיאדת ברלין 1936.
הספורט משוחק על מגרש דשא (בדומה למגרש כדורגל) באורך של בין 90 ל-110 מטר, ורוחב של 55 עד 65 מטר. למגרש יש שני קווים מקבילים שמרחקם הוא 35 מטר מקו השער, המחלק את המגרש ל־3 חלקים; לכל חלק במגרש יכולים להיות עד 6 שחקנים של כל קבוצה. אזור השער הוא קו חצי עיגולי ברדיוס של 13 מטר, וסימן העונשין במרחק 14 מטרים מהשער. רוחב השער הוא 7.32 מטרים וגובהו 2.44 מטרים.
המשחק משוחק עם אותו הכדור כמו של הכדוריד המקורה על ידי שתי קבוצות של 11 שחקנים (בתוספת 2 שחקני חילוף) והמשחק מתחלק לשתי מחציות שכל אחת מהם היא 30 דקות (90 דקות בסך הכל).
ענף הכדוריד התפתח וגדל בפופולריות והחליף את כדוריד השדה, וכתוצאה מזה אליפות העולם בכדוריד שדה התקיימה בשנת 1966 בפעם האחרונה.
אליפות ישראל בהיאבקות חופים
אליפות ישראל בהיאבקות חופים, היא תחרות ספורטיבית בהיאבקות בסגנון חופשי, החשובה ביותר בישראל בענף זה, לנשים ולגברים הנערכת בישראל משנת 2021. האליפות נערכת תחת "איגוד ההיאבקות בישראל". מתאבק אשר זוכה באליפות מקבל אישור להשתתף באליפות אירופה ובאליפות העולם. באליפות ישראל יכולים להשתתף נערות מגיל 15 ונערים מגיל 16.
מונורכיזם אפשרי של אדולף היטלר
האפשרות כי לאדולף היטלר היה רק אשך אחד הייתה נושא שוליים בקרב היסטוריונים ואקדמאים החוקרים את הפיהרר הגרמני. ייתכן שהשמועה היא מיתוס אורבני, שמקורו אולי במארש הבריטי הישן "Hitler Has Only Got One Ball".
רופאו של היטלר ארווין גיסינג ורופאו האישי תיאודור מורל הכחישו בתוקף את תאוריית המונורכיזם של היטלר ואמרו כי אין בעיה עם אשכיו. עם זאת, היטלר סירב לעיתים קרובות להתפשט לבדיקות רפואיות. בשנת 1970 טענה ברית המועצות שנתיחה שלאחר המוות הראתה שלהיטלר חסר אשך; הדיוק ההיסטורי של הדוח שנוי במחלוקת. בדצמבר 2015 דווח כי ברשימות הרופאים מכלא לנדסברג נכתב כי להיטלר הייתה טמירות אשכים מצד ימין. על פי עדויות מבדיקה רפואית שנכפתה שעבר היטלר ב-1923.
עדויות שונות.
תיעוד רפואי ממלחמת העולם הראשונה.
בנובמבר 2008 פורסמה בעיתונות עדות של חובש צבאי שטיפל בהיטלר לאחר שנורה בחזית המערבית במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פי עדות זו, חובש לשעבר בצבא הקיסרות הגרמנית בשם יוהאן ימבור מסר עדות לכומר פולני והיסטוריון חובב, פרנסיסק פאולאר, בשנות ה-60, כיצד הציל את חייו של היטלר בשנת 1916 לאחר שנפצע פציעה במפשעה וראה שאיבד אשך. ימבור אמר שכאשר הם סחבו את היטלר משם, הם נתקלו באש צרפתית ונאלצו לנטוש אותו באופן זמני, ועל כך הוא החל לצרוח בקול רם מאוד, הפציר בהם לחזור ואיים עליהם במשפט צבאי אם ישאירו אותו מאחור. תיעוד השיחה של פאולאר עם ימבור התגלה על ידי קרובי משפחתו של פאולאר ופורסם על ידי הסופר הפולני גז'גורז וואוצ'ני. העיתון בילד טען שעל פי ימבור, "בטנו ורגליו היו מכוסות בדם. היטלר נפצע בבטן ואיבד אשך. השאלה הראשונה שלו לחובש הייתה: 'האם אני עדיין יכול להביא ילדים?'"
תיעודים צבאיים מראים כי היטלר אכן נפצע בשנת 1916 במהלך הקרב על הסום, במה שתואר כפצע במפשעה או בירך שמאל כאשר פגז התפוצץ בשוחה של רצי משלוח. היסטוריונים אחרים, עדכניים יותר, כמו איאן קרשו, מסיקים אף הם שהפצע היה בירכו השמאלית של היטלר.
תיעוד מהכלא.
בדצמבר 2015 פורסם כי מסמכים מכלא לנדסברג אמורים להיחשף ולהתאגד לספר. אחד מהם היה מסמכו של רופא הכלא, יוזף ברינשטיינר. על פי דיווחים, הלה בדק את היטלר ב-1923, וציין כי יש לו טמירות בצד ימין.
ניתוח סובייטי.
בשנת 1968 פרסם העיתונאי הסובייטי לב בז'מנסקי את ספרו "מותו של אדולף היטלר". בספר הוא מתאר נתיחה גופנית משפטית סובייטית לכאורה ופרסם את נתוני הנתיחה לכאורה שנערכה על ידי פאבסט שקרבסקי. בספר נאמר, כי מסמך זה נכתב זמן קצר לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה. על סמך בדיקת השרידים שנחשדו כשייכים להיטלר, הוסק כי הוא היה מונורכיד. שקרבסקי קבע בדוח הנתיחה:
רוברט ג.ל. ווייט, גיבה טענות אלה בספרו "האל הפסיכופתי: אדולף היטלר" (1978):
היסטוריונים הגיעו למסקנה שמאז 1945, ברית המועצות הציגה גרסאות שונות באשר למצבו של היטלר. דבר ההוביל לחשש שמסקנות הנתיחה הוטו בשל תעמולה. העיתונאי רון רוזנבאום טוען בספרו "Explaining Hitler" כי לא ניתן לקבל את נתיחת הגופה הסובייטית של היטלר כסמכותית ועניינית מכיוון שנאמר כי גופתו של הפיהרר הוצתה כמעט לחלוטין לאחר התאבדותו בתוך הפיהררבונקר. לא היו שרידים מספקים לביצוע ניתוח ראוי כלשהו. רוזנבאום מציע כי בהתבסס על מידע מהרופא של היטלר עצמו וביטולים של מחברי הטופס שפורסם, דוח הנתיחה הסובייטי הוא בדיה.
ההיסטוריון אנטון יואכימסטאלר, בחקירתו הנרחבת של נסיבות מותו של היטלר, מצטט פתולוג גרמני שדיבר על הנתיחה המתוארת בספרו של בז'מנסקי: "הדו"ח של שקרבסקי מגוחך... כל אחד מהעוזרים שלי היה יכול להציג דוח יותר טוב... כל העניין הוא פארסה... זו עבודה גרועה בצורה בלתי נסבלת... תמליל קטע הנתיחה שלאחר המוות מה-8 במאי 1945 מתאר הכל מלבד את היטלר." ההיסטוריון הנודע איאן קרשו כתב שגופותיהם של אווה בראון והיטלר כנשרפו במלואן כאשר הצבא האדום מצא אותן, עם רק עצם לסת תחתונה ושיניים שניתן היה לזהות כשרידיו של היטלר. ההיסטוריון לוק דאלי-גרובס קבע כי "החיילים הסובייטים הרימו כל עיסה שהם מצאו מול יציאת הבונקר של היטלר, הכניסו אותן לקופסה וטענו שמדובר בגופות של היטלר ואווה. ההתנהגות הלא מקצועית של קציני המודיעין הסובייטים, האיכות הירודה של חקירותיהם כתוצאה מכך מביאים למסקנה שדו"ח הנתיחה מפוקפק, רצוף סתירות מדעיות ונגוע במניעים אידאולוגיים... מביאים אותי להסכים עם היסטוריונים, כגון יואכימסטאלר, פסט וקרשו", שהגיעו למסקנה שהסובייטים לא מצאו את היטלר.
ראיון עם הרופא הסובייטי לשעבר, סא"ל פאבסט שקרבסקי, שהוביל את נתיחת הגופה של היטלר נמצא במדור התוספות ב-DVD של הסדרה הדוקומנטרית משנות ה-70 "העולם במלחמה". שקרבסקי טען כי מי שביצעו את הנתיחה לכאורה מצאו במפתיע אשך אחד חסר. שקרבסקי קבע חד משמעית שהיטלר לא נורה בראשו. זאת בניגוד ברור לראיות שקבעו כי היטלר ירה לעצמו ברקתו הימנית, וכי גרסאות שונות לגורלו של היטלר הוצגו על ידי ברית המועצות בהתאם לרצונותיה הפוליטיים.
שיר.
במהלך מלחמת העולם השנייה, השיר "Hitler Has Only Got One Ball" היה פופולרי בקרב אזרחי בריטניה. הסופר הבריטי דונאו אוב'ריאן אמר שאביו, טובי אוב'ריאן, כתב את מילות השיר מקוריות באוגוסט 1939 כחלק מתוכנית התעמולה הרשמית של המדינה. דבר שהוביל לחשד שמקור המיתוס הזה נובע מהשיר הבריטי.
הרמזים מודרניים.
חברי להקת Violent Femmes בריאן ריצ'י וויקטור דלורנצו החלו את דרכם המוזיקלית יחד כשניגנו בהרכב בשם "Hitler's Missing Testis" (אשכו החסר של היטלר).
הקומיקאי הארלד שמידט השתמש בשמועה על פיה היטלר איבד את האשך שלו כתוצאה מפציעה ממלחמת העולם הראשונה כחומר לפרודיה על היטלר משנת 1999 בתוכניתו, "Die Harald Schmidt Show". על פי המערכון, היטלר התחיל את המלחמה רק כדי למצוא את "הביצה החסרה" שלו. המערכון הפך לאחד הידועים מבין מערכוני התוכנית. הסרטון אף היה לאחד ממאה הסרטונים הנצפים בגוגל וידאו לשנת 2007.
המונורכיזם של היטלר שימש כביצת פסחא במשחקי וידאו של Sniper Elite.