כתוצאה מהמהלך נתבטלו כל הצווים והמינויים של פרידריך בהיותו עוצר והוראותיו של קונראד כפי שניתנו על ידי נציגיו. צבא שגויס על ידי משפחת איבלין עלה על העיר צור בה ישבו נציגי המלך ובזכות הסכם סודי עם בורגני העיר נפתחו בפניהם השערים והם דחקו את הכוח הקיסרי אל מצודת העיר. לאחר חודש של מצור נכנעו מגיני המצודה ביום 10 ביולי 1243. משדרשו אליס מקפריסין ובעלה ראול מסואסון לקבל לידם את העיר הודיעו להם האיבלינים כי מאחר ששאלת השלטון בממלכה לא נפתרה באופן סופי הם יחזיקו בהם עד שיהיה ברור למי עליהם למסור אותם. בכל תקופה זו שלטו בארץ אצילי מפלגת הברונים המקומיים בתהליך ששלל ממלכת ירושלים שלטון מרכזי ואיפשר אנרכיה מוחלטת בחסות החוק, הצדדים הניצים על הכתר עצמו החזיקו בתואר שהוגדר על ידי היסטוריון של התקופה "שאין בידו כוח ולא פיקוד ואין הוא אלא צל".
ראול מסואסון הגיע למסקנה כי מעמדו כנסיך - בעל חסר כל השפעה ומעמד עזב את ארץ הקודש ואת אשתו אליס בשנת 1244 שנפטרה בעכו בשנת 1246.
קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות
קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות היא מכללה למקצועות ויזואליים-יצירתיים, הממוקמת בתל אביב. בוגרי המוסד הם אמנים, יוצרים ואנשי מקצוע בתחומי הצילום, הקולנוע, אנימציה וכתיבה.
היסטוריה.
המכללה נוסדה בשנת 1978 על ידי אריה המר ומיכל רובנר כ"חדר חושך להשכרה" בדירת מרתף ברחוב שלמה המלך בתל אביב. התקיימו בה בתחילה קורסי צילום, פיתוח והדפסה בשחור-לבן על פי דרישת הפונים. בשנת 1980 נוסדה המחלקה לצילום, אליה הצטרפה חמש שנים לאחר מכן, בשנת 1985 המחלקה לקולנוע, ובשנת 1992 נוסדו המחלקה למדיה דיגיטלית ולאנימציה והמחלקה לכתיבה ולתסריטאות.
בית הספר נדד מאז משכנו הראשון לרחוב ביאליק לצד המזרקה ומשם לבניין ברחוב אלנבי, פינת ברנר.
ב-1990 עבר בית הספר למתחם יד חרוצים ברחוב ריב"ל שם שכן במשך עשור וב-1999 עבר למעונו העכשווי ברחוב ריב"ל.
בעוד שהמחלקה לצילום תרמה להתפתחות הצילום המקומי כמדיום אמנותי וכביטוי אישי, המחלקה לקולנוע הייתה מבין מסגרות הלימוד הראשונות, אם לא היחידה באותה עת, אשר אימצה ללימודי הקולנוע, את הווידאו ככלי הוראה ולימודים זמין, בעל עלויות נמוכות מאלו של הפילם. המחלקה למדיה דיגיטלית ולאינמציה, הקדימה את זמנה ועם הקמתה בשנת 1992 שמה לה למטרה לחקור את השפעות המהפכה הדיגיטלית על העשייה האמנותית והתרבותית ולקחת חלק בניסוחן המחודש - תחומים ומושגים שבחלקם נהגו ב'קמרה', לצורך בניית תשתית ללימודי התקשורת החזותית, כמקובל היום ברוב האקדמיות בעולם.
גם המחלקה לכתיבה הציעה מסגרת לימודים ייחודית אשר שילבה התנסות בתחומי הכתיבה השונים, ואיזון שאינו בנמצא במוסדות אקדמיים אחרים, בין יסודות תאורטיים לבין עבודה מעשית ואינטסיבית בסדנאות כתיבה כמותן ניתן למצוא היום בתוכניות היוקרתיות של אוניברסיטאות מובילות בארצות הברית.
במהלך שנת 2005 בית הספר עמד על סף סגירה אחרי שקיעה בחובות ואיום בפשיטת רגל. לקראת כנס חירום שנערך בסינמטק ת"א במטרה לקבל תמיכה נוספת ממשרד התרבות, סיפר מנהל בית הספר אריה "בית הספר קיבל תמיכה לא אפסית יחסית למוסדות מקבילים... הסכנה היא מיידית. אם לא נעשה, לא נהיה". על פי משרד התרבות בעיות ניהוליות חמורות בבית הספר גרמו להצטברות חובות של מיליוני שקלים לאורך השנים.
בספטמבר של אותה השנה בית הספר נרכש על ידי יואב גרא, מנהל בית הספר "סאונד – בית הספר הישראלי לעיצוב ולהנדסת קול", ששכן באותו מבנה וקיים יחסי ידידות וגומלין עם קמרה אובסקורה החל משנת 1990.
גרא מנהל את בית הספר בשותפות עם ינאי ספרני.
הלימודים בבית הספר.
הלימודים ב”קמרה אובסקורה” מתמקדים במקצועות ויזואליים-יצירתיים המקיימים דיאלוג עם קדמת הטכנולוגיה, עם עולם המדיה ועם עולם האמנות.
לצד הוראת הפן המסורתי של תחומי הלימוד ומתן תשומת הלב לעקרון הרציפות, ער בית הספר לחשיבות שילוב העתיד במסורת העבר, לטיפוח ההון הלימודי והמקצועי שנצבר, כל זאת תוך שמירת המתח הבונה בין אמן לאומן, בין מקצוענות לאמנות.
בבית הספר ארבע מחלקות ללימודים מלאים: צילום, קולנוע, אנימציה ובית הספר לכתיבה.
במסגרת הלימודים מתקיים שיתוף פעולה בין-מחלקתי המפרה ומעמיק את היצירה בכל אחת מהמחלקות, והתלמידים מוזמנים לשלב התמחויות וקורסים ממחלקות בית הספר המקבילות וכן מבית הספר "סאונד" השכן.
מתכונת הלימודים היא שלוש שנות לימוד; שנתיים ראשונות המכשירות את התלמידים ביסודות המקצוע ושנה שלישית המיועדת להתמחות מקצועית.
בסיום שלוש שנים מאפשר בית הספר לתלמידים המעוניינים לבצע פרויקט אישי במהלך שנת לימודים נוספת.
לצד מסגרת הלימודים המלאה, בית הספר מקיים מסגרת ייחודית ללימודי ערב, תוכנית בת שנתיים, המיועדת לאנשים עובדים המעוניינים בתפנית מקצועית וכן מערך עשיר של 'קורסי חוץ' לחובבי צילום, קולנוע וכתיבה.
“קמרה אובסקורה” משתפת פעולה עם College Mercy בארצות הברית ובאפשרות בוגריה להשלים לימודים לתואר ראשון של בתחומים מנהל עסקים, מדעי המחשב ופסיכולוגיה.
כמו כן מתקיימים ימי עיון בעניינים אקטואליים הקשורים לתחומי הלימוד בבית הספר; זכויות יוצרים במוזיקה, בקולנוע ובטלוויזיה, מגמות והתפתחות בתעשיית האנימציה, דיון על תעשיית הטלנובלות, יום עיון על אופני ייצוג של השואה בקולנוע, בשיתוף עם מרכז הצפייה של יד ושם, ערבי השקה משותפים עם הוצאות ספרים ועוד. בנוסף לפעילויות מגוונות אלו מקיים בית הספר פעילויות תרבותיות למען הקהילה והציבור הרחב כדוגמת: פעילות לטובת תושבי הצפון בעת מלחמת לבנון השנייה וסדנאות לבני נוער בעת שביתת המורים.
בית השקעות
בית השקעות הוא עסק העוסק בהשקעת כספי לקוחותיו בשוק ההון. שירותיו העיקריים של בית ההשקעות כוללים בדרך כלל את המרכיבים הבאים, כולם או חלקם: ניהול תיקי השקעות של לקוחותיו, ניהול קרנות נאמנות וקופות גמל וחיתום ניירות ערך. לצד השירותים הללו הנוגעים להשקעה עצמה, לרוב כולל בית השקעות גם שירותי ייעוץ השקעות, המעניקים ייעוץ ללקוחותיו בנושאי מיזוגים ורכישות.
בבתי ההשקעות יש המנהלים גם חשבון נוסטרו, שהוא תיק השקעות של בית ההשקעות עצמו. מצב זה עלול ליצור ניגוד עניינים בין האינטרס של בית ההשקעות לזה של לקוחותיו. גם ניהול קרנות נאמנות עלול ליצור ניגוד עניינים, כאשר בית ההשקעות מעדיף השקעה בקרנות הנאמנות שלו.
תפקידים בבית השקעות.
עיסוקים אופייניים בבית השקעות הם:
בישראל הפיקוח על פעולתם של בתי השקעות נעשה על ידי רשות ניירות ערך ועל ידי אגף שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר.
אנציקלופדיה אריאל
מברק ריגנר
מברק ריגנר הוא כינויו של מברק שבו הביא גרהארט ריגנר, נציג הקונגרס היהודי העולמי בשווייץ בעת מלחמת העולם השנייה, לידיעת העולם את הידיעה שמסר לו התעשיין הגרמני אדוארד שולטה, בדבר הפעלת הפתרון הסופי - תוכנית ההשמדה הטוטאלית של היהודים באירופה על ידי גרמניה הנאצית.
המברק.
בימי מלחמת העולם השנייה פעל בפולין תעשיין גרמני אנטי-נאצי ושמו אדוארד שולטה כמנהל חברת מכרות גרמנית. אזור פעולתו היה בשלזיה, בקרבת מקום למחנה ההשמדה אושוויץ. במסגרת תפקידו נסע לעיתים קרובות לשווייץ, ובהיותו שם מסר מידע לשירותי המודיעין של בעלות הברית. ב-29 ביולי 1942 עלה שולטה על רכבת מפולין לשווייץ, בנסיעה שמטרתה הייתה לחשוף בפני הארגונים היהודיים בשווייץ, ודרכם בפני בעלות הברית, את דבר ביצועו של "הפתרון הסופי" להשמדתם של כל יהודי אירופה באמצעות הגז ציקלון בה. בהגיעו לשווייץ נפגש שולטה בציריך עם איש עסקים יהודי בשם איזידור קופלמן, עמו היו לו קשרי עסקים, וגילה לו את הסוד הנורא. קופלמן העביר את המידע ליהודי בשם בנימין סגלוביץ', שניהל את לשכת המידע של הקהילות היהודיות בשווייץ. סגלוביץ' העביר את המידע לגרהארט ריגנר, נציג הקונגרס היהודי העולמי בשווייץ.
ריגנר עמד על חשיבות הידיעה ועל חומרתה, וראה לנכון להעבירה לידי ממשלות בעלות הברית ומנהיגי יהדות העולם. ריגנר התקשר להווארד אלטיג, סגן הקונסול האמריקאי בז'נבה, מסר לו את המידע וביקש שיעבירו למשרד החוץ האמריקאי, ולידיעת הרב סטיבן וייז, ממנהיגי יהדות ארצות הברית. אלטינג העביר את המידע במברק למשרד החוץ, וציין כי ריגנר הוא מקור מהימן.
ריגנר העביר ב-29 באוגוסט 1942 מברק זהה, באמצעות הקונסוליה הבריטית, גם לידיעת חבר הפרלמנט הבריטי היהודי סידני סילברמן. משרד החוץ האמריקאי לא העביר את תוכן המברק לרב וייז והרב וייז קיבל את תוכנו מידי סידני סילברמן.
המברק, שבספרי ההיסטוריה זכה לכינוי "מברק ריגנר", נחשב לידיעה שאישרה בעיני בעלות הברית ויהדות העולם את דבר ההשמדה הטוטאלית של יהודי אירופה בידי הנאצים.
להלן תוכנו של המברק:
תגובת בעלות הברית.
לימים התברר כי המידע שהעביר אדוארד שולטה, שנכלל במברק ריגנר, איננו מדויק; רצח היהודים כבר לא היה בדיון ועמד להתחיל, אלא היה כבר בעיצומו, לאחר שהחל עם פעולות האיינזצגרופן בעת הפלישה לברית המועצות, והשימוש בחומצה פרוסית - ציקלון בה, כבר החל במחנה ההשמדה אושוויץ. כמו כן הידיעה כי נקבע מועד יעד לסיום ההשמדה בסוף 1942 לא היה נכון, ההשמדה נמשכה במלוא המרץ גם בשנים שלאחר מכן ועד לסיום המלחמה. גם במברק עצמו הובעה הסתייגות באשר לדיוקו של המידע. עם זאת היה במברק אישור למידע שהגיע לבעלות הברית ממקורות שונים בדבר ההשמדה הטוטלית.