בבולוניה היו תיאטראות שונים שהעלו אופרות מאז ראשית המאה ה-17, אך כולם נזנחו או עלו באש. עם זאת, מאז ראשית המאה ה-18, העלה "תיאטרו מרסיליי-רוסי" יצירות אופראיות של מלחינים פופולריים בני התקופה, בהם ויוואלדי, גלוק וניקולו פיצ'יני. "תיאטרו מלווצי", שנבנה בשנת 1651 ובו הוצגה לראשונה בבולוניה אופרה של גלוק, "דמופואונטה", נשרף כליל בפברואר 1745. אירוע זה האיץ את בנייתו של תיאטרון ציבורי חדש, ה"נואובו תיאטרו פובליקו", כפי שנקרא התיאטרו קומונאלה בעת פתיחתו ב-14 במאי 1763.
תוכנית ופתיחה.
האדריכל אנטוניו גאלי ביביינה זכה בתחרות על תכנון התיאטרון, על אף התנגדות מצד כמה ממגישי התוכניות שהפסידו בה, וחנוכת הבניין צוינה בהצגת "Il trionfo di Clelia" של גלוק, שנכתבה לכבוד האירוע. האולם בצורת פעמון, שכלל ארבעה נדבכי תאים בתוספת תא מלכותי ויציע קטן, שתקרתו המצוירת יצרה רושם שהוא פתוח לשמיים, נבנה בעיקר מאבן, כהגנה מפני שרפה. אלא שחלק גדול מן העבודה לא הושלם, בייחוד החזית, שבנייתה לא הסתיימה עד 1936. גם רבים מן המתקנים מאחורי הקלעים, שנועדו לאפשר הצגות אופרה, נשארו באמצע העבודה והושלמו רק תחת איום בתחרות מתיאטרון אחר בשנת 1805.
הנואובו תיאטרו פובליקו, ובהמשך תיאטרו קומונאלה, היה בית האופרה הגדול הראשון שנבנה במימון הציבור והיה רכוש העיר ואזרחיה. אף כי 35 מתוך 99 תאי התיאטרון נמכרו לשימוש פרטי, תנאי הבעלות היו ייחודיים בהיותם מוגבלים "לזכות השכירות המתמדת", בניגוד לבעלות ושליטה מוחלטת. החוזה הקנה לרוכש זכות מתמדת לתא שנבחר מראש, לו ולמשפחתו, אך רק ליצירות הרואיות או לדרמה פר מוזיקה בימתית. זאת, יחד עם הדרישה מבעלי התאים לתת מימון נוסף ליצירות משני סוגים אלה, הביאו לחילוקי דעות משפטיים חוזרים ונשנים במשך השנים. לא פעם היה קשה לסווג יצירה מסוימת, ובשנת 1917, עם הצגת "רונדין" (כיוון שאיש לא יכול היה להחליט אם האופרה של פוצ'יני היא דרמה מוזיקלית או לא), הוגבלה זכות הראשונים של שוכרי התאים לזכות קדימה ברכישת התא ולהנחה מסוימת בדמי השכירות, בית האופרה הזה הציב את בולוניה לצד כרכים חשובים באיטליה, שהתגאו בבתי אופרה במאה ה-18, כמו רומא, טורינו ונאפולי.
שיפוצים שונים התבצעו בין 1818 ל-1820 ושוב ב-1853–1854. אחרי ששרפה כילתה את רוב שטח הבמה בשנת 1931, נסגר התיאטרון ונפתח שוב מחדש רק ב-14 בנובמבר 1935. בשלב זה פינה האולם הפעמוני המקורי את מקומו לאולם בצורת פרסה, שהכיל 1,034 מושבים.
אופרות שהוצגו בבית האופרה ואנשים שהיו קשורים אליו.
במשך המאה ה-19 הוצגו באולם עשרים אופרות מאת רוסיני, ושבע מעשר האופרות של בליני הוצגו שם בשנות ה-30' של המאה. יצירות מאת ורדי וכן, בשנת 1871, הבכורה האיטלקית של "לוהנגרין" מאת וגנר, שלטו ברפרטואר התיאטרון כשהמאה ה-19 התקדמה לקראת סופה. למעשה, בולוניה הייתה לאתר הצגתן של עוד כמה ביצועי בכורה איטלקיים של אופרות מאת וגנר, שהידועים בהם הם "ריאנצי", בנוכחות המלחין, ופרסיפאל ב-1 בינואר 1914.
עוד אישיות בולטת שהייתה בקשר עם תיאטרו קומונאלה מ-1894 ואילך היה המנצח ארטורו טוסקניני, שהעלה שם את "פלסטאף" של ורדי בשנה זו והמשיך לנצח שם עד מלחמת העולם השנייה.
השמורה הביוספרית לנסרוטה
שלום הורוביץ
שלום הורוביץ (6 בספטמבר 1881 – 1 בפברואר 1956) היה מבכירי עורכי הדין בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי ובשנים הראשונות של מדינת ישראל.
קורות חייו.
שלום (סולומון) הורוביץ נולד בשנת 1881 בעיר מנצ'סטר באנגליה, אליה היגר אביו יעקב הלוי איש הורוביץ ממזרח אירופה וקיים בית של תרבות יהודית שורשית.
את השכלתו רכש שלום הורוביץ באוניברסיטת קיימברידג' בה קיבל בהצטיינות את התואר מוסמך במדעי הרוח בלימודים קלאסיים. המשיך בלימודי משפטים אותם השלים בשנת 1907 ומאז ועד לשנת 1922 עבד כעורך דין במנצ'סטר. עלה לארץ ישראל, לא במטרה להשתקע בה, אלא הוזמן אליה ביוזמתו של רואה חשבון ישעיהו ברוידא, שהיה איש הכספים של ההנהלה הציונית. בארץ, שהייתה נתונה תחת שלטון בריטי, נזקקו אנשי היישוב העברי לסיוע משפטי במערכת המשפט הבריטית והוא הוזמן לארץ בשל בקיאותו במשפט הבריטי. תחילה עבד בשותפות עם עוה"ד הארי סאקר במשרדו ירושלים. המשרד ייצג, בין השאר, את פנחס רוטנברג, את חברת החשמל, את האוניברסיטה העברית ואת הסוכנות היהודית. לאחר שנים אחדות עמד שלום הורוביץ כראש משרד עורכי הדין ש. הורוביץ ושות'.
בין היתר ייצג שלום הורוביץ, ביחד עם עורך הדין הוראס סמואל, בערעור שהתקיים בבית המשפט המנדטורי לערעורים, את הנאשמים ב"משפט עפולה", בו הורשע חקלאי ממושב בלפוריה בהריגת ערבי בעת העלייה על הקרקע של העיר עפולה. הסניגורים הביאו לביטול פסק הדין ולעריכת משפט מחודש שבו זוכה הנאשם.
במסגרת משרדו שימש הורוביץ כיועץ המשפטי של רוב החברות הכלכליות הגדולות בארץ בתקופת שלטון המנדט, כחברת החשמל וחברת האשלג. היה יועץ משפטי לחיים ארלוזורוב ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. שלום הורוביץ פעל כראש המשרד עד שפרש מעבודתו המקצועית בשנת 1941 בהגיעו לגיל שישים. המשרד ממשיך להתקיים והוא נמנה עם משרדי עורכי הדין המובילים במדינת ישראל ומעסיק כ-160 עורכי דין, חלקם בעלי רישיונות לעריכת דין גם בחו"ל.
בשנת 1931 בנה הורוביץ את ביתו המפואר ברחוב אחד העם 20 בשכונת טלביה בירושלים. את הבית תכנן האדריכל זולטן שמשון הרמט. שלום הורוביץ, שהיה רווק, התגורר בבית בגפו, אלא שהבית היה פתוח לאנשי תרבות, לקונצרטים קאמריים, להרצאות ולאירועי תרבות שונים. ירושלים של אותן שנים הייתה קוסמופוליטית באופיה ובביתו נשמעו הרבה שפות, ששיקפו את המגוון המיוחד של העיר. הבית הפך לבית ועד של הקהילה התרבותית של ירושלים.
שלום הורוביץ הלך לעולמו בשנת 1956 והובא למנוחות בבית העלמין בסנהדריה.
פעילותו הציבורית.
שלום הורביץ היה פעיל בחיים הציבוריים בארץ ישראל. הוא היה חבר בוועדה שניהלה בשנת 1929 בשם ההנהלה הציונית, את המשא ומתן עם שלטונות המנדט. באותה שנה היה אחד מעורכי הדין שהופיעו מטעם היישוב העברי בפני ועדת שו שחקרה את מאורעות תרפ"ט. היה פעיל בענייני האוניברסיטה העברית בירושלים, חבר בהנהלתה, בחבר הנאמנים ובוועד הפועל שלה. הורוביץ היה אחד מנאמני מכון זיו ברחובות (שלימים הפך למכון ויצמן למדע). כמו כן היה יושב ראש ועד הנאמנים של מכון הנרייטה סאלד למען עליית הנוער וחבר מועצת הדסה.
פעילותו התרבותית.
שלום הורוביץ היה יושב ראש של החברה הירושלמית למוזיקה, גוף אשר בראשית שנות השלושים קיים קונצרטים בעיר.
בשנת 1936 פעל הורוביץ, יחד עם הבריגדיר פרדריק קיש וברוניסלב הוברמן, להקמת התזמורת הסימפונית הארץ-ישראלית, לימים התזמורת הפילהרמונית הישראלית, והיה היושב ראש בפועל של הקרן למען התזמורת. הוא היה אספן של תמונות אמנות שקישטו את ביתו בירושלים, אותו העניק שנים אחדות לפני מותו לקרן היסוד על מנת שישמש כאתר לאירועים ציבוריים.
השמורה הביוספרית לה פלמה
השמורה הביוספרית גראן קנריה
סרגיי שובנקוב
סרגיי ולדימירוביץ' שובנקוב (ברוסית: Серге́й Владимирович Шубенков; נולד ב-4 באוקטובר 1990) הוא אתלט רוסי, אלוף העולם (בייג'ינג 2015) ופעמיים ברציפות אלוף אירופה (הלסינקי 2012 וציריך 2014) בריצת 110 מטר משוכות.
ביוגרפיה.
שובנקוב נולד בברנאול, בדרום סיביר המערבית. הוא בנה של האתלטית נטליה שובנקובה שיאנית ברית המועצות (6 שנים) ומדורגת 11 בכל הזמנים בקרב שבע (6859 נקודות). בשיאה (1984) דורגה במקום שני בעולם, אך היא לא השתתפה במשחקים האולימפיים (לוס אנג'לס 1984), בשל החרם שהטילה מדינתה.
אלוף אירופה.
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביוני 2012 זכה שובנקוב במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.16 שניות, לפני גארפילד דרייה נצרפת (13.20 שניות) וארתור נוגה מפולין (13.27 שניות).
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה באוגוסט 2013 זכה שובנקוב במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.24 שניות, אחרי דייוויד אוליבר (13.00 שניות) וריאן וילסון (13.13 שניות), שניהם מארצות הברית.
באליפות אירופה שנערכה בציריך, שווייץ באוגוסט 2014 זכה שובנקוב במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.19 שניות, לפני ויליאם שרמן מבריטניה (13.27 שניות) ודימיטרי בסקו מצרפת (13.28 שניות) ובכך הגן על תוארו.
אלוף העולם.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט 2015 זכה שובנקוב במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בשיא רוסיה חדש של 12.98 שניות, לפני הנסל פרצ'מנט מג'מייקה (13.03 שניות) ושיאן העולם ארייס מריט מארצות הברית (13.04 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה 2017 התחרה כאתלט עצמאי ולא תחת דגל רוסיה שלא הורשתה להשתתף. הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 13.14 שניות. ביולי 2018 שיפר את שיאו האישי ל-12.92 שניות.
דניאלה קמפבל
מלחמת תרבות
מלחמת תרבות (Culture war באנגלית, Kulturkampf בגרמנית) היא מאבק בין קבוצות הדוגלות בערכים תרבותיים, דתיים ואידאולוגיים שונים, קבוצות המסוכסכות ביניהן עקב השוני הערכי.
דוגמאות לנושאי מאבק במלחמת תרבות יכולים להיות למשל ליברליות מול שמרנות, דת מול חילוניות או מול מדינה, ערכים אקולוגיים שונים, זכויות אדם, זכויות מיעוטים, ערכים כלכליים-חברתיים ועוד.