קונג-פו פנדה
קונג-פו
לב ויידמן
לב ויידמן (נולד ב-4 בספטמבר 1955) הוא פיזיקאי ישראלי ופרופסור באוניברסיטת תל אביב העוסק בחקר יסודות מכניקת הקוונטים ואינפורמציה קוונטית.מבין הפיזיקאים הבולטים התומכים בפירוש העולמות המרובים המנסה לפתור את בעיית המדידה וקריסת פונקציית הגל האקראית. כיום ויידמן חוקר, ביחד עם יקיר אהרונוב, ניסוח סימטרי בזמן של מכניקת הקוונטים המשלב התפתחות של מצב קוונטי מהעבר להווה בו זמנית עם התפתחותו מהעתיד אל ההווה.
ביוגרפיה.
לב ויידמן נולד ב-1955 בסנקט פטרבורג לשמואל ופולינה ויידמן. אביו היה מהנדס בניין ואמו הייתה מהנדסת מכונות. לויידמן שתי אחיות, נלה ויידמן, וורה ויידמן שהיא כנרת.
ויידמן בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בתחום פיזיקה-מתמטיקה (1976), בעל תואר שני לפיזיקה ממכון ויצמן למדע (1982) ובעל תואר שלישי בפיזיקה מאוניברסיטת תל אביב (1987). חוקר את יסודותיה של התורה הקוונטית. ביחד עם פרופסור יקיר אהרונוב פיתח את הפורמליזם הדו-וקטורי לתיאור המלא של המערכות הקוונטיות.
ויידמן זכה בפרס ראשון באולימפיאדיה לפיזיקה בברית המועצות בשנת 1971, בפרס שני בשנת 1972, באותה שנה סיים מקום רביעי באולימפיאדה הבינלאומית לפיזיקה בבוקרשט. הזכייה במקום הראשון אפשרה לויידמן ללכת לכל אוניברסיטה והוא בחר ללכת לאוניברסיטה בלנינגרד (כיום אוניברסיטת סנקט פטרבורג), שם במשך שנה למד בפקולטה לפיזיקה. בגיל 18 עלה לישראל (1973) והמשיך את לימודיו באוניברסיטת בן-גוריון. לאחר שעבר לאוניברסיטה העברית בירושלים קיבל את התואר הראשון בפיזיקה ומתמטיקה. לאחר מכן שירת בצבא הגנה לישראל שלוש שנים וחצי כקצין חיל האוויר והתקבל למכון ויצמן למדע ברחובות, ולמד פיזיקה והתמחה בכרומודינמיקה קוונטית. בעבודת הדוקטורט חקר מכניקת הקוונטים בשיתוף פעולה עם פרופסור יקיר אהרונוב באוניברסיטת תל אביב.
עיוותי חשיבה
עיוותי חשיבה הם הטיות חשיבתיות המאופיינים בנטייה אקראית וסובייקטיבית של בני אדם לתפוס את המציאות או את השלכותיה באופן שגוי. זאת להבדיל מהטיות קוגניטיביות, הנחשבות מאפיין הטיה נורמלי ושיטתי של החשיבה האנושית. עיוותי חשיבה פתולוגיים מאפיינים אנשים הסובלים מדיכאון, הפרעות חרדה והפרעות נפשיות נוספות. במהלך טיפול, במיוחד במסגרת טיפול קוגניטיבי, המטופלים לומדים לזהות עיוותים בחשיבתם, לערער עליהם ולשנותם, כמו גם להיחשף בהדרגתיות לאירועים מעוררי ההפרעה בהתאם למודל הטיפול ההתנהגותי.
היסטוריה ומחקר.
הבסיס התאורטי לעיוותי החשיבה הוא הגישה הביהביוריסטית והמודל הקוגניטיבי-התנהגותי. עיוותי החשיבה תוארו לראשונה על ידי הפסיכיאטר אהרון בק במהלך עבודתו עם מטופלים הסובלים בעיקר מדיכאון. בק שם לב, שאצל מטופליו קיימת נטייה לפרשנות שלילית של המציאות, שבאה לידי ביטוי במחשבות אוטומטיות, שהתבססו על דפוסי חשיבה כלליים ומכלילים על העולם ועל עצמם. בק הסיק מכך שעיוותי חשיבה הן אלו שגורמים לרגשות השליליים. בהמשך פיתח בק את מודל עיוותי החשיבה לתחום הפרעות חרדה וכן להפרעות נפשיות נוספות.
חשיבה ועיוותי חשיבה.
חשיבה היא פעילות העוסקת בתהליכים שונים במוח, בחלקם מודעים ובחלקם לא. תהליך הזיהוי הוא תהליך לא מודע העוסק בפיענוח מידע שנקלט בחושים. הזיהוי מתבצע לפי סדר היררכי. כאשר בשכבה הראשונה בהיררכיה נמצאים קולטני החושים שתפקידם לקבל את הקלטים מהסביבה מפורקים למרכיבי היסוד שלהם. כך לדוגמה קו אופקי שבנוי לפחות משתי נקודות צמודות נקלט ברשתית העין על ידי לפחות שני פיקסלים צמודים שכל אחד מהם יכול לייצג בנפרד נקודה אחת מהקו. בשכבה השנייה בהיררכיה הקלטים משוחזרים ומקודדים למבנה המקורי על ידי צירוף שלהם לתא בודד. כך למשל שני הפיקסלים שקלטו את הקו, מתחברים באמצעות שלוחות לתא בשכבה השנייה שנועד לייצג את הקו השלם במיקום ובזווית שבו הוא נקלט. הצירוף הזה מאפשר לתא לקבל התרעת זיהוי בכל פעם ששני הפיקסלים מקבלים גירוי באמצעות קלט.
צירופים מעין אלה הנמצאים במערכת עיבוד מידע חושי משמשים אבני בניין לזיכרונות סמנטיים שנמצאים בשכבה השלישית שמבוססים על אותו עיקרון. כך למשל שני תאים בשכבה השנייה שמייצגים בנפרד שני קווים בזוויות ובמיקומים שמתאימים לאות L, יכולים להתחבר דרך שלוחות לתא בשכבה שלישית שמייצג את האות L באמצעות צירוף מרכיביו, וכך כשמתקבל קלט חושי של האות L התרעת הזיהוי נשלחת היררכית, מהרשתית אל תאי הקווים בשכבה השנייה ומהם לתא האות בשכבה השלישית. בדומה לזיכרון הסמנטי, גם הזיכרון האירועי מורכב מסכימה של הצירופים המרכיבים אותו, כשכמרכיבי הזיכרון האירועי משמשים בעיקר הזיכרונות הסמנטיים המורכבים יחסית, שמקודדים באופן היררכי דומה אל תאי הזיכרון האירועי שנמצאים בשכבה עמוקה יותר בהיררכיה ושניתנים לשליפה בסדר כרונולוגי, וכך מתאפשר גם קבלת התרעת זיהוי היררכית של אירועים.
כל גירוי של החושים באמצעות קלט עשוי לגרום במקביל להתרעה במספר רב של זיכרונות סמנטיים ואירועיים הדומים לקלט, ההבדל נעוץ ברמת ההתרעה, התא הדומה ביותר לקלט יקבל התרעה מיותר שלוחות או משלוחות בעלי משקל גבוה, מה שאומר שההסתברות שהתא הזה מייצג את הקלט הוא הגבוה ביותר.
בזמן ההתרעה תא הזיכרון שקבל התרעת זיהוי יכול גם לחזות אירועים המאוחסנים בזיכרונות אחרים שבהסתברות מסוימת עשויים להתרחש בעקבותיו ולשלוח להם התרעה מוקדמת דרך שלוחות חיזוי המחברות ביניהם, כך שהתרעה יכולה לבוא ישירות ממערכת הזיהוי החושי, או דרך חיזוי מזיכרון שקיבל התרעה או משניהם במקביל. לשם כך כל תא זיכרון שמאחסן זיכרון סמנטי או אירועי, מתאפיין במערכות התרעת זיהוי וחיזוי, ובמערכות נוספות כדלהלן:
באירוע המתויג כחיובי העדפה תהיה שבמערכות החיזוי והזיהוי יתריעו בזמן נתון כמה שיותר מרכיבים מעוררים ורצוי בעלי משקל גבוה, וכמה שפחות מרכיבים מעכבים או לפחות שיהיו בעלי משקל נמוך. ואם האירוע מתויג כשלילי העדפה תהיה הפוכה קרי שמשקל המרכיבים המעוררים המתריעים יהיה פחות ממשקל המרכיבים המעכבים המתריעים, או לחלופין שמשקל התיוג השלילי יהיה נמוך ממשקל התיוג החיובי, או לפחות שההפרש ביניהם יהיה קטן.
עיוותי חשיבה.
עיוותי חשיבה האופייניים למקרים של הפרעות נפשיות הן לרוב מצבי קיצון של התרעות שגויות, כאשר עיוות החשיבה הוא שלילי מתרחשת גם השפעה רגשית שלילית, המתעצמת במיוחד כאשר האירוע המיוצג בתא מתויג באופן רגשי שלילי קיצוני, מה שעשוי אף לגרום להפרעה נפשית. הרגשות האופייניים להפרעה נפשית הן חרדה, דיכאון, עצבנות, או שילוב. הפרעה נפשית תיחשב לכזו אם הרגשות השליליים ממושכים או קיצוניים מעבר לרמתם האובייקטיבית כך שהדבר גורם לסבל רב ולהימנעות מהתנסויות באירועים ובמשימות בהם ההפרעה מתקיימת. כל סוג של עיוות חשיבה עשוי להתייחס לעצמי (ייחוס עצמי), לזולת, או לעולם בכלל. כמו כן בכל אחד ממערכות ההתרעה שתוארו יכולים להתקיים שני סוגים של עיוותים שליליים אפשריים. האחד, התרעה שלילית לא אובייקטיבית. והשני, אי התרעה חיובית אובייקטיבית. כפי שנפרט להלן:
שני סוגי העיוותים האפשריים במערכות ההתרעה מקורם במרכיבי הזיכרון של כל מערכת התרעה בו מתרחש העיוות. הסיבה להתרעה לא אובייקטיבית. נובעת מהימצאות מרכיבי זיכרון מעוררים לא אובייקטיביים במערכת ההתרעה, או במשקל גבוה ביחס לרמתם האובייקטיבית. או גם מחיסרון של מרכיבי זיכרון מעכבים במערכת ההתרעה, או במשקל נמוך מרמתם האובייקטיבית. והסיבה לאי התרעה אובייקטיבית. היא הפוכה. ונובעת מחיסרון של מרכיבי זיכרון מעוררים אובייקטיביים במערכת ההתרעה, או במשקל נמוך מרמתם האובייקטיבית. או גם מהימצאות מרכיבי זיכרון מעכבים לא אובייקטיביים במערכת ההתרעה, או במשקל גבוה מרמתם האובייקטיבית.
דוגמאות לעיוותי חשיבה פתולוגיים תוארו על ידי אהרון בק, וממשיכי דרכו כגון דייוויד ברנס שתיאר אותם בספרו 'בוחרים להרגיש טוב'. כאשר כל דוגמה מתייחסת לעיוות של אחד ממערכות ההתרעה. עיוותי זיהוי, עיוותי חיזוי, או עיוותי תיוג שכלתני\רגשי. מסוג התרעה לא אובייקטיבית, או מסוג אי התרעה אובייקטיבית.
עיוותי חשיבה דומים קיימים גם במובן החיובי: בכללם זיהוי חיובי מעוות- אי זיהוי שלילי- חיזוי חיובי- אי חיזוי שלילי- תיוג רגשי חיובי, אי תיוג רגשי שלילי. תיוג שכלתני חיובי- אי תיוג שכלתני שלילי. גם עיוותי חשיבה חיוביים עשויים להתברר כלא חיוביים בהכרח. מפני שבמוח זיכרונות שליליים מייצגים בעיה, בעוד זיכרונות חיוביים מייצגים את הפתרון. כך שעיוות חיובי מעוות הוא בעצם פתרון שגוי שעשוי לגרום לכישלון שיעורר בעקיפין רגשות שליליים. למשל התמודדות שגויה עם חרדה שנובע מחיזוי אופטימי מדי לגבי התוצאה של פעולת ההתמודדות עשוי דווקא להעצים את החרדה במקום להפחיתה.
זיכרונות חיוביים עשויים לגרום לרגשות שליליים גם במישרין, ההסבר לכך הוא שקיימים שני סוגים של קבלת החלטות, האחד לצורך קביעת סדרי עדיפויות, קרי החלטה לבחור בבעיה אחת לפתרון מתוך מגוון בעיות העומדות על הפרק. והשני בחירת חלופה, קרי בחירה בפתרון אחד מתוך מגוון פתרונות לבעיה הנבחרת. שני סוגי ההחלטות מתקבלים באמצעות נוסחה משותפת שקובעת האם להתמקד בהם. הנוסחה כוללת ארבעה משתנים. ששניים מהם מתייחסים לבעיה: ההסתברות לבעיה, שמוכפלת בחומרת הבעיה. ושניים מהם מתייחסים לפתרון: ההסתברות לפתרון הבעיה, שמוכפלת בתוחלת הפתרון. צירוף ערך התוצאה של שתי המכפלות מהווה את הסכימה של הבעיה והפתרון. אם הסכימה היא הגבוהה מבין סכימות מתחרות בזמן נתון, אז הבעיה כולל הפתרון ייבחרו למיקוד על פני הסכימות המתחרות.