ביקורות אחרות שללו את ההשוואות עם "סופרבאד", לאור היות הסרט חלק מעידן תרבות ה-Woke. דייזי פיליפסון, שהעניקה לסרט חמישה כוכבים מלאים כתבה שהסרט איננו "סופרבאד של Woke", אלא טוב ממנו בהרבה. היא הסבירה ש"חורשות את הלילה" מנוגד בתכלית לסרטי שנות ה-90 של המאה העשרים והעשור הראשון של המאה ה-21, שבהם קליקות מרושעות שלטו במסדרונות בית הספר, והלעג כוון אל מראן החיצוני של התלמידות או להיותן בתולות, וכלל בדיחות הומופוביות. הפעם, הסרט מציג דמויות שבעבר היו מודרות, וההתייחסות היא להיות הגיבורות וורקוהוליות. פיליפסון הוסיפה שהסרט הרוויח בצדק את תוית ה-Woke, וזו לא מוטחת בגסות בפרצופם של הצופים כמו שוטר שפורץ למסיבת בית. תחת כותרת המציינת שהסרט אינו "סופרבאד של Woke", אית'ן ספיינזה כתב שאין זה "סופרבאד" בשינוי אדרת, ודמויות כמו אלו של פלדסטין ודיוור, לא היו מופיעות בסרט משנת 2007, עת האווירה הפוליטית הייתה שונה בתכלית. ספיינזה ציין סמלי Woke המעטרים את הסרט: מסוזן ב. אנתוני ומלאלה יוספזאי ועד הבדלים בנטיות מיניות וזהות מגדרית, אשר לא משמשים מסווה גרידא או שורות מחץ, אלא מעניקים לסרט רעננות ועכשוויות שלא הוצגו כבר זמן רב בסרטי נעורים בוטים. ספיינזה שיבח את הכימיה בין דיוור לפלדסטין, אשר החיבור ביניהן מעניק לסרט את מיטב הרגעים המשעשעים.
מספר ביקורות הקבילו בין סרט זה ל"מועדון ארוחת הבוקר" (1985). נורה טיילור סבורה שאפשר לראות בסרט את גרסת "דור הסנאפצ'ט" של "מועדון ארוחת הבוקר". טרייסי גילקריסט הגדירה את "חורשות את הלילה" כ"מועדון ארוחת הבוקר" של דור הכללת הקווירים. אוליביה ויילד בעצמה הביעה משאלה שהסרט שלה יעמוד בשורה אחת עם סרטי נעורים שהיו המנון נוער שנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20: "מועדון ארוחת הבוקר", "נעורים בקצב מהיר" (1982), ו"טריפ נעורים" (1993).
בישראל, אבנר שביט כתב ב"וואלה!" שהסרט ברובו לא מצליח להצחיק, וסובל מעריכה קופצנית ומשלל דמויות משנה הזויות. אולם במערכה השלישית הסרט מרגש ומתגלה כדרמה בוגרת המציגה רצף של קטעים מדהימים, עם אחת מסצנות האהבה היפות ביותר שנראו, בהשתתפותה של דיאנה סילברס המתפקדת לרוב כדמות זוטרה, אך לבסוף גונבת את ההצגה. ארז דבורה כתב ב-"ynet" שהסרט משעשע, אך נמנע מהומור שנון, ואלמנטים של גסות מטופלים באיפוק ולא הופכים למופע של גועל. קו העלילה של זהות לסבית מטופל באמפתיה, והסרט כולל בני נוער המפגינים שלל תכונות צבעוניות. דבורה מציין שהסרט נע בין שני קטבים: "סופרבאד" ו"ליידי בירד", בניסיון ליצור התבוננות רבת ניואנסים על הווייתה הרגשית של אישה צעירה, רגע לפני החיים העצמאיים. בביקורתו ב"מאקו", תומר קמרלינג סבר שהסרט הוא לא פחות מקולו של דור, וזהו סרט מצחיק, כיפי, מדויק ועושה הכל נכון בלי להתאמץ. בניגוד לכך, יהונתן צרויה כתב ב"עין הדג", שהסרט לא ראוי להפצה הנרחבת ולהייפ סביבו, אשר הופכים אותו לבלון של ציפיות שהוא רחוק מאד מלהגשים, והוא לא יותר מאשר "סרט מסיבות שינה" או "בילוי לערב צחוקים".
המקרה עם חברת התעופה "דלתא".
ב-27 באוקטובר 2019 נודע שחברת התעופה האמריקאית "דלתא איירליינס" הקרינה במטוסיה גרסה ערוכה של הסרט, ממנה הושמטה כליל את סצנת הסקס הלסבית עם השחקניות קייטלין דיוורס ודיאנה סילברס' וכן נחתכו תמונות בובות הברבי העירומות, והושתקו המילים "וגינה" ו"אברי מין". בתגובה, תקפה הבמאית אוליביה ויילד את החברה, והביעה תרעומת על מה שהיא הגדירה כצנזורה של מיניות נשית ומסר שגוף האישה דוחה, ומיניות נשית היא מבישה. זאת, על אף שבסצנות שנערכו יש קללות ומילים בוטות נוספות, וסיווג הצפייה היה בהתאם לתכנים אלה, וממילא כוללות כתוביות הפתיחה אזהרת צפייה, וכל אחד יכול לבחור לא לצפות בסרט. ויילד הוסיפה שהסצנת ההתעלסות שנחתכה היא אירוע חשוב עבור דמות מובילה בעלילה.
דובר מטעם "דלתא" הסביר בתגובה, שהחברה עובדת עם חברת צד שלישי, ואם תוכן מסוים לא עולה בקנה אחד עם קווי היסוד של "דלתא", התוכן נמסר לחברה הזו לעריכה. ויילד ביקרה את מעורבות צד שלישי בעריכת סרטים עבור חברות תעופה, וסברה שצריך לקיים גורם שיפקח על כך. בעקבות ביקורת זו ונוספות, חברת "דלתא" מסרה ב-2 בנובמבר 2019 את החלטתה להקרין במטוסים את הגרסה הקולנועית המלאה, ללא השמטות.
אוסקר גולדברג
אוסקר גולדברג (5 בנובמבר 1885–13 באוגוסט 1953) היה פילוסוף, הוגה דעות, חוקר דתות ורופא יהודי-גרמני.
ביוגרפיה.
גולדברג נולד בברלין, שם למד בבית הספר היהודי אורתודוקסי ויטל-היינה-אפרים. בזמן שעדיין למד בבית הספר הוא פרסם את המאמר Die Fünf Bücher Mosis: Ein Zahlengebäude (חמשת ספרי משה: בניין מספרים), שבו ניסה לתת לתורה פרשנות מבוססת מתמטיקה, ומאז הפך הדבר למוקד עיסוקו - ניסיון לבסס ספקולציות תאולוגיות מיסטיות באובייקטיביות מדעית. לאחר מכן למד גולדברג באוניברסיטאות ברלין ומינכן, ולמד מגוון רחב של תחומים כולל מחשבה דתית של דתות המזרח (בעיקר הדתות הדהרמיות), פסיכיאטריה עממית, פסיכופיזיקה ומדעי המוח הטיפוליים. .
בשנת 1915 השלים את עבודת הדוקטורט שלו על התרחשויות ביולוגיות חריגות בכתות דתיות באסיה. לאחר לימודיו נסע לטיבט שם התגורר במנזר עם הדלאי לאמה. הוא פרסם את יצירתו המרכזית Die Wirchlichkeit der Herbräer ("המציאות של העברים") בשנת 1925, אשר פיתחה עוד יותר את תפיסתו הספציפית של "מיסטיקה רציונלית". בתקופה זו הוא כתב מאמרים לכתב העת של תומאס מאן, Mass und Wert, וכתב מאמרים על פולקלור ודת השוואתית.
בשנת 1932 עזב גולדברג לאיטליה ולאחר מכן התגורר בז'נבה ובצרפת, שם נפל בשבי בשנת 1941. הוא השיג אשרת חירום והצליח לנסוע לארצות הברית שם עבד כרופא. ב-1950 חזר לאירופה ומת בניס שלוש שנים מאוחר יותר בגיל שישים ושבע.
פילוסופיה ומחשבה.
יצירתו המרכזית של גולדברג, Die Wirklichkeit der Herbräer ("המציאות של העברים"), הפגישה יחד מספר מזרמי החשיבה הספקולטיבית שלו. הרעיון הבסיסי של עבודתו היה שהחוויה הדתית היא עובדה אמפירית. החילון באופן כללי הוא ערפול של החוויה האמפירית הזו של התעלות. עבור גולדברג לכל גזע יש קשר קסום לאלוהות וכל אל הוא "מרכז ביולוגי" של גזע. עם יכול לשמור על קשר קסום זה, רק על ידי ביצוע הטקסים המתאימים בשטח הנשלט על ידי אלוהיו. בדוגמה היהודית, גולדברג טוען שלפני ששלמה בנה את בית המקדש הלך אלוהי העברים הקדמונים עם עמו והיה מקום מגוריו ביניהם. אבל שלמה הפך את היהודים מקהילה פולחנית לבני מדינה ובכך ניתק את הקשר האורגני שלהם לאלוהים, על ידי החלפת הטקס במונותאיזם תאולוגי מופשט. לטענתו "ספר מלחמות ה'" היה תיאור של מלחמות ומאבקי האלים אלו באלו, ושל ניצחונותיו והפסדיו של אלוהי ישראל במאבקים האלה.
רעיונותיו של גולדברג אישרו מטפיזית את התנגדותו להיווצרות כל מדינות הלאום, כולל מדינת ישראל. ברוב יצירותיו שלאחר מכן הקדיש גולדברג את עצמו לנזיפה ביהודים, על כך שהם נטשו את הטקס הפולחני ומבצעים פעילויות ארציות. הוא טוען שיש לחזור למנהגים המקראיים, ולדחות את היהדות המונעות על ידי קיום מצוות, האופיינית לרמב"ם ולרוב התאולוגים היהודים האורתודוקסים שבאו אחריו. גולדברג גם דחה את הציונות וכתב:.
קבלה וביקורת.
גולדברג ארגן קבוצות מחקר רבות במהלך חייו ועבר במסלולם האינטלקטואלי של, בין היתר, ברטולט ברכט, ולטר בנימין, אלפרד דבלין, קרל קורש ורוברט מוסיל. תומאס מאן היה תחילה תומך נלהב שלו וביסס את הכרך הראשון של הטטרלוגיה שלו "יוסף ואחיו", בעיקר על רעיונותיו של גולדברג. מאן פנה בסופו של דבר נגד גולדברג, תיאר אותו כ"פשיסט יהודי טיפוסי" ולגלג עליו ברומן המאוחר שלו "דוקטור פאוסטוס" באמצעות דמותו של חיים ברייכר, שכמו גולדברג מאשים את שלמה בהרס הקשר בין העם היהודי לאלוהיו. מאן ראה בדעותיו של גולדברג, חלק מהתהליך שהביא בסופו של דבר לעליית הנאציזם ולחורבנה של גרמניה ההומניסטית, וביטוי למגמות מיתיות ופרימיטיוויסטיות ואנטי-הומניות.
חוקר הדת גרשם שלום נהג לזלזל בגולדברג, ותיאר אותו כ. עם זאת, אפילו שלום זיהה את השפעתו של גולדברג בהנהגת אחת מתחיות הקסם היהודיות היחידות בעת החדשה. מאוחר יותר הוא תיאר את הקבוצות סביב אבי ורבורג, מקס הורקהיימר ואסכולת פרנקפורט ואוסקר גולדברג כשלושת "הכתות היהודיות" המדהימות ביותר שחיי האינטלקטואלים הגרמניים יצרו אי פעם.
בנימין זאב פון וייזל, ממייסדי התנועה הרוויזיוניסטית, כתב על גולדברג:.
לוחמים (סדרת רשת)
לוחמים היא סדרת רשת תיעודית, פרי יצירתו ובימויו של תומר לוין, המלווה בזמן אמת את שירותם הצבאי של ארבעה לוחמים בחטיבת גבעתי: רועי "בנדה" בן-דוד, רן משה, אביתר פרלוביץ' ויוסף מולויה. הסדרה צולמה בליווי יחידת דובר צה"ל, והיא משודרת בערוץ היוטיוב של כאן דיגיטל, כמו גם בערוץ כאן 11 בטלוויזיה ובאתר תאגיד השידור הישראלי. ייחודיות הסדרה מתבטאת בליווי ארבעת החיילים מיום גיוסם לצה"ל ב-1 בדצמבר 2020 ועד לשחרורם כעבור כשלוש שנים, בנוסף על אי-בימוי המתרחש בסדרה, דהיינו תיעוד גרידא. הסדרה שהחלה צילומים בעיצומה של מגפת הקורונה שומרת על צוות הפקה מצומצם ביותר, כך שיוצר הסדרה - תומר לוין מתפקד ברוב הצילומים עצמאית בשטח כבמאי וכצלם.
בשנת 2021 הוכרזה הסדרה כמועמדת לפרס הפורום הדוקומנטרי בישראל בקטגוריה של סדרת רשת תיעודית.
בשנת 2022 זכתה הסדרה בפרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2021 בקטגוריה של סדרות רשת.
סקירת הסדרה.
עונה ראשונה.