יחידות לא־תקניות נפוצות.
לצד יחידות ה־SI התקניות, בחיי היומיום נעשה שימוש גם ביחידות שאינן שייכות למערכת. להלן טבלת מעבר בין יחידות אלה ליחידות המשמשות במדע:
מכפלות של יחידות.
דוגמה עם טסלה:
Mac OS Classic
Mac OS Classic (במקור רק Mac OS) היא מערכת הפעלה של מחשב המקינטוש של אפל ממשפחת ה-Mac OS אשר הושקה בין השנים 1984 עד 2001, מחליפה היא ה-OS X שהושקה בין השנים 2001 עד 2015 ואותה החליפה ה-macOS שהושקה ב-2015 וממשיכה עד היום (2020). החברה שאבה השראה (בתשלום וברשות) בכמה היבטים מהעבודה החלוצית שבוצעה על ידי "זירוקס פארק" - מרכז החקר הנסיוני של חברת זירוקס, אך שיפרה ושכללה אותם במידה ניכרת.
היסטוריה.
מערכת ההפעלה של המק הוצגה לראשונה בשנת 1984 במחשבי המקינטוש הראשונים. המערכת כללה מספר גדול של חידושים כמו תצוגה גרפית על המסך התואמת לתדפיס (WYSIWYG, מה שאתה רואה הוא מה שתקבל), שימוש בצלמיות, כפתורים, חלונות, מטאפורת המכתבה (שולחן העבודה), תפריטי גלילה, גופנים, שימוש בתיקיות, תפריטים בראש המסך, עבודה באמצעות עכבר, ושלל המצאות נוספות המצויות בשימוש עד היום בכל מחשב אישי.
למערכת בסיסית זו הוסיפו עד מהרה מתכנתיה של אפל (ביניהם בלט בתחום זה ביל אטקינסון) שורה של תוכנות. בין השאר נולדו אז על המק מעבד התמלילים מק-רייט (שכל מעבדי התמלילים מאז מחקים את מראהו וצורת עבודתו הבסיסית), תוכנת האיור מק-פיינט ותוכנת הכרטיסיות היפר-קרד. הופעתה הראשונית של מערכת-ההפעלה של המק בשנת 1984 הייתה פריצת דרך משמעותית בתקופה שבה מחשבים לא היו נפוצים כמו היום ומערכות ההפעלה ששלטו בשוק היו מבוססות ממשק שורת פקודה כגון DOS.
אפל המשיכה לחדש ולשלב תכונות חדשות במערכת-ההפעלה במהלך השנים כמו קינון תיקיות, תמיכה בצבע, ריבוי תוכנות בו-זמנית, תפריט גישה מהירה ליישומים, רב-לשוניות, רישות מובנה ושיתוף קבצים, עזרים שולחניים (תוכנות עזר קטנות), תמיכה בכתובות זיכרון ב-32 סיביות, כינויים (בחלונות, קיצורי דרך), גרור והשלך, תסרוט המכתבה ויישומים, יישום של זיכרון וירטואלי, רישות מקומי קל להפעלה ושימוש, טכנולוגיית TrueType (טכנולוגיית גופנים שיצרה אפל ואומצה גם בחלונות), טכנולוגיית QuickTime לנגינת מוזיקה וסרטים, תמיכה בקלט ופלט של קול ותמונה, ועוד.
במהלך השנים עברה אפל מספר מהפכים. הראשון שבהם התחולל בשנת 1994 כאשר עברה אפל משימוש במעבדי מוטורולה 68000 למעבדי PowerPC שפותחו במשותף על ידי אפל, י.ב.מ ומוטורולה. לצורך כך יצרה החברה מנגנון אמולציה מיוחד במערכת ההפעלה, שאפשר להריץ תוכנות ישנות וחדשות גם יחד, בלי הפסד מהירות ניכר. אף שלא היה מדובר בחידוש טכנולוגי, היה מעבר זה הצלחה גדולה עבור אפל והפעם הראשונה עד אז שבה בוצע בהצלחה מעבר בין סוגי מעבדים תוך שמירה על תאימות לאחור.
שנה מאוחר יותר, עם צאתה של חלונות 95 של מיקרוסופט, היה ברור כי אחרי עשר שנים החל יתרונה הטכנולוגי הגדול של מערכת ההפעלה של המק להשחק ונדרש שינוי מהותי. אפל המשיכה להוסיף טכנולוגיות וחידושים למערכת, אך אלו יצרו רושם הולך ומתחזק של הוספת איפור למערכת שגילה התחיל להיות ניכר בה. ריבוי המשימות היה שיתופי, מה שיצר בעיות יציבות.
שנתיים אחרי כן, בשנת 1997, נואשה אפל מנסיונותיה ליצור את הדור החדש של מערכת-ההפעלה של המק על בסיס המערכת הקיימת ורכשה את חברת NeXT שבבעלותו של סטיב ג'ובס (שהיה מייסד אפל והמנכ"ל שלה) כדי ליצור את הדור הבא של מערכת ההפעלה שלה על בסיס מערכת ההפעלה מבוססת היוניקס של נקסט, NeXTStep.
עבודת הפיתוח המאומצת על מערכת זו נמשכה כשלוש שנים, שבסופן הציגה אפל בתחילת שנת 2001 את מערכת-ההפעלה Mac OS X, שהכילה שורה ארוכה של חידושים.
Sosumi.
Sosumi (נשמע באנגלית כמו "so sue me"- אז תתבעו אותי) הוא שם קובץ קול שנכלל במערכת ההפעלה Mac OS החל מגרסה 7. הקובץ כולל צליל מוזיקלי קצר. שמו הוא בדיחה פנימית והוא ניתן כחלק מהסכסוך המשפטי בין חברת אפל לחברת המוזיקה אפל רקורדס על השימוש בשם "אפל" כסימן מסחר. חברת התקליטים תבעה מחברת המחשבים לא להשתמש בשם "אפל" בהקשרים של מוזיקה ובידור.
אחד מהתוכניתנים של אפל, ג'ים ריקס, נזקק לצורך תוכנית שעליה עבד לקובץ של צלצול פשוט. הוא קרא לקובץ "chime" (צלצול). אולם במחלקה המשפטית של אפל דחו את השם, בשל היותו "מוזיקלי מדי". ריקס שקל כמה אפשרויות, וביניהן Let it Beep (פרפרזה על שם השיר Let It Be), ובסוף החליט לנסות את השם "sosumi". לעורכי הדין מהמחלקה המשפטית סופר שמדובר על שם יפני שלא קשור למוזיקה.
טיפוס בולדרינג
בולדרינג (באנגלית: Bouldering) או טיפוס סלעים התחיל במקור כטיפוס על סלעים גדולים - בולדרים (boulders). כיום נהוג לייחס את המונח לכל טיפוס בגובה נמוך (עד כשישה מטרים) כאשר המטפס אינו מאובטח בעזרת חבל. בגלל המגבלות האלו, בטיפוס בולדרינג בדרך כלל עובדים על מספר מצומצם של צעדים או מטפסים בעיקר לצדדים, ולא מעלה כמו בסגנונות אחרים כמו הובלה או Top Rope.
האבטחה בבולדרינג נקראת ספוטינג (spotting), ואינה נעשית בעזרת חבל ועגינות אלא על ידי מאבטח (ספוטר - spotter) ומזרן מיוחד הנקרא קראש-פד (crash-pad) או שניהם. תפקיד המאבטח אינו למנוע את הנפילה או את הפגיעה בקרקע, אלא לכוון את הנפילה כך שהמטפס ינחת על הרגליים ולא על הראש או על הגב. אם יש מזרן, תפקיד הספוטר גדול יותר: לשמור על הראש ועל הגב, להעביר את המזרן כך שבכל רגע הוא יהיה במקום בו הוא אפקטיבי ביותר, לכוון את הנופל כך שייפול על המזרן, ולדאוג שהנופל יישאר על המזרן. למעשה הספוטר מכוון את הנפילה, ומעט בולם אותה כך שהפגיעה בקרקע תהיה חלשה יותר.
קירות טיפוס רבים הם "בולדר" - חלקם גדולים מאוד ומציעים מגוון גדול של מסלולים ברמות שונות.
בבולדרים כל הקירות (ובדרך כלל גם התקרה) בנויים כקירות טיפוס ועל רצפתם מזרנים עבים על מנת לרכך את הנפילה. טיפוס בולדרינג מאפשר למטפס לעבוד על טכניקות וצעדים ספציפיים ללא צורך לטפס מסלול שלם, ומכיוון שבדרך כלל האבטחה נעשית בעזרת מזרנים גם אין צורך בבן-זוג - מאבטח, לצורך הטיפוס.
החל מטוקיו 2020 טיפוס הוא ענף אולימפי בו כל ספורטאי מתחרה בבולדרינג, טיפוס בהובלה וכן ומדורג על פי ציון כללי בשלושת תת-הענפים.
סגנון הבולדרינג נפוץ הן בטיפוס קירות והן בטיפוס בטבע.
בשנת 2018, זכה המטפס הישראלי אלכס חזנוב במדליית זהב בטיפוס בולדרינג בסבב גביע העולם (IFSC Climbing Worldcup).
חזית מזג אוויר
חזית במטאורולוגיה היא קו מפגש בין גושי אוויר מנוגדים בתכונותיהם, בעיקר בטמפרטורה אך גם במאפיינים אחרים כמו אחוזי לחות וריכוז אירוסולים.
החזיתות לרוב מתהוות לאורך קווי הרוחב הבינוניים, שם מתרחש מפגש בין גושי אוויר פולאריים לבין גושי אוויר סובטרופיים. קו המפגש גם מכונה החזית הפולארית.
חזית המבוססת על ניגוד תרמי עשויה להימצא באחד מארבעת המצבים הבאים:
Internet Protocol
Internet Protocol, או בקיצור IP, הוא פרוטוקול תקשורת המשמש להעברת נתונים ברשת האינטרנט וכתוצאה מכך הוא הפרוטוקול הנפוץ ביותר בשימוש ברשתות מחשבים.
פרוטוקול ה-IP הוא פרוטוקול ברמה 3 בשכבת הרשת של מודל ה־OSI כך שהוא נמצא מעל השכבה הפיזית (רמה 1) ושכבת הקו (רמה 2) שהיא ברוב מוחלט של המקרים שכבת אתרנט. על גבי שכבת ה-IP עוברים פרוטוקולים בשכבה 4 כגון TCP ו-UDP הנמצאים בשימוש נרחב ברשת האינטרנט.
בפרוטוקול זה מוקצת כתובת IP לכל מחשב ברשת. ניתן להקביל כתובת IP של מחשב ברשת מחשבים לכתובת של דירה בעולם. כמו שכתובת הדירה משמשת לצורך שליחת מכתבים בדואר, כך כתובת IP של מחשב משמשת לצורך שליחת מידע ברשת.
מבנה חבילת IP והתנהגות בסיסית.
מבנה חבילה.
פרוטוקול IP מחלק את המידע שעליו להעביר לחבילות, כאשר כל חבילה מורכבת מפתיח (header), נתונים (payload), ואינה מכילה סוגר (trailer) בניגוד לפרוטוקולים אחרים.
כל חבילה תכלול כתובת מקור, כתובת יעד ומספר פרוטוקול, כאשר מספר הפרוטוקול מגדיר את סוג תת-הפרוטוקול העובר בתוך החבילה. תת-הפרוטוקולים נפוצים הם TCP (קוד 6), UDP (קוד 17) ו-ICMP (קוד 1)..
כאשר חבילת הנתונים נשלחת ברשת, מבצע הפרוטוקול חישוב מתמטי כדי לוודא שכתובת המקור וכתובת היעד נמצאות באותה רשת מקומית (LAN) ומסוגלים לתקשר. אם הכתובות אינן אינן ממוקמות באותה רשת, תופנה החבילה לכתובת ה-Default gateway (שהוא במקרים רבים נתב או חומת אש) לצורך מציאת כתובת היעד.
התנהגות.
כדי שתקשורת מבוססת IP תעבוד כראוי, כל רכיב ברשת נדרש להגדרת כתובת IP; מחשב ללא כתובת IP לא יוכל לייצר תקשורת IP מול מערכות אחרות. קיימות שתי דרכים מרכזיות להגדרת כתובת IP: ניתן להגדיר כתובת סטאטית קבועה שתלווה אותו תמיד, או לחלופין ניתן להגדיר הכתובת כדינמית, במקרה זה המחשב יחפש כתובת זמינה בזמן ההפעלה בשרת DHCP. לשרת זה יכולת חלוקה של כתובות IP על פי דרישה. בדרך כלל שרתים, מדפסות וציוד מרכזי אחר יופעלו עם כתובות קבועות בעוד שתחנות עבודה יעבדו לעיתים קרובות עם כתובת דינמית.
פרוטוקול ה-IP מחזיק בכל מחשב טבלה המכונה טבלת ARP וכוללת תרגום בין כתובות IP לבין כתובות חומרה (MAC) של מחשבים ברשת. אם כתובת מחשב היעד אינה מופיעה בטבלה, יידרש הפרוטוקול לאתר את כתובת החומרה של מחשב היעד בעזרת פרוטוקול ברמה 2 בשם ARP. ברשתות רבות קיים ציוד מיתוג המבצע את הפעולה עבור המחשבים.