קונרד סונדלו (בנורווגית: Konrad Sundlo; 1 בינואר 1881 – 25 במאי 1965) היה איש צבא ופוליטיקאי נורווגי. שימש כמפקד הרגימנט ה-15 בתחילת המערכה בנורווגיה במלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן מילא תפקידים ממשלתיים בממשלת וידקון קוויזלינג. לאחר המלחמה הואשם בשיתוף פעולה עם הנאצים ונידון למאסר עולם, אולם שוחרר ב-1952.
ביוגרפיה.
סונדלו נולד ב-1 בינואר 1881 בעיר קריסטיאנסנד. ב-1902 נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית הנורווגית ולאחר מכן התגייס לצבא נורווגיה. ב-1933 מונה למפקד הרגימנט ה-15, ובמקביל החל בפעילות פוליטית והצטרף למפלגת נאשונל סמלינג הלאומנית. ב-1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד הכוחות בנרוויק. באותה שנה ביקר מנהיג נאשונל סמלינג וידקון קוויזלינג בברלין, וסיפר להיטלר על סונדלו ועל תמיכתו ברעיונות לאומניים. בעקבות כך, התרשמו הגרמנים שסונדלו לא יתנגד אם נרוויק תותקף בידי הוורמאכט. לא ידוע אם סונדלו היה מודע לכך שקוויזלינג הזכיר את שמו בפני הגרמנים.
עם תחילת הפלישה הגרמנית לנורווגיה ב-1940 הותקפה נרוויק בידי הקריגסמרינה. השערתם של הגרמנים אושרה כאשר סונדלו הורה לאנשיו לא להתנגד, והגרמנים השלימו את ההשתלטות על העיר תוך 25 דקות. מפקדו של סונדלו, קרל גוסטב פליישר האשים אותו בבגידה. לאחר סיום כיבוש הארץ בידי הגרמנים, והקמתה של ממשלת בובות בראשותו של קוויזלינג, מונה פליישר למפקד בכיר בהירדן – המקבילה הנורווגית של האס אס. ב-1943 הועבר לשמש כמושל מחוז אוסלו, ובהמשך כמושל מחוז אקשהוס ואחר כך סון או פיורנה.
עם סיום המלחמה נידון סונדלו בפני בית המשפט הנורווגי. בית המשפט קבע שכניעתו בנרוויק לא נבעה מבגידה אלא מרשלנות, אולם הוא הואשם בשיתוף פעולה עם הנאצים על התנהגותו לאחר כיבוש הארץ. שלושה מתוך שמונת השופטים המליצו להוציאו להורג, אולם דעת הרוב התקבלה ונגזר עליו מאסר עולם. עם זאת, ב-1952 הוא שוחרר מהמאסר.
אחיו הלפדן סונדלו, היה גם כן איש צבא ששיתף פעולה עם הנאצים.
בית הכנסת בצ'ליאבינסק
בית הכנסת בצ'ליאבינסק (ברוסית: Челябинская синагога) ממוקם ברחוב פושקין ברובע המרכזי בעיר צ'ליאבינסק.
היסטוריה.
הקהילות היהודיות הראשונות הופיעו בצ'ליאבינסק בשנות 1840 והיו בוגרי בתי הספר הקנטוניסטיים באורנבורג ובעיר טרויצק שבמחוז צ'ליאבינסק. לאחר תום שירותם הצבאי נותרו חיילים אלה לגור בצ'ליאבינסק והקימו משפחות, וכתוצאה מכך במחצית השנייה של המאה ה-19, חיילים וקצינים יהודים היוו את רוב האוכלוסייה היהודית בעיר.
עם בניית הרכבת הטרנס-סיבירית וגידול אוכלוסיית צ'ליאבינסק, גדל גם מספר היהודים בעיר: אם בשנת 1894 היו 104 איש (0.6% מאוכלוסיית צ'ליאבינסק), אז עד 1901 היו כבר 686 אנשים (3%). תושבי צ'ליאבינסק ממוצא יהודי סחרו בתבואה ותה, פתחו בתי מרקחת, חנויות ובתי מלאכה שונים, הם היו מנעולנים, מכרו רהיטים, כובעים וביגוד.
בסוף שנות 1860, רכשה הקהילה היהודית בניין שבו ארגנה בית תפילה יהודי. כאן עבדו הרבנים הראשונים בצ'ליאבינסק, שהיו הרב בר חיין והרב מטעם המדינה אברהם יאצובסקי והשוחט חיים אוירבך. בשנות 1880 נבנה בית כנסת מעץ לקהילה בפאתיה הצפוניים של העיר (כיום ממוקם בניין הנהלתרובע קלינינסקי בצ'ליאבינסק באתר זה). בשנת 1894 הוריש סוחר הגילדה השנייה, סולומון ברן, לקהילה היהודית חלקת אדמה שרכש ברחוב מסטרסקאיה (כיום רחוב פושקין) לבניית בית הכנסת. האישור לבניית בית הכנסת ניתן בצו של הרשויות המקומיות באורנבורג ב-16 בדצמבר 1900. ב-21 במרץ 1901 קבעה הדומה העירונית של צ'ליאבינסק כי אין היא רואה מכשולים בבניית בית תפילה יהודי.
בניית מבנה האבן של בית הכנסת החלה בשנת 1903. מכיוון שעבודות הבנייה בוצעו בכספים שנאספו מהאוכלוסייה היהודית הענייה בצ'ליאבינסק, הן התקדמו לאט והסתיימו רק בשנת 1905. בבית הכנסת נפתחו בית ספר יהודי ואגודה לסיוע ליהודים עניים ובמהלך מלחמת העולם הראשונה סייעה גם פליטים שהגיעו לעיר. הקהילה היהודית בצ'ליאבינסק הטילה חסותה גם על משפחות החיילים.
לאחר מהפכת אוקטובר 1917 פוזרה הקהילה היהודית, בשנת 1919 נאסרו ספרים בעברית והוחרמו ובשנת 1921 נשלפו כל פריטי הכסף מבית הכנסת. בהוראת נשיאות מועצת העיר ב-18 בינואר 1929 נסגר בית הכנסת. בבניין, פעל בתחילה מועדון לעובדי מפעל הטרקטורים של צ'ליאבינסק ולאחר מכן מפעל לתותבות. בתחילת שנות התשעים של המאה ה-20 פעלו בו בתי מלאכה ומחסנים של המפעל לתותבות ואורתופדיה, שהייתה אחד ממקומות ההתאספות של החברה התרבותית היהודית.
בשנת 1992 הוחזר בניין בית הכנסת לרשות הקהילה היהודית. כדי לשקם את הבניין בשנת 1997, הוקם סניף של קרן הצדקה היהודית מטעם הקונגרס היהודי-רוסי. שיפוץ המבנה בוצע בשנים 1999–2000 בתמיכת מושל מחוז צ'ליאבינסק פיוטר סומין והוא מומן בכספים שגייסה הקהילה היהודית.
תיאור.
בית הכנסת בצ'ליאבינסק נמצא בתוך בניין בלוקים. בניין בית הכנסת הוא מבנה מלבני בן קומה אחת. החזית המזרחית של הבניין פונה לרחוב פושקין; במרכזו יש אפסיס משולש בולט עם עליית גג וחלונות מקושתים. פינות החזית המזרחית עטורות כיפות, לחלונות הקשת הגבוהים של האור הראשון יש עיטורים בצורת לוחות של צורות צלחת הסדר, פתחי החלונות של האור השני עגולים. הבניין מעוטר בקשת מעוטרת מתחת לכרכוב המעוצב.
על פי צו של האספה המחוקקת של מחוז צ'ליאבינסק מספר 457 מיום 28 בינואר 1999, בניין בית הכנסת מוכר כאנדרטה אדריכלית בעלת חשיבות מקומית.
אורקה (פירושונים)
ברכת בונה ירושלים
הר טום (וושינגטון)
הר טום (באנגלית: Mount Tom) הוא הר ברכס הרי אולימפיק בשטח הפארק הלאומי אולימפיק, במחוז ג'פרסון שבמדינת וושינגטון, שבארצות הברית.
ההר ממוקם 2.84 קילומטרים ממערב להר האולימפוס.
גובהו של ההר 2,157 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא לגובה של 218 מטרים מעל סביבתו.
בשל השלגים הרבים היורדים על פסגת ההר בעונת החורף, על המדרונות הצפוני של ההר מצוי קרחון וייט (וזאת למרות גובהו הנמוך יחסית של הקרחון - גובהו הממוצע של הקרחון 1,724 מטרים מעל פני הים, והוא יורד על לגובה של 1,300 מטרים מעל פני הים).
היסטוריה.
מקור השם.
בשנת 1890 משלחת החקר מטעם העיתונות של סיאטל (Seattle Press Expedition) קראה להר בשם "הר ריד", על שמו של וייטלו ריד (Whitelaw Reid), העורך והבעלים של הניו יורק טריביון (New-York Tribune).
למקורו של שמו הנוכחי של ההר יש שתי גרסאות:
לקריאה נוספת.
• De Robert Wood, Olympic Mountains Trail Guide: National Park and National Forest, P 55
• Olympic Mountain Rescue, Olympic Mountains: A Climbing Guide, P 180
הואינאן
דקס שפרד
שאילתא (ממשל)
רחוב הרצל (רמת גן)
רחוב הרצל הוא אחד מהרחובות הראשיים בעיר רמת גן. הרחוב הוא חד סטרי מדרום לצפון, ודו-מסלולי (ברובו).
מבנה הרחוב.
רחוב הרצל מתחיל בצומת עם רחוב בן-גוריון שבעיר, ממשיך לכיכר אורדע ולצומת עם רחובות הרא"ה וביאליק, ומסתיים בצומת עם ציר ז'בוטינסקי.
לאורך השנים נבנו לאורך הרחוב בתים בסגנון הבאוהאוס והסגנון הבינלאומי, וכן בתי מגורים דו-קומתיים הבנויים על עמודים.
רחוב הרצל מחולק לשני חלקים:
ברחבי הרחוב ישנם מספר בתים אשר בנויים בסגנון הבאוהאוס, חלקם נמצאים בעבודות שימור.
אתרים ומבנים מרכזיים ברחוב ובסביבתו.
בית מועצת פועלי רמת גן וגבעתיים (בית הפועלים או בית ההסתדרות).
בית מועצת פועלי רמת גן וגבעתיים (או בשמותיו האחרים - בית הפועלים או בית ההסתדרות) נמצא בפינת רחובות הרצל וקרניצי, ונבנה במהלך שנות החמישים בתכנון האדריכלים אנדריי לייטרסדורף ואיליה בלזיצמן.
הבית אשר במרכז העיר תוכנן בשנת 1954, ונחנך ב-1 במאי 1957, שלוש שנים לאחר תחילת תכנונו.
הבניין בן שש הקומות, המשתרע על פני 2540 מ״ר, נועד בכדי להכיל את הפונקציות ההסתדרותיות השונות - משרדי מועצת הפועלים, קרן הביטוח לפועלי בניין, ״מבטחים״, וקרן הביטוח לפועלים חקלאיים.
תקרת האולם, שבו אין עמודים, נבנתה תקרת צלעות המיועדת למפתחים רחבים. באולם עצמו התקרה מכוסה בגופים גליים עשויי חיפוי טיח למטרות עיצוביות ואקוסטיות.
שימור המבנה כלל תיעוד מקדים, תיעוד מלא ותכנון שימור חיצוני ופנימי למבנה. מהמבנה הוסרו תוספות מאוחרות שנבנו במהלך השנים, שוחזרו פרטים מקוריים כולל הטיח.
המבנה עתיד לשמש את עיריית רמת גן כמבנה משרדים.
במהלך שנת 2017 הושלמו עבודות השימור של המבנה על ידי אפריקה ישראל בביצוע קבלני השימור נאור מימר ואבנר גלעד
והמבנה נמסר לעיריית רמת גן לצורכי הציבור.
כיכר רמב"ם (אורדע).
כיכר רמב"ם, המכונה גם כיכר אורדע, היא הכיכר המרכזית בעיר רמת גן.
הכיכר תחומה במזרח על ידי צומת הרחובות הרא"ה והרצל ובמערב על ידי רחוב ביאליק, וחצויה בין צפון לדרום על ידי כביש פנימי. מתוך הכיכר יוצאות "שדרות הילד" ומקשרות אותה לגן דוד המלך.
במהלך השנים הייתה הכיכר מוקד הבילוי העיקרי של בני רמת גן ובה מקיימת עיריית רמת גן הופעות ואירועים שונים.
בשטח הכיכר קיימים מספר פסלים, ביניהם פסל ציפורים, "איילות" מעשה ידי פסל אהרן פריבר, ופסל של ביאליק מעשה ידי הפסל היהודי-אוזבקי יאשה שפירא.
קולנוע אורדע.
קולנוע אורדע הוא מבנה בסגנון הבינלאומי, ברחוב הרצל שברמת גן שהיה בית הקולנוע הראשון ברמת גן. בנייתו החלה ב-15 במרץ 1936 על ידי יעקב רוזנבלום (1890 - 1962).
ב-21 באפריל 1937 פתח את שעריו בהצגת בכורה שהכנסותיה היו קודש להקמת בית יתומים בתל אביב.
קולנוע אורדע היה גדול ומפואר, היו בו כ-800 מקומות ישיבה, אולם, יציע ובמה גדולה למופעים.