טיילר הקלין (באנגלית: Tyler Hoechlin; נולד ב-11 בספטמבר 1987) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. תחילה התפרסם בשל תפקידו בתור מרטין ברואר בסדרה "הרקיע השביעי" ברשת The CW, לאחר מכן בשל תפקידו בתור דרק הייל בסדרה "זאב צעיר" של רשת MTV ובתור קלארק קנט / סופרמן וקאל-אל / ביזארו ביקום החץ.
ביוגרפיה.
הקלין נולד בעיר קורונה, קליפורניה שבארצות הברית ללורי ודון הקלין. יש לו שני אחים ואחות.
בצעירותו שיחק בייסבול בנבחרות של אוניברסיטת המדינה של אריזונה ואוניברסיטת קליפורניה באירוויין, שם למד.
קריירה.
קולנוע.
בגיל 13 נבחר הקלין מבין כ-2,000 ילדים שנבחנו לתפקיד מייקל סאליבן ג'וניור בסרט הפשע של סם מנדס "הדרך לפרדישן". על הופעתו זכה הקלין לשבחים ובפרס סאטורן לשחקן הצעיר הטוב ביותר.
בשנת 2008 שיחק בסרט האימה "סולסטיס", לצדה של אמנדה סייפריד. בשנת 2011 הוא הופיע בקומדיה "רווקים לשבוע" בכיכובם של אוון וילסון וג'ייסון סודייקיס. בתחילת 2016 לוהק הקלין לסרט "חמישים גוונים של אופל" לתפקיד בויס פוקס, אך לא הופיע בסרט, ולבסוף הופיע בסרט ההמשך "חמישים גוונים של שחרור" שיצא בשנת 2018. באותה שנה הופיע בסרט "משקי בית", מותחן פוסט-אפוקליפטי לצד קייט בוסוורת' ולאנס רדיק, שיצא לאקרנים ב-28 ביוני.
הקלין כיכב בסרט "Bigger" של הבמאי ג'ורג' גלו, בו גילם את איש העסקים ג'ו וידר. בסרט שיחק שוב לצד קולטון היינס ששיחק לצדו גם בסדרת הנעורים "זאב צעיר". הסרט סיפר את סיפורם של האחים וידר המייסדים של הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף והוגי מר אולימפיה. הסרט הוקרן בבכורה ב-13 בספטמבר 2018 בלאס וגאס בשיתוף תחרות מר אולימפיה ועלה בבתי הקולנוע באוקטובר.
בשנת 2019 כיכב בקומדיה הרומנטית "אפשר לגלות לך סוד?", לצדן של אלכסנדרה דדריו ולברן קוקס כג'ק הרפר. הסרט הוא עיבוד לרומן באותו שם מאת סופי קינסלה שיצא ב-2003.
טלוויזיה.
ב-2003 החל את תפקידו בסדרת הדרמה "הרקיע השביעי" בתפקיד הנער מרטין ברואר, וזכה לביקורות אוהדות על הופעותיו בארבע עונות בסדרה. בשנת 2007, התארח בפרק בסדרה ""
בשנת 2009 התארח בפרק בסדרה "קאסל" בתור דילן פאלטון, ושיחק לשני פרקים בסדרת הדרמה "לינקולן הייטס" ברשת ABC Family בתור טד.
בשנת 2011 החל לגלם את דמותו של איש הזאב דרק הייל בסדרת הנוער "זאב צעיר" ברשת MTV. את תפקיד זה עד עשה עד העונה הרביעית, ובעונה השישית שב לתפקיד אורח.
ביולי 2019 החל לגלם את איאן ירקסה בסדרת המדע בדיוני "חיים אחרים" בנטפליקס.
נויורק
נויורק היא סדרת טלוויזיה מסוגת דרמת יומית. הסדרה עוקבת אחרי יוסי אלחריזי, הבן הצעיר במשפחת פשע ידועה מנתניה שנמלט לניו יורק, מסתבך בדרך ומצליח לסבך גם את חבריו בבעיות שלו.
באוקטובר 2013 נמכרה הסדרה לרשת CBS.
עלילה.
עונה 1.
יוסי אלחריזי, הבן הצעיר במשפחה ידועה מנתניה, נמלט לעיר ניו יורק שבארצות הברית מאימת אחיו, ראובן ופרץ. בניו יורק הוא פוגש בחבורת צעירים ישראליים, אשר חלומם להצליח בעיר. במהלך העונה יוסי גורר אותם לעולם הפשע ועסקי הסמים.
עונה 2.
לאחר אירועי העונה הראשונה מתגלה שיוסי מנהל חיים בורגניים ב, ואף עומד להתחתן עם מיה, חברתו. אך כאשר "פקס רומנה" – ארגון בינלאומי המתעסק בסחר בנשק – מעוניין בידע שלו, הוא וחבריו נגררים חזרה לעולם הפשע.
עונה 3.
משפחת אלחריזי הנתנייתית מנסה לחזור למוטב ולהלבין את עסקיה, אך מתקשה לזנוח את עברה הפלילי. בינתיים בניו-יורק, יוסי וחבורתו נכנסים לעולם ההייטק והביג דאטה באינטרנט, במטרה להרוויח כסף חוקי. במקביל נערכים חיפושים אחר תוכנה היכולה לחזות את העתיד.
קישורים חיצוניים.
מידע וכתבות:
ביקורות:
ג'ייקוב רייס
הרפורמה בבריאות הנפש בישראל
הרפורמה בבריאות הנפש בישראל היא שם כולל למהלך המורכב משלוש תתי רפורמות הקשורות זו לזו. מטרת המהלך הייתה להעביר את מרכז הכובד של הטיפול באנשים המתמודדים עם מגבלה נפשית בישראל מבתי החולים הפסיכיאטריים אל קהילה, ולשם כך נעשה ארגון מחדש של שירותי בריאות הנפש בארץ.
הרפורמה המבנית כללה צמצום משמעותי במספר מיטות האשפוז הפסיכיאטרי וצמצום מספר ימי האשפוז לכל מטופל; הרפורמה השיקומית כללה הקמת מערך סל שיקום בקהילה, לשם מתן שירותי שיקום פסיכיאטרי בתחומי דיור, תעסוקה, השכלה ופנאי; והרפורמה הביטוחית בבריאות הנפש היא מהלך שמטרתו להעביר את האחריות על מתן שירותי בריאות הנפש ממשרד הבריאות לקופות החולים, במסגרת חוק ביטוח בריאות ממלכתי.
בעוד שהרפורמה המבנית והרפורמה השיקומית בוצעו קודם לכן, הרפורמה הביטוחית יצאה לדרך רק ביולי 2015 לאחר מחלוקת ציבורית שטרם הסתיימה.
רקע.
בשנת 1988 הוקמה ועדת חקירה ממלכתית לבדיקת תפקודה של מערכת הבריאות, בראשות השופטת שושנה נתניהו (ועדת נתניהו). ב-1990 הגישה הוועדה את המלצותיה. בהתייחס לתחום בריאות הנפש, המליצה הוועדה להעביר את מוקד הטיפול מבתי החולים הפסיכיאטריים לקהילה, תוך פיתוח שירותים קהילתיים, וכן לשלב את שירותי בריאות הנפש ברפואה הכללית במסגרת קופות החולים. משרד הבריאות החליט לאמץ את ההמלצות וליישמן.
הרפורמה המבנית.
מאמצע שנות ה-90 הוחלה הרפורמה המבנית, שבמסגרתה הוחל בצמצום שירותי האשפוז והמיטות בבתי החולים הפסיכיאטריים. כתוצאה מכך, כמות המאושפזים וכמות ימי האשפוז למטופל ירדו בהתמדה.
הרפורמה השיקומית.
בשנת 2000 נחקק חוק שיקום נכי נפש בקהילה, שהיווה את הבסיס החוקי ליישומה של הרפורמה השיקומית, במסגרתה הוקמו שירותי השיקום הפסיכיאטריים בקהילה. לצורך גיבוש פרטיה של הרפורמה מונתה על ידי משרד הבריאות בשנת 2000 הוועדה לתכנון פריסת שירותים אשפוזיים ואמבולטוריים בבריאות הנפש, בראשה עמד פרופ' מרדכי שני.
יישום הרפורמה הביא להגדלת מספר המסגרות העומדות לרשות מתמודדי הנפש בקהילה אשר מטרתן הייתה לתת מענה לכל תחומי החיים: דיור, תעסוקה, ופנאי.
הרפורמה הביטוחית.
בשנת 1994, בעקבות המלצות ועדת נתניהו, נחקק חוק ביטוח בריאות ממלכתי. החוק עיגן את זכותם של תושבי מדינת ישראל לקבלת שירותי בריאות, הגדיר את סל השירותים לו זכאי כל תושב וכן קבע את קופות החולים כגופים האחראים למתן סל השירותים הכלולים במסגרת החוק, שהם טיפולים למרבית תחלואות הגוף. אולם שירותי בריאות הנפש הוכנסו לחוק (באופן זמני במפורש ל"תקרת גג" של שלוש שנים) בצורה שהותירה את המצב הקיים בשטח ב-1994, כלומר: המדינה היא שמממנת את כל מערך האשפוז הפסיכיאטרי, וגם מפעילה את רובו באופן ישיר, וכך גם לגבי שירותים מרפאתיים הניתנים בתחנות בריאות הנפש הממשלתיות הקיימות; ואילו קופות חולים אחראיות להמשיך לתת מקצת השירותים המרפאתיים שהן נתנו בפועל ב-1994 וכן את מתן התרופות הפסיכיאטריות שבסל הבריאות. כך פירשו את החוק כל הערכאות המשפטיות שדנו בתביעות הדדיות שהוגשו במהלך השנים.
ממועד מעבר חוק ביטוח בריאות ממלכתי, נמנעו שני הצדדים - קופות החולים והמדינה - מההרחבות הנדרשות, והעומס בשירותים המרפאתיים הציבוריים הלך והתגבר, כפי שחזרו והתריעו דו"חות מבקר המדינה. התקיימו דיונים ממושכים בוועדת הכנסת עד 1998 (בראשות חבר הכנסת מקסים לוי). ב-1998 ביטל חוק ההסדרים את "תקרת הגג" של שלוש השנים להחלת הרפורמה הביטוחית.
בשנת 2001 החלה התארגנות ציבורית להחזרת נושא העברת האחריות על בריאות הנפש לקופות החולים במסגרת הרפורמה ולסדר היום הציבורי. בין השאר פעלה לכך עמותת עוצמה - פורום ארצי של משפחות נפגעי נפש, באמצעות מאמרים מקצועיים, בעיתונות, בדיונים פומביים שיזמה ובלחצים על הממסד.
במרוצת השנים שחלפו מאז, מצב שירותי בריאות הנפש בישראל הפך למושא לביקורת נוקבת כלפי המדינה. בדו"ח מבקר המדינה לשנת 2009 שהסתמך בין השאר על ההתנסות והמחקרים של עמותת עוצמה (כולל הבג"ץ שהוגש בשנת 2005), נמתחה ביקורת על כך שבשנים שקדמו לדו"ח חלה הרעה משמעותית בטיב השירותים הניתנים לסובלים ממצוקה נפשית ולפגועי נפש. הוא קרא למשרדי האוצר והבריאות בשיתוף עם קופות החולים להגיע להסכמות שימנעו את הפגיעה בסובלים ממצוקה נפשית בתקופת הביניים עד להשלמת ההעברה.
בשנת 2003, ביוזמת שר הבריאות, נסים דהן, התקבלה החלטת ממשלת ישראל העשרים ותשע לבצע את המהלך ולהעביר את השירותים לידי קופות החולים. כמו הצווים שהוצאו בשנים 1996–1998, גם החלטה זו לא יצאה לפועל.
בשנת 2005 הוגשה עתירה לבג"ץ שהוכנה על ידי עמותת 'בזכות' ועמותת המשפחות 'עוצמה'. צביאל רופא, דליה וירצברג-רופא, חה"כ תמר גוז'נסקי, וחה"כ ושר הבריאות נסים דהן. העותרים דרשו מן המדינה לקיים את ההחלטה שהיא עצמה קיבלה, ולהעביר את האחריות לשירותי בריאות הנפש לידי קופות החולים. בית-המשפט פסק צו-על-תנאי שהורה למדינה לפעול לביצוע הרפורמה לאלתר.
ארגונים נוספים שהצטרפו לתמיכה בהחלת הרפורמה הם: עמותת המתמודדים 'לשמה', מטה מאבק הנכים, עמותת אנוש - העמותה הישראלית לבריאות הנפש ועמותת 'בחברה טובה'. בעקבות צו הבג"ץ ולחץ הארגונים, התקבלה ב-2006 החלה חוזרת של ממשלת אהוד אולמרט על ביצוע הרפורמה ואכן הוגשה לכנסת בשנת 2007 הצעת חוק ממשלתית שמטרתה להסדיר את הרפורמה. הצעת החוק עברה בכנסת ה-17 בקריאה ראשונה בחודש יולי 2007, ומאז נותרה על שולחן ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, על-מנת לערוך בה שינויים נוספים לקראת הבאתה לקריאה שנייה ושלישית, ולאישורה כחוק. הכנסת השמונה עשרה אישרה במליאה את רציפות החקיקה, אך הוועדה קיימה במשך שנתיים וחצי, עד סוף כהונת הכנסת ה-18, ארבעה דיונים בהם עלו הסתייגויות רבות מנוסח החוק שהוצע, והחוק נותר על שולחן הוועדה.
המצב כיום.