משה שְׁטֶקֶלִיס (18 ביוני 1898 – 12 במרץ 1967) היה ארכאולוג ישראלי, פרופסור לארכאולוגיה פרהיסטורית באוניברסיטה העברית בירושלים. נחשב לפרהיסטוריון העברי הראשון.
קורות חיים.
נולד בקמניץ-פודולסקי שבאוקראינה (בתחום המושב של האימפריה הרוסית). למד ארכאולוגיה באוניברסיטת אודסה והחל לעסוק בארכאולוגיה של אתרים פרהיסטוריים בברית המועצות, אולם הוגלה לסיביר בעוון פעילות ציונית ובשנת 1928 עלה לארץ ישראל. בסוף שנת 1929 נישא למשוררת מרים ילן-שטקליס. ב-1939 התגרש ממנה והתחתן עם המאיירת בינה גבירץ שאיירה את ספרה הראשון של ילן-שטקליס.
בתחילה עבד בישראל בייבוש ביצות כבארה, ובמהלך עבודתו גילה את מערת כבארה בשנת 1929. בשנת 1931 חפר עם בנימין מזר במערת קבורה ברמת רחל ובעקבות החפירות נתגלעו בין השניים חילוקי דעות בעניין הקרדיט על פרסום תוצאות החפירות. בשנת 1931 ערך סקר של דולמנים ומבנים מגליתיים בדרום סוריה ובצפון ארץ ישראל. בהמשך היה הראשון לחקור בשיטתיות את האתרים הפלאוליתיים גשר בנות יעקב ומערת קפזה, ביחד עם הקונסול הצרפתי בירושלים רנה נוויל. בשנת 1935 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטה בפריז, ובשנת 1938 הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1943 חפר מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים באתר הנאוליתי שער הגולן. המשלחת שבה לחפירות באתר לאחר תום מלחמת העצמאות בין השנים 1949-1952. שטקליס חשף כפר עם מאפיינים של תרבות נאוליתית ייחודית, שלה תעשיית כלי צור, כלי חרס וחפצי אומנות רבים כצלמיות, וכינה אותה בשם "התרבות הירמוכית" (על שם נהר הירמוך הזורם בסמוך לאתר). הכפר הירמוכי מתוארך בקירוב לשנים 6400 לפנה"ס עד 6000 לפנה"ס. גודל האתר כ-0.2 קמ"ר (כ-200 דונם) וחיו בו 2,000-1,000 איש, דבר המלמד כי ההתיישבות הייתה אחת מהגדולות בעולם באותה עת.
בין השנים 1944–1947 השתתף בחפירות בתל בית ירח, יחד עם בנימין מזר ומיכאל אבי-יונה. בשנת 1949 ניהל חפירות באתר עברון מהתקופה הפלאוליתית התחתונה. בשנות ה-50 חפר במערת כבארה ומצא שם קבורה של האדם הניאנדרטלי מהתקופה הפלאוליתית התיכונה וב-1960 ניהל את החפירות הראשונות בעובדיה שבעמק הירדן. עם האתרים הנוספים שבהם חפר נמנים גם האתרים בכרמל: מערת ספונים (1941), נחל אורן ומערת אצבע.
כל האתרים הנזכרים לעיל מוכרים כיום כאתרי המפתח של הפרהיסטוריה של ארץ ישראל, ורובם נחקרו על ידי משלחות ארכאולוגיות נוספות לאחר מותו של שטקליס.
שטקליס עודד הקמת מוזיאונים שיעסקו בפרהיסטוריה וזאת כדי להנגיש את תוצאות המחקר לציבור. בשנת 1962 ייסד את המוזיאון לפרהיסטוריה בגן החיות הלימודי שבמרכז הכרמל בחיפה. הוא נטל חלק בעיצוב אופים של מוזיאון התרבות הירמוכית בשער הגולן, והתצוגה של הממצא הפרהיסטורי במוזיאון ישראל.
בשנת 1982, נמצא על ידי צוות החפירה במערת כבארה שלד של אדם ניאנדרתלי. לשלד ניתן השם "משה" על שם משה שטקליס.
עם תלמידיו נמנים הפרהיסטוריונים עופר בר-יוסף ותמר נוי.
משה שטקליס נפטר בביתו שבירושלים ונטמן בבית עלמין בעיר.
המוזיאון לפרהיסטוריה בחיפה נקרא על שמו.
שומן (מחוז)
מחוז (אובלסט) שׁוּמֶן (בבולגרית: Област Шумен) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה, ממוקם בדרום-מזרח המדינה, ועיר הבירה שלו היא העיר שומן. בנוסף לעיר שומן בעלת ההיסטוריה העשירה, מפורסם המחוז ביער שומן, במסגד טומבול על שם השריף ח'ליל פאשה, ובכנסיות שובות עין, כגון כנסיית Tri Svetiteli, והכנסייה הארמנית Saint Asvizazin. כל האזור בעל מורשת היסטורית חשובה לבולגרים, שכן היה מרכזה של האימפריה הבולגרית הראשונה והשנייה. בשטח המחוז ליד הכפר מדרה נמצא תבליט הרוכב ממדרה, אשר הוכרז כאתר מורשת עולמית. המחוז ממוקם על אם הדרך בין סופיה לווארנה ובעל תשתית תחבורתית ענפה של רכבות ואוטובוסים ובכלל זה קו מסילת ברזל לאיסטנבול.
כלכלת המחוז.
ייצור מזון מהווה 40 אחוזים מכלל התוצרת התעשייתית במחוז וכולל, בין השאר, מחלבות, מפעלים לעיבוד בשר ומוצריו ומפעלי שימורים. כמו כן קיימים מפעלים לעיבוד מתכות, זכוכית ועץ. במחוז קיימת מבשלת בירה המייצרת את המותג שומנסקו שנפוץ בבולגריה וכן מפעל לעיבוד טבק. אדמת המחוז פורייה ומאפשרת את שגשוגו של ענף החקלאות. הגידולים הנפוצים בו הם: חיטה, שעורה, תירס, חמניות וענבי יין. כמו כן מופק מספוא לבהמות המשמש לתצרוכת פנימית ולייצוא.
היסטוריה.
האזור היה פרובינציה ביזנטית, עבר לחזקת האימפריה הבולגרית הראשונה, ובתקופה זו היווה מרכז תרבותי ודתי, שמרכזו העיר שומן עצמה. ב-1388 נכבשו שטחי המחוז על ידי צבאותיו של מוראט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית והוא הפך את העיר שומן (שומלה) לעיר מבצר עות'מאנית מרכזית. בעקבות עליית חשיבותה של העיר, חלה התפתחות משמעותית בכל החבל. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבש האזור על ידי צבא האימפריה הרוסית והפך בהמשך חלק מנסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
מערכת רום
פיתון הודי
פיתון הודי (שם מדעי: "Python molurus") הוא נחש מסוג פיתון המצוי בדרום אסיה. פיתון זה ידוע גם בשמות פיתון שחור-זנב ופיתון סלעים הודי. הפיתון ההודי הוא נחש ארוך ואורכו הממוצע כשלושה מטרים הפרט הארוך ביותר שנמדד נתגלה בפקיסטן, והגיע לאורך של 4.6 מטרים.
הפיתון ההודי מצוי בהודו, פקיסטן, דרום נפאל, סרי לנקה, בנגלדש, מיאנמר ודרום סין.
מקום מחיה.
מין זה מצוי במגוון רחב של מקומות הכוללים: ביצות, אזורי חורש, אזורי עשב, מדרונות גבעות, ג'ונגלים, עמקי נחלים. ניתן למצוא אותם לפעמים במאורות של חיות אחרות, גזעים חלולים ומנגרוב.
הפיתונים נעים באיטיות גם באזורי המחיה הטבעית שלהם, הם כמעט ולא מהווים איום ולעיתים נדירות בורחים גם כשהם מותקפים. הם שחיינים מצוינים ומסוגלים לשהות מתחת למים במשך מספר דקות, אם כי הם מעדיפים להישאר לאורך גדות המים.
תזונה.
הפיתון ניזון מיונקים, עופות וזוחלים ללא הבחנה, אך מעדיף יונקים. הוא נכרך סביב טרף חי עד שהחיה נחנקת ומתה ובולע אותו בשלמותו, ראש קודם. הטרף אינו מסוגל להשתחרר הודות לסידור שיניו המשמשות כמו מסור. הוא מסוגל לטרוף טרף הגדול ממידות גופו מכיוון שעצמות הלסת שלו אינן מחוברות. לא ידוע על מקרים בהם טרף בני-אדם.
רבייה.
עד ל-100 ביצים מוטלות, והנקבה דוגרת ושומרת עליהן. אורך הנחשים הקטנים לאחר בקיעתם 45–60 ס"מ והם גדלים בקצב מהיר.
הפיתון ההודי בתרבות.
בספרו של רודיארד קיפלינג "ספר הג'ונגל" מופיעה דמות של פיתון הודי בשם קא, שהוא אחד ממוריו הרוחניים של מוגלי גור האדם. בעיבודים אחרים של הספר הפך קא לאויבו של מוגלי.
קומינוטו
קומינוטו או קומינטו (Cominotto או Cominetto; מלטזית: Kemmunett "קמונט") הוא אי בלתי מיושב בשטח של 0.25 קמ"ר השוכן בארכיפלג איי מלטה. האי ממוקם מאה מטרים ממערב לאי קומינו, וביניהם חוצצת "הלגונה הכחולה" (אנגלית - "the Blue Lagoon"; מלטזית "Bejn il-Kmiemen" - מילולית: בין (שני איי) קומינו), לגונה שעל קרקעיתה חול לבן, המקנה למים גוון תכלת. הלגונה היא יעד פופולרי בקרב תיירים, בעיקר חובבי שנירקול וצוללים.
פעילות על-טבעית
פעילות על-טבעית (באנגלית: Paranormal Activity) הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי משנת 2007 שבוים ונכתב על ידי אורן פלי, ומצולם בסגנון Found Footage בפרספקטיבה של מצלמת אבטחה. הסרט עוסק בזוג צעיר, קייטי ומיכה, אשר רדופים על ידי נוכחות על-טבעית בביתם.
הסרט פותח במקור כסרט עצמאי והוקרן בפסטיבלי קולנוע שונים ב-2007. הבמאי פלי ניסה במשך זמן רב לשווק אותו לחברה הפצה גדולה ולבסוף הצליח: הסרט נרכש על ידי סרטי פרמאונט. עם זאת, סוף הסרט שונה. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית במספר מוגבל של בתי קולנוע ב-25 בספטמבר 2009, ולאחר מכן יצא לאקרנים בכל ארצות הברית ב-16 באוקטובר 2009. הכנסות הסרט היו קרובות ל-108 מיליון דולר בארצות הברית ו-194 מיליון דולר ברחבי העולם.
עלילת הסרט.
העלילה מתחילה בשנת 2006, קייטי (קייטי פיטרסטון) ובן זוגה, מיכה (מיכה סלוט), הם זוג צעיר שעבר לבית בן שתי קומות בפרברי סן דייגו, קליפורניה. קייטי טענה שקיימת בביתם נוכחות "רעה" שרדפה אותה מאז הילדות והאמינה שהיא עקבה אחריה לביתם החדש. בכל לילה, בעזרת מצלמה משוכללת עם ראיית לילה, מיכה צילם את חדר השינה שלו ושל קייטי כדי להקליט כל פעילות מוזרה שעלולה להתרחש בזמן שהם ישנים, בתקווה לפתור את הבעיה בעצמו. בלילה הראשון, הדבר היחיד שנקלט במצלמה הם צעדים אחדים וקול של מפתחות שנופלים על הרצפה, שהם מצאו על הרצפה ביום שלמחרת. קייטי שכרה את ד"ר פרדריקס (מארק פרדריקס), מומחה לענייני רוחות, שהעריך כי היא לא רדופה על ידי רוח רפאים, אלא על ידי שד. הוא אמר שהשד ניזון מאנרגיה שלילית, וכוונתו היא לרדוף ולהתעלל בקייטי, לא משנה לאן היא תלך. הוא ייעץ להם לא להתגרות או לתקשר עם השד, וליצור קשר עם ד"ר אבריאס שייעץ להם. אף על פי שקייטי נראתה מתעניינת ועוסקת במצב, מיכה לא לקח את זה ברצינות.