מחד – ברור כי לא קיים קשר בין המאמרים והם אינם פרי עבודה משותפת של כל המחברים יחדיו. מבחינת כל אחד מהמחברים מדובר בעבודת מחקר נפרדת אם כי בתחום המחקר המשותף לכולם – חומצות הגרעין. מאידך – וילקינס ופרנקלין ידעו כבר על הגילוי של ווטסון וקריק כאשר הגישו את המאמרים שלהם לפרסום, ולכן שניהם מתייחסים אליו. הם מצביעים, כל אחד מהם במאמרו שלו, כיצד הנתונים המפורטים בו מתיישבים או אף תומכים בהשערת המבנה של ווטסון וקריק שהופיעה במאמרם. בניגוד אליהם, ווטסון וקריק עצמם לא ציינו בגוף המאמר, למעט משפט בודד בפסקת התודות שבסיומו, את עבודתם של וילקינס ופרנקלין, ודבר לא נאמר על תרומתה המיוחדת של פרנקלין עצמה לגילוי.
על המשפט הבודד המאזכר את פרנקלין במאמרם של ווטסון וקריק, נכתב:
ההתייחסות המועטה שאליה התווספה הופעת שלושת המאמרים יחדיו, יצרה תחושה, במיוחד לנוכח העובדה כי המאמר של ווטסון וקריק היה בעל החשיבות הרבה ביותר מבחינת תוכנו, כי למעשה המאמרים של וילקינס ופרנקלין נכתבו כסוג של אישוש ניסויי להשערה של ווטסון וקריק, במקום לראות בהם את אשר היו לאמיתו של דבר: מחקר נפרד ועצמאי של כותבי אותם מאמרים.
במאמר המפורט יותר משנת 1954 פרנקלין כבר אינה נזכרת כלל, גם לא במסגרת אלה שהם מודים להם על תרומתם, והפעם הם הסתפקו באמירת תודה לווילקינס בלבד וכן לחוקרים נוספים, אך לא מהמעבדה שבה עבדו וילקינס ופרנקלין.
לאחר פרסום המאמר.
ב-1956, לאחר פרסומו בעקבות גילוי מבנה ה-DNA, חזר לארצות הברית כדי לשמש פרופסור באוניברסיטת הרווארד.
ב-10 בדצמבר 1962 קיבלו ווטסון, קריק וגם וילקינס את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה עבור גילוי המבנה המרחבי של ה-DNA. בנאום קצר שנשא ווטסון במעמד הענקת פרס נובל ב-1962 לא אוזכרה כלל פרנקלין. גם בהרצאות שנשא כל אחד מהזוכים, כמקובל, יום לאחר הטקס, לא הזכירו ווטסון וקריק את פרנקלין. וילקינס אמנם טרח לציין את שמה בהרצאתו, אך עשה זאת רק במסגרת דברי תודה לקבוצת חוקרים שבשמותיהם נקב, על עבודתם המשותפת במעבדת קינגס קולג' שבה עבד. במועד קבלת פרס נובל, לא הייתה פרנקלין בין החיים זה ארבע שנים.
ב-1968 פרסם ווטסון את ספרו: "The Double Helix: A Personal Account of the Discovery of The Structure of DNA" ("הסליל הכפול") בו הוא מתאר את גילוי מבנה ה-DNA:
בספר, ששקד על כתיבתו במשך שנתיים, סיפר על הגילוי מנקודת מבטו, תוך שהוא מתייחס לשאר האנשים שהיו מעורבים בעניין, לרבות פרנקלין עצמה.
לקראת פרסום הספר קריק הביע התנגדות עזה לתוכנו והגדיר אותו באחד ממכתביו לווטסון כ"רכילות ברמה של מגזינים לנשים". קריק שלח מכתבי התנגדות להוצאה לאור של אוניברסיטת הרווארד וכתוצאה מכך, לאחר פניות הן של קריק והן של מדענים אחרים, ההוצאה סירבה להוציאו לאור, בין היתר עקב חשש ממשפטי דיבה. למרות זאת, עותקים של כתב היד המקורי נשלחו לכמה מדענים. הספר התפרסם לבסוף בהוצאה מסחרית והפך לרב מכר.
באופן אירוני למדי, דווקא ספרו, שהמעיט בחשיבות עבודתה וצייר אותה באופן מסולף כמעין "טכנאית" שלא הבינה את משמעות הנתונים שלה, הוא שהביא למחקר על תרומתה ולגילוי חלקה שהוסתר זמן כה רב.
באותה שנה התמנה לנשיא מעבדות קולד ספרינג הרבור ועמד בראשו לאורך כמה עשורים. ווטסון סייע להפוך את המוסד לאחד המובילים בחקר הגנום.
ווטסון דחף את פרויקט הגנום האנושי של ארצות הברית (שמימן בכספי ממשלת ארצות הברית את ריצוף הגנום האנושי), ועמד בראש הפרויקט עם הקמתו ב-1990.
משפחתו.
בין 1970 ל-1972 נולדו לווטסון שני בנים וב-1974 משפחתו עברה להתגורר בקהילת קולד ספרינג הרבור בה יושבת המעבדה.
דעותיו.
ווטסון הוא אתאיסט מפורסם. הוא ידוע כנחרץ בדעותיו בנושאי פוליטיקה, דת ותפקיד המדע בחברה. חלק מדעותיו נחשבות כמעוררות מחלוקת. הוא מהתומכים הנלהבים של שימוש במזון מהונדס גנטית, וטוען כי היתרונות של השיטה עולים בהרבה על הסכנה לסביבה. כמו כן, הוא טוען שההתנגדות המועלית נגד מזון כזה היא בלתי מדעית ולא רציונלית. דעתו בנושא מוסברת בהרחבה בספרו "DNA: The Secret of Life", בפרט בפרק 6.
ווטסון קיבל גינוי נרחב מהקהילה המדעית בעקבות שורה של התבטאויות שנויות במחלוקת, ובעיקר על תמיכתו באאוגניקה להשבחת הגזע האנושי. הוא טען בראיון שה-10% הכי טפשים באוכלוסייה צריכים להיות מופּלים עוד כשהם עוברים. כמו כן, יש להנדס את כל הבנות כך שיהיו "יפות", ואם יתגלה גן של הומוסקסואליות זו תהיה עילה מוצדקת להפלה.
באוקטובר 2007 אמר ווטסון בריאיון עיתונאי כי הניסיונות לעזור ליבשת אפריקה נכשלים, משום שהם מבוססים על ההנחה שהאינטליגנציה של בני היבשת זהה לזו של בני המערב, והדבר אינו כך למעשה, כפי שנוכח מי שהעסיק שחורים. אמירה זו גרמה להשעייתו ממכון המחקר האמריקני שבו עבד, עד לבירור הדברים
על נשים בתחום המדע אמר ווטסון; "למרות שהן הופכות את העבודה ליותר מהנה עבור הגברים, הן כנראה פחות אפקטיביות". בעקבות אמירות אלו ועוד בשנת 2019 פוטר ווטסון ממכוני המחקר שעבד בהם ובוטלו תוארי הכבוד שהוענקו לו.
RSS (ראשי תיבות של Really Simple Syndication או Rich Site Summary, החל מגרסה 2; בעברית מכונה גם "רסס" בהקשר של רסיסי מידע ) הוא נוהל תכנות המאחד כמה תקני XML, שמאפשר למשתמש או אפליקציה לעקוב אחר שינויים באתרי אינטרנט. פורמט זה משמש בין היתר להצגת עדכוני חדשות מאתרים שונים, קבלת עדכונים בדואר האלקטרוני, שמיעת פודקאסטים ועוד.
פרטים טכניים.
הרעיון הבסיסי הוא לדמות רשימה של תכנים חדשים מתוכנת השרת לתוכנת הלקוח כדי לחסוך למשתמש זמן חיפוש ובדיקה האם מידע התעדכן ואם כן, איזה מידע התעדכן. בנוסף מאפשרת טכנולוגיה זו לרכז ולשלוט בכמות גדולה של תכנים המגיעים ממספר אתרים.
הרעיון מבחינה טכנית בבסיסו הסכמה על תגי XML משותפים המאפשרים לתוכנת הלקוח לדעת מהו ערוץ התוכן, מהו הנושא, מהו הקישור לאתר המקור וכדומה. אף על פי שנדמה כי השרת מספק בדחיפה מידע ללקוח, מבחינה טכנית תוכנת הלקוח היא זו שבודקת מדי פעם האם לשרת יש חידוש עבורה.
בקובץ RSS שני סוגים עיקריים של יחידות: ערוץ (channel) ופריט (item). הגדרות הערוץ מתארות בדרך כלל את מקור המידע. לכל ידיעה חדשותית, אירוע או פרט מידע מוקדש פריט הכולל מידע על תאריך היצור ותאריך התפוגה שלו.
יש גם כלים מוכנים המייבאים ומייצאים RSS. כדי להשתמש בהם, יש להוסיף את הקישור של קובץ ה־RSS שמספק האתר לרשימת ההזנות (feeds), וכך ניתן לקרוא את התוכן החדש. ישנן גם תוכנות עזר מקוונות, שמסייעות בקריאת תוכני RSS. דפדפן פיירפוקס בכל גרסאותיו ואינטרנט אקספלורר (מגרסה 7) תומכים בקריאת תוכני RSS באמצעות מערכת של סימניות.
קיימות חבילות ייעודיות בשפות רבות (כדוגמת perl) אשר תפקידן לתמוך בקריאה וכתיבה בתקנים שונים של RSD.
שימושים.
השימוש העיקרי של ה-RSS הוא הצגה תמציתית ומסכמת של מידע שהתחדש באתר אינטרנט מבלי לבלבל את המשתמש עם התוכן הרב והקבוע שהוא כבר מכיר. תמציתיות זו מאפשרת למשתמש לעקוב בזמן קצר אחר המתחדש באתרי אינטרנט רבים.
בשל התמציתיות של קובצי ה-RSS, קל לעשות בהם גם את השימושים הבאים:
פודקאסטים.
RSS מהווה בנוסף תשתית של "מאחורי הקלעים" של הפודקאסטים. כל אפליקציית פודקאסטים נגשת לכתובת שבה מאוכסן ומתעדכן קובץ הRSS. בקובץ הRSS מופיע המידע - שם הפודקאסט, תיאורו וכתובת תמונת הנושא שלו; כמו גם מיספור הפרקים, שמותיהם, תיאורם, כתובת תמונת הנושא של הפרק וכתובת קובץ האודיו או הווידאו ממנו שומעים את הפודקאסט.
היסטוריה.
מהנדס כבן 34 ממוצא הודי בשם ראמאנתאן ו. גוהה (Ramanathan V. Guha), בהיותו עובד חברת נטסקייפ המציא קונספט לו קרא RDF Site Summary, לימים RSS 0.9, עבור הפורטל של נטסקייפ My.Netscape.Com. גוהה התכוון לבסס את הפרוטוקול החדש על בסיס RDF (Resource Description Framework) שהיא שפה אינטרנטית פשוטה להגדרת מקורות מידע.
בהמשך, מהנדס נוסף בנטסקייפ, דן ליבי, פיתח בתוך מספר חודשים את הפרוטוקול לגרסה 0.91, הוריד את התלות ב-RDF ושינה את פענוח ראשי התיבות ל-Rich Site Summary כדי להדגיש את העיקר בפרוטוקול המבוסס על שיתוף ו"הבנה" של מספר תגים בסיסיים.
בסוף שנת 2000, הרעיון כבר יצא מנטסקייפ והגיע לקבוצת עבודה בשם RSS-DEV Working Group הכוללת את גוהה וחברים נוספים, בהם פעיל האינטרנט ארון סוורץ, וזו פרסמה את RSS 1.0 וחזרה לשם המקורי RDF Site Summary. בערך באותו זמן פרסם דייב ויינר (Dave Winer) תקן לגרסה 0.92. ויינר הקים קבוצה מתחרה לגואה וקבוצתו בהגדרת התקן החדש, וניסה לרשום את RSS כסימן מסחרי בבעלותו. בסוף שנת 2001 נדחתה תביעה של ויינר לזכויות יוצרים על RSS.
בספטמבר 2002 פרסם ויינר את תקן RSS 2.0 וכמיטב המסורת שינה שוב את משמעות ראשי התיבות ל-Really Simple Syndication.
ההתכתשות הבלתי פוסקת בין ויינר ל-RSS-DEV Working Group הביאה ליצירת תקן מתחרה לשניהם, בשם Atom. תקן זה התקבל על ידי IETF בשנת 2003 ופורסם בשם .
נכון ל-2010, עדיין אין תקן אחיד ומחייב לכל הדפדפנים, אך ההבדלים בין שלוש הגרסאות של ה-RSS הולכים ומצטמצמים.
בלארוס