בשנת 1886 נבחר חוסה מנואל בלמסדה (Balmaceda) לנשיאות. בנצלו את ההכנסות הגבוהות מהמכרות בצפון החלה ממשלתו של בלמסדה בפרויקט מודרניזציה רחב היקף של הכלכלה, החינוך, בריאות הציבור ובניית תשתיות, כגון הנחת פסי רכבת ובניית גשר מייקו (Viaducto del Malleco). על אף מאמציו של בלמסדה לאחד את הליברלים מאחוריו, במהלך שנות שלטונו התרחבו הקרעים בקרבם והפריעו למידת המשילות של הממשלה. חזון נפרץ היו האשמות של השרים בידי הקונגרס בהתאם לחוקה ששיתקו את התנהלותו התקינה של הממשל. נוסף על המתנגדים מבית קמו כנגד השלטון מנהיגי השמרנים, האריסטוקרטיה ונציגי חברות הכרייה הגדולות.
התנגדות גדולה לבלמסדה התעוררה כאשר סירב הקונגרס לאשר את תקציב שנת 1891. עם תחילת השנה, ב-1 בינואר 1891, הכריז הנשיא על פיזור הקונגרס עד לחודש מרץ של אותה השנה. בו ביום החשיב הקונגרס את הצו הנשיאותי כבלתי חוקי והכריז על הדחתו. הצי נשמע לפרלמנט ואילו הצבא נשאר נאמן לנשיא, ושני הצדדים פצחו במלחמת האזרחים הצ'יליאנית של שנת 1891.
ב-12 באפריל הוקם ממשל מקביל לזה הנשיאותי באיקיקה (Iquique) בהנהגת רמון בארוס לוקו (Barros Luco) והאדמירל חורחה מונט (Montt). עד מהרה הביסו כוחות הקונגרס את אלו הנשיאותיים בצפון המדינה ולאחר קרב קונקון (batalla de Concón) ב-20 באוגוסט וקרב פלאסייה (batalla de Placilla) ב-28 באוגוסט עלה בכוחות תומכי הקונגרס להיכנס לסנטיאגו הבירה. בלמסדה מצא מקלט בשגרירות ארגנטינה ונטל את חייו בידו ב-19 בספטמבר, יום לאחר סיום כהונתו, ובכך הסתיימה מלחמת האזרחים, שהותירה אחריה כ- 10,000 הרוגים. עם ניצחון כוחות הקונגרס במלחמת האזרחים עלו כוחות חדשים בפוליטיקה הצ'יליאנית, וכך גם כוחו של הקונגרס, ובכך באה אל סופה הרפובליקה הליברלית.
מבצר מרגליות
בדיקת שילוב
שעה היסטורית
שעה היסטורית הייתה תוכנית רדיו שהוגשה בכל יום שישי בגלי צה"ל, בין השעות 19:00 – 20:00. התוכנית עסקה בנושאים היסטוריים, כל תוכנית עסקה בנושא אחר. מטרת התוכנית הייתה להביא את ההיסטוריה בפני המאזינים בסגנון סיפורי משעשע ומעניין.
שידור התוכנית החל בשנת 1983 והיא שודרה ברציפות עד קיץ 2013 (כולל שידורים חוזרים). התוכנית הוקמה ביוזמת של דן פרת ואלכס אנסקי. במשך השנים הוגשו למעלה מ-600 תוכניות (עד ל-7 באוגוסט 2009 שודרו 628 תוכניות). את התוכנית הנחה פרופ' מיכאל הרסגור, היסטוריון שהתמחה בהיסטוריה של ימי הביניים באירופה. לצד הרסגור הנחו במשך השנים שלושה שדרנים. המנחה השותף הראשון היה אלכס אנסקי, אשר הנחה את התוכנית במשך 21 שנים עד לפרישתו לגמלאות מגלי צה"ל בשנת 2005. את אנסקי החליף השדרן ערן סבאג אשר היה מנחה שותף למשך שנה ופרש ללימודי דוקטורט. לאחר פרישתו הנחתה את התוכנית השדרנית ליעד מודריק. בתוכנית שהוגשה ב-27 בספטמבר 2003 חגגה התוכנית 20 שנה.
התוכנית הוגשה בסגנון של שיחה בין ההיסטוריון מיכאל הרסגור למנחה הנוסף שהוא השואל התם שאינו מתמצא בנושא. הוא שואל את השאלות והרסגור עונה ומסביר. הרסגור ירד לפרטים קטנים, אבל עם זאת הגיש את התמונה כולה בשילוב של הומור. בתוכנית שולבו קטעי מוזיקה המותאמים לנושא התוכנית הספציפית. התוכניות שהוגשו לאורך השנים עסקו בעיקר בהיסטוריה של אירופה.
התוכנית זכתה להומאז' סאטירי שהפך לפינה קבועה בתוכנית הערב של שרון טייכר וערן זרחוביץ' ברדיו תל אביב.
לאחר פטירתו של הרסגור ב-2011, התוכנית המשיכה את רצף השידור, על ידי שידור חוזר של פרקים ישנים עד קיץ 2013.
If I Fell
If I Fell (אם אפול, או עם המשך השורה - "in Love with You": אם אתאהב בך) הוא שיר רוק אנד רול ומרזיביט של להקת הביטלס מהאלבום A Hard Day's Night, שנכתב בעיקר על ידי ג'ון לנון, אך הקרדיט ניתן ללנון-מקרטני.
השיר מתאפיין במבנה בלתי רגיל הכולל הקדמה שלא חוזרת במהלך השיר ולאחריה בתים רצופים (בלי פזמון מובהק), כשכל אחד מהם מתרחב מעט מקודמו. ההרמוניה בשיר מורכבת משני חלקים נפרדים המורכבים כל אחד ממהלך הרמוני נפרד. המרכז הטונאלי מתחלף במהלך השיר בין רה במול מז'ור לרה מז'ור. בהקלטה שרים לנון ומקרטני ביחד לתוך מיקרופון אחד.
זלמן רודרמן
יסמין רפשה
יסמין רפשה (סרבו-קרואטית: Jasmin Repeša; נולד ב-1 ביוני 1961 בקפז'ינה, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר, ומאמן בוסני-קרואטי המשמש כמאמן קבוצת פורטיטודו בולוניה. אימן בעבר את נבחרת קרואטיה בכדורסל. נחשב לאחד המאמנים הבולטים והמנוסים בקרואטיה ובאירופה.
קריירה.
רפשה שיחק כדורסל במשך כשש שנים לפני פציעה שקטעה לו את קריירת המשחק.
רפשה פנה לקריירת אימון ואימן קבוצות נוער בקרואטיה ובאיטליה לפני עבודתו כמאמנה הראשי של קבוצת הבוגרים של ציבונה זאגרב, אותה אימן במשך שנתיים כשתחת הדרכתו זכתה בשתי אליפויות ליגה ובגביע אחד, כשבעונת 1995/96 קבוצתו זוכה בדאבל.
לאחר מכן, אימן את טופאש בורסה הטורקית עימה הוביל לשתי אליפויות רצופות (1998/99 ו-1999/00).
לאחר שלוש שנים בטורקיה אימן את ספליט ולאחר מכן אימן חצי עונה בקבוצה הפולנית, שלאסק ורוצלב וזכה עימה באליפות הליגה.
לאחר מספר שנים בקבוצות לא-קרואטיות, חזר לאמן את ציבונה זאגרב וזכה עימה בדאבל שני והוביל אותה להישג השיא שלה בשנים האחרונות באירופה, לאחר שהעפיל עימה לשלב הבתים השני של היורוליג, הטופ 16.
בעקבות הצלחותיו עם ציבונה, התמנה כמאמנה של פורטיטודו בולוניה. תחת הדרכתו, רשמה פורטיטודו בולוניה את אחת התבוסות הקשות במפעלים בה שיחקה, כשבגמר פיינל פור היורוליג, הובסה על ידי מכבי תל אביב, 118:74. למרות זאת, רפשה המשיך לאמנה ואף הוביל אותה לדאבל איטלקי (אליפות וגביע) בשנת 2005.
רפשה קיבל באותה שנה את משרת המאמן הראשי של נבחרת קרואטיה הבוגרת, והוביל אותה לשלוש אליפויות אירופה.
לאחר שנה ללא אימון קבוצה בוגרת, רפשה התמנה כמאמן לוטומטיקה רומא תחת הג'נרל מנג'ר, דיאן בודירוגה. תחת הדרכתו רומא הובלה לגמר אליפות איטליה אך נוצחה פעמיים בגמר על ידי מונטפסקי סיינה.
בקיץ 2012 התמנה לתפקיד המאמן בקבוצת אוניקאחה מאלגה מהליגה הספרדית.
בשנת 2018 מונה למאמן קבוצת בודוצ'נוסט פודגוריצה מהיורוליג.
לנון/מקרטני
הרפובליקה הנשיאותית בצ'ילה
הרפובליקה הנשיאותית בצ'ילה היא תקופה בהיסטוריה של צ'ילה שראשיתה בשנת 1925 עת עברה המערכת הפוליטית משיטה בה נתונה הייתה ההגמוניה לפרלמנט לדמוקרטיה נשיאותית. הייתה זו תקופה שהתאפיינה בעלייתן של אידאולוגיות קיצוניות שפילגו חזור ופלג את המערכת הפוליטית, תכונה שהביאה למאבקים פוליטיים קשים ואלימים. בשנותיה האחרונות של הרפובליקה הנשיאותית עלתה קרנו של השמאל, וצ'ילה הייתה למדינה היחידה בעולם בה נבחר נשיא מרקסיסטי בבחירות דמוקרטיות. אולם הקיטוב הפוליטי תחת מכבשה של המלחמה הקרה הוביל לטריפת הקלפים ולסיומה של התקופה בהפיכה הצבאית של שנת 1973 וכינונה של דיקטטורה צבאית בצ'ילה
משבר וחוסר יציבות (1925 - 1938).
עם המעבר לשיטה של דמוקרטיה נשיאותית התחולל מאבק בין איבניס ואלסנדרי על הנהגת המדינה. תמיכתם של מספר פוליטיקאים מובילים באיבנייס על אף התנגדותו של אלסנדרי הביאה להתפטרותה של הממשלה כולה, להוציא את איבנייס, שר המלחמה, שנותר שר יחיד בה. לנוכח המשבר פרסם איבנייס מכתב פומבי לאלסנדרי בו ציין כי בהיותו השר היחיד בממשלה, יכולתו של אלסנדרי למשול ולהעביר חוקים נתונה לחתימתו של איבנייס בלבד. אלסנדרי לא יכול היה להשלים עם מצב זה ומינה את לואיס בארוס בורגוניו לתפקיד שר הפנים (שבשיטה דאז היה גם סגן הנשיא) והתפטר סופית ביום 2 באוקטובר 1925.
בארוס בורגוניו, שהיה ממלא מקום בלבד, הוחלף בנשיאות בידי אמיליאנו פיגרואה שנבחר כתוצאה מקונצנזוס בין המפלגות השונות כדי לפתור את המשבר הפוליטי שפקד את המדינה. איבנייס שמר על כוחו הפוליטי והיה לשר הפנים. כאשר לא יכול היה עוד פיגרואה לשלוט באיבנייס, התפטר ביום 7 באפריל 1927, ואיבנייס, שהיה סגן הנשיא מתוקף תפקידו, עלה לכס הנשיאות.
במהלך כהונתו של איבנייס הוקמה חברת התעופה הלאומית, LAN צ'ילה וכן את הקרביניירוס של צ'ילה, מוסד ביטחוני-משטרתי שאיחד את המשטרה, המשטרות העירוניות ואת חיל הפרשים, ואת חיל האוויר הצ'יליאני. בנוסף קידם איבנייס את קודקס חוקי העבודה וחתם על חוזה לימה ב-3 ביוני 1929, שהסדיר את סכסוך הגבול עם פרו. בתחילה נהנה איבנייס מתמיכה עממית נרחבת, אולם בחלוף החודשים החל לנקוט באמצעים סמכותניים ביותר. מאות פוליטיקאים, בהם אלסנדרי, יצאו לגלות, על העיתונות הוטלו הגבלות, ואילו איבנייס היה זה שמינה את חברי הקונגרס, שקיבל את הכינוי "קונגרס טרמל" על שם טרמס דל צ'ייאן, המקום בו הסכימו המפלגות הפוליטיות להסדר זה.
ביום חמישי השחור, 24 באוקטובר 1929, קרסה הבורסה לניירות ערך בניו יורק והחל השפל הגדול. משטרו של איבנייס נקלע גם הוא למשבר כלכלי חסר תקדים ברמה הלאומית הן משום ששילש את החוב החיצוני של צ'ילה על ידי לקיחת הלוואות מארצות הברית של אמריקה, והן על שום הקריסה הבלתי נמנעת של מכרות המלחת בצפון. בכך הפכה צ'ילה לאחת המדינות שהושפעו ביותר מהמשבר העולמי. לאור המשבר הציע איבנייס את התפטרותו בשנת 1931, והשאיר את רסן השלטון בידי חואן אסטבן מונטרו, נשיא הסנאט. בבחירות שנערכו באוקטובר ניצח מונטרו את אלסנדרי בהפרש זעום, וזה שב לגלות.