לאחר פרישתו לגמלאות עבר לשמש מנכ"ל החברה הכלכלית ראשון לציון, ובסיום תפקיד זה עבר לשמש יו"ר ועד מגדלי היקב בעיר. בעבור פעילויותיו בראשון לציון, בהן ייסוד סניף "יד שרה" והתנדבותו בסניף כאחראי לאולם התצוגה, הוענק לו בשנת 2008 תואר יקיר העיר.. משנת 2013 שימש כחבר מועצת המומחים של סיעת התנועה החברתית הירוקה במועצת עיריית ראשון לציון. נפטר ב-24 במרץ 2014 ממחלת הסרטן. נקבר בבית הקברות הצבאי בראשון לציון.
תרנהוד
את שפיכה
מונומורפיזם
ריבת חבושים
גם לבוקרות יש רגעים קודרים
גם לבוקרות יש רגעים קודרים (באנגלית: Even Cowgirls Get the Blues) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוג דרמת קאמפ קומית אשר יצא בשנת 1993. הסרט מבוסס על רומן בעל שם זהה משנת 1976 ומאת טום רובינס, אשר גם מבצע את תפקיד המספר בסרט. את הסרט ביים גאס ואן סנט ומככבים בו אומה תורמן, לוריין בראקו, אנג'י דיקנסון, נוריוקי מוריטה, קיאנו ריבס, ג'ון הרט, רוזאן בר וריין פניקס.
לאחר הקרנת הבכורה שלו במאי 1993 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, ובגין ביקורות שליליות של המבקרים, הוחלט לערכו שנית והוא הופץ מחדש שנה לאחר מכן, במאי 1994.
עלילה.
הסרט מציג את סיפורה של סיסי הנקשו (אומה תורמן), דוגמנית בעלת מוטציה מולדת אשר הקנתה לה אגודלים ענקיים, אליהם היא מתייחסת בתור מתנה. היא חיה את חייה כטרמפיסטית ובמהלך מסעיה היא מגיעה לניו יורק, שם היא מדגמנת עבור איל הון טרנסוויסט
(ג'ון הרט) בעל חברה לתמרוקים ומוצרי הגיינה לנשים, המכנה עצמו "הרוזנת". הוא סבור כי הגיע הזמן שתאבד את בתוליה ועל כן מכיר לה בחור אינדיאני צעיר (קיאנו ריבס), צייר המשתייך לבוהמה של ניו יורק. לאחר שהיא מעבירה זמן בחברתו היא מחליטה לשוב למסעותיה בדרכים.
הנקשו מגיעה לחווה חקלאית השייכת לרוזנת ומשמשת כבית הבראה, ושם היא מתחברת לקבוצת בוקרות ובראשן לבוננזה ג'ליבין (ריין פניקס), הנמלטת מכליאת היפנים בארצות הברית, ומתאהבת בה. הבוקרות בחווה מנהלות אורח חיים פמיניסטי והן משגיחות על זן מסוים של עגוריים הנמצאים בסכנת הכחדה ומקננים בחווה.
הסרט עוסק באופן משעשע וביזארי בנושאים כמו שימוש בסמים פסיכדליים, ריח גוף, הומוסקסואליות, התמרדות, זכויות בעלי חיים ודת.
בנואה שיירו
בנואה שיירו (בצרפתית: Benoît Cheyrou; נולד ב-3 במאי 1981 בסירן) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדות הקישור. הוא אחיו של כדורגלן העבר ברונו שיירו.
קריירה.
קריירת מועדונים.
שיירו החל את הקריירה ב-1987, במחלקת הנוער של המועדון ראסינג פריז, והיה חלק ממסורת כדורגל מפוארת במשפחתו. ב-1997 עבר למחלקת הנוער של ליל, יחד עם אחיו, ברונו. הוא שיחק במשך שנתיים בקבוצת הנוער בטרם קודם לקבוצה הבוגרת בעונת . הוא עלה עם הקבוצה לליגת העל הצרפתית, אך בשתי עונותיו הראשונות מיעט לשחק בשל פציעות. לאחר עזיבת ברונו לליברפול בעונת גדלה חשיבותו של שיירו בליל, והוא הפך לשחקן קבוע בהרכב הקבוצה, שהשתתפה גם בגביע אופ"א.
ב-2004 חתם שיירו בקבוצת אוסר, אשר מאמנה היה גי רו. הוא שיתף פעולה בחוליית הקישור של הקבוצה יחד עם שחקנים כמו פיליפ ויולאו וליאונל מאת'יס. בעונתו הראשונה בקבוצה, , זכה עמה בתוארו הראשון - גביע הליגה הצרפתית - לאחר ניצחון על סדאן במשחק הגמר. בעונת מונה שיירו לקפטן של אוקזר, וסייע לה להעפיל לשלב הבתים של גביע אופ"א בפעם השלישית ברציפות. עם זאת, במסגרת הליגה באותה עונה אוקזר לא הצליחה לסיים במקום המקנה השתתפות במפעל, ומשכך שיירו, לצד מספר שחקנים בכירים נוספים, עזב אותה על מנת להשתתף במפעלים האירופיים.
לפני עונת עבר שיירו לאולימפיק מרסיי, ששילמה תמורתו 5 מיליון אירו. הוא יצר חוליית קישור מרשימה במיוחד במארסיי, יחד עם סמיר נאסרי ולוריק צאנה, ובעקבות יכולתו הטובה נכלל בנבחרת העונה בליגה הצרפתית. הוא השתתף באותה עונה לראשונה בליגת האלופות, אך קבוצתו סיימה שלישית בבית ולא העפילה לשמינית הגמר. בעונה הבאה הציג שיירו את היכולת הטובה בקריירה שלו כאשר הבקיע שלושה שערים ונתן שבעה בישולים, שסייעו לקבוצה לסיים במקום השני בליגה אחרי בורדו.
ב-29 בינואר 2015 חתם בטורונטו הקנדית. בשנת 2017 פרש ממשחק פעיל.
נבחרת.
בפברואר 2009 זומן שיירו לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של צרפת, אך טרם ערך הופעות במדיה. בעונת סייע שיירו למארסיי לזכות באליפות הליגה הצרפתית הראשונה של המועדון מאז 1992, לאחר שכבש חמישה שערים ובישל ארבעה. הוא נבחר פעם נוספת לתואר נבחרת העונה בליגה הצרפתית, אך לא נכלל בסגלה של נבחרת צרפת למונדיאל 2010.
סטילביט
סטילביט הוא מונח המתאר שני סוגים של מינרלים טקטוסיליקטיים (סיליקטים במבנה מרחבי) מיוממים המכילים הרכבים שונים של סידן, נתרן ואלומיניום, והשייכים לקבוצת הזאוליטים.
תכונות.
הרכב כימי וקריסטלוגרפיה.
הסטילביט מופיע בטבע בשתי צורות שכל אחת הוכרה כמינרל בפני עצמו על ידי האגודה הבינלאומית למינרלוגיה על פי סוג הקטיון הבולט.
כאמור, הסטילביט משתייך לקבוצת המינרלים הגדולה של הזאוליטים. בקבוצה זו ישנם שלושה סוגי מבנים, והסטילביט משתייך לזאוליטים במבנה הקרוי בעלי יריעה.
הסטילביט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" formula_1, וחבורת סימטריות מרחבית "C 2/m". הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=13.595-13.657, b=18.197-18.309Å ו-c=17.775-17.8420Å, וגודלה של זווית β הוא 90.05°-90.91°.
תכונות פיזיקליות.
הגבישים של הסטילביט שטוחים ודקים באורך עד 14 ס"מ המתקבצים ביחד למבנה דמוי אלומת שיבולים, כמו כן מקבצים סיביים, קורנים או כדוריים. מבנה אלומת השיבולים ייחודי לסטילביט ולסטלריט (CaAl2Si7O18•7H2O), זאוליט קרוב, אבל נדיר. תופעת גבישים תאומים נפוצה בסטילביט, בצורת תאומי חדירה היוצרים לעיתים צורת צלב. לסטילביט יש פצילות מושלמת בכיוון אחד ({010}) במקביל לפינקואיד הבולט. הקשיות של המינרל נמוכה, 4-3.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 2.15 גרם לסמ"ק.
תכונות אופטיות.
אופטית המינרל הוא דו-צירי . מקדם שבירה של הסטילביט הם:nα=1.479-1.492 , nβ=1.485-1.5 ו-nγ=1.489-1.5059. גבישי הסטילביט הם שקופים עד שקופים למחצה. צבעם לבן קרם או ורוד, לעיתים עם כתמים בצהוב או אדום, חום בהיר עד חום כהה. בשקף מנוסר הסטילביט הוא חסר צבע. הברק של הסטילביט הוא זגוגי עד פנינתי (במיוחד על משטחי הפצילות), הנפיצה שלו חלשה.
גילוי ומקור השם.
הסטילביט נתגלה ב-1756 על ידי המינרלוג השוודי הברון אקסל פרדריק קרונשטט (Axel Fredrik Cronstedt ), ותואר לראשונה בספרות ב-1796 על ידי המינרלוג והקריסטלוגרף הצרפתי רנה ז'יסט אאיאי המפרט כי הוא קיבל דוגמיות מאיסלנד מאנדראסברג (Andreasberg) בהרי הרץ שבגרמניה מהרי האלפים בצרפת (Alpes Dauphinoises) ומנורווגיה, אבל אין מידע מוחלט היכן המקום בו נתגלה המינרל לראשונה. סטילביט-Na נתגלה לראשונה בכף פולה (Capo Pula) בסמוך לעיירה פולה (Pula) בנפת קליארי במחוז העצמאי סרדיניה שבאיטליה, והוכר כמינרל נפרד ב-1998.
מקור שם המינרל ביוונית "סטילבין" שפירושו "להבריק" או "סטילבה" שפירושו "מראה" בהתייחס לברק הזגוגי עד פנינתי של המינרל.
שמות נוספים של המינרל:
שימושים.
למינרל יש שני שימושים נפוצים: עבור אספני מינרלים, וכמסננת מולקולרית להפרדת מולקולות. הסטילביט, כמו שאר הזאוליטים, בנוי כך שהחללים המולקולריים מתחברים ויוצרים תעלות. הגודל המקסימלי של מולקולות או יונים היכולים לחדור לנקבוביות של הסטילביט נקבע על פי קוטר התעלות, ורק מולקולות בגדלים וצורות מסוימים יכולים לעבור. הסטילביט משמש לסינון פחמימנים בזיקוק נפט.
מקור ותפוצה.
הסטילביט מצוי בדרך כלל בחללים דמוי השקד שבבזלת ובסלעים דומים כדוגמת אנדזיט יחד עם זאוליטים רבים אחרים, ולעיתים בגרניט ובגנייס, ולעיתים רחוקות בעורקים הידרותרמיים. נוצר במשקעים של מעיינות חמים, וכחומר מגבש בכמה אבני חול וקונגלומרטים.
הסטילביט הוא אחד מסוגי הזאוליטים הנפוצים. הסטילביט מצוי בשפע בסלע הוולקניים של איסלנד, איי פארו, האי סקאי, מפרץ פאנדי בנובה סקוטיה, מסביב לגונדה (Gunnedah) וטמבר ספרינגס (Tambar Springs) בניו סאות' ויילס שבאוסטרליה, ובצפון ניו ג'רזי ובצפון קרולינה שבארצות הברית. גבישים בגוון ורוד-סלמון יחד עם גבישי אפופיליט בגוון ירוק חיוור מצויים במדרגות דקאן בסמוך למומביי ופונה במדינת מהאראשטרה שבהודו, מקבצים דמויי אלומת שיבולים מצפים את הקלציט של ברופיורד (Berufjord) בסמוך לדזופיווגר (Djupivogr) באיסלנד; גבישים בצורת אלומות בגוון חום מצויים בסמוך לעיירה פטרסון (Paterson) בניו ג'רזי שבארצות הברית וגבישים בגוון אדום לבנה מצויים באולד קילפטריק (Old Kilpatrick) שבסקוטלנד.
כיתור הארמייה השלישית של מצרים
כיתור הארמייה השלישית של מצרים הייתה פעולה התקפית של צה"ל בחזית מצרים בשלהי מלחמת יום הכיפורים. במהלך הלחימה כיתרה אוגדה 162 של צה"ל את הארמייה השלישית המצרית. הפעולה הביאה למתיחות גבוהה בין ארצות הברית וברית המועצות, ובשלב מאוחר יותר להתקרבות מדינית בין מצרים וארצות הברית.
תחילת מהלך הכיתור.