התיאור המודרני המקובל של בור הרוחות, ביחד עם חללים תת-קרקעיים נוספים בהר הבית, נמצא בספרם של שמעון גיבסון ודייוויד ג'ייקובסון "תחת הר הבית בירושלים: מדריך לבורות המים, לחדרים התת-קרקעיים ולתעלות של חראם אל שריף".
You're Beautiful
You're Beautiful (בעברית: את/ה יפה) הוא סינגל של הזמר-יוצר האנגלי, ג'יימס בלאנט, שנכתב על ידי ג'יימס בלאנט, סשה סקרבק ואמנדה גוסט, והופק על ידי טום רות'רוק . השיר, שיצא ב-30 במאי 2005, מופיע באלבום הבכורה של בלאנט, "Back to Bedlam".
ביקורת.
About.com העניק לשיר ארבעה וחצי כוכבים מתוך חמישה, באומרו כי "הכוח הפשוט של כתיבת השירים של בלאנט יעיל בהעברת הכאב של ההבנה שהוא לעולם לא יהיה עם מושא אהבתו".
השיר דורג במקום השביעי במצעד עשרת השירים הכי מעצבנים של המגזין רולינג סטון. הערוץ VH1 דירג את השיר במקום ה-95 ברשימת 100 השירים הגדולים של העשור הראשון.
פרסים ומועמדויות.
השיר היה מועמד בפרסי הגרמאי לשנת 2007 ב-3 קטגוריות: הקלטת השנה, שיר השנה וביצוע סולו הפופ הגברי הטוב ביותר.
השיר זכה בפרס האינטרנט של BMI.
Fujitsu
Love It When You Hate Me
Love It When You Hate Me (בעברית: אוהבת את זה כשאתה שונא אותי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית אבריל לאבין בהשתתפות הראפר האמריקאי בלאקבר. הוא יצא לאור ב-14 בינואר 2022, על ידי חברות התקליטים אלקטרה רקורדס ו-DTA, כסינגל השני מתוך האלבום "Love Sux".
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי לאבין ובלאקאבר לצד ג'ון פלדמן, דרק סמית וטראוויס בארקר, שגם הפיקו אותו. ב-25 בינואר נשלח לרדיו להיטים עכשוויים וב-7 בפברואר לרדיו מוזיקה עכשווית למבוגרים. בנוסף, נשלח גם לרדיו האיטלקי.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-26.9 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-5 במרץ 2022, בבימויו של אודרי אליס פוקס. סצנת הפתיחה מציגה את לאבין נרדפת על ידי שיירת פפראצי לאחר שקיבלה עונש מאסר על כך שהתאהבה ביותר מדי גברים. לאורך הווידאו קליפ מופיעים לאבין, בארקר ובלאקבר בתא כלא כשהם רוקדים עם אסירות אחרות.
נכון ליולי 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-5.3 מיליון צפיות.
עמיאל נג'אר
עמיאל (אמיל) נג'אר (6 בספטמבר 1912–30 באוגוסט 1994), היה פעיל ציוני במצרים, דיפלומט ישראלי, פילנתרופ ואספן אמנות.
קורות חייו.
במצרים.
נג'אר היה יליד קהיר, עורך דין בהשכלתו, בוגר בית הספר הצרפתי הגבוה למשפטים בקהיר ומוסמך במשפטים מאוניברסיטת פריז, 1933. שימש כיושב ראש הנוער הציוני במצרים. נישא לאביבה ויסמן, בתו של יעקב ויסמן, מראשי הפעילים הציונים במצרים. נג'אר וליאון קסטרו יסדו ב-1943 את ההסתדרות הציונית במצרים ועמדו בראשה, נג'אר היה יושב ראש הוועד הפועל שלה בין 1947-1943. ב-1946 השתתף בקונגרס הציוני העולמי ה-22 בבזל. ב-1947 התמנה מנהל ההסברה של המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית באירופה.
בישראל.
עלה לישראל ב-1948 והתקבל לשירות החוץ הישראלי. בין השנים 1948–1952 שימש כיועץ בשגרירות ישראל בצרפת. בהמשך מילא תפקידים רבים כדיפלומט בכיר, בין השאר מנהל מחלקת מערב אירופה (1952-1958) וסמנכ"ל במשרד החוץ (1957-1958), ייצג את ישראל כמשקיף בוועידת סואץ בלונדון טרום מלחמת סיני (1956), שימש כציר ביפן (1958-1960), שגריר בבלגיה (1960-1968), ציר בלוקסמבורג ונציג ישראל בשוק האירופי המשותף ובמועצה האירופית לאנרגיה אטומית, שגריר באיטליה (1968-1973), יועץ מדיני לשר החוץ (1973, 1976), חבר משלחת ישראל לאו"ם (בין 1952–1957 וב-1974).
נג'אר היה חבר מפלגת העבודה. בשנת 1973 הוצע כמועמד למשרת נשיא המדינה.
פרש לגמלאות ב-1977. אף לאחר פרישתו שירת כראש משלחת ישראל לאונסק"ו (1978), מינוי שעורר תרעומת בקרב חוגים במשרד החוץ.
נג'אר היה אספן אמנות. בתקופת שירותו כשגריר הוצג אוסף האמנות בבית השגריר, כמוזיאון אמנות ישראלית. נג'אר היה מיודד עם אמנים רבים, ביניהם מקס ארנסט והצייר רנה מגריט שהיה ידידו הקרוב. באוספיו היו מספר עבודות מאת מגריט, בין השאר גם ציור משנת 1965 בשם "Le Discours de la méthode", בו שילב מגריט את דיוקנו של נג'אר. לאחר מותו של מגריט ב-1967 מכרה משפחת נג'אר את היצירה. היצירה שנמכרה מספר פעמים במהלך השנים, הוצעה למכירה ב-2016 תמורת 4.8 מיליון אירו.
עמיאל ואביבה נג'אר יזמו פעילויות פילנתרופיה שונות. בין השאר ב-1987 הוקמה ביוזמתם קהילה טיפולית ראשונה מסוגה בישראל, לנפגעי סמים ואלכוהול, "בית אביבה" באזור התעשייה הר-טוב, בתמיכת משרדי הרווחה והבריאות, אביבה נג'אר כיהנה כנשיאת העמותה. לאחר פטירתה ב-1988, הוקמה ב-1989 קהילה טיפולית שנייה, "אילנות" ביער אילנות. הקהילות השונות פועלות במסגרת עמותת "בית אור אביבה" - עמותה לקידום קהילות טיפוליות בישראל.
עמיאל ואביבה נג'אר התגוררו בשיכון משרד החוץ בשכונת קטמון בירושלים. הם היו חשוכי ילדים. קבורים בהר המנוחות בירושלים.
אמתית'אל מחמוד
אמיתית׳אל ״אמי״ מחמוד (בערבית: إمتثال "إيمي" محمود; באנגלית: Emtithal "Emi" Mahmoud; נולדה ב-1993 בדארפור, סודאן) היא אקטיביסטית ומשוררת סודנית-אמריקאית, שזכתה בגמר תחרות הפואטרי סלאם העולמית בשנת 2015. בשנת 2018 מונתה לשגרירה של רצון טוב של נציבות האו"ם לפליטים, ובמסגרת תפקיד זה ביקרה במחנות פליטים ברחבי אוגנדה, יוון וירדן במטרה להעלות את תשומת הלב לבעיית הפליטים העולמית. היא שימשה כיועצת לקבינט האמריקאי בענייני אסלאמופוביה, ופועלת בקרב בני נוער ברחבי העולם בכל הקשור בחינוך לשלום. שירתה עוסקת בעיקר בחווית חייהם של פליטים ברחבי העולם, כמו גם הטראומה הבין-דורית שעולה אצל ילדי פליטים.
ביוגרפיה.
מחמוד נולדה בח'רטום שבסודן וכשהייתה בת שנתיים עברה עם הוריה לתימן ומשם לפילדלפיה, ארצות הברית.
כשהייתה בת שבע חזרו היא ומשפחתה לסודן לביקור ארוך בשל הפעילות האקטיביסטית של הוריה, במסגרתו השתתפו הוריה במחאות שהחלו במדינה כנגד מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה והשלטון הצבאי במדינה של הגנרל עומר אל-בשיר. בביקור זה, מעידה מחמוד, היא החלה להבין את חשיבותו של החינוך כזכות יסוד אנושית, ועד כמה המצב הפוליטי המורכב בסודן השפיע על חינוכה בפרט ועל חייה בכלל.
מחמוד גדלה והתחנכה בפילדלפיה, שם סיימה את לימודי בית הספר התיכון בהצטיינות וזכתה במלגה שכיסתה ארבע שנות לימודים בכל אוניברסיטה שתבחר, בעקבות כישוריה וציוניה הגבוהים. היא החלה ללמוד באוניברסיטת ייל בשנת 2012 וסיימה את לימודי הביולוגיה המולקולרית והאנתרופולוגיה בשנת 2016.
שירה ופואטרי סלאם.
במהלך לימודיה באוניברסיטת ייל נחשפה מחמוד לז׳אנר הפואטרי סלאם (שירה מדוברת) והצטרפה לקבוצת פואטרי סלאם בקמפוס ביוזמת סטודנטים, ולאחר מכן לנבחרת הפואטרי סלאם הרשמית של ייל.
בשנת 2013 היא שיחקה תפקיד של משוררת בסרט הקצר Haleema, המספר את סיפורה של אם סודנית אחת ושני ילדיה בחיפוש אחר מקום בטוח מפני מליציית הג'נג'וויד במסגרת רצח העם בדארפור.
השיר שזיכה את מחמוד באליפות הפואטרי סלאם נקרא ״אמא״ (Mama) כמחווה לאמא שלה ששהתה בזמן התחרות בסודן, בעקבות מות סבתה של מחמוד שנפטרה ביום הראשון לאליפות. מחמוד כתבה את השיר בימים הראשונים של התחרות, והיא מדברת בו על נושאים הנוגעים ללב עשייתה, כמו היחס של המערב ליבשת אפריקה, היחס של גברים לנשים אפרו-אמריקאיות והלבשתן בדימויים אוריינטליסטים ותפקיד האם כמתווכת בין ילדיה שחווים מעבר תכוף בין מדינות לבין המדינות עצמן וההסתגלות המשפחתית בהן.
במהלך התחרות הקדישה מחמוד שיר אחר, ״ילד בחול״ (Boy in the Sand) ל, פליט בן שנתיים שתמונתו ללא רוח חיים לאחר שטבע במי הים התיכון הכתה גלים בעולם בשנת 2015.
בשנת 2018 התפרסם ספר השירה הראשון שלה, שנקרא ״Sisters' Entrance״.
בשנת 2020 מחמוד כתבה את השיר ״The Seven Stages of Grief During Coronavirus״ לכבוד יום הפליט שצוין תחת השפעות מגפת הקורונה.
אקטיביזם.
בעקבות ילדותה בצל מלחמת האזרחים הסודנית השנייה וחוויותיה כפליטה, האקטיביזם של מחמוד מתמקד בפעילות לטובת ילדי פליטים ופליטים בוגרים, בעיקר מיבשת אפריקה אך לא רק. משבר הפליטים העולמי הוא נקודת ההתייחסות העיקרית שלה בכל הפעילות ההתנדבותית שהיא מעבירה.
מאז לימודיה בבית הספר התיכון, אקטיביזם היה חלק מרכזי בפעילותה של מחמוד, במיוחד סביב רצח העם המתמשך בדארפור וסוגיית הפליטים העולמית. בשנת 2015 היא נבחרה לרשימת ״מאה הנשים מעוררות ההשראה בעולם״ של הBBC והוזמנה בעקבות פעילותה החלוצית בקהילה המוסלמית האמריקאית לאירוע שולחן עגול שערך נשיא ארצות הברית ברק אובמה בעת ביקורו הראשון של נשיא מכהן במסגד אמריקאי בבולטימור, מרילנד.
תפקידה כשגרירה של רצון טוב של סוכנות הפליטים של האו״ם הביא אותה לפעילות והרצאות במחנות פליטים ברחבי אפריקה והמזרח התיכון, כמו גם לשימוש בשירה שלה להעלאת המודעות למצב הפליטים בעולם. בשנת 2016 כתבה את השיר ״Bird Watching on Lesvos Island״ לאחר סיור במחנה פליטים סורים ששרדו את המסע המסוכן מטורקיה ליוון בסירות רעועות.
השיר ״Head Over Heels״ נכתב בשנת 2017 על מנת לציין את הפליט המיליון שחצה את הגבול בין סודן לאוגנדה בעקבות מלחמות האזרחים החוזרות ונשנות באזור ומצבם הרעוע של נושאים פוליטיים במדינה, כמו זכויות אדם וביטחון אישי.