ראשית עבודתו של עקיבא פרומן בארץ ישראל, הייתה במחיצתו של פרופסור פיקרד באוניברסיטה העברית בירושלים. פרומן עבד גם בשירות הסוכנות היהודית, קרן קיימת לישראל (1940–1941) וחברות נפט שונות (1944–1948). בשירות החברה לחקר ירדן הוא ערך חיפוש אחר שדות נפט באזור עין גדי ובמהלך שהותו שם מיפה את אזור סדום ומצדה.
בתקופת מלחמת העצמאות שירת פרומן ביחידת המיפוי והתצלומים של צה"ל. במסגרת תפקידו הוא התבקש על ידי חיל המדע לערוך עם יעקב בן-תור חיפוש אחר נפט, מינרלים ומעיינות טבעיים באזור הנגב. לצורך עבודתם הוא ביקש לערוך מיפוי גאולוגי מחודש של הנגב, ועל עבודתם בתקופה זו זכה עם בן-תור בפרס ישראל למדעי החיים לשנת ה'תשט"ו.
בשנת 1950 עבר פרומן עם משפחתו לחיפה והצטרף לסגל הטכניון. במהלך שנות החמישים הוא לקח חלק בתכנון כביש אילת-באר שבע, תכנון מאגרי המים בבקעת בית נטופה, ומטעם חברת "לפידות" עסק במיפוי כללי של ישראל וסייע במציאת נפט באזור חלץ. בשנת 1956 נשלח פרומן ללימודי השתלמות בנושא מבנים גאולוגיים באוניברסיטת הרווארד מטעם אונסק"ו.
פרומן היה פרופסור לגאולוגיה בטכניון, ראש מחלקת המיפוי הגאולוגי של ישראל, וחבר המועצה המדעית של מכון ויצמן למדע. בשנת 1979 פרש לגמלאות והתמסר לפילוסופיה ולכתיבתו כמדען על תפיסתו את אלוהים. בשנת 1989 נפטר ונקבר בהרצליה, מקום מגוריו.
באדר
ראס אל-עמוד
ראס אל עמוד (בערבית: راس العامود) היא שכונה ערבית במזרח ירושלים, השוכנת על מורדות הר הזיתים בירושלים לצידי הכביש שהוביל אל העיירה אלעיזריה (לפני בניית גדר ההפרדה). פירוש שם השכונה בעברית הוא "ראש העמוד", אך מקור השם איננו ידוע.
המבנה הגדול ביותר בשכונה הוא מטה המשטרה שבנייתו החלה לפני שנת 1967 על ידי השלטונות הירדנים, באתר ששימש את משטרת המנדט הבריטי, והושלמה על ידי ישראל לאחר איחוד העיר בתום מלחמת ששת הימים.
השכונה מופיעה במפת ירושלים משנת 1947 ובה מתועדים 20 מבנים.
על פי מחקר של מכון ירושלים למחקרי מדיניות, מאז מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 1983 גדלה האוכלוסייה בראס אל עמוד ובוואדי קדום ב־624%. הגידול התרחש בשנים הראשונות של אכלוס השכונות, והוא התמתן בשנים בהמשך. שיעור הגידול בין השנים 1983–1990 עמד על 175%, בין השנים 2000–2010 על 80%, ובין השנים 2010–2016 על 11% בלבד.
בשכונה מתגוררים כ־23,000 תושבים, 2.6% מתוכם הם יהודים המתגוררים במעלה הזיתים.
אוכלוסיית השכונה היא צעירה באופייה – בשנת 2016 חציון הגיל בשכונה עמד על 20.2 שנים, נמוך מחציון הגיל של כלל ערביי מזרח העיר.
השכונה מאופיינת באירועים על רקע לאומני, וכניסת כוחות משטרה למקום מתאפשרת רק לאחר: "צבירת כוחות משטרה וריכוז מאמץ משמעותי טרם הכניסה".
ארכאולוגיה.
בעת עבודה על בית ספר ערבי לבנות בשכונה, הורתה עיריית ירושלים על עצירת העבודות כדי לאפשר לרשות העתיקות לבצע חפירה ארכאולוגית לבדיקת ממצאים עתיקים במקום. החפירה, בראשות ד"ר רון בארי, מצאה שרידים ליישוב במקום מהתקופה הכנענית התיכונה (2200-1900 לפנה"ס) ומתקופת בית ראשון (מאות שמינית ושביעית לפנה"ס), כולל קנקן שעל אחת מידיותיו הוטבע השם "מנחם" בכתב עברי קדום.
כתגובה להרס מבנה עתיק ששכן בשכונה לצורך פרויקט מגורים ב־2004, הוזנקה חפירת הצלה בה נתגלו במקום ממצאי קרמיקה מהתקופה הביזנטית, ובהם קערות, סירי בישול ואף נר חרס שלם. בנוסף לאלה, נתגלו גם כלי זכוכית משלהי התקופה הביזנטית ותחילת התקופה האומאית. כמו גם נתגלו בשפכי האבנים ובמילואי האדמה שרידים לצינורות מקרמיקה, סורג שיש ושולחן עשוי אבן. הערכת החוקרים היא שמקור פרטים אלו במנזר ביזנטי.
ההתיישבות היהודית.
בצמוד לשכונה נבנתה החל משנת 2003 שכונה יהודית מעלה הזיתים שבנייתה ואכלוסה עוררו מחלוקת.
במהלך שנת 2006 החלה בנייה של שלב ב' בשכונת מעלה זיתים, ובסיום האכלוס הכפילה השכונה את גודלה עם תוספת של 67 יחידות דיור על 52 הקיימות.
בניין מטה המשטרה פונה על ידי משטרת ישראל ומטה מחוז ש"י, שפעל ממנו, הועבר לקומפלקס חדש בשטח E-1. במסגרת העסקה עם בעלי השטח, ועד הקדש העדה הבוכרית, פונה בנין המטה בראס אל-עמוד בתמורה לקבלת השטח החלופי מבשרת אדומים ומימון החלק היחסי בבינוי הפרויקט. המטה שפונה נמכר לעמותת אלע"ד (באמצעות "קרן שלם ירושלים") והפך למתחם מגורים חדש באזור בשם "מעלות דוד".
קומפלקס מפקדת המחוז מורכב משני מבנים עיקריים: מבנה ראשי, הכולל בתוכו את רוב משרדי מפקדת המחוז, ומבנה כניסה. שדרה להולכי רגל מקשרת בין שני המבנים.
בתוך השכונה יש בית השייך לארווינג מוסקוביץ', ובו מתגוררת משפחה ערבית. במרץ 2011 הוכרע כי הרחבה מאוחרת של הדירה, שבוצעה לאחר שהבית נקנה על ידי מוסקוביץ תימסר לאלתר לחזקתו.
בית החולים קפלן
מחוזות דרום אוסטיה
דרום אוסטיה, חבל ארץ בדלני בגאורגיה, מחולקת מבחינה מנהלית לראיונים. החלוקה המנהלית של ממשל הבדלני זהה לחלוקה המנהלית המקורית של האזור מתקופת גאורגיה הסובייטית. הממשל הבדלני של דרום אוסטיה, השולט בפועל בשטח האזור, מוכר על ידי רוסיה וניקרגואה ואינו מוכר על ידי יתר מדינות העולם. לכן, גם החלוקה המנהלית שלה אינה מוכרת על ידי רוב מדינות העולם.
החלוקה המנהלית של דרום אוסטיה כוללת ל-4 מחוזות (ראיונים) והעיר צחינוואלי רבתי במעמד מנהלי של מחוז.
אברהם שטינברג
הרב אברהם שטינברג (נולד בט' באלול ה'תש"ז, 25 באוגוסט 1947) הוא נוירולוג-ילדים ורב ישראלי, מומחה לאתיקה רפואית ומנהל היחידה לאתיקה רפואית במרכז הרפואי שערי צדק, בכיר וחתן פרס ישראל לספרות תורנית, וכן מנכ"ל "יד הרב הרצוג" ו"האנציקלופדיה התלמודית" ועורך ראשי של "המיקרופדיה התלמודית". הרב שטינברג מכהן כפרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה.
שטינברג נולד במחנה עקורים בגרמניה לרב משה הלוי שטיינברג, רבהּ של פרמישלני בגליציה, נין הרב אברהם מנחם הלוי שטיינברג. בילדותו עלו הוריו לישראל והגיעו להתגורר בקריית ים, שבה התמנה אביו כרב העיר. למד בבית הספר הממלכתי דתי "סיני" בעיר, בבית הספר התורני "יבנה" בחיפה ובישיבת "מרכז הרב". את השכלתו הרפואית רכש בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1969–1982 שימש מנהל מכון שלזינגר לחקר הרפואה על פי התורה, הפועל ליד המרכז הרפואי שערי צדק. בשנים 1976–1982 התמחה ברפואת ילדים בשערי צדק ובנוירולוגיה של ילדים בבתי החולים מונטיפיורי ואיינשטיין בניו יורק. בשנים 1985–1996 עמד בראש התוכנית לאתיקה רפואית של בית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית, וכן היה מזכיר וגזבר החוג הישראלי לנוירולוגיה של הילד.
בשנים 1999–2002 שימש כיו"ר הוועדה לאתיקה ולבקרה של האיגוד הישראלי לנוירולוגיה של הילד, ובשנת 2002 מנהל המכון להתפתחות הילד בקופת חולים "מכבי" בירושלים. בשנת 2003 מונה למנהל היחידה לאתיקה רפואית במסגרת המרכז הרפואי שערי צדק. פרופסור שטינברג עמד בראשותן של מספר ועדות ציבוריות כשאחת הבולטות בהן היא הוועדה הציבורית הרב-תחומית לענייני החולה הנוטה למות. חוק החולה הנוטה למות אושר בכנסת בשנת 2005 ומטרתו הסדרת זכויותיו של החולה הנוטה למות בישראל, כולל הזכות לדרוש טיפול רפואי, להימנע מקבלת טיפול רפואי ולהפסיק מתן טיפול רפואי אשר החל. כיום הוא יו"ר הוועדה הארצית לענייני החולה הנוטה למות מטעם החוק הנ"ל. כמו כן הוא הועמד בראש הוועדה להשתלות מתורמים חיים במרכז הלאומי להשתלות איברים. משנת 2012 הוא יו"ר-משותף של המועצה הלאומית לביואתיקה. משמש גם כמומחה רפואי מטעם מערכת בתי המשפט בישראל בתחום הנוירולוגיה.
החל משלהי שנת 2006 הוא מכהן כמנכ"ל "יד הרב הרצוג" והאנציקלופדיה התלמודית, ומשנת 2013 הוא עורך ראשי של המיקרופדיה התלמודית.
ספריו ומאמריו.
הרב פרופסור שטינברג כתב מאות מאמרים תורניים ורפואיים וחיבר את סדרת אנציקלופדיה הלכתית רפואית, שבעה כרכים, חיבור מונומנטלי שזיכה אותו בפרס ישראל ובמספר פרסים נוספים. עד שנת 2014 כתב (או ערך) 40 ספרים ב-59 כרכים, כ-280 מאמרים שהופיעו בכתבי-עת הלכתיים ומדעיים, ומעל 4,000 חוות דעת לבתי משפט בנושאים הנוגעים לנוירולוגיה של הילד.
הרב שטינברג ייסד את "כתב העת אסיא - מאמרים, תמציות וסקירות בענייני רפואה והלכה" שיוצא לאור על ידי "מכון שלזינגר לחקר הרפואה על פי התורה" שליד בית החולים שערי צדק בירושלים, וערך אותו מ-1970 עד 1982.
לאחר-מכן הוציא את "ספר אסיא", שמהווה לקט מאמרים מתוך כתב-העת אסיא שיצאו בצורת חוברות. הוא גם ערך את ארבעת הספרים הראשונים בסדרה. שני הכרכים הראשונים בהוצאת ראובן מס, ושאר כרכי הסדרה בהפקת מכון שלזינגר.
הרב שטינברג נחשב לאחד ממקורביו של הרב שלמה זלמן אוירבך, עימו נשא ונתן בסוגיות הלכתיות-רפואיות רבות והוא מצטט אותו רבות בספריו ובמאמריו.
בשנת תשס"ז במלאת לו שישים, יצא לאור ספר הכבוד "ברכה לאברהם", אסופת מאמרים הלכתיים ורפואיים מאת מומחי הרפואה, רבנים ורופאים, ובנוסף פרק נכבד מתורת אבותיו שנמנו על גדולי ישראל בפולין וגליציה במשך כ-150 שנה, שקובצו לכבודו של הפרופסור שטינברג על ידי בני משפחתו וידידיו ונערך על ידי בנו, הרב יצחק שטינברג.
בשנת תשע"ח הוציא לאור סדרת ספרים בשם "הרפואה כהלכה". הספרים כוללים את כל הלכות החולה, הרופא והרפואה בשלבים השונים של חיי האדם, הסדרה כוללת שישה כרכים.
משפחתו.
נשוי ללין-חנה, אב לשלושה וסב ל-13 נכדים ונכדות.
השכינה
ראס אל עמוד
ויל דורנט
זמר חסידי
אברהם שטיינברג
קירוב מסדר אפס
ויליאם דורנט
שוברא אלחימה
ג'ון וינטימיגליה
התרת עגונות
מצע פיטסבורג