הביולוג פיטר גוגרטן מציע כי המטפורה של אילן יוחסין אינה מתאימה עוד לממצאי המחקר הגנומי. יש להחליפה במטפורה של מעשה פסיפס, שבו שושלות תורשתיות שונות המשתלבות זו בזו. לשיטתו, לא ניתן לתאר את יחסי הגומלין העשירים בין החיידקים באמצעות גרף של עץ, אלא באמצעות רשת.
אם כן, כתוצאה מהעברה גנטית אופקית, ייתכן יותר ממסלול יחיד המקשר בין פרט בקבוצת אורגניזמים לאק"מ של הקבוצה.
האב הקדמון המשותף
תרנגול בנקיבה
תרנגול בנקיבה או תרנגול בר אדום (שם מדעי: "Gallus gallus") הוא מין של עוף ממשפחת הפסיוניים החי ביערות מזרח אסיה: בהודו, בסין ובאינדונזיה, וכן בפיליפינים. כמו כן הוא הופץ בידי האדם לאזורים רבים. תרנגול זה נחשב לאבי תרנגול הבית, אשר בוית ממנו לפני כ-5,000 שנים לצורכי הפקת ביצים, בשר ונוצות.
לזכר כרבולת אדומה גדולה על ראשו, צבעי נוצותיו חום-זהוב ארגמן עם כתמים חומים ושחורים.
תחת מקורו גדילי בשר אדומים. הוא משמיע קולות עזים הידועים כ"קריאת התרנגול" ("קוקוריקו"), בעוד הנקבה קטנה יותר, וחסרת כרבולת או גדילי בשר.
התרנגול ניזון מירקות וזרעים כמו גם מחרקים ותולעים.
מקס ליליינטאל
פרידריך אוגוסט שטולר
דיג טונה
דיג טונה המכונה גם מחווה למסונייה הוא ציור שמן על בד של הצייר הסוריאליסטי הספרדי סלבדור דאלי. היצירה המונומנטלית, שגובהה כ-3 מטרים ורוחבה עולה על 4 מטרים, צוירה בשנים 1966–1967 בצבעי שמן על בד. היצירה מוצגת במכון פול רישאר באיל דה בנדול שבצרפת.
יצירה זו היא אחת היצירות הידועות האחרונות שצייר דאלי בימי חייו. היצירה מתארת דיג דגי טונה, ומציגה במרכזה את המאבק בין הדייג לבין הדג הגדול, כאשר הדייג נועץ את סכינו הגדול והמוזהב לתוך הדג, והים הכחול הופך אדום בשל דמו של הדג.
היצירה מכונה גם "מחווה למסוניה" ומוקדשת לצייר ז'אן-לואי-ארנסט מסונייה, בן המאה ה-19 אשר התמחה בציורי קרבות ימיים.
היצירה משלבת את סגנון הסוריאליזם, עם סגנון הפופ ארט ואמנות פסיכדלית. נדרשו לדאלי כשנתיים להשלים את היצירה רחבת ההיקף.
אי-נראות
אי-נראות היא המצב בו נמצא גוף שלא ניתן לראותו, או שמתבוננים מסוימים לא יכולים לראותו. לרוב משמש המונח בספרות הפנטזיה והמדע הבדיוני, כאשר גופים מסוימים הופכים בלתי נראים באמצעות קסם או אמצעי טכנולוגיה. עם זאת, מושג זה קיים גם בפיזיקה, בפסיכולוגיה של התפיסה ובפסיכולוגיה של האישיות.
הצורה הטבעית ביותר של אי-נראות (בדיונית ומציאותית) היא בחפצים שלא מחזירים או בולעים אור, כלומר - מאפשרים לו לעבור דרכם. בטבע, מוכר המצב הזה כשקיפות, ומאפיין חומרים טבעיים שונים, אך החומרים השקופים המוכרים אינם שקופים במאת האחוזים.
הנראות תלויה גם בעיניו של המתבונן ובחפצים בהם נעשה שימוש. לכן עצמים מסוימים עשויים להיות בלתי נראים בעיניהם של חיות או בני אדם מסוימים, אך לא בעיני אחרים. לעיתים מתייחסים אל תכונת האי-נראות כאל מעין צורה מתקדמת של הסוואה, משום שגם בה העצם כנטמע חזותית בשטח.
טכנולוגיה.
ניתן להיעזר בטכנולוגיה על מנת להפוך עצמים ממשיים לבלתי נראים:
אי-נראות ביצירות בדיוניות.
ביצירות בדיוניות, נעשה לעיתים שימוש בקסם על מנת להפוך דמויות וחפצים לבלתי נראים. למשל:
בחלק מהיצירות אי-נראות קסומה תלויה בהשפעה פסיכולוגית: הדמות נראית בצורה נורמלית לכל מי שמבחין בה, אבל הקסם מסיח את דעתם של כל הצופים הפוטנציאליים. צורה כזו של היעלמות נפגמת לפעמים בהשפעת מראות או חפצים משקפים אחרים.
בעיה מסוימת עולה בחלק מהמקרים של אי-נראות - האם בגדי הדמות הבלתי נראית וחפציה נראים גם בעיני האחרים? ברוב המקרים, גם החפצים והביגוד נעלמים כאשר הדמות נעלמת, אבל יש דוגמאות בהן הם נשארים, ואז יש צורך להסירם כדי לקבל את אפקט ההיעלמות המלא.
אמונה.
בעבר, האדם ייחס אי-נראות לעצמים מיתיים, דתיים ועל טבעיים, כדי להסביר את העובדה שלא ניתן לראות אותם. בימי הביניים, למשל, זרעי השרכאים נחשבו בלתי נראים משום שלצמחים מהמחלקה הזו אין זרע - ואפילו רווחה האמונה שבכוחם להעניק אי-נראות. באסטרונומיה של אותה תקופה, השמש, הירח והכוכבים הוחזקו בספירה בלתי נראית, והיו יצורים, גובלינים למשל, שנחשבו בלתי נראים או בעלי יכולת להפוך בלתי נראים.
גם כיום, מספר רב של ישויות ותופעות שקיומן מוטל בספק (רוחות רפאים, שדים, צ'י ועוד) מתוארים כבלתי נראים. כך גם בדתות השונות - אלים, אלות ומלאכים נחשבים בלתי נראים, לפחות בחלק מהזמן. האדס מהמיתולוגיה היוונית, למשל, מחזיק ברשותו קסדה מכושפת שהופכת את חובשיה לבלתי נראים.
ראייה בזמן אי-נראות.
לפי חוקי הפיזיקה, אדם בלתי נראה לגמרי יהפוך בהכרח לעיוור, בלי כל קשר לדרך בה השיג את התכונה. על מנת לראות, הרשתית מוכרחה לקלוט אור. כל עוד האדם בלתי נראה, הוא לא קולט או משקף אור.
לחלופין, הרבה מאוד יצירות מציגות את האי-נראות כתוצר של קסם. משום שקסם ועל טבעיות שוברים תדיר את חוקי הפיזיקה, ניתן לתאר בהן מצב בו האדם יוכל לראות את סביבתו בעודו בלתי נראה. אי-נראות מופיעה בהרבה יצירות של מדע בדיוני ופנטזיה, שאליהן יש לגשת עם מידה רבה של השעיית הספק בכל מקרה.
בקולנוע.
הפיכתם של עצמים בלתי נראים לנראים ולהפך, וכן אינטראקציה בין עצמים בלתי נראים והעולם הנראה דורשת התערבות של אפקטים מיוחדים, במיוחד במקרים בהם אנשים בלתי נראים לבושים בבגדים נראים. בסדרות טלוויזיה וסרטים ישנים נעשה שימוש בבובות וחבלים על מנת להמחיש את נוכחותה של דמות בלתי נראית, יחד עם סצינות מסוימות בהן חוברו שתי תמונות כדי למחוק פרטים מסוימים. מאוחר יותר, עם כניסת ה-CGI והשימוש במסכים ירוקים, נוצר מבחר רחב יותר של אפקטים - למשל, טיפות גשם שנוחתות על הדמות הראשית בסרט "מרדף שקוף" (Memoirs of an Invisible Man) משנת 1992.
יצירות המשלבות אי-נראות.
להלן דוגמאות מהספרות ומהקולנוע ליצירות בהן משולב יסוד האי-נראות:
בפסיכולוגיה של האישיות.
בפסיכולוגיה של האישיות, המושג אי-נראות מתאר חוויה שבה הצורך של אדם בנראות אינו מתמלא. מספר תאורטיקנים בפסיכולוגיה של האישיות (כגון היינץ קוהוט, דונלד ויניקוט וג'ון בולבי) טענו שלאדם, בעיקר בשלבי חייו הראשונים, יש צורך בחוויה של נראות, בה הוא חווה את עצמו - גופנית ונפשית - בתור נראה על ידי סביבתו, בעיקר הדמויות המטפלות בו, מה שמאפשר או עוזר לו להאמין שהוא קיים ושהוא ישות עצמאית, ולגבש את זהותו מתוך האופן בו סביבתו רואה אותו (השתקפויות). אם סביבתו (ובעיקר הוריו) מתעלמת מנוכחותו הפיזית או מעולמו הפנימי (מחשבותיו, רגשותיו, צרכיו) או מזניחה אותם, הילד מפתח חסך בנראות, וחווה את עצמו כבלתי נראה או בלתי קיים, חוויה רוויית-חרדה, הפוגעת בהתפתחותו הנפשית ומשפיעה על תפקודו ועל אישיותו הבוגרת. פסיכותרפיסטים שמטפלים בגישות של תאורטיקנים אלה או דומות להן, מנסים מחד לספק למטופל חוויות של נראות, ומאידך להפחית את התלות שלו בחוויות כאלה, על ידי פיתוח יכולתו לראות ולתקף את עצמו.
בלתי נראה
אוסטרופאשיזם
אמנות קלאסית
ז'אן-לואי-ארנסט מסונייה
ז'אן-לואי-ארנסט מסונייה (בצרפתית: Jean-Louis Ernest Meissonier; 21 בפברואר 1815 – 31 בינואר 1891) היה צייר ופסל קלאסיקני צרפתי הידוע בציורי הקרבות שלו, בהם התמקד בעיקר בציורי צבאותיו של נפוליאון בונפרטה.
קורות חיים.
מסונייה נולד בליון שבצרפת. הוא החל לצייר ולרשום בצעירותו, למד אמנות בסטודיו של הצייר לאון קונייה. הוא ביקר ברומא ובשווייץ והציג בשנת 1831 את יצירתו "הבורגנים ההולנדים" ("Les Bourgeois Flamands") בפריז. יצירה זו היא אחת ממספר רב של יצירות מיניאטוריות בהם התמחה האמן (אשר היה הראשון שצייר בסוגת ציור זו בצרפת, וזכה להצלחה רבה). בשנת 1838 התחתן ונולד לו בן אחד - ז'אן שארל מסונייה, אשר למד תחת אביו, ולימים הפך צייר בעצמו.
בשנת 1841 הציג את היצירה "משחק שח" אשר זכתה להצלחה רבה, וכן גם יצירתו משנת 1842 "צעיר מנגן בצ'לו", היצירה משנת 1842 "האמן בסטודיו שלו", והיצירות "צעיר מביט על ציור", "בחדר המשמר" ו"משחק פיקה" משנת 1845.
בשנת 1848 צייר את "חיילים" והחל את "יום ביוני" - יצירה אותה לא השלים. בשנת 1849 יצר את "מעשן" ובשנת 1952 את "בראבו". יצירתו משנת 1855 - "המהמרים" ו"הריב" זכו להצלחה רבה והוצגו בחצרו של הקיסר נפוליאון השלישי. בשנת 1857 הציג בתערוכה בפריז תשע יצירות שזכו להצלחה. הוא שב והציג את יצירותיו בתערוכות בשנת 1861 ו-1864, וכן בתערוכה העולמית בשנת 1878 בה הציג 16 מיצירותיו.
במהלך המצור על פריז בשנת 1871 שירת מסונייה בדרגת קולונל.
בשנת 1883 נבחר כנשיא "התערוכה הלאומית הגדולה" והציג בה מספר יצירות. תערוכה רטרוספקטיבית שלו נפתחה ב-24 במאי 1884 וכללה 146 מיצירותיו.
מסונייה היה חבר בחבר השופטים של התערוכה העולמית של פריז (1889) ואף הציג בתערוכה מספר יצירות.
מסונייה נפטר בפריז ב-31 בינואר 1891.
תארים.
בשנת 1846 קיבל מסונייה את התואר אביר לגיון הכבוד על עבודותיו. הוא הועלה בדרגה בשנת 1856 ושוב ב-29 ביוני 1867 ו-1880, וקיבל את התואר הגבוה ביותר של הארגון ב-29 באוקטובר 1889
בשנת 1890 הפך מסונייה לנשיא החברה הלאומית לאמנות יפה של צרפת (Société Nationale des Beaux-Arts).
ארנסט מסונייה
ריבר סונג
יצחק בר יוסף
אלעד חסין
אלעד חסין (נולד ב-20 במאי 1980 בירושלים) הוא מאמן כדורסל ישראלי המאמן את עירוני נס ציונה.
ביוגרפיה.
חסין החל לשחק כדורסל בקבוצה הבוגרת של הפועל ירושלים בגיל צעיר.