בשנות ה-80, בעיקר מתוך רצון לשרוד בכל מחיר, אימצה הלהקה את צליל ה-AOR ששלט בשוק האמריקאי, ובהדרגה נפרדה מהצליל שאפיין אותה בשנות ה-70. הלהקה קנתה לה קהל מעריצים משמעותי גם בהולנד, גרמניה, סקנדינביה, חבל הבלקן, יפן ורוסיה, שם הם עדיין ממלאים אצטדיונים. הלהקה הופיעה בישראל ארבע פעמים. במהלך שנות קיומה של הלהקה התחלפו בה כ-30 נגנים וזמרים. הגיטריסט מיק בוקס הוא החבר היחיד שהיה בכל ההרכבים.
אדוארד מנוריץ', דוכס יורק
אדוארד מנוריץ', דוכס יורק ואומייל (באנגלית: Edward of Norwich, 2nd Duke of York and 1st Duke of Aumale; 1373 - 25 באוקטובר 1415), היה בנו של אדמונד מלאנגלי, דוכס יורק. אדוארד נהרג בקרב אז'נקור.
ביוגרפיה.
אדוארד נולד בנוריץ' לאדמונד מלאנגלי ולאיזבלה מקסטיליה, וכונה על שם עיר הולדתו. אדוארד היה נכדם של אדוארד השלישי, מלך אנגליה ושל פיליפה מאנו מצד אביו, ושל פדרו, מלך קסטיליה ומריה דה פאדילה מצד אימו.
אדוארד היה מקורב לבן דודו, המלך ריצ'רד השני וקיבל ממנו בשנת 1390 את התואר רוזן רטלנד, ובשנת 1396 את התואר רוזן קורק. בשנת 1397 קיבל את התואר דוכס אומייל.
בעקבות עלייתו לשלטון של המלך הנרי הרביעי נשללה ממנו דוכסותו. בשנת 1400 היה אדמונד שותף לקשר נגד הנרי הרביעי, אולם בגד בחבריו הקושרים וסיפר למלך על הקשר.
בשנת 1402, לאחר פטירת אביו, ירש את התואר דוכס יורק.
אדוארד נשא לאישה את האלמנה פיליפה דה מוהון. לבני הזוג לא נולדו ילדים.
אדוארד היה איש משכיל, ותרגם לאנגלית את ספרו של גסטון מפו-ברן "Livre de Chasse" (בתרגומו נקרא הספר: "אדון הצייד" - "The Master of Game"). אדוארד הוסיף לספר המקורי חמישה פרקים מפרי עטו.
אדוארד לחם עבור המלך הנרי החמישי ונהרג בקרב אז'נקור. אדוארד היה החשוב מבין האבירים הלוחמים שנהרג בקרב. אדוארד נפל מסוסו במהומת הקרב, ונחנק בהיותו בתחתיתה של ערימת לוחמים וסוסים.
לאחר מותו של אדוארד, עיכב המלך את העברת דוכסות יורק לאחיינו, ריצ'רד פלנטג'נט, בשל העובדה שאביו של ריצ'רד פלנטג'נט - ריצ'רד מקוניסברג, רוזן קיימברידג' נחשד בבגידה, אולם לאחר זמן מה הסכים המלך להעברת דוכסות יורק לריצ'רד פלנטג'נט.
אזכורים תרבותיים.
דמותו של אדוארד היא דמות ראשית במחזהו של ויליאם שייקספיר "ריצ'רד השני" בו הוא מופיע כ"דוכס אומרל". כמו כן מוזכר אדוארד במחזה "הנרי החמישי" בתפקיד משנה. שייקספיר מתאר את מותו של אדוארד כמוות במהלך מעשה גבורה למען המולדת, אף שבפועל נהרג בתאונה שנבעה מכובד השריון שלבש.
שלט אצולה.
בשל היות אדוארד נכדו של המלך, נשא אדוארד את שלט האצולה של הממלכה, בהבדל אחד - על תגי השלט צוירו שלוש נקודות אדומות.
אדוארד מנוריץ'
אדוארד מנורוויץ'
הציבור החרדי
פרובה 3
פרובה 3 (PROBA, ראשי תיבות של Project for On-Board Autonomy) הוא לוויין קטן המתוכנן על ידי סוכנות החלל האירופית. זהו מיקרו לוויין שמיועד להדגים פעילויות קרבה בחלל, תמרון אל מול לוויין אחר ומפגש בין שני לוויינים. הלוויין מתוכנן לשיגור בשנת 2022.
פרובה 3 הוא השלישי בסדרה של לוויינים קטנים של סוכנות החלל האירופית שנועדו להדגים טכנולוגיות שונות ליישומי חלל. הוא מורכב משני לוויינים קטנים, שיפרדו בחלל ויחלו בסדרת תמרונים הדדיים. בנוסף למשימה הטכנולוגית, יצויד הלוויין במכשור מדעי לחקר השמש. טרם ידוע מועד השיגור של הלוויין.
שלמה מוסיוף
הרב שלמה מוסיוף (מוסאייב); כ"ב בטבת ה'תרי"ב, 14 בינואר 1852 – ח' בניסן ה'תרפ"ב, 6 באפריל 1922) היה נגיד, אספן וחכם מקובל. ממייסדי שכונת הבוכרים ושכונת כרם שלמה בירושלים.
קורות חיים.
נולד בבוכרה ליעקב ושרה מוסיוף. בשנת ה'תר"ן 1890 עלה לארץ ישראל בעקבות מגפה, לאחר שמכר את כל עסקיו בבוכרה. כאשר הגיע לארץ התיישב בשכונת נחלת שבעה ולאחר מכן רכש בית באזור שהיום הוא מדרחוב בן-יהודה.
רבי מוסיוף שאף להרחיב את ההתיישבות ולבנות בתי מדרש ובתי כנסת. בשנת עלייתו נבחר לאחד מחמשת הנציגים להקמת שכונת "רחובות", הידועה כיום בשם "שכונת הבוכרים".
מוסיוף שימש כגזבר החברה, וסגנון הבנייה הפריזאית בשכונה מיוחס אליו.
בנוסף, היה ממייסדי שכונת כרם שלמה מחוץ לעיר, בקרבת מבנה שערי צדק הישן, בשם "כרם שלמה". נכדתו של מוסיוף, תרזה מוסיוף, סיפרה כי השכונה נקראה על שמו.
בנוסף להיותו מייסד, בונה ורוכש להתיישבות, היה רבי מוסיוף איש רוח והיה בקיא בחוכמת הנסתר.
רבי מוסיוף שאף להגדיל תורה ולהאדירה: בשנות חייו הראשונות בארץ הדפיס את סדרת סידורי התפילה בשישה חלקים, שנקראה "חוקת עולם", אשר נדפסה לאחר מכן פעם שנייה ושלישית.
כן הקים מוסד לתלמוד תורה ושימש כמפקח על המורים בלימוד.
כבר בצעירותו היה מוסיוף אספן של עתיקות וכתבי עת, חלק מאוצרותיו היו עתיקות בעלי ערך היסטורי וארכאולוגי. בעלותו לארץ ישראל הביא עמו חלק מאוצרותיו, ובנה בביתו אגף שלם שהכיל ספרים עתיקים, יותר מ-300 כתבי יד מהמאה ה-14 ועד המאה ה-19, מטבעות עתיקים, בגדי משי ומלבושים יקרים ברקמת זהב, שמיכות ושטיחים בעבודת יד, אבנים ומרגליות יקרות ערך, כלי חרסינה, כלים עתיקים וכלי נשק עשויים זהב, כסף ונחושת ועוד חפצים רבים.
אוצרותיו של ר' שלמה מוסיוף עברו לידי משפחתו, אך לא מעט, ובפרט כתבי היד, התגלגלו במרוצת השנים לידיים זרות, את רובם הגדול של כתבי היד והספרים שהצליחו לאתר ולשמר תרמה המשפחה ל"מרכז שלמה מוסיוף לחקר הקבלה" שבמחלקה לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר-אילן.
לפי השערה, מקורה של המשפחה היא מהעיר קורדובה שבספרד ומצאצאי אחיו של הרמב"ם דוד מיימונדיס אשר השתקע בבוכרה לאחר הזמנה של האמיר הבוכרי לשם עיצוב תכשיטים. מקור שם המשפחה מיימון אשר בשפה הטג'יקית והפרסית פירושה קוף, נתבקש דוד על ידי המלך השליט בבוכרה לשנות את שם משפחתו ל'משה' על שם אחיו, ובהגייה המוסלמית - מוסא, עם כיבוש רוסיה את האזור בשנת 1864 נתבקשו היהודים להוסיף סיומת רוסית "יוף" לשם משפחתם.
כאשר מוסאיוף עלה לארץ ישראל בשנת 1890 הביא עימו כתבי יד מקוריים של הרמב"ם, ספר הנמצא עד היום בארכיון משפחת מוסיוף.
רבי שלמה נפטר ביום שבת ח' בניסן תרפ"ב ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
נכדו של רבי שלמה, שלמה מוסאיוף, היה יהלומן ישראלי שחי בלונדון משנת 1963 ועד מותו. בתו (נינתו של רבי שלמה), דורית מוסאיוף, היא רעייתו של נשיא איסלנד לשעבר, אולפור רגנר גרימסון. נינו הוא הסופר והפילוסוף ג'פרי מוסאייף מאסון.
582 לפנה&quot;ס
גיטרה
הגיטרה היא כלי נגינה נפוץ מקבוצת כלי המיתר. הנגינה על הגיטרה מתבצעת באמצעות האצבעות או באמצעות מפרט. הגיטרה מבוססת על כלי מיתר עתיקים יותר כמו העוד או הלאוטה.
היסטוריה.
מקורה של הגיטרה מיוחס לעיתים לכלי נגינה יווני קדום בשם קיטרה, הקרוב מבחינת השם לגיטרה (מילה ספרדית). על פי תיאוריות אחרות, הגיטרה "הושפעה" מן הלאוטות ארוכות הצוואר אשר נמצאו במסופוטמיה ובאנטוליה. המחלוקת העיקרית היא בין אלה התומכים בסברה שהתפתחות הגיטרה היא למעשה מאירופה (בהשפעת הלאוטות) לבין אלה הגורסים כי היא התפתחה מן העולם הערבי (בהשפעת העוד).
אף על פי שבתקופות מוקדמות בהיסטוריה הגיטרה לא נחשבה לכלי "קלאסי", היא תמיד תפסה מקום נכבד ככלי פופולרי. עם הזמן הגיעה הגיטרה גם למוזיקה הקלאסית ולאולמות הקונצרטים.
היסטוריה של הגיטרה באירופה שייכת לתקופת הרנסאנס. מבנה הגיטרה היה בדומה לויולה וללאוטות העתיקות מתקופות מאוחרות יותר. השם "גיטרה" הגיע מספרד, אשר הבחין למעשה בין גיטרת הרנסאנס לבין הגיטרה הספרדית.
סוגי גיטרות.
ישנם סוגים רבים של גיטרות, המשמשות למטרות שונות ובסגנונות שונים ועונות על צרכים שונים.
הגיטרות הנפוצות ביותר הן גיטרות בעלות שישה מיתרים, אם כי ישנם גם מוזיקאים שמשתמשים בגיטרות בעלות שבעה מיתרים (מיתר בס נוסף) ואף שמונה. ישנן גם גיטרות 11 מיתרים, הנקראות "גיטרות וואר", אך בניגוד לגיטרות אחרות, טכניקות הפריטה בהן שונות עקב ריבוי המיתרים. וישנן גם גיטרות בעלות יכולת להחזיק מיתרים כפולים - גיטרות 12 מיתרים (בעיקר אקוסטיות). כמו כן, קיימות גם גיטרות בס בעלות 4, 5 או 6 מיתרים, ואף בעלות 13 מיתרים (צ'אפמן סטיק).
למרות הבדלים בבנייה ובסגנון הצליל אותו הם מפיקים, הגיטרות השונות, בהנחה שהן מכוונות באותו אופן, יפיקו את אותו התו בנגינה על אותם המיתרים והסריגים, ועל כן צורת האקורדים ביניהם אינה משתנה.
קיימות אף גיטרות בעלות צוואר (שחיף) כפול, במטרה להרחיב את טווח הצלילים האפשרי, או כדי להוסיף צלילים להרמוניה באקורדים, תוך ניגון ריף או סולו. בדרך כלל בשחיף העליון יהיו 12 מיתרים, ובתחתון 6–7 מיתרים, קיימות גם גיטרות בהן שחיף אחד הוא בעל 6–7 מיתרי גיטרה והשני ארוך יותר ובעל 4–5 מיתרי בס.
נהוג לשייך את הגיטרות השונות תחת שתי קטגוריות־על - הגיטרות האקוסטיות והגיטרות החשמליות:
גיטרות אקוסטיות.
ישנן מספר קטגוריות משנה בולטות בקבוצת הגיטרות האקוסטיות: גיטרות קלאסיות וגיטרות פלמנקו, גיטרות מיתרי־פלדה, אשר כוללות את גיטרות הפלאט־טופ, גיטרות 12 מיתרים וגיטרות העץ הקמור (Arch Top). קבוצת הגיטרות האקוסטיות כוללת גם גיטרות שלא הוגברו ותוכננו לנגן סגנונות שונים, כגון גיטרת הבס האקוסטית, אשר בעלת כוונון דומה לזה של גיטרת הבס החשמלית.
קשור באופן איקוני לז'אנר המוזיקלי הפאדו.