המטוס היה למטוס הקרב הסילוני הראשון שהפיל את עצמו. במהלך טיסת ניסוי שנערכה ב-21 בספטמבר 1956 מעל האוקיינוס האטלנטי הטיס תומאס אטרידג' את המטוס בצלילה מתונה מגובה של 20,000 רגל. בגובה של 13,000 רגל ירה צרור בן כ-70 פגזים מתותח 20 המ"מ שבחרטומו ומיד עבר לצלילה חדה יותר עד לגובה של 7,000 רגל על-מנת לירות צרור נוסף. מיד לאחר הצרור השני נפגעו מנוע הסילון וחופת המטוס מעצם לא מזוהה, והטייס נאלץ לשוב לבסיס הטיסה שלו. הפגיעה במנוע לא אפשרה לו לבצע נחיתת חירום והמטוס התרסק במרחק של פחות מקילומטר ממסלול הנחיתה (הטייס ניצל). לאחר ההתרסקות נבדק המטוס ונמצא כי כתוצאה מהצלילה החריפה, מיד לאחר הצרור הראשון, חצה המטוס את המסלול הבליסטי של אותו הצרור, ועקב זאת, שלושה פגזים פגעו בו כ-11 שניות לאחר שהוא עצמו ירה אותם.
F11F-1F סופר טייגר.
בנוסף ל-F11A, חברת גראמן ייצרה גם דגם מתקדם שנקרא: F11F-1F סופר טייגר (F11F-1F Super Tiger). הדגם נוצר בעקבות התאמתו של ה-F11F-1 למנוע חדש מדגם ג'נרל אלקטריק J79.
הסופר טייגר טס לראשונה ב-25 במאי 1956, כשהוא מגיע למהירות 1.44 מאך באחת מטיסות הבכורה שלו. אחרי עוד שיפורי כנפיים, ושיפור המנוע, הגיע המטוס למהירות עצומה בת 2.04 מאך, בגובה 24,466 מטר. למרות זאת, הצי לא הזמין מטוסים מדגם זה, אחרי שלא עמד בדרישות החוזה בין חברת גראמן לצי האמריקאי.
חברת גראמן מכרה את הדגם לחילות אוויר זרים. חיל האוויר ההגנתי היפני, חיל האוויר הגרמני, וחיל האוויר הקנדי הביעו עניין במטוס, אך לבסוף נזנח לטובת רכישת מטוס ה-F-104 סטארפייטר של לוקהיד מרטין. בדיעבד התברר כי חברת לוקהיד מרטין שיחדה פוליטיקאים זרים כדי שיבטיחו את רכישתו של הסטארפייטר על פני הסופר טייגר.
היסטוריה מבצעית.
את הקריירה המבצעית החל באפריל 1956, כשלראשונה מטוס טייגר F11F-1 נחת והמריא מנושאת המטוסים "פורסטל" (USS Forrestal).
שבע טייסות של שתי יחידות משנה עיקריות של הצי הפעילו את ה-F11F-1: טייסות VF-21 ו-VF-33 של הצי השני של ארצות הברית (הצי האטלנטי) וטייסות VA-156 (צורפה לטייסת VF-111, בינואר, 1959), VF-24 (צורפה לטייסת VF-211, במרץ, 1959), VF-51, VF-121 ו-VF-191 של הצי השביעי של ארצות הברית (צי האוקיינוס השקט).
הטייגר הופעל מנושאות המטוסים: USS ריינג'ר, USS בון הומה ריצ'רד, USS האנקוק, USS פורסטל, USS סאראטוגה ונושאת המטוסים אינטרפיד.
הקריירה המבצעית של ה-F11F נמשכה ארבע שנים בלבד מכיוון שהוזנח לטובת מטוס ה-F-8 קרוסיידר, ומנוע ה-J65 הוכח כלא אמין. ובכך, הצי האמריקאי ביטל את כל הזמנות ה-F11F-1P (דגם סיור בשטחי אויב). לכן, רק 200 מטוסים יוצרו. לבסוף, יצא משירות פעיל על נושאות המטוסים של הצי ב-1961, אך שימש כמטוס אימונים עד לסוף שנות ה-60.
בשנת 1962 עם החלת שיטת ציון כלי טיס חדשה, שונה סימון המטוס ל-F-11.
צוות האווירובטיקה של הצי - "המלאכים הכחולים" (Blue Angels) הופיעו עם המטוס משנת 1957 עד 1969, עד שהוחלף על ידי ה-F-4 פנטום.
מפעילות.
ארצות הברית
אל-כוניסה
אל-כוניסה (בערבית: الكنيّسة) היה כפר ערבי זעיר באזור גבעות יהודה כ-9 קילומטרים דרומית מזרחית לרמלה בגובה 170 מטר מעל פני הים. הכפר היה שייך לנפת רמלה במחוז לוד. במלחמת העצמאות במהלך מבצע דני ב-10 באוקטובר 1948 הכפר נכבש על ידי לוחמי חטיבת יפתח והתרוקן מתושביו.
היסטוריה.
באזור הכפר יש עדויות ארכאולוגיות שהמקום היה מיושב עוד מתקופות קדומות: הרומית, הביזנטית, האסלאמית הקדומה, הממלוכית והעות'מאנית. בין הממצאים מתקני סחיטת זיתים, טרסות חקלאיות, קירות שדה, משטחי דריכה, בורות, ומערות קבורה. שמו של הכפר נגזר כנראה מכנסייה ביזנטית שהייתה במקום.
בשנת 1552 הוקדשו חלק מהכנסות המיסים של הכפר למוסד העימארה אל-עאמרה, מוסד הצדקה הגדול שהקימה הורם סולטאן, אשתו המועדפת של סולימאן הראשון בירושלים בתקופה העות'מאנית. מבחינה מנהלית, אל-כוניסה השתייך לנפת רמלה.
בסוף המאה ה-19 הכפר היה יישוב עונתי לגידול חיטה ושעורה וכאזור מרעה, שהיה כפר בת של הכפר א-טירה הנמצא היום כקילומטר דרומית למבוא חורון וכ-16 קילומטרים ממזרח לאל-כוניסה.
במאה ה-20 הכפר התקבע והפך ליישוב קבע ובו כ-20 בתים. במפות מנדטוריות בקנה מידה 1:250,000 הכפר מופיע בשני כיתובים שונים במפה משנת 1934, Al-Kunnisa ואילו במפה משנת 1946, Kunaiyisa. במלחמת העצמאות, במהלך מבצע דני השתלטו לוחמי חטיבת יפתח על הכפר, עקב מיקומו האסטרטגי בין הכפרים הערביים עינאבה לסלבית (קיבוץ שעלבים של היום) ופינו את תושביו.
היום אזור הכפר נקרא "חורבת נכס" המשתרע על שלוש גבעות, כשבאחת מהם ישנם ממצאים מתקופות קדומות והשנייה שימשה כבית קברות קדום ליישובי האזור. שרידי הכפר נמצאים כיום ליד אזור המלאכה של מודיעין-מכבים-רעות, ומכנים אותו גם "גבעת נכס". ניתן להבחין במקום בסמטה הראשית של הכפר, במסגד הקטן ובבורות מים. המקום משמש כאתר טבע למטיילים וכן כאתר היסטורי קדום המשובץ במסלולים לרוכבי אופניים.
בשנת 2007 נערכו במקום חפירות הצלה, לקראת סלילת כביש 431. בשנת 2008 נערך במקום מבצע לסגירת בורות מים פתוחים בשיתוף עם התושבים. המקום הוכרז על ידי עיריית מודיעין כאתר המיועד לשימור, כאתר עתיקות המשולב בפארק ציבורי. ההצעות לשימור המקום כוללות הקמת "כפר אמנים" בבתי-הכפר המשוקמים, שחזור תעשיות קדומות במקום, פתיחת מסעדות בבתים המשוקמים בכפר וסדנת אמני פיסול.
אורנית מצויה
הוצאת ביתן
ביתן הוצאה לאור היא הוצאת ספרים שנוסדה על ידי אשר ביתן. הוצאת "ביתן" הייתה בעבר חלק מהוצאת זמורה-ביתן. מאז היווסדה, הוציאה ההוצאה כ-3,000 ספרים, כאשר הבולטים שבהם הם מלכוד 22 של ג'וזף הלר וספרים רבים של דן בן אמוץ. מאז 2006, הבעלים של ההוצאה הוא אייל דוד ליאני.
היסטוריה.
אשר ביתן הקים את הוצאת "ביתן" כהוצאה משפחתית בשנות החמישים. בשנת 1973 התאחדה ההוצאה עם הוצאת "זמורה" והוצאת "מודן" ליצירת "זמורה-ביתן-מודן" שהפכה לימים להוצאת הספרים הגדולה בישראל (כיום הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר). במהלך הקריירה שלו, היה אחראי אשר ביתן לשינויים רבים בעולם ההוצאות לאור. כך, בין היתר, הביא לשינוי הספרות המוצאת לאור בישראל מספרות מונוליתית, המוצאת בידי כמה הוצאות לאור בעלות אידאולוגיה כבדה ורצון לכוון את הקהל וללמדו כמו "עם עובד, "הקיבוץ המאוחד" ו"ספרית הפועלים", לספרות קלה יותר אך לא פחות איכותית ששואפת גם לבדר את הקורא ולא רק ללמדו. מגמה זו אומצה בהמשך הדרך גם על ידי הוצאות אחרות. במסגרת ההוצאה, הוציא ביתן לאור את ספרי דן בן אמוץ (שהיה חברו האישי) לצד הפילוסוף האקסצנטרי משה קרוי, את ספרי קורט וונגוט וג'וזף הלר לצד מותחנים רבי מכר רבים. כמו כן, הוציאה הוצאת "ביתן" ספרי עיון רבים. בשנת 1996 רכש אוהד זמורה את חלקו של אשר ביתן ב"זמורה-ביתן" ו"ביתן" המשיכה בדרכה העצמאית כמוציאה לאור של ספרי עיון ואיכות.
הוצאת ביתן כיום.
בשנת 2006 רכש אייל דוד ליאני את ההוצאה מאשר ביתן והוא משמש המו"ל שלה עד היום. ליאני הוא עורך דין, מוזיקאי ואמן.
כנרת-זמורה-ביתן
זמורה-ביתן-מודן
ביתן-מודן-זמורה
פינק (פירושונים)
פינק (זמרת)
רוברט ליברלס
רוברט ליברלס (Liberles; 12 בנובמבר 1944 - 18 במרץ 2012) היה פרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מחקריו עוסקים בהיסטוריה פוליטית דתית וחברתית של יהדות גרמניה, ובהיסטוריה של חיי יום יום יהודיים.
חייו.
רוברט ליברלס נולד בעיירה קטנה ליד בוסטון שבארצות הברית. בן למשפחת מהגרים יהודים מגרמניה אשר הספיקו לברוח לארצות הברית בשנת 1938, ובכך ניצלו מתופת השואה. ליברלס התחנך במוסדות ציבוריים בשל קשיים כלכליים אך הצטיין בלימודיו וזכה במלגת קיום מלאה אשר אפשרה את לימודיו האקדמאים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שם סיים את לימודיו לתואר ראשון במתמטיקה בשנת 1966. לאחר מלחמת ששת הימים ליברלס החליט לעשות תפנית בלימודיו ופנה ללימודי יהדות ורבנות בסמינר התאולוגי לרבנים באמריקה, שם הוסמך לרבנות בשנת 1972. בשנת 1973 עלה לארץ והתיישב בירושלים, שם פגש את אשתו, עדינה, אשר עמה התחתן בשנת 1975. בעבודת הדוקטורט חקר ליברלס את היהדות הנאו-אורתודוקסית בגרמניה במאה התשע עשרה וקיבל תואר דוקטור בשנת 1980 מבית המדרש לרבנים באמריקה. ליברלס לימד באוניברסיטת בן-גוריון שבבאר שבע מ-1978, והתגורר בעיר עם משפחתו.
במהלך שנותיו באוניברסיטת בן-גוריון, כיהן ליברלס בשורה ארוכה של תפקידים באוניברסיטה וביניהם: ראש המחלקה להיסטוריה (1993-1990) סגן דקאן הפקולטה למדעי הרוח והחברה (1998-1995). חבר הוועדה המרכזת של האוניברסיטה (2001-1999). שימש כחבר ועדת המינויים ויו"ר הוועדה ללימודים מתקדמים. בין השנים 2003-1997 כיהן כנשיא מכון ליאו בק לחקר יהדות גרמניה. מבין פרסיו: National Jewish Book Award בהיסטוריה (1986). ב-1989 זכה במלגת מחקר מהקרן הלאומית למדעי הרוח וב-2005 זכה בפרס פרידברג על מצוינות במחקר של הקרן הלאומית למדע.
היה נשוי לעדינה ואב לשלוש בנות.
עבודתו המחקרית.