ריזוואן "ריז" אחמד (באנגלית: Rizwan "Riz" Ahmed; נולד ב-1 בדצמבר 1982; וומבלי, לונדון, בריטניה) הוא שחקן, מוזיקאי ופעיל חברתי בריטי ממוצא פקיסטני, הידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסרטים: "הדרך לגואנטנמו", "ארבעת האריות", "חיית הלילה", ו"". כמו גם בסדרת הטלוויזיה "ליל האירוע". הוא היה מועמד לפרסי הקולנוע הבריטי העצמאי מספר פעמים. הקליט מספר אלבומים.
ראשית חיים.
אחמד נולד למשפחה בריטית-פקיסטנית, מוהג'ירים, בלונדון (אזור וומבלי). הוריו עברו לאנגליה מהעיר קראצ'י בפקיסטן בשנות ה-70. אחד מקרובי משפחתו היה סר שאה מוחמד סולימאן , "השופט ההודי הראשון שמונה על ידי הבריטים באוטר פרדש" הוא גם גילה עניין בשירת אורדו והיה מחברם של כמה מהמאמרים הביקורתיים הראשונים על תורת היחסות. בנוסף, אחמד הוא צאצא של מולה מחמוד יאונפורי (נפטר בשנת 1652), אחד הפילוסופים המדעיים החשובים ביותר באזור זה בתקופת שלטון האימפריה המוגולית.
אחמד למד בבית הספר מרצ'נט טיילור . בהמשך סיים את לימודיו בכרייסט צ'רץ' עם תואר בכלכלה. אחר כך למד משחק בבית הספר המרכזי לנאומים ולדרמה .
קריירה.
קריירת משחק.
אחמד החל את קריירת המשחק שלו בסרטו של מייקל וינטרבוטום "הדרך לגואנטנמו", שם שיחק בתפקיד שאפיק רסול , חבר במה שמכונה שלישיית טיפטון . הסרט זכה בפרס דובי הכסף בפסטיבל ברלין. לאחר מכן, אחמד כיכב בכמה תפקידים בטלוויזיה: בשנת 2007 בדרמה , בשנת 2008 במותחן למות על הסט ובדרמה הפיננסית Wired. בשנת 2009 השתתף בסרט הטלוויזיה "חופש נפילה", שם כיכב לצד דומיניק קופר ושרה הרדינג. באותה שנה שיחק בסרט העצמאי "Shifty" בבימויו של ערן קריבי - אחמד שיחק בתפקיד סוחר סמים כריזמטי. על פרויקט זה הוא היה מועמד לפרס הקולנוע העצמאי הבריטי, יחד עם קולין פארל וברנדן גליסון.
בשנת 2009 שיחק בסרטה של סאלי פוטר "זעם". בשנה שלאחר מכן, אחמד כיכב בקומדיה הסאטירית "ארבע אריות" של כריס מוריס, עליה הוא זכה במועמדותו השנייה לפרס הסרט העצמאי הבריטי לשחקן הטוב ביותר. אחמד שיחק גם תפקיד משנה במותחן ההיסטורי "סנטוריון" מאת ניל מרשל.
בשנת 2012, הוא כיכב בסרט "הרבעים הלא נוחים", היה מועמד לפרס הסרט העצמאי הבריטי בפעם השלישית. באותה שנה שיחק בסרט "פונדמנטליסט חסר רצון" - עיבוד קולנועי לאחד הרומנים המצליחים ביותר של , שם כיכב לצד קייט הדסון, קיפר סאתרלנד ולייב שרייבר.
בשנת 2014 אחמד לקח חלק בצילומי חיית הלילה, בסרט בו שיחק בתפקיד ריק, בן זוגו של השחקן ג'ייק ג'ילנהול. סרט זה התקבל בחום רב על ידי המבקרים, השחקן קיבל מועמדויות רבות לפרסים שונים. בשנת 2016, אחמד שיחק את התפקיד של נאסיר "נאזה" חאן במיני סדרה של HBO "ליל האירוע", שזכה לשבחי הביקורת. באותה שנה, אחמד כיכב בסרט "", אנתולוגיה חדשה ביקום הקולנועי של מלחמת הכוכבים.
בשנת 2020 יצא לאקרנים סרט הדרמה "צלילי מטאל", שם אחמד שיחק בתפקיד הראשי של מתופף מטאל המאבד את שמיעתו ובשל כך נאלץ לבנות מחדש את כל חייו. המבקרים שיבחו את הסרט ואת הופעתו של אחמד, שקיבל את פרס חוג מבקרי הקולנוע בלונדון ל והיה מועמד לפרסי אוסקר, BAFTA, גלובוס הזהב ופרסי גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר. בסך הכל, הסרט, בין היתר, היה מועמד לשישה פרסים בטקס פרסי האוסקר ה-93 וארבעה פרסים בטקס פרסי האקדמיה הבריטית ה-74.
קריירה מוזיקלית.
בשנת 2006 הקליט אחמד רצועת ראפ סאטירית בשם Post 9/11 Blues. השיר נאסר במקור להשמעה ברדיו הבריטי מכיוון שהמילים נחשבו "פרובוקטיביות פוליטית". מאוחר יותר, אחמד שחרר מספר רצועות נוספות, כולל "Sour Times", שצולם עם המוזיקאים סקרוביוס פיפ, פלאן B וג'ים סטרג'ס.
בשנת 2007 הוא נבחר לארח את פסטיבלי גלסטונברי ו-BBC Electric Proms. הוא גם הופיע במופע הפתיחה של להקת הטריפ הופ מאסיב אטאק בהיכל הפסטיבל המלכותי (2008). באוגוסט 2009 הופיע בפסטיבל Camp for Climate Action.
בשנת 2011 הוציא את אלבום הבכורה שלו, MICroscope, תחת שם בדוי Riz MC. ב-1 בדצמבר 2011 הוכרז כי Riz MC חתם על חוזה עם חברת Tru Thoughts, מברייטון. בשנת 2016 הוציא את האלבום השני שלו, אנגליסטן.
אחמד הוא גם חבר בצמד ההיפ-הופ של Swet Shop Boys עם הימאנשו סורי. מהדורת הבכורה שלהם, המיני-אלבום Swet Shop, יצא בשנת 2014. אלבום האולפן באורך מלא - קשמיר, יצא ב-14 באוקטובר 2016.
שרון לוקהרט
שרון לוקהרט (באנגלית: Sharon Lockhart; נולדה ב-1964) היא צלמת ואמנית וידאו אמריקאית, העוסקת ביצירתה בנושאים חברתיים.
ביוגרפיה.
נולדה בנורווד, מסצ'וסטס בשנת 1964. בשנת 1991 קיבלה תואר ראשון מהמכון לאמנות של סן פרנסיסקו. בשנת 1993 השלימה תואר שני במרכז לאמנות של הקולג' לעיצוב בפסדינה.
היא פרופסור חבר בבית הספר לאמנות ועיצוב של אוניברסיטת דרום קליפורניה.
לוקהרט חיה ועובדת בלוס אנג'לס.
יצירתה.
יצירתה של לוקהרט כוללת בעיקר סרטי וידאו, צילומים ומיצבם, שבהם היא עוסקת בנושאים חברתיים וכן בסוגיות חזותיות ואמנותיות. לרוב היא עובדת על הפרויקטים שלה לפרקי זמן ממושכים כדי לבנות מערכות יחסים משמעותיות עם הדמויות המתועדות. כמו כן, היוצרת מבצעת מחקר רב טרם תחילת היצירה.
בתחילת דרכה כיוצרת, לוקהרט הבינה כי ביכולתה להשתמש במדיום הקולנועי כדי לחקור נושאים שהם לכאורה "לא ראויים לציון", שקטים, שוליים וסמויים מן העין. היא משתמשת במצלמה סטטית וכך שמה דגש על הדמויות והחללים שבהם הן פועלות. היא מניעה את הדמויות בפריים באמצעות כוריאוגרפיה שהיא בונה, כשתנועות המצלמה הופכות למשניות לעומת תנועת הדמויות.
שרון לוקהרט ונועה אשכול.
פרויקט משותף של לוקהרט עם קרן נועה אשכול שהוצג בין השנים 2011–2012 במרכז לאמנות עכשווית בתל אביב. לוקהרט הגיעה לתל אביב בשנת 2008 במסגרת יוזמה בשם "שותפות תל אביב לוס אנג'לס", של הפדרציה היהודית של לוס אנג'לס.
במהלך ביצוע מחקר בישראל נחשפה לוקהרט ליצירתה של האמנית נועה אשכול (שנפטרה בשנת 2007) בתחום הכוריאוגרפיה והטקסטיל והמשיכה את מחקרה בארכיוני קרן אשכול, וכן בחנה רקדנים שפעלו בהתאם לפרקטיקה של אשכול. שיתוף פעולה זה הניב שני מיצבים קולנועיים, סדרת צילומים ותערוכה בשני חלקים שהוצגה במרכז לאמנות עכשווית ובמוזיאון ישראל.
נבחרת כדורסל הבנות של גושוגאוקה.
לוקהרט הוזמנה לטוקיו לשהות אמן בשנת 1996, במהלכה נהגה לצפות באימוני קבוצת כדורסל לבנות של חטיבת ביניים. היא יצרה סרט בשישה חלקים שמתעד את תנועתן של השחקניות, בכוריאוגרפיה שיצרה. המצלמה בסרט סטטית ואילו השחקניות נכנסות ויוצאות מן הפריים בתנועה מתמדת.
ביצירה שמה לוקהרט דגש על כוחה של הקבוצה והיכולת לשיתוף פעולה בין הנערות. היא מעלה שאלות אודות הישגיות נשית כחלק מאורח חיים שיתופי וקבוצתי. דרך חוסר התמקדות בקהל האוהדים והמאמן, היא מבטלת את ערכי התחרותיות ובמקומה שמה דגש על סולידריות ושיתופי פעולה.
בין השנים 2019–2020 הוצגה התערוכה בישראל, במוזיאון חיפה לאמנות.
סקירה קטנה.
היצירה "סקירה קטנה" (Little Review) הוצגה בביאנלה בוונציה. ההשראה ליצירה הייתה גישתו של יאנוש קורצ'אק לזכויות הילד ושמה מתכתב עם שמו של עיתון הילדים שייסד (מאלי פשגלונד) שנכתב כולו על ידי ילדים.
בזמן ששהתה בפולין ליצירת סרטה ""פודבורסקה", החלה לבקר במרכז טיפולי לנערות וילדות בסיכון. לוקהרט החלה תהליך מחקר שנמשך כארבע שנים, במהלכו צילמה סרטים ותמונות בשיתוף עם הנערות. לאורך התהליך המשותף שאפה לוקהרט להעצים את הצעירות ולסייע להן למצוא קול אישי ולהבין כי יש להן חשיבות והשפעה, גם במקום שבו אין להן שליטה על חייהן והן נתונות לסמכותם של אחרים. היא העבירה סדנאות לנערות בנושאים כגון פמיניזם, מיינדפולנס, טיפול בתנועה, אימפרוביזציה, מחול וכתיבה יצירתית כדי לתרום לצמיחתן האישית.
כחלק מן התהליך המשותף הנערות גם קראו בעיתון "סקירה קטנה" של קורצ'אק ומצאו בו עניין רב על אף השנים הרבות שחלפו מאז צאתו, שכן הן יכלו להזדהות עם נושאים רבים שעליהם סיפרו הילדים בכתבות השונות.
לאורך הסרט היוצרת אינה מתארת את סיפור הרקע של הנערות והגורמים שהביאו אותן למוסד, ובמקום זאת מתמקדת בתהליך החיובי שאותו הן עוברות. זאת כדי לפרק דעות קדומות, למנוע חשיבה סטריאוטיפית עליהן ולגרום לצופים להימנע משיפוטיות כלפיהן.
גאות כפולה.
סרט משנת 2009 שמתמקד בדייגת צדפות בחוף במיין, במועד שבו הגאות מתרחשת פעמיים במהלך היום- בזריחה ובשעת השקיעה. לוקהרט בחרה להתמקד במקצוע מסורתי, שאינו נמצא במרכז תשומת הלב של החברה, וכן באופן שבו מלאכתה של הדייגת מושפעת מכוחות הטבע תלויה בהם.
בדומה לסרטים נוספים שלה, לוקהרט בחרה גם בסרט זה במצלמה נייחת. הצופים בסרט נדרשים לשים לב לפרטים הקטנים ולמקד את מבטם לפרק זמן ממושך, שמוצב לנגד הסחות הדעת הרבות שהחיים של היום מזמנים. הנוף הפתוח והקנוני של אמריקה שבחרה היוצרת להציג מתייחס גם לציורי הנוף מן המאה ה-19 של ציירים אמריקאים כגון וינסלו הומר, ג'ורג' אינס ומרטין ג'ונסון הייד.
בתהליך יצירת הסרט חקרה לוקהרט אודות הנופים במיין וכן הדיג המסורתי במקום, כאשר אחד ממקורות ההשראה לסרט הוא איתני הטבע ומשמעותם במלאכת הדיג.
היוצרת גם הקנתה חשיבות רבה לסאונד ולאופן שבו הוא מגשר בין הנראה למה שאינו נראה בפריים. דרך הקולות היא ממחישה את החיים השוקקים ביער, שאינו בהכרח נראה לעין אולם מהווה חלק מעולם הסרט.
הפסקת צהריים.