על מנת להוכיח את חפותו ביקש דאודטו מלוקה ברברסקי ליצור קשר עם שלושת השחקנים האחרים, ויחד התראיינו ארבעתם לתוכנית טלוויזיה איטלקית. כמו כן הסביר בבית המשפט כיצד יצר את האפקטים מאחורי הסצנה בה נראתה הילידה המשופדת; מושב אופניים חובר לקצה של מוט ברזל, עליו ישבה השחקנית. לאחר מכן הכניסה חתיכת עץ לפיה והרימה את ראשה לכיוון השמיים, כך שמרחוק נראה הדבר כאילו המוט עובר דרך גופה. כמו כן סיפק דאודטו לבית המשפט תמונות בהן נראית השחקנית בחברת שאר אנשי הצוות לאחר שהסצנה צולמה. עם הצגת הראיות, הסיר בית המשפט את כל האישומים כנגד דאודטו.
צנזורה.
אף על פי שסעיפי הרצח בוטלו, החליטו הרשויות האיטלקיות להחרים את הסרט בגין התאכזרות לבעלי חיים. רוג'רו דאודטו, פרנקו פאלאגי, פרנקו די נונזיו, ג'אנפרנקו קלריקי, אלדה פיה, ונציג חברת יונייטד ארטיסטס, סנדרו פרוטי, קיבלו עונש מאסר מושהה באורך ארבעה חודשים לאחר שהורשעו בהתנהלות לא מוסרית ואלימות. דאודטו נלחם בתיק המשפטי במשך שלוש שנים נוספות בטרם בוטל החרם על הסרט. בית המשפט פסק לטובתו ב-1984, והסרט קיבל סיווג של VM18, קרי הצפייה בו הותרה לבני שמונה עשרה ומעלה, עבור גרסתו הערוכה. הגרסה המלאה ונטולת הצנזורה הותרה לפרסום רק מאוחר יותר.
הסרט נתקל בבעיות צנזורה גם במדינות אחרות מרחבי העולם. גרסתו המלאה שוחררה בממלכה המאוחדת ב-1981 מאחר שבאותה תקופה לא נדרשו סרטים לעבור בפני הוועדה הבריטית לסיווג קולנועי קודם להפצתם, אולם ב-1983 פרסם התובע הציבורי רשימה בת שבעים ושניים סרטים, וביניהם שואת הקניבלים, אשר לא הובאו בפני הוועדה, והכריז עליהם כברי-תביעה באשמת הצגת תוכן לא מוסרי, ומאוחר יותר הסרט הוחרם.
שחרורו החוזר אושר רק בשנת 2001 לאחר שנחתכו ממנו כ-6 דקות, וב-2011 אישרה הוועדה את הפצת הגרסה המלאה למעט כ-15 שניות אשר הציגו הריגת חוטמן. נציגי הוועדה הודו כי הצנזורה הקודמת נעשתה לאו דווקא בשל הפרת הסטנדרטים שלה אלא בשל המוניטין הרע שהסרט צבר.
הפצת הסרט נאסרה גם באוסטרליה, ארצות הברית, נורווגיה, פינלנד, איסלנד, ניו זילנד, סינגפור, ומספר מדינות נוספות, קודם לשנת 1984. בארצות הברית שוחרר הסרט ללא צנזורה ב-1985 בידי מפיץ סרטי הניצול טראנס אמריקן פילמס, ומאוחר יותר גם בפורמט די וי די ובלוריי בידי חברת גריינדהאוס ריליסינג. באוסטרליה הוסר החרם על הסרט ב-2005, לאחר שהמשרד לסיווג קולנוע וספרות תייג את הסרט כ-R18, קרי לצפייה בידי בני שמונה עשרה ומעלה בלבד. בניו זילנד נאסר הסרט להפצה ב-2006, וההצעה לתייג אותו כ-R18 נדחתה.
התאכזרות לבעלי חיים.
רבות מבעיות הצנזורה שנגרמו לסרט נבעו בתגובה להרג הגרפי של בעלי החיים המוצג בו. דאודטו הביע חרטה על ההוראות שנתן כבמאי באומרו, ; אף על פי שרק שש מקרי הרג מופיעים בסרט, נהרגו בסך הכל שבע חיות, מאחר שהסצנה בה נחתך ראשו של קוף הסנאי צולמה פעמיים; שני הקופים נאכלו בידי ילידים שהשתתפו בהפקה הסרט, מאחר שבתרבותם נחשב מוח קופים למעדן. כלל בעלי החיים שנהרגו הם כדלהלן:
היסטוריון הקולנוע אנדרו דהווס טען כי מקרי ההרג נידונו בחומרה על לא עוול בכפם הודות לסיווג הסרט תחת סוגת הניצול, בזמן שהתאכזרות לבעלי חיים ביצירות קולנועיות הנתפשות כסרטי פולחן או אינה זוכה לדברי גנאי דומים. דהווס נקב במספר דוגמאות, ביניהן חוקי המשחק, , ואפוקליפסה עכשיו. הוועדה הבריטית לסיווג קולנועי הגיעה למסקנה דומה ביחס לצנזורה שהטילה על מספר סצנות בהן מתו בעלי החיים במהירות וללא כאב והוסיפה, .
מורשת.
השפעה.
החדשנות של הסרט באה לידי ביטוי במבנה העלילתי שלו, ובייחוד רעיון הפאונד פוטאג', קרי צילומיו של צוות ההפקה אשר כביכול אבדו בג'ונגל והושבו חזרה לעולם בידי מונרו. ניתן למנות מספר סרטים הוליוודים בולטים אשר השתמשו בטכניקה דומה, כגון ופרויקט המכשפה מבלייר; כל אחד מהסרטים עוסק בצוות הפקה נעדר אשר צילומיו האבודים חושפים את שאירע לו; פרסומות הסרט פרויקט המכשפה מבלייר אף ניסו לקדם את הטענה כי הצילומים האבודים הם אמיתיים. דאודטו הכיר בדמיון שבין שני הסרטים, ואמר שאף על פי שאינו נוטר טינה כנגד המפיקים, הוא עדיין חש תסכול בשל הפרסום שצבר הסרט בתור הפקה מקורית. מפיקי השידור האחרון הכחישו את הטענות כי ההשראה לסרטם הגיעה משואת הקניבלים; עם זאת, במאי הסרט אמר שהשתמש בשיטת הפאונד פוטאג' עבור שני סרטים אחרים, ו-.
הסרט נחשב בעיני רבים כשיאה של סוגת סרטי הקניבלים, והוא נושא נקודות דמיון רבות לסרטי קניבלים אחרים שנוצרו באותה תקופה. רוברט קרמן ופרי פירקנן הופיעו גם בסרט , בו אחד השחקנים האחרים, ג'ובאני לומברדו רדיס, אמר כי הוא נעשה על בסיס ההצלחה של שואת הקניבלים. בין שני הסרטים נעשתה השוואה בכדי להצביע על הדמיון האנטי-אימפריאליסטי המתעורר עם הצגת האלימות המערבית כלפי התרבויות הפרימיטיביות. בביקורת מעורבת, אמר היסטוריון הסרטים ג'יי סלייטר כי, .
מספר סרטי המשך לא רשמיים יצאו לאקרנים בשנים שלאחר הקרנת הבכורה של הסרט. לעיתים קרובות שונו שמותיהם זמן מה לאחר יציאתם בכדי שיזוהו עם שואת הקניבלים בשוקי הקולנוע השונים. הסרט בבימויו של מ-1985 הופץ גם תחת השם שואת הקניבלים 2: סיפורה של קתרין מיילס. אנטוניו קלימטי, אשר הכיר את סוגת סרטי המונדו זה מכבר, ביים את הסרט ב-1988 שיצא לאקרנים גם תחת השם שואת הקניבלים 2 בממלכה המאוחדת.
מוזיאון מורשת החשמונאים
מוזיאון מורשת החשמונאים הוא מוזיאון שנחנך בספטמבר 2021 בעיר מודיעין-מכבים-רעות. שטחו של המוזיאון כ-700 מ"ר מוצגים בו יותר מ-150 פריטים עתיקים. המוזיאון מציג את האתרים והממצאים הארכאולוגיות שהתגלו באזור מודיעין מאז ימי משפחת החשמונאים, דרך התקופות השונות ועד לימי הקמת העיר המודרנית, תוך שימוש בטכנולוגיה אינטראקטיביות.
הקמת המוזיאון.
בעיר מודיעין-מכבים-רעות ובסביבתה קיימים אתרים היסטוריים עשירים רבים בהם נמצאו ממצאים ארכאולוגיים מתקופות שונות. הממצאים, המקורות והאתרים מעידים על עברה ההיסטורי של העיר ומהם ניתן ללמוד על קיום חיי תרבות יהודית באזור שהיה פעיל לאורך אלפי שנים. כל אלה היוו השראה להקמת מוזיאון מורשת החשמונאים במודיעין. המוזיאון נבנה ביוזמת עיריית מודיעין מכבים רעות, בשיתוף רשות העתיקות ובסיוע של משרד ירושלים ומורשת. מבנה המוזיאון עשוי שורת קורות בטון שכל אחת מהן מייצגת נדבך בזמן, מהעת העתיקה ועד היום.
המוצגים.
במוזיאון מוצגים למעלה מ-150 פריטים עתיקים שהתגלו במודיעין ובסביבתה. חלק מהפריטים נתגלו בחפירות בהשתתפות תושבי העיר ותלמידיה. הפריטים מספרים את סיפורו של המקום מאז התקופות הפרהיסטוריות, דרך תקופת החשמונאים ועד ימינו. כול המוצגים מוצגים כאן לראשונה. חלקם שכנו במחסני רשות העתיקות. בין היתר ניתן לראות כאן: כדי חרס, נרות חרס, מטבעות מברונזה, חלקי זכוכית, מטמון מטבעות עם דמותו של המלך אנטיוכוס השביעי, חפצים מאחוזה חקלאית, גלוסקמה עליה כתובת בארמית כתובה בדיו שחורה ועליה מצוין השם שמעון בן אליעזר, עיטורי קיר (פרסקו) מבית כנסת חשמונאי עתיק, ושתי חותמות אבן - האחת עם כתובת בארמית ובה המילה "חמעה" שפירושה חומץ והשנייה מעוטרת בעלי גפן ובאשכולות ענבים.
הממצאים נחשפו בין השאר בגבעת התיתורה, גבעת ברפיליה, אום אל עומדן, גבעת שר, גבעת רגב, חורבת חרובה, גבעת הברושים, חורבת נכס וחורבת אושן.
הפעילות במוזיאון.
המוזיאון מכיל בין היתר, חדר אינטראקטיבי הכולל ארבע הפעלות חווייתיות וצפייה בסרט שלוקח את המבקרים למסעות הגבורה של החשמונאים, להרפתקה במנהרת הזמן של מודיעין וסביבתה, ולמסע לאורך השנים במודיעין הקדומה עד לשלבי התפתחותה של העיר המודרנית. במוזיאון נמצא שולחן אינטראקטיבי המציג את שכונות העיר ובו המבקרים מוזמנים לסייע במציאת הממצאים שהתגלו בשכונות השונות. בעמדת המטבעות המבקרים יכולים להפוך לארכאולוגים לרגע, לחפור בתוך חול, למצוא מטבעות ובאמצעות סורק לגלות מה מצויר ומה כתוב על כל מטבע. כמו כן, קיימת עמדת רפאות בה המבקרים מוזמנים להרכיב שברי כדים ובעזרת סורק לגלות מה היה ייעודם של הכדים. בפינה נוספת ימצאו המבקרים הדמיה של מערת קבורה יהודית אשר באמצעות פנסים ניתן לזהות את הממצאים שהוצבו בה.
מנהלת המוזיאון היא מירב שי, יו"ר המוזיאון הוא שמעון גואטה והאדריכל שתכנן את המוזיאון הוא צביקה תמרי.
המוזיאון שוכן ברחוב דם המכבים 24 ופתוח מדי יום (למעט ימי ראשון).
המתקפה בצפון מזרח אוקראינה
פרשת מליסרון
אוסקר פודור (במאי)
אוסקר פודור (במקור פוקס, בהונגרית: Fodor Oszkár; אוראדיה, 4 בינואר 1880 – בודפשט, 5 בינואר 1950) היה שחקן, במאי תיאטרון, דרמטורג, סופר ומנהל תיאטרון יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
אוסקר פוקס נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף פודור (פוקס) ושל רגינה גרינוולד. לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר ריאלי הפך לשחקן בשנת 1901 עם תעודת הצטיינות מבית הספר של ראקושי. החוזה הראשון שלו היה עם התיאטרון הלאומי של קולוז'וואר, משם חתם עם התיאטרון הדרומי, הלהקה של שאנדור פלדשי בנאג'בצ'קרק.
שחקן ובמאי.