במקביל, בזמן ש"ווריור" הפגועה חמקה צפונה, נעו שתי אוניות המערכה בריטיות, "וורספייט" (Warspite) ו"ואליאנט" (Valiant) זו לכיוון זו. שתיהן פנו בחוזקה ימינה כדי להימנע מהתנגשות. ברגע ההיגוי החד פגע פגז שנורה מ"קייזר" ב"וורספייט", ו"תקע" את מערכת ההיגוי שלה; האונייה הבריטית המשיכה לפנות בעיגול, ללא שליטה. "פרידריך דר גרוסה", "קניג" ועוד שתי אוניות מערכה מסדרת "נאסאו" ושלוש מסדרת "הלגולנד" ירו על "וורספייט" במשך 20 דקות. האונייה הבריטית נפגעה 11 פעמים, עד שהצליחה לחמוק משדה הראייה של הגרמנים. "וורספייט" נפגעה קשות, ונאלצה להפסיק את הקרב ולחזור לנמל לתיקונים. הגרמנים היו סבורים בתחילה שהצליחו להטביע אותה.
במהלך הקרב ירתה "קייזר" 224 פגזים מתותחיה הראשיים, ו-41 פגזים מתותחיה המשניים. "קייזרין" ירתה 160 ו-135 פגזים, בהתאמה, "פרינצרגנט לואיטפולד" ירתה 169 ו-106 בהתאמה, ו"פרידריך דר גרוסה" ירתה 72 פגזים מתותחיה הראשיים ו-151 פגזים מתותחיה המשניים. "קייזר" נפגעה פעמיים מפגזים שנורו מתותחים ראשיים. היא הייתה האונייה היחידה מסדרת האוניות שנפגעה בקרב. הפגיעות גרמו לפצוע אחד בלבד.
מבצע אלביון.
בתחילת ספטמבר 1917 כבש הצבא הגרמני המתקדם את נמל ריגה. על הצי הגרמני הוטלה המשימה לטהר את מפרץ ריגה מהכוחות הימיים הרוסיים שעדיין החזיקו בו. הפיקוד הגרמני העליון החליט על מבצע משולב של כוחות ימיים ויבשתיים למטרה זו; המבצע נועד להשתלט על ארכיפלג מונסונד, שני איים בפתח מפרץ ריגה, ובמיוחד על סוללות התותחים הרוסיות שהיו מוצבות על חצי האי שוורבה (Sworbe), בדרום האי סארמאה (האי הדרומי ביותר בארכיפלג). הפקודה למבצע המשולב הוצאה ב-18 בספטמבר. הכוח הימי מנה את אוניית הדגל "מולטקה" (Moltke) בראש שייטת המערכה השלישית של צי הים הפתוח. הפלגה החמישית של השייטת כללה את ארבע האוניות מסדרת "קניג" ואת אוניית המערכה החדישה "באיירן" (Bayern), והפלגה השישית כללה את חמש האוניות מסדרת "קייזר". אל אוניות המערכה נלוו תשע סיירות קלות, שלוש שייטות של ספינות טורפדו ושולות מוקשים רבות. הכוח הימי מנה כ-300 אוניות, והסתייע בלמעלה ממאה מטוסים ושישה צפלינים. הכוח היבשתי מנה כ-24,600 קצינים וחיילים. מול הגרמנים היו לרוסים שתי אוניות מערכה, אחת מהן פרהדרדנוט, שלוש סיירות משוריינות, 26 משחתות, כמה ספינות טורפדו וספינות תותחים. הכוח היבשתי הרוסי מנה כ-14,000 איש, בסיוע תותחי חוף.
המבצע החל ב-12 באוקטובר בהפגזת סוללות התותחים על חצי האי שוורבה על ידי אוניות המערכה מסדרת "קייזר". במקביל הפגיזו אוניות המערכה "מולטקה", "באיירן" והאוניות מסדרת "קניג" את סוללות החוף הרוסיות במפרץ טאגה (Tagga). הרוסים התגוננו בעקשנות והאטו את ההתקדמות הגרמנית; ב-14 באוקטובר נשלחה "קייזר" כדי לסייע לשולות המוקשים הגרמניות מול ההתנגדות של המשחתות הרוסיות. בקרב שהתפתח הטביעה "קייזר" משחתת רוסית אחת, ואפשרה לאוניות הגרמניות לחדור לתוך המצר.
במקביל לפעילותה של "קייזר", הפגיזו "קייזרין", "קניג אלברט" ו"פרידריך דר גרוסה" את סוללות החוף בצרל (Zerel). הרוסים ירו אש נגדית על האוניות הגרמניות, ואלו נאלצו לתמרן ללא הרף כדי להימנע מפגיעה. ההפגזה נמשכה רק כשעה, בשל החשש מצוללות וממוקשים. למחרת בבוקר הטביעו שתי אוניות מערכה מסדרת "קניג" את אוניית המערכה הרוסית פרהדרדנוט "סלאבה" (Слава) והביאו לנסיגתן של שאר האוניות הרוסיות. עד 20 באוקטובר הושלם המבצע הגרמני בהצלחה.
קרב הלגולנד השני.
ב-17 בנובמבר 1917 פילסו שולות מוקשים גרמניות נתיב בשדה מוקשים ימיים שהניחו הבריטים במפרץ הלגולנד, ליד החוף הגרמני. האוניות הגרמניות נתקלו בשתי סיירות קלות בריטיות, שארבו להן במטרה למנוע את שליית המוקשים. האוניות הגרמניות נסוגו אל אוניות החיפוי שלהן, "קייזר" ו"קייזרין", שהיו בפיקוד אדמירל משנה לודוויג פון רויטר. שתי אוניות המערכה הגרמניות פתחו באש על האוניות הבריטיות, ואלו מיהרו לסגת אל החיפוי שלהן, חמש סיירות מערכה. המגע בין אוניות השטח הגדולות היה קצר, והגרמנים הצליחו לסגת לבסיסם במחיר שולת מוקשים אחת שטובעה.
הטבעה.
לאחר חתימת הסכם שביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918, הורו בעלות הברית המנצחות לאוניות הצי הגרמני להפליג לבסיס הצי המלכותי הבריטי בסקפה פלו. הצי הגרמני שם נותר במשמורת במהלך הדיונים על הסכם שלום, שנחתם בסופו של דבר ב-28 ביוני 1919, ונקרא חוזה ורסאי. בעלות הברית התכוונו לחלק ביניהן את האוניות הגרמניות כשלל מלחמה. כאשר התקרבו הדיונים לשלבי סיום, העריך מפקד הצי הגרמני העצור, אדמירל משנה לודוויג פון רויטר, שהבריטים עומדים להשתלט על אוניותיו. ב-21 ביוני בבוקר יצאו אוניות הצי הבריטי לאימונים בים; בהיעדרן, הורה רויטר לאוניותיו, באמצעות איתות דגלים, להטביע עצמן, על פי תוכנית שגובשה מראש. "פרידריך דר גרוסה" הייתה האונייה הראשונה שהוטבעה, ואחריה "קניג אלברט". בתוך חמש שעות טבעו במימי המעגן בסקפה פלו 10 אוניות מערכה, ובכללן חמש האוניות מסדרת "קייזר", וכן 5 סיירות מערכה, 4 סיירות קלות ו-32 ספינות טורפדו. אוניית המערכה "באדן" (SMS Baden), ארבע הסיירות הקלות "אמדן" (SMS Emden), "נירנברג" (SMS Nürnberg), "פרנקפורט" (SMS Frankfurt) ו"ברמזה" (SMS Bremse) ועוד 14 ספינות טורפדו הועלו על החוף, אך הבריטים מיהרו להגיע אליהן ולגררן למים רדודים. רק ארבע ספינות טורפדו נותרו שלמות. תשעה אנשי צוות גרמנים נהרגו, מהם שטבעו ואחרים נורו למוות כשניסו לחמוק בסירות ההצלה. היו אלה החללים הגרמנים האחרונים של מלחמת העולם הראשונה.
האוניות הגרמניות נמשו בהדרגה במהלך שנות השלושים של המאה העשרים ונגרטו. פעמון האונייה של "פרידריך דר גרוסה" הוחזר לגרמניה ב-1965, ומוצג כיום במפקדת הצי הגרמני בגלוקסבורג.
גשר וויטסטון
מאיר כהן (פירושונים)
יזהר שנהר
יזהר שנהר (נולד ב-26 בינואר 1963) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה התמחה בסגנון הגב.
ביוגרפיה.
שנהר נולד וגדל בקיבוץ שמיר. הוא התאמן בקבוצת הפועל גליל עליון בהדרכת מיכה שטראוס. בהיותו בן 17 עבר להתגורר בקיבוץ גניגר אצל מאמנו בקבוצת עמק יזרעאל, נח רם.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף יולי 1978 זכה שנהר במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.70 דקות, אחרי אבי כרמל (1:04.28 דקות) וערן קרקו (1:05.70 דקות), שניהם ממכבי תל אביב.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף אוגוסט 1979 זכה שנהר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.13 דקות, אחרי אבי כרמל (1:04.05 דקות) ולפני אורן שרון מהפועל טבעון (1:06.08 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:22.64 דקות, אחרי יורם כוכבי שקבע שיא ישראלי חדש של 2:16.17 דקות ואבי כרמל (2:20.75 דקות).
אלוף ישראל.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף חודש אוגוסט 1980 זכה שנהר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.20 דקות, לפני יובל רותם מהפועל גש"מ (1:05.22 דקות) במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 2:20.44 דקות, לפני דיימון פיאלקוב (2:21.03 דקות) ואבי כרמל שניהם ממכבי תל אביב.
שיאן ישראל.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1981, זכה שנהר ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:02.62 דקות, לפני דיימון פיאלקוב (1:03.43 דקות) ואבי נחמיאס מהפועל ימק"א ירושלים (1:04.44 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.00 שניות, אחרי ניר שמיר (24.20 שניות) ולפני זוהר וייס (25.03 שניות), במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:18.04 דקות, אחרי דיימון פיאלקוב (2:15.88 דקות) ולפני אבי נחמיאס (2:19.84 דקות). ביומה הראשון של האליפות, הוא קבע במשחה ל-100 מטר גב, כשחיין ראשון במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב שיא ישראלי חדש של 1:02.54 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1982 זכה שנהר במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:02.77 דקות (25 מאיות השנייה איטי מהשיא הישראלי), לפני נחמיאס (1:03.97 דקות) ולפני השיאן הישראלי יורם כוכבי (1:04.03 דקות) ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:16.52 דקות, אחרי כוכבי שקבע שיא ישראלי חדש של 2:14.04 דקות ולפני ניר דנאי (2:19.34 דקות).
כינוס הפועל ה-12.
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-12 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב במאי 1983, בהשתתפות טובי הספורטאים בעולם כהכנה לאולימפיאדה, זכה שנהר בשלוש מדליות. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש של 3:59.95 דקות, ביחד עם אייל שטיגמן, נדב שנל ושמיר, מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:33.73 דקות, ביחד עם שמיר, ואמיר גניאל ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:01.92 דקות. שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי זוהר גלילי 1:01.34 דקות.
בתחרות "שמונה האומות", בשחייה שנערכה בטנריפה, ספרד ביולי אותה שנה סיים שנהר במקום הרביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש של 3:54.84 דקות, ביחד עם שטיגמן, שנל, ושמיר (השיא הקודם עמד על 3:59.95 דקות) ובמקום השמיני במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.34 דקות.