המימון הראשוני, שהסתכם בכמעט 972,000 אירו, הגיע מהעברות כספים פרטניות של תומכי המוג'אהדין ח'לק.
ווקס התמודדה לראשונה בבחירות לאירופה ב-2014, אך בקושי הצליחה לזכות במושב בפרלמנט האירופי.
בספטמבר 2014 המפלגה בחרה בסנטיאגו אבסקל, אחד המייסדים, כנשיא החדש; ואת איבן אספינוזה דה לוס מונטרוס, כמזכיר הכללי. בנוסף על כל, נבחר ועד בן 11 חברים.
המפלגה השתתפה בבחירות 2015 ו-2016, אך לא הצליחה באופן משמעותי, וקיבלה 0.23% ו-0.20% מהקולות בהתאמה.
לאחר משאל העם על עצמאות קטלוניה בשנת 2017 ותחילתו של משבר החוקתי הספרדי, ווקס בחרה שלא להשתתף בבחירות האזוריות בקטאלוניה באותה השנה. לאחר הכרזת העצמאות הקטלאנית תבעה המפלגה את הפרלמנט הקטלוני וכמה פוליטיקאים עצמאיים מהאזור. בתקופה זו מספר חבריה גדל ב-20% בארבעים יום בלבד.
בסתיו 2018 ווקס הצליחה בבחירות האזוריות ולשלוח כמספר נציגים לפרלמנטים המקומיים. במקביל מועמד מטעם המפלגה נבחר לראשונה לסנאט הספרדי.
המפלגה השיגה 10.26% מהקולות בבחירות הכלליות באפריל 2019, ונכנסה לקונגרס הצירים לראשונה בתולדותיה. מאוחר יותר, המפלגה נכנסו בפעם הראשונה שלה לפרלמנט האירופי עם 6.2% מהקולות. לאחר בחירות אלה הצטרפה המפלגה לקבוצת השמרנים והרפורמים האירופיים. בבחירות הכלליות השניות באותה השנה ווקס הגיעה למקום השלישי והגדילה את מספר חברי מ-24 ל-52. זו הייתה המפלגה הפופולרית ביותר במורסיה והעיר האוטונומית סאוטה.
באוקטובר 2020 הגישה הקבוצה הפרלמנטרית של ווקס בקונגרס הצירים הצעת אי אמון נגד ראש הממשלה המכהן פדרו סאנצ'ז, והעמידה את סנטיאגו אבאסקל כמועמד חלופי. ההצעה כשלה לאחר שרק נציגי ווקס תמכו בה.
בתקופת הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2020 ווקס תמכה באופן מלא במועמדותו של הנשיא הרפובליקני דונלד טראמפ, ואף הצהירה כי המועמד הדמוקרטי ג'ו ביידן הוא "המועמד המועדף על אל פאיס, פודמוס, ניקולאס מדורו, סין, איראן ופדופילים ברחבי העולם". לאחר פרסום התוצאות והפסדו של טראמפ, סירבה ווקס להכיר בניצחונו של ביידן.
אידאולוגיה.
ווקס נחשבת למפלגת ימין רדיקלי. שלא כמו מפלגות ימין רדיקליות אירופיות אחרות, השיח המפלגתי נשען יחסית פחות על פופוליזם ויותר על לאומנות. האידאולוגיה משלבת לאומיות ונטיביזם עם חזון סמכותני של החברה, ומתנגד למה שהמפלגה מכנה "פמיניזם של השמאל רדיקלי" המעדיף נורמות מגדריות "מסורתיות". סדר היום הכלכלי שלה נחשב כ"נאו-ליברלי".
המפלגה תומכת בישראל ומתנגדת להסכם הגרעין עם איראן.
יחסי אוזבקיסטן–גאורגיה
יחסי אוזבקיסטן–גאורגיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן לגאורגיה.
יחסים.
סחר וכלכלה.
נשיא גאורגיה אדוארד שוורדנדזה ביקר באוזבקיסטן ב-4 בספטמבר 1995. הודות לביקור זה חלה התקדמות רבה מבחינה מסחרית וכלכלית בין שתי המדינות. במהלך הביקור נחתמו מספר הסכמים בנושא סחר חופשי, קידום הדדי והגנה על השקעות, הובלת כביש בינלאומית, החלפת היתרים לתחבורה בינלאומית בדרכים, ארגון ותפעול המערכת ההדדית. ההסכמים הבין-ממשלתיים, הבין-ממשלתיים והבין-מחלקתיים שנחתמו במהלך ביקורו של נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב בגאורגיה בתאריכים 27–28 במאי 1996, חיזקו עוד יותר את המסגרת הזו. החשובה שבהן היא ההצהרה על הרחבת וחיזוק שיתוף הפעולה בין אוזבקיסטן וגאורגיה וההסכם העיקרי להקמת קבוצות פיננסיות-תעשייתיות. הוקמה ועדת עבודה אוזבקית-גרוזינית להגברת שיתוף הפעולה הדו-צדדי.
בשנת 2000, מחזור הסחר בין גאורגיה לאוזבקיסטן הוכפל פי שלושה ממחזור הסחר שהיה ב-1999. בשנת 2000, הייצוא העיקרי של אוזבקיסטן לגאורגיה היה סיבי כותנה, משאבי אנרגיה (מוצרי נפט), מזון, כימיקלים ופלסטיק. הייצוא העיקרי של גאורגיה לאוזבקיסטן היה פירות, אגוזים, קפה, תה, ממתקים, סיבים כימיים ועיקריים, מתכות ברזליות ומוצריהם, ציוד מטוסים. המיזם המשותף הגרוזיני-אוזבקי Real-CL עוסק בסחר ותיווך. בשנת 2017 עמד מחזור המסחר בין שתי המדינות על 71 מיליון דולר. מדובר ב-10 מיליון דולר פחות מאשר ב-2016.
תחבורה.
חברות התעופה הגאורגיות איירזנה (גאורגיה איירליינס) וחברת טרנס גאורגיה אנד בע"מ מיוצגות באוזבקיסטן, ואילו החברה האוזבקית-גרוזינית טרנס קיי מיוצגת בגאורגיה. כל החברות הללו עוסקות בהובלת נוסעים ומטענים. הובלת סחורות אוזבקיות למדינות שלישיות דרך נמלי גאורגיה מתפתחת באופן פעיל. בשנת 1996 הועברו 100,000 טון מטען וב-1997 285,000 טון. אוזבקיסטן משתתפת גם במסדרון המעבר TRACECA אירופה-אסיה דרך גאורגיה.
תיירות.
על פי נתוני משרד הפנים הגאורגי, 11,173 אזרחים אוזבקים ביקרו במדינה בינואר–אוגוסט 2017.
תפוצה.
בשנת 2000 מספר הגאורגים באוזבקיסטן היה כ-1,130. על פי הערכות שונות, בין 1,000 ל-4,000 גאורגים גרים באוזבקיסטן.
אוניית ראשה
אוניית ראשה (באנגלית: Capital Ship) בצי מלחמה היא אוניית המלחמה החשובה ביותר בצי. באופן כללי אוניית ראשה גדולה יותר מאוניות מלחמה אחרות בצי, ובדרך כלל היא החשובה ביותר. המושג "אוניית ראשה" מאפשר השוואה נוחה בין ציים, ללא צורך לרדת לפרטי פרטים כמו הדחק, קוטר תותחים וכדומה. אין הגדרה פורמלית למונח אך ניתן לומר שזוהי אוניית המלחמה שאם תובס - יובס הצי כולו ושיריבתה העיקרית היא אוניית ראשה של צי האויב.
המונח נטבע לראשונה ב-1909. עיקרה של אמנת וושינגטון, שנחתמה ב-1922, הייתה הטלת מגבלות על אוניות הראשה. האמנה לא הגדירה את מהותה הטקטית והאסטרטגית של אוניית ראשה, אך כינתה בשם זה את הדרדנוטים - אוניות המערכה וסיירות המערכה. האמנה הגדירה את ההדחק וקוטר התותחים המקסימלי המותר לאוניות אלה, ואת קצב בנייתן המותר.
תקופת המפרש.
אוניות המלחמה המונעות בכוח הרוח, באמצעות מפרשים, הגיעו לשיאן במהלך המלחמות הנפוליאוניות, בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19. אוניות הראשה של ציי המלחמה בתקופה זו היו אוניות הקו. אלו היו האוניות שהיו חזקות דיין ובעלות חימוש כבד דיו כדי שתוכלנה להיות חלק מן המערך הטורי, המבנה הטקטי שבו התנהלו ציי המלחמה במהלך הקרבות הימיים הגדולים באותה תקופה. על פי דירוג אוניות הקו שהיה מקובל בצי המלכותי הבריטי באותה עת היו אלה אוניות מן הדרג הראשון (בעלות 100 תותחים ויותר, בשלושה ואף בארבעה סיפונים), מן הדרג השני (בעלות 90 - 98 תותחים), ומן הדרג השלישי (שנשאו בדרך כלל 74 תותחים, אך גם מעט פחות או מעט יותר). בשלבים מוקדמים יותר, באמצע המאה ה-18, נחשבו אוניות עם 64 תותחים כאוניות ראשה. אוניות עם פחות תותחים, מן הדרג הרביעי והלאה, נחשבו חלשות מכדי שתוכלנה לעמוד בלחימה במערך הטורי.
אוניות מערכה וסיירות מערכה.
בעשורים הראשונים של המאה ה-20, עד סיומה של מלחמת העולם השנייה, היוו אוניות המערכה וסיירות המערכה את אוניות הראשה. ההדחק של אוניות אלה היה לפחות קרוב ל-20,000 טון והן נשאו מיגון כבד ותותחים בקוטר 11 אינץ' (280 מ"מ) לפחות. אוניות המערכה מסדרת יאמטו, שהיו אוניות המערכה הכבדות ביותר שנבנו אי פעם, היו בעלות הדחק של למעלה מ-70,000 טון ונשאו תותחים בקוטר 460 מ"מ (18.1 אינץ'). סיירות לא נחשבו לאוניות ראשה, למעט הסיירות הגרמניות מסדרת דויטשלנד, שהוגדרו בגרמניה כ"סיירות כבדות" ובבריטניה כ"אוניית מערכה זוטא" או "אוניית מערכה של כיס" (Pocket Battleship). זאת, בניגוד לסיירות כבדות אחרות מאותה תקופה שלא הוגדרו כאוניות ראשה.
במהלך המלחמה הקרה השיקה ברית המועצות את סיירות המערכה מסדרת קירוב, שהיו בעלות הדחק של 28,000 טון, כזה של אוניות מערכה וסיירות מערכה מתקופת מלחמת העולם השנייה, וייתכן שהיו בכך לסוג של אוניות ראשה. עם זאת, מבחינה טכנית היו סיירות אלה דומות באפיונן לסיירות טילים מונחים, אלא שהיו גדולות במיוחד ובעלות הנעה גרעינית.
נושאות מטוסים.
במהלך מלחמת העולם השנייה החלו נושאות המטוסים לקחת את מקומן של אוניות המערכה כאוניות הראשה. במידה מסוימת היה זה בשל אובדן של אוניות המערכה של צי ארצות הברית לאחר ההתקפה על פרל הארבור, אך בעיקר בשל ההכרה בעוצמתן וביכולתן לפגוע באוניות מערכה ובכלי שיט אחרים. נכון ל נושאת המטוסים היא אוניית הראשה בציי המלחמה הגדולים, ועוצמתה נמדדת במספר המטוסים שהיא נושאת ובכוחם, לעומת קוטר התותחים וההדחק של אוניות הראשה הקודמות. בשנת 2021 מפעיל צי ארצות הברית 11 נושאות על ועוד 12 אוניות סער אמפיביות, יותר מכל שאר ציי העולם יחד.
צוללות גרעיניות.
יש הרואים בצוללות טילים בליסטיים סוג של אוניות ראשה. ההדחק של צוללות אלה דומה לזה של אוניות המערכה מן הדורות הראשונים ובסדרות שונות אף דומה לזה של אוניות מערכה גדולות (ההדחק של הצוללות מסדרת טייפון כשהן שקועות הוא 48,000 טון, לעומת ההדחק של אוניית המערכה אה"מ פרינס אוף ויילס שהיה כ-44,000 טון). עם זאת, משימתן של הצוללות הללו שונה מזו של אוניות הראשה הקודמות, שנועדו להשגת עליונות ימית ושליטה בנתיבי הים. למרות משימתן השונה, ציים שונים רואים בהן אוניות ראשה בשל חשיבותן האסטרטגית הרבה בכוח ההרתעה הגרעינית הלאומית. ביטוי לדוגמה לתפיסה זו בצי ארצות הברית היא מסורת מתן השמות: בעידן אוניות המערכה היה מקובל בצי ארצות הברית לתת לאוניות מערכה שמות של מדינות ארצות הברית. נכון ל-2021 ניתנים שמות אלו לצוללות טילים בליסטיים.
בית הנבחרים של ארגנטינה