ב-1805 עבר ללונדון על מנת לכהן כחכם, ראש קהילת יהודי ספרד ופורטוגל בעיר ורב בית הכנסת בוויס-מרקס. הרב מלדולה היה דמות דומיננטית בחיי הקהילה ומחוצה לה, בנג'מין דיזראלי ואביו אייזק ד'יזראלי היו בין מכריו. הוא התכתב עם מלומדים יהודים ונוצרים, בהם הארכיבישוף מקנטרברי וראש קפלת ג'ורג' הקדוש בטירת וינדזור והתקבל אצל ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
מלדולה חיבר ספרים רבים בנושאי הלכה ומוסר, הידוע שבהם הוא "חופת חתנים" (ה'תקנ"ו; 1796), שראה אור במספר מהדורות נוספות לאורך השנים וכן "קרבנן תמים", "דרך אמונה" ומספר קונטרסים, כגון "אין עת לחשות" המשקף פולמוס על דרך הגיית המלה "מצאו" בפסוק "וַיֵּלְכוּ שְׁלֹשֶׁת-יָמִים בַּמִּדְבָּר, וְלֹא-מָצְאוּ מָיִם" שבסוף שירת הים, בתפילה ().
בשנת 1825 הכריז מרדכי מנואל נח על הקמת מדינה יהודית בשם אררט וקרא לכל יהודי העולם לעבור לשם, רבי רפאל יצא בצורה נחרצת נגד היוזמה.
משפחתו וצאצאיו.
חכם מלדולה נשא לאשה את סטלה לבית אבולעפיה, ונולדו להם ארבעה בנים וארבע בנות.
בנו הבכור, הרב דוד מלדולה (1797-1853) כיהן כרב בליבורנו ולאחר מות אביו כיהן כאב בית דין הקהילה הספרדית-פורטוגלית של לונדון, על אף שלא נשא בתואר הרשמי של "חכם", היה ראש הקהילה בפועל ממות אביו ועד מותו. ב-1841 היה מבין מייסדי העיתון ג'ואיש כרוניקל וחיבר מספר חיבורים עבריים, הן הלכתיים והן ספרותיים באופיים, כולל מספר שירים.
בתו הבכורה, ריקה (1799-1819) נישאה לדוד אהרון דה סולה, שליח ציבור בבית הכנסת בוויס-מרקס. בנם אברהם דה סולה היה פרופסור לשפות שמיות באוניברסיטת מקגיל שבמונטריאול, קנדה וכיהן כרבה הספרדי הראשי של העיר. נכדיהם היו לרבנים בברמינגהאם, ניו יורק ולונדון.
נכדו, בנו של בנו הצעיר שמואל, רפאל מלדולה היה כימאי ואחד מהתומכים הראשונים בדרוויניזם.
דליה גותן
דליה גותן (6 ביולי 1927 - 29 במאי 2017) הייתה פעילה חברתית לקידום זכויות נשים בישראל, יו"ר מועצת ארגוני נשים בישראל, יו"ר המחלקה לחינוך בויצו עולמית וויצ"ו ישראל. ייצגה את מועצת ארגוני נשים ואת ויצו בוועידות בינלאומיות לנשים ושימשה כשליחת משרד החוץ ומרצה בפני קהילות יהודיות ברחבי העולם.
ביוגרפיה.
נולדה בתל אביב ליצחק ציזלינג, שהיה מפקד "ההגנה" בתל אביב ואחיו של אהרן ציזלינג, שר החקלאות הראשון ומחותמי מגילת העצמאות. אמה סימה הייתה בתם של לאה ודוד איזמוז'יק, ממייסדי תל אביב, שכיהן כסגנו של מאיר דיזנגוף בעיריית תל אביב. בוגרת הגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב, למדה פסיכולוגיה, חינוך ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. נישאה בוושינגטון לעו"ד יעקב גותן, ששימש כסגן מפקד העיר העתיקה בירושלים, וחבר הסגל הראשון של שגרירות ישראל בארצות הברית. הייתה בין מקימי היחידה הפסיכולוגית בצה"ל במלחמת העצמאות, כאזרחית עובדת-צה"ל שירתה יחד עם זוכה פרס נובל פרופ' דניאל כהנמן והפסיכולוג אליעזר קרני, והשתחררה בדרגת ייצוג רב-סרן.
הקדישה את חייה לפעילות ציבורית לקידום נשים ברחבי הארץ. הקימה את ה"סמינר לאזרחות פעילה" בויצ"ו ישראל, שנועד לחזק את הדימוי העצמי של נשים ולקדמן לעמדות מפתח בהליכי קבלת החלטות. כיושבת-ראש מחלקת חינוך לגולה, עסקה בכתיבת חומר על יהדות ומדינת ישראל שהופץ ב-50 פדרציות יהודיות ברחבי העולם. במסגרת תפקידה כראש מועצת ארגוני נשים בישראל, יזמה את האירוע השנתי בבית-הנשיא לציון יום האישה. במסגרת תפקידה זה שמשה כראש משלחת ה-NGO בוועידת האו"ם בבייג'ינג בשנת 1995 שעוררה את המודעות לשוויון בין נשים וגברים ובה נטלה חלק משמעותי, הגב' הילרי קלינטון.
ביתה של דליה גותן, ד"ר ענת פלג, היא חוקרת תקשורת ומנהלת המרכז לתקשורת ומשפט באוניברסיטת בר-אילן; חתנה ד"ר ישראל פלג מנכ"ל החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה.
מגלן לבן-צוואר
מגלן לבן-צוואר (שם מדעי: "Threskiornis spinicollis") הוא מין של מגלן מהסוג "Threskiornis", שמצוי באוסטרליה, גינאה החדשה ואינדונזיה. צווארם של פרטים בוגרים מכוסה נוצות דמויות קש, ומכאן שמו האנגלי של המין.
מאפיינים.
זהו מין גדול יחסית. אורכו של המגלן כ-60 עד 75 ס"מ. הכנפיים וחלקו העליון של הזנב שחורים, ונראים צבעוניים כשאור השמש נופל עליהם (בדומה לצבעו הכחול של זכר הצופית). הגב שחור; הבטן, החזה וחלקו התחתון של הזנב לבנים. בדומה לשאר מיני המגלנים, המקור "מכופף" כלפי מטה. חלקה העליון של הרגל אדום, והתחתון אפור.
הזכר והנקבה דומים, אף שלזכרים יש מקור ארוך יותר מלנקבות, ולנקבות יש קו שחור על החזה. צבעי הנוצות של מגלנים צעירים ממין זה דהויים יותר, מקורם מכופף פחות, ונוצות הכנפיים שלהם אינן משקפות את האור כמו אצל פרטים בוגרים.
תחום התפוצה של המגלן מתפרש על פני כל יבשת אוסטרליה, מלבד בדרום-מערב טסמניה, ואזורים מסוימים במערב ודרום היבשת. באוסטרליה עצמה, המגלנים לבני-הצוואר מצויים בעיקר לאורך החוף המזרחי. תחום התפוצה שלהם כולל גם את אינדונזיה וגינאה החדשה. בתי הגידול המועדפים עליהם הם ביצות, כרי מרעה, לגונות וערבות. המגלנים מרבים לעבור בין אזורי מחיה שונים, בהתאם לנסיבות.
המגלנים לבני-הצוואר ניזונים מחרקים, צפרדעים ורכיכות, שאותם הם אוספים מפני המים. כשהם נמצאים באזור שרחוק יחסית ממקווי מים. המגלנים ניזונים בעיקר מצרצרים, חגבים וארבה. לעיתים הם גם טורפים לטאות, חומטיים וזוחלים אחרים.
עונת הרבייה מתרחשת בסביבות מרץ בחלקו הצפוני של תחום התפוצה, ובין יולי לדצמבר בדרומו. הקן נבנה מזרדים, וממוקם בין צמחייה מימית (כמו סוף), או על עצים שסמוכים למקווה מים. המגלנים מקננים בלהקות, שכוללות בדרך כלל גם מגלנים לבנים. הנקבה מטילה 2-5 ביצים לבנות; היא והזכר דוגרים עליהן במשך כ-24 עד 25 ימים. הגוזלים פורחים בגיל כ-35 ימים, אך ההורים מאכילים אותם במשך כשבועיים לאחר פריחתם.
מלכות הצעקה
מלכות הצעקה (באנגלית: Scream Queens) היא סדרת אימה קומית שיצרו ריאן מרפי, בראד פלצ'וק ואיאן ברנן. שידור הסדרה החל ב-22 בספטמבר 2015. העונה הראשונה עוסקת במסע רציחות מסתורי בקולג' המקומי, ובאופן בלתי צפוי, חברות אחוות הבנות קאפה קאפה טאו בראשות שאנל אוברלין, מעורבות בעניין.
בישראל, הסדרה שודרה בערוץ יס דרמה החל מאוקטובר 2015.
ב-2017 מנהלי פוקס הודיעו על ביטול הסדרה.
עלילה.
עונה 1.
בשנת 1995, באוניברסיטת וואלאס, בזמן הופעה בבית אחוות הנשים "קאפה קאפה טאו", סטודנטית בשם סופיה דוייל יולדת תינוקת באמבטיה ולאחר מכן מתה מזיהום בשל חוסר מתן עזרה רפואית מצידן של שלוש מתוך ארבע חברותיה הטובות.
עשרים שנה אחרי, גרייס גרדנר, בחורה צעירה, מתחילה את לימודיה באוניברסיטת וואלאס. ביומה הראשון גרייס מספרת לשותפתה לחדר, זיידיי וויליאמס, על רצונה להצטרף לאחוות קאפה קאפה טאו כדי לכבד את אימה שמתה בשריפה כאשר גרייס הייתה קטנה (שכן אימה גם הייתה חלק מאותה האחווה) והיא מצליחה לשכנע את זיידיי גם להצטרף.
האחווה מנוהלת על ידי שאנל אוברלין, נשיאת האחווה האכזרית, ועל ידי הקליקה שלה: השאנליות (קרויות כך כי לשאנל אין עניין לדעת את שמותיהן). ביום הראשון של הלימודים שאנל לומדת מהדיקנית קאת'י מאנץ' שהיא מעוניינת לסגור את האחווה. עורכת דינה של שאנל, ג'יג'י, מתערבת ומציעה לדיקנית לאשר הצטרפות אוטומטית לכל סטודנטית המעוניינת להצטרף. כתוצאה מהודעה זו זו כל הסטודנטיות הפופולריות והעשירות בנות המעמד הגבוהה מבטלות את ההרשמה שלהן וכך האחווה עכשיו כוללת בנות מוזרות ודחויות. הימצאותן של אותן בנות באחווה מערערת את המעמד הפופולרי של שאנל באוניברסיטה וכך זה מביא את בן זוגה של שאנל, צ'אד ראדוול, להפרד ממנה בחשש שזוגיות איתה תפגע בפופולריות שלו.
על מנת לגרום לכל הבנות החדשות לפרוש מהאחווה ולהחזיר את הבנות המקובלות, שאנל מתכננת מתיחה עליהן יחד עם המשרתת גברת בין. המתיחה נועדה לגרום לבנות לחשוב שהיא הורגת את גברת בין על ידי הטבעת פניה בסיר טיגון של שמן רותח (בעוד בפועל הוא יהיה קר). בזמן המתיחה מסתבר שמישהו הדליק את סיר הטיגון, וכתוצאה מכך, שאנל בטעות מביאה למותה של גברת בין. היא מצליחה לשחד את כל בנות האחווה החדשות (למעט גרייס וזיידיי) לשמור על תקרית זו בסוד בעוד היא סוחטת את גרייס וזיידיי שלא יספרו למשטרה את מה שקרה. הבנות מחביאות את הגופה של גברת בין במקפיא הבשר של בית האחווה. פיט מרטינז, כתב עיתון האוניברסיטה, היה העד היחיד לתקרית הזו. גרייס, יחד עם פיט, מחליטים לחשוף את הסיפור הזה על מנת לגרום לסילוקה של שאנל מהאחווה וכך גרייס וזיידיי יוכלו להתחיל אחווה חדשה המבוססת על ערכים טובים.
תוכניתם של גרייס ופיט נקטעת כאשר סטודנטים רבים מתחילים להירצח אחד אחרי השני על ידי רוצח סדרתי הלובש את תחפושת "השטן האדום". אוזלת היד של המשטרה ואי לקיחת אחריות מצד הנהלת האוניברסיטה מאלצים את גרייס, פיט וזיידיי לקחת על עצמם את אחריות גילוי הרוצח ומציאת הקשר שבין הרציחות שמתחרות היום למותה של סופיה בשנת 1995 בעוד שאנל מנסה בצורה נואשת לשמור על מעמדה הפופולרי בכל מחיר.
עונה 2.