ב-1962, כששב אלוני מלימודים בפריז, הציע לאבנר חזקיהו וליוסי בנאי, אשר אותם הכיר עוד בפריז, בתקופת חניכותם התיאטרונית, עת נחשפו לתיאטרון איכות אירופי, להקים עמו תיאטרון חדש. בנאי וחזקיהו לא היו שבעי נחת ממקום עבודתם, תיאטרון הבימה. אליהם חבר הצייר ומעצב התפאורה יוסל ברגנר, חברו של אלוני.
התיאטרון הוקם במטרה מוצהרת להקים בית לכל אותם שחקנים צעירים ומוכשרים שאינם מוצאים את מקומם על הבמות הקיימות. שלושת המייסדים עזבו משרות בתיאטרון הבימה כדי להתמסר ליצירה אמנותית איכותית.
הצגת הבכורה של התיאטרון הייתה ב-19 בפברואר 1963 עם המחזה "הנסיכה האמריקאית" של נסים אלוני, באולם נחמני בתל אביב. תגובות הקהל היו מעורבות והן נעו מתשואות התלהבות לקריאות גנאי. שלוש הדמויות המופיעות על הבמה שוחקו בידי שני השחקנים אבנר חזקיהו ויוסי בנאי. הבמאי היה נסים אלוני ומעצב התפאורה יוסל ברגנר. המחזה נחשב לאבן דרך במחזאות הישראלית, ויש הרואים בו המחזה העברי הטוב ביותר.
ההצגה השנייה, במרץ 1963, של התיאטרון הייתה "ארלקינו", עיבוד סצנריו של קומדיה דל ארטה מאת נסים אלוני, ובבימויו. עם פזמונים מאת חיים חפר ומוזיקה שהלחין גארי ברתיני.
ההצגה השלישית, "סמי ימות בשש", מאת קן יוז עלתה ב-1964 והייתה מלודרמה שלא נחלה הצלחה. את המחזה תרגם עידוא בן-גוריון, וביים אותו ארנון אדר. ההפקה נודעה בגלל ביקורת התיאטרון הקצרה ביותר מאת חיים גמזו שתוכנה היה רק: "לדידי יכול היה למות בחמש".
ביוני 1964 העלה נסים אלוני נוסח עברי משלו לארבע מהתלות מאת אנטון צ'כוב שקרא להן יחד: עסקי נישואין. ההצגה הצליחה מעל המשוער, והציגה כ-160 פעמים.
ההפקה המוזיקלית השאפתנית רביזור שעיבד נסים אלוני על בסיס הסיפור המפורסם של ניקולאי גוגול, וביים באוגוסט 1965, עם פזמונים מאת חיים חפר ומוזיקה מאת דובי זלצר. ההפקה נכשלה בקרב חלק גדול מהמבקרים והסבה נזקים כספיים גדולים לתיאטרון העונות.
"העונות" רכש לעצמו קהל אוהדים קטן, אך נאמן.
למרות שאיפות להצילו ולהעלות הפקות נוספות, כגון המלט, התיאטרון נסגר בשל ניהול כספי בלתי מוצלח.
יש הרואים בחובות התיאטרון שנסים אלוני צריך היה להחזיר, את אחת הסיבות לפניתו לעבודה עם להקת "הגשש החיוור" בכתיבה ובימוי למשך שתי הפקות.
תיאטרון בימות
תיאטרון בימות היה תיאטרון ישראלי שפעל בשנים 1964–1977.
היסטוריה.
מנהל התיאטרון ומייסדו היה יעקב אגמון, ששימש בשנת 1965 כמנהלו האדמיניסטרטיבי של תיאטרון הבימה. שחקניו המרכזיים היו גילה אלמגור, אבנר חזקיהו ויוסי בנאי.
הצגתו הראשונה המלאה, שהועלתה ב-1966, הייתה "לבלוב האהבה" מאת מארי שיסגאל . הובאה אליה התפאורה המקורית מברודוויי שעיצב אוליבר סמית . בתפקיד הראשי כיכב אבנר חזקיהו. הייתה זו סאטירה על התרבות האמריקאית. ההצגה נכשלה מבחינת קהל הצופים.
ב-1967 הועלתה ההצגה "הזוג המוזר" מאת ניל סיימון.
שתי הצגות בכיכובם של יוסי בנאי וגילה אלמגור, נחלו הצלחה רבה. האחת הייתה "הכלה וצייד הפרפרים" מאת ובבימוי נסים אלוני והשנייה הייתה "הרכבת התחתית" מאת לירוי ג'ונס.
ב-1968 עלה השלאגר "איש חסיד היה", ערב סיפורים ושירים חסידיים בלבוש מודרני, בעריכת דן אלמגור. השחקנים לבשו ג'ינס וניגנו על גיטרות.
ב-1969 העלה התיאטרון את המחזה "בוסתן ספרדי" בבימויו של יוסף מילוא ובהפקתו של יעקב אגמון. בהפקה זו שיחקו: רבקה רז, דודו אלהרר, אתי גרוטס, אברהם מור, אלברט כהן, מיכל נדיבי וברוך ברקין. המחזה הוצג 384 פעמים זכה בפרס כינור דוד, הוסרט והוקרן בערוץ 1 בשנת 1970. באותה שנה הופיע יוסי בנאי בערב שירי ז'ורז' בראסנס שנקרא "אין אהבות שמחות" שיצא ב־2 תקליטים ('הגורילה' ו'אין אהבות שמחות').
ב-1970 העלה התיאטרון את "נפוליון - חי או מת!", מחזהו של נסים אלוני, בבימויו. ההצגה זכתה לשבחי הביקורת, אולם לא משכה צופים רבים וירדה כעבור שבועות ספורים. באותה שנה הוצג גם "עולמו של ג'ק ברל" משירי המשורר והזמר ז'אק ברל בהשתתפות ישראל גוריון, ריקי גל, דני ליטני ויהודית שוורץ שיצא על גבי תקליט. בשנה זו גם בוצעה הפקה מחודשת של ההצגה "תל אביב הקטנה" עם רחל אטאס, חנן גולדבלט ואושיק לוי.
ב-1971 הופיעה חוה אלברשטיין בערב שירים שיצא ב־2 אלבומים (חוה בהופעה).
ב-1972 הוקמה חבורת בימות שהעלתה ערב משירי נעמי שמר, שגם יצא על גבי תקליט.
ב-1972 פתחה חברת "בימות" מחדש את "מועדון התיאטרון" בתל אביב והוא הפך לקברט סאטירי. באותה שנה הוצגה שם ההצגה "איך אנחנו נראים" שאותה כתבו אפרים סידון, ב. מיכאל, קובי ניב, זיוה יריב ועמוס קינן וביימה עדנה שביט. קברט סאטירי נוסף שכתבו סידון, מיכאל וניב עם יהונתן גפן וביים דוד לוין בשם "לוקש 73" יועד להופעה במוצאי יום כיפור 6.10.1973 אבל בשל פרוץ מלחמת יום כיפור בוטל והועלה בגרסה מעודכנת ב-1974 בשם "המלחמה האחרונה".
ההוצאות שהלכו וגדלו, המיסים הרבים והתחרות עם תיאטראות אחרים, שהעלו הצגות קליטות יותר, גרמו לסגירת התיאטרון ב-1972. באמצע שנות ה-70 רכש משרד החינוך את תיאטרון "בימות" והפך אותו לתיאטרון ציבורי. בשנת 1976 הועלה בבימות המחזה "מסעות בנימין השלישי" שהיה מבוסס על ספרי מנדלה מוכר ספרים עם פזמונים של נעמי שמר כולל השירים 'שלג על עירי' ו'סימן שעוד לא הגענו' ושיחקו בו בין היתר ספי ריבלין, אברהם מור, מתי סרי, יוסי פולק ודורון נשר.
ב-1977 נסגר התיאטרון סופית.
גרטרוד שולץ קלינק
לותר (סדרת טלוויזיה)
איתן ברושי
איתן ברושי (נולד ב-17 ביוני 1950) הוא חבר הכנסת לשעבר בכנסת העשרים מטעם מפלגת העבודה. בעבר כיהן כמזכיר התנועה הקיבוצית וכמנכ"ל משרד המדע והטכנולוגיה.
ביוגרפיה.
ברושי הוא בן לחברי קיבוץ גשר. אביו יצחק, היה יליד פולין, אשר שימש כמפקד השלישי של גדוד 12 (ברק) במלחמת העצמאות.
עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גולני, עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת גולני, שם עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בתום הקורס שב לסיירת ושימש כמפקד צוות וכסגן מפקד הסיירת. לחם במלחמת יום הכיפורים, בין היתר במבצע קינוח. לאחר מכן שימש כמפקד פלוגה ג' בגדוד 51 ולחם במלחמת ההתשה במובלעת הסורית. שימש כמפקד גדוד במילואים, ואת שירותו הצבאי סיים בדרגת סא"ל.
סיים תואר ראשון במדעי החברה והרוח מאוניברסיטת תל אביב ובוגר בית-הספר לפיקוד ומטה של צה”ל. כמו כן הוא בוגר קורס סגל ב' של אלכ”א (האגודה לפיתוח ולקידום כוח-אדם בשירותים החברתיים בישראל), סיים קורס גזברות וניהול פיננסי של מדרשת רופין וקורס דירקטורים של איגוד התעשייה הקיבוצית.
קריירה פוליטית.
בשנים 1992–1996 היה עוזר ויועץ של יעקב צור, שר החקלאות בממשלת יצחק רבין, ובשנת 1996 היה נציג הקיבוצים במפלגת העבודה. במשך השנים שימש בתפקידים שונים בתנועה הקיבוצית, בהם מזכיר קיבוץ גבת (1985–1987), יו"ר החברה הכלכלית – עמק יזרעאל וראש המועצה האזורית עמק יזרעאל (1999–2006).
בין השנים 2006–2007 היה מנכ"ל משרד התרבות, ולאחר מכן עד שנת 2012 היה עוזר שר הביטחון אהוד ברק לענייני התיישבות, תשתית ואזורי פיתוח. ב-5 בפברואר 2013 נבחר למזכיר התנועה הקיבוצית.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים, התמודד על מקום ברשימת העבודה והוצב במקום ה-18, כנציג הקיבוצים, ברשימת המחנה הציוני לכנסת.
ביולי 2018, במהלך סיור בעוטף עזה, נגע באופן לא ראוי בחברתו לסיעה ח"כ איילת נחמיאס-ורבין. לדברי ורבין היא דרשה ממנו התנצלות במקום אך הוא הפנה אליה את הגב. מאוחר יותר התנצל. לאחר בירור זימן אותו יו"ר המפלגה אבי גבאי לשימוע ונזף בו. 11 ימים מאוחר יותר, העיתונאי עקיבא נוביק פרסם שמתלוננת אנונימית טוענת שברושי תקף אותה מינית בעת שהיה ראש מועצה אזורית עמק יזרעאל, כ-15 שנים קודם לכן. שבועיים לאחר מכן, ח"כ שלי יחימוביץ' טענה כי ברושי הטריד מינית במשך תקופה חיילת ששירתה תחתיו כשהיה מג"ד ואף ביצע בה מעשה מגונה. עורך דינו של ברושי הכחיש טענה זו.
בעקבות האירועים הורה גבאי על השעייתו מפעילות מפלגתית. בתגובה לדבריו של גבאי על כך ש"אין מקום לעברייני מין במפלגה", הגיש נגדו ברושי תביעת דיבה על סך 300,000 ש"ח. ביוני 2019 הגיעו שני הצדדים לפשרה מחוץ לבית המשפט: גבאי יפרסם התנצלות בחשבונות הפייסבוק והטוויטר שלו לפיה "לא היה שום מקום והצדקה" לשימוש בביטוי "עבריין מין" ביחס לברושי, וכן ישלם לברושי הוצאות משפט בסך 40,000 ש"ח.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הודיע על פרישה מהחיים הפוליטיים.
לאחר שפרש ב-2019 מונה ליו"ר ארגון מים לישראל וכיועץ בקבוצת החברות גלעד יחסי ממשל ולובינג.
בשנת 2021 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "גשר איתן" המתאר את חייו מילדותו בקיבוץ גשר במציאות ביטחונית קשה ועד לתפקידיו הציבוריים, ומציגה את השקפת עולמו בתחומי הביטחון, המדינה והחברה.
חיים אישיים.
ברושי, חבר קיבוץ גבת, נשוי ואב לחמישה ילדים.
אגוז הקיא
אגוז הקיא (שם מדעי: "Strychnos nux-vomica") הוא עץ בר גדול, בעל עצה לבנה וקשה וקליפה עבה. הענפים מכוסים בקליפה לבנבנה-אפורה. העלים נגדיים, מבריקים ודמויי ביצה. הפרחים לבנים-ירקרקים והפרי (ענבה גדולה בגודל תפוח) בעל ציפה עסיסית. הזרעים מרים מאוד ומכילים אלקלואידים רעילים, ביניהם סטריכנין (רעל עכברים). העץ גדל ביערות אסיה הטרופית (הודו ומלזיה).
שימושים רפואיים.
הפרי רעיל מאוד ומסוכן. בימי הביניים שימש אגוז הקיא לטיפול בשיתוק הפנים ולעידוד הקאה. אין שימוש בפרי ברפואה המודרנית, אך ברפואה המסורתית משמש כמרכיב בטיפול במחלת הנפילה.
סאונדטראק
סאונדטרק
DAEMON Tools