לאחר המלחמה עבד תקופה קצרה בתעשיית הגומי, וב-1949 שב לפריז והחל לכתוב. ספרו הראשון, "הגשר על הנהר קוואי", המבוסס על חוויותיו כשבוי מלחמה, פורסם בשנת 1952. הספר היה לרב מכר מצליח, ועובד לקולנוע. הסרט זכה באוסקר ובול עצמו זכה בפרס אוסקר על התסריט, על אף שחלקו בכתיבת התסריט היה קטן, ועל אף שלא דיבר אנגלית, וזאת בשל כך ששני כותביו של התסריט, קארל פורמן ומייקל וילסון הוכרזו כ"קומוניסטים" והוחרמו ב"רשימה השחורה" של הוליווד בעידן המקארתיזם.
בול המשיך בכתיבה, ובשנת 1963 פרסם רומן מדע הבדיוני "כוכב הקופים". הספר היה אף הוא לרב מכר, ועליו התבססה סדרת סרטים מצליחה.
בול מת בפריז בשנת 1994.
ג'ק הוקינס
ג'ון אדוארד "ג'ק" הוקינס (Jack Hawkins; 14 בספטמבר 1910 - 18 ביולי 1973) היה שחקן קולנוע בריטי בעל קריירה ארוכה, הידוע במיוחד בשל הופעתו בתפקידי משנה בסרטי הראווה של שנות ה-50 ושנות ה-60, "הים האכזר", "תותחי בטאסי" "תרגיל בחמש אצבעות", "וינסטון הצעיר", "הגשר על הנהר קוואי", "בן חור" ו"לורנס איש ערב". במשך שנים רבות נבחר פעם אחר פעם לרשימת השחקנים הבריטיים האהובים ביותר. בשנותיו האחרונות לקה בסרטן הגרון ואיבד את קולו, וכמה מחבריו השחקנים 'השאילו' את קולם לסרטים שבהם הופיע.
הגשר על נהר קוואי
רובר דה-לה-סאל
שוק הפשפשים ביפו
עדי אבישי
בית-משפט
כך תמיד לרודנים
כך תמיד לרודנים (בלטינית: Sic semper tyrannis) הוא ביטוי שמקורו בשפה הלטינית המתאר שימוש לרעה בכוח או מוחה נגד שימוש אפשרי כזה.
היסטוריה.
הביטוי מיוחס למרקוס יוניוס ברוטוס, שהיה אחד מהקושרים הבולטים בהתנקשות ביוליוס קיסר שאירעה ב-15 במרץ 44 לפנה"ס. אולם, ייתכן כי הביטוי נאמר בתקופה מאוחרת יותר, כיוון שאין לו תיעוד בכתביהם של ההיסטוריונים הרומיים מאותה תקופה.
השימוש בביטוי.
בארצות הברית.
"כך תמיד לרודנים" משמש כמוטו של מספר גופים בארצות הברית. ב-1776 המליץ הפטריוט האמריקני ג'ורג' מייסון לאספת וירג'יניה לאמץ את המשפט כחלק מחותם המדינה. בחותם המדינה מופיעה דמות אישה ובידה חרב, הניצבת מעל גופת אדם המייצגת את הרודנות ולצדה כתר ומתחתיו הביטוי בלטינית. החותם תוכנן על ידי מייסון ועוצב על ידי ג'ורג' וית', שחתם על הכרזת העצמאות של ארצות הברית ולימד את תומאס ג'פרסון משפטים. הביטוי הוא גם המוטו של צוללת התקיפה של צי ארצות הברית הנקראת על שם המדינה. הוא משמש גם כמוטו של העיר אלנטאון, שהיא העיר השלישית בגודלה בפנסילבניה, ויש התייחסות אליו בהמנון של מרילנד.
פעמיים בהיסטוריה של ארצות הברית נקשר הביטוי באירועי דמים. הראשונה הייתה כאשר ג'ון וילקס בות' לכאורה צעק אותו לאחר שרצח את הנשיא אברהם לינקולן ב-14 באפריל 1865. הפעם השנייה הייתה כאשר דווח שהטרוריסט טימותי מקווי לבש חולצה ועליה הדפס של הביטוי ותמונתו של לינקולן, כאשר נעצר ב-19 באפריל 1995 לאחר שביצע את הפיגוע באוקלהומה סיטי.
מוות לרודנים
פלאג אנאלי
כך ייעשה לרודנים
ג'ון וילקס בות
Sic semper tyrannis
אולימפיה דוקאקיס
אולימפיה דוקאקיס (באנגלית: Olympia Dukakis; 20 ביוני 1931 – 1 במאי 2021) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית, זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1987 על תפקידה בסרט "מוכת ירח".
ביוגרפיה.
דוקאקיס נולדה בלוול, מסצ'וסטס. היא בתם של אלכסנדרה וקונסטנטין ס. דוקאקיס. הוריה הגרו מיוון לארצות הברית, אביה מאסיה הקטנה ואימה מפלופונסוס. לדוקאקיס אח בשם אפולו, והיא בת דודתו של מייקל דוקאקיס, מושל מדינת מסצ'וסטס לשעבר, ומועמד המפלגה הדמוקרטית לבחירות לנשיאות ארצות הברית 1988.
דוקאקיס למדה באוניברסיטת בוסטון.
בשנת 1962 נישאה לשחקן לואיס זוריץ', ולזוג נולדו שלושה ילדים.
בתחילת הקריירה שלה הופיעה דוקאקיס במספר סרטים עליהם לא קיבלה קרדיט, ומתחילת שנות ה-70 החלה קריירת המשחק שלה להתבסס. היא שיחקה בסרטים רבים, שהבולטים שבהם: "מגנוליות מפלדה", "סימפוניית החיים" ו-"טעות בסנדק".
בשנת 1987 שיחקה בקומדיה הרומנטית של הבמאי נורמן ג'ואיסון "מוכת ירח" שעל משחקה בו זכתה בפרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב ופרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה.
בנוסף היא שיחקה גם במיני-סדרה "סיפורי סן פרנסיסקו" משנת 1993, שעל תפקידה קיבלה מועמדות לפרס אמי, פרס גילדת שחקני המסך ופרס סטלייט. תפקידיה במחזות תיאטרון זיכו אותה בפרס אובי, פרס גלובוס הזהב ובפרס מטעם חוג מבקרי הדרמה של לוס אנג'לס.
בשנת 2003 הייתה מועמדת לפרס ג'יני לשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה בסרט "המסיבה". בנוסף, תרמה את קולה לפרק אחד מסדרת קומדיית המצבים "משפחת סימפסון", ופרסמה אוטוביוגרפיה, "Ask Me Again Tomorrow: A Life in Progress".
בשנת 2009 שימשה מפיקה בפועל לסרט "Montana Amazon" וכיכבה בו לצידו של היילי ג'ואל אוסמנט.
בשנת 2019 שבה דוקאקיס לגלם את דמותה של אנה מדריגל בחידוש למיני-סדרת הטלוויזיה "סיפורי סן פרנסיסקו", שעלתה בנטפליקס ומבוססת על סדרת הספרים מאת ארמיסטד מופין.
אולימפיה דוקאקיס נפטרה לאחר מחלה בגיל 89, ב-1 במאי 2021, בביתה בניו יורק.
עניבה שחורה
אלזכאה
א-זכאה
יהודה בן בתירה הראשון
מומזן
סינסינטי רויאלס
מרחב-זמן
בפיזיקה, מרחב-זמן או רצף מרחב-זמן, הוא המרחב הארבַּע-ממדי, שנהוג לייצגו על ידי מערכת של קואורדינטות מרחביות וקואורדינטת זמן, שכל נקודה בה מציינת אירוע המתרחש במקום ובזמן מסוימים. לעיתים נקרא גם מרחב מינקובסקי, על שם המתמטיקאי הרמן מינקובסקי, שהציע ב-1907 את הרעיון והמודל המתמטי הראשון של מרחב-זמן.
המרחב-זמן הוא אחד הביטויים הבולטים להבדל בין תפיסת המכניקה הקלאסית, הרואה בזמן ובמרחב ממדים נפרדים ובלתי תלויים, לבין התפיסה היחסותית, הרואה בזמן ובמרחב גדלים הקשורים זה בזה, ותלויים בתנועה היחסית של הצופה והאובייקט הנצפה, ובהשפעת שדות כבידה.
השימוש במודל המרחב-זמן איפשר את המעבר מהייצוג הסטטי והרגעי של אירועים, המאפיין את המרחב התלת-ממדי, לייצוג משוכלל יותר, המאפשר תיאור רציף ושלם של היקום המתפתח. מעבר לכך, הגאומטריה והמטריקה של המרחב-זמן היוו כלי מרכזי להבנתם, הפשטתם והעברתם של רעיונות יסוד בתורת היחסות הפרטית והכללית, וכן לפיתוחם של הללו ושל תאוריות אחרות העוסקות ברמת המיקרו והמקרו של היקום. רעיון המרחב-זמן לא רק הצליח להמחיש את קביעותיה של תורת היחסות, ובייחוד את ההשקפה שמרחב וזמן הם שתי פנים של ישות אחת, אלא גם שינה את ההשקפה על היקום בהעניקו לזירת האירועים עצמה גוף ו'חיים'. תפיסה זו עולה מן המחקרים המוקדמים של המרחב-זמן, אך ביתר שאת ממודל המרחב-זמן הכבידתי שהציגה תורת היחסות הכללית. תחת מרחב סטטי, שהוא המקום בו דברים נמצאים ואשר 'אינו עושה כלום', נעשה מעבר לזירה דינמית יותר: מרחב-זמן המנחה את תנועת החומר והאנרגיה, שתצורתו נקבעת על ידי החומר והאנרגיה, ושלפי הקוסמולוגיה בת ימינו נוצר במפץ הגדול.
במהלך המאה העשרים, עם השתרשות תורת היחסות, חדר מושג המרחב-זמן לתחומים שונים של הפיזיקה, ואף החל לשמש כשם כללי למארג היקום או ה'עולם שלנו'.
הופעת המושג.
בקוסמולוגיה של בני האינקה ושל ילידי האנדים שהושפעו מבני האינקה, הזמן והמרחב נתפסים כישות אחת המכונה פאצ'ה (בשפת קצ'ואה ושפת איימרה), כאשר המושג משמש הן להתייחסות ליקום כולו, הנתפס כמערכת מאוחדת אחת, והן להתייחסות לרגע במציאות - 'אירוע עולמי'. ביהדות, המאוחרת יותר, אחדות הזמנים בהוויה אחת, היא יסוד המבואר בשם המפורש י-ה-ו-ה - היה הווה ויהיה - אל אחד, חוק אחד שליט ההוויה. ככל הידוע אלו התפיסות הרעיוניות המוקדמות ביותר של המרחב והזמן כאחדות. אזכורים מוכרים של רעיונות משיקים, בתרבות המערב, החלו להופיע רק החל מהמאה ה-18, כאשר המוקדמים שבהם נעשו במסגרת מדעית. בכתבים פילוסופיים ובדיוניים מערביים קיימות כמה התייחסויות לרעיון זה, מן המאה ה-19, שהרקע להן הוא העיסוק בסובייקטיביות אל מול ממשות, בגבולי ההכרה ומעמדן המעורער של קטגוריות התבונה האופייני לתקופה. ההתייחסות המוכרת הראשונה מופיעה במאמר של הפילוסוף הגרמני ארתור שופנהאואר מ-1813 בשם "על השורש הארבע-ראשי של עקרון הטעם המספיק". מאמרו של שופנהאואר מהווה מעין המשך לוויכוח הפילוסופי המוכר שהתנהל בין גוטפריד וילהלם לייבניץ לסמואל קלארק לגבי מוחלטות המרחב והזמן, אף שמסקנותיו שונות. במאמר טוען שופנהאואר כי יש לשלב את מושגי הזמן והמרחב, כדי לייצג באופן שלם את העולם: "לא ניתן לייצג את הקיום המאוחד רק באמצעות הזמן; מאחר שבזמן לבדו כלל הדברים עוקבים, ובמרחב לבדו כלל הדברים מצויים זה לצד זה; מכך נגזר כי רק משילוב הזמן והמרחב עולה האפשרות לייצוג הקיום המאוחד". התייחסות מוקדמת אחרת לרעיון המרחב-זמן הופיעה בשנת 1848 במאמר "אאורקה" של אדגר אלן פו העוסק בקוסמולוגיה. במאמר טוען פו לאחדות המרחב והזמן, בקבעו כי "מרחב ומשך חד הם".
ההתייחסות המוקדמת ביותר לרעיונות דומים, במסגרת הספרות הבדיונית, הופיעה בשנת 1895, בספר מדע בדיוני של הרברט ג'ורג' ולס, מכונת הזמן: "אין כל הבדל בין הזמן וכל אחד משלושת ממדי המרחב, למעט זאת שההכרה שלנו נעה לאורכו" קובע הנוסע בזמן בספרו של ולס, ומוסיף "לכל גוף ממשי חייבת להיות הרחבה בארבעה כיוונים: חייב להיות לו אורך, רוחב, עובי, ומשך".
במהלך המאה העשרים, עם הפיתוח הפיזיקלי והמתמטי של המרחב-זמן (ראו סקירה להלן), נפוצו בשדה הפילוסופיה והאומנות, יותר ויותר התייחסויות למושג זה ולהשלכותיו, כאשר אלו תואמים יותר ויותר את המהפכה בתפיסה המדעית אשר הולידה אותו.
מרחב-זמן כמושג מתמטי ופיזיקלי.