במהלך שארית שהותו בארץ ניהל תיבו משאמפאן משא ומתן עם הנסיך האיובי של דמשק ועל פי ההסכם שנחתם יצאו האבירים הצלבניים עם חיילים מדמשק לעימות צבאי נוסף מול הצבא המצרי וזאת תמורת העברת שטחים הגובלים מצפון עם המדינה הצלבנית. הצבאות הנוצרי - דמשקאי והצבא המצרי נפגשו בסמוך לתל אל עג'ול בעימות שתחילתו הייתה כעין הקדמה לקרב הירביה. אך ברגע מכריע זה ערקו הלוחמים הסוריים אל המחנה המצרי מאחר שסירבו להילחם כנגד מוסלמים.
הצלבנים מצאו עצמם מול כוח מוסלמי מאוחד ניתקו מגע ונסוגו במהירות לכוון אשקלון.
בשלב זה, חתם תיבו משאמפאן הסכם עם השולטאן המצרי ותמורת הבטחות לא ברורות מצד הצלבנים התחייב הסולטאן המצרי לשחרר את השבויים שנתפסו בקרב בית חאנון. משהגיעו חלק מהשבויים למחנה הצלבני עלה תיבו מאמפאן לרגל לירושלים ולאחר מכן בספטמבר 1240 מיהר לעזוב את ארץ ישראל. שחרור שאר השבויים וקבורת עצמות החללים הצלבניים שמתו בקרב בית חאנון נעשה במהלך מסע הצלב של ריצ'רד מקורנוול שנחת בחופי הארץ מאוחר יותר באותו חודש.
פרחון (ציפורים)
התפחה
התפחה היא החדרת גז לבצק או בלילה על מנת שהמוצר המוגמר יהיה אוורירי וקל. סוכני התפחה הם חומרים שניתן להוסיף לבצק המגיבים עם לחות, חום, חומצה או גורמים אחרים ויוצרים גז (לרוב פחמן דו-חמצני) הנלכד בבצק.
כאשר מערבבים בצק או בלילה, העמילן שבקמח מתערבב עם המים שבבצק, כך שנוצר מארג (הנתמך לעיתים גם על ידי חלבונים כגון גלוטן או סוכרים כגון פנטוז) הנקרש ומתייצב; החורים שנוצרו על ידי בועות הגז נותרים בו.
התפחה ביולוגית.
התפחה ביולוגית היא צורת ההתפחה המקובלת ביותר באפיית לחם וכוללת ערבוב של מיקרואורגניזמים ממשפחת השמרים לתוך העיסה. אלו פולטים פחמן דו-חמצני כחלק ממחזור החיים שלהם וגז זה נלכד בבצק. שמרים מותירים תוצרי לוואי (בעיקר אתנול שמתאדה במהלך האפייה, ותוצרי אוטוליזה - עיכול עצמי) התורמים לטעמם הייחודי של מוצרי בצק שמרים. ללחמי שאור טעם ייחודי בגלל השימוש בשמרי בר שחיים בסימביוזה עם חיידקי חומצת חלב שמייצרים תרכובות חומציות בבצק.
התפחה באמצעות שמרים מבוססת על תסיסה המשנה את המבנה הכימי של הפחמימות בבצק. בניגוד להתפחה כימית, המופעלת לרוב מיידית כאשר המים מחברים בין הבסיס לחומצה, התפחה על ידי שמרים דורשת השהייה המאפשרת לשמרים לפרק את הפחמימות ולייצר פחמן דו-חמצני הנלכד בבצק. הוספת ביצים, תפוחי אדמה או סוכר לבצק גורמת להאצת גדילת השמרים, בעוד הוספת מלח או שומנים כגון חמאה מאטים את גדילתם.
שמרים משמשים גם להתססת משקאות חריפים כגון בירה ויין. בתהליך התסיסה נוצר קצף הבירה, העשוי לשמש אף הוא כחומר מתפיח ושימש ככזה בעבר, לפני שהחל גידול השמרים התעשייתי.
בין סוכני ההתפחה הביולוגיים נכללים בנוסף לשמרים גם בירה לא-מפוסטרת (המכילה שמרים חיים), חובצה, בירת זנגביל, קפיר, מחמצת שאור ויוגורט.
התפחה כימית.
סוכני התפחה כימיים הם תערובות או תרכובות כימיות המשחררות פחמן דו-חמצני או גז אחר כתגובה לחום או לחות. כמעט תמיד הן מבוססות על שילוב של חומצה (לרוב חומצה אורגנית בעלת משקל מולקולרי נמוך) ובסיס. מתפיחים כימיים משמשים בהכנת עוגות בחושות, עוגיות ומוצרים נוספים, בהם תסיסה ביולוגית אינה מעשית או אפשרית.
כדי לייצר חומר התפחה כימי שיהיה גם יעיל וגם חסר טעמי לוואי נדרשת מומחיות בכימיה. לכן חומרים כאלו נמכרים בתערובות מוכנות שמרכיביהן מדודים מראש. תערובות אלו מכונות לרוב אבקת אפייה.
אבקת אפיה כוללת לרוב לפחות אחד מהבאים: סודה לשתייה, זרחות כגון זרחת מונו-סידן וזרחת נתרן אלומיניום, אמוניום ביקרבונט, אשלגן פחמתי, קרם טרטר ועוד.
התפחה מכנית.
כאשר מקציפים סוכר עם שומן מוצק (לרוב חמאה) במערבל מזון, גבישי הסוכר חותכים פיזית את מרקם השומן, כך שמוחדרות לתערובת בועות אוויר קטנות. להתפחה מכנית זו מוסיפים בדרך כלל גם מתפיח כימי. שיטה זו משמשת במתכוני עוגיות רבים.
שימוש במטרפה להקצפת נוזלים מסוימים כגון שמנת וחלבוני ביצה יוצר קצף באמצעות פעולה מכנית. הקצפת שמנת יוצרת קצפת. הקצפת חלבוני ביצים היא השיטה המשמשת להכנת עוגות ספוג, בהן מארג חלבון ביצה הנוצר על ידי הקצפה עזה הוא התורם העיקרי למרקמו של המוצר הסופי.
בבריטניה פותחה שיטת אפיית לחם המערבת התפחה ביולוגית ומכנית (השיטה מכונה CBP). בשיטה זו זמן ההתפחה הביולוגית מקוצר כיוון שחלק מההתפחה מבוצע על ידי ערבול עז מאוד של הבצק במהירות גבוהה. לפיכך מקוצר הזמן הדרוש ליצור המוצר הסופי - כיכר לחם. השיטה נחשבת יעילה להתמודדות עם קמח החיטה הרך המופק בחקלאות הבריטית, אולם היא שנויה במחלוקת בשל האיכות הירודה של הטעם והמרקם של המוצר הסופי, כמו גם נחיתותו התזונתית בשל שימוש בכמות גדולה יותר של שמרים ומלח. למרות זאת השיטה אומצה על ידי מאפיות תעשייתיות באזורים נוספים בעולם.
מתפיחים אחרים.
אוויר או קיטור עשויים לשמש כמתפיחים כיוון שהם מתרחבים בחום. על מנת לנצל תכונה זו, על האפייה להתבצע בחום גבוה מספיק להפיכת המים לאדים, עם בלילה בה האוויר ילכד ויוותר עד שהבלילה תתגבש באפייה. התפחה כזו משמשת במאפים מסוג פודינג יורקשייר ובמידה פחותה בטמפורה.
חמצן דו-חנקני משמש כחומר מניע במכלי תרסיסי קצפת. התנדפות הגז מקציפה את התרסיס.
תמר (שדה גז)
"תמר" הוא שדה גז טבעי וקונדנסט הנמצא בים התיכון, בתחום המים הכלכליים של מדינת ישראל, כ-90 קילומטרים מערבית לחיפה ובעומק 1,700 מטרים מתחת לפני הים. השדה התגלה בינואר 2009, ועד סוף 2019 היה שדה הגז הטבעי היחיד הפעיל בישראל. הוא מזרים גז בהיקף של כ-10 מיליארד מטר מעוקב בשנה.
חברת דלק אנרגיה מעריכה כי סך כמות הגז שניתן להפיק ממאגר "תמר", כולל עתודות גז מוכחות ועתודות גז סבירות (בסיכוי של 50 אחוזים), מגיע ל-281 מיליארד מטר מעוקב (BCM). בתוך שטח רישיון "תמר" גם התגלה מאגר נוסף קטן יותר, שנקרא "תמר דרום מערב" (TSW), שסך עתודות הגז המוכחות והסבירות בו מוערכות בכ-26 BCM, כך שסך עתודות הגז הסבירות להפקה בשטח הרישיון עומדות על 307 מיליארד מטר מעוקב.
הגאולוג יוסי לנגוצקי בחר את מיקום האתר וקרא לו על שם נכדתו הבכורה, תמר.
היסטוריה.
אפיון השדה ומודל החיפוש.
מודל החיפוש של לנגוצקי ובריטיש גז התמקד במבנה ימי גדול - מלכודת קמר, בעומק של קילומטר עד שניים, שמתחתיו, בעומק של כ-4 קילומטר, הוערך כי ייתכן שימצא גז טבעי כלוא.
מהיתר החיפוש הראשוני ועד גילוי המאגר.
ההיתר לחיפושי נפט וגז בשטח 12.000 קמ"ר, שכיסה את מרבית הים התיכון העמוק הישראלי, "היתר גל", ניתן לחברת בריטיש גז ביוני 1999.
ב-31 בדצמבר 2000 הומרו חלק משטחי ההיתר שנחשבו לבעלי פוטנציאל גבוה בשישה רישיונות חיפוש, כאשר בריטיש גז צירף לרישיונות שלוש חברות ישראליות – "משאב"/"כלל", מפעלים פטרוכימיים בישראל, ודור כימיקלים. תוך שנה, משאב עזבה את השותפות והצטרפו STX, ישראמקו, דור גז, וגרנית הכרמל. שותפות STX הייתה שותפות בין הגאולוג יוסי לנגוצקי לבין איש העסקים בני שטיינמץ. גרנית הכרמל ומפעלים פטרוכימיים לישראל נטשו את המיזם בשנת 2004.
במהלך 2001 הזמינה בריטיש גז מחקר סייסמי שגילה את מבנה "תמר". בהמשך בריטיש גז תכנן את פרוספקט "תמר 1" כולל קביעת נקודת הציון המומלצת לקידוח, התוכנית ההנדסית-לוגיסטית של הקידוח, תכנון תקציבי, כמו גם את מפרט מערכת הולכת הגז מהשדה לחוף. במקביל סוכמו גם עיקרי פרוספקט "דלית 1". בסוף 2002, הקבוצה החליטה לקדם את קידוח החיפוש ב-"תמר", בעלות שהוערכה בכ-40 מיליון דולר. לפי הנחיות שהקבוצה קיבלה מהממונה על הנפט ב-2002, קידוח החיפוש היה צריך להתחיל עד לספטמבר 2003. בפברואר 2003, הממונה דחה את המועד האחרון לקידוח לדצמבר 2004 ובדצמבר 2004 האריך את המועד אחרון ליוני 2005.
למשך כל התקופה, בריטיש גז ניהלה משא ומתן עם חברת החשמל לאספקת גז מהמאגר אם תהיה תגלית.
במאי 2005 נטשה בריטיש גז את המיזם מבלי לבצע את קידוח החיפוש, אחרי שלא הצליחה לסגור חוזה מול חברת החשמל.
אף על פי שלמיזם כבר לא היה מפעיל, תנאי חיוני להחזקת הרישיון והשותפים לא עמדו בתנאי הקידוח, הממונה לא פסל את הרישיון אלא אישר את כניסת דלק קידוחים ואבנר חיפושי נפט לשותפות, בתנאי שיסגרו חוזה לקידוח עד ליוני 2006. ביוני 2006, הוארך הרישיון ל-31 בדצמבר 2008, בניגוד לסעיף 18ב1 לחוק הנפט שמגביל תוקף מקסימלי של רישיון לשבע שנים. נובל אנרג'י הצטרפה כמפעיל באוגוסט 2006 (אף היא ללא החזר הוצאות).
בשנת 2006 העניקה רונית קן פטור מהסדר כובל לחברות חיפוש הנפט והגז הטבעי נובל אנרג'י, דלק, ישראמקו ואלון גז, לשותפות ברישיונות בהם נמצא מאגר הגז "תמר".
שדה הגז התגלה בינואר 2009, כעשור לאחר גילוי מאגר הגז הראשון בים, מאגר "נועה".
פיתוח השדה עד תחילת ההפקה.
עם תחילת ההפקה, בשדה הגז היו שותפות החברות נובל אנרג'י (36%), ישראמקו (28.75%), אבנר חיפושי נפט (15.625%), דלק קידוחים (15.625%) ואלון חיפושי גז טבעי (4%).
בפיתוח השדה הושקעו כ-3 מיליארד דולר, והזרמת הגז הטבעי ממנו לישראל החלה ב-30 במרץ 2013. פוטנציאל הגז בשדה, על פי ההערכות משנת 2012, הגיע לכ-275 מיליארד מטר מעוקב (BCM) (9.71 טריליון (TCF)).
ב-30 במרץ 2013 החלה הזרמת הגז הטבעי ממאגר "תמר" אל תחנת הקבלה באשדוד.
הפקת השדה והמשך הפיתוח.