בעבר נחשבו הפראים לבעלי מבנה חברתי של הרמון (עדר הכולל זכר דומיננטי ומספר נקבות) בדומה לסוסים אך מחקרים מתקדמים יותר בארץ ובעולם הראו כי הפראים חיים במבנה חברתי אשר נקרא fission-fusion. במבנה זה הנקבות חיות כל חייהן בקבוצות אשר משתנות בגודלן ומורכבות מנקבות בעלות צאצאים ונקבות ללא צאצאים, ואילו הזכרים עוזבים עם הגיעם לבגרות את העדר בו נולדו, ואז הם מצטרפים לעדרי רווקים או חיים כבודדים (סוליטריים) ואז הם נחשבים דומיננטיים ובעלי טריטוריות.
מחקרים חישוביים וגנטיים על אוכלוסיית הפראים בארץ הראו כי הזכר הדומיננטי הוא בעל הגישה העיקרית לנקבות וכי שלטונו נמשך מספר שנים. הקרבות בין הזכרים אכזריים מאוד וזכרים אף עלולים לאבד חלק מזנבם או חלקים מאוזניהם, בנוסף אין זה נדיר לראות פראים בעלי צלקות על צווארם. הפראים נלחמים בפרסות ובשיניים, כשכל אחד מנסה לנשוך את צוואר יריבו.
מצב שימור.
הפרא חשוף לסיכון חמור של הכחדה בטבע. גודל האוכלוסייה בעולם מוערך בכמה עשרות אלפי פרטים. הסיבה העיקרית להתמעטות אוכלוסייתו היא ציד בשל בשרו ועורו ותחרות עם עדרי בקר וצאן מבויתים על מקורות מים. הפרא הסורי, תת-המין שהתקיים בעבר באזור המדברי נעלם לגמרי מנופי ארץ ישראל. הפרט האחרון בגני חיות מת ב-1927 ומעריכים כי באותה תקופה נכחד גם הפרט האחרון בטבע. דבר שקרה בעקבות ציד מוגזם של התושבים באותה תקופה.
אוכלוסיית הפראים בישראל.
ב-1968 הובאו מאיראן אחד-עשר פרטים של פרא פרסי ופרא תורכמני לישראל בתמורה ל-20 צבאים ישראליים מאוספו הפרטי של אורי צאן בחדרה. העדר שוחרר בחי בר יטבתה והתאקלם בהצלחה רבה. תהליך ההשבה לטבע החל בשנת 1982 בקרבת עין סהרונים במכתש רמון, ובתוך עשור שוחררו 14 זוגות פראים החיים על שטח המשתרע על פני 3,500 קמ"ר. כתוצאה מריבוי טבעי ושחרורים נוספים של פראים שהובאו מן החי בר גדלה אוכלוסיית הבר ופרויקט השבת הפראים לטבע הוכתר בהצלחה. נכון לתחילת 2016, מוערכת אוכלוסיית הפראים בכלמעלה מ-300 פראים. שטח התפוצה שלהם מתפרס מצפון הר הנגב ועד לפארן.
כיוון שתת-המינים שהושבו לארץ גדולים יותר מתת המין הסורי נראה כי אין להם טורפים טבעיים בארצנו. עם זאת ייתכן כי פרטים צעירים נמצאים בסיכון מצד הזאב המצוי.
אזכורים בתנ"ך ובחז"ל.
לפי הפירושים המסורתיים, הערוד הנזכר בתנ"ך הוא בעצם שם אחר לפרא, כך שהערוד הנזכר בספרות חז"ל מספר פעמים (ראו כאן), הוא בעצם הפרא. במינוח המודרני משתמשים בשם ערוד לחמור הבר האפריקני, שהוא מין נבדל מהפרא.
ערוד
ערוד (שם מדעי: Equus africanus) הוא מין בתת-סוג חמור, שבסוג סוס.
ערוד הוא חמור הבר האפריקני, גדול מן הפרא - חמור הבר האסייתי, ונבדל ממנו ברגליו המפוספסות בטבעות רוחב חומות כהות. גובה כתפיו 135 סנטימטר, ראשו גדול ואוזניו ארוכות. צבעו בקיץ הוא צהבהב-אפור ובחורף צבעו אפור יותר ואילו גחונו נותר בהיר. אחד מתת-המינים של הערוד הוא חמור הבית. לפני כששת אלפים שנה הוא בוית במצרים העתיקה ומאז משמש החמור את האדם.
תפוצה בישראל ובעולם.
הערוד היה נפוץ בצפון אפריקה ובמזרחה, אך מרבית הפרטים הושמדו בידי האדם בשל ציד ועל ידי הכלאה עם חמור הבית וכיום נותרו רק קבוצות בודדות שעדיין מתקיימות בדרום מזרח מצרים ובאתיופיה. בישראל היה הערוד נפוץ כנראה באזורי מדבר.
בין בעלי החיים המקראיים שחיו בערבות ים המלח עד הדורות האחרונים היה גם הערוד, אבי החמור הביתי הדומה לגזע החמורים העדין ביותר. בתקופת התלמוד היה, כנראה, מצוי הרבה בארץ ישראל. זאת יש ללמוד מן ההלכות: "החמור והערוד, אעפ"י שדומין זה לזה, כלאיים זה בזה" (משנה כלאיים מ"ח, ה"ו). "מאימתי קורין את שמע בשחרית? - משיכיר בין תכלת ללבן... ר' עקיבא אומר: "בין חמור לערוד" (ב. ברכות ט', ע"ב).
כיום יש כ-500 ערודים בעולם ומתוכם כ-130 בגני החיות תחת גרעין רבייה בשל סכנת ההכחדה החמורה בה הם נמצאים (CR). בין השאר קיים גרעין רבייה בישראל, בחי-בר יטבתה.
התנהגות.
הערוד חי בערבות עשב, באזורי מדבר, במישורים ובאזורים מבותרים ומטפס היטב במדרונות תלולים. הזכרים חיים ב"עדרי רווקים", אך זכרים בוגרים שומרים בקפדנות על נחלה ולכל זכר בוגר תחום מחייה (טריטוריה) משלו בהיקף של 5–10 קמ"ר המשמש גם קבוצות קטנות של נקבות וצעירים. הערוד מסמן את גבולות הטריטוריה בהשמעת קולות ועל ידי ערמות גללים גדולות. מלחמות גבול בין הזכרים הן אלימות במיוחד: בטבע המלחמה מסתיימת במנוסתו של המנוצח ובתנאי שבי אף ייתכן שהיא תסתיים במותו של אחד מהלוחמים. נקבות וצעירים חופשיים לנדוד בין השטחים.
הערודים רועים בשעות הבוקר המוקדמות ובשעות הערב והלילה ומסוגלים לשרוד חיים בתנאי מדבר קשים, בהתקיימם על מזון דל ביותר ומים מועטים. כדי לשרוד ימים חמים מבלים הערודים את רוב הזמן במנוחה, בצל עצים או סלעים ונדרשים לשתות מים באופן סדיר, לכל הפחות אחת לשלושה ימים. בתנאי בצורת קשה נודדים הערודים למרחקים בחיפוש אחר מזון ומים.
הנקבות מגיעות לבגרות מינית כבר בגיל 18 חודשים ואילו הזכרים יכולים להזדווג רק לאחר שביכולתם להחזיק טריטוריה, בגיל שש בקירוב. לאחר תקופת חיזור שבה הנקבה בועטת בפראות ברגליה האחוריות בזכר המחזר. ההזדווגות נעשית כאשר הזכר עולה מאחורי הנקבה תוך נשיכות קלות של הכתפיים ומתקיימת כל שעה שעתיים במשך יום יומיים. ההריון נמשך כשנה, ומסתיים בעיר אחד בכל המלטה. בימים הראשונים לאחר לידתו של העיר, נוהגת האם ללקקו, ומונעת מנקבות אחרות להתקרב אליו כדי למנוע החתמה לא רצויה שלו כלפיהן. תקופת ההנקה נמשכת כשישה חודשים, והנקבה יכולה להתעבר מחדש רק כעבור חצי שנה עד שנה וחצי. בגיל שנתיים פורש העיר מאמו ומנסה לתחום נחלה לעצמו.
אורך החיים של הערוד בשביה כ-40 שנה, אך בטבע רק עד 20 שנה.
השבת הערוד לישראל.
הערוד הושב לישראל ב-1972 במבצע בזק אשר יזם אברהם יפה ונוהל על ידי החי-בר בישראל. המבצע החל בעת שסוחר איטלקי לחיות בר בשם רוברט נדיר זיהה מעל מדבר דנקיל באתיופיה עדר של תריסר ערודים בוגרים והציע אותם למכירה לאחד מבעלי גני החיות בניו יורק. אברהם יפה בדיוק שהה בנוכחותו בעת שמנהל גן החיות דחה את הבקשה בשל האיסור האמריקאי להכנסת בעלי חיים מאפריקה. יפה מיד שכנע אותו להפנות את הסוחר לחי-בר כך שיתאפשר להשיב את החיה שנכחדה חזרה לנופיה של ארץ ישראל. לאחר שפרופ' היינריך מנדלסון נשלח לזהות במו עיניו את הערודים המוצעים, גויסו 90,000 דולרים בסיועו של אברהם אגמון, מי שהיה למנכ"ל משרד האוצר ומנכ"ל קבוצת דלק, ובעזרתו של מרדכי הוד, מפקד חיל האוויר הישראלי, הועברו ב-14 בספטמבר 1972 תריסר הערודים שנקנו באמצעות מטוס הרקולס של החיל.
אזכורים בתנ"ך ובספרות חז"ל.
ערוד מופיע לראשונה בספר איוב:
הערוד נזכר במשנה: .
ובתלמוד: "תניא רבי מאיר אומר משיכיר בין זאב לכלב רבי עקיבא אומר בין חמור לערוד" ופירש רש"י: ערוד - חמור הבר. במקום אחר () מסופר: כי בית מר יוחני היו משתמשים בערודים לטחינה בריחיים במקום בחמורים.
לפי הפירושים המסורתיים, ערוד הוא בעצם שם נרדף לפרא שהוא גם כן חמור בר. התרגום הארמי () מתרגם פרא - ערוד, גם במדרש רבה () משמע כי מדובר בשני שמות לאותו בעל חיים. במדרש שוחר טוב על תהילים (מזמור ט') מונים את הצמד פרא-ערוד, בין חמישה צמדי מילים נרדפות המופיעים בתנ"ך באותו פסוק. רק השערות מודרניות מזהות את הערוד המקראי כחמור הבר האפריקני (ראו במאמר של יהודה פליקס בקישור המופיע למטה).
בגמרא נזכר "ערוד" במשמעות נוספת, כיצור כלאים של נחש וצב: "אמר רב הונא בר תורתא: פעם אחת הלכתי לוועד וראיתי נחש שהוא כרוך על הצב, לימים יצא ערוד מביניהם, וכשבאתי לפני רבי שמעון החסיד, אמר לי: אמר הקדוש ברוך הוא הם הביאו בריה שלא בראתי בעולמי, אף אני אביא עליהם בריה שלא בראתי בעולמי".
Open Office
מוזילה
מוזילה (באנגלית: Mozilla) הוא כינוי כללי לארגונים ולמוצרי תוכנה הקשורים לטכנולוגיות אינטרנט שפיתחה חברת נטסקייפ בשנות התשעים של המאה העשרים, ושהמשיכו להיות מפותחים במסגרות אחרות לאחר דעיכת נטסקייפ בראשית המאה ה-21:
מקור השם.
השם Mozilla מורכב משני שמות: Mosaic (מוזאיק), הדפדפן הגרפי הראשון שפותח, באמצע שנות ה־90, על ידי המרכז הלאומי ליישומים של מחשבי על בארצות הברית, ו־Godzilla (גודזילה), מפלצת שתוארה לראשונה בקומיקס יפני.
היסטוריה.
מארק אנדרסון, ראש צוות הפיתוח של מוזאיק (יחד עם רוב שאר חברי הצוות), פרש מNCSA שפיתח אותו והקים את חברת נטסקייפ (Netscape), שפיתחה את הדפדפן המסחרי הראשון, שנקרא Netscape Navigator. הקמע של החברה החדשה היה מפלצת ירקרקה, דמוית דינוזאור קטן וחביב, שנקראה "מוזילה". פסל שלה היה מונח בלובי של בניין החברה עד לסגירתה ביולי 2003. מוזילה היה גם שם הקוד הפנימי בחברה לפרויקט הדפדפן. השם היה אמור להיות בשימוש בחברה, אולם השם Mosaic השתייך כבר לחברה אחרת, והם לא הסכימו לוותר על השם.
בשנת 1998, עם הקטנת חלקה של נטסקייפ בשוק הדפדפנים העולמי לטובת הדפדפן של מיקרוסופט (אינטרנט אקספלורר), החליטה הנהלת החברה, לשחרר את קוד המקור של הדפדפן תחת רישיון חופשי רישיון הקוד הפתוח ולהמשיך לפתח אותו בשיתוף קהילת המשתמשים העולמית, בתקווה שהדפדפן החדש יתאים יותר לצורכיהם של המשתמשים.
עד מהרה התברר שהדפדפן של נטסקייפ, שפיתוחו החל כארבע שנים קודם לכן, היה כבר עמוס טלאים ותיקונים, ושיהיה קשה מאוד להמשיך את פיתוחו על ידי הקהילה. בשנת 1999 הוחלט לזנוח את הקוד המקורי, לרבות מנוע התצוגה, ולהתחיל לכתוב דפדפן חדש כמעט מאפס. מסיבה זו, דפדפן Netscape Navigator 5.0 מעולם לא הוצא לאור.