בנקלר פיתח את המודל של "יצירה של עמיתים המבוססת על מרחב משותף" (Commons based peer production), משמע, דרך ייצור שלישית המתרחשת בסביבה הדיגיטלית. הסממן המרכזי של דרך ייצור זו הוא שיתוף פעולה של אינדיבידואלים בפרויקטים, אשר המוטיבציה לקיומם היא חברתית יותר מאשר דרישות של ארגונים או שווקים כלכליים.
על פי בנקלר, החל משנות ה-90 של המאה ה-20, מתרחשים שינויים בכל הקשור לאופן שבו מיוצר מידע. לכן, נוצרים מודלים חדשים ליצירת מידע המאתגרים את הדומיננטיות של נושאי המשרות (Incumbents), על ידי שימוש במתנדבים המאמינים באלטרנטיבה החדשה שנוצרת. הביטוי המרכזי לכך הוא תוכנות חופשיות כגנו/לינוקס ודומותיהן בהם מתנדבים מתארגנים שלא דרך מנגנוני השוק או היררכיה ניהולית, ושלא למטרות רווח. כך גם מתחיל מאבק מצד חברות ותאגידים לשמירה, הגנה והרחבה של המושג זכויות יוצרים והון אינטלקטואלי.
בהתערבות מפורסמת משנת 2006, עם ניקולאס קאר, טען בנקלר כי עד שנת 2010, רוב האתרים הגדולים באינטרנט יהיו אלה המבוססים על תוכן שהתקבל משיתוף של המשתמשים, כדוגמת ויקיפדיה, יוטיוב, פליקר ו-Digg.
עושר הרשתות.
בשנת 2006 יצא לאור ספרו של בנקלר, "The Wealth of Networks: How Social Production Transforms Markets and Freedom". בספר זה, דן בנקלר ב"מהפכת האינטרנט" שלדבריו השפיעה באופן מהותי על עולמנו. בין שאר הנושאים בהם עוסק בנקלר בספר, ניתן למצוא גם את התפתחותן של הקהילות הווירטואליות וקשרים בין הפרטים והקבוצות.
בספר ניתן למצוא גם התייחסות למספר מושגים חדשים, כדוגמת "יצירת ידע" (Information Production) אשר, לפי בנקלר, גורם לשינוי מהותי בארגונים - שינוי שהשפיע על הפן הכלכלי, התרבותי והחברתי של אנשים או פרטים מתוך קבוצה.
ב-"The wealth of Networks", בנקלר מדגיש שהקשרים הווירטואליים מתגבשים באופן ספונטני, ושעלייתם אינה נובעת בהכרח מחוקים או שיווק, אלא כפונקציה של מבנה האינטרנט והצורך האנושי שלנו לתקשר אחד עם השני. בנוסף, בנקלר מתייחס למונח "כלכלת מידע" (Information Economy) ומסביר שקיימים שני שינויים מהותיים ב"כלכלה מתקדמת": הראשון, שייצור הפך מייצור של קניין מוחשי כדוגמת מכוניות וכדומה לסחורות מידע (קניין אינטלקטואלי) ושירותים (תוכנות, סרטים, וכך הלאה). השני, כלים לתקשורת עוברים שינוי מגישת ההמונים (ABC evening news, Howard Stern on the radio ועוד) לגישת המחוברים (האינטרנט). שני שינויים אלו מוכיחים לטענתו את המעבר מהמושג "The Industrial Information Economy" (כלכלת מידע התעשייתית) לעבר "Networked Information Economy" (כלכלת מידע מרושתת).
לטענת בנקלר אין לראות באינטרנט בהכרח איום על המשך קיום המדיה.
לקריאה נוספת.
Yochai Benkler, (2006). The Wealth of Networks: How Social Production Transforms Markets and Freedom. New Haven, Conn: Yale University Press, 515.
בית משפט
בית משפט הוא חלק מהרשות השופטת - מוסד אשר המדינה מעניקה לו סמכות שפיטה כללית.
"בית משפט" הוא חלק ממערכת בתי המשפט הכללית של המדינה, בעוד ש"בית דין" דן בעניין מסוים, ובדרך כלל לפי מערכת דינים מיוחדת ושונה ממערכת החוקים הרגילה. הרכב מסוים של שופטים, בין אם מספר שופטים בין אם דן יחיד – נקרא מוֹתָב.
לפעולתו של בית המשפט מקובלות שתי חלופות:
קניה
קֶניה (רשמית רפובליקת קניה, באנגלית: Republic of Kenya, בסווהילי: Jamhuri ya Kenya) היא מדינה במזרח אפריקה, הגובלת באתיופיה, בסומליה, בדרום סודאן, בטנזניה, באוגנדה ובאוקיינוס ההודי. המדינה מחולקת ל-47 נפות הנשלטות על ידי מושלים נבחרים. עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר בקניה היא ניירובי. המדינה קרויה על שם הר קניה המצוי בשטחה. אוכלוסיית קניה מנתה באמצע 2020 כ-53.7 מיליון אנשים, האוכלוסייה ה-27 בגודלה בעולם.
היסטוריה.
פרהיסטוריה.
בקניה התגלו רבים מן המאובנים החשובים ביותר באבולוציה של האדם, בעיקר על ידי פלאואנתרופולוגים ממשפחת ליקי הבריטית-קנייתית. מאובנים אלו כוללים את אחד המועמדים לאב הקדמון המשותף של האדם והשימפנזה - אורורין טוגננסיס מתקופת המיוקן, לפני כששה מיליון שנה, אוסטרלופיתקנים ממינים שונים שחיו בסוף הפליוקן ותחילת הפלייסטוקן, לפני כארבעה מיליון עד מיליון שנה, ובני הסוג אדם - הומו הביליס, הומו רודולפנסיס והומו ארגסטר (או הומו ארקטוס), לפני כשני מיליון עד מיליון שנה, אשר התגלו בעיקר במספר אתרים ליד אגם טורקאנה. מאובנים של המין האנושי המודרני מתגלים בקניה החל מגיל של כ-150 אלף שנים לפני זמננו.
היסטוריה קדם-קולוניאלית.
אנשים דוברי כושית מצפון אפריקה עברו לאזור שהוא כיום קניה החל משנת 2000 לפנה"ס לערך. סוחרים ערבים החלו להגיע לחוף הקנייתי סביב המאה הראשונה לספירה. בשל קרבת קניה לחצי האי ערב היא הייתה מקום נוח לקולוניזציה, ויישובים ערביים ופרסיים נוסדו באזור החוף. במשך האלף הראשון לספירה, עמים דוברי בנטו ונילוטית נדדו לאזור, והראשונים מהווים כיום כשלושה רבעים מאוכלוסייתה של קניה.
במאות שלפני הקולוניזציה האירופאית, החוף הסוואהילי של קניה היה חלק מהאזור המזרח-אפריקאי שסחר עם העולם הערבי ועם הודו, בייחוד בשנהב ובעבדים. סוחרים אלה הגיעו בתחילה מארצות ערביות, אך לאחר מכן רבים הגיעו מזנזיבר. סוואהילי, שהיא שפת בנטו עם מילים רבות ששאולות מהערבית, התפתחה כלינגואה פרנקה לסחר בין עמים שונים באזור.
היסטוריה קולוניאלית.
הפורטוגזים היו האירופים הראשונים שהגיעו לאזור שהוא כיום קניה. מגלה הארצות הפורטוגלי, ואסקו דה גאמה, ביקר במומבסה שעל החוף ב-1498. גאמה הצליח להגיע להודו, דבר שאיפשר לפורטוגזים לסחור עם המזרח הרחוק דרך הים באופן ישיר, ללא מעבר בדרכי המסחר העתיקות, כמו דרך הבשמים, שעברה דרך המפרץ הפרסי, הים האדום והנגב. רבים מנתיבי הסחר באזור מזרח הים התיכון נשלטו בידי הרפובליקה הוונציאנית, ופורטוגל קיוותה לשבור את המונופול הוונציאני בעזרת מציאת דרך חדשה למסחר עם המזרח הרחוק. השלטון הפורטוגזי במזרח אפריקה התמקד בעיקר ברצועת חוף באזור מומבסה. אזור זה נכבש בעשור בתחילת המאה ה-16, דבר שאפשר לפורטוגזים להשתלט ביתר קלות על האוקיינוס ההודי המערבי, וכך להשתלט על הסחר באזור שהיה בידיים ערביות.
אך ההגמוניה הפורטוגזית לא נמשכה לזמן רב, והתנגדו לה גורמים אירופים - אנגלים והולנדים, וכן מקומיים - בעיקר ערבים מעומאן. עד 1730, הערבים גירשו את הפורטוגזים מהחוף הקנייתי והטנזני. גם לאימפריה הפורטוגזית עצמה כבר היה פחות עניין בסחר הבשמים, שנעשה פחות רווחי.
הקולוניזציה הערבית הייתה משמעותית יותר מזו הפורטוגזית. אף שגם הערבים השתלטו רק על אזור החוף, הם הקימו מטעים והגבירו את סחר העבדים, דבר שהביא לחדירה משמעותית יותר לאזור, וכן העבירו את בירת עומאן לזנזיבר ב-1839. השלטון הערבי על כל הנמלים העיקריים בחוף המזרח-אפריקאי נמשך עד שהבריטים החלו להגביר את השפעתם באזור, תוך ניסיון להפסיק את סחר העבדים. עד שנות ה-80 של המאה ה-19, הגרמנים והבריטים כבר השתלטו על הנמלים ויצרו קשרי סחר עם מנהיגים מקומיים. אולם הנוכחות העומאנית המשיכה להתקיים באזור עד למהפכת 1964. עד היום, קנייתיים ממוצא עומאני הם עשירים יחסית ובעלי השפעה פוליטית באזור החוף של קניה.
בסוף המאה ה-19 נקבעו גבולותיה בהסכם ברלין שנחתם בין המעצמות האימפריאליסטיות, והחל משנת 1895 היא הייתה לקולוניה בריטית, כחלק מ"הפרוטקטורט המזרח אפריקאי". בריטניה החלה לבצע בקניה תהליך מודרניזציה מואץ והעבירה אליה אלפי מתיישבים לבנים שהשתלטו על מרבית האדמות הפוריות. המקומיים נדחקו לשטח מצומצם ונחות, שנתחם על פי החלוקה האתנית והחברתית של האוכלוסייה. הדומיננטיות הלבנה עוגנה בחוקי המדינה ובהגנת הכוחות המזוינים. בחיפוש אחר עבודה, עברו רבבות קנייתים לערים הצפופות ומוכות האבטלה, ובראשן ניירובי. משנת 1945 החלו בני שבט הקיקויו להביע את מורת רוחם מהדיכוי בסדרה של שביתות ומעשי אלימות. שנה לאחר מכן קמה תנועת "האיחוד האפריקני הלאומי של קניה" (KANU) בראשות ג'ומו קניאטה, שדרשה זכויות אזרחיות וביטול האפליה.
לאחר שהדרישות לא נענו, פרץ ב-1952 מרד המאו מאו, שכלל פעולות טרור כנגד הלבנים ומשתפי פעולה שחורים. לדיכוי ההתקוממות שחוללו 1,500 לוחמי המאו-מאו נדרשו לצבא הבריטי 50,000 חיילים וארבע שנים. ב-1955 דוכא המרד, לאחר שעשרות אלפי מורדים נאסרו ומעל 13,500 אפריקנים נהרגו, זאת לעומת 32 לבנים בלבד. למרות דיכוי המרד, החלה בריטניה לגבש חוקה חדשה שכללה רפורמות כלכליות וחברתיות, תוך ניסיון לאתר מנהיגות מתונה, שתוביל את קניה לאחר מתן העצמאות.
היסטוריה פוסט-קולוניאלית.
הבחירות הישירות הראשונות לאפריקאים ל"מועצה המחוקקת" נערכו ב-1957, במסגרת ניסיונות הבריטים להעברה מסודרת של השלטון לידיים מתונות. למרות ציפיותיהם לעליית מועמד מתון, גבר לבסוף הלאומן בן שבט הקיקויו - ג'ומו קניאטה (שנעצר במרד המאו מאו ושוחרר מכלאו ב-1959), והוא גיבש ממשלה זמן קצר לפני שקניה הייתה למדינה עצמאית ב-12 בדצמבר 1963. שנה לאחר מכן, בוטל מעמד ממלכת חבר העמים שניתן לקניה והוקמה רפובליקה, וקניאטה הפך לנשיא, ותוך זמן קצר כונן מערכת שלטונית ריכוזית וחד-מפלגתית. עם זאת תחת שלטונו שמרה קניה על זיקתה למערב והייתה לאחת המדינות היציבות באפריקה.