בן גור נולד בפוניבז' שבליטא למאיר ופרידה לישפיץ ועלה עם משפחתו לארץ בשנת 1924. המשפחה הצטרפה לקיבוץ א"י א' של השומר הצעיר שישב בראשון לציון. בשנת 1932 חזר לפוניבז', התחתן בנישואים פיקטיביים עם חברה בקן השומר הצעיר והעלה אותה לארץ. לאחר חזרתו לארץ נשלח על ידי משפחתו לנהלל.
לפני קום המדינה נמנה עם מייסדי קיבוץ גבולות, ובאותה עת גם החל לעבוד כעורך לילה בעל המשמר. ב-1954 היה בין מקימי העיתון למרחב, שהיה עיתונה של אחדות העבודה, ובהמשך היה גם עורך לילה בהארץ. את עיקר מרצו הקדיש בן גור לאגודת העיתונאים בתל אביב, שבה היה רכז מקצועי מאז 1944, ובשנים 1974 עד 1982 שימש כמזכ"ל האגודה. במסגרת תפקידו זה פעל רבות לשיפור תנאי השכר של העיתונאים ולחיזוק מעמדם מול המו"לים. בתקופתו אף הוקמו תאים מקצועיים של כתבים ונוסדו בית סוקולוב (1956) ומועצת העיתונות (1963).
ב-1967 קיבל בן גור אות הוקרה מהמכון לפריון העבודה והייצור על "אי היעדרות מהעבודה".
נפטר בינואר 2008 ונקבר בבית העלמין ירקון.
משפחתו.
בן גור היה נשוי שלוש פעמים. מאשתו הראשונה אלה נולד תינוק שמת בגיל רך ומאשתו השנייה, רבקה, נולדו קובי, סמדר והסופרת נעמי בן גור. בראשית שנות ה-80 נישא בשלישית, הפעם לסופרת נעמי פרנקל, אף היא יוצאת קיבוץ השומר הצעיר. כשהחליטה פרנקל כי מקומה בחברון, הלך בעקבותיה, לתדהמתם של רבים מחבריו שהכירו את דעותיו הפוליטיות. בשנותיו בחברון התקרב יותר ויותר לדת.
Breaking Free
"Breaking Free" הוא שיר מתוך הסרט המקורי של ערוץ דיסני, היי סקול מיוזיקל. הוא נכלל בפסקול הסרט. השיר בוצע על ידי דרו סילי, זאק אפרון וונסה הדג'נס. הוא יצא לאור כסינגל ב-8 ביוני 2006 תחת הוצאת וולט דיסני רקורדס.
סצנת השיר.
בעוד טרוי בולטון וגבריאלה מונטז מתמודדים עם דעות קדומות מצד קבוצות הכדורסל והאקדמיה, שניהם מחליטים שהם יכולים להמשיך את חלומם הסודי להופיע במחזמר. השיר מבוצע במהלך שיאו של הסרט כאשר טרוי וגבריאלה משתתפים באודישן מול כל התלמידים. בסרט, הדואט נכתב והולחן על ידי קלסי נילסן למערכה השנייה של המחזמר הבית ספרי.
הצלחה מסחרית.
בשבוע השני של השיר במצעד בילבורד הוט 100, השיר עלה ממקום 86 למקום 4, ובכך שבר את שיא העלייה הגדולה ביותר במצעד עד לנקודה זו.
גרסאות כיסוי.
עם צאת הסרט בישראל, הוציאה זמרת הישראלית גילת הלל גרסה בעברית לשיר בשם "שוב ממריאים".
ג'ושוע באסט, אוליביה רודריגו ומאט קורנט מבצעים גרסת כיסוי לשיר בסדרה .
ערן ויזל
ערן ויזל (Eran Viezel; נולד ב- 18 ביוני 1972) הוא פרופסור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, חוקר המקרא, סופר ומשורר ישראלי.
ביוגרפיה.
ערן נולד למאיר ורחל בקיבוץ נתיב הל"ה. הוא שירת ביחידת מגלן. בשנת 2000 סיים תואר ראשון במקרא ובספרות כללית והשוואתית, בשנת 2003 סיים תואר שני במקרא, ובשנת 2009 השלים תואר שלישי, בהנחיית שרה יפת ובנושא, "הפירוש המיוחס לרש"י לדברי הימים: מקורותיו, שיטותיו, תרומתו לפירוש דברי הימים, ומקומו בתולדות הפרשנות היהודית למקרא".
בשנת 2013 התמנה לחבר סגל במחלקה למקרא ומזרח קדום באוניברסיטת בן-גוריון החל משנת 2017 ויזל מכהן כראש המסלול למקרא.
ויזל נשוי לאלה לבית שטרן ולהם ארבעה ילדים. הוא מתגורר בקיבוץ נתיב הל"ה.
כיווני מחקרו.
ויזל עוסק במחקריו בפרשנות המקרא לדורותיה ובדגש על הפרשנות הרבנית, החל מפרשנות חז"ל, דרך פרשנות המקרא בימי הביניים ועד למחקר המקרא בתקופת ההשכלה ובזמן המודרני. מחקריו ניכרים בפרספקטיבה היסטורית ותרבותית רחבה, והוא מרבה לעסוק בסוגיות מתודולוגיות ובתולדות המחקר. מבין מפעליו: שאלת חיבור ספרי המקרא במסורת היהודית לדורותיה.
לצד פועלו המחקרי ויזל הוא משורר וסופר.
Breathe (שיר של ג'קס ג'ונס)
Breathe הוא סינגל של התקליטן והמפיק האנגלי ג'קס ג'ונס, בהשתתפות הזמרת הנורווגית אינה רולדסן. הסינגל יצא על ידי פולידור רקורדס ב-1 בדצמבר 2017. נכון ליוני 2021, לשיר למעלה מ-284 מיליון השמעות בספוטיפיי.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי לשיר יצא ב-23 בינואר 2018 דרך חשבון היוטיוב הרשמי של ג'קס ג'ונס. נכון ליוני 2021, לווידאו קליפ למעלה מ-164 מיליון צפיות ביוטיוב.
אוטו סירמאי
אוטו סירמאי (במקור סאגמייסטר, בהונגרית: Szirmai Ottó; בודפשט, 16 בנובמבר 1926 – בודפשט 22 בינואר 1959) היה מחזאי יהודי-הונגרי, משתתף במרד ההונגרי של 1956, אחד הקורבנות של "נקמת המשטר" לאחר כישלון המרד.
ביוגרפיה ומשפחתו עד 1956.
סירמאי נולד במשפחה יהודית כבנם של ארמין סגמייסטר ושל רוזה נובאק. בני משפחתו היו פעילים בתנועת הפועלים הקומוניסטית הבינלאומית ובתנועות מהפכניות אחרות במשך דורות. סבו היה מתנדב בצבאו של ג'וזפה גריבלדי, חברו ועמיתו לעבודה של לאו פרנקל שלקח חלק בארגון שביתות הקציר ותנועות הפועלים האחרות בטרנסדנוביה בסוף המאה ה-19. דודו היה חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות משנת 1917, חבר במשמר האישי הביטחוני של לנין, ומאוחר יותר שימש כשליחו. הבכור מבין ארבעת בניו נורה בגבול הסובייטי-רוסי-הונגרי בשנת 1921 כשניסה לברוח אל אביו בברית המועצות. מות אחיו השני אחריו בגיל נגרם על ידי אכזריות המשטרה ההונגרית. הוא פעל בקרב ארגון עובדי הייקבים. אחיהם הצעיר יותר איבד את חייו כתוצאה מגירוש למחנות ההשמדה, והצעיר מבין הארבעה (בן דודו הצעיר ביותר של אוטו סירמאי) מת בשנת 1945 בשל הרעלה במהלך עבודות פינוי הריסות. אביו של סירמאי, שהיה פועל יציקות מברזל, ודודו הצעיר ביותר לחמו בצבא האדום ההונגרי במהלך הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919. אביו היה כאמור עובד תעשיית הפלדה, שהיה מעורב בתנועה הקומוניסטית בתחילת המאה ה-20. אמו הייתה כובסת ונפטרה בשנת 1935. בתום סיום לימודיו בבית הספר, עבד סירמאי כפועל לא מקצועי זמן מה שכן המשפחה חיה בנסיבות כלכליות קשות מאוד. הוא הצטרף לתיאטרון הלאומי של בודפשט בשנת 1943 כחניך לעיצוב תפאורה ומאוחר יותר, אחר מלחמת העולם השנייה, סיים את האוניברסיטה לאמנות שימושית. הוא למד גם דרמטורגיה ועבד כמחזאי במחלקה הספרותית של הרדיו ההונגרי. סירמאי הצטרף למפלגה הקומוניסטית ההונגרית בשנת 1945 ולאחר מכן היה חבר במפלגת העובדים ההונגרית. הוא התחתן בשנת 1950 ונולדו לו שלושה בנים, ביניהם פטר סירמאי, שהפך לשחקן.
לאחר כישלון המרד.
חיפוש נערך מספר פעמים בדירתו, ולבסוף נעצר ב-14 בינואר 1957. בשלב הראשון מועצת בית המשפט של בודפשט בראשותו של גוסטאב טוצ'ק (שכונה "שופט הדמים") דן אותו למוות ב-17 באפריל 1958, באשמת הנהגת תנועת ההתנגדות ואישומים אחרים. גזר הדין אושר על ידי המועצה השיפוטית העממית של בית המשפט העליון ב-27 בנובמבר 1958, בראשותו של ויקטור ציזלאר. סירמאי לא ביקש חנינה, אלא פסק דין צודק מכיוון שלא הסכים לאשמה. אף שנציגת היועץ המשפטי לממשלה הציעה לדחות את הבקשה, מועצת בית הדין העממי המליצה על חנינה ושלחה את המסמכים למועצה הנשיאותית של הרפובליקה העממית. המלצת החנינה נדחתה על ידי מועצת הנשיאות. ב-21 בינואר 1959 הודיעה מועצת בית הדין העממי של בית המשפט המטרופוליטני על החלטת הדחייה של מועצת הנשיאות. סירמאי הוצא להורג ב-22 בינואר. פסק הדין שלו כלל גם הפקעת כל רכושו. בחדר היחיד שנותר לו עם שלוש המיטות שהשאירו, הביאה אשתו הביתה את בנו השלישי שנולד בינתיים, אותו אוטו סירמאי כבר לא הספיק לראות.
שפמנון מקרוצפלוס
שפמנון מקרוצפלוס (שם מדעי: Clarias macrocephalus) הוא מין של דג גרם מהסוג שפמנון שבמשפחת השפמנוניים, החי בדרום-מזרח אסיה.
שפמנון זה הוא קרובו של השפמנון המהלך ("Clarias macrocephalus"), אך הוא בעל גוונים כהים יותר ומנומר לאורך גופו. הוא יכול להגיע לאורך 130 סנטימטרים ולמשקל 45 קילוגרם. השפמנון בעל רעמת סנפיר גבית ובעל סנפירי חזה מעוגלים. ראשו גדול ומצידי פיו זיפי חישה ארוכים. השפמנון יכול לנשום אוויר בעת הצורך.
הוא מצוי בביצות, בריכות ושדות אורז מוצפים לאורך דרום-מזרח אסיה בתאילנד, וייטנאם, סין, מלזיה והפיליפינים כשכמה אוכלוסיות נכחדו עקב דיג, פגיעה בבתי הגידול ודילול ה-DNA בידי התרבות עם דגים מוכלאים שנמלטו מחוות דגים.
השפמנון ניזון לאורך הקרקעית מדגים, חסילונים וחרקי מים, אך יכול לתפוס גם טרף גדול יותר. הוא יכול לשרוד עונות יובש ללא מים באמצעות שכיבה בבוץ ותרדמה. השפמנון הוא דג מאכל במדינות בהן הוא חי וחלק מהאוכלוסיות הידלדלו עקב כך.
פטרס גרישקביצ'יוס
פטרס פטרוביצ'יוס גרישקביצ'יוס (בליטאית: Petras Petrovičius Griškevičius; ברוסית: Пя́трас Пя́трович Гришкя́вичюс; 19 ביולי 1924 - 14 בנובמבר 1987) היה מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית של ליטא (ולפיכך מושל ליטא דה פקטו) בין 1974 ועד מותו 1987.
תולדות חייו.
נולד בכפר באזור רוקישקיס. במלחמת העולם השנייה לחם במסגרת הדיוויזיה הליטאית ובשורות הפרטיזנים הסובייטיים.
ב-1945 הצטרף למפלגה, עבד כצנזור והיה חבר המזכירות של מחוז וילנה של המפלגה. בין 1955 ל-1964 היה חבר מזכירות המפלגה ובין 1964 ל-1974 היה חבר הועידה המרכזית. ב-1974 ירש את אנטנס סנייצ'קוס כמנהיג המפלגה. באותה עת החל לכהן במקביל גם כחבר הסובייט העליון של ברית המועצות והחל מ-1976 כחבר הועידה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
אופי שלטונו.
גרישקביצ'יוס היה פקיד סובייטי שמרני וטכנוקרטי אופייני לתקופת ליאוניד ברז'נייב. הוא נולד לתוך הקומוניזם של ברית המועצות וחי בו כל ימיו. בתקופתו דיכא כל סממן של לשון או תרבות ליטאית לאומית וביקש לשמור על רוסיפיקציה של המדינה. בימי גורבצ'וב היה בין המתנגדים לפרסטרויקה ולגלסנוסט.