קודם החזרת חצי האי סיני למצרים בשנת 1956, הרס חיל ההנדסה של צה"ל את התשתיות בחצי האי. גדוד 601 שביצע את המשימה זכה בצל"ש יחידתי בשל כך. המבצע כונה "מבצע עמורה", רמז להשמדת סדום ועמורה לפי האמור בתנ"ך, שנותרו לבסוף 'גפרית ומלח, שרפה כל ארצה, לא תזרע ולא תצמיח ולא יעלה בה כל עשב'.
כאשר הכוחות העיראקיים נהדפו מכווית במהלך מלחמת המפרץ, הם בזזו את בתי התושבים ואת ארמון המלוכה הכוויתי, והבעירו בארות נפט, בנוהל אדמה חרוכה. הלכה למעשה - הבארות בערו לעיתים במשך מספר שבועות, עד שהצליחו לכבותן לאחר המלחמה.
האסטרטגיה של השמדת אספקת מזון של האוכלוסייה האזרחית באזור עימות נאסר על פי סעיף 54 לפרוטוקול הראשון של אמנת ז'נבה משנת 1977. הקטע הרלוונטי האומר:
למרות היותו אסור, זהו עדיין הליך צבאי מצוי. כאשר הפרוטוקול חל רק על המדינות שאשררו אותה, כאשר המדינות הבולטות שלא אשררו אותה הן ארצות הברית, ישראל, איראן, פקיסטן ועיראק.
בעידן המודרני.
שיטת האדמה החרוכה מיושמת בפועל גם בעת הנוכחית בעולמות כתיבת הקוד וה data. בעת כתיבת קוד, או Data pipeline בשפות הקוד הנפוצות קיימת מתודולוגיית עבודה על פיה מקובל כי המתכנת או ה- Data analyst יתעד את עבודתו על מנת לספק לחברי הצוות מידע במקרה ויעלו שאלות או ידרשו לבצע שינויים לאחר עזיבת המתכנת את הצוות.
יישום שיטת האדמה החרוכה בעולם הקוד כולל בין היתר: מחיקת כל התיעוד, ניהול קוד או Data pipeline שאינו קריא לעין אנושית וכן שאינו ניתן לבצע בקוד זה או ב- Data pipeline כל שימוש עתידי מכל סוג.
שכיח כי הדבר בא יד ביד עם חוסר זמינות וכן חוסר רצון של המתכנת אשר כתב את הקוד להסביר ולספק שברירי מידע בנוגע לקוד שנכתב למפתחים ולאנשי ה- Data אשר החליפו אותו בצוות.
EDGE או Enhanced Data Rates for Global Evolution היא טכנולוגיה להעלאת קצבי העברת הנתונים ברשתות תקשורת סלולרית מסוג GSM. היא מביאה רשתות אלו לניצול כמעט מרבי של המערכות הקיימות. טכנולוגיה זו מאפשרת לתת שירותים רבים שנחשבים כשרותי "דור 3" כגון צפייה בוידאו. בישראל מופעלת רשת כזו על ידי חברת סלקום וחברת פרטנר תקשורת ברשת "דור שלישי".
רשת ה-GSM היוותה בסיס לפיתוח רשת בעלת יכולת העברת נתונים בקצב גבוה. הפיתוח נעשה בשני שלבים. בשלב הראשון פותחה הרשת להעברת נתונים בשיטת "חבילות מידע" (Packets), שיטה הנקראת GPRS. שיטה זו זהה לשיטה עליה מבוססת רשת האינטרנט.
לשיטת ה-GPRS יש יכולת להעביר נתונים בקצבים גבוהים, בהתאם לרמת הקליטה של המכשיר הסלולרי. המתכננים שמרו על איפנון בשיטת GMSK, שבה כל תו שווה ערך לביט אחד, ושינוי הקצב נקבע לפי שיטת הקידוד כלהלן:
Coding Scheme-1 8 Kbps
Coding Scheme-2 12 Kbps
Coding Scheme-3 14.4 Kbps
Coding Scheme-4 20 Kbps
בשלב השני, נוספו עוד כתשע שיטות קידוד, אך קפיצת המדרגה הייתה שינוי שיטת האיפנון ל-8PSK, אשר בה כל תו שווה ערך לשלושה ביטים, דבר שהגדיל את מהירות השידור פי שלושה באופן תאורטי. להלן שיטות הקידוד והאיפנון במקביל לקצב השידור:
Modulation Coding Scheme-1 GMSK 8.4 Kbps
Modulation Coding Scheme-2 GMSK 11.2 Kbps
Modulation Coding Scheme-3 GMSK 14.8 Kbps
Modulation Coding Scheme-4 GMSK 17.6 Kbps
Modulation Coding Scheme-5 8PSK 22.4 Kbps
Modulation Coding Scheme-6 8PSK 29.6 Kbps
Modulation Coding Scheme-7 8PSK 44.8 Kbps
Modulation Coding Scheme-8 8PSK 54.4 Kbps
Modulation Coding Scheme-9 8PSK 59.2 Kbps
מעצם היות הרשת מבוססת על "חבילות מידע", ניתן היה לפתח מנגנון יתירות מתוספת (Incremental Redundancy). לפי מנגנון זה לכל חבילת מידע שנשלחת, צריך לקבל אישור על קבלתה. במקרה שלא התקבל אישור, החבילה תישלח בשנית על ידי קידוד או איפנון אחר. שיטת היתירות שומרת על קצב שידור גבוה גם בתנאים לא אופטימליים ובסביבה של הפרעות.
באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 שקדו תומכי הטכנולוגיה בשיפור קצב השידור והחסינות לרעש של השיטה. אחת מדרכי השיפור היא הוספת גמישות למערכת, כך שתוכל לתמוך בשילובן של מספר שיטות קידוד ללא הגבלה.
בשנת 2007 הודיעה חברת אריקסון על פיתוח תקן הנקרא EDGE Evolution שישדרג את מהירות העברת הנתונים ב-EDGE עד פי שלושה תוך כדי שיפור באמינות ויכולות הרשת עד שנת 2009.
גורדג'ייף
הקירוב של ניוטון
נוקליאוטיד
עץ (חומר גלם)
העץ משמש את האדם כחומר גלם משחר ימיו. לעץ שימושים רבים ומגוונים, מהם בלעדיים לעץ, ואחרים שניתן למצוא עבורם תחליף בחומרים אחרים, כגון מתכת או פלסטיק.
ערך זה עוסק בשימושי העץ כחומר גלם, לאחר כריתתו. בנוסף נעשה שימוש בעץ עצמו, בפרי העץ, ובתוצרים אחרים המופקים מהעץ בעודו צומח. שימושים אלה מתוארים בערך העץ בשירות האדם.
תכונות.
לחומר הגלם של העץ יש מספר תכונות מאפיינות:
סוגים.
עצים קשים ועצים רכים.
בתעשיית העץ נהוג להבחין בין עצים קשים לעצים רכים. חלוקה זאת איננה קשורה לקושי הפיזיקלי של העץ והיא מקבילה בדרך כלל להבחנה בין עצי עלים המשירים את עליהם לקראת החורף לבין עצי מחטים שאינם נשירים.
רוב עצי העלים, כגון המהגוני, האגוז, האלון והאשור (המוכר יותר בשם עץ בוק), שייכים לקבוצת העצים הקשים, ורוב עצי המחטים, כגון האורן (העץ הלבן) והאשוח, שייכים לקבוצת העצים הרכים.
קשיות פיזיקלית: הגורמים המשפיעים על הקשיות הפיזיקלית של העץ הם מידת צפיפות התאים המרכיבים אותו, אופי החומרים האגורים בתוך התאים ותנאי הגידול, כאשר עצים הצומחים לאט מבשילים בדרך כלל לעצים קשים יותר מאשר עצים שצומחים מהר. עצים קשים הם בעלי משקל סגולי גבוה יותר מאשר עצים רכים ולכן שקילה היא אחת השיטות לבחינת תכונות העץ והתאמתו לשימושים שונים.
עץ משומר לבנייה.
חשיפה ממושכת של משטחי עץ וקורות עץ לשמש או לרטיבות מהווה זרז למספר תהליכים איטיים הגורמים לפגיעה במרקם המיקרוסקופי של העץ. פגיעה מתמשכת שכזו מביאה להחלשה הדרגתית בחוזקו של העץ, ביכולתו לשאת עומסים ואף ביכולתו לשמור על צורתו. החשיפה לקרינה אולטרה-סגולה שבקרני השמש פוגעת בתאית ממנה בנויות דופנות התאים המיקרוסקופיים המרכיבים את רקמת העץ והמקנים לו את חוזקו. פגיעה זו מורידה מאוד את גמישותה הטבעית של הרקמה ובכך פוגעת ביכולתו של העץ להתמודד עם כוחות מתיחה ופיתול, הנובעים מעומסים מבניים, כמו-גם עם התנפחות והתכווצות, הנובעות מקירור וחימום כתוצאה מחשיפה לגורמי הטבע. פגיעה איטית זו בגמישות העץ עלולה להביא להתעוותות העץ, להופעת סדקים בלוחות ובקורות עץ ואף להתבקעות שלהם. החשיפה של העץ לגורמי הטבע גורמת לעץ לספוג לחות ובכך מעלה את אחוז המים הלכודים ברקמה. העלייה בלחות העץ מאפשרת למיקרואורגניזמים שונים, כגון פטריות, חיידקים ויצורים זעירים, לקנות אחיזה בעץ ולעכל את התאית שברקמתו. עיכול התאית מתבטא בריקבון העץ וזה בתורו מביא להחלשותו, לעיוותו ובסופו-של-דבר להתפוררותו של העץ.
כדי לשפר את עמידותו של העץ בפני תהליכים מזיקים אלו פותחו תהליכים תעשייתיים שנועדו להקנות לקורות וללוחות עץ לבנייה עמידות טובה יותר בפני ההשפעה המזיקה של קרינת השמש והשפעת הלחות. בתהליכים אלו עוברים לוחות וקורות העץ תהליך אימפרגנציה (הספגה) של חומרי הגנה, חומרי איטום וחומרי שימור. חומרי ההגנה בולעים מעט מהקרינה האולטרה-סגולה שבאור השמש ובכך מאטים את הפגיעה בתאית. חומרי האיטום מונעים חדירת לחות לעץ. חומרי השימור מעכבים התפתחות מיקרואורניזמים המעכלים את העץ. מאחר שרקמת העץ היא רקמה חדירה ומלאת נקבים וסדקים מיקרוסקופיים, הרי שכדי שההגנה הכימית על העץ תהיה יעילה יש צורך בהחדרת החומרים המגינים לעומק רקמת העץ ולא להסתפק רק בשכבת מגן על פניו. כדי להשיג החדרה עמוקה שכזו מתבצע תהליך ההספגה על ידי הכנסת העץ לתא אטום, שאיבת האוויר ליצירת (ואקום), והתזה או אידוי של חומרי ההגנה לתוך התא האטום. בשיטה זו, הלחות הטבעית שבעץ מתאדה (עוברת המראה) ורקמת העץ סופגת את חומרי ההגנה לעומקה. לאחר התהליך משתנה צבע העץ לכל עומקו, בהתאם לחומרים שבהם נעשה שימוש, ולכן תהליך זה אינו משמש בעץ המיועד לריהוט, שבו ישנה חשיבות לצבע הטבעי של העץ מטעמים של נוי. ההגנה על רהיטי עץ נעשית בעיקר על ידי מריחת שכבות חיצוניות של לכה.
שימושים.
הסקה.
השימוש בעץ כדלק להסקה קיים מהפרהיסטוריה. לעיתים ניטעים עצים למטרה זו בלבד. מלבד השימושים המסורתיים של העץ באח ובתנור, ניתן להשתמש בעץ כבדלק ליצור חשמל.
להסקה עדיף עץ המספק חום רב והמשאיר מעט שרף בארובה. כאלה הם עצי הפרדס, האלון, ובמידה פחותה האקליפטוס. הלחות בעץ קובעת את ערך החום. ככל שהעץ יבש יותר, כך הוא מפיק יותר חום. באקליפטוס טרי, למשל, יש כ-50% מים. לאחר הייבוש, יורדת תכולת המים לכדי 10% עד 25%. במצב זה מפיק עץ האקליפטוס חום זהה לחום המופק מאלון, אך פחות מעצי מטע שהם דחוסים יותר.
משבר האנרגיה של 1973 אילץ את ממשלת ארצות הברית לחפש מקורות אנרגיה חלופיים. אחת ההצעות שהועלתה הייתה לגדל עצים לדלק על קרקעות המדינה, ומקור זה יספק 5.6% מכמות האנרגיה הנצרכת על ידי ארצות הברית. בשנת 1989 היו בארצות הברית 17 תחנות כוח קטנות שסיפקו חשמל על ידי הבערת עצים. אך הניסיון מראה כי במחירי הנפט הנוכחיים אפילו גידול של עצים בחלקות הצמודות לתחנות הכוח על מנת להוזיל את עלות ההובלה אינו כלכלי.
באוניברסיטת MIE ביפן נעשה שימוש בדלק נוזלי שהופק מאקליפטוס, להנעת מכונות חקלאיות. הדלק מפיק עוצמה זהה לבנזין אך מייצר 50% פחות פחמן חד-חמצני. הבעיה שעלות ההפקה של ליטר דלק אקליפטוס היא $10 בעוד שבנזין זול פי עשרה.