שונטל ביצעה את השיר בפרסי NewNowNext ששודר בערוץ הכבלים הדיגיטלי, לוגו. האירוע סימן את הופעתה החיה הראשונה של שונטל בטלוויזיה.
גרסת ג'יימס ארתור.
ג'יימס ארתור, הזוכה בעונה התשיעית של האקס פקטור, הוציא גרסת כיסוי של השיר ב-9 בדצמבר 2012, מיד לאחר הזכייה בתוכנית. חלק ממכירות גרסת הכיסוי נתרמו לעמותה Together for Short Lives.
ביקורת.
רוברט קופסיף, מ-Digital Spy, נתן לשיר ביקורת חיובית: "כמובן, קבלת החלטה כזו על סמך סינגל הניצחון שלו - גרסת כיסוי ללהיט 'Impossible' של שונטל משנת 2010 - הוא תרגיל חסר תוחלת. הרצועה, שפעם הושבתה על הסף עבור הפיינליסטית לשעבר שר לויד, איבד את החוצפה שלו ב-R&amp;B ועובד מחדש לבלדה סוחפת, שנשמר רק על ידי הקול הרועד והאמיץ של ארתור. למזלו, בשלב הזה זה הדבר היחיד שחשוב". הוא העניק לשיר שלושה מתוך חמישה כוכבים. השיר היה מועמד בקטגוריית סינגל בריטי בטקס פרסי המוזיקה הבריטית, אך הפסיד ל-"Skyfall" של אדל.
עידן קלימן
עידן קלימן (נולד ב-19 בספטמבר 1973) הוא עורך דין ישראלי, יו"ר ארגון נכי צה"ל.
ביוגרפיה.
קלימן נולד בירושלים בן לרות (שאיבדה את אביה במלחמת השחרור) ואריה (שנפצע קשה בהגנה על המעוזים במלחמת יום הכיפורים).
קלימן שירת כלוחם בחטיבת גבעתי, עבר טירונות וקורס מ"כים, ושירת בגזרת לבנון ובגזרת רצועת עזה. בשנת 1992, נפצע בקרב מול חוליית מחבלים בח'אן יונס כאשר קליעים חדרו לחזהו במהלך פעילות מבצעית יזומה של צה"ל, ומאז הוא מרותק לכיסא גלגלים.
לאחר הפציעה.
עם סיום השיקום החליט על שיבה לפעילות רגילה ככל שניתן. יצא לטיול בתאילנד, בילה באירופה, חי לבד באוסטרליה ועבד בקונסוליה הישראלית בלוס אנג'לס. שם הרצה על מדיניות ישראל בפני פורומים רבים ומגוונים, טיפל בבעיותיהם של אזרחי ישראל החיים בארצות הברית ובתיירים הישראליים. עם שיבתו לארץ יצא ללימודים בבית הספר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה. בשנת 2001 עבד כמתמחה בפרקליטות מחוז ת"א ולאחר מכן הוסמך כעורך דין.
פעילותו בארגון נכי צה"ל.
בשנים 2006–2011, כיהן כסגן יו"ר מחוז תל אביב והמרכז של ארגון נכי צה"ל. במסגרת תפקיד זה ייצג ופעל למען מימוש זכויות כל חברות וחברי המחוז. בין השאר פעל לשיקומם הבריאותי, הנפשי והחברתי של פצועי מלחמת לבנון השנייה.
בשנים 2007–2009, היה גם חבר בהנהלת בית קיי, כפר נופש לנכי צה"ל.
בשנת 2011, הקים את האגף המשפטי בארגון נכי צה"ל. במהלך תפקידו הוביל מהלכי חקיקה בכנסת, פעל ונלחם לשיפור זכויות הנכים וטיפול בשיקומם. ייצג את הארגון בפני מוסדות שונים, מיסד תהליכים וריכז פרויקטים שונים אשר דרשו ליווי משפטי.
בשנת 2019 נבחר ליו"ר ארגון נכי צה"ל, והחליף את חיים בר שכיהן בתפקיד במשך עשר שנים ומאז פועל למען יישומה של רפורמת "נפש אחת" שתפקידה הסדרת תקציבים ועיגון זכויות, הגדלת התקנים, ביטול חיטוט בעברם של הפצועים, מינוי נציב קבילות הנכים ועוד
בשנת 2022, נבחר להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-74 למדינת ישראל.
חיים אישיים.
קלימן מתגורר בתל אביב, נשוי לשירי, מורה ומחנכת בבית ספר יסודי. לזוג שני ילדים.
ולנטינה קולגינה
ולנטינה קולגינה (ברוסית: Валентина Никифоровна Кулагина-Клуцис; 1902–1987) הייתה ציירת ומעצבת ספרים, פוסטרים ותערוכות רוסית. היא הייתה דמות מרכזית בקונסטרוקטיביזם האוונגרדי בתחילת המאה ה-20 לצד אל ליסיצקי, אלכסנדר רודצ'נקו ובעלה גוסטב קלוציס. היא ידועה בתעמולה המהפכנית והסטליניסטית הסובייטית שהפיקה בשיתוף עם קלוציס.
ביוגרפיה.
קולגינה עזבה את סטודיו לאמנות חופשית של המדינה ונכנסה לבית הספר הממלכתי לאמנות Vkhutemas בשנת 1920 על פי דרישתו של המורה גוסטב קלוציס, אותו פגשה באותו הזמן. ב-2 בפברואר 1921 נישאו בני הזוג וגרו יחד בבניין בית הספר. ב-1928 הצטרפה קולגינה לקבוצת אמני אוקטובר, שבעלה כבר היה חבר בה. ב-1930 עיצבה כרזה ליום האישה הבינלאומי, תוך שימוש בטכניקות אוונגרד בשילוב טיפוגרפיה, ליתוגרפיה ופוטומונטאז'. החל משנת 1932 ראתה קולגינה את עבודותיה נדחות לעיתים קרובות על ידי הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית.
עבודתה כמעצבת החלה לפני שסיימה את בית הספר, בביתן הסובייטי בתערוכה בקלן, אותו עיצבה. מאוחר יותר היא עבדה עבור "הסוכנות הממלכתית לאמנות" וסוכנויות אחרות.
עבודתם של קלוציס וקולגינה הייתה מקבילות וסגנון הפוטומונטאז' שלהם בשילוב עם עבודה גרפית הייתה מיושמת על ידם כיצרני כרזות מהפכניות רשמיות עבור המפלגה הקומוניסטית בזמן סטלין.
בסוף שנות ה-30 החל להתרחש הטיהור הגדול ואזרחים רבים הואשמו בהחזקת רעיונות אנטי-קומוניסטיים. גם אביה וגם בעלה של קולגינה הואשמו. ב-17 בינואר 1938, קלוציס נעצר כשהתכונן לצאת ליריד העולמי של ניו יורק. לקולגינה מעולם לא נאמרה האמת על מה קרה לבעלה, והיא האמינה עד סוף חייה שהוא מת מהתקף לב בזמן שהיה בכלא. ב-1989, שנתיים לאחר מותה במוסקבה, התגלה כי הוא הוצא להורג בפקודת סטלין, זמן קצר מאוד לאחר מעצרו.
יצירה.
במהלך היווצרותה המוקדמת של ברית המועצות, לפוליטיקה הייתה השפעה חזקה על הקהילה האמנותית. האמנות והעיצוב שהופקו בתקופה מוקדמת זו ידועים בקנאות המהפכנית ובאוטופית שלה. בתפיסה זו עבודתה של קולגינה שילבה רישום וסמליות גרפיים עם טכניקות פוטומונטאז'. זה היה שילוב שהפריד באופן מובהק בין עבודתה לבין זו של קלוציס. קלוציס וקולגינה מעולם לא עבדו על פרויקטים יחד, העבודה שלהם הייתה משותפת בכל זאת, והתחזקה על ידי הוויה אחת סביב השנייה.
לאחר המהפכה הבולשביקית של 1917, גברה התסיסה הפוליטית והרוח המהפכנית של העבר שנראתה באמנות הרוסית הפכה לעבודת תעמולה. בתחילת שנות ה-30, הפקת פוסטרים הייתה שמורה אך ורק לאמנים שהוזמנו, כמו גם לתמונות, לטקסט ולסמלים שבהם נעשה שימוש. פוסטרים שנעשו על ידי אמנים חובבים הושמדו והוחרמו. ביומן של קולגלינה מ-1935, היא תיעדה את התסכול והקושי בהכנת כרזות עבור סטלין והממשלה, רק כדי שייבחרו על פי הנחיות נוקשות לקידום צנזורה בעבודתה. רוב הכרזות של תקופה זו נדחו או נשלחו חזרה לתיקון גדול.
אף שקלוציס וקולגינה ידועים ביצירות הרשמיות עבור הממשלה, הם גם יצרו אמנות וצילום אישיים, לעיתים קרובות דיוקנאות זה של זה.
בעקבות השינוי הרדיקלי שהתרחש, בשנת 1931 עשתה קולגלינה את היצירה "יום הפועלות הבינלאומי – קרב על הפרולטריון" - כרזת תעמולה המשבחת את הנשים בכוח העבודה. היא השתמשה בציור פיגורטיבי ובפוטומונטאז' בכרזה זו כדי להציג חיילות, איכרים, חקלאים וקבוצת נשים ברחובות שנלחמות עם המשטרה.
כשהסביבה הפוליטית ברוסיה החלה להתמוסס בשנות ה-30, קלוציס וקולגינה נכנסו ללחץ גובר להגביל את הנושא וההומור שהשתמשו בפוסטרים רשמיים ועבודות גרפיות. הפוסטרים שלהם באו לייצג רטוריקה חזותית ותעמולה סטליניסטית, יותר מאשר התקווה המהפכנית המקורית שלהם. עד 1933, כרזות תעמולה הפכו לצורת אמנות נפוצה כל כך עם מעט מקום ליצירות מקוריות.
קולגינה ואמנים אחרים חוו קיצוץ משמעותי בהזמנות הפוסטרים בגלל מחסור בנייר ובדיו. כתוצאה מכך, עבודתה בתקופה זו הוגבלה לשני צבעים מכיוון שכל צבע נוסף הגדיל את זמן הייצור .
Still Over It
Still Over It הוא אלבום האולפן השני של הזמרת האמריקאית סאמר ווקר, שיצא לאור ב-5 בנובמבר 2021 על ידי LVRN ואינטרסקופ רקורדס. האלבום הוא המשך לאלבום הבכורה של ווקר, "Over It" (2019). במלאת שנתיים לאלבום הבכורה שלה, ווקר הכריזה על יציאתו של "Still Over It" באמצעות טיזר ששיתפה. האלבום כולל 20 רצועות, הכוללות שיתופי פעולה עם קארדי בי, ג'יי טי מסיטי גירלז, סיזה, ארי לנוקס, ליל דורק, פארל ויליאמס אומריון וסיארה.
רקע.
לאחר יציאתו של "Over It", ווקר הוציאה את המיני-אלבום שלה, "Life on Earth" ב-20 ביולי 2020, והפתיעה את המעריצים שלה לאחר שהכריזה על הריונה עם בן זוגה והמפיק בפועל של "Over It", לונדון און דה טראק. לאחר שילדה את בתה במרץ 2021, הזמרת רמזה על מוזיקה חדשה בפלטפורמות המדיה החברתיות שלה. ביוני, ווקר שיתפה תמונות בסטודיו עם אומריון, סיזה והמפיק פארל ויליאמס. בתחילת אוקטובר, ווקר התכוונה להופיע בשטיח האדום בטקס פרסי ההיפ הופ של ה-BET שהתקיים בשנת 2021, כדי להכריז על אלבומה השני. עם זאת, עקב מגבלות מגפת הקורונה, הדבר לא קרה. לכן, היא שיתפה את הודעת האלבום ברשתות החברתיות שלה.
קידום.
ב-2 באוקטובר, ווקר שיתפה תמונה של כונן קשיח מצופה תכשיטים עם מדבקת "אלבום #2" מודבקת בתחתית; הכיתוב של הפוסט קישר מעריצים לחשבון אינסטגרם נפרד (של הכונן הקשיח). ב-4 באוקטובר, יום השנה השנתיים ל-"Over It", ווקר פרסמה טיזר דרך המדיה החברתית, ושיתפה מערכון בהשתתפותה ובהשתתפות ג'יי טי מסיטי גירלז. המערכון כלל שיחת טלפון בין ווקר, בלבוש זהה הלקוח מעטיפת אלבומה הראשון, לבין ג'יי טי, המופיעה בכלא (בדומה לכליאתה בסמוך ליציאת אלבום הבכורה שלה).
זמן קצר לאחר מכן, הכריזה ווקר על הסינגל המוביל מהאלבום, "Ex For A Reason" עם ג'יי טי, וכן הכריזה על רשימת הרצועות הלא מלאה של "Still Over It". רשימת הרצועות נחשבת, לדברי ווקר, ל"סיפור" והיא מחלוקת לפי ציר זמן. ב-17 באוקטובר הכריזה ווקר על אתגר בערים נבחרות (ניו יורק, שיקגו ואטלנטה), במסגרתו מעריצים יכלו להאזין לאלבום מוקדם על ידי ניסיון לשבור מארז זכוכית עם הכונן הקשיח של האלבום בפנים. אותו האתגר זכה לפופולריות ברשת החברתית טיקטוק, שם פורסם פעמים רבות.
עטיפה.