אגנוזיית הפרצופים, תת-סוג של האגנוזיה האסוציאטיבית, היא שכיחה יחסית ומתבטאת בהיעדר יכולת לזהות פרצופים, גם כאשר זיהוין של צורות אחרות תקין. אנשים הלוקים בבעיה זו ינסו לשמור תווי פנים בזיכרון על ידי שימוש ברמזים, כגון צלקות ושומות. בדרך כלל מלווה התסמונת באי נעימות רבה ובמצוקה בנסיבות חברתיות.
אגנוזיית מילים (אלקסיה).
האדם הלוקה באגנוזיית מילים, אף היא תת-סוג של האגנוזיה האסוציאטיבית, מתקשה מאוד להכיר מילים. יכולת הקריאה שלו פגומה מאוד, והוא צריך לעבור על אותיותיה של מילה תו אחרי תו ורק בסיום תהליך מייגע זה יוכל להרכיב את המילה בראשו.
אגנוזיות ספציפיות.
במקרים שכיחים פחות מתקשה אדם להכיר עצמים השייכים לקבוצה מסוימת, למשל כלי בית. יש בתופעה זו כדי להראות שעצמים מקטגוריות שונות מאוחסנים במוח במקומות שונים.
אגנוזיות שמיעתית (Auditory agnosia).
חוסר יכולה לזהות את גורם הצליל, למרות שאין שום פגיעה באיברי השמיעה עצמה.
לאנס ארמסטרונג
לאנס ארמסטרונג (באנגלית: Lance Armstrong; נולד ב-18 בספטמבר 1971) הוא רוכב אופני כביש אמריקאי מקצועי (פרש ב-2011). נחשב בעבר לאחד מגדולי רוכבי האופניים בכל הזמנים. נודע במיוחד מכיוון שהחלים מסרטן אשכים בשלב מתקדם, ולאחר מכן קבע שיא וניצח שבע פעמים רצופות בתחרות הטור דה פראנס בשנים 1999 עד 2005.
ב-24 באוגוסט 2012 החליטה הרשות האמריקנית למלחמה בסמים בספורט לשלול את תאריו מתאריך 1 באוגוסט 1998 ולהשעותו לצמיתות, אך דרשה את אישורם של ארגוני ספורט בינלאומיים אחרים לשם מתן תוקף לשלילה של תאריו. ארמסטרונג לא ערער על ההחלטה, שנבעה, כפי שטען באותה עת, מ"ציד מכשפות" נגדו. ב-22 באוקטובר 2012 הודיע האיגוד הבינלאומי לאופניים שהוא מקבל את מסקנות דו"ח הרשות האמריקנית למלחמה בסמים בספורט, ואישר את שלילת כל תאריו של ארמסטרונג, החל מ-1 באוגוסט 1998. ב-17 בינואר 2013 הודה ארמסטרונג בשימוש בסמים בכל שבע זכיותיו בטור דה פראנס.
שנותיו הראשונות.
ארמסטרונג נולד בעיירה פלאנו שבמדינת טקסס שבארצות הברית בשם לאנס אדוורד גנדרסון. שמה של אמו הוא לינדה מוניהם ושם אביו הוא אדי גנדרסון. האב, גנדרסון, נטש את משפחתו כאשר היה לאנס בן שנתיים בלבד. זמן קצר לאחר מכן נישאה אימו לטרי קית' ארמסטרונג שב-1974 אימץ את לאנס הצעיר באופן רשמי ונתן לו את שם משפחתו. הדמות הבולטת בחינוכו של ארמסטרונג בשנות חייו הראשונות הייתה אימו. בבגרותו יטען ארמסטרונג כי אופייה הנחוש והעצמאי היה למקור ההשראה העיקרי שלו כילד.
קריירת הספורט של ארמסטרונג החלה בתחרויות טריאתלון. כישרונו של ארמסטרונג בלט במיוחד, וכבר בגיל 13 הוא החל לנצח במספר תחרויות לבוגרים. במהרה הפך למדורג מספר אחד בספורט בקרב קבוצת הגיל שלו. בגיל 16 הפך למתחרה טריאתלון מקצועי ועד גיל 19 זכה במספר תארים בתחרויות לאומיות. במהרה התברר כי כישרונו המיוחד של ארמסטרונג הוא כרוכב אופניים, במיוחד לאחר שניצח באליפות ארצות הברית במרוץ כביש לחובבים, והוא החליט להפנות את מירב מאמציו לעבר תחום זה. ב-1992 זכה ארמסטרונג לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת ברצלונה והגיע למקום ה-14. בשנה זו פנה לקריירה מקצוענית ברכיבת אופניים במסגרת קבוצת מוטורולה.
בשנת 1993 זכה ארמסטרונג לפרסום עולמי כשהיה לרוכב הצעיר ביותר שזכה (מאז סיום מלחמת העולם השנייה) באחד השלבים בטור דה פראנס, ולרוכב הצעיר ביותר בהיסטוריה שניצח באליפות העולם במרוץ כביש. באותה שנה ניצח גם באליפות ארצות הברית. בשנים הבאות המשיך ארמסטרונג וזכה בהישגים נאים שהוכיחו כי מדובר ברוכב מבטיח במיוחד. ב-1995 ניצח במרוץ החד-יומי, קלאסיקה סן סבסטיאן (לאחר שבשנה הקודמת הגיע רק למקום השני), והיה בכך לרוכב האמריקאי הראשון שניצח במרוץ שהשתייך לסבב הגביע העולמי. באותה שנה ניצח במרוץ ה"טור דופונט", שהיה באותה תקופה מרוץ האופניים הגדול ביותר בארצות הברית. ארמסטרונג חזר על ניצחון זה ב-1996, והוסיף לכך גם זכייה במרוץ הקלאסי היוקרתי פלש ואלון באותה השנה. למרות הישגים אלה טען ארמסטרונג בשנים מאוחרות יותר כי הוא היה עצלן ומפונק באותה תקופה, ולא השקיע בספורט האופניים את מיטב יכולתו.
המאבק במחלת הסרטן.
לאחר התחלה טובה של עונת 1996, החל ארמסטרונג לחוש חולשה. הוא פרש מהטור דה פראנס לאחר חמישה ימים. מעט לאחר אולימפיאדת אטלנטה בשנת 1996, שבה השיג תוצאות מאכזבות, בעת ששהה בביתו, הרגיש טשטוש בראייה, החל לסבול מכאבי ראש והבחין כי אחד מאשכיו נפוח. בהמשך אותו השבוע אובחן אצלו סרטן האשכים. בבדיקות מקיפות יותר התברר כי הסרטן שלח גרורות לבטנו, ריאותיו וראשו. מעט לפני כן, עזב ארמסטרונג את קבוצת מוטורולה האמריקאית וחתם על חוזה עם קבוצת "קופידיס" הצרפתית. ארמסטרונג שוחרר מסגל הקבוצה לאחר החלמתו מהמחלה, ולטענתו, גילתה כלפיו הקבוצה הצרפתית יחס משפיל.
מצבו הרפואי היה חמור כל כך, עד שנותח מיד למחרת האבחון. בפרק זמן זעום זה המשיך הסרטן להתפשט כך שרופאיו רצו שיתחיל טיפולים כימותרפיים כבר ביום המחרת. ארמסטרונג הקפיא זרע, כיוון שכבר עם גילוי הסרטן החלה להיפגם הפוריות שלו. ארמסטרונג עבר מספר ניתוחים להסרת גידולים מראשו (שהתגלו כנקרוטיים), הסרת אשך, וסדרה ארוכה וקשה של טיפולי כימותרפיה. הוא הקפיד לבחור בטיפולים שלא יפגעו בריאותיו, גם אם פירוש הדבר היה טיפולים קשים ומסוכנים יותר, והמשיך לרכוב על אופניו (וכשלא היה יכול לרכוב על אופניים רגילים התאמן באופני כושר) במשך כל תקופת הטיפולים. בספר שכתב לאחר מכן ("בחזרה לחיים - זה לא רק סיפור על אופניים", יצא בעברית בהוצאת "מטר") ארמסטרונג מתאר את הקשיים שהיו כרוכים בהתמודדות עם המחלה ועם ההחלטה להמשיך ולעסוק בספורט.
ההצלחה בטור דה פראנס.
בשנת 1997, לאחר שהחלים מהסרטן, חיפש ארמסטרונג דרך לחזור לעיסוק מקצועני ברכיבה על אופניים. לאחר מספר דחיות מהקבוצות הנחשבות ביותר בארצות הברית, הסכימה קבוצת הרוכבים של שרות הדואר האמריקאי ("U.S. Postal") לצרף אותו לשורותיה. הוא חזר לרכיבה בתחילת עונת 1998, והצליח להתמודד עם הקשיים שבחזרה על ידי יציאה למחנה אימונים. בספטמבר 1998 השתתף בטור הספרדי וואלטה אספניה וסיים במקום הרביעי בדירוג הכללי. הישג זה סימן שתי נקודות חשובות. הראשונה - ארמסטרונג חזר לשורה הראשונה של הרוכבים בעולם והשנייה - ארמסטרונג עבר לקבוצה שהתמחותה במרוצים ארוכים דוגמת הטור דה פראנס, וזאת, בניגוד להתמחות שלו, לפני מחלתו, במרוצים חד-יומיים או בקטעים בודדים בתוך מרוצי קטעים.
הטור של 1999.
כבר בפרולוג (השלב הראשון במרוץ) הראה ארמסטרונג את כוונותיו כשניצח בשלב וגבר על יריביו העיקריים. בשלב מס' 2 אירעה נפילה בדבוקת הרוכבים. ארמסטרונג הצליח להימנע מהנפילה ההמונית, אך יריבו העיקרי אלכס צילה היה מעורב בנפילה וצבר בעקבות זאת פיגור של 6 דקות. ארמסטרונג חזר ללבוש את החולצה הצהובה (הפרס למוביל בדירוג הכללי) לאחר שניצח בשלב השמיני שהיה נגד השעון. בשלב התשיעי שהסתיים בפסגה בססטרייה שבאלפים האיטלקיים ניצח ארמסטרונג בצורה מרשימה ביותר במזג אוויר קשה ולמחרת, שמר על יתרונו בשלב שהסתיים באלפ ד'ואז. משם ועד הסיום בפריז הוכיח ארמסטרונג כי איש אינו יכול לשבור אותו וזכה גם בשלב נוסף, גם הוא נגד השעון. שני סיים צילה ושלישי פרננדו אסקרטין.
הטור של 2000.
לפני מרוץ זה סומן יאן אולריך הגרמני, שזכה בטור דה פראנס ב-1997 ובסגנות בטור דה פראנס של 1998 (ונעדר מהמרוץ ב-1999), כמתחרהו העיקרי של ארמסטרונג. בשלב העשירי, שהיה השלב ההררי הראשון והסתיים בפסגת הוטאקאם שבפירנאים, נקט ארמסטרונג בטקטיקה הקבועה שלו: התקפה רצחנית בשלב ההרים הראשון שמסתיים בפסגה ויצירת פער על מתחריו העיקריים. ארמסטרונג הצליח ליצור פער של מעל ל-4 דקות מאולריך ועבר ללבוש את החולצה הצהובה. בשלב הררי נוסף שהיה באלפים נקלע ארמסטרונג למצוקה ופיגר אחרי מתחריו, אולם הצליח לשמור על פיגור קטן יחסית, לא איבד את ההובלה בדירוג הכללי, ועד לסיום בפריז נשארה חולצת המוביל על כתפיו. בשנה זו הסתפק ארמסטרונג בניצחון בשלב אחד בלבד לעומת ארבעה בשנה הקודמת. שני סיים אולריך ושלישי חוסבה בלוקי הספרדי.
הטור של 2001.
כיריבים המסוכנים סומנו לפני המרוץ שוב, אולריך ובלוקי. בשלב החמישי, שבו התקיים מרוץ קבוצתי נגד השעון, החליקו שני רוכבים מקבוצתו של ארמסטרונג על הכביש הרטוב. למרות הסיכון שבכך, החליטו ארמסטרונג והמנהל הספורטיבי של הקבוצה לחכות לשני הרוכבים, דבר שהביא בסיום השלב לפיגור של ארמסטרונג מול בלוקי. בשלב השמיני הסתבכו עוד יותר העניינים כשקבוצה של 14 רוכבים ניצלה יום גשום ופתחה פער של 35 דקות על שאר הרוכבים, כולל ארמסטרונג. ארמסטרונג החל לצמצם את הפער בקטעים הבאים. בשלב ההררי באלפ דואז', הוא תקף בהגיעו לתחתית ההר וניצח, לאחר שלאורך כל הקטע רכב לאט והעמיד פני חלש וסובל, וכך שמר על כוחותיו. כמו כן, הוא ניצח בשלב נוסף נגד השעון. בשלב ה-13 ניצח שוב בפסגה ועבר גם לראש הדרוג הכללי שבו החזיק עד הסיום. גם ב-2001 זכה ארמסטרונג בארבעה ניצחונות בקטעים מלבד הניצחון הכללי. שני סיים אולריך ושלישי בלוקי.
הטור של 2002.
עם העדרו של אולריך מהמרוץ עקב פציעה בברכו, צפו פרשנים ניצחון קל יחסית לארמסטרונג. אף על פי שסיים רק במקום השני בקטע הראשון של המרוץ נגד השעון, הציפיות לניצחון קל לארמסטרונג התממשו כאשר ארמסטרונג יישם את הטקטיקה הקבועה שלו וניצח בשלב ההררי הראשון. ארמסטרונג ניצח בארבעה קטעים בודדים בנוסף לניצחון הכללי. שני סיים בלוקי ושלישי ריימונדאס רומשאס.
הטור של 2003.