השיר הפך ללהיט ענק כאשר בין היתר הגיע למקום הגיע למקום ה-6 בארצות הברית ולמקום הראשון במצעד "Dance/Mix Show Airplay" (מצעד הדאנס האמריקאי שמבסס את נתוניו על השמעות ברדיו בלבד של שירי דאנס ואלקטרוניקה) ובכך הפך לשיר הרביעי של הלהקה לעשות זאת ובנוסף הוא גם הגיע למקום הראשון במצעד הדאנס והאלקטרוניקה האמריקאי (מצעד המבוסס גם על מכירות משולבות והשמעות של מוזיקה במועדונים) ובכך הפך לשיר החמישי שלהם לעשות זאת.
הצלחה מסחרית.
השיר זכה להצלחה אדירה. הוא נכנס היישר אל המקום השביעי בארצות הברית והגיע למקום השישי בפיק שלו ובכך הפך לשיר הרביעי של הלהקה להגיע לעשירייה הפותחת במדינה. בקנדה השיר הגיע בשיאו למקום השני שהוא מתמקם מאחוריי "Shape of You" של אד שירן. סך הכל השיר הצליח להתמקם ב-20 העליונים ב-25 מדינות שונות, להתמקם במצעדי סוף שנה של 15 מדינות שונות ולהגיע למעמד פלטינה ומעלה או זהב בלא פחות מ-17 מדינות שונות בין היתר בארצות הברית שם הגיע למעמד פלטינה משולשת, באוסטרליה שם הגיע למעמד פלטינה מרובעת ובקנדה שם הגיע גם לפלטינה מרובעת.
ויליאם הודג'קינס
ויליאם מתיו הודג'קינס (באנגלית: William Mathew Hodgkins; 23 בספטמבר 1833 - 9 בפברואר 1898) היה צייר ניו זילנדי מהמאה ה -19.
הוא נחשב ל'אבי האמנות בניו זילנד'. הוא ייסד גלריה לאמנות ציבורית ראשונה בניו זילנד והיה האדם הראשון שפרסם על אמנות ניו זילנדית. הוא היה צייר צבעי מים ועודד את בנותיו לצייר. אחת מהן, פרנסיס הודג'קינס, נחשבה לאמנית החשובה ביותר בבריטניה בזמן מותה והיא עדיין הציירת הגולה הנחשבת ביותר של ניו זילנד.
ביוגרפיה.
ויליאם הוטבל בליברפול 23 בספטמבר 1833 בלב שכונות העוני של העיר. שם אביו היה גם כן ויליאם הודג'קינס. אמו הייתה ג'יין גרוקוט או גרוקוק ואחותו ג'יין נולדה בשנת 1835.
ויליאם מאתיו למד בבית הספר בסטבלי, דרבישייר. ב־1852 אביו עבד בברמינגהאם, אך הוא היה עבד בלונדון. ב־1855 הוא היה בפריז שם סייע ב"עבודה ספרותית" בוורסאי, אולי בהעתקת תכתובות או יצירות גרפיות. עוד בלונדון בשנת 1857 למד והעתיק את ציוריו של טרנר ואמנים אחרים, בהמפטון קורט ובגלריה הלאומית. בשנת 1859 עבד בגלריית הדיוקנאות הלאומית בלונדון.
בין 1856 ל־1858 משפחת הודג'קינס היגרה למלבורן באוסטרליה. באפריל 1862 עזב הודג'קינס את מלבורן להתגורר בדנידין, ניו זילנד.
הוא פגש את רייצ'ל אוון פארקר והתחתן איתה בקתדרלת סנט פול, דנידין, 19 בספטמבר 1865.
הציור המוקדם ביותר הידוע של ויליאם הודג'קינס מתוארך לשנת 1862. לא ידוע כיצד למד ציור. הוא לא הציג בתערוכה שהתקיימה בדנידין בשנת 1865, אך לקח על עצמו את ארגון מחלקת הצילום שלה. הוא ארגן תערוכה לאמנויות יפות בדנידין בשנת 1869 במטרה להקים גלריה לאמנות ציבורית.
הגלריה הציבורית הוקמה בשנת 1875, והוא הקים את מה שהפך במהרה לחברת האמנות אוטאגו. החברה החלה לאסוף תמונות. בשנת 1882 הסכימה מועצת החברה להתחיל "אוסף לאומי של יצירות אמנות". החלטה מה-​​14 באוקטובר 1884 ייסדה למעשה את הגלריה לאמנות ציבורית דנידין המוסד הראשון מסוגו בניו זילנד.
הודג'קינס התדרדר מבחינה כלכלית, ולא צלח בעסקיו. בשנת 1884 העביר את משפחתו מבית במקום טוב בעיר, לקוטג' שכור בפרבר ליד הנמל. בשנת 1888 הוא הוכרז כפושט רגל. הודג'קינס נחלץ מהקשיים האלה, ובסופו של דבר העביר את המשפחה חזרה לבית שכור גדול בעיר. הוא היה מעורב בארגון מחלקת האמנות של תערוכת הים הניו זילנדי והים הדרומי שהתקיימה בדנידין בשנת 1889. באותה שנה הוא הציע את הרעיון של גלריה לאומית במימון ממשלתי עם אוספים בכל אחד מארבעת המרכזים העיקריים.
האמנות של הודג'קינס עצמו התפתחה במידה ניכרת. הוא היה צייר נוף בסגנון הרומנטית של טרנר. הוא קלט סגנונות חדשים כמו זה שהובא על ידי ג'ירולמו נרלי. הודג'קינס אימץ את הציירים החדשים בדנידין והפכו את העיר לזמן מה למרכז האמנות העיקרי בניו זילנד.
הודג'קינס נפטר בדנידין ב־9 בפברואר 1898, הותיר אחריו את אשתו, שתי בנותיו וארבעת בניו.
הוא השאיר את משפחתו ענייה, אך הוא זכור כאדם עליז, שאפתן והגלריה הציבורית שהקים שגשגה. הוא פרסם את התיעוד הראשונה על אמנות ניו זילנדית והותיר אחריו מכלול יצירות שהטובות שבהן הן מהמשובחות מסוגן בניו זילנד.
בנותיו של הודג'קינס איזבל, ובמיוחד בתו הצעירה פרנסיס, קידמו את יחסיו באמנות.
דרכון ירוק
יחסי הונגריה–הפיליפינים
יחסי הונגריה–הפיליפינים הם יחסי החוץ בין הונגריה לבין הפיליפינים.
היסטוריה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1973. ב-7 בדצמבר 2013 נפגש שר החוץ ההונגרי יאנוס מרטוני, עם שר החוץ הפיליפיני אלברט דל רוסאריו, על מנת לבחון הזדמנויות סחר והשקעה בפיליפינים כדי לחזק את הקשרים הדו-צדדיים ולטפח שותפויות לשיתוף פעולה בתחומים כגון השכלה גבוהה, תיירות וקידום תרבות, וניהול מים. בשנת 2016 פתחה הונגריה את שגרירותה במנילה מחדש, לאחר שני עשורים שבהם הייתה השגרירות סגורה.
כיכר קרייר
כיכר קרייר (בצרפתית: Place de la Carrière, מילולית "כיכר הקריירה") היא כיכר עירונית במרכז העיר נאנסי בצפון-מזרח צרפת. מאז 1983 המתחם המרכיב את "כיכר סטניסלאס, כיכר קרייר וכיכר אליאנס" רשום כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
מיקום.
הכיכר ממוקמת צפונית-מערבית לכיכר סטניסלאס המרכזית בעיר העתיקה. כיכר סטניסלאס וכיכר קרייר מחוברים דרך רחוב ארה (Rue Héré) ומופרדים מבחינת התכנון העירוני על ידי שער הניצחון של ארה (Arc Héré). כהרחבה של רחוב ארה, הכיכר מהווה ציר חזותי בין ארמון הדוכס ל"ארמון הממשל" (Palais du Gouvernement).
אטימולוגיה.
בתקופת הדוכסות שימשה הכיכר הארוכה לאימון סוסים ושימשה כזירת תחרות הפלה ברומח וטורנירים. מכאן שמה של הכיכר, "Carrière", שפירושו מסלול מרוצים, המקור למילה "קריירה" המשמשת מתחילת המאה ה-19 לתאר גם את מסלול הקידום המקצועי של אדם.
אדריכלות.
הכיכר המוארכת מחברת את העיר העתיקה עם העיר החדשה של המאה ה-18, שהוקמה על ידי סטניסלאב לשצ'ינסקי דוכס לורן. הצדדים המערבי והמזרחי גובלים בשתי שורות של עצי טיליה. קיר נמוך מקיף את הכיכר, הפינות נוצרות על ידי ארבע מזרקות עם דמויות ילדים. בקצוות הדרומיים והצפוניים גדר ברזל יצוקה גבוהה תוחמת את הכיכר.
היסטוריה.
כיכר קרייר החדשה (Place Neuve Carrière) נוצרה במאה ה-16 כאשר הוגדלו הביצורים של העיר מימי הביניים, ואצילי נאנסי בנו בה את ארמונותיהם. מיום הקמתה היה זה מקום של טורנירים, משחקים ופעילויות רכיבה אחרות. תחריט נאמן של הכיכר מתקופת הרנסאנס הזו, על ידי החרט , ניתן לראות ב בנאנסי.
בסוף המאה ה-16 פרצו הכובשים הצרפתים שער בחומות, "פורט רויאל" (Porte Royale, "השער המלכותי"), כדי ליצור דרך ישירה לעיר החדשה של נאנסי שנבנתה בדרום, מאחורי החומות. מצפון היה אגף של , אגף שנהרס על ידי לאופולד, דוכס לורן שרצה לבנות ארמון לובר חדש שלעולם לא יושלם. בדרום-מזרח נבנה בתחילת המאה ה-18 הארמון "אוטל דה בובו-קראון" (Hôtel de Beauvau-Craon), כיום בית משפט לערעורים, פרי תכנונו של האדריכל .
סטניסלאס לשצ'ינסקי, הדוכס האחרון של לורן, החליט לאחד את העיר העתיקה עם העיר החדשה על ידי שימוש מחודש בכיכר קרייר, בפורט רויאל ובטיילת ענקית שתהפוך לכיכר סטניסלאס. מצפון, על חורבותיו של ארמון הלובר החדש הבלתי גמור של לאופולד, נבנה "פלה דה ל'אנטנדנס" (Palais de l'Intendance, ארמון הממשל הנוכחי) המוקף בקולונדה גדולה חצי עגולה מעוטרת בפסלים ובפרוטומות של אלים אולימפיים, הגובלת בשני ארמונות המתיישרים עם אלה של הרנסאנס הצרפתי, "אוטל ארה" (Hôtel Héré) ואוטל דה מורווייה (Hôtel de Morvilliers). ארמון ממשל נאנסי (Palais du gouvernement de Nancy), בהתייחס לממשל הצרפתי שניהל בפועל את לורן בתקופת שלטונו של סטניסלאס לשצ'ינסקי, קרוי בטעות "ארמון המושל", לכבודו של המושל הצבאי של נאנסי שישב בבניין מאמצע המאה ה-19 עד סוף המאה העשרים.
לאורך כיכר קרייר, בצד המזרחי והמערבי, אוחדו חזית ארמונות הרנסאנס הגובלים בכיכר על ידי האדריכל עמנואל ארה דה קורני (Emmanuel Héré de Corny; 1705–1763) בסגנון קלאסי. מדרום, נבנה פורט רויאל מחדש כשער ניצחון. מדרום-מערב, גם למען הסימטריה הקלאסית, בנויה "בורסת הסוחרים" (Bourse des Marchands), מקום מושבו הנוכחי של בית המשפט המנהלי של נאנסי. הבניין הוא העתק של "אוטל דה בובו-קראון" שמולו. במרכז הוקמה טיילת נעימה, שלאורכה עצי תפוז (כיום עצי טיליה), אגרטלי אבן בסגנון רוקוקו, ובפינות מסודרות מזרקות המייצגות קבוצות ילדים.
הכיכר הייתה קרויה "הרחוב החדש" (rue Neuve) בשנת 1551, "רחוב קרייר" (rue de la Carrière) בשנת 1573, "רחוב קרייר החדש" (rue Neuve de la Carrière) בשנת 1600, "כיכר קרייר" (Place de la Carrière) בשנת 1764, "כיכר הרפובליקה הדמוקרטית" (Place de la République Démocratique) בשנת 1793, "רחוב קרייר" (Rue de la Carrière) בשנת 1839, ואז "כיכר קרייר", "כיכר הפריפקטורה" (place de la Préfecture), "כיכר הארמון" (place du Palais) לפני שקיבלה את שמה הסופי.
אינטל איגנייט
אינטל איגנייט (באנגלית: Intel Ignite) היא תוכנית הצמיחה (אקסלרטור) של אינטל לסטארט-אפים בשלבי גיוס ראשונים, שנוסדה בשנת 2019.
התכנית מציעה חניכה צמודה מטעם מנטורים מנוסים, משאבים והזדמנויות עסקיות לתמיכה בצמיחת הסטרט-אפים המשתתפים.
התכנית החלה לפעול לראשונה בתל אביב, ובשנת 2021 הרחיבה את פעילותה גם לגרמניה.
היסטוריה.