הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים בארצות הברית מגדירה תאונה הקשורה לנהיגה תחת אלכוהול, כל תאונה בה אחד הנהגים המעורבים היה בעל ריכוז של לפחות 0.08 גרם אלכוהול לדציליטר דם. בשנת 2008 נהרגו בתאונות כאלו בארצות הברית 11,773 בני אדם, ירידה של מעל 10% לעומת 2007. בשנים 2007-2008, 31.6% מההרוגים בתאונות דרכים נהרגו בתאונות הקשורות לאלכוהול. המדינות עם שיעורי הרוגים בתאונות הקשורות לאלכוהול הגרועים ביותר הם מונטנה, דרום קרוליינה ולואיזיאנה. לא כל תאונה הקשורה לאלכוהול נגרמה בהכרח בגלל אלכוהול כגורם יחיד או כגורם בכלל, שכן ייתכן שהנהג שאינו אשם בתאונה הוא זה שנמצא אלכוהול בדמו. ההערכות לגבי נפגעים בתאונות הן נמוכות בהרבה וההערכה של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים בארצות הברית היא שכ-10% מהנפגעים בתאונות דרכים נפגעו בתאונות הקשורות לאלכוהול.
בישראל.
בישראל מוגדרת נהיגה בשכרות כמצב בו ריכוז האלכוהול בדם הוא מעל 0.05% (50 מיקרוגרם אלכוהול ל-100 מיליליטר דם). בבדיקה במכשיר ינשוף, אדם נחשב בגילופין אם נמצא שיעור של 250 מיקרוגרם אלכוהול בליטר אוויר שנשף. בעקבות פסיקה של בית המשפט לתעבורה בירושלים, הועלה הרף ל-400 מיקרוגרם בנשיפה, אולם בעקבות ערעור של בית המשפט המחוזי, הוא הורד ל-290 מיקרוגרם. בשנת 2010 הוכנס תיקון לפקודת התעבורה בנוגע לנהגים חדשים, נהגים צעירים, נהגי רכב כבד (מעל 3500 ק"ג (דרגות רישיון C1 ו - C) ונהגי רכב ציבורי (דרגות רישיון D, D1, D2, D3), הקובע שהם יואשמו בנהיגה בשכרות כבר אם ריכוז האלכוהול בדם שלהם הוא מעל 0.01% אחוז (10 מיקרוגרם אלכוהול ל-100 מיליליטר דם) או 50 מיקרוגרם בנשיפה בבדיקת הינשוף.
בין השנים 2014-2018 התרחשו 1,222 תאונות דרכים כתוצאה מנהיגה תחת השפעה אלכוהול או סמים, בממוצע 245 תאונות בכל שנה. בשנת 2018 נרשמה עלייה של כ-10% במספר תאונות הדרכים הקשורות לנהיגה תחת השפעת אלכוהול או סמים בהשוואה לשנת 2017. בכל שנה נפגעים בממוצע 407 בני אדם בתאונות דרכים כאשר לפחות אחד מהנהגים היה תחת השפעת אלכוהול או סמים.
על פי סעיף 39א לפקודת התעבורה, נקבע עונש מינימום של שנתיים שלילת רישיון על נהיגה בשכרות, למעט בנסיבות מיוחדות.
על החומרה שבנהיגה בשכרות אמר השופט אדמונד לוי: "לא ניתן להפריז בחומרה שבנהיגה בגילופין, בה טמון סיכון משמעותי לשלומו של ציבור המשתמשים בדרך, לכך ניתן ביטוי בתקופת הפסילה המנדטורית בת השנתיים, אותה קבע המחוקק כעונש לנהגים שתויים, וממנה רשאי בית-המשפט לסטות אך בהתקיים נסיבות מיוחדות. בית-משפט זה עמד לא אחת על הצורך בביעור התופעה המסוכנת של נהיגה תחת השפעת משקאות משכרים באמצעות ענישה ממשית ומרתיעה. בהתאם לכך, נפסק כי השימוש בסמכות לסטות מעונש הפסילה המינימלי שמור למקרים חריגים ביותר."
כאשר נהיגה בשכרות מסתיימת בתאונה קטלנית (תאונה עם הרוגים), נוהגת התביעה, במקרים רבים, להעמיד את הנהג לדין על עבירת הריגה ולא להסתפק בהאשמה בגרימת מוות ברשלנות. בהתאם לכך, העונשים המוטלים על הנהגים מגיעים למספר שנות מאסר. בתחילת 2011 החמירו שופטי בית המשפט העליון עם נהג שהורשע בהריגה בעת נהיגה בשכרות והעלו את עונשו מ-4 שנות מאסר ל-5.5 שנות מאסר, מתוך מטרה מוצהרת להעלות את רף הענישה.
ההיבט המשפטי.
הכנסת קבעה שנהיגה בשכרות היא עבירה חמורה שבגינה נקבע עונש מינימום של פסילת רישיון נהיגה למשך שנתיים. לפי פסיקה של בית המשפט העליון, אין שיקול דעת לשופט בנוגע לפסילת רישיון נהג המורשע בעבירת נהיגה בשכרות. כמו כן, בית המשפט רשאי להשית עונשי מאסר של עד שנתיים בגין העבירה.
משטרת ישראל פועלת לאכוף את הוראות החוק באמצעות בדיקות ינשוף (נשיפון) אקראיות בעיקר במקומות בילוי. בנוסף, היא עוקבת באופן אקראי באמצעות ניידות סמויות שיצאו ממקומות בילוי וקיים חשד לגביהם שהם נוהגים תחת השפעת אלכוהול. במקרה של חשד לנהיגה בשכרות, הנהגים עוברים בדיקות בשטח ובמרפאות על מנת לבסס ראיות כנגדם.
הגדרה של נהג שיכור.
לפי סעיף 64ב לפקודת התעבורה "נהג שיכור" הוא אחד מאלה:
המחוקק קבע אוכלוסייה מיוחדת אשר עמה החוק מחמיר בנושא, ביניהם נהגים חדשים, נהגים צעירים, נהגי רכב מסחרי ורכב ציבורי.
המחוקק הגדיר מיהו נהג שיכור בחקיקה לפי חריגה מכמויות אלכוהול המותרות בדם לנהגים חדשים, צעירים ומקצועיים; מי שבגופו ריכוז העולה על 50 מיקרוגרם אלכוהול בליטר אוויר נשוף, או בריכוז העולה על 10 מיליגרם אלכוהול ב-100 מיליליטר דם בבדיקת דם. עבור נהגים שאינם חדשים ומקצועיים התקן מחמיר פחות ועומד על 200 מיקרוגרם אלכוהול בליטר אוויר נשוף, 50 מיליגרם אלכוהול במאה מיליליטר דם.
אכיפה משטרתית.
קצין משטרה רשאי לפסול רישיון נהיגה למשך 30 יום במקרה של נהיגה בשכרות. במקרה של תאונה עם נזק ונפגעים רשאי לפסול למשך 60 יום ואילו במקרה של תאונה קטלנית קיימת חובת פסילה למשך 90 יום.
כמו כן, רשאי קצין משטרה להשבית את הרכב ל-30 יום במקרה של נהיגה בשכרות בלי קשר לבעלות הנהג על הרכב. קיימת חובה על הנהג להיבדק במקרה של חשד לנהיגה בשכרות, ניתן לדרוש מנהג גם מתן דגימת דם או שתן לביסוס החשד. במקרה שהנהג מסרב להיבדק, הוא ייחשב כמי שעבר עבירת נהיגה בשכרות.
אולימפיה מילנו
ג'ובאני פיזנו
ג'ובני פיזנו
ג'ובני פיזאנו
צ'יקונגוניה
אלבורז
הרי אלבורז (בפרסית: البرز) הם רכס הרים בצפון איראן, המשתרע מגבול איראן-ארמניה בצפון-מערב, עובר דרומית לקצה הדרומי של הים הכספי ומסתיים במזרח בנקודת הגבול של איראן עם טורקמניסטן ואפגניסטן. הר דמאוונד שמתנשא לגובה 5,610 מטרים, שייך לשרשרת הרים זו והוא ההר הגבוה במזרח התיכון.
אורך רכס הרי האלבורז 600 ק"מ ורוחב הרכס נע בין 60 ל-130 ק"מ.
גאוגרפיה ואקלים.
הרי אלבורז מהווים חיץ בין דרום הים הכספי ורמת קזוין-טהראן. רוחבם הוא 120–130 ק"מ בלבד והם מורכבים מסלעי משקע מהתקופה הדבונית העליונה ועד האוליגוקן, ובמיוחד מסלעי גיר מתור היורה המשוכבים על ליבת גרניט.
האזורים הגבוהים של הרי אלבורז צחיחים ובהם עצים מעטים בלבד - האזור כולו מהווה אזור אקולוגי מובחן המכונה "יער הערבה של רכס אלבורז" (באנגלית: Elburz Range forest steppe). מנגד, המדרונות הצפוניים הפונים לים הכספי מושפעים מהאקלים הממוזג יחסית ומהווים כר פורה להתפתחותו של אזור מיוער בצפיפות המכונה "היערות המעורבים של האזור הכספי-הירכני" (באנגלית: Caspian Hyrcanian mixed forests).
בעונת החורף האזור זוכה למשקעי שלג רבים ובזכותם פועלים בו מספר אתרי סקי ונופש. בין האתרים הללו המפורסמים ביותר ממוקמים בדיזין, שמשאכ, דארבנדסאר וטוחל.
ההרים בדת ובתרבות.
הזורואסטרים מזהים את הרי אלבורז כמקום משכנו של האל פשותנו (Peshotanu) וכת זורואסטרית מסוימת, ה"עילם-י כשנום" (Ilm-e-Kshnoom) מזהה את פסגת הרכס - הר דמאוונד כביתו של אלילם צאחב-י דילאן (בפרסית: "אדון הלבבות"). בשאה נאמה, האפוס הפרסי המפורסם, מדבר פירדוסי על ההרים "כאילו שכנו בהודו". הדבר משקף ככל הנראה שימוש ישן יותר, משום שפסגות רמות גבוהות זכו לשמות דומים ואחדות מהן משמרות אותם עד היום. כך לדוגמה, הוא הר אלברוס בהרי הקווקז, הר אלבריז בקירמן למול מיצרי הורמוז עד למאה ה-19 פסגה בהרי ההינדו-כוש דרומית לבלח' כונתה כך במפות הצבא הבריטי. כל השמות הללו משקפים יסוד לשוני משותף שמקורו ככל הנראה בהר האגדי הארא ברזיאטי שנזכר בכתבי האווסטה (Harā Bərəzaitī). משמעות השם המקורית בשפות הודו-אירופיות הייתה ככל הנראה "מקום משמר גבוה".
שמואל די מדינה
רבי שמואל די מדינה (ידוע בכינוי מהרשד"ם, ה'רס"ו, 1506 – ב' בחשוון ה'ש"ן, 12 באוקטובר 1589) היה מגדולי חכמי סלוניקי, יוון.
קורות חייו.
רבי שמואל די מדינה נולד בסלוניקי בשנת ה'רס"ו, 1506. התייתם מאביו רבי משה בצעירותו וחונך על ידי אחיו הגדול. למד את תורתו מרבי יוסף טאיטאצאק, ורבי לוי בן חביב, וכבר בגיל 25 נודע כתלמיד חכם ורב בעירו.
תפקידו כדיין ופסקיו.
שימש כאב בית הדין והיה ידוע בתקיפות דעתו בתורה ועם זאת בוותרנותו על כבודו האישי ועל כן רבים מאוד סמכו על פסיקותיו ובאו להתדיין בפניו. נשלחו אליו שאלות הלכתיות מאיטליה ומכל אזור הבלקנים, וכאלף מתוכן מקובצות בספרו "שו"ת מהרשד"ם". פסקי ההלכה שלו השפיעו רבות על פסיקת ההלכה בדורות הבאים, עד ימינו.
ראש ישיבה.
עמד בראש ישיבה אשר למדו בה בשיטה ייחודית, והוא עודד את תלמידיו ללימוד עצמאי, כתיבת חידושי תורה וחשיבה ביקורתית. בנוסף היו התלמידים נוכחים בבית דינו וכך למדו בפועל את מלאכת פסיקת ההלכה והדיינות. בין תלמידיו היו רבי אברהם די בוטון ורבי מנחם די לונזאנו.
נכדו, בן ביתו, הוא רבי שמואל חיון, שכתב את השו"ת 'בני שמואל' וכן נכדו הוא רבי שמעיה די מדינה מרבני ויניציאה בתקופת רבי עזריה פיגו.
קולטן מוסקריני
קולטן מוסקריני הוא קולטן למוליך העצבי אצטילכולין אשר קרוי על שם החומר מוסקרין שמופק מהפטרייה "Amanita muscaria" אשר נקשר אליו ואינו נקשר לקולטן השני לאצטילכולין הקרוי קולטן ניקוטיני ובכך מסווג את ההבדל בין שני הקולטנים.