דיולה אלפארי
דיולה אלפארי (במקור משה אדלר, בהונגרית: Alpári Gyula, בגרמנית: Julius Alpári; דונפלדוואר, 18 בינואר 1882 – זקסנהאוזן, 17 ביולי 1944) היה עיתונאי, סוציאל-דמוקרטי יהודי-הונגרי ואחר כך קומוניסט, סגן קומיסר העם לענייני חוץ (סגן שר החוץ) של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, והעורך ראשי בשפה הגרמנית של עיתון הוועד הפועל של הקומינטרן, העיתון הבינלאומי בשם Inprekorr (Internationale Presse-Korrespondenz). המערכת הראשית של העיתון פעלה בברלין, לעיתים קרובות העיתון הופיע בשמונה שפת בין השנים 1921–1939.
ביוגרפיה.
פועל צעיר סוציאל-דמוקרטי.
אלפארי בא לראשונה בקשר עם תנועת הפועלים כסטודנט בברטיסלאבה. משנת 1902 עבד כעיתונאי של נפסבה, בשנת 1903 עבד במזכירות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP), ולאחר מכן כחייל בצבא דיווח לנפסבה על המצב השורר בצבא. משנת 1906 היה אחד הפעילים המובילים בתנועת "הפועל הצעיר" ומשנת 1907 היה עורך כתב העת באותו השם. הוא לקח חלק בארגון ובעבודת המפגש הארצי הראשון של הפועל הצעיר שהתקיים ב-31 במרץ 1907. אלפארי השתתף בקונגרס המייסד של ארגון הפועלים הצעירים הסוציאליסטים ולאחר מכן קיבל עבודה בעיתונים הסוציאל-דמוקרטיים בגרמניה. בשובו להונגריה עבד כעוזר ספרן בבודפשט בבית העם של רובע 6, בתנועת הפועל הצעיר ובאיגודי פועלי הבניין והתחבורה. הוא ארגן סיעת אופוזיציה שמאלית מול הנהגת המפלגה. מסיבה זו, נפתחה נגדו חקירת משמעתית מפלגתית, ובמרץ 1910 גורש מה-MSZDP על ידי קונגרס המפלגה. אלפארי פנה לקונגרס הבינלאומי בקופנהגן וביקר שם את הנהגת המפלגה בתזכיר. הוועדה לבדיקת המנדט של הנציגים הקונגרס לא הכירה במנדט שלו להשתתף, למרות מחאותיהם של ולדימיר איליץ' לנין, רוזה לוקסמבורג וקלרה צטקין.
קומוניסט.
באביב 1911 יזם אלפארי הקמת מפלגת עובדים חדשה. הוא הקים ועדת הכנה והשיק את העיתון בשם ה"סוציאל-דמוקרט". מטרותיו היו קרובות לתוכנית 1903 של ה-MSZDP, אך הוא סירב לשתף פעולה עם המפלגות הבורגניות ותמך בהפרדה בין המפלגה לבין האיגודים המקצועיים. הוא לא הצליח להשיג השפעה רבת היקף בתנועה הסוציאל-דמוקרטית באותה עת. בין השנים 1911–1913 היה הכתב בהונגריה של העיתונים הסוציאל-דמוקרטים הגרמנים. בשנת 1916 קיבל על עצמו עבודת עיתונאי בעיתון היומי האזרחי Neues Politisches Volksblatt כשהופיע בהונגריה. במאמריו תקף בחריפות את הממשלה ותמך בשאיפות השלום המתוארות בוועידת צימרוולד (המפגש הבינלאומי הראשון של קבוצות אנטי מלחמתיות שהתכנס בכפר השווייצרי צימרוולד, בהשתתפות 38 נציגים מ-11 מדינות: רוסיה, פולין, איטליה, שווייץ, בולגריה, רומניה, גרמניה, צרפת, הולנד, שוודיה, נורווגיה). בשנת 1917 הפך לחסיד המהפכה הבולשביקית. בתחילת 1919 הצטרף למפלגת הקומוניסטים של הונגריה, שהוקמה מספר שבועות לפני כן. לאחר מעצרו בפברואר 1919, היה בקשר קבוע עם בלה קון שהיה כלוא כאחד הפעילים המובילים בארגון הקומוניסטי ההונגרי. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה ראש מנהלת העיתונות, חבר מערכת "העיתון האדום", חבר במועצת העובדים והצבא המחוזי ומה-24 ביוני סגן קומיסר העם לענייני חוץ (סגן שר החוץ). לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית היגר לצ'כוסלובקיה, שם השתתף בהקמת המפלגה הקומוניסטית המקומית.
העורך הראשי של Inprekorr.
בשנת 1921, על פי הצעתו של לנין, הקומינטרן השלישי הזמין אותו לעריכה ולארגון של העיתון Inprekorr (Internationale Presse-Korrespondenz) בברלין. מכאן ואילך, הוא ערך את דף המידע הבינלאומי של הקומינטרן בשפה הגרמנית תחילה עבור גרמניה, אוסטריה, שווייץ ולאחר מכן עבור צרפת במשך 20 שנה. בשנת 1924 השתתף בקונגרס החמישי של הקומינטרן ולאחר מכן הצטרף לוועדה המארגנת של ה-KMP. הוא נבחר כחבר בוועד המרכזי על ידי הקונגרס הראשון של ה-KMP. בוועד המרכזי מתח ביקורת על העמדה האולטרה-שמאלית של הנהגת המפלגה, ודחה את רעיון "הדיקטטורה של הפרולטריון החדשה כיעד ישיר". בשל ניגודים עקרוניים ובשל עבודת העריכה שלו, הוא פרש מהוועד המרכזי של ה-KMP בתחילת 1929.
אלפארי נסע לארצות הברית בשנת 1927 להוביל את המאמצים הקומוניסטים לסקר את משפט סאקו וונצטי.
משנת 1935, בפריז, ערך את יורשו של ה-Inprekorr, את ה-Rundschau. בשנות השלושים כתב מספר מחקרים בנושאי המרקסיזם-לניניזם. הוא פעל במפלגה הקומוניסטית של צרפת משנת 1939. בקיץ 1940 נעצר על ידי הגסטפו (אחרי כיבוש צרפת על ידי גרמניה הנאצית ביוני 1940). הוא נכלא ולאחר מכן נלקח למחנה הריכוז זקסנהאוזן. שם סירב לנאצים לכתוב את זכרונותיו מהקונגרסים של הקומינטרן ולכן הוא נורה למוות.
קפלת הגולגלות
אשת חיל (סדרת טלוויזיה, 2018)
אשת חיל (ברוסית: Декабристка) היא סדרת טלוויזיה רוסית המבוססת על סיפור מאת זינאידה לוויצקאיה.
העלילה מספרת את סיפורה של אישה שרצתה להשיג את אושרה – לאחר שהחליטה על מעשה נואש, לנסוע לסיביר להיות עם חתנה העצור בגולאג.
עלילה.
תחילת שנות ה-50, מוסקבה. מזכירת בית המשפט זינאיידה "זינה" אובארובה עברה הרבה צער בחייה: בעלה נפטר במלחמה והאישה נשארה לבדה עם בנה הקטן מישה. עכשיו הילד כבר בן 11 וזינאיידה רוצה למצוא שוב אושר נשי. היא מתכננת להינשא לעורך הדין אלכסיי לוויצקי. הוא מוכשר מאוד, מכיר היטב את הליכי החקיקה והמשפט וחצוף בדרכו שלו. ואף על פי שלוויצקי מגן עד כה רק על הפועלים, הוא כמעט תמיד מנצח בתיק. התובע גרומוב לא אוהב את "העילוי מלנינגרד". הוא עובד במוסקבה זמן רב, תומך בפרקליטות בתיקים פליליים ולוויצקי מנפץ את כל טיעוניו. לגברים יש גם אבן נגף נוספת: "זינה". במשך שנים רבות חיפש גרומוב את טובתה של זינה, אך היא מסרבת לו. ברגע שמתרחש עימות בין לוויצקי לגרומוב, מחליט התובע להשתמש בכל השפעתו כדי לנקום בסנגור הצעיר. הוא ממציא האשמה, ומחסל הן את קריירת עורך הדין המוצלחת של אהובה והן את החתונה הקרובה. לוויצקי נשלח למחנה עבודה של בגולאג במחוז אירקוצק לעשר שנים ארוכות. זינה יודעת רק דבר אחד: היא לא יכולה להישאר במוסקבה כאשר אהובה נמצאת בסיביר באשמת שווא.
הפקה.
העלילה מבוססת על סיפורה של אישה אמיתית, אלמנה, שעבדה בשנים 1949–1951 בבית המשפט המחוזי באירקוטסק כראש המשרד ושחררה יותר מארבע מאות אסירים מהמחנות בהוראות מזויפות. שנה לפני מעצרה עבדה בבית המשפט בשם הנעורים רוגובה בדנייפרופטרובסק. בשנת 1952 נגזרו עליה עשרים שנות מאסר. שוחררה בשנת 1956 בחנינה, עבדה עד מותה בשנת 1992 כמנקה. היא שחררה 410 אנשים: 240 אסירים פוליטיים ו־170 עבריינים.
בשנת 1988, העיתונאי ויטאלי יריומין ראיין את זינאידה גריגורייבנה לוויצקאיה למגזין "סמנה" בספטמבר, בשנת 2012 המפיק יפים ליובינסקי למד על הסיפור. הבמאית אירינה גדרוביץ' ביקרה בקברה בעיר וולז'סקי ושוחחה עם אחייניתה, קראה שוב ספרות דוקומנטרית על תקופתו של סטלין. במהלך יצירת הסרט הסבירה הבמאית: "רצינו שהצופה יבין שהאישה השברירית הקטנה הזו, באופן עקרוני, עשתה מעשה עילאי". את הדיאלוגים בתסריט עזר לכתוב אלכסנדר סידורוב.
הצילומים התקיימו מ-11 בפברואר עד 8 במאי 2017. רוב הסדרה צולמה בקלוגה וסביבותיה מפברואר עד סוף מרץ ובחודש מאי. בתוך שבועיים הפכה אחת היחידות הצבאיות של מוסקבה למושבת עונשין קפדנית עם צריפים, מזנון, יחידה רפואית, ארונית קטנה ומשרד ראש המחנה. הצילומים התקיימו בין התאריכים 20–30 באפריל, 27 ו-30–31 במרץ. צילומי חוץ התקיימו מה־3 עד 15 באפריל במושבת העונשין מספר 51 בעיר ימווה (רפובליקת קומי) בשטח בית סוהר שנבנה בשנת 1937 ונסגר בשנת 2016. בשטח המושבה נבנו מגדלים, גדרות, והמתקנים הקיימים תוקנו ונצבעו והפכו לצריפים.
בסצנות המוניות של הסדרה, עובדי שירות בתי הסוהר ואסירים אמיתיים וביצירת תפאורה נעזרו בכרזות, דיוקנאות של אותן שנים ומבנים קטנים.
על הסט, בשל המחסור העצום בשלג, יצרו את מראה החורף בעזרת אביזרים; באביב, בשל שלג, הם הפסיקו לצלם במשך כמעט חודש. צילומי אולם המשפט התקיימו באחד ממתחמי מוסקבה ב-19 במרץ, במסדרון בית המשפט במיקום אחר ב-1 במרץ.
הסדרה זכתה לביקורות מעורבות.
רוטי
רוטי (בהינדי: रोटी; באנגלית: Roti) הוא לחם שטוח ועגול העשוי מקמח חיטה מלאה ונפוץ במדינות תת-היבשת ההודית.
לחם הרוטי עשוי לרוב מקמח חיטה מלאה בשם אטה (Atta) או דוחן, מלח ומים שאותם מערבבים ומבשלים על מחבת ברזל שטוחה בשם טאווה (Tawa).
הרוטי נחשב למנה ראשונה. בדרך כלל אוכלים אותו לצד רוטב קארי, ירקות, ובתור ליווי למאכלים אחרים.
השם "רוטי" נגזר מהמילה רוטיקה (rotikā), שפירושה "לחם" בשפת הסנסקריט.
גרסאות.
ללחם הרוטי גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית קיימות גם גרסאות נוספות:
Philliecito
Philliecito הוא סינגל שהוקלט על ידי זמרת הרגאטון הדומיניקנית נאטי נטשה, ביחד עם הזמרים הלטיניים ניו גרסיה ובריי, מתוך אלבום האולפן השני שלה, "Nattividad". השיר יצא לאור ב-4 במרץ 2021, על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק לטין ופינה רקורדס, כסינגל החמישי מתוך האלבום.
הסינגל שקדם ל-"Philliecito", היה "Ram Pam Pam", שיצא לאור ב-20 באפריל 2021 ביחד עם בקי ג'י.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי פלו לה מובי, בני בני, רפאל פינה, דדי יאנקי, נאטי נטשה, ניו גרסיה, אקסאונד ובריי והופק על ידי אקסאונד גם כן. כאשר "Philliecito" יצא, נפתח באתר של סוני מיוזיק אנטרטיינמנט עמוד רשמי עבור השיר, בו אוגדו כל רשתות הסטרימינג שהוא הועלה אליהן. הדבר נועד לעזור בקידום המסחרי של השיר ברחבי העולם.