ב-18 במרץ 2015 נחתם במוסקבה הסכם אינטגרציה, לפיו לרוסיה ולדרום אוסטיה יהיה מרחב מכס והגנה יחיד, אזרחי שתי המדינות יעברו את הגבול בצורה פשוטה, הנוהל לקבלת אזרחות רוסית על ידי תושבי דרום אוסטיה באופן פשוט יותר, רוסיה קשורה להיווצרות פנסיות ולמערכת ביטוח הבריאות בדרום אוסטיה. על פי ההסכם, תוקפנות צבאית נגד אחת המדינות המשתתפות תיחשב כתוקפנות נגד שתי המדינות. נשיא דרום אוסטיה לאוניד טיבילוב, הדגיש כי אין תכנון על כניסת הרפובליקה לרוסיה. לדבריו, חתימת האמנה עם רוסיה מותנית במצב באוקראינה, הרחבת שיתוף הפעולה עם נאט"ו והמדינות של גאורגיה. ההסכם לא הוכר על ידי גאורגיה וארצות הברית, שגינו את חתימתו, מכיוון שהם רואים בו פגיעה בשלמותה הטריטוריאלית של גאורגיה.
לאסלו לנדיאל
ארנה לנדיאל
יוז'ף לנדיאל
גזה לנדיאל (סופר)
מלכיאור לנדיאל
גזה לנדיאל (בוטנאי)
גרייגיט
גרייגיט הוא מינרל ברזל סולפידי נדיר, שנוסחתו הכימית היא Fe+2Fe+3S4 ולכן הוא צורה מיוחדת של , ליתר דיוק "סולפיד הברזל (II, III)", המכיל ברזל עם שני מספרי חמצון. גרייגיט הוא המינרל הגופריתי המקביל לתחמוצת הברזל, המינרל מגנטיט (Fe3O4).
גרייגיט מתגבש במערכת הגבישית הקובייתית ומפתח אגרגטים מינרליים כדוריים מתמניונים הצומחים יחד עם משטחים מעוגלים בגודל של עד 0.5 מילימטרים. לעיתים רחוקות הוא מופיע גם כגבישים קובייתיים, גרגרים ואבקות של גרגירים קטנים. המינרל אטום בכל צורה וצבעו כשהוא טרי (מיד שכורים אותו) צהוב ברונזה או ורוד בהיר. אולם באור משתקף, משטחים מלוטשים נראים לבנים בגוון שמנת ובאוויר הפתוח הופך המינרל לכחול מתכתי לאחר זמן מה. לעומת זאת, בצורת אבקה מרוכזת, גוון הגרייגיט הוא שחור-פיח, המקביל לקו השרטוט שלו.
אטימולוגיה וסיווג.
מחברים שונים, כדוגמת מ. ר. פיגוט (M. R. Piggott ) וה. וילמן (H. Wilman) ב-1958 וס. ימגוצ'י (S. Yamaguchi) וט. קצוראי (T. Katsurai) ב-1960, ניבאו את קיומם של סולפידים של ברזל דמויי ספינל מגנטיים עם הרכב בתחום שבין Fe+3S3 לבין Fe+2S4 וסולפידים כאלו סונתזו באופן מלאכותי במעבדה, למשל על ידי א.מ. פרקה (A. M. Freke) ודונלד טייט (Donald Tate) ב-1961.
כמינרל שנוצר בטבע, התגלה ספינל ברזל מגנטי לראשונה באזור צומת קרמר (Kramer Junction) המכונה גם "ארבע הפינות" (Four Corners) (וגם בארות מספר 3, 4 ו-5 של ארבע הפינות) באזור הכרייה מזרחית ליישוב הקטנטן קרמר שבמחוז סן ברנרדינו במדינת קליפורניה בארצות הברית. המינרל תואר לראשונה בשנת 1964 על ידי בריאן ג'. סקינר (Brian J. Skinner), ריצ'רד ס. ארד (Richard C. Erd) ופרנק ס. גרימלדי (Frank S. Grimaldi), שקראו למינרל על שם המינרלוג האמריקאי והכימאי הפיזיקלי ג'וזף וילסון גרייג (Joseph Wilson Greig; 1895–1977).
המינרל מהמיקום המייצג נמצא באוסף המינרלוגי של המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בוושינגטון הבירה, ונשמר תחת האוספים מספר 117502 ו-136415.
הסיווג הנוכחי של הגרייגיט על פי האגודה הבינלאומית למינרלוגיה הוא בקבוצת העל של הספינל. יחד עם המינרלים קדמוינדיט (Cadmoindite), קופרורודסיט (Cuprorhodsite), דוברליט (Daubréelite), אינדיט (Indite), ג'וגולדסטיניט (Joegoldsteinite), קליניניט (Kalininite), לינאיט (Linnaeite), פולידיימיט (Polydymite), זיגניט (Siegenite), ויולריט (Violarite) ושינגג'ונגיט (Xingzhongite) הוא שייך ל"תת-קבוצת הלינאיט" בתוך קבוצת ה"תיוספינל" (Thiospinel group).
כימיה.
בהרכב האידיאלי (תאורטי), כלומר בהרכב הטהור של גרייגיט עם הנוסחה האמפירית Fe+3S4, המינרל מורכב מברזל (Fe) וגופרית (S) ביחס מולרי של 3:4, המקביל ל (אחוז ממשקל המינרל) של 56.64% ברזל ו-43.36% גופרית.
הניתוח המיקרוכימי של תרכיזי המינרלים מהמיקום המייצג אזור "קרמר-ארבע הפינות" (קליפורניה), אשר עם זאת כלל 75% גרייגיט, 10% מרכזיט ו-15% חומר אורגני, וכלל, בנוסף לברזל כמרכיב העיקרי, אטומים של אלומיניום, נחושת, קובלט, מגנזיום, מנגן, נתרן, אשלגן, ניקל, צורן, טיטניום ופלואור בין 0.1 לפחות מ-0.001%. דגימות אחרות מסקטקס במקסיקו, שעברו אנליזה באמצעות , הראו 56.5% ברזל לפי משקל ו-42.2% גופרית לפי משקל, וכן רמות נמוכות של 0.38% ארסן, 0.14% כרום, 0.1% ניקל, 0.08% נחושת ו-0.01% אבץ. דגימה מקורנוול באנגליה (בריטניה) גילתה בנוסף ל-55.9% ברזל ו-42.2% גופרית 1.3% אנטימון, 0.2% נחושת ו 0.1% מנגן (כל הנתונים אחוז במשקל).
גרייגיט יוצר תמיסה מוצקה עם ויולריט (Fe+2Ni+3S4). הברזל בערכיות 3 מוחלף על ידי ניקל.
מבנה הגביש.
הגרייגיט מתגבש במערכת הגבישית הקוביתית בחבורת סימטריות מרחבית Fd m (חבורת סימטריות מרחבית מספר 227) עם פרמטר סריג a = 9.88Å ושמונה יחידות לכל תא יחידה. המבנה תואם למבנה ספינל בו מוחלף החמצן בגופרית (קבוצת התיוספינל).
תכונות.
כמו מגנטיט, גם גרייגיט הוא מאוד מגנטי. מגנטיות זו גורמת גם להצטברות של גרגרי גרייגיט קטנים יותר תוך יצירת אגרגטים גדולים יותר.
המינרל יציב מבחינה תרמית עד 282 מעלות צלזיוס. כאשר המינרל מחומם לטמפרטורות מעל 282 מעלות צלזיוס באמפולה סגורה, הוא הופך לפירוטיט (Fe0.85-1S), ובטמפרטורות גבוהות יותר גם לפיריט (FeS2).
גרייגיט מתמוסס לאט בחומצה הידרופלואורית וחומצת מלח.
היווצרות ותפוצה.
גרייגיט נוצר במשקעים במים. מצד אחד, חיידקים מחזרים סולפטים כמו "", המחזרים סולפט לסולפיד בתנאים אנאירוביים ונייטרליים עד בסיסיים, אחראים להיווצרות. מצד שני עשוי גביש גרייגיט להיות בתאים של חיידקים (התופעה שבה יצורים פועלים בהתאם לשדה מגנטי) שמתיישרים בשורה בעזרת גבישי גרייגיט על פי השדה המגנטי של כדור הארץ.
במיקום המייצג התגלה הגרייגיט יחד עם קלציט, מינרלים מקבוצת הכלוריט, קולמניט (Colemanite) וויאטצ'יט (Veatchite), או יחד עם קלציט, דולומיט, גלנה, מרכזיט, פיריט וספלריט בסקטקס במקסיקו.
כסוג נדיר של מינרל ניתן היה להוכיח את קיומו של הגרייגיט רק במעט מקומות. כ-60 אתרים תועדו ברחבי העולם (נכון לשנת 2020). בנוסף למיקום המייצג באזור קרמרס-ארבעת הפינות במחוז סן ברנרדינו בקליפורניה התגלה המינרל במקומות נוספים בקליפורניה: בכמה אתרי כרייה של בוראטים בבורון (Boron) שבמחוז קרן, כמו גם לפסגת קויוט במחוז המבולדט ומכרה לווייתן (Leviathan Mine) במחוז אלפיין. מקומות נוספים בארצות הברית כוללים אתרים במחוז אלגר במישיגן, מחוז מדיסון במיזורי, מחוז צ'רצ'יל בנבאדה ומחוז אדי בניו מקסיקו. מקומות נוספים שבהם התגלה הגרייגיט כוללים את תצורת חתרורים בישראל, אלבניה, איטליה, צרפת ואף ברכס המרכז-אטלנטי, ובמטאוריט (Yamato 691 meteorite (Y-691)) שהתגלה ב-1969 באנטארקטיקה.
בית הספר גובאט
בית הספר גובאט הוא בית ספר פרוטסטנטי בירושלים. בית הספר הוקם בשנת 1853 ונקרא על שם הבישוף הפרוטסנטי השני של ירושלים, סמואל גובאט שהיה מעורב בהקמתו.
היסטוריה.
הקמת בית הספר.
המקום נרכש בשנת 1847 כבית עלמין עבור האוכלוסייה הפרוטסטנטית בירושלים. קדם לכך אתר קבורה פרוטסטנטי בסמוך לממילא, אך עקב סכסוך "שכנים" עם הקברים המוסלמים, הוקם אתר זה. בשנים שלאחר מכן המקום התרחב לשימושים נוספים ובשנת 1853 החל המקום לפעול, בסמוך לבית העלמין. בין כתליו למדו יחדיו נוצרים, מוסלמים ואף מעט תלמידים יהודים. ניהול בית הספר היה בידי חברת המיסיון הכנסייתית (Church Missionary Society) האנגליקנית. תחילה נקרא בית הספרDiocesan Boys School ורק לאחר מותו של הבישוף גובאט שונה שמו לשם הנוכחי.
בשנים הראשונות לאחר הקמת המדינה.
בין השנים 1948–1967 ירושלים הייתה מחולקת בין ישראל לירדן, בית הספר גובאט היה מובלעת ישראלית בשטח הירדני והנקודה המערבית ביותר הסמוכה לשטח המפורז בגיא בן הינום. בין בית חולים סנט ג’ון בחלקו המערבי של גיא בן הינום ובין בית הספר בצידו המזרחי, נמתח כבל עם גלגלות שחובר לסלע האם של ההר ואיפשר העברת ציוד, תחמושת ואפילו פצועים מצד לצד. כל זאת במעטה סודיות רבה ובאי ידיעה של הבריטים והירדנים. הכבל נמתח בלילות חשוכים והושאר רפוי ומוסווה בשאר הזמן.
בנוסף לכבל נחצבה מנהרה מגיא בין הינום ועד סמוך לבית ספר גובאט, מנהרה זו נפתחה בשנת 2021 לתיירות. המנהרה איפשרה תנועה בין שני חלקי העיר ומעבר בשטח המפורז מבלי שיבחינו בכך.
לאחר מלחמת ששת הימים.
מ-1967 שוכן במקום המכון האמריקאי לחקר ארץ הצבי, מכללה אוניברסיטאית אמריקאית העוסקת בחקר ולימוד ארכאולוגיה ומקרא. מייסד הקולג’, דגלאס יאנג, קבור אף הוא בבית הקברות במתחם.
האתר.
המבנה עוטף את סלע האם של הר ציון מכיוון מערב ודרום, כך שבתוך המבנה ניתן לראות את המסלע המקורי. האבנים הבונות את בית הספר בחלקם אבנים בשימוש משני. ניתן לראות ביסודות אבני גזית צלבניות ויש המזהים אותם אף כקדומות יותר ובקומה השנייה ריצוף אופוס סקטילה בשימוש משני. בשנים האחרונות מתבצעות במתחם חפירות ארכאולוגיות. במסגרת חפירות אלה אותרו מספר מקוואות מתקופת בית שני, שרידי חומת אודוקיה מהתקופה הביזנטית ומפתן שער המזוהה, על פי הכתוב בכתביו של יוסף בן מתתיהו, כשער האיסיים. במפת אילש - ירושלים ממעוף הציפור בית הספר גובאט נמצא בין המבנים שניתן לראות מחוץ לחומות העיר.
בבית עלמין הפרוטסטנטי קבורים אנשים, אשר חלקם בעלי חשיבות רבה בהתפתחות העיר ירושלים בשלהי התקופה העות’מנית ובתקופת המנדט הבריטי. בין הקברים הרבים ניתן למצוא את קברו של קונרד שיק, פלינדרס פיטרי, שנלר, ג'יימס סטארקי, הבישוף גובאט ועוד.