סוגים שונים של תרופות משמשים לטיפול בפוביות כמו פחד מגבהים, כולל תרופות נוגדות חרדה מסורתיות כגון בנזודיאזפינים ואפשרויות חדשות יותר כמו תרופות נוגדות דיכאון וחוסמי בטא.
פרוגנוזה.
כמה טיפולים להורדת רמת הרגישות מייצרים שיפורים לטווח הקצר של הסימפטומים. הצלחה בטיפול לטווח ארוך הייתה קשה להגדרה.
אפידמיולוגיה.
צורה קשורה, קלה יותר של פחד מופעלות חזותית או חרדה הנקראת אי סבילות גובה חזותי. עד שליש מהאנשים עשויים לחוות רמה מסוימת של חוסר סובלנות בגובה חזותי.
חברה ותרבות.
בסרטו של אלפרד היצ'קוק "ורטיגו", ג'ון "סקוטי" פרגוסון, שמשחק אותו ג'יימס סטיוארט, נאלץ להתפטר מהמשטרה לאחר תקרית שגורמת לו לפתח אקרופוביה וסחרחורת. המילה "סחרחורת" נזכרת רק פעם אחת, בעוד ש"אקרופוביה" מוזכר מספר פעמים. בשלב מוקדם של הסרט, פרגוסון מתעלף תוך טיפוס על סולם. ישנם הפניות רבות ברחבי הסרט מחשש לגבהים נופלים.
מושבת עונשין
מושבת עונשין הוא כינוי של מקום רחוק אליו שלחו נידונים למאסר כדי לרצות את עונשם. הייתה זו בדרך כלל קולוניה מרוחקת של מדינה אירופאית, שהאסירים שימשו בה כוח עבודה זול כדי לסייע ביישוב הארץ, והורחקו מקרבת אזרחים הגונים במדינותיהם שלהם. כך לדוגמה יבשת אוסטרליה, שהייתה דומיניון בריטי, שמשה שנים רבות כמושבת עונשין לאסירים מהאיים הבריטים.
צרפת.
מושבות העונשין הידועות של צרפת היו בקולוניות הבאות:
בריטניה.
מערכת המשפט הבריטית נהגה לשלוח עבריינים לגלות באוסטרליה ובטסמניה הסמוכה ובשנים הראשונות לגילוי אמריקה גם שלחה אסירים למושבות עונשין בצפון אמריקה.
ישראל.
עם הקמת מדינת ישראל היה נוהג לשלוח עבריינים לגלות באילת. העיר הדרומית הייתה מנותקת מיתר חבלי הארץ ופרנסי היישוב התקשו לשלוח את אזרחי המדינה הצעירה אל כותלי הכלא, לאחר הסבל שעברו חלק מהם במחנות הריכוז ואי הרצון להושיבם שוב מאחורי הסורגים.
שופטים לעיתים התירו למורשעים לבצע עבודות שירות באילת גם אם אינם תושבי העיר, אך עקב פניית העירייה לנשיאת בית המשפט העליון פורסמה הנחיה לשופטים להימנע מכך.
רוסיה.
מערכת המשפט הרוסית נוהגת לשלוח אסירים ועבריינים מסוכנים למושבות תיקון. בשנת 2004 היו 760 מוסדות כאלה. בשנת 2012 דיווח שירות בתי הסוהר הפדרלי הרוסי כי 585,000 אסירים מרצים עונשים במושבות התיקון, יותר מ-260,000 האסירים שהוחזקו במתקני מאסר סגורים. ב וב, אחת ממושבות העונשין הידועות היה כלא שליסלבורג על האי שליסלבורג.
צ'יינלונג, קיסר סין
צְ'ייֵנְלוֹנְג (במנדרינית תקנית: 乾隆, בפין-יין: Qiánlóng; 25 בספטמבר 1711 – 7 בפברואר 1799) היה קיסר סין בן שושלת צ'ינג, שמלך על ארצו למעלה משישים שנה ונחשב לאחד השליטים הנבונים ביותר בתולדותיה. שלט מ-18 באוקטובר 1735 עד 9 בפברואר 1796.
תקופתו של צְ'ייֵנְלוֹנְג נחשבת לשיא בשלטון המאנצ'ו ואחד מתורי הזהב של סין, כשבתקופתו הקיסרות הגיעה לשגשוג כלכלי, תרבותי וצבאי. להוציא את סבו, קָאנְּגשִ'י, צְ'ייֵנְלוֹנְג נחשב לקיסר צ'ינג המוכשר והטוב ביותר. לאחר השלמת כיבוש סין גופא, השתלט צבאו על שטחים נרחבים שהביאו את ההתפשטות הטריטוריאלית לשיא. בין השנים 1750–1790 יצא צְ'ייֵנְלוֹנְג במערכה לכיבוש מערב סין, לתוך מרכז אסיה. לכיבושים אלה הייתה משמעות רבה, הם הגדילו את שטח הקיסרות בלמעלה ממחצית. האזורים הכבושים אינם מאוכלסים בצפיפות אך מאפשרים שליטה במחצבים, שליטה בסחורות וזרימתם ממערב מזרחה. האוכלוסיות שנכבשו היו לאמאיסטיות (בודהיזם טיבטי/מונגולי) או מוסלמיות. צְ'ייֵנְלוֹנְג נקט בגישה של מתן אפשרות של אוטונומיה דתית גדולה באזורים הנכבשים, הרבה יותר מאשר בסין גופא. מבחינה מסחרית החיבור עם מרכז אסיה השפיע על הקורה בתוך סין. יש בתקופה זאת עליה בהיקפי הסחר, זרימת סחורות ממזרח למערב ולהפך. ישנה פריחה מחודשת לדרכי המשי, כולל מסחר עם אירופה במידה מסוימת, אם כי משלחת ששלחה בריטניה אל סין בראשות הרוזן ג'ורג' מקרטני שנפגשה עם צְ'ייֵנְלוֹנְג ב-1793, במטרה להגדיל את היקף הסחר, נדחתה באדיבות, בטענה שסין לא זקוקה לדבר. עליה במסחר גררה ניידות וזרימה של אנשים ורעיונות ממקום למקום.
צְ'ייֵנְלוֹנְג היה גם איש תרבות, שמרן ונהנתן. הוא היה משורר ברוך כישרון שחיבר למעלה מ-30 אלף שירים. מבחינה תרבותית תקופתו נחשבת לשמרנית מאוד. צְ'ייֵנְלוֹנְג מדגיש בתקופתו ערכים קונפוציאניים היררכיים. את הכבוד בין שליט לנשלט, גבר לאישה, הורים וילדים (כיבוד אבות) וחברות ונאמנות בין חברים. צְ'ייֵנְלוֹנְג השתדל לפאר את עצמו בתקופתו, הרבה יותר מאשר עשו זאת קודמיו. הוא פיתח פרויקטים תרבותיים שונים. השקיע בבניית מבנים מפוארים. הוא פיתח מאוד את אוספי האומנות של הקיסרות. הוא הרחיב והעמיק את אגם קונמינג והגדיל את ארמון הקיץ בבייג'ינג ובנה את ספינת השיש המפורסמת בגדת האגם. מבחינה אסתטית ופוליטית בחר צְ'ייֵנְלוֹנְג להקרין דימויים שונים למגזרים שונים. הוא היה ראוותני בשלטונו ובטעמו האסתטי.
צְ'ייֵנְלוֹנְג, אשר תמיד דרש בזכות כיבוד אבות, בחר, מתוך כבוד לסבו, הקיסר קאנגשי, אשר מלך למשך התקופה הארוכה ביותר בסין, לפרוש מתפקידו ולהעבירו לבנו לאחר 61 שנות שלטון. כלומר, חצי שנה פחות מסבו, ובכך תקופת מלוכתו שלו הייתה קצרה יותר. למעשה, המשיך למשוך בחוטים שלוש שנים נוספות, עד מותו בשנת 1799, מה שהופך אותו בפועל לשליט לאורך התקופה הארוכה ביותר בסין.
קודם לעלייתו לכס.
שנותיו הראשונות.
שמו הפרטי של הקיסר לעתיד בעת נולד היה חונְגּלִי (שם שנאסר לקרוא בו לאחר שעלה לשלטון עקב הטאבו על שמות הקיסרים), והוא היה בנו השני של יִינְזג'ן, הרביעי בבניו של קָאנְגשִׂי, קיסר סין ורעייתו הקיסרית, שְׂיַאו שֶׁנְג-שְׂײֵן. חונְגּלִי נולד בבייג'ינג, בירת שושלת צ'ינג, בשנת 1711, אך הוא נולד מחוץ לעיר האסורה ומחוץ לעיר הקיסרית. חונְגּלִי נפגש לראשונה עם סבו הקיסר בעת היה בן 10 (זאת מכיוון שלא היה בנו של היורש המיועד שכן יִינְזג'ן היה הרביעי בבניו של הקיסר קָאנְגשִׂי) הוא היה הנכד החביב על הקיסר קָאנְגשִׂי, אשר חיפש בצאצאיו יורש אשר ילך בדרכי הקונפוציאניזם כמותו. חונְגּלִי, כרצון אביו, חונך באופן פרטי בידי שני פקידים רבי השפעה בחצר הקיסרית של שושלת צ'ינג והוכיח יכולות אינטלקטואליות עוד מצעירותו. בגיל 11, יצא חונְגּלִי עם סבו הקיסר למסע ציד בעתו הם הופתעו מדוב שתקף אותם. במהלך הריגת הדוב בידי קָאנְגשִׂי נותר חונְגּלִי יציב ושמר על היציבות של סוסו עליו רכב. חונְגּלִי הפך בכך לנכד האהוב של הקיסר קָאנְגשִׂי, אשר נפטר בסוף אותה השנה.
יורש העצר.
יִינְזג'ן, שנראה כראוי ביותר בבניו של קָאנְגשִׂי, נבחר לרשת את אביו ונטל על עצמו את התואר יוּנְג-גֶ'נְג, קיסר סין. בחודשים הראשונים לשלטונו, יוּנְג-גֶ'נְג הסדיר את סמכותו לעומת אחיו הגדולים שנאבקו בו על הכס. לאחר מכן מונה חונְגּלִי לנסיך קיסרי. בנקודה זאת היה לחונְגּלִי אח אחד מבוגר ממנו, חונְגּשְׁה, אותו אביו החשיב כלא ראוי לרשת את הכתר. יוּנְג-גֶ'נְג העדיף שבנו חונְגּלִי יירש את הכתר אף על פי שלא היה הבכור, טענה זאת חוזקה בידי העובדה שבחייו, הקיסר קָאנְגשִׂי העדיף גם כן את חונְגּלִי על גבי נכדים אחרים. בתגובה, חונְגּשְׁה הביע את תמיכתו בטענתו לכתר של יִין-סְה, אחיו של יוּנְג-גֶ'נְג ויריבו הפוליטי. בניסיון לחזק את מעמדו, יוּנְג-גֶ'נְג הוציא צו קיסרי במסגרתו גירש את חלק מאחיו, בהם יִין-סְה, מהשושלת הקיסרית - אייסין גיורו. חונְגּשְׁה בהמשך גורש מהעיר הקיסרית וסירב להתנצל בפני אביו. בשנת 1726, יוּנְג-גֶ'נְג מחק את בנו חונְגּשְׁה מהרשמים הקיסריים ובשנה לאחר מכן מת חונְגּשְׁה בנסיבות לא ברורות, מה שהותיר את חונְגּלִי בתור יורש העצר הקיסרי. חונְגּג'וֹאוּ, אחיו הצעיר של חונְגּלִי, לא התעניין בפוליטיקה ושמר על עצמו מחוץ ליריבות הפנים משפחתית. בשנת 1727 בחר הקיסר יוּנְג-גֶ'נְג באשת האצולה המנצ'ורית; שְׂיַאו שְׂײֵן-צ'וּן, להיות רעייה לחונְגּלִי.
בשנת 1733, הועלה חונְגּלִי בידי אביו לתפקיד הנסיך מהמדרגה הראשונה, משמע שניתנה לו סמכות להתחיל להתערב בנושאי הממשל והמנהל באימפריה לקראת ירושת הכתר שלו. בעת היה יוצא יוּנְג-גֶ'נְג מן הבירה למסעות ומשלחות, הוא היה נוהג להותיר את חונְגּלִי לנהל את מדיניות הפנים של האימפריה בעוד נעדר. במטרה להעביר את הירושה בינו לבין בנו חונְגּלִי בצורה שקטה ויציבה, הקיסר יוּנְג-גֶ'נְג פיתח מערכת בחירת יורש חדשה. לפי מערכת זאת, קודם למותו של קיסר הוא ירשום בצוואתו את יורשו המיועד. הצוואה תישאר סגורה עד מותו של הקיסר, בעת מותו היא תינתן לאחד מאנשי סודו של הקיסר שיקריא אותה בטקס רשמי ויכריז על הקיסר החדש שנבחר. במהלך השנתיים בין 1733–1735, נותר חונְגּלִי בבירה, שם למד אמנויות לחימה, קליגרפיה וקיבל ניסיון בניהול ענייני פנים במנהל המדינה. בשנת 1735 נפטר הקיסר יוּנְג-גֶ'נְג לאחר 13 שנות שלטון, בצוואתו האחרונה התגלה חונְגּלִי בתור הקיסר המיועד והפך בטקס רשמי בקיסר סין. עם עלייתו לכס לקח על עצמו הקיסר החדש את השם הקיסרי צְ'ייֵנְלוֹנְג, משמע "שגשוג כביר".
קיסר סין.
ירושת הכתר.