הזיכרון האירועי ייחודי לאדם והוא מאפשר לו להיזכר בעבר ולתכנן את העתיד. למעשה, יכולת קוגניטיבית מורכבת זו היא החוליה המאוחרת ביותר בשרשרת ההתפתחות האבולוציונית. היא מאפשרת לאדם לדמיין מציאות שונה מזו של ההווה, אשר ניתן לפעול להגשמתה.
הידע האפיזודי ניתן לרכישה באופן חד פעמי על ידי צעד לימוד בודד. עם זאת, הזיכרון האירועי רגיש במיוחד לשכחה. אחת הדרכים לשפר את סיכויי השליפה של מידע אפיזודי היא על ידי ארגון סובייקטיבי שלו באופן שיוצר משמעות אישית (שיכולה להיות שונה עבור כל אדם).
תפקיד ההקשר.
כאמור, הזיכרון האירועי כולל זכרונות אישיים בעלי אופי אוטוביוגרפי.
כדי לשלוף מידע מהזיכרון האפיזודי יש צורך במצב מיוחד של מודעות אוטונואטית לידע כחוויה אישית בה האדם כולל את עצמו בזיכרון. זהו אפוא מידע הנשלף כחלק מהיזכרות בחוויה אישית מן העבר. בהתאם לכך הוא נשלף במסגרת הקשר של אירוע ספציפי בעל מאפיינים רבים הכוללים: זמן, מקום, מצב רגשי ועוד.
ישנן חוויות רבות המאפשרות חשיפה למידע באופן אישי. לדוגמה: צפייה בסרט, האזנה לסיפור או הרצאה, שקיעה בדמיונות או בניית תוכניות לעתיד.
בקרב תלמידים וסטודנטים הזיכרון האירועי מתקשר תהליך הלמידה לקראת מבחן. הוא בא לידי ביטוי בשליפת החומר המבוקש בעת המבחן, על ידי הניסיון להעלות בזיכרון את ההקשר הספציפי שבו הוא נלמד. כלומר את האירוע הספציפי או האפיזודה שבה נלמד החומר. באופן שליפה זה לעולם לא ישלף רק המידע המבוקש באופן "נקי", אלא יתלוו אליו תמיד פרטי ההקשר הספציפי של אפיזודת הלמידה. כן מתלווה לשליפת המידע מהזיכרון האירועי תחושה של מודעות עצמית לחוויה האישית של למידת המידע בעבר, ולא רק מודעות לעצם הידע הנלמד עצמו.
הקשר לזיכרון הסמנטי.
הזיכרון האירועי והזיכרון הסמנטי משקפים מערכות עצביות שונות של הזיכרון המפורש.
להבדיל מהזיכרון המרומז, שני סוגים אלו של הזיכרון המפורש מתאפיינים בכך שאת הידע המאוחסן בהם ניתן לתאר בקלות במילים.
קידוד מידע חדש בזיכרון האפיזודי מסתייע בידע קודם וסכמות הקיימים בזיכרון הסמנטי. ניתן לשנות את המידע החדש המקודד באופן זה כדי שיתאים לידע הקודם.
שנה טובה
הבונדסליגה לנשים
הבונדסליגה (מגרמנית - Bundesliga - "הליגה הפדרלית") היא ליגת כדורגל הנשים הבכירה בגרמניה, הנחשבת לאחת הליגות הטובות בעולם. הליגה הוקמה על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית בשנת 1990, והיא מבוססת ברובה על המודל של הבונדסליגה לגברים. הליגה מורכבת מ-12 קבוצות, כאשר שתי הראשונות בכל עונה מעפילות לליגת האלופות, ואילו שתי האחרונות נושרות לליגה השנייה. כל עונה מתחילה לקראת סוף הקיץ ומסתיימת באביב, כאשר בזמן החורף ישנה פגרה.
מבנה והיסטוריה.
הבונדסליגה הגרמנית לנשים הוקמה בשנת 1990 על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית. בתחילה, המשחקים נמשכו כ-80 דקות בלבד, ורק שנתיים לאחר מכן הוחלט לקיים אותם כסדרם (45 דקות בכל מחצית). באותם ימים הורכבה הבונדסליגה משתי ליגות מחוזיות (צפון ודרום), בנות 10 קבוצות על אחת. בסיום השלב הראשון, שתי הראשונות בכל מחוז נפגשו זו עם זו, ובסיום משחקים אלו נקבעה אלופת המדינה. מבנה זה התקיים עד עונת 1997/98, אז הוחלט על איחוד שתי הליגות לליגה אחת כוללת. כיום בליגה משתתפות 12 קבוצות המקיימות ביניהן שני מפגשים, אחד בכל סיבוב, האחד בבית והשני בחוץ, ובסך הכל משחקות 22 משחקים בעונה סדירה. בסוף העונה שתי הקבוצות שסיימו במקומות האחרונים (11–12) יורדות לליגת המשנה; שתי הקבוצות שסיימו ראשונות בליגת המשנה מעפילות לבונדסליגה, הליגה הראשונה.
קבוצות הבונדסליגה זוכות להצלחה רבה גם בזירה הבינלאומית. ארבע קבוצות גרמניות זכו בליגת האלופות, כשהשיאנית היא FFC פרנקפורט שקטפה את התואר ארבע פעמים. רבות משחקניות הליגה זכו להכרה בינלאומית, כשהבולטת מכולן היא בירגיט פרינץ - כדורגלנית השנה של פיפ"א במשך שלוש שנים וסגנית מלכת השערים של גביע העולם בכל הזמנים. פרינץ גם מחזיקה במספר מרשים של עשר אליפויות בונדסליגה (שתיים עם פ.ס.וו פרנקפורט ושמונה עם FFC פרנקפורט). שיאנית השערים של הליגה בכל הזמנים היא קרסטין גרפרקס ששיחקה בהייקה ריין ובFFC פרנקפורט, וכבשה לזכותן 206 שערים.
מלכות השערים של הליגה בכל הזמנים.
הרשימה מתייחסת רק לתקופה שמאז 1997, השנה בה אוחדה הליגה.
שנות טובות
המלחמות הקוילה - סוריות
קונסטנטין טנאסה
קונסטנטין טנאסה (ברומנית: Constantin Tănase, 5 ביולי 1880 וסלוי - 29 באוגוסט 1945 בוקרשט) היה שחקן קומדיה ורוויו, במאי ומפיק רומני, דמות מפתח בהיסטוריה של תיאטרון הרוויו ועולם הבידור ברומניה.
פרטים ביוגרפיים.
קונסטנטין טנאסה נולד בשנת 1880 בעיר וסלוי שבחבל מולדובה ברומניה. אביו, יון טנאסה, היה לבורנט בבית מרקחת.
לא הצטיין בלימודים בבית הספר, אלא במוזיקה ובהתעמלות. מנעוריו התאהב באמנויות הבמה אחרי שפקד את המופעים שבגן "פרז'ואלה" בעיר הולדתו, שבו התארחו להקות תיאטרון עממי עם שחקנים כמו זכריה בוריינסקו וי. ד. יונסקו. יחד עם מספר חברים טנאסה הקים קבוצת תיאטרון חובב ששיחקה במרתף ביתו סצנות ממחזות כמו "האומן מנולה", "קפטן וולטרו מרצ'יניאנו" או "קונסטנטין ברנקוביאנו". לפעמים שיחקו באסם של המשק ואפילו בלול.
ניסיונו המקצועי הראשון כשחקן היה לו בלהקת התיאטרון ביידיש של מרדכי סגלסקו שגייסה אותו למופעיה בעיר וסלוי. בשנת 1896 סיים קונסטנטין את לימודי הגימנסיה וחרף רצונו להיות שחקן, ניסה להירשם קודם לבית הספר התיכון הצבאי בעיר יאש, אולם נדחה בבדיקה הרפואית. ניסה בהמשך את מזלו בתיכון ע"ש ניקולאיה בלצ'סקו בעיר בראילה, שם התקבל אך נאלץ להפסיק את לימודיו בגלל חוסר אמצעי מימון.
בבראילה עשה היכרות עם המורה והסופר יון אדם שעמד לנסוע להשתלמות בבלגיה והציע לו להיות ממלא מקומו בבית הספר בכפר קורסשט, ראחובה. טנאסה הצליח להסתדר עם תפקידו אך נכנס מהר למריבות עם מנהל בית הספר ועם כמה מעמיתיו. בעזרת יון אדם קיבל לאחר מכן משרה חדשה ביישוב חרשובן, פויינשט, שם לימד בזמנו הסופר אלכסנדרו ולאחוצה.
במקום החדש הצטיין טנאסה בסגנון ההוראה המקורי ובשימת דגש על שיעורי המוזיקה וההתעמלות, מה שמשך תלמידים חדשים לבית ספרו. אהב לשלב את ההורים בפעילויות בית הספר, במיוחד בטיולים שארגן במסגרת שיעורי הגאוגרפיה וההיסטוריה. בסופו של דבר פעילותו הפופולרית והעצמאית לא מצאה בעיני כמה מנכבדי היישוב, אשר השיגו את פיטוריו.
באוקטובר 1899 התגייס טנאסה בהתנדבות לגדוד 1 של חיל ההנסדה הקרבית בבוקרשט. אחרי השרות הצבאי הגשים את חלומו והתקבל לקונסרבטוריון לאמנויות הבמה, בו סיים את לימודיו בשנת 1905.
התחיל לעבוד בתחום התיאטרון ובשנת 1917 נשא לאשה את וירג'יניה ניקולסקו.
פעילותו האמנותית.
בשנת 1919 הקים להקה משלו - תיאטרון "קרבוש" שהפך לתיאטרון הקברט והרוויו המפורסם ביותר של בוקרשט.
התיאטרון קיים עד ימינו כשהוא מוסד ממלכתי הנושא את השם "תיאטרון הרוויו ע"ש קונסטנטין טנאסה" ומושבו באותה כתובת בקאליה ויקטוריי (שדרות הניצחון) 33-35 במרכז העיר.
לפי מסורת של שחקני קומדיה גדולים, יצר טנאסה גבור טיפוסי, זה של האזרח הפשוט, מושפל ומסכן, תמיד בעימות עם הבירוקטיה של המנגנון הממלכתי. דמות זו שטנאסה גילם, לבוש בחליפת משבצות קלאסית, עם פרח חרצית בלולאה ומקל הליכה אופנתי, הפך לדובר של מעמד חברתי שלם ומשך עליו לא פעם את תשומת הלב של הצנזורה.
עם להקתו ערך טנאסה סיורי הופעות רבים ברחבי רומניה ופעם אחת לפחות בטורקיה. טנאסה הופיע מספר פעמים גם בפריז.
בתיאטרון קרבוש, סייע טנאסה לזינוק הקריירה של אמנים רבים, ביניהם הזמרת מריה טנאסה, שלא הייתה קרובת משפחה, ושל השחקן הקומדיה הוריה שרבנסקו.
בשנים 1939 - 1944 מופעיו היו מבוססים על טקסטים שכתב עבורו יון פריביאגו.
בעת רדיפות היהודים בימי המשטר שצבאי-פשיסטי ברומניה בשנים 1940–1944 סייע טנאסה לעמיתים יהודים שהופעתם נאסרה בתיאטרון שלו ובכל תיאטרון רומני. המשיך לשלם את משכורתם של מספר אמנים יהודים שעבדו איתו קודם לכן, ביניהם נ. סטרויה והאחיות הנרייטה ותאודורה גמברטו. ביקר לעיתים במופגן במופעים של התיאטרון באראשאום שנועד על ידי המשטר לשמש רק את הקהל היהודי.
מותו.
טנאסה נפטר בבוקרשט בשנת 1945. לפי שמועות שנפוצו בקרב העם נרצח על ידי הסובייטים. זאת בגלל קופלטים סטיריים על חשבון מעשי שוד של חיילים סובייטים, שאחדים מהם נהגו ל"הפקיע" מהתושבים שעונים וחפצים אישיים אחרים, תוך פניה עם הדרישה "דאוואי צ'אס" (תן את השעון).
לפי עדות אחד מקרובי משפחתו לקה באי ספיקת כליות חדה אחרי שימוש מופרז של טבליות אספירין.
תמירון מצוי
תְּמִירוֹן מָצוּי (לעיתים מכונה גם: אֶרֶךְ רָגְלַיִם, שם מדעי: "Himantopus himantopus") הוא מין של עוף ממשפחת הסייפניים. לתמירון רגליים ארוכות ומכאן שמו. הוא נפוץ ממערב אפריקה ועד אירופה ליד מקווי מים רדודים (בריכות דגים, אגמים ונחלים).
מראה.
רגליו גבוהות ודקות ומקורו ארוך ודק. משקל התמירון מגיע עד 160 גרם, ואורך גופו מגיע עד 36 ס"מ.
גב התמירון, כנפיו ומקורו שחורים, רגליו ורוד כהה ושאר גופו לבן.
מזון.
התמירון ניזון לרוב מחרקים, סרטנים קטנים, רכיכות, דגים וראשנים.
נדידה.
התמירון חי בלהקות קטנות, חלקן נודדות.
בישראל ישנן מושבות קבע של תמירונים ובנוסף ישנם תמירונים שחורפים בישראל (הם מגיעים בסתיו ועוזבים עם בוא האביב).
חיזור וקינון.