בלה גוטמן נולד במשפחה יהודית כבנם של יונה גוטמן ושל אטל פרייס. לפני מלחמת העולם השנייה הוא עבד כפקיד בנק. הוא נלקח בשואה לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). אחרי המלחמה הופיע בציבור עם מאמרים הומוריסטיים וסצינות קברט. הסצינות שלו הועלו על במת התיאטראות: "קברט פודיום", "הוריאטה הקאמרי", הבמה העליזה. בנוסף לכך הוא היה מנחה מבוקש ברדיו לצד דז'ה קלר, סילארד דרווש.
אשתו השנייה הייתה השחקנית ארז'י שומוג'י. משנת 1947 ועד מותו עבד בשבועון ההומוריסטי לודאש מתי, עורך אחראי עד 1953, ועורך ראשי בין השנים 1953–1956. (בתפקיד זה ירש אותו יהודי אחר, לאסלו טאבי).
עבודותיו.
מספר הופעות הבכורה של יצירותיו שנרשמו במאגר התיאטרון : 47.
הראל בית-און
הראל משה בית־און (נולד ב־5 ביולי 1959) הוא איש עסקים ישראלי, פעיל בתפקידי ניהול בחברות היי־טק וכמשקיע הון סיכון. הוא מייסד־שותף בקבוצת ויולה , שותף כללי וממייסדי קרן הון הסיכון ויולה ונצ'רס ומייסד ושותף־מנהל בויולה צמיחה – Viola Growth.
קריירה עסקית.
בית־און בעל תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר מוסמך במנהל עסקים מ־MIT Sloan בית ספר לניהול של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
בשנים 1994–2005 שימש בית־און בתפקיד מנכ"ל, נשיא ויו"ר של חברת טקנומטיקס, והוביל אותה עד למכירתה בשנת 2005 לחברת UGS בסכום של 228 מיליון דולר. במהלך שמונה השנים שבהן ניהל את החברה, צמחה החברה ל־650 עובדים עם מכירות של מעל ל־100 מיליון דולר. טקנומטיקס עסקה בדיגיטציה של תהליכים בתעשיית הרכב, התעופה והאלקטרוניקה ופיתחה כלים לתכנון, סימולציה ואופטימיזציה של מערכי ייצור.
בשנת 2000 ייסד בית־און את קבוצת ויולה, יחד עם שלמה דוברת, אבי זאבי ואהרן דוברת, ושימש כשותף בקרן כרמל ונצ'רס (בהמשך שם הקרן שונה לויולה ונצ'רס).
בין השנים 2004–2006 כיהן כיו"ר חברת ECtel, מקבוצת ECI Telecom.
בשנת 2006 כיהן כיו"ר חברת לומניס. בית־און הצטרף לחברה כשהחברה הייתה על סף פשיטת רגל והוביל בה השקעה של כ־150 מיליון דולר. במהלך כהונתו הונפקה החברה בנאסד"ק ולבסוף נמכרה בשנת 2006 לקבוצת XIO תמורת 514 מיליון דולר.
בשנת 2008 ייסד את ויולה צמיחה (Viola Growth), שהתמקדה בהשקעות צמיחה בחברות טכנולוגיה.
ביוני 2018 מונה בית־און ליו"ר הוועד המנהל של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בית־און מכהן כחבר דירקטוריון פעיל של כמה חברות: SimiliarWeb,Pyramid Analytics, Ex:co, Behalf, Cyberint, Glasses USA, וכיו"ר דירקטוריון בגאון אחזקות.
שימש כדירקטור גם בחברות לומניס, עמיעד מערכות מים, אירונאוטיקס, זנד טכנולוגיות ומטומי מדיה גרופ.
קבוצת ההשקעות ויולה.
בשנת 1999 נוסדה קרן הון הסיכון "כרמל ונצ'רס" (אשר בשנת 2009 שינתה את שמה לויולה ונצ'רס). הקרן הוקמה מתוך מטרה להעניק תמיכה לחברות סטארטאפ ישראליות בשלבים מוקדמים.
בה בעת להקמת כרמל ונצ'רס, הוקמה בשנת 2000, קבוצת ההשקעות ויולה. הקבוצה הוקמה על ידי אהרון דוברת, בנו שלמה דוברת, אבי זאבי, הראל בית־און ורותי שמחה.
בשנת 2008 הקים את ויולה PE (אשר לימים שינתה את שמה לויולה צמיחה), קרן Private Equity להשקעות בחברות טכנולוגיה הנמצאות בשלבי צמיחה ולהן פעילות גלובלית.
חיים אישיים.
בית־און נשוי לתמר.
הפקולטה להנדסה ע&quot;ש איבי ואלדר פליישמן
הפקולטה להנדסה ע"ש איבי ואלדר פליישמן היא פקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב. לומדים מעל ל-4,000 סטודנטים לתארים ראשון, שני ושלישי בשישה תחומים עיקריים: הנדסת חשמל, הנדסת מחשבים, הנדסת מכונות, הנדסת תעשייה וניהול, הנדסה ביו-רפואית והנדסת חומרים. דקאן הפקולטה הוא פרופ' נעם אליעז.
מבנה הפקולטה.
בית הספר להנדסת מכונות.
ראש בית הספר הוא פרופ' ראמי חג'-עלי.
הקתדרות הכפופות למחלקה:
בית הספר להנדסה ביו רפואית.
ראש בית הספר הוא פרופ' אורי נבו. במסגרת בית הספר פועלת הקתדרה להנדסת כלי דם ע"ש הרברט ג'יי ברמן בראשות פרופ' עמית גפן.
בית הספר להנדסת תעשייה וניהול.
בית הספר מנוהל על ידי פרופ' מיכל צור. הלימודים בתואר הראשון מאפשרים שלוש התמחויות: תפעול מערכות, ניהול ומערכות מידע.
בית הספר להנדסת חשמל.
לימודי הנדסת החשמל בתחילת שנות ה-70. בבית הספר פועלים כ-50 אנשי סגל וכ-1,200 סטודנטים לתואר ראשון ו-600 סטודנטים לתארים מתקדמים. ראש בית הספר הוא פרופ' רם זמיר. הקתדרות הכפופות לבית הספר:
המחלקה למדע והנדסה של חומרים.
מרכז וולפסון לחקר חומרים הוקם באוניברסיטה בשנת 1994. בשנת 2002 החל לפעול מסלול לתארים מתקדמים בשיתוף פעולה בין הפקולטה למחלקות לכימיה ופיזיקה בפקולטה למדעים מדויקים. המחלקה עצמה הוקמה בשנת 2013. ראש המחלקה הוא פרופ' אילן גולדפרב.
TAU-SAT 1.
בפברואר 2021 שוגר לחלל ננו-לוויין של הפקולטה על מנת קרינה קוסמית מסביב לכדור הארץ. הלווין נע במסלול כדור הארץ והיה הלווין הישראלי הראשון ששינה את צורתו במהלך הטיסה. בנוסף על כך, זהו הלוויין הראשון שתוכנן, פותח הורכב ונבדק כולו בתוך האקדמיה הישראלית.
דוכסות מנטובה
דוכסות מנטובה (באיטלקית: Ducato di Mantova) הייתה דוכסות בצפון איטליה, שהתקיימה בין השנים 1530–1708 ונשלטה על ידי בית גונזגה. בתקופת השיא שלה הייתה הדוכסות מרכז של פטרונות אמנות, מרכז תרבותי ומוזיקלי לכל לומברדיה. לאחר מות הדוכס האחרון, פרדיננדו קרלו ללא יורשים, פוצלה הדוכסות בין בית סבויה לבית הבסבורג.
היסטוריה.
ב השתייכו העיר מנטובה וסביבתה למרקיזות טוסקנה. לאחר מות השליטה האחרונה של טוסקנה, מטילדה, הפכה מנטובה לעיר חופשית במסגרת האימפריה הרומית הקדושה. היא נותרה במעמד זה במהלך המאה ה-12 והמאה ה-13. במהלך מאבק האינווסטיטורה השתלט בשנת 1273 על האזור פיידמונטה בונקלוסי (Pinamonte Bonacolsi) בתפקיד האדמיניסטרטיבי הבכיר של "מפקד העם" ("capitano del popolo") שמונה על ידי הקיסר. משפחתו שלטה במקום במהלך המאה הבאה, תוך שהיא הופכת את מנטובה למרכז אמנותי מפואר. ב-16 באוגוסט 1328 הודח רינלדו בונקלוסי משלטונו במרד שהונהג על ידי הפודסטה לודביקו הראשון גונזגה במסגרת המאבק בין הגואלפים לגיבלינים כנציג המפלגה הגיבלינית מטעם לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-1433 העניק זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את התואר מרקיז מנטובה לג'אנפרנצ'סקו הראשון (Gianfrancesco I). בנו, לודביקו השלישי ונינו, פרנצ'סקו השני, היו משליטיה הבולטים של התקופה ועסקו בבניה ופיאור ארמון הדוכסות בעוד נכדו פדריקו הראשון הצטיין כקונדוטיירי (מצביא) צבאו של לודוביקו ספורצה. יחד עם רעייתו הראשונה, איזבלה ד'אסטה, כונן פרנצ'סקו השני במנטובה חצר תרבותית ותמך באמנים ומוזיקאים, בהם אנדראה מנטניה (אצלו הזמין את הסדרה המונומנטלית "הטריומפים של קיסר").
בנו הבכור של פרנצ'סקו השני, פדריקו השני הועלה על ידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לתואר דוכס ב-1530, לאחר שהתארח אצלו בארמון טה. שנה לאחר מכן נשא לאשה את מרגרטה פלאולוגה וזכה בירושת מרקיזות מונטפראט. יורשו, גוליאלמו (Guglielmo), המשיך את החצר האמנותית במטובה כפטרון למוזיקאים, בהם ג'ובאני פלסטרינה וז'אק דה ורט. יורש דוכסות מנטובה, ויצ'נצו, היה אף הוא פטרון אמנות ומדעים. בין היתר העסיק ויצ'נצו את המלחין קלאודיו מונטוורדי, את הצייר פטר פאול רובנס, את המשורר טורקוואטו טאסו ואת האסטרונום גלילאו גליליי. החצר של מנטובה טיפחה גם את הקומדיה דל'ארטה והייתה פטרונית להקת התיאטרון החשובה ביותר של הסוגה, ג'לוזי, בראשות איזבלה ופרנצ'סקו אנדריני.
ב-1624 העביר פרדיננדו את החצר מהעיר מנטובה לוילה לה פבוריטה (Villa La Favorita) בפורטו מנטובאנו שמצפון לעיר.
עם מות אחרון ניניו של פדריקו השני, מקו השושלת ששלט במנטובה, ב-1627 ללא יורשים, טען נינו (בנו של לואיג'י מנוור), קרלו, לירושת כתר דוכסות מנטובה. טוען נוסף היה פרנטנה השני, דוכס גואסטלה (שהיה אף הוא נינו של פדריקו השני). הסכסוך בין היורשים הפך למערכה בתוך מלחמת שלושים השנים, כאשר הצדדים הלוחמים צידדו כל אחד ביורש אחר ועילת המלחמה נסובה סביב זהותו של הכוח שישלוט בצפון איטליה, בית הבסבורג או צרפת. בתביעתו של קרלו מנוור תמכו צרפת והרפובליקה של ונציה בעוד שבתביעתו של פרנטה מגואסטלה תמכו האימפריה הרומית הקדושה, ספרד ודוכסות סבויה. המלחמה נמשכה למעלה משלוש שנים והסתיימה בחוזה פיימונטה שנחתם ב-19 ביוני 1631, בהסכמה שקרלו מנוור יהיה דוכס מנטובה בעוד גואסטלה תועלה לדרגת דוכסות.
נינו של קרלו, פרדיננדו קרלו, היה הדוכס האחרון של מנטובה וחובב מושבע של מוזיקה (המלחין תומאזו אלבינוני, שעבד בחצר במנטובה ככנר, הקדיש לו מספר יצירות פרי עטו). הוא כרת ברית עם לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, מכר לו את העיר קזאלה מונפראטו ונלחם לצד צרפת במלחמת הירושה הספרדית. המחיר ששילם על התמיכה בצרפת היה כבד. ב-1701 הוא הוכרז כמורד על ידי יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-1708 מת פרדיננדו קרלו ללא יורשים. חלק מדוכסות מנטובה, במרכזה העיר עצמה, סופחה לממלכת הבסבורג, החלקים שהשתייכו למרקיזות מונטפראט הועברו לשליטת בית סבויה.
לאסלו טאבי
לאסלו טאבי (במקור טאוב, בהונגרית: Tabi László; בודפשט, 7 באוקטובר 1910 – בודפשט, 28 באפריל 1989), היה סופר, עיתונאי, עורך, פובליציסט, הומוריסט יהודי-הונגרי זוכה פרס אטילה יוז'ף פעמיים (1954, 1962). המוטו המפורסם שלו היה:
"אין בדיחות ישנות, רק אנשים זקנים. לילוד זה עתה כל בדיחה היא חדשה."
ביוגרפיה.