אנחל מועבר להסתכלות פסיכיאטרית, ובמהלכה הוא סובל מחזיונות שבהם הוא רואה מקרי רצח רבים. בפגישה עם מריה בבית החולים הוא מתאר באוזניה כיצד רצח שתי תלמידות שהשתתפו איתו בקורס לחימת שוורים. המפקח, שהאזין לשיחה מאחורי הדלת, נכנס לחדר, ולוקח את אנחל כדי שיראה את מקום הימצאות הגופות. הם נוסעים לבית הספר, ושם אכן נמצאות שתי הגופות, במקום שעליו הצביע אנחל. חרף זאת, המפקח חושד גם בזיקה של דייגו לרצח התלמידות. גם מריה, שנכחה בגילוי הגופות, חושדת בדייגו, ומזמינה אותו לנסוע אתה. הוא מובילה אותו לביתה הכפרי, שם יש לה אוסף נרחב של חפצים הקשורים בו, ובכלל זה חליפת המטדור שלו, שאותה קנתה ממשרתו. היא מתוודה שאהבה אותו מאז הפעם הראשונה שבה ראתה אותו הורג שור, ומוסיפה: "חיפשתי אותך בכל הגברים שאהבתי, וניסיתי לחקות אותך כשהרגתי אותם".
המפקח משוחח עם אמו של אנחל, ואומר לה שלדעתו אנחל אינו אשם ברציחות שבהן הודה. הוא מבקש ממנה לנסוע לבית החולים כדי לשוחח עם אנחל ועם הפסיכיאטרית המטפלת בו על הודאותיו. כאשר הם מגיעים לבית החולים הם מוצאים שאנחל התעלף לאחר שהועבר לידו חולה מדמם. האם מסבירה שאנחל אינו מסוגל לראות דם. "איך יכול היה לרצוח אם אינו יכול לראות דם?" שואל המפקח, ורואה בכך הוכחה לכך שאנחל אינו אשם ברציחות.
דייגו מודיע לאווה על ניתוק הקשרים ביניהם, אך אווה אינה משלימה עם זאת, ובעזרת המשרת נכנסת לביתו. היא כותבת על הלוח: "דייגו היקר, אני אוהבת אותך, אווה". דייגו ומריה מגיעים לביתו של דייגו, ומשוחחים על כך שהמשטרה הולכת וסוגרת עליהם, כל אחד ורציחותיו. אווה, שנמצאת בבית, שומעת זאת בסתר. לאחר שמריה מסתלקת, דייגו, שלפי הכתובת על הלוח הבין שאווה בביתו, קורא לה. חרף כל מה ששמעה, אווה מביעה את אהבתה לדייגו, ומסרבת להיענות לדרישתו להיפרד ממנו.
דייגו מטלפן למריה ומספר לה שאווה שמעה הכל, והם קובעים שעליהם להזדרז בהגשמת תוכניתם. מריה מעבירה לתיקה את האקדח שבמגירתה ויוצאת מהמשרד. היא ניגשת לחנות התכשיטים וקונה סיכת שיער, ודייגו פוגש אותה שם.
אנחל נמצא בבית החולים עם הפסיכיאטרית המטפלת בו, ואומר לה שהוא חש שדבר נורא עומד להתרחש. באותה עת, אווה מספרת למפקח שדייגו ומריה אשמים בארבע הרציחות, אך המפקח מפקפק בסיפורה. הפסיכיאטרית מתקשרת אל המפקח ומספרת לו על החיזיון של אנחל, ומשכנעת אותו לנסוע על פי ההנחיות של אנחל. המפקח, אווה, הפסיכיאטרית ואנחל יוצאים לדרך בעקבות דייגו ומריה, על פי הנחיותיו של אנחל, הרואה את הדרך בחזונו.
דייגו ומריה מגיעים לביתה הכפרי של מריה, שם הם מקיימים יחסי מין, שבשיאם מריה הורגת את דייגו בסיכת שיער, ומתאבדת בירייה מאקדחה. המפקח וחבורתו מגיעים בדיוק ברגע זה לבית, מתעכבים לרגע לצפייה בליקוי חמה המתרחש באותו רגע, ושומעים את הירייה. הם נכנסים ורואים את גוויותיהם העירומות של דייגו ומריה שלובות זו בזו.
פרשנות.
על הגבריות.
ברבים מסרטיו של אלמודובר, לגברים מקום משני. בסרט שלפנינו פועלים גברים אחדים, שעיסוקיהם משקפים גבריות, אך הם רחוקים מלהלום את אידיאל הגבריות ההגמונית. דייגו הוא מטדור, פסגת הגבריות הספרדית, אך זהו מטדור שהפך נכה לאחר שהובס על ידי השור, והוא מובל אל מותו הטקסי על ידי אישה, מריה קרדנל. אנחל, המכשיר עצמו להיות מטדור, מתעלף למראה דם, ונשלט על ידי אִמו, ברטה. מפקח המשטרה, דמות שאף לה עיסוק גברי, נחשד בהומוסקסואליות, ואל פריצת הדרך בחקירה מובילה אותו אישה, חוליה, הפסיכיאטרית המטפלת באנחל.
H-II Transfer Vehicle
ה-H-II Transfer Vehicle (מכונה ביפנית: こうのとり - חסידה לבנה, נהגה 'קואונוטורי') הנקראת בקיצור HTV היא חללית מטען לא מאוישת שפותחה על ידי הסוכנות היפנית לחקר החלל (JAXA) במטרה לתספק את הרכיב היפני "קיבו" של תחנת החלל הבינלאומית (ISS) ואת התחנה עצמה. JAXA החלה לתכנן את החללית בתחילת שנות ה-90, במטרה לשגר את המשימה הראשונה - HTV-1 ב-2001, אך רק 8 שנים לאחר מכן, ב-10 בספטמבר 2009, שוגרה החללית. חלליות ה-HTV משוגרות על גבי המשגר היפני H-II B. השם היפני של החללית (חסידה לבנה) נבחר מפני ש"החסידה הלבנה מסמלת את העברתם של דברים חשובים (כגון תינוקות), וזהו גם יעודה של החללית - לשאת מטען חשוב אל תחנת החלל הבינלאומית".
מבנה.
אורכה של חללית ה-HTV הוא 9.8 מטרים (כולל נחירי הפליטה של המנוע) וקוטרה 4.4 מטרים. משקלה הכולל של החללית בעת שיגורה הוא 10.5 טון, מתוכם כ-6 טון מטען. בדומה לחלליות ה-ATV של סוכנות החלל האירופאית, חלליות ה-HTV נושאות יותר מפי שניים מטען מאשר חלליות הפרוגרס של סוכנות החלל הרוסית. עם זאת, ה-HTV משוגרת לעיתים נדירות הרבה יותר, ואין לה מערכת עגינה אוטומטית כמו זו שיש לחלליות הפרוגרס וה-ATV. במקום זאת, החללית מתקרבת אל תחנת החלל הבינלאומית בשלבים, כאשר בכל שלב צוות התחנה או צוות הבקרה בכדור הארץ מאשר את ההתקדמות לשלב הבא. עם ההגעה לשלב האחרון, מפעיל צוות התחנה את הזרוע הרובוטית קנדארם2 ה"לוכדת" את החללית ומעגנת אותה אל מודול הארמוני.
ל-HTV יש תא מטען לא מדוחס הניתן לגישה באמצעות זרוע רובוטית לאחר שהחללית נעגנה בתחנה. באמצעות הזרוע ניתן להעביר מטען מהתא הלא מדוחס היישר אל החלקים הלא מדוחסים של המודול היפני קיבו. לחללית יש גם תא מטען מדוחס היכול להכיל עד ל-8 "חבילות אספקה סטנדרטיות" (ISPR), אשר נפרקים על ידי צוות התחנה ללא צורך בלבישת חליפות חלל (עם פרישת מעבורות החלל של נאס"א ב-2011 הפכה ה-HTV לחללית היחידה היכולה לתספק את ה-ISS עם חבילות ISPR).
החללית בתצורתה הרגילה כוללת כאמור תא מטען לא מדוחס ותא מטען מדוחס, היכולים לשאת סך הכל עד ל-7,600 ק"ג. אורך שני תאי המטען בתצורה זו הוא 9.2 מטרים. ניתן גם לשגר את החללית עם שני תאי מטען מדוחסים, אך אז ניתן לשגר פחות מטען (רק 7,000 ק"ג) ואורך שני התאים מתקצר ל-7.4 מטרים.
מערכת ההנעה של חלליות ה-HTV כוללת 4 מנועים בעלי דחף של 500 ניוטון כל אחד ו-28 מנועים בעלי דחף של 110 ניוטון כל אחד. המנעים משמשים את החללית לבצע שינויי מסלול ותמרונים שונים כגון תמרוני ההיפגשות והעגינה בתחנת החלל הבינלאומית. המנועים פועלים על מונומת'ילהידרזין (MMH) כדלק ועל MON3 כמחמצן. שני סוגי המנועים מיוצרים על ידי חברת אירוג'ט. מנועי ה-110 ניוטון מבוססים על מנועי ה-R-1E ששימשו את מעבורות החלל ומנועי ה-500 ניוטון מבוססות על מנועי ה-R-4D של חלליות האפולו. ה-HTV נושאת כ-2,400 ק"ג דלק ומחמצן ב-4 מכלים הממוקמים במודול ההנעה הממוקם באחורי החללית.
במהלך התקופה בה עוגנת ה-HTV בתחנת החלל הבינלאומית היא מועמסת באשפה ופסולת מהתחנה. עם ניתוקה והרחקתה מתחנת החלל באמצעות הזרוע הרובוטית, מפעילה החללית את מנועיה ועוברת למסלול חדירה לאטמוספירה, בו היא נשרפת ומתפרקת, כאשר חלקים ממנה מתרסקים באוקיינוס השקט.
HTV-R.
JAXA מתכננת להוסיף לחלליות ה-HTV קפסולת חדירה לאטמוספירה שתאפשר להחזיר מטען מתחנת החלל הבינלאומית אל כדור הארץ, שתחליף את תא המטען המדוחס של החללית. הקפסולה תוכל להחזיר לכדור הארץ עד ל-1.6 טון מטען. חללית ה-HTV בתצורה זו תיקרא HTV-R והיא לא תשוגר לפני 2017.
משימות.
התאריכים מפורטים ב־UTC.
ילד מחונן
כינת הערווה
כינת הערווה (שם מדעי: "Pthirus pubis"; כינים המוכרות גם בשמן העממי מנדבושקס) היא אחד ממיני הכינים טפילות האדם. כיני הערווה מצויות בעיקר באזור שער הערווה, אך לפעמים גם באזורים אחרים שבהם גדל השיער, כגון שיער הראש והריסים. תזונתן היחידה היא דם.
אפידמיולוגיה.
כיני הערווה עוברות מאיש לרעהו באמצעות מגע קרוב בין שני האנשים, בדרך כלל במהלך יחסי מין. הדבקה של ילד בידי הוריו עשויה להתרחש באמצעות מגבות משותפות, ביגוד, מיטות או ארונות. כינמת הערווה נפוצה יותר בקרב מבוגרים.
מספר מחקרים שפורסמו בתחילת המאה ה-21 העלו את ההשערה שהסרת שיער הערווה, מנהג שהפך נפוץ יותר בשלהי המאה ה-20, הביאה לצמצום תפוצתן של כיני הערווה, ואף שהכינים עשויות להיות בסכנת הכחדה. המחקרים התבססו על שאלונים ועל מידע מקומי לגבי ירידה בפניות בנושא למרפאות בסידני ובבריטניה. עם זאת, חוקרים אחרים טוענים שהנתונים עליהם הסתמכו המחקרים אינם מהימנים, שאין סכנת הכחדה ושלא נבדקו הסברים אלטרנטיביים לירידה בפניות מהציבור.
אבחנה.
זיהוי נגיעות בכיני ערווה מאובחנת בדרך כלל על ידי בחינת שיער הערווה ובחיפוש אחר ביצי כינים, נימפות וכינים בוגרות. ניתן להיפטר מהכינים ומהביצים באמצעות מלקטת (פינצטה) או על ידי הסרת השיער הנגוע באמצעות מספריים. ניתן להיעזר בזכוכית מגדלת או מיקרוסקופ השוואתי כדי לזהות במדויק את זן הכינים. אם הכינים נמצאו אצל חבר משפחה אחד, מומלץ לשאר בני המשפחה להיבדק אף הם, ורק מי שנדבק יקבל טיפול.
טיפול.
הטיפול בכינים נעשה באמצעות שימוש בתכשירי שמפו ייעודיים, כגון פרמטרין (1%), פירטרין ולינדן. כדי למנוע הדבקות חוזרת ממצעי מיטה החשודים כנגועים, נהוג לנקותם ולאפסנם בשקית אטומה וריקה מאוויר למשך חודשיים, על מנת להבטיח שביצים אשר אולי נותרו לא יבקעו.
מידע רפואי.
תפוצתן של כיני הערווה מוערכת ב-2 עד 10 אחוזים מכלל האוכלוסייה האנושית. אף שבאפשרות הכינים להתיישב בכל גוף האדם, הן מעדיפות להתרבות באזור איברי המין ופי הטבעת. אצל גברים ניתן למצוא כינים וביצים גם בשיער הבטן, בבית השחי, בזקן ושפם, בעוד אצל ילדים ניתן למצוא אותם בדרך כלל בריסים.