לאחר שחרורו מבית הסוהר מפטרבורג פנה אליו רבי שניאור זלמן מלאדי במכתב בו סיפר לו את הקורות אותו וביקש ממנו שיתפלל עליו. במכתב כינה אותו: "אור ישראל וקדושו, בוצינא קדישא חסידא ופרישא, הרב הגאון המפורסם מופת הדור זיוו והדרו, איש אלוקים קדוש יאמר לו". בהמשך הדברים הוא מתנצל על העזתו לפנות אליו ומזכיר לו את התקופה בה שהו יחד בחצר המגיד ממזריטש: "מי אנכי כי באתי עד הלום... ונפשי יודעת מיעוט ערך נפשי עלי, להתייצב במקום גדולים כמותו ירבו בישראל... אך מקום גדולתו שם ענוותנותו וענותו תרבני, ורחב לבי בעלותי על לבי חיבה יתירה הנודעת לי ממר שהוא רבה דעמיה שיחיה מימי קדם בק"ק מיעזריטש וק"ק ראוונא ונמניתי במנין שלו וזכיתי לקבל ברכתו סלה מדי שבת בשבתו".
רבי פנחס הורביץ ניצל את מעמדו וקשריו עם רבים מגדולי דורו כדי להגן על צדיקים שהשתייכו לתנועת החסידות ונרדפו בשל כך על ידי המתנגדים לתנועה ולהליכותיה. למרות הקשר שלו לתנועת החסידות ולמגיד ממזריטש אין בספריו כל אזכור לתורת רבו (מלבד במקום אחד בפרשת בשלח שם הביא פירוש בשם "הה"מ" ופירוש זה אכן נמצא בספרו של המגיד ממזריטש). היו כמה מאדמו"רי תנועת החסידות שטענו כי יד המוציאים לאור של הספר "פנים יפות" שהודפס לאחר מותו הייתה בדבר. למרות זאת, ניתן למצוא בספרו התייחסויות מגוונות לנושאים שהם מיסודות תורת החסידות.
בפרנקפורט דמיין.
בשנת תקל"ב, עבר ממזרח אירופה למערבה והתמנה לרב קהילת פרנקפורט דמיין שבגרמניה, אחת הקהילות הוותיקות והחשובות באירופה באותה עת. המסורת המקובלת קושרת את מינויו לרב בקהילה זו להימנעותו ממעורבות בפרשת הגט מקליווא. בתפקיד רבה של פרנקפורט שימש 33 שנים עד לפטירתו. את תקופה זו תיאר: "ומצאתי את שאהבה נפשי, פה קריה נאמנה חכמים וסופרים המה הגבורים הצלולים במים אדירים ועדר הרחלים פרי הילולים יופי מכלולים, ישיבה חשובה ונשגבה מלאי דעת, חדודי מלתעת, בחיבה יתירה נודעת, הרימותי ידי לה' אשר לא עזב חסדו ואמתו ממני בזכות אבותי הקדושים לתקוע יתד במקום נאמן קרן בן שמן מלא כרימון ולישב על מכון שבת רבותינו ז"ל הגדולים וגבוהים עד שמי ארץ וכו'". מלבד תפקידו כרב העיר עמד גם בראש ישיבה גדולה והעמיד תלמידים רבים, ביניהם תלמידו המפורסם רבי משה סופר, ה"חת"ם סופר".
גם בהיותו בעיר הגרמנית הרחוקה מהחסידות וממנהגיה לא נמנע מלהתפלל בנוסח החסידי, אם כי עשה זאת בצנעה ללא פרסום. הוא נמנע מלהנהיג עדה חסידית בגלוי כשאר חבריו תלמידי המגיד ממזריטש, או אפילו לדרוש לתלמידיו מספר הזוהר ומנסתרות התורה. נראה שהתנהגות מתונה זו הביאה לכך שהיה "חביב בעיני כל בני עירו", בניגוד ליחס אליו זכה אחיו רבי שמעלקא בניקלשבורג "שכמה רבנים עמדו לו לשטן ויחרחרו ריב עמו ויעטו כמעיל קנאה על התנהגותו בחסידות יתירה וכדומה".
בזמן כהונתו בפרנקפורט החלה להופיע בעיר תנועת ההשכלה בראשותו של משה מנדלסון. בעקבות פרסום חיבורו של מנדלסון על התורה נשא דרשה חריפה בבית הכנסת המרכזי של העיר כנגד מנדלסון וספרו. תוכנה של הדרשה שנאמרה בערב ראש חודש תמוז תקמ"ב (1782) הודפס תחת השם "תוכחת מוסר". במסגרת מאבקו יצא נגד פתיחת בית ספר בפרנקפורט ברוח תנועת ההשכלה והתנגד לכל שינוי במנהגים המקובלים.
לעת זקנה, עקב מחלת הקטראקט, איבד את מאור עיניו, "והיה קורא על עצמו כחשיכה כאורה, לומר שמעת שחשך מאור עיניו שכלו אור בעדו".
פטירתו.
בד' בתמוז ה'תקס"ה (1805) נפטר הרב פנחס הורוביץ ונטמן בבית הקברות בפרנקפורט.
על מצבתו נכתב: "פה נטמן הגאון הגדול המפורסם יחד בדורו רשכבה"ג החסיד ועניו ראש גולת אריאל נפטר ונקבר ביום ב' ד' תמוז תקס"ה, רב פעלים מקבציאל, העמיד תלמידים הרבה והרביץ תורה בישראל, כבוד מוהר"ר פנחס הלוי איש הורוויץ זצ"ל, ה"ה אב"ד דקהילתנו, אשר האיר כל פני הגולה בחיבוריו הקדושים, ספרי הפלאה, ספר כתובה וספר המקנה חכמתם בחוץ תרונה, תהלתו מלאה הארץ, גודר גדר ועומד בפרץ...".
בפנקס הקהילה של פרנקפורט נכתב עליו: "בשלושים ושלוש שנות כהונתו שאף ללא לאות להיות לברכה ושלום לסביבתו ככל אשר השיגה ידו". בספר הזיכרון של הקהילה הופיעו הדברים הבאים: "על זאת דוה לבנו, עינינו יורדים דמעה מאין הפוגות שנלקח ארון אלקים ארון הקודש... הרב הגאון הגדול המפורסם בכל קצות הארץ בחסידות בחריפות ובבקיאות נר ישראל מהור"ר פנחס בן מוהר"ר צבי הלוי איש הורוויץ... ומי שאמר למלאך הרף ידיך יסיר מעלינו ומעל כל בית ישראל חרון אפו ובילע המות לנצח אמן".
משפחתו.
לרב הורוביץ היו ארבעה ילדים: הרב צבי הירש, הרב מאיר יעקב (נפטר בצעירותו, היה חתנו של רבי שאול מאמסטרדם), מרים ומלכה (נפטרה בצעירותה).
את מקומו ברבנות העיר מילא בנו, רבי צבי הירש הלוי הורוויץ, מחבר הספרים "מחנה לוי" ו"לחמי תודה" שהמשיך את מלחמתו של אביו בתנועת ההשכלה.
אחיינו של רבי פנחס הורוויץ - הוא רבי צבי יהושע הורוביץ אב"ד טרייביטש, בן אחיו רבי שמואל שמעלקא הורוביץ, היה חתנו.
איידל אחותו של רבי פנחס הלוי הורוויץ הייתה נשואה לר' משה יהושע אב"ד ראביטש, בנו של ר' יעקב אב"ד לוצק מחבר הספר "כֹּכב יעקב".
ספריו.
לספריו קרא בשם כולל "הפלאה" אשר מורכב מראשי התיבות של שמו: הקטן פנחס הלוי איש הורוויץ. מלבד זאת נתן לכל חלק גם שם פרטי.
תפיסה שגויה
תפיסה שגויה היא מושג מפתח בהוראת המדעים המתאר מצב בו המציאות נתפסת באופן שונה לחלוטין מן האופן בו רואים אותה המדענים.
סיבות להתפתחות תפיסות שגויות.
תפיסות שגויות עשויות להתפתח מסיבות שונות:
גשר הציצים
גשר הציצים (באיטלקית: Ponte delle Tette - "פונטה דה לה טטה") הוא גשר ברובע סן פולו של ונציה שבאיטליה.
את שמו קיבל הגשר בשנות ה-50 של המאה ה-15 בשל היותו במרכז "אזור החלונות האדומים" של ונציה, ובשל מספר הזונות הרב שהיו בסביבתו ועברו עליו. באותה עת היו מעודדים את הזונות לעמוד חשופות חזה. חלקן התבקשו לעשות זאת כדי להוכיח שאינן גברים בלבוש אישה, ואחרות אף קיבלו תשלום על מנת שיפתו ו"ירפאו" הומוסקסואלים (הומוסקסואליות הייתה עבירה שדינה מוות ברפובליקה של ונציה).
אנטוניו קוטוני
אנטוניו קוטוני (באיטלקית: Antonio Cotogni, 1 באוגוסט 1831 - 15 באוקטובר 1918) היה זמר בריטון איטלקי, מגדולי הבריטונים של המאה ה-19. ורדי רחש לו הערכה רבה.
חיים וקריירה.
קוטוני נולד ברומא ולמד אצל פונטמאגי. הוא הופיע לראשונה בתיאטרו מאטאסטאסיו הרומאי, בתפקיד בלקורה בשיקוי האהבה של דוניצטי, בשנת 1852. הוא שר בערי איטליה השונות לפני שהגיע ללה סקאלה בשנת 1860. קוטוני הופיע גם במדריד, פריז, לונדון וסנקט פטרבורג.
קוטוני היה לזמר הנבחר של ורדי, שהתפעל מאוד מן היופי, החמימות והכוח של קולו כמו גם מן העוצמה הרגשית שיצק בשירתו. הוא שר את רוב תפקידי הבריטון הגדולים של ורדי והשתתף בהפקה הראשונה של דון קרלו בבולוניה בשנת 1867, שהתקיימה בפיקוחו הישיר של המלחין בכבודו ובעצמו.
קוטוני פרש מן הבמה בשנת 1898, אחרי ששר כ-127 תפקידים, על פי האומדן. הופעתו האחרונה הייתה כדון פסקואלה.
אחרי פרישתו, היה קוטוני לאחד ממורי השירה המפורסמים ביותר בכל הזמנים. תחילה לימד לתקופה קצרה בסנקט פטרבורג ומשם עבר לאקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא, שם ייסד את מה שנודע בהמשך כ"אסכולת הזמרה הרומאית". בין תלמידיו המפורסמים ביותר היו יאן דה רשקה, מטיאה בטיסטיני, בנימינו ג'ילי, ג'אקומו לאורי-וולפי ומריאנו סטאבילה.
רפסודי אוף פייר
אליוט פייג'
אליוט פילפוטס-פייג' (באנגלית: Elliot Philpotts-Page; נולד ב-21 בפברואר 1987 בשם אלן גרייס פילפוטס-פייג', באנגלית: Ellen Grace Philpotts-Page) הוא שחקן ומפיק קולנוע קנדי. פייג' היה מועמד לפרס אוסקר ולפרס גלובוס הזהב על כיכובו בסרט "ג'ונו".
ביוגרפיה.
פייג' נולד בשם אלן, ובמשך 33 שנות חייו הראשונות הזדהה ונחשב מגדרית כאישה. בשנת 1997, בגיל 10, הופיע בתפקיד משנה בסרט טלוויזיה קנדי, ולאחר מכן באותו תפקיד במסגרת סדרת טלוויזיה דרמטית אשר התפתחה מהסרט. לאחר מספר הופעות נוספות בטלוויזיה, זכה בתפקיד הראשי הראשון שלו בקולנוע, בסרט העצמאי "הרד קנדי" משנת 2005. בסרט גילם נערה בת 14 אשר טומנת מלכודת לפדופיל ומענה אותו.
פייג' התקרב למרכז הבמה ההוליוודית בזכות הופעתו ב-2006 בסרט "", בתור חברת האקס-מן קיטי פרייד. פריצת הדרך שלו הגיעה ב-2007, עם כיכובו בתפקיד הראשי בסרט "ג'ונו", בו גילם נערה מתבגרת הנכנסת להיריון. באותה שנה, כיכב פייג' בסרט פשע אמריקאי, המספר את פרשת הרצח של הנערה סילביה לייקנס , אחד ממקרי הרצח המפורסמים ביותר בארצות הברית. מלבד אלו הופיע באותה שנה בסרט ובשנה שלאחריה בסרט . בנוסף הופיע בסרט שובר הקופות "התחלה". גילם את ג'ודי הולמס במשחק "" (2013).
בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה "טלולה" של הבמאית והסופרת שאן הדר.
בשנת 2019 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "אקדמיית המטרייה", שפותחה על ידי היוצר סטיב בלאקמן לשירות הזרמת המדיה נטפליקס. באותה שנה כיכב בתור שונה האוקינס במיני-סדרת הטלוויזיה "סיפורי סן פרנסיסקו", שעלתה בנטפליקס ומבוססת על סדרת הספרים מאת ארמיסטד מופין.
לאורך הקריירה שלו גילם פייג' תפקידי נשים לפני יציאתו מהארון כטרנסג'נדר.
חיים אישיים.