יחד עם כעשרת אלפים יהודים אחרים מן המחוז, מכרו הוריו של פרדו את רכושם בחשאי והצטרפו למסע רגלי לסודאן, בשאיפה להגיע לישראל ולירושלים. בדרך נשדד רכוש המשפחה, אך הם הגיעו בשלום למחנה הפליטים "אמרה קובה" שבקרבת הגבול עם אתיופיה. המזון הקלוקל ותנאי המחיה הקשים באוהלי המחנה גבו את חייו של סבו בן ה-87 של פרדו. לאחר אחד-עשר חודשי המתנה לעלייה, הוטסה המשפחה ארצה בשנת 1984, במסגרת מבצע משה.
נערותו.
עם הגעתם לישראל שונה שמו הפרטי של פרדו: מהשם האמהרי אשטו (שפירושו פריחה) לשם העברי שי. המשפחה התגוררה תחילה בכרמיאל ובהמשך עברה לירושלים. שי נשלח ללמוד בישיבה, שם היה לסולן ולחצוצרן בלהקת "פרחי מעלות". בגיל 13 עבר שי לבית הספר החקלאי מקוה ישראל, שם הוסיף להופיע בפני חבריו.
חייו הבוגרים.
בשנת 1993 התגייס שי לצבא ההגנה לישראל ושירת עד שנת 1996. במקביל לשירותו, נרשם ללימודי ערב בבית הספר לתקשורת חזותית, והחל לשחק בתיאטרון נטלה שחורה. תחת חסותה של המנהלת האמנותית יפה שוסטר, הפך שי לעוזר במאי.
בתיאטרון.
לאחר שחרורו מהצבא בשנת 1996 הפך פרדו למנהל האמנותי של התיאטרון ושינה את שמו לתיאטרון נטלה. תחת ניהולו פרץ התיאטרון לתודעה הציבורית במסע הופעות בישראל, בארצות הברית ובמדינות נוספות. בשנת 1996 שיחק בתפקיד הראשי במחזה "בבל" מאת משה מלכא.
במקביל החל ללמוד בבית הספר לתיאטרון חזותי (1997-1999) ובמכינה הקדם-אקדמית על שם דוד ילין בירושלים.
בתיאטרון החאן הירושלמי שיחק פרדו תפקיד ראשי בהצגה "צל חולף" מאת מיכאל גורביץ, ובהצגות השחף של צ'כוב ומידה כנגד מידה של שייקספיר.
על אף ההצלחה המקצועית כשחקן וכמנהל אמנותי, החליט פרדו ללמוד משחק באופן מקצועי אצל ניסן נתיב. הוא עבר מירושלים לתל אביב ועבר את בחינות הקבלה המחמירות, לצד ארבעה-עשר תלמידים אחרים מתוך כאלף מועמדים. תהליך קבלתו לסטודיו למשחק ניסן נתיב סוקר בסרט התיעודי "אנשים פשוטים" שהופק בערוץ 8 בשנת 2000. אף כי הלימודים היו "קשים כקריעת ים סוף" לדבריו, זכה פרדו במלגת הצטיינות מטעם קרן שרת. בסוף 2004 סיים את לימודיו בהצלחה.
בתיאטרון ארצי לילדים ונוער שיחק פרדו בשנת 2005 בתפקיד הראשי בהצגה "אנד ארגי", מאת שי בן עטר ויוסי וואסה. ההצגה, בבימויו של שי בן עטר, נדדה לברודוויי תחת השם One of a Kind וזכתה לשבחים ממבקרי התיאטרון של הניו יורק טיימס, הג'רוזלם פוסט וכתבי-עת נוספים. בשנת 2008 עלתה ההצגה מחדש בישראל תחת השם יחיד במינו, בהפקת תיאטרון הנפש. "יחיד במינו" קטפה את הפרס הראשון בפסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים ואת פרס "הצגת השנה" מטעם האקדמיה הישראלית לתיאטרון. פרדו זכה לציון לשבח על משחקו בהצגה זו בפסטיבל חיפה.
בשנת 2006 העלה פרדו הצגת יחיד אוטוביוגרפית בשם "גור אריה יהודה", שנכתבה על ידו. ההצגה זכתה בפרס שרת התרבות והספורט ליצירה בתחום הציונות בשנת 2015.
ב-2005 השתתף פרדו במחזה "שלומית" שעלה בתיאטרון המעבדה בירושלים, בבימוי אופירה הניג. כמו כן שיחק בתיאטרון באר שבע במחזה "החושך המואר" מאת דן וולמן, בתפקיד סטודנט אתיופי המבקש לגור אצל ניצולת שואה. כעבור שנה (2006) שיחק פרדו במחזה "לא על זמירים" מאת טנסי ויליאמס, בתפקיד האסיר אוליבר ג'קסון.
בשנת 2011 העלה את הקומדיה הרומנטית 'יחסים או כעסים', קומדיה רומנטית שעוסקת במתחים וביצרים של זוג צעירים יוצאי אתיופיה.
בשנת 2012 השתתף במחזה 'אברם' באנסמבל הרצליה לצד גבי עמרני ודובל'ה גליקמן, המחזה מתרחש בתחנה המרכזית הישנה של תל אביב. גיבורי השוליים נחשפים בו ברגעי אהבה ואלימות, בחלומותיהם ואכזבותיהם. תמונה צבעונית, רגישה ומחויכת של המתרחש בחצר האחורית של העיר הגדולה.
בשנת 2013 השתתף בהצגה 'עובד בשביל שניים' עיבוד קומי לקלסיקה 'משרתם של שני אדונים', שהועלה בתיאטרון 'בית ליסין'.
בטלוויזיה ובקולנוע.
בשנת 2000 השתתף בסרט "אחות זרה" מאת דן וולמן. בשנת 2001 שיחק תפקיד מרכזי בסרט הטלוויזיה "אני פורים" של אסף ברנשטיין ועמליה רוזנבלום, לצד דרור קרן וולדימיר פרידמן. ב-2003 גילם צעיר המיוצג על ידי עורך הדין המנוסה דוד פרנקו (משה איבגי) בסדרת הטלוויזיה פרנקו וספקטור ששודרה בערוץ 2. ב-2004, כשסיים את לימודי המשחק, גילם מתרגם בסרט הצרפתי תחיה ותהיה בבימויו של ראדו מיכאיליאנו. ב-2005 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הקצר "מתמטיקה פשוטה" מאת דניל בורובין. ב-2006 גילם את מלקמו הסטודנט בסדרה הרביעית של רחוב סומסום. ב-2007 גילם את יוסי שבירו, חברהּ של הגיבורה הראשית (ורד פלדמן) בסדרה "אולי הפעם". ב-2008 השתתף בסדרת הטלוויזיה "לאהוב את אנה", בשנת 2014 השתתף בעונה השנייה של סדרת המשטרה בערוץ 10 'אחת אפס אפס'. ב-2022 גילם את דמותו של מולוגוטה, ספר והעוזר של מרסל בסדרה ״שנות התשעים״
פעילות חברתית.
במהלך המחאה החברתית בקיץ 2011 הקים שי את בשדרות רוטשילד את מאהל 'מחאת הנחמדים', מאהל ששם במרכז את המאבק נגד גזענות ואפליה כלפי יוצאי אתיופיה. 'מחאת הנחמדים' שמה במרכז את הניסיון ליצור שיח חיובי סביב נושאים בוערים בקהילה האתיופית, ליצור במה ונראות לאמנים ואנשי רוח יוצאי הקהילה והצפה של בעיות בוערות.
ברוח 'מחאת הנחמדים' בשנת 2012 יזם והפיק את פסטיבל הסיגדיאדה, פסטיבל לתרבות אתיופית ששם במרכז את היציאה והיוצרים יוצאי הקהילה. בשנת 2013 התקיים הפסטיבל בתיאטרון הלאומי 'הבימה', ובשנת 2014 בסינמטק תל אביב.
הקונפליקט הגאורגי-אוסטי
היכל טוטו הקריה
היכל טוטו הקריה הוא אולם ספורט רב תכליתי המשמש למשחקי הבית של קבוצת הגברים והנשים של מכבי אשדוד בכדורסל.
ההיכל בנוי בשטח בית הספר התיכון מקיף ז׳ ברובע הקריה (״הסיטי״), והוא משמש את התלמידים בשיעורי חינוך גופני.
עד לשנת 2014 הכיל האולם כ-1,200 מקומות ישיבה (534 קבועים ו-666 יציעים מתקפלים). מאז שהורחב האולם ב-2014 הוא מכיל 2,200 מקומות ישיבה (1,534 קבועים ו-666 יציעים נשלפים ומתקפלים). קיימות באולם שלוש כניסות לקהל. לכניסה הראשית מוביל גשר עילי רחב, המפריד בין מפלס כניסת הקהל לבין השטח ההיקפי של האולם וחדרי ההלבשה. מתחת לגשר קיים אולם התעמלות. כתובתו של ההיכל רחוב העצמאות 60 באשדוד.
הרחבת האולם.
בחודש ינואר 2011, הוחלט כי ההיכל יעבור שיפוץ מקיף במימון עיריית אשדוד ו"קרן המתקנים", ויוגדל ל-3,200 מקומות. על פי התכנון מתבצעת ההרחבה בהדרגתיות. בשלב א' בעבודות שהסתיים, הורחב האולם מ-1,200 מקומות ל-2,200 מקומות. העבודות החלו ב-1 באוגוסט 2012 ובמהלכן נבנה באולם יציע צפוני בקיבולת של 1,000 מקומות. לפי התוכנית בשלב ב' העתידי יורחבו מספר המקומות ביציעים ל-3,200 בעזרת הרחבת היציעים מאחורי הסלים. מתחת ליציע הצפוני החדש ניבנו מלתחות חדישות לקבוצה האורחת והביתית, חדר כושר לשחקנים, מחסן לציוד ספורט, מרפאה לרופא ופיזיותרפיה, מועדון קבוצתי לתדרוכי וידאו, חדרי שופטים, מאמנים וחדרי מנהלה. משך העבודות של בניית היציע הצפוני היה צפוי לערוך שמונה חודשים ולהסתיים לקראת תחילת עונת המשחקים 2013/14 אך בפועל היציע הושלם רק בסוף העונה. ליקויים בטיחותיים במבנהו דחו את אישור פתיחתו הרשמית ורק בעונת 2017/2016 אושרה פתיחתו ושיווק מקומות הישיבה שבו בעת משחקים.
פלצ'ר פראוטי
כריתת איברים
תיאטרון החאן הירושלמי
חברת הרכבות המרכזית של אומבריה
חברת הרכבות המרכזית של אומבריה (Ferrovia Centrale Umbra) היא חברת רכבות במחוז אומבריה. החברה היא אחת החברות הבודדות שעדיין משתמשת ב"מסילה צרה". היא מפעילה מסילת ברזל אחת, לאורך נהר הטיבר מסנספולכרו (Sansepolcro) בצפון עד לטרני - 157 ק"מ בדרום. משנת 1993 היא פועלת באמצעות קרונועי דיזל. החברה בעלת הזיכיון להפעלת המסילה היא : Ferrovia Centrale Umbra s.r.l. משנת 2006 יש לנוסעים ברכבת אפשרות להמשיך בה עד רומא.
תולדות החברה.
חברת הרכבות המרכזית של אומבריה הוקמה בשנת 1908 במטרה להפעיל רכבת באמצעות מנוע קיטור. בשנת 1911 הוחלט לעבור לחשמול מסילת הברזל בעזרת כבל התלוי מעל לפסי הרכבת, אך התוכנית הושלמה רק בשנת 1920. הרכבת שימשה להובלת משאות. במלחמת העולם השנייה נחרבה המסילה עקב הפצצות בעלות הברית. אחרי המלחמה הוחל בניה מחדש של המסילה ובשנת 1956 החלה לפעול כסדרה. למודרניזציה היא הגיעה רק בשנת 1970, לאחר שחלק מהבעלות נרכש על ידי מחוז אומבריה. מפברואר 2009 פועלת רכבת
"Pintoricchio" בין סנספולכרו לבין גשר סן-גובני. כאשר ממנו יש הסתעפויות לרכבות המדינה.
ייחודה של הרכבת.
כאשר מסילת הברזל הונחה היא אפשרה את המשך תנועת הנוסעים מהצפון, אשר הגיעו באמצעות מסילה שנבנתה עוד בשנת 1886 לגבול אומבריה. החברה נתנה פתרון תעבורתי לאזור, עד אשר הרכבות של המדינה החלו לפעול בקרבתה, באמצעות קו רומא - אנקונה. אך מקו זה לפנים המחוז רק חברת הרכבות המקומית סיפקה פתרון.
חסרונה של המסילה היה במהירות הנסיעה, שלא עלה על 90 ק"מ לשעה, בהשוואה ל-150 ק"מ לשעה ברכבות המדינה.
הסיכויים להרחבת פעילות הרכבה היום הוא בשילובה עם רכבות פרבריות של ערי אומבריה.
בנימין אברהמוב
בנימין אברהמוב (נולד ב–1944) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לערבית באוניברסיטת בר-אילן.
חייו.
בנימין אברהמוב נולד ברחובות לאליהו ולרחל אברהמוב וגדל בתל אביב. למד בתיכון צייטלין בתל אביב במגמה המזרחנית תחת שרביטו של המורה דב עירון, ממנו למד רבות. את לימודיו האקדמיים לתואר ראשון (שפה וספרות ערבית ומדעי המדינה) ולתואר שני (שפה וספרות ערבית) עשה באוניברסיטה העברית בירושלים. לימודיו לתואר שלישי התקיימו באוניברסיטת תל אביב, שם סיים את הדוקטורט בהנחיית פרופסור מיכאל שורץ בשנת 1981 בהצטיינות יתרה.