אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי. מקדם השבירה של הנורברגיט נע בין 1.563 ל-1.590. גבישי הנורברגיט שקופים עד שקופים למחצה וצבעם צהוב, לבן, חום כתום ורוד עם גוון סגול או אדום. המינרל ניחן בפליאוכרואיזם חלש. מכיוון אחד נראה המינרל בגוון צהוב חיוור, מכיוון שני הוא נראה בגוון צהוב חיוור מאוד, ובכיוון השלישי הוא חסר צבע. המינרל (בייחוד הדגימות בעלות הגוונים הבהירים יותר) פלואורסצנטי בגוון צהוב בקרינת על סגול באורכי גל קצרים.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1926 במכרה אוסטנמוס (Östanmoss) שליד העיירה נורברג (Norberg) במחוז וסטמנלנד (Västmanland) שבשוודיה, וקרוי על שם העיירה.
שימושים.
השימוש העיקרי בנורברגיט הוא במכירה בחנויות לאספנים. הנורברגיט הוא מינרל נדיר, והיותו פלואורסצנטי מגדיל את האטרקטיביות שלו, בייחוד מהדגימות המגיעות מהמכרות הידועים בפרנקלין שבניו ג'רזי, בהם, בהקרנת דגימות באור על סגול באורך גל קצר, מופיע הנורברגיט בגוון צהוב יחד עם הדיופסיד המופיע בגוון כחול והקלציט המופיע בגוון אדום.
מקור ותפוצה.
הנורברגיט מצוי בדרך כלל בסלעי גיר וסלעי דולומיט שעברו התמרת מגע במפגש עם סלעיים פלוטוניים פלסיים או אלקליים. וכן בעורקים הידרותרמיים במיוחד אם כתוצאה תהליך המטאסומטיזם חדרו לסלע תמיסות המכילות ברזל, בורון ופלואור.
הנורברגיט הוא מינרל נדיר למדי. מקומות בהם ניתן למצוא הנורברגיט כוללים את מכרה אוסטנמוס (Östanmoss), שליד העיירה נורברג (Norberg) במחוז וסטמנלנד (Västmanland) שבשוודיה (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה); פיוקלה (Piukkala) שליד פארגאס (Pargas) בפינלנד; במחצבת ניקול (Nicoll) בפרנקלין במחוז ססקס שבניו ג'רזי שבארצות הברית; בסמוך ללוך נס בסקוטלנד; ובהר מונטה סומה (Monte Somma) שסמוך להר הגעש וזוב שבמחוז קמפניה, שבאיטליה.
הפלרת מים
כמון (תבלין)
ECM (חברת תקליטים)
ECM (Edition of Contemporary Music, בתרגום חופשי: מהדורות למוזיקה עכשווית) היא חברת תקליטים המתמקדת בהוצאת מוזיקת ג'אז חופשי ומוזיקה קלאסית עכשווית ואמנים הנעים בין שתי הסוגות. כמו כן עוסקת החברה בהוצאת הקלטות של "מוזיקת עולם", שיתופי פעולה חוצי-סוגות והקלטות של אמנים מבצעים ומלחינים מארצות צפון אירופה (גרמניה, סקנדינביה, אסטוניה ועוד).
החברה נוסדה ב-1969 במינכן על ידי המפיק מאנפרד אייכר. במשך רוב שנותיה הונהגה על ידי צוות קטן שיצר לה סגנון צלילי וצורני מובחן וייחודי. הצוות מונה את המפיק המייסד אייכר, את טכנאי ההקלטה הנורווגים יאן אריק קונגסהאוג (Jan Erik Kongshaug) ומרטין וילאנד (Martin Wieland) ואת המעצבים הגרפיים דיטר רֵהם (Dieter Rehm) וברברה ובוקהרט ווירש (Barbara and Burkhart Wojirsch). חברי צוות זה עובדים באופן אישי על רוב תקליטי החברה.
המוטו של החברה, המצוטט מסקירה אודותיה משנת 1971 הוא "הצליל היפה ביותר, פרט לדממה". ואכן סקירות על המוזיקה של ECM כוללות דימויים של צלילות, טוהר, שקיפות, בהירות ודימויי נופים קרחוניים ומישורים נרחבים של טונדרה.
עד שנת 2009 הוציאה החברה למעלה מ-1,000 תקליטים.
תחילת הדרך.
מאנפרד אייכר, יליד גרמניה 1943, היה בעל חנות תקליטים במינכן והחליט לייסד חברה קטנה עבור סוג המוזיקה שאהב.
האומנים הראשונים שהקליטו ב-ECM היו הפסנתרנים מאל ולדרון, קית' ג'ארט, צ'יק קוריאה ופול בליי, הסקסופוניסט יאן גרברק, נגן הויברפון גארי ברטון, המתופף פול מושן, הגיטריסטים ראלף טאונר, ג'ון אברקרומבי, פט מתיני וטרייה ריפדאל ונגני הקונטרבס אברהרד וובר, צ'ארלי היידן ודייב הולנד. ההקלטות, שהוקלטו כולן באולפני Rainbow באוסלו, היו בעלות צליל צלול, גבישי ונקי ביותר וכללו בדרך כלל לחנים מקוריים של האמנים המבצעים, רובם חדשניים מבחינת הסגנון, ההרכבים הלא-שגרתיים בג'אז (רובם הרכבים קטנים וסולו) והגישה שכונתה "מינימליסטית", "קרה" ו"אירופאית". עטיפות התקליטים היו מינימליסטיות גם הן וכללו איור מופשט או אלמנט גרפי עדין פרט לכיתוב וללא דמותו של האמן המבצע, צעד חריג באותה תקופה. יסודות אלה ממשיכים לאפיין במידה רבה את החברה עד היום.
אייכר החתים את האמנים על חוזה לתקליט אחד בכל פעם וכך נמנע המסתבכויות עסקיות ומצורך להוציא תקליטים שאינם עולים בקנה אחד עם הקו האמנותי של החברה.
חלק מהקלטות החברה אינן ניתנות לשיוך לסוגה מסוימת, כמו מוזיקה של היוצרת מרדית מונק וחלק מתקליטיו של קית' ג'ארט כמו למשל רב-המכר קונצרט קלן.
מוזיקת עולם ב-ECM.
חלק מאמני החברה ובראשם יאן גרברק, דון צ'רי וסטפן מיקוס החלו באמצע שנות השבעים לחקור מוזיקה שמקורה מחוץ לאירופה, בדרום-מזרח אסיה, דרום אמריקה ,המזרח התיכון וכדומה, ולהקליט שילוב בין לחנים מקוריים לבין השפעות זרות אלה. הדבר הקדים את גל "מוזיקת העולם" שהפך אופנתי במערב במחצית השנייה של שנות השמונים. אמנים נוספים שהקליטו ב-ECM הם אמן העוד התוניסאי אנואר ברהם, נגן כלי ההקשה הברזילאי ננה וסקונסלוס ואחרים.
"הסדרה החדשה".
בשנת 1980 החליט אייכר לפתוח חברת-בת בשליטה מלאה של ECM שתקרא "הסדרה החדשה" (ECM New Series) ושתתמקד במוזיקה קלאסית, באופי המתאים לקו האסתטי של ECM. בסדרה החדשה הוקלטו מלחינים של מוזיקה עתיקה שלא הוקלטו כמעט בכלים מודרניים עד אז כתומאס טאליס ומלחינים מודרניים-עכשוויים, שחלקם "מדלגים" מעל מאות שנות התפתחות מוזיקלית ומתחברים אל יסודות קדומים כארוו פרט וסטיב רייך ומלחינים צעירים רבים מארצות אירופה הצפונית כארקי-סוון טיור, לייף זגרסטאם, וליו טורמיס ועוד.
בסדרה החדשה מוקלטות גם יצירות להרכבים קטנים או סולו מאת מלחינים כבאך, מוצארט, בטהובן ושוסטקוביץ'. הסדרה החדשה שומרת על אותו קו אסתטי וצלילי המאפיין את ECM.
אחד החידושים שהביאה הסדרה החדשה היה שילוב בין יוצרים מתחום הג'אז למוזיקה קלאסית. כך פסנתרן הג'אז קית' ג'ארט הקליט יצירות קלאסיות בסדרה החדשה בנגינת פסנתר וצ'מבלו. יאן גרברק ליווה בסקסופון את זמרי אנסמבל היליארד, השרים מזמורים גרגוריאניים (למשל ברב-המכר "Officium" משנת 1994). בשנת 1999 הוקלט האלבום "In Darkness Let Me Dwell" ובו ביצועים לשיריו של המלחין בן המאה ה-17 ג'ון דאולנד, בביצועם של הטנור ג'ון פוטר, נגן הלאוטה סטפן סטבס והכנרת מאיה הומבורגר, יחד עם מוזיקאי הג'אז האנגלים ג'ון סורמן וברי גאי.
עיצוב העטיפות.
אחד מסמלי ההיכר של ECM הוא עיצוב העטיפות המוקפד שלה. לצוות העיצוב הגרפי המקורי שכלל את בני הזוג ברברה ובוקהרט ווירש הצטרף ב-1978 דיטר רֵהם, אשר התמנה לממונה על העיצוב הגרפי בחברה. העטיפות, שהיו עד אז מורכבות מאלמנטים גרפים ואיורים הוחלפו בצילומים אומנותיים של נושאים כאופק, ים, שדות וכדומה. הביטוי הגרפי מקיים דו-שיח עם המוזיקה המוקלטת. רק לעיתים רחוקות מצולם על גבי העטיפה האמן המבצע.
עיצוב האות, כולל זה של הלוגו, מורכב מגופנים פשוטים, חסרי-תגים (sans serif). על עיצוב העטיפות של ECM לבדו יצאו לאור שני ספרים (ראו פרטים להלן): Sleeves of Desire ו-The Cover Art of ECM.
ביקורת.
הביקורת על החברה באה בדרך כלל מצד מומחי ג'אז אמריקאים. הטענה המרכזית והאופיינית של המבקר סקוט יאנאו (Scott Yanow), למשל, היא ש-ECM אינה מציעה ג'אז. ג'אז אמורה להיות מוזיקה "מלוכלכת" המגיעה ממקום חם ומיוזע, מוזיקה של עבדים, של אנשים פשוטים. המוזיקה של ECM נקיה מדי, סטרילית מדי וקרה מדי מכדי להיות ג'אז. כמו כן מובעת ביקורת על כך שאין למעשה "הצליל של ECM" אלא רק "טעמו האישי של מנפרד אייכר".
תזמורת סנט פול
פובליוס אניוס פלורוס
פובליוס אניוס פלורוס (Publius Annius Florus) היה משורר רומאי, בן זמנו וחברו של הקיסר אדריאנוס. השתמרו מספר שירים פרי עטו.
אנפתאח
האינפיתאח (בערבית: פתיחות) הייתה מדיניות של פתיחות בכלכלה שהנהיג אנואר סאדאת. השינוי בא לידי ביטוי בהסרת המגבלות על סחר החוץ וההשקעות מחוץ לארץ. בחוק משנת 1974 הציעה מצרים למשקיעים זרים כמה יתרונות, ביניהם פטור ממס והקלות מהגבלות רבות שנקבעו בחוק. ישנם כמה הסברים שונים לתפנית זו: התנופה שנוצרה בשל התמורות בתחום המדיני וגיבוש הקשרים החדשים עם מדינות ערב השמרניות ועם ארצות הברית; גורמים כלכליים: כישלון הסוציאליזם בהשגת השקעות ממקורות פנים, וההכנסות מן הנפט הערבי יכולות היו לשמש מקור נכבד להשקעות חדשות ממקורות חוץ; הכנסותיהם של מצרים שעבדו מחוץ למדינה, כדי להשתמש בהכנסות האלה היה צורך להנהיג מערכת סחר חוץ חופשית יותר וכללים נוחים יותר להמרת מטבע.
הפתיחות בכלכלה השפיעה השפעה ניכרת על ההשקעות במצרים. לעומת זאת, שיעור ההשקעות שמקורן בשוק המקומי ירד. הגידול בכלכלה הואץ אך האינפלציה עלתה ב-30 אחוזים, הפער במאזן התשלומים גדל והחוב החיצוני תפח. ההשקעות זרמו אל מגזר השירותים, התיירות, הנפט והבנייה. חלק גדול מההון הצטבר אצל מעטים. הפערים גרמו לתסיסה שהתפרצה במהומות של שנת 1977.
העוינות כלפי האינפתאח שימשה כמנוף להתחזקות האסלאם במצרים.
מתחתנים עם ההורים
מתחתנים עם ההורים (במקור: The In-Laws, מאנגלית: המחותנים) הוא סרט קולנוע אמריקני משנת 2003, מסוגת קומדיית פעולה. הסרט בוים בידי אנדרו פלמינג, ומככבים בו מייקל דאגלס, אלברט ברוקס, קנדיס ברגן וראיין ריינולדס. הסרט מבוסס על סרט פולחן משנת 1979, שנשא אף הוא את השם "The In-Laws" (אך תורגם לעברית כ"חותנים צמודים לדולר") שביים ארתור הילר.
הפקת הסרט.