לפגמים אסתטיים לרוב אין חשיבות זהה לפגמים מוסריים ואינטלקטואליים, אך לעיתים גם להם יש משקל מסוים בשיקולים מיזנתרופיים. פגמים אלו מתייחסים ליופי ולכיעור. הם נוגעים להיבטים מכוערים של חיי האדם עצמם, כמו עשיית צרכים והזדקנות, כיעור הנגרם על ידי פעילויות אנושיות, כמו זיהום ופסולת, ויחס לא הולם כלפי היבטים אסתטיים, כמו חוסר רגישות ליופי.
טיעונים בעד ונגד.
הוצגו טיעונים שונים בעד ונגד אימוץ נקודת מבט מיזנתרופית. התומכים מתמקדים בדרך כלל בצורות שונות של פגמים אנושיים, כמו אלה שנדונו בסעיף האחרון, יחד עם דוגמאות מתי הם מפעילים את ההשפעות השליליות שלהם. מתנגדים מגיבים לעיתים קרובות לדוגמאות כאלה בהצבעה שהם ביטויים אינדיבידואליים קיצוניים של פגמים אנושיים, בין אם על ידי מבצעים חולי נפש או על ידי אנשים רגילים בנסיבות קיצוניות, שאינם משקפים את האנושות בכללותה ולכן אינם מסוגלים להצדיק את הגישה המיזנתרופית. אז בעוד שיש מקרים של אכזריות אנושית קיצונית, כמו הרציחות ההמוניות שביצעו דיקטטורים, רישום מקרים כאלה אינו מספיק כדי לגנות את האנושות בכללותה. מיזנתרופים הגיבו לסוג זה של טיעונים בדרכים שונות. יש הגורסים שהפגמים הבסיסיים נמצאים אצל כולם, גם אם הם מגיעים לצורת הביטוי הקיצונית ביותר שלהם רק בכמה בודדים. אחרים מציינים שאנשים רגילים רבים שותפים לביטוי שלהם, למשל, על ידי תמיכה במנהיגים הפוליטיים המחייבים אותם, גם אם הם לא ביצעו אותם ישירות. גישה נוספת היא להתמקד לא במקרים הקיצוניים הגדולים אלא בגילויים רגילים בקנה מידה קטן של פגמים אנושיים, כמו בשקר, רמאות, הפרת הבטחות או חוסר תודה.
בעיה שונה לטיעונים המבוססים על פגמים אנושיים היא שהם מציגים רק צד אחד של האנושות בעוד שעמדות הערכה צריכות לקחת בחשבון את כל הצדדים. אז יכול להיות שלמרות שיש להם פגמים חמורים מאוד, בני אדם עשויים להיות גם בעלי סגולות חשובות לא פחות שמפצות על החסרונות שלהם. למרות שקשה לערוך השוואות כאלה בקנה מידה גדול, מיזנתרופים טוענים שלפחות עבור תתי תחומים חשובים, כמו היחס של האדם לבעלי חיים, הכף נוטה בבירור נגד האדם.
טיעונים אחרים נגד מיזנתרופיה מבוססים לא על האם גישה זו משקפת כראוי את הערך השלילי של האנושות, אלא על העלויות של קבלת עמדה הקשורה בשנאה, עבור הפרט והחברה בכללותה. זה רלוונטי במיוחד מכיוון שמיזנתרופיה, הקשורה לשנאת המין האנושי, עלולה להפוך בקלות לאלימות נגד מוסדות חברתיים ובני אדם אחרים ועלולה לגרום לנזק רב. הדוגלים במיזנתרופיה הגיבו על כך בכך שהראו כיצד פרספקטיבה מיזנתרופית יכולה להוביל לצורות חיים שונות. בעוד שחלקן מבוססים על שנאה ועשויות להוביל לאלימות, אחרות מתמקדות יותר בפחד ובהסתגרות מההשפעה השלילית. חלופה נוספת כוללת אקטיביזם הניזון מהתקווה לחולל שינוי קיצוני. לגבי דמותו של האדם המיזנתרופי, נטען כי המיזנתרופיה עושה אדם אומלל וחסר ידידים ובכך מונעת מהאדם המיזנתרופ את רוב ההנאות. המיזנתרופים ציינו כי מיזנתרופיה אינה קשורה בהכרח לשנאה, אלימות וחוסר ידידות, כלומר קיימות צורות חיים מיזנתרופיות שונות הנמנעות מוויכוחים אלו.
בפילוסופיה.
הפילוסוף היווני קדם-סוקרטי הרקליטוס היה לפי דיווחים שונים מיזנתרופ ומתבודד שהיה לו מעט סבלנות לחברה האנושית. בקטע, הפילוסוף התלונן ש"אנשים [היו] לנצח ללא הבנה" של מה שהיה, לדעתו, טבעה של המציאות.
בפילוסופיה המערבית, מיזנתרופיה קשורה לבידוד מהחברה האנושית. ב"פאידו" של אפלטון, סוקרטס מתאר מיזנתרופ ביחס לזולתו, ומתאר את המיזנתרופיה כתוצאה פוטנציאלית של ציפיות מסוכלות או אפילו אופטימיות נאיבית יתר על המידה, שכן אפלטון טוען ש"אומנות" הייתה מאפשרת למיזנתרופ הפוטנציאלי להכיר בכך שרוב האנשים נמצאים בין טוב לרע. אריסטו הולך בדרך אונטולוגית יותר: המיזנתרופ, כאדם בודד במהותו, אינו אדם בכלל: הוא חייב להיות מפלצת או אל, השקפה המשתקפת בתפיסת הרנסאנס של מיזנתרופיה כ"מצב דמוי חיה".
יש הבדל בין פסימיות פילוסופית למיזנתרופיה. עמנואל קאנט אמר כי "מהעץ העקום של האנושות, שום דבר ישר לא יכול להיווצר לעולם", ובכל זאת זה לא היה ביטוי לחוסר התועלת של האנושות עצמה.
מושגים קשורים.
פסימיות פילוסופית.
פסימיות פילוסופית היא הרעיון הקשור שמסתכל על העולם בצורה אנטי-אופטימית לחלוטין. צורה זו של פסימיות אינה נטייה רגשית כפי שהמונח מציין בדרך כלל. במקום זאת, זוהי פילוסופיה או השקפת עולם המייחסת ערך שלילי לחיים ולקיום. פסימיסטים פילוסופיים טוענים בדרך כלל לשכיחות אמפירית של כאבים על פני תענוגות, שהחיים פוגעים מבחינה אונטולוגית או מהותית ליצורים חיים, ושהקיום הוא חסר משמעות ביסודו או חסר תכלית. התגובות שלהם למצב זה מגוונות מאוד ויכולות להיות מאשרות חיים.
פסימיות פילוסופית מלווה לעיתים קרובות במיזנתרופיה בטענה שהאנושות היא גם רעה ואולי אחראית חלקית לרוע העולם. אבל שתי ההשקפות אינן כרוכות זו בזו וניתן לקיים אותן בנפרד. אדם הדוגל בפסימיות פילוסופית אך לא במיזנתרופיה עשוי לטעון, למשל, שבני אדם הם רק קורבנות של עולם נורא אבל לא אשמים בו.
אנטי-נטליזם.
אנטי-נטליזם היא ההשקפה שלפיה הקיום הוא רע וכי לבני אדם, לפיכך, חובה להימנע מהולדה. טיעון חשוב לאנטי-נטליזם הוא הטיעון המיזנתרופי. הוא רואה בפגמים העמוקים של בני האדם ובנטייתם לגרום נזק הן לבני אדם אחרים והן לבעלי חיים כסיבה להימנעות מליצור עוד בני אדם. הנזקים הללו כוללים מלחמות, רצח עם, חקלאות מפעלים ונזקים שנגרמו לסביבה.
כנסיית סנטה מריה נובלה
פאלאצו גרימאני די סנטה מריה פורמוזה
פאלאצו גרימאני די סנטה מריה פורמוזה (באיטלקית: Palazzo Grimani di Santa Maria Formosa) הוא ארמון הממוקם בוונציה שבאיטליה.
היסטוריה.
המבנה נבנה בראשית המאה ה-16 כארמון מגוריו של הדוג'ה אנטוניו גרימאני. יורשיו שיפצו את המבנה בין השנים 1532–1569 בתכנונו של מיקלה סנימיקלי. לאחר מותו של סנימיקלי הושלם השיפוץ בשנת 1575, בתכנונו של ג'ובאני רוסקוני. את שער המבנה עיטר אלסאנדרו ויטוריה.
המבנה בנוי בסגנון אופייני סביב חצר פנימית. חזית המבנה המעוטרת בחלונות מקושתים מצופה שיש.
החדר הידוע במבנה הוא חדר הדגים ("Sala di Psiche") שנבנה בשנת 1540 לערך, ועוטר בפרסקאות מעשה ידי פרנצ'סקו מנצוקי, קאמילו מאנטוואנו ופרנצ'סקו דה רוסי.
אנטוניו גרימאני
אנטוניו גרימאני (באיטלקית: Antonio Grimani; 28 בדצמבר 1434 - 7 במאי 1523) היה הדוכס ה-76 של ונציה. גרימאני כיהן כדוג'ה מאז מינויו בשנת 1521 ועד מותו.
קורות חיים.
גרימאני נולד בוונציה למשפחה ענייה. בצעירותו עבד כסוחר והצליח במעשיו, ותוך זמן קצר הפך לאחד הסוחרים הידועים והמשפיעים בעיר. בשנת 1494 מונה לתפקיד קאפיטאני דה מאר ("מפקד הים"), והיה אחראי על הצי הוונציאני. בראשית כהונתו היה תפקידו פשוט בשל השלום ששרר באותה עת, אולם בשנת 1499 פרצה מלחמה בין ונציה והאימפריה העות'מאנית שנמשכה עד שנת 1503. בשל העדר ניסיונו של גרימאני נחל הצי הוונציאני תבוסה בשתי קרבות: קרב סאפיינצה ב-19 באוגוסט 1499 ובקרב זונקו, שישה ימים לאחר מכן.
בשל תבוסתו הועמד גרימאני לדין, ונדרש עונש מוות עבורו, אולם זה הומר להגלייה לאי כיוס. בשנת 1509 נמלט גרימאני מהאי לרומא.
בעקבות התערבות בניו, הותר לגרימאני לשוב לוונציה בשנת 1509. במהרה שבה וגברה השפעתו ומעמדו, והוא נבחר לתפקיד דוג'ה ב-6 ביוני 1521.
בתקופת כהונתו, הוביל את רפובליקת ונציה בהצטרפותה למלחמה בשנת 1521 כבן בריתו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת. עם תבוסת הצרפתים בקרב ביקוקה, בשנת 1523, החליט גרימאני לפרוש מהמלחמה, אולם בשל פטירתו, היה זה יורשו, אנדראה גריטי שהגיע להסכם שלום עם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
כנסיית טמפליאוקיו
כנסיית טמפליאוקיו (פינית Temppeliaukion kirkko; שוודית Tempelplatsens kyrka - בשתי השפות "כנסיית הכיכר") היא כנסייה לותרנית בהלסינקי, בירת פינלנד, השוכנת כקילומטר ממערב לתחנת הרכבת של הלסינקי.
הקמה.
במקום הייתה אמורה לקום כנסייה כבר בשנות ה-30 של המאה ה-20, אך התוכנית לא יצאה אל הפועל בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה. הכנסייה הנוכחית תוכננה על ידי האדריכלים טואומו סואומלאינן (Tuomo Suomalainen) ואחיו טימו (Timo Suomalainen), לאחר שתוכניתם זכתה בתחרות אדריכלות בשנת 1961. מסיבות תקציביות הוקטן שטחה של הכנסייה המוצעת בכרבע. הבנייה החלה בחודש פברואר 1968 והכנסייה הוקדשה בספטמבר 1969.
חלל הכנסייה נחצב בסלע גרניט, וקירות הסלע הם בגובה של 5 עד 8 מטרים. מעל לקירות נקבעו חלונות זכוכית ומעליהם כיפה עשויה מנחושת בגובה מרבי של 13 מטר. תכנון הכנסייה וקירות הסלע החשוף שעוצבו בפעילות קרחונית, הביאו לכך שהיא מצטיינת באקוסטיקה מצוינת, ובמקום נערכים קונצרטים. בכנסייה עוגב שלו 43 משלבים, אך אין לה מגדל פעמונים, וצלצול הפעמונים נוצר על ידי הקלטה המשודרת באמצעות רמקולים הקבועים מחוץ למבנה. הכנסייה היא אתר תיירותי פופולרי בעיר, והיא זוכה לכחצי מיליון מבקרים מדי שנה.
פרוייקט מסלול (ישראל)
מכון סאמיט
מכון סאמיט הוא עמותה שהוקמה לשם טיפול ושיקום פסיכו-סוציאלי בתוך הקהילה למתבגרים ומבוגרים שעברו משבר נפשי.
המכון הוקם בירושלים בשנת 1973, על ידי צבי סטיסקין ודייב שונברון. המכון פועל בשיתוף ובפיקוח משרד הבריאות במסגרת סל שיקום, משרד הרווחה, עיריית ירושלים, המוסד לביטוח לאומי ומשרד הביטחון, הקובעים ומממנים את עלות הטיפול למשתקם.