ארסם אינו נחשב לארסי מאוד, אך הכמות הרבה של הארס העולה על זו של כל נחש אחר גורמת לו להיות קטלני ובעזרת ניביו הגדולים הארס יכול להתפשט לכלי דם עמוקים אליהם מגיעים הניבים. על אף שהם אינם ששים להכיש, גם הכשה על ידי נחש ממוצע באורכו יכולה להיות קטלנית ומחייבת טיפול בנסיוב במהירות האפשרית.
אליענה שכטר
אליענה שכטר (נולדה ב-10 באפריל 1976) היא שחקנית ובמאית ישראלית.
ביוגרפיה.
אליענה שכטר נולדה וגדלה בירושלים. הוריה, אלכסנדר (אלכס) וסילביה שכטר, הם ילידי מנדוסה, ארגנטינה, שם הכירו בתנועת השומר הצעיר ועלו ביחד לישראל. אביה הוא רוקח ובעליו של "ד"ר בלה", בית מרקחת ירושלמי ותיק. אמה היא פסיכולוגית קלינית. אחיה, יואל שכטר, צעיר ממנה בשבע שנים ועוסק בהיי טק.
שכטר למדה בתיכון בית הספר הפתוח "הניסויי" במגמת תיאטרון, בה עשתה חמש יחידות בגרות עם המורה המיתולוגי אשלי טוביאס. באותה תקופה הופיעה בהצגה "בדלתיים סגורות", שעלתה במסגרת עצמאית, בבימויה של רות ריינר. בכיתה י' שיחקה בסדרת הטלוויזיה "היה או לא היה", פרי עטו ובבימויו של שמעון יקותיאל, שעוסקת באגדות.
למדה תואר ראשון במשחק, אוניברסיטת תל אביב, מצטיינת חוג (2000-1996). בין מוריה היו נולה צ'לטון, יורם בוקר, חנה הכהן ורות קנר. במהלך לימודיה זכתה במלגה ע"ש מייקל זוננפלד בתחום מחול-כוריאוגרפיה וביצוע מטעם אוניברסיטת באר–שבע. בסיום התואר למדה משחק ב-Atlantic Theatre Company, ניו יורק (סמסטר קיץ, 2002).
קריירה.
שכטר שיחקה בהצגה "פרנהיים", על-פי ש"י עגנון (2002–2004), יצירתה של אלית ובר בבימויה של מאשה נמירובסקי. הצגה של בובות ומסיכות זכתה בפסטיבל דו-אומן 99 והשתתפה בפסטיבלים בטוקיו, קיוטו ומוסקבה.
ב-2004 ביימה את ההצגה "כיפה אדומה ילדה גדולה", פרי עטה של שרית גורן, שזכתה בפרס חביבת הקהל, פרס התלבושות ופרס המוזיקה בפסטיבל חיפה להצגות ילדים.
בשנת 2006 שימשה כדרמטורגית של ההצגה: "טרגדיה ב-18 דקות", אותה כתבה וביימה גאיה וילדמן. זוכת פרס ההצגה והמחזה בפסטיבל Smallבמה.
למדה גרמנית במכון גתה, תל אביב ובAkademie für Fremdsprachen, ברלין (2007–2009).
ניהלה את העתודה של מגמת התיאטרון בתיכון א' לאמנויות תל אביב (2001–2008). ב-2006 ביימה פרויקט במגמה למוזיקה. היה זה קונצרט תיאטרלי, כתבה סיפור על סביב יצירות מוזיקליות שנכתבו בגטו טרזיינשטט והמחיזה את סיפוריה של ניצולת הגטו מנקה אלטר. ג'אד נאמן הציע להפוך את המופע לדו-לשוני. המחזה תורגם לגרמנית והוצג בארץ ובגרמניה בשיתוף עם סטודנטים מקונסרבטוריון Schwerin גרמניה.
ב-2005 הצטרפה שכטר לאודליה מורה-מטלון, כבמאית שותפה וכשחקנית להצגה "פרומות" פרי עטה של מורה-מטלון (2005–2007). למופע התלוותה מוזיקה של יוסי בן נון והוא זכה בפסטיבל עכו 2005.
בשנת 2007 שימשה כעוזרת במאי בהצגה "אמנות", מאת של יסמינה רזה, הפקה של Post Theater בפסטיבל Rohkunstbau, ברלין.
שכטר שיחקה בשתי עונות של הסדרה "תמרות עשן", בבימויו של עודד דוידוף, ששודרה בHOT3. היא גילמה את דמותה של לילי, אחות הקיבוץ, שמחפשת את בן זוגה שנעלם יחד עם שאר חברי תמרות עשן. ב-2008 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "אמא'לה", בתפקיד המחנכת, בבימויו של רם נהרי. בסדרה כיכבה אורנה בנאי.
היא שיחקה בהצגה "נמר חברבורות", בבימויה של אלית וובר, שהציגה בתיאטרון תמונע (2008–2009).
ב-2009 שיחקה בסדרת נוער "דאוס", בבימויו של גידי דר, ששודרה ב-yes. היא שיחקה את אמא של רוי שכטר (מיכאל אלוני).
ב-2009 ביימה ביחד עם עדי רייס את הסרט התיעודי הקצר (8 דקות) "חדר 28 - רסיסי זיכרון" המספר על חבורת נשים שגרה בגטו טרזיינשטט.
ב-2011 שיחקה בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "ילדי ראש הממשלה". היא גילמה את דמותה של ד"ר כספי, הפסיכולוגית של אשת ראש הממשלה. באותה שנה שיחקה בסדרה "פלפלים צהובים". היא גילמה את דמותה של ד"ר אשל, נוירולוגית ילדים, שמאבחנת את עומרי (מיכאל זפסוצקי), בנם של איילת ויניב אוחיון (עלמה זק ויוסי מרשק) כאוטיסט.
היא מביימת אחת לשנתיים אופרטה בתיכון בליך, רמת גן, בהשתתפות תלמידי המוזיקה של בית הספר.
ב-2012 שיחקה בסרט הקולנוע "חנה ארנדט", בבימויה של מרגרטה פון טרוטה.
בפברואר 2013 שיחקה שכטר בשתי סדרות טלוויזיה: האחת, "המגפה", מאת ימי ויסלר ומעיין בלום, בבימויו של ויסלר, ב-HOT3. שם גילמה את דמותה של רותי האחות הסקסית שמאוהבת בדוקטור (מנשה נוי). השנייה, "שטיסל" ב-Yes, בבימויו של אלון זינגמן. שם גילמה את טובי שטיסל, אשתו של צבי אריה שטיסל (שראל פיטרמן).
הצטלמה לסרט הקולנוע "תחת אותה השמש" של סאמח זואבי ושיחקה מתנחלת. בסרט שיחק גם יוסי מרשק.
מאז שנת 2007 ועד 2013 ניהלה שכטר סדנאות תיאטרון של תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער. מאז שנת 2008 היא מרצה בקורס מספרי סיפורים בספריית בית אריאלה.
התנדבה במשך שנה באס"ף (ארגון סיוע לפליטים ומבקשי מקלט).
מתגוררת בגבעתיים.
בשנת 2016 שיחקה בסדרה "מסובך" של רן שריג.
צ'נדרה טלפדי מוהנטי
סדרות דרמה המשכיות
מוזיאון השואה בוושינגטון
זכסנבורג
לואי-איג ונסן
האב לואי-אִיג ונסן (בצרפתית: Louis-Hugues Vincent; 31 באוגוסט 1872, סנט-אלבן-דה-וולסר, צרפת - 30 בדצמבר 1960, ירושלים, אז בירדן) היה כומר נוצרי צרפתי, מן המסדר הדומיניקני בירושלים, ארכאולוג, מורה בבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה (EBAF), מחבר ספרים וחוקר ארץ ישראל במשך שנים רבות.
פרטים ביוגרפיים.
לואי-איג ונסן נולד בשנת 1872 בצרפת, בעיירה סנט-אלבן-דה-וולסר (Saint Albin-de-Vaulserre) במחוז איזר, דרומית-מזרחית לעיר ליון. אחרי תקופת חניכות אצל הנזירים הדומיניקנים באזור ליון, נשלח בשנת 1891 למנזר סנט אטיין שבירושלים, שם גר עד למותו, במשך כמעט שבעים שנה, פרט לשהות ארוכה בצרפת בימי מלחמות העולם.
את לימודיו והסמכתו ככומר קתולי עשה בבית הספר הצרפתי למקרא וארכאולוגיה, שהוקם במתחם המנזר הדומיניקני שנה לפני הגעתו על ידי האב מארי-ז'וזף לגראנז'. במהרה הפך לאחד החוקרים הבקיאים ביותר בתחום הארכאולוגיה המקראית, כולל בתחום הקרמיקה ושרידים עתיקים אחרים. לפיכך התבקש בגיל צעיר ללמֵד ארכאולוגיה במסגרת בית הספר שבו למד.
במהלך חייו הגיע להכיר מקרוב את כל האתרים הארכאולוגיים הידועים בזמנו בארץ ישראל. בין השאר, חפר בתל פארעה (צפון) ביחד עם הכומר רולאן דה וו.
ונסן פרסם מאמרים רבים בכתב העת "Revue Biblique" , ואף היה עורכו בין השנים 1931–1938.
בשנת 1953 ביקש לפרסם ביוגרפיה של האב לגראנז' אך הספר נאסר לפרסום על ידי הצנזורים של הכנסייה.
ונסן נפטר בירושלים (שהייתה אז תחת השלטון הירדני) בגיל 88. הוא נקבר בחצר המנזר הדומיניקני, במתחם קבורה עתיק, לצדם של רבים מעמיתיו למסדר הדומיניקני ולסגל בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה. הסמטה המחברת את דרך שכם למלון אמריקן קולוני קרויה על שמו.
ספריו.
עם האב פליקס-מארי אבל (Félix-Marie Abel):
עם מארי-ז'וזף סטב (Marie-Joseph Steve):
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ארכאולוגים צרפתים]]
[[קטגוריה:כמרים צרפתים]]
[[קטגוריה:ארץ ישראל: ארכאולוגים]]
[[קטגוריה:חופרים בעיר דוד]]
[[קטגוריה:חוקרי ירושלים]]
[[קטגוריה:דומיניקנים]]
[[קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1872]]
[[קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1960]]
טשעלאדז
מארי-ז'וזף לגראנז'
מָארִי-ז'וזף לָגְרָאנְז' (בצרפתית: Marie-Joseph Lagrange; 7 במרץ 1855 – 10 במרץ 1938; במקור אלבֶּר מארי-אָנרי לגראנז', Albert Marie-Henri Lagrange) היה כומר קתולי במסדר הדומיניקני. הוא ייסד את בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה (EBAF) בירושלים. היה איש מלומד, בעל שטחי התעניינות רבים ומגוונים. חיבר את הספר Critique textuelle; II, La critique rationnelle (פריז, 1936), אשר השפיע על שיטות חדשות הקשורות לביקורת נוסח המקרא של הברית החדשה.
הקמת בית הספר.
בית הספר נוסד במנזר סנט אטיין בירושלים ב-15 בנובמבר 1890 כ"בית הספר המעשי ללימודי המקרא" (École Pratique d'Études Bibliques), ורק בשנת 1920 הוכר באופן רשמי גם כבית ספר לארכאולוגיה ושמו שונה בהתאם. בעת הקמתו היה בית הספר למוסד הקבע הראשון מסוגו בארץ ישראל, ופעל בו צוות קטן בהנהגתו של האב לגראנז' שעסק בניתוח המקרא ובארכאולוגיה, לצד מחקרים בתחומי ההיסטוריה, הלשון, האפיגרפיה ועוד. על הישגיהם החשובים של חוקרי בית הספר נמנים גילוי מפת מידבא, הפיענוח הראשון של האלפבית האוגריתי ומעורבותם המרכזית בתרגום ובפירוש מגילות מדבר יהודה. לגראנז' גילה בשנת 1898 את הכתובת הרביעית מכתובות תחום גזר.
יחסיו של בית הספר עם הכס הקדוש לא היו טובים בתחילת דרכו, ולגראנז' נחשד בנטיות מודרניסטיות. בית הספר אף נסגר לפרק זמן קצר, ובשנת 1909, בעקבות סכסוך בין הדומיניקנים לישועים, הורה הוותיקן על ייסוד מוסד ישועי מתחרה בדמות המכון האפיפיורי למקרא, המסונף לאוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית.
לגראנז‎'‎‏ נבחר לנשיאהּ הראשון של החברה המזרחנית הארץ-ישראלית שנוסדה בירושלים ב-1920. ‏
לגראנז' נקבר במנזר סנט אטיין. קברו נמצא מתחת לבמה מוגבהת הנמצאת מול האפסיס המרכזי.
לואי וינסאן
אחיה קמארה
אחיה קמארה (נולד ב- 1968) הוא מנהל התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון במשרד הרווחה והשירותים החברתיים (תוכנית 360). כיהן בעבר כמנכ"ל ארגון בקול, כיו"ר ארגון בזכות וכנציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
ביוגרפיה.