התליום כשלעצמו משמש בייצור מסבים ובייצור מסגים על בסיס בדיל ועופרת עמידים לחומצות.
בתחמוצת התליום משתמשים לייצור עדשות עם מקדם שבירה גבוה ובייצור קולטנים של קרינת גמא. בעבר השתמשו בה לטיפול במחלות עור שונות, אך שימוש זה הופסק עקב רעילותו הגבוהה של החומר.
סולפיד התליום (Tl2S) משנה את המוליכות שלו בהשפעת קרינה תת-אדומה, ולכן משתמשים בו לייצור תאי-אור (photocells). בתרכובת אחרת של תליום עם גופרית, סולפט התליום (Tl2SO4), השתמשו בעבר כרעל נגד עכברים וכקוטל מזיקים.
באיזוטופ הרדיואקטיבי של התליום, Tl201, משתמשים ברפואה לצורך אבחונים שונים.
תליום-יוד משמש בנורות מתכת הליד לתאורה אדריכלית, בהן הוא פולט אור ירוק עז.
רעילות.
התליום הוא רעיל מאוד ומשפיע גם במגע עם העור, ועל כן יש לנהוג בו בזהירות. רעילותו נובעת מהיותו קרוב מבחינה כימית לאשלגן ולנתרן וליכולתו להתחלף עמם, מה שגורם לשיבוש הפעילות הנורמלית בתאי הגוף. כמו כן, התליום מדכא את ההשפעה של אנזימים הכוללים את הקבוצה SH. ההשפעות של הרעלת תליום כוללות נשירת שיער ונזק לעצבים הפריפריאליים, לקיבה ולכליות. כמו כן, התליום נחשד כחומר מסרטן. מסיבות אלה יש לדאוג לאוורור מתאים בעת עבודה עמו.
בדיל
בדיל (לטינית: Stannum, אנגלית: Tin) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי Sn ומספרו האטומי 50.
היסטוריה.
הבדיל הוא אחת משש המתכות המוזכרות ב:
מקורו בעת העתיקה ובמיוחד בתקופת הארד (או בשמו הלועזי הברונזה) היה מאזור פרס ועילם. כעשירית מהארד שהוא סגסוגת נחושת ובדיל הגיע מהבדיל והשאר מנחושת, ומרכז המסחר בבדיל והעברתו לממלכות המערב והדרום בתקופת הברונזה התיכונה הייתה העיר מארי על ברך הפרת, כיום בגבול סוריה ועיראק.
תכונות.
הבדיל הוא מתכת נוחה לעיצוב שאינה מתחמצנת בקלות ועמידה בפני קורוזיה. הבדיל נמצא בטבע בעיקר במינרל קסיטריט (Cassiterite), שהוא תחמוצת הבדיל, SnO2.
בדיל ניתך בטמפרטורה נמוכה וכאשר מכופפים מוט בדיל נשמע צליל אופייני ("צעקת הבדיל" או "בכי הבדיל") הנובע מהימצאות גבישים תאומים.
אלוטרופיה.
לבדיל שתי צורות אלוטרופיות. האחת, המכונה צורה β, בדיל לבן או בדיל מתכתי, היא צורה היציבה בטמפרטורת החדר. האחרת, המכונה בדיל α או בדיל אפור, אינו מתכתי, כיוון שהוא יוצר סריג אטומרי המורכב אטומים הקשורים קוולנטית, כך שאין אלקטרונים חופשיים להולכה חשמלית, בדומה למבנה הפחמן ביהלום (הנמצא באותו טור בטבלה המחזורית). צורת α יציבה יותר תרמודינמית בטמפרטורות הנמוכות מ 13.2°C, אך אי-ניקיונות, דוגמת אלומיניום או אבץ, מורידים את טמפרטורת המעבר לפחות מ-0°C. בתנאי קור בדיל מתכתי (אלוטרופ β) עובר שינוי ספונטני, אוטו-קטליטי, לבדיל אפור (אלוטרופ α), תופעה הידועה כ"דבר של בדיל". תופעה זו תועדה בימי הביניים באירופה כאשר התגלו צינורות פגועים של עוגבי כנסיות. תופעה זו יוחסה גם לפגיעה בקופסאות שימורים שלקח רוברט פלקון סקוט למסעו באנטארקטיקה ולפגיעה בכפתורי המדים של חיילי נפוליאון במלחמתו ברוסיה, אם כי מהימנותם ההיסטורית של סיפורים אלו מוטלת בספק.
שימושים.
בדיל טהור.
הבדיל משמש לציפוי עופרת, אבץ או פלדה למניעת קורוזיה. פלדה מצופה בדיל היא החומר הנפוץ ביותר לייצור קופסאות שימורים לצורך אחסון מזון.
חלונות זכוכית מיוצרים לעיתים על ידי הצפת הזכוכית המותכת על גבי בדיל נוזלי על מנת להשיג לוחות שטוחים.
סגסוגות.
סגסוגות בדיל חשובות:
מלחים.
מלחי בדיל חשובים:
מוליכות-על.
בדיל הופך למוליך-על מתחת ל-3.72°K. תרכובת ניאוביום-בדיל (Nb3Sn) משמשת לייצור מסחרי של תיילים למגנטים מוליכי-על.
צורה בטבע.
ישנן 35 מדינות הכורות בדיל ברחבי העולם, כמעט בכל יבשת ישנה מדינה בעלת מכרה בדיל חשוב. בדיל מתכתי מופק ממחצביו בעזרת פחם בכבשן. היסוד לא נמצא בכמויות גדולות בקרום כדור הארץ - ריכוזו הוא 2 חלקים למיליון (ppm), לעומת אבץ לדוגמה, שנמצא בריכוז 94 חלקים למיליון.
כמעט חצי מהבדיל המופק בעולם מגיע מדרום־מזרח אסיה. למרות שבדיל נמצא במספר מחצבים, מחצב הבדיל המסחרי היחידי הוא SnO2.
איזוטופים.
לבדיל יש את מספר האיזוטופים היציבים הגבוה ביותר - 10. בנוסף לכך, 18 איזוטופים בלתי יציבים נוספים ידועים.
אמצעי זהירות.
כמויות בדיל זעירות שנמצאות במזון משומר אינן מזיקות לאדם, אך ישנן תרכובות בדיל אורגניות רעילות שמצריכות טיפול מיוחד.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:בדיל|*]]
[[קטגוריה:יסודות כימיים]]
[[קטגוריה:מתכות מעבר עמידות]]
[[קטגוריה:חומרי גלם]]
הטלוויזיה בכבלים
כוכב נויטרונים
אסטלת ישראל
קארן הורני
קארן הורני (בגרמנית: Karen Horney; 16 בספטמבר 1885 - 4 בדצמבר 1952) הייתה רופאה פסיכיאטרית ופסיכואנליטיקאית גרמנית־אמריקאית. היא הציעה פרשנות חילופית לזו של זיגמונד פרויד, בעיקר בשאלת ההתפתחות של מיניות האישה.
חייה ועבודתה.
קארן הורני נולדה ב-1885 בגרמניה, ועמדותיה פורסמו לראשונה בארצות הברית, לשם היגרה ב-1932, ושם ייסדה את המכון האמריקני לפסיכואנליזה. הורני אימצה רבים ממושגיו ומהנחותיו הבסיסיים של פרויד בדבר רמות המודעות, הקונפליקטים הרגשיים, ההדחקה, ההעברה ורעיון האסוציאציות החופשיות. אך לעומת פרויד דחתה את מרכזיותם של האינסטינקטים, ודחתה את האספקטים הביולוגיים והליבידנליים שאפיינו את הגישה הפסיכואנליטית הקלאסית. לעומת תורתו של זיגמונד פרויד, היא הפחיתה מחשיבות הפין שפרויד הביא לתורתו וטענה כי הזכרים מקנאים ברחם, בשדיים, בהנקה, בהריון ובהימהות וקנאת רחם זו פועלת בלא - מודע הגברי ומביא את אלו להמעיט בערכן של נשים ועל ידי דחף לא מודע לפצות פיצוי יתר בעבודה יצירתית. היא האמינה שלבני אדם יש יכולת ורצון לפתח את אישיותם בכיוון חיובי, ושהפרעות פתולוגיות מקורן בחסימה של נטיות אלה על ידי גורמים חברתיים חיצוניים. היא הייתה מן הראשונים שהדגישו את קיומה של התפתחות נשית עצמאית המנותקת מזו הגברית. הורני גם החשיבה מאוד את התנאים החברתיים והתרבותיים בעיצוב התפתחותן הפסיכולוגית של הנשים.
עיקר עבודתה היה בין השנים 1922-1939. בחיבור משנת 1926 שכותרתו "הבריחה מנשיות", תקפה הורני בנחרצות את התפיסה הפסיכואנליטית של פרויד בנושא התפתחות הנשיות. הורני טענה שאין בין המינים הבדלים פסיכולוגיים, שאפשר ליחסם אך ורק לביולוגיה; לטענתה יש לנשים דווקא עליונות בעניין.
הורני עסקה גם באספקטים נוספים, כגון ההיבטים הכלכליים והיחסים הבין אישיים בקשרי נישואין, הורות, מונוגמיה, אוננות, דרכי ביטוי למיניות ועוד.
קארן הורני פעלה גם בתחום ההומניסיטי בפסיכולוגיה, והגיעה למסקנה שעל מנת להגיע למימוש עצמי, על ההורים לפתח את הייחודיות של הילד, ולהדגיש בפניו שהוא אדם יחיד במינו.
לטענתה, ללא תנאים אלו הילד יפתח חרדה בסיסית בה נתפס העולם כמקום קר ומנוכר, והוא יחווה קשיים בביטוי רגשות ספונטני ויצירת קשרים עם הזולת. כדי להתמודד עם החרדה הבסיסית הזו עשוי האדם לנקוט בהגנות בין-אישיות או תוך-נפשיות; הגנות בין-אישיות עשויות ליצור תנועה לקראת בני האדם (ציות מוגזם וביטול אישי), תנועה נגד בני אדם (אלימות ונרקיסיזם) או התרחקות וניתוק מבני אדם.
הצבא האדום
הצבא האדום של הפועלים והאיכרים (ברוסית: Рабоче-Крестьянская Красная Армия; בראשי תיבות: PKKA) היה עד 1946 שמו של צבא הקבע של ברית המועצות, אחד מזרועות הכוחות המזוינים של ברית המועצות. נודע בקיצור בכינוי הצבא האדום עקב זיהויו עם הדגל האדום שאומץ על ידי המפלגה הקומוניסטית. לאחר מלחמת העולם השנייה, נקרא בשם הצבא הסובייטי אך המשיך להיות ידוע גם בשם "הצבא האדום".
הצבא האדום הוקם על ידי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בהנהגת טרוצקי לאחר מהפכת אוקטובר ב-1917, בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה, כדי להילחם בקבוצות המתנגדים הידועים כ"הצבא הלבן". לאחר מכן הוא נלחם במלחמה הפולנית-סובייטית, במלחמת החורף, במלחמת העולם השנייה, במלחמת אפגניסטן ובעימותים נוספים. בנוסף, השתתף בדיכוי המרד בהונגריה, המרד המזרח גרמני והמרד בצ'כוסלובקיה.
לאחר התפרקות ברית המועצות בדצמבר 1991, התפרק הצבא הסובייטי לרפובליקות שהחליפו את ברית המועצות. רובו נותר תחת הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
הקמת הצבא האדום.
רקע.
בעקבות מהפכת פברואר 1917 נאלץ הצאר ניקולאי השני לוותר על כיסאו והוקמה ממשלה דמוקרטית זמנית שהונהגה בתחילה על ידי גאורגי לבוב ואחר-כך על ידי אלכסנדר קרנסקי. באוקטובר אותה שנה התרחשה מהפכה נוספת - מהפכת אוקטובר - במהלכה, המשמרות האדומים בהנהגתה של המפלגה הבולשביקית שעלתה לשלטון החלו להשתלט על שטחים נרחבים ברחבי האימפריה הרוסית. במהלך חודש ינואר 1918 הם פיזרו בכוח את האספה המחוקקת והכריזו על הקמתן של מועצות פועלים מהפכניות סובייטיות שייטלו לידיהם את השלטון - ובכך הניחו את הבסיס להקמתה של ברית המועצות הקומוניסטית.
כנגד הכוחות הקומוניסטים שנקראו "המשמרות האדומים" התייצבו כוחות ומליציות אנטי-בולשביקיות שזכו לכינוי הצבא הלבן, רבים מהם היו חיילים וקצינים בצבא הצארי לשעבר - כך שלרוב הם היו מצוידים ומאומנים הרבה יותר מיריביהם הבולשביקים. בין השנים 1917 ל-1920 התחוללה ברוסיה מלחמת אזרחים בין הקומוניסטים למתנגדיהם (מקבוצות ואידאולוגיות שונות שזכו כולם יחד לכינוי "הצבא הלבן") שהסתיימה בניצחון הקומוניסטים ובמיגור יריביהם.
הקמת הצבא האדום.