הארי האוול קארני (באנגלית: Harry Howell Carney; 1 באפריל 1910 – 8 באוקטובר 1974) היה סקסופוניסט ג'אז וקלרינט אמריקאי, שבמשך ארבעה עשורים היה חבר בתזמורתו של דיוק אלינגטון. הוא ניגן במגוון כלים אך בעיקר השתמש בסקסופון בריטון, והשפיע באופן ניכר על השימוש בכלי זה במוזיקת הג'אז.
ראשית חייו.
קארני נולד בבוסטון, מסצ'וסטס. הוא גדל קרוב לחברו העתידי ללהקה ג'וני הודג'ס. קארני החל בנגינה בפסנתר בגיל שבע, עבר לקלרינט בגיל 14 והוסיף את סקסופון האלטו שנה לאחר מכן. הוא ניגן לראשונה באופן מקצועי במועדונים בבוסטון.
השפעות מוקדמות על נגינתו של קארני כללו את באסטר ביילי, סידני בשה ודון מאריי. קארני דיווח גם כי בנגינתו על סקסופון בריטון "ניסה לגרום למשלב העליון להישמע כמו קולמן הוקינס ולמשלב התחתון כמו – אדריאן רוליני".
קריירה.
לאחר שניגן במגוון הופעות בניו יורק בגיל 17, הוזמן קארני להצטרף ללהקת דיוק אלינגטון להופעותיה בבוסטון בשנת 1927. באוקטובר של אותה שנה הקליט לראשונה עם אלינגטון. לאחר שהתבסס בלהקת אלינגטון, נשאר בה למשך שארית חייו. הלהקה החלה לנגן באפון קבוע במועדון הכותנה בניו יורק בסוף השנה.
בשנת 1928 הוסיף אלינגטון כוח אדם נוסף, והכלי הראשי של קארני הפך לסקסופון בריטון. הוא היה דמות דומיננטית על הבריטון בג'אז, עד הופעתו של הבי בופ באמצע שנות ה-40. בתוך הסאונד הכללי של להקת אלינגטון, הבריטון של קארני שימש לעיתים קרובות לשם נגינת חלקים מהרמוניות שהיו מעל הגובה הנמוך של הכלי; כך השתנו מקרמי הצליל של הלהקה.
בינואר 1938 הוזמן קארני לנגן עם להקתו של בני גודמן בקרנגי הול. הקלטות מאירוע זה פורסמו "כקונצרט הג'אז המפורסם ב-1938 בקרנגי הול". קארני החל לנגן בקלרינט בס בסביבות 1944. הוא "היה מחבר שותף של "Rockin' in Rhythm" ובדרך כלל היה אחראי על ביצוע סולו הקלרינט המבעבע במנגינה זו".
בשנת 1957 היה קארני חלק מלהקה בראשות הפסנתרן בילי טיילור שהקליטה את האלבום "Taylor Made Jazz".
קארני היה הנגן שכיהן במשך הזמן הרב ביותר בתזמורת של אלינגטון. בהזדמנויות בהן אלינגטון נעדר או רצה להיכנס לבמה לאחר שהלהקה החלה לנגן את הקטע הראשון של ההופעה, היה קארני מנצח הלהקה. בדרך כלל נסעה תזמורת אלינגטון באוטובוס תיירים, אך אלינגטון עצמו לא עשה זאת; הוא נסע בנפרד ברכב בו נהג קארני, "נוכחות שקטה ורגועה".
אלינגטון כתב לחנים רבים עבור קארני לאורך כל תקופתם יחד. בשנת 1973 אלינגטון בנה את Third Sacred Concert סביב סקסופון הבריטון של קארני.
לאחר מותו של אלינגטון ב-1974, אמר קארני: "בלי דיוק אין לי בשביל מה לחיות". ההקלטה האחרונה של קארני הייתה כנראה בהנהגתו של מרסר אלינגטון לאלבום "Continuum". ארבעה חודשים לאחר מותו של אלינגטון, נפטר גם קארני, ב-8 באוקטובר 1974, בניו יורק.
השפעה ומורשת.
קארני היה חסיד ג'אז מוקדם של נשימה מחזורית. הוא היה גם נגן הבריטון האהוב ביותר של המייט בלויט. בלויט אמר לגבי קונצרט בו נכח, ש"מעולם לא ראה מישהו אחר מפסיק את הזמן" בהתייחס לקונצרט בו קארני ניגן תו שבמהלכו כל השאר לא ניגנו. חודשיים לאחר מותו של קארני, הבסיסט צ'ארלס מינגוס הקליט את האלגיה של סי ג'ונסון "לזכר הארי קארני"; הביצוע פורסם באלבום "Changes Two".
דיסקוגרפיה.
בתור נגן מלווה.
עם רוזמרי קלוני
עם דיוק אלינגטון
עם אלה פיצג'רלד
עם בני גודמן
עם ג'אז בפילהרמונית
עם ג'וני הודג'ס
עם בילי טיילור
הפיגוע בצומת הגוש (2005)
הפיגוע בצומת הגוש היה פיגוע ירי מרכב חולף שאירע ב-16 באוקטובר 2005 (י"ג בתשרי ה'תשס"ו) בצומת הגוש אשר בגוש עציון, ובו נרצחו שלושה ישראלים ונפצעו שלושה נוספים.
את הפיגוע ביצעה "חוליית חברון", מספר מחבלים מהעיר חברון שרצחו שישה ישראלים בפיגועים שונים באזור. שלושת חברי החוליה מבצעי הרצח נידונו כל אחד לארבעה מאסרי עולם אולם שוחררו בעסקת שליט.
הרקע לפיגוע.
לאחר הפיגוע התבטא מפקד חטיבת עציון ניצן אלון: "לא הייתה התרעה ממוקדת לפיגוע בגוש עציון, אבל פיגוע כזה קל יחסית לעשות וגם הערכנו שפיגוע כזה אפשרי. בגוש עציון שקט יחסית בתקופה האחרונה. אין ספק שכמו שהערכנו שעם סיום ההתנתקות נוצרת העברה של ארגוני הטרור מעזה ליהודה ושומרון, ואולי זה אחד הסימנים".
כשעה לאחר הפיגוע בגוש עציון, אירע פיגוע ירי דומה בצומת היישוב עלי בבנימין. מחבלים ירו מרכב חולף על שני נערים שהלכו לצד הדרך. אחד מהם נפצע באורח בינוני-קשה.
הפיגוע.
באחר הצהריים של יום ראשון ה-16 באוקטובר 2005 (י"ג בתשרי ה'תשס"ו), בשעה 16:00 בערך, הגיעה במכונית אל צומת הגוש חוליה מחבלים פלסטינים מחברון – שכיב באהר שכיב אלעויוי, מוחמד אסחאק עלי אלגולאני ומוסא איברהים פהד וזוז – חמושים ברובה AK-47. הרכב בו נסעו חברי החוליה הסתובב בכיכר תנועה על מנת לסקור את השטח, לאחר שהשלים את הסיבוב השני, שב הרכב לכיוון חברון, האט, וממרחק מטרים ספורים פתחו המחבלים באש על אזרחים וחיילים רבים שעמדו בטרמפיאדה לכיוון קריית ארבע ויישובי דרום הר חברון.
עקב הירי הרצחני נהרגו מתת חוה רוזנפלד-אדלר, בת 21, קצינה משוחררת מחיל המודיעין שנישאה לקצין בחיל השריון שלושה חודשים קודם לכן, וכנרת מנדל, בת 23, מורה בבית הספר באלון שבות, בנות-דודים שנפגשו במקרה בצומת בדרכן לביתן ביישוב כרמל. עמן נרצח הנער עז בן-מאיר, תלמיד הישיבה התיכונית בדימונה כבן 15 ממעון. עוד נפצעו בפיגוע שלושה אזרחים וחיילים, אחד במצב קשה, ושניים בינוני.
לאחר הפיגוע.
יום לאחר הפיגוע הובאו הנרצחים למנוחות. בנות הדודות מתת רוזנפלד-אדלר וכנרת מנדל נטמנו בירושלים בהר המנוחות. הנער עז בן-מאיר נטמן בבית העלמין בסוסיא.
מיד לאחר האירוע פתח צה"ל בסריקת מרחב הכפרים באזור חברון, במטרה לאתר את המחבלים ואת המכונית ממנה בוצע הירי, הוצבו מחסומים ונסגרו דרכים פלסטיניות הסמוכות לאזור התקרית. בין השאר נחסמו הדרכים לעיירה בית אומר ולמחנה הפליטים אל-ערוב. לאחר הפיגוע התקשר אחד מחברי החוליה אל משרדי רשתות הטלוויזיה של אל-ג'זירה ואל-ערביה וקיבל אחריות לביצועו, בשם ארגון הטרור חמאס.
בהמשך, באופן חריג ולאחר התייעצות שקיים שר הביטחון שאול מופז בערב שלאחר הפיגוע, נאסרה תנועת כלי רכב פלסטיניים פרטיים בכביש 60, ממחסום שמעה בדרום הר חברון ועד צומת תפוח בשומרון. במקביל נחסמו באמצעות סוללות עפר דרכים המתחברות לכביש 60 באזור בית לחם, סמוך למקום הפיגוע בצומת הגוש. כן הודקו ביקורות במחסומים סביב חברון ובית לחם, והופעל כתר חלקי על שתי הערים. כוחות צה"ל תוגברו ממילא באזור, בשל חג הסוכות והגעת אלפי מתפללים יהודים למערת המכפלה.
המצוד אחר החוליה, הלכידה והמשפט.
"חוליית חברון" כללה את שכיב באהר שכיב אלעויוי, מוכר בגדים בן 23; מוסא איברהים פהד וזוז, זבן בחנות לכלי כתיבה בן 24; קאסם פריד עא-עזיז ג'אבר בן 21 (אשר פרש ממנה לאחר ניסיון פיגוע שנכשל); לואי עוויוי, בן-דודו של שכיב (פרש מן החוליה לאחר הפיגוע הראשון); ומוחמד אסחאק עלי אלגולאני, פועל בניין בן 24 מהכפר בית כאחיל. חברי החוליה רכשו תחילה רובה AK-47, תחמושת ומכונית אשר שימשה אותם לפיגועים. בהמשך קנו עוד שני תת-מקלעים מסוג קארל גוסטב, וכן החליפו פעמיים את המכונית ששימשה לפיגועים.
באפריל 2005 ניסו המחבלים לתקוף כוח צה"ל בעיר חברון, אולם נשקם לא פעל, החיילים הגיבו בירי והניסיון נכשל. הפיגוע הראשון שביצעו היה ב-24 ביוני 2005, בטרמפיאדה ביציאה מן היישוב בית חגי בדרום הר חברון. בפיגוע נרצחו הנערים אביעד יהודה מנצור ואביחי לוי, ושלושה נוספים נפצעו. בפיגוע נוסף ירו על ג'יפ צבאי מצפון לחברון, אך לא פגעו. במקרה נוסף פצעו קל שני חיילים בקסבה של העיר חברון. עובר אורח פלסטיני שנקלע לחילופי האש נהרג. הפיגוע הבא אירע בצומת גוש עציון, בו רצחו אלעויוי, פהד וזוז, ואלגולאני, שלושה בני אדם. ב-16 בדצמבר 2005 רצחו חברי החוליה בכביש 60 את יוסי שוק, אב לחמישה ותושב בית חגי.
המצוד אחר החוליה נמשך יותר מחצי שנה, ובמהלכו, בדצמבר 2005, אף הוקם צוות חקירה חדש, בשיתוף פעולה בין שב"כ וצה"ל. כוחות הביטחון הניחו כי מדובר בהתארגנות מקומית, של בני משפחה מאזור העיר חברון. פריצת הדרך הושגה 12 בינואר 2006, בעקבות מעצרו של שכיב עוויוי דווקא בידי משטרת מחוז ש"י. במהלך חקירתו נחשפה החוליה כולה. ב-20 בינואר נלכדו שאר חברי החוליה בידי לוחמי יחידת דובדבן, חטיבת הצנחנים ויחידת המסתערבים של משמר הגבול. כן נעצרו סייענים שונים לחוליה.
במרץ 2006 הוגש כתב אישום כנגד שלושת חברי החוליה, אשר נאשמו ברצח שישה יהודים בפיגועים בבית חגי, בגוש עציון ובדרום הר חברון, וכן באשמת מותו של עובר אורח פלסטיני בחברון. במאי 2006 החל משפטם. במרץ 2008 גזר בית המשפט הצבאי במחנה עופר מאסרי עולם על ארבעה מחברי החוליה.
שחרור המחבלים בעסקת שליט.
באוקטובר 2011 שוחררו חברי החוליה הרוצחים במסגרת עסקת שליט, לאחר שריצו במאסר פחות משש שנים בלבד. לקראת שחרור הרוצחים בעסקה, הגישה משפחת מנדל תביעת נזיקין כנגד שלושת רוצחי בתה, במטרה לאלץ את מערכת המשפט להותיר את המחבלים בגבולות ישראל.
התגובות לפיגוע.
תגובות בישראל.
בעקבות הרצח פעלו משפחות הנרצחים וחבריהן לפעול להנצחתם
תגובות בין-לאומיות.
על תגובת צה"ל לפיגועים פרסם משרד החוץ של ארצות הברית הודעה לפיה "על ישראל לנקוט צעדים להקל על מצוקתם היומיומית של הפלשתינאים" ובד בבד הוסיפו כי "לישראל יש את זכות ההגנה העצמית נגד הטרור" וכי הצד הפלסטיני מחויב להילחם בטרור.
תגובות ברשות הפלסטינית.