בפברואר 2018 יצא לאור הספר "איגרת אל הילדים", אשר מילות חלק מהשירים הכלולים בו הולחנו על ידי דודו טסה לאלבום מוזיקה הנושא את אותו השם. הספר זכה בציון לשבח בפרס רעיית נשיא המדינה על שם ד"ר גרדנר סימון לשירה עברית לשנת תשע"ח ופרס ברנר לשירה לשנת 2019. מנימוקי השופטים שהעניקו לאליהו את פרס ברנר: "המשורר אלי אליהו מציע בספרו מבט ייחודי על העולם בלשון מקורית ורגישה [...] בטון מאופק ורגיש פונה אליהו אל הבת הפרטית שלו ואל הילדים כולם, כמוסר להם בירושה חכמה עתיקה. שירתו של אלי אליהו, הפשוטה לכאורה אך הנוקבת במסריה, היא בגדר בשורה בימים אלה בהם החמלה איננה חזון נפרץ".
בשנת 2020 יצא לאור הלחן של המוזיקאי עומר קורן לשיר "היסטוריה" שכתב אלי אליהו.
חיים אישיים.
אליהו אב לבת, אותה הוא מגדל בהורות משותפת, מתגורר בגבעתיים.
קישורים חיצוניים.
על ספריו:
דרום קנסינגטון
איתמר פרת
איתמר (איתקה) פרת (נולד ב-1933) הוא משורר, עורך, סופר, מתרגם וגאולוג ישראלי.
ביוגרפיה.
פרת נולד ב-1933 באמסטרדם שבהולנד. בגיל 4 נשלח ללמוד בבית-ספר בשיטת מונטסורי, המטפחת בעיקר את הנטיות האינדיבידואליות של התלמיד. בגיל 5 עבר ללמוד באחד מבתי-הספר היהודיים הגדולים באמסטרדם, שם החל ללמוד בכיתה ב', למרות היותו צעיר משאר התלמידים, מאחר שכבר ידע לקרוא ולכתוב ואת יסודות החשבון. בבית-ספר זה למד, בנוסף ללימודים הכלליים, גם עברית כשפה שנייה ויהדות. הוריו היו ציונים ושאפו זמן רב לעלות לארץ, אך העלייה התעכבה בשל הגבלות המנדט הבריטי. הבקשה לעלייה הוגשה בסביבות מועד לידתו, אך הסרטיפיקט המיוחל הגיע רק כשהיה כמעט בן 7.
פרת עלה עם משפחתו לארץ בסוף 1939, לאחר שמלחמת העולם השנייה כבר החלה, דרך ביירות, באונייה "שמפוליון". מבירות הגיעו באוטובוס ערבי לגבול שבין המנדט הצרפתי על לבנון למנדט הבריטי על פלשתינה בראש הנקרה. העלייה הייתה מטעמים אידיאליסטיים ציוניים, ולא כבריחה, שכן הולנד נכבשה במפתיע על ידי גרמניה הנאצית רק 4–5 חודשים לאחר שעלו. בשנים הראשונות לעלייתו חש פרת נוסטלגיה וגעגועים עזים לעולם ילדותו שנכחד, דבר שלפי עדותו בא לידי ביטוי גם ביצירתו.
לאחר חציית הגבול, הובאו פרת ומשפחתו לבית עולים בחיפה, אך האם לא הסכימה להישאר בו, והם נסעו לבת ים, שם גר דודו עם משפחתו. הוא נשלח עם בת דודתו לבית ספר דתי, תלמוד תורה. לדבריו שכח לחלוטין את השפה העברית שלמד בבית הספר היהודי באמסטרדם ונאלץ להתמודד עם קשיים של שפה חדשה. על פי החוק המנדטורי, אסור היה לאביו לעבוד כרופא במשך 5 שנים, ולכן האב נקלט כמתנדב בבית החולים הדסה הר הצופים, עם הבטחה לקלוט אותו כרופא מן המניין לאחר שיקבל את הרישיון לעסוק ברפואה בארץ. לשם כך עברו לגור בשכונת בית הכרם בירושלים, שבה גר מגיל 8 עד 16. את התקופה הזאת הוא זוכר כתקופה מאושרת, למרות המצב הכלכלי הקשה, הצל המרחף של השואה באירופה והפחד מפני כיבוש הארץ על ידי הגרמנים. כנער היה תלמיד מצטיין, במיוחד באנגלית, שנהג להרבות בקריאה, זכר היטב את מה שקרא ועסק גם בכתיבה יוצרת.
בגיל 16 הצטרף לתנועת הצופים ונתפס לרעיונות אידיאליסטיים חלוציים, סוציאליסטיים ואפילו בולשביסטיים, שהיו חדשים עבורו. במקביל היה בגדנ"ע ועסק בהקמת ביצורים. כהמשך טבעי להיותו בתנועת הצופים התגייס לנח"ל, ובמסגרת זאת הגיע לקיבוץ חצרים. גם בתקופה זו המשיך לקרוא ולכתוב שירה, אך לא הראה לאף אחד את מה שכתב. הדבר היחידי שאי-פעם פרסם היה שיר ששלח למוסף הספרותי של העיתון "למרחב" תחת הפסבדונים איתמר הלוי. עם זאת, כתב שירי הזדמנות, מקאמות ובדיחות לרגל אירועים שונים, במסגרת חיי החברה התוססים שם באותה תקופה, אותה הוא תיאר כנהדרת ומלאת סיפוק. שם גם התפתח הקשר עם אשתו הראשונה, אם ארבעת ילדיו, אותה הכיר כבר בגיל 15–16 בירושלים, לכדי חברות זוגית. הזוגיות הזאת גרמה בסופו של דבר לעזיבתו את הקיבוץ ולחזרתו לירושלים. הם נישאו כשהיה בן 23. בתו הבכורה, חמוטל, נולדה כשהיה בן 30.
בירושלים החל בלימודי גאולוגיה כדי לממש תשוקה ישנה להיות מדען שחוקר את היווצרות היקום. כגאולוג עבד עד גיל 67 כעורך מדעי וכחוקר במכון הגאולוגי לישראל. עסק בתחום חקר החוף, והוציא יחד עם עמיתו גדעון אלמגור את הספר "חוף הים התיכון של ישראל", שמהדורתו החמישית יצאה לאור במאי 2020. הוא תרגם את ספרם של פיטר דוגלס וורד ודונלד בראונלי "חייו ומותו של כדור הארץ" בתחום האסטרוביולוגיה וכתב מאמרים ומחקרים. בין היתר כתב את "Stone Building and Building Stone in Israel", והשתתף בעריכת קובץ המאמרים "הגאוגרפיה והגאולוגיה של ארץ ישראל וסביבותיה במקורות היהדות" ובכתיבת "חוף הים התיכון של ישראל", "סיכונים לאורך מצוק השרון", ו-"So Small – a Journey into Matter with the Scanning Electron Microscope". בנוסף לכך עסק גם בהדרכת טיולים, בעיקר של קבוצות מהולנד.
לאחר פרידתו מאשתו הראשונה, עבר לגור במשך כ-10 שנים בשואבה, בבית שבנה בעצמו בשעות הפנאי על חלקת המשפחה. במקביל עסק גם בעבודות תרגום ועריכה. בין היתר תרגם מהולנדית לעברית את ספרה של קלרה אשר-פינקהוף "ילדי כוכבים" על תקופת השואה בהולנד. כך הכיר את אשתו השנייה, עתליה (תלי) זילבר, שהייתה העורכת הלשונית של הספר מטעם הוצאת יד ושם. פרת גר שנים אחדות ביישוב כמון בגליל. כיום הוא גר ביישוב שואבה.
קריירה.
במהלך חייו הרבה פרת ליצור ולכתוב, אך הטקסטים לא ראו אור ולא הגיעו לקהל הרחב, אלא נותרו יצירות שנכתבו "למגירה", חוץ משיר אחד, "אסיף" (ראו להלן). לדברי פרת, הוא כתב במהלך השנים הרבה שירים, בשלוש שפות (עברית, הולנדית ואנגלית), וגם תרגם שירים של אחרים, ולא מעט מהם טובים כמו "אסיף", ואף יותר טובים, אך הוא מעולם לא עשה שום מאמץ לפרסם את שיריו. השירים נותרו לאורך שנים מפוזרים, וחלק אבדו.
פרת מתאר את הסוגה הספציפית שלו ככתיבה לאדם ולרגע ("מקאמה"). זה כולל פתקים, הקדשות, אירועים וכו'. הטווח הוא רחב – חגים, משפחה, חברים ללימוד, לצבא, לעבודה, לקורסים, לטיולים. לדבריו רובם ככולם מוצלחים למדי, ספוגי הומור (לפעמים סרקסטי מדי), אבל מטבע הדברים הם עבור חוג קטן, וזר לא יבין – אם כי זר בהחלט יוכל ליהנות מהרבה דברים, בלי לחוש את העוקץ.
באוקטובר 2013, לאחר שמלאו לו 80 שנה, יזמה משפחתו את הוצאת ספר שיריו "חגיגת אסיף", שמכיל עשרות רבות של שירים, מקאמות ותרגומי שירה, שכתב פרת משחר נעוריו ועד הגיעו לגיל 80. מדובר באותן יצירות שבמשך כל השנים נשמרו במגרה. בהפקת הספר והוצאתו לאור סייעו אשתו השנייה ואחיו, הגרפיקאי עמרם פרת, שעיצב אותו. בדצמבר 2020 יצאה מהדורה שנייה, מקוונת, של הספר "חגיגת אסיף".
בין עבודותיו כמתרגם, כסופר כעורך וכגאולוג:
השיר "אסיף" ("אסוף את המעשים").
השיר "אסיף" - המוכר יותר בשם "אסוף את המעשים" לפי שורתו הראשונה - נכתב לזכר אחותו תרצה רבינוביץ', שנהרגה בתאונת דרכים בשנת 1976 בערב חג הסוכות. השיר הולחן על ידי נעמי שמר וזכה להצלחה גדולה ולביצועים רבים.
הנרי קול
סר הנרי קול (באנגלית: Henry Cole; 15 ביולי 1808 - 18 באפריל 1882) היה פקיד ממשלתי, מעצב תעשייתי וממציא אגלי ממעצבי שירות הדואר המודרני שהמציא את מנהג שליחת כרטיסי ברכה לחג המולד, היה מחלוצי העיצוב התעשייתי, ארגן את התערוכה הגדולה (1851), יזם וניהל את מוזיאון ויקטוריה ואלברט והיה שותף במיזמים רבים נוספים. תחת שם העט פליקס סמרלי (Felix Summerly) פרסם מספר ספרי ילדים. ב-1875 העניקה לו המלכה ויקטוריה תואר עמית במסדר האמבט.
שנים ראשונות ותפקידו בדואר.
קול נולד בעיר באת'. בגיל 15 החל לעבוד בוועדת הרשומות (הארכיב הממשלתי; Record Commission), ביקורתו ופעולתו לתיקון וארגון המוסד הוביל לחקיקת החוק ליצית הארכיב הציבורי של בריטניה הגדולה ב-1838 (Public Record Office). בין השנים 1837 ל-1840 עבד כעוזרו של ממציא בול הדואר, רולנד היל. ב-1843 הוציא לאור את כרטיס הברכה המסחרי הראשון והמציא למעשה את מנהג משלוח כרטיסי הברכה בדואר.
עיצוב תעשייתי ותערוכות.
קול היה אחד מחלוצי העיצוב התעשייתי. כחבר האגודה המלכותית לעידוד האמנויות, ייצור ומסחר (The Royal Society for the Encouragement of Arts, Manufactures and Commerce ) יצר שדולה על מנת ליצור ולשפר תקני ייצור ועיצוב תעשייתי, שזכתה לפטרונותו של הנסיך אלברט, בעלה של המלכה ויקטוריה. ב-1847 ובשנתיים שלאחר מכן ארגן קול תערוכות עיצוב (Exhibition of Art Manufactures), להן העניק הנסיך אלברט את חסותו. ב-1849, לאחר שביקר קול בתערוכה בפריז, הציע לנסיך אלברט להפוך את תערוכת האגודה המלכותית שיועדה ל-1851 לתערוכה בינלאומית גדולה. כך יזם, ביצע וניהל את התערוכה העולמית הראשונה, "התערוכה הגדולה" שהתקיימה במבנה "ארמון הבדולח" בהייד פארק, שנועדה להציג לאומה הבריטית ולעולם כולו את ההתפתחויות בתחום הטכנולוגיה והעיצוב. אולם התערוכה חשפה את העובדה שהמוצרים התעשייתיים הבריטיים אינם מעוצבים באופן פונקציונלי אלא מגובבים בעיטורים רבים ומיותרים. קול ועמיתו הארכיטקט אוון ג'ונס יצאו בעקבות התערוכה הגדולה בקול קורא לרפורמה וגיבוש תקנים ועקרונות עיצוב למוצר הבריטי. קול טען כי יש להתאים את העיטור למבנה החפץ ותפקידו, ושאין לערב בין סגנונות אמנותיים היסטוריים שונים בחפץ אחד. על מנת להנחיל עקרונות אלה ביקש קול ליצור מוזיאון בו יוצגו דוגמאות מופת עיצוביות וכתב עת לעיצוב ולתעשייה.
מוזיאונים.