באליפות אוסטרליה הפתוחה, הוא התמודד לראשונה עם המדורג ראשון בעולם לשעבר ו-5 פעמים פיינליסט באוסטרליה, אנדי מארי, וניצח אותו בחמש מערכות מפרכות. בסיבוב השני, באוטיסטה אגוט ניצח את ג'ון מילמן בעוד משחק צמוד של חמש מערכות. בסיבוב השלישי הוא גבר על המדורג עשירי קארן חצ'אנוב בשלוש מערכות כדי להגיע לסיבוב הרביעי של אירוע גראנד סלאם בפעם העשירית בקריירה שלו. הוא הגיע לרבע גמר הגראנד סלאם הראשון שלו, לאחר שניצח את המדורג השישי מארין צ'יליץ', בחמש מערכות. ברבע הגמר, הוא הפסיד לסטפנוס ציציפס המדורג 14, שניצח בסיבוב הקודם את האלוף המכהן רוג'ר פדרר, בארבע מערכות. עם ההופעה הזו, הוא צבר מספיק נקודות כדי להיכנס שוב ל-20 הראשונים בדירוג ה-ATP.
באוטיסטה אגוט ניצח שוב את המדורג הראשון ג'וקוביץ' במאסטרס מיאמי. בווימבלדון של אותה שנה, הוא הגיע לרבע הגמר השני שלו בתחרויות מייג'ור אחרי ניצחונות על פיטר גוג'ובצ'יק, סטיב דארסיס, המדורג 9 בעולם קארן חצ'אנוב ובנואה פייר. הוא היה השחקן היחיד בטורניר שלא הפסיד מערכה בדרך לרבע הגמר. אף על פי שהפסיד במערכה הראשונה שלו ברבע הגמר, באוטיסטה אגוט ניצח את גידו פלה בארבע מערכות והעפיל לחצי גמר הגראנד סלאם הראשון שלו. עם זאת, הוא הפסיד במעמד הזה לג'וקוביץ' בארבע מערכות.
בעקבות שתי הופעות רבע גמר רצופות באירועי המאסטרס של מונטריאול וסינסינטי, הוא עלה לעשירייה הראשונה בעולם בפעם הראשונה בקריירה שלו.
באוטיסטה אגוט פתח את השנה עם אליפות אוסטרליה הפתוחה 2020 בתור המדורג התשיעי, שם ניצח את פליסיאנו לופז ומייקל מומה לפני שהפסיד למרין צ'יליץ' בחמש מערכות בסיבוב השלישי, שחזור הסיבוב הרביעי מהשנה שעברה. הוא הפסיד בסיבוב השני ברוטרדם לפבלו קרניו בוסטה ובסיבוב הראשון בדובאי ליאן-לנארד סטרוף.
כשהיה מדורג במקום ה-8 בסינסינטי מאסטרס, הוא הגיע לחצי הגמר, גבר על המדורג 11, קארן חצ'אנוב והמדורג 3 דנייל מדבדב, לפני שהפסיד לנובאק ג'וקוביץ' בשלוש מערכות.
באליפות ארצות הברית הפתוחה 2020, באוטיסטה אגוט דורג שוב במקום ה-8. הוא ניצח את טניס סנדגרן, מה שהיה הניצחון ה-300 בקריירה שלו, ואת מיומיר קמנוביץ' לפני שהודח בסיבוב השלישי על ידי ואסק פוספיסיל הקנדי.
באוטיסטה אגוט העפיל לשני גמרים בעונת המשטח קשה המוקדמת במונפלייה ובדוחה, שם הפסיד לדויד גופן וניקולוז באסילאשווילי בהתאמה. כדי להגיע לגמר בדוחה, באוטיסטה אגוט ניצח את שני השחקנים המובילים, דומיניק תים ואנדריי רובליוב. זו הייתה הפעם הראשונה שבה הוא ניצח שני שחקנים מהטופ 10 בטורניר בודד.
כשהיה המדורג השמיני, הוא הגיע לסיבוב הרביעי באליפות ווימבלדון 2021 כשעבר את ג'ון מילמן, מיומיר קצ'מוביץ' ודומיניק קופפר לפני שהפסיד לדניס שפובלוב, שהעפיל לבסוף לחצי הגמר.
באוטיסטה אגוט מילא תפקיד מרכזי בגביע ה-ATP של ספרד לשנת 2022, כשניצח בכל שלושת משחקי היחידים שלו בשלב הבתים. לאחר מכן הוא ניצח את הוברט הורקאץ' הפולני בחצי הגמר ב-3 מערכות כדי להוביל את ספרד לגמר. בגמר, באוטיסטה אגוט הפסיד במשחק המכריע לפליקס אוז'ה-אליאסים וקנדה זכתה בתואר.
באוטיסטה אגוט הגיע שוב לגמר אליפות קטר הפתוחה 2022 בדוחה ושיחק שוב מול ניקולוז באסילאשווילי. הוא נקם בו על ההפסד בשנה שעברה וזכה בתואר בדוחה בפעם השנייה ובתואר העשירי שלו בקריירה.
חיים אישיים.
כינויו של באוטיסטה אגוט הוא "באטי". אביו, חואקין, כדורגלן לשעבר ובנקאי, מת בנובמבר 2019 במהלך טורניר גביע דייוויס; אמו, אסתר, שמתה במפתיע במאי 2018, הייתה בעלת חנות בגדים בקאסטלון דה לה פלאנה. באוטיסטה אגוט התחיל לשחק טניס בגיל חמש כשאמו רשמה אותו לשחק בסופי השבוע. החבטה האהובה עליו היא חבטת כף היד שלו. האלילים שגדל עליהם היו חואן קרלוס פררו ודויד פרר.
מעבר לטניס, הוא נהנה מרכיבה על סוסים (בבעלותו שבעה סוסים) ולעסוק בענפי ספורט שונים. הוא שיחק כדורגל בוויאריאל עד שהיה בן 14 כשהחליט להתמקד בקריירת הטניס שלו.
באוטיסטה אגוט נשוי לאנה בודי טורטוסה. בני הזוג התחתנו ב-30 בנובמבר 2019. ילדם הראשון, בשם רוברטו, נולד בספטמבר 2020.
שאנדור פלנר
שאנדור פלנר טורוני-תואר אצולה (בהונגרית: Toronyi Fellner Sándor; פשט, 21 בינואר 1857 – בודפשט, 14 בינואר 1945) היה אדריכל יהודי-הונגרי, יוצר משמעותי של תחילת המאה ה-20. מעבודותיו העיקריות הן הארמון הישן של משרד האוצר ההונגרי בטירת בודה ובניין בית המשפט העליון ההונגרי ברחוב מרקו בפשט.
ביוגרפיה.
שאנדור פלנר נולד במשפחה יהודית כבנם של אנטל פלנר (1807–1881) ושל בורבאלה היימן (1837–1901). הוא היה למד באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה, באקדמיה לאמנויות יפות בווינה ולאחר מכן בבית הספר לאמנויות יפות בפריז. מגיל עשרים ושניים חי ועבד בבודפשט. הוא תכנן וילות פרטיות, בתי מגורים וטירות באזור הכפרי בסגנון אקלקטי. פלנר פרסם את הדו"ח הסקר שלו על קפלת בקוץ בעיר אסטרגום יחד עם היסטוריון האמנות קארוי פולסקי. הוא ניספה בשואה, מותו נגרם כתוצאה מדלקת ריאות רק ארבעה ימים לפני שחרור בודפשט.
משפחתו.
אשתו הראשונה הייתה אידה גולדשטיין (1868–1907), ממנה נולד בנו בשם קלמן ב-4 במרץ 1895.
אשתו השנייה הייתה ז'ופיה האס (1868–1945), איתה התחתן בבודפשט ב-6 במרץ 1911.
בנו: קלמן אנטל ג'רג' פלנר (1895–?). כלתו בין 1923 לבין 1939 הייתה: ינקה סילאשי.
נכדיו הם ג'רג' פלנר ושנדור פלנר. אחיינו היה פרנץ פלנר רופא וזמר אופרה.
להב אל. אר. רילאסטייט
אמיליה פיתוח (מ.עו.פ.)
Gay Shame
Gay Shame היא תנועה קווירית רדיקלית המתנגדת למיינסטרים הלהט"בי. התנועה מציגה באופן ישיר השקפה חלופית של אירועי גאווה ופעילויות של הומוסקסואלים, שהפכו יותר ויותר ממוסחרים עם נותני חסות תאגידים, כמו כן אימוץ של אג'נדות מיינסטרים, כדי להימנע מפגיעה בתומכים ובנותני חסות. תנועת ה-Gay Shame מאמצת את אידאולוגיית תרבות הנגד.
רקע.
Gay Shame נוצרה כמחאה על מסחור יתר של אירועי הגאווה. חברי התנועה תוקפים את "ההטמעה הקווירית. כך, חבריה אינם מסכימים עם הלגליזציה של נישואים חד-מיניים, וקובעים כי:
היסטוריה.
התנועה החל לפעול ב-1998 כאירוע שנתי בברוקלין, ניו יורק. המגזין "Swallow Your Pride" היה מגזין שקידם את התנועה. רק שלושה גיליונות של המגזין יצאו. מאוחר יותר, התנועה התפשטה גם לסן פרנסיסקו, טורונטו ושוודיה.
הארגון "LAGAI – Queer Insurrection" קידם את התועה הזו. הארגון כתב כי: "המקורות של תנועת הלהט"ב הם מהפכניים […] ועכשיו, כמה מאותם אנשים שהשתתפו באותן התפרצויות מדהימות של זעם אנטי-ממסדי מעדו זה על זה בדרך לבית העירייה כדי לקבל את אהבתם מבורך על ידי גאווין ניוסום, יורשו של דן ווייט ודיאן פיינשטיין, יקיר המפתחים, רודף חסרי בית והגורם לכך ש-Gay Shame הוכתה ונעצרה על ידי השוטרים יותר מפעם אחת".
ב-2002, אתר החדשות האמריקאי, אלטרנט , פרסם מאמר על התנועה, שנכתב על ידי הפעיל הקווירי טומי אביקוללי מכה. במאמר כתב כי:
בשנת 2009, לפי מאמר ב-"San Francisco Bay Area Independent Media Center" , התנועה ערכה מחאה מחוץ למרכז הקהילתי הגאה בסן פרנסיסקו .
באותה שנה, התקיים אירוע של התנועה בלונדון, עם 3,000 משתתפים באירוע.
מיני די.וי
מיני די.וי הוא סרט קולנוע תיעודי-להט"בי ישראלי משנת 2022.
הסרט הוקרן בבכורה בתחרות הישראלית בפסטיבל דוקאביב 2022. בנוסף הוא יצא בהפצה מצומצמת ברשת בתי הקולנוע לב, והוקרן בבכורה ב-8 ביוני 2022 בתל אביב, וכן שודר בכאן 11 ב-11 ביוני 2022, כחלק מרצועת כאן דוקו.
תקציר העלילה.
הסרט, הקרוי על שם פורמט הווידאו שהיה נפוץ בסוף שנות ה-90 , צולל אל סיפורי ההתבגרות המינית של ארבעה להט"בים כפי שמשתקפים בצפייה בקלטות וידאו שצילמו בילדותם:
שאולי מלמד, במאי בן 29 מתל אביב, ממיר את קלטות הווידאו שצילם בילדותו ובהן סרטים שביים עם חבריו לכיתה, ויוצא לחפש מבוגרים להט"בים אחרים שתיעדו את עצמם בילדות. הסרט מתעד את סיפוריהם של טום אוריה גרשון, טרנסג'נדר שגדל בעיר החרדית צפת, ותיעד את מסעו בעקבות גילוי זהותו המגדרית; של בתי עזרי שנולדה לעולים חדשים מאיראן ותיעדה את קשריה האינטימיים עם חברותיה; של רומיה בן ארי שמצאה את מקומה בדראג במקביל ליציאתה מהארון של אמה; ושל הבמאי עצמו, שחקר דרך המצלמה את מיניותו בצל מותו של אביו. הארבעה צופים מחדש בקלטות האישיות שלהם ונאלצים להתמודד עם החוויות והאנשים שעיצבו את חייהם.
הפקה.
הסרט הופק בתמיכת כאן - תאגיד השידור הישראלי, הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, מפעל הפיס ומשרד התרבות והספורט - המועצה הישראלית לקולנוע.
התנועה הלאומית (פולין)
התנועה הלאומית (בפולנית: Ruch Narodowy, RN) היא מפלגה פוליטית בפולין המונהגת על ידי רוברט ויניצקי.
היא נוסדה ב-2012 כארגון, וב-2014 היא נרשמה כמפלגה פוליטית. היא מהווה חלק מהקונפדרציה לחירות ועצמאות, וכיום יש לה 5 חברים בסיים. מפלגה זו נחשבת למפלגת ימין קיצוני, והיא בעלת עמדות שמרניות חברתית ומיליטריסטיות.
ישיבות הקונגרס הלאומי.
הקונגרס הראשון של התנועה הלאומית התקיים ב-8 ביוני 2013 בוורשה. אורח הכבוד בקונגרס היה רפאל זימקייביץ'. נציגי הקבוצות השותפים ליצירת התנועה חתמו על ההצהרה של תנועה לאומית אידאולוגית.
הקונגרס השני של התנועה הלאומית התקיים ב-3 במאי 2014 בורשה. אורחי כבוד של הקונגרס היו לשק זברובסקי, סטניסלב מיכלקביץ' ומרטון גיונגיוסי ממפלגת יוביק ההונגרית כמו כן, רשימת האורחים כללה את בעלי בריתה הבינלאומיים האחרים של המפלגה: רוברטו פיורה מ"כוח חדש", ומנהיגי "הדמוקרטיה הספרדית הלאומית".