נכון לשנת 2021, האיחוד האירופי הוא שותף מסחר החוץ המרכזי של תוניסיה, הודות להסכמים רבים בין מדינות אירופה לתוניסיה. האיחוד האירופי אחראי לכ-72.5% מהייבוא התוניסאי ול-75% מהייצוא. תוניסיה היא אחת משותפות המסחר הוותיקות ביותר של האיחוד האירופי באזור הים התיכון. תוניסיה הייתה המדינה הים תיכונית הראשונה שחתמה על הסכם התאגדות עם האיחוד האירופי, ביולי 1995, אולם עוד לפני כן קיימה עם האיחוד יחסים כלכליים אדוקים. תוניסיה אף הייתה המדינה הים תיכונית הראשונה שאינה חלק מהאיחוד האירופי שחתמה על הסכם אזור סחר חופשי עם האיחוד האירופי.
פרויקטים כלכליים חשובים.
בשנת 2008 הכריז הנשיא בן עלי על הקמת "עיר הספורט" של תוניס; מטרת עיר הספורט היא למשוך תיירות ולארח אירועי ספורט גדולים בעתיד. העיר, שתשב על שטח בגודל של עיר שלמה, תורכב בחלקה מבנייני מגורים וכן ממספר מתקני ספורט. במקור הייתה אמורה העיר להיות ממומנת בידיי ממשלת תוניסיה, אך לאחר המהפכה והתנגדות בקרב העם למימון ממשלתי לתוכנית, התקיים מכרז והוחלט כי העיר תוקם על ידי החברה הפרטית "בוכיטיר" בעלות של 5 מיליארד דולר.
ממשלת תוניסיה הכריזה על הקמת הנמל הפיננסי של תוניס, שעתיד להיות הנמל הפיננסי הגדול ביותר בצפון אפריקה. הנמל יוקם במפרץ תוניס בפרויקט לאומי שעלותו הצפויה היא 3 מיליארד דולר; הנמל אמור לספק מקומות תעסוקה לאלפי אנשים ויהיה ציר חשוב בקשרים המסחריים של תוניסיה עם מדינות אירופה.
תחבורה.
אורכה של רשת מסילות הרכבת היא 2,152 קילומטרים, והיא מקשרת למדינות הקרובות לתוניסיה: לוב ואלג'יריה. אורך הכבישים כ-19,000 קילומטרים. אורך הדרכים הסלולות הוא 12,310 קילומטרים, ואילו אורך הדרכים הלא-סלולות הוא 6,687 קילומטרים.
הנמלים העיקריים בתוניסיה נמצאים בתוניס, ביזרטה, ספקס, גאבס, זרזיס, סוסה, ולה-גולט, והם משמשים לייבוא וייצוא סחורות. שלושת נמלי התעופה העיקריים נמצאים בתוניס, מונסתיר וג'רבה.
גאוגרפיה.
תוניסיה ממוקמת על קו חוף הים התיכון של צפון אפריקה, באמצע הדרך בין מצר גיברלטר לתעלת סואץ. היא גובלת באלג'יריה במערב ובלוב בדרום מזרח. היא ממוקמת בין קווי האורך 30° ל-38° צפון וקווי הרוחב 7° ו-12° מזרח. עיקול בקו החוף של צפון אפריקה, העובר בתוניסיה, מייצר לה רצועת חוף רחבת ידיים, שמכילה מרבצי נפט רבים.
תוניסיה היא מהקטנות שבמדינות אפריקה - שטחה דומה בגודלו לזה של מדינת ויסקונסין שבארצות הברית. למרות גודלה הקטן יחסית, בתוניסיה קיימים נופים שונים ומגוונים מצפונה ועד דרומה. צפון תוניסיה מהווה את החלק המזרחי של הרי האטלס, ומאופיין בגבעות רחבות ובאדמות מעובדות לייצור חקלאי. החלק הצפוני ביותר כולל הרים, מכוסים בעצים, על אף שחלקם מלאכותיים. בפינה הצפון מערבית של הרי האטלס התוניסאיים, חלק מהפסגות מגיעות לגובה של למעלה מקילומטר, בהן יורד שלג מדי חורף.
מישור החוף של תוניסיה הוא אזורה המאוכלס ביותר, ובו ערים רבות. הוא ארוך במיוחד ביחס לגודל המדינה: 1,148 קילומטרים של חוף שרועים לאורך האזור הצפון-מזרחי של תוניסיה, פי כמה וכמה מקו החוף הישראלי לים התיכון והים האדום. האדמות הפוריות באזור הפכו אותו לאחד מהאזורים הטובים בעולם לגידול זיתים. מעט דרומה מהרי האטלס, ישנן ערבות מישוריות ורחבות ידיים, שמסמנות את תחילת קצהו הצפוני של מדבר סהרה.
דרום תוניסיה מורכב בעיקרו ממדבר, חלקו הצפוני של מדבר סהרה. הגובה הממוצע מעל פני הים נע בין 200 מטר ל-500 מטר. באזור זה חוליות רבות, מספר הרים נמוכים ומישורים רחבים. אוכלוסייתו היא הדלה ביותר במדינה בעקבות האקלים הקיצוני השורר בו והמחסור במים, וכתוצאה מכך גם דל בחקלאות.
בדרום מזרח תוניסיה מספר אגמי מלח רדודים, שהגדול בהם הוא שט אל-דג'ריד המתפרש על שטח נרחב העובר דרך שלושה מחוזות שונים, בצמוד לגבול עם אלג'יריה. באגם נמצאת גם הנקודה הנמוכה ביותר במדינה, שגובהה 17 מטר מתחת לפני הים. לעומת זאת, הנקודה הגבוהה ביותר בתוניסיה היא פסגת ג'בל אל-שמאנבי - בגובה 1,544 מטר מעל פני הים.
אקלים.
האקלים בתוניסיה משתנה לפי אזורים. בצפון שורר אקלים ים-תיכוני טיפוסי ובחודשי החורף אף יורדות כמויות גדולות יחסית של גשם. דרום תוניסיה מהווה את החלק הצפוני של הסהרה, ומאופיין באקלים צחיח ובכמויות גשמים נמוכות עד אפסיות. אזור זה הוא מישור יבש, חם וצחיח, שלא מאפשר קיום חקלאות משום סוג, ומורכב ברובו מחוליות.
טבע, חי וצומח.
תוניסיה מחולקת לאזורי אקלים שונים מאוד זה מזה, ובהתאם גם החי והצומח שונים בכל אזור. במדינה פרושים אחוים רחבי ידיים, הרים, אגמי מים מתוקים ואגמי מלח, מדבריות, חוליות, חופים ארוכים ועוד. הצמחייה מגוונת וכוללת בעיקר צמחים מדבריים הנפוצים באזור זה של המזרח התיכון, כמו צמחי ערבה, דקלים ועצי תמר. בדרום המדינה, הצמחייה קיימת כמעט באופן בלעדי בנאות מדבר, ולרוב מתקיימת לצידה התיישבות אנושית.
ברחבי תוניסיה הוגדרו כ-15 שטחי טבע "פארקים לאומיים" על ידי רשות הטבע התוניסאית. הגדול שבהם הוא הפארק הלאומי אישקל, שמתפרש על שטח של 12,600 הקטאר, אשר הוגדר על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. פארקים לאומיים נוספים הם בוקורנין, בו-הדמה, אל-פייג'ה ושעאנבי.
על פי מחקר שערכה הקרן העולמית לשימור חיות הבר, רצועת החוף הצפונית של תוניסיה מדורגת במקום ה-13 ברשימת המקומות העשירים ביותר במגוון הביולוגי שלהן בים התיכון.
בעקבות התלות הכלכלית של המדינה במשאבים טבעיים למסחר, וחלקם הגדול של משאבי הטבע בתיירות התוניסאית, תוניסיה חוותה פגיעה כלכלית משמעותית בעקבות משבר האקלים העולמי. מלבד בצורות שפגעו בצמחייה ובחקלאות, סובלת תוניסיה מסחף חופים וכן עוברת תהליך של מדבור. החוקרת סאמיה מוהאלי מהמכון הגבוה למדעים ביולוגיים בתוניס גרסה בשנת 2019 כי "כדי לפצות על המחסור במי גשמים, החקלאים משתמשים בהרבה יותר דשנים". מסיבה זו, על פי ארגון המזון והחקלאות, עברה המדינה מתצרוכת של 5 קילו דשן כימי לדונם בתחילת שנות ה-60 לכמעט 25 קילו באמצע שנות התשעים. גם הזיהום התעשייתי, שנובע מהכלכלה המתפתחת של תוניסיה, פוגע בשטחי הטבע ומאיץ את תהליך ההתחממות וההתייבשות.
על פי נתוני האומות המאוחדות, תוניסיה נמצאת במצב של מחסור במים, כלומר כמות המים הנקיים הזמינים לשתייה לא עולה על הצורך במי שתייה (בעיה אותה חולקת גם ישראל). נהר מג'רדה, הארוך במדינה, מוגדר כיום כמצוי בסיכון שכן הוא חשוף לזיהום מים. על פי מחקר שערך המשרד התוניסאי לאיכות הסביבה בשנת 2018, 60,000 טונות של מים מזוהמים מגיעים אל הנהר מדי שנה.
ערים וחלוקה מנהלית.
תוניסיה מחולקת ל-24 מחוזות, הגדול שבהם הוא תטאוין שבדרום והקטן הוא תוניס שבצפון. המחוזות מחולקים לכ-264 נפות שבראש כל אחת מהן עומד מושל. הנפות מחולקות גם הן לעיריות ולמועצות מקומיות.
מבחינת פיזור אוכלוסין, תושבי המדינה פזורים בה באופן מאוד לא אחיד. כמעט כל האוכלוסייה מתגוררת במחוזות הקרובים אל הים: ב-13 המחוזות המשיקים לים מתגוררים כ-65.3% מכלל האוכלוסייה של תוניסיה, על שטח שמהווה פחות מרבע משטח המדינה. הצפיפות באזורים אלה היא 140 תושבים לקמ"ר, לעומת 65.6 תושבים לקמ"ר בשאר שטח הארץ.
נכון לשנת 2019 כ-69.25% מאוכלוסיית תוניסיה מתגוררים בערים, כאשר אחוז העיור צמח ב-4.32% בין השנים 2009 ל-2019. כמעט כל הערים הגדולות בתוניסיה יושבות על שפת הים, החל בביזרטה בצפון, עבור בסידי בו-סעיד, בגאבס ובתוניס, וכלה בספקס הדרומית. ערים נוספות נמצאות בסמיכות לרצועת החוף ומערבית אליה, בהן קירואן וגאפסה. בהרי האטלס המערביים האוכלוסייה דלילה יחסית ומורכבת בעיקר מיישובים קטנים ומכפרים. דרומה משם מתחיל מדבר סהרה, ושיעור האוכלוסייה מידלדל משמעותית. למשל, במחוז הדרומי של תוניסיה, תטאוין, חיים בסך הכול כ-149,453 אנשים, בעוד ששטחו הוא 38,889 קילומטר רבוע; משמע, צפיפות האוכלוסין בו היא 3.8 תושבים לקמ"ר.
דמוגרפיה.
רוב רובם של התוניסאים (98% מהאוכלוסייה), הם מוסלמים. ישנה אוכלוסייה מועטת (כ-1,000 אנשים בקירוב) של יהודים, בעיקר באי ג'רבה. כמו כן יש כ-1% של נוצרים ממוצא אירופי.
האוכלוסייה מונה כ-11,818,619 בני אדם, נכון לינואר 2021. 27% מתוכם מתחת לגיל 14. קצב גידול האוכלוסייה השנתי הוא 0.99%. תוחלת החיים הממוצעת גבוהה מתוחלת החיים הממוצעת העולמית (71 שנים למול 66, נכון לשנת 2000). שיעור הילודה בתוניסיה הוא 15.52 ילודים על כל 1000 איש, בעוד שיעור התמותה הוא 15.13 מתים על כל 1000 איש (נכון ל־2006). האוכלוסייה היודעת קרוא וכתוב כוללת 74.2% מכלל האוכלוסייה.
השפות בתוניסיה הן ערבית וצרפתית. ריכוז האוכלוסייה הגדול ביותר הוא לאורך החופים, שם האקלים הוא ים תיכוני ונוח יותר למחיה.
חינוך ובריאות.
בשנת 2017 נמדד ונמצא על ידי ארגון האומות המאוחדות כי שיעור האזרחים בעליי אוריינות מלאה בתוניסיה עומד על כ-81.8%, עלייה של 3% משנת 2008. שיעור האוריינות המלאה בקרב בני 15–24 עומד על כ-97.3%. תחום החינוך נמצא גבוה בסדר העדיפויות של הממשלה בתוניסיה, וכ-6% מהתמ"ג מושקע בו.
תוניסיה נהינת באופן כללי ממערכת חינוך רחבה ויעילה הניתנת לכל האזרחים. מאז שנת 1991 קיים חוק חינוך חובה בתוניסיה לקטינים בגילאי 6 עד 16. בשנת 2008 דורגה תוניסיה במקום ה-17 ב"דירוג איכות מערכת החינוך הגבוה ביותר" שפרסם מדד התחרותיות העולמי מבית הפורום הכלכלי העולמי.