מהשוואת שפות עתיקות לשפות מודרניות, הן ממשפחת השפות השמיות והן ממשפחות אחרות, עולה כי כיום האדם נוהג להשתמש ביותר תוארי שם שמתארים צבעים. למשל, במקרא. במקרא תוארי השם ציינו צבעים באופן פחות מדויק מהיום. כך הפרה האדומה, שהייתה כנראה חומה, מתוארת באותו שם תואר שהוענק לשיערו האדמוני של דוד המלך.
במיתולוגיה היוונית, גם היא טקסט עתיק, יש מצב דומה. באופוס של הומרוס בעלי חיים חומים מתוארים כאדומים ודבש הדבורים מתואר כירוק, משום שביוונית הארכאית הצהוב והירוק נחשבו לאותו צבע. יתרה מזאת, כשהומרוס מנסה לתאר את צבע הים, הוא אומר במקום אחד שהוא "נראה כמו יין", אך אומר במקום אחר שהוא "כמו פרח הסיגלית". לכן, אפשר לשער שמלבד היעדר שמות תואר עבור בורדו ועבור סגול ביוונית הארכאית, הומרוס אף לא מצא שמות של חומרי צבע כחולים שאפשר להשוות את צבע הים אליהם.
חוקרים סוברים שבשפה הפרוטו-שמית היו רק ארבעה תוארי שם שתיארו צבעים:
"(מילים משוחזרות מופיעות עם כוכבית בתחילתן.)"
גאוגרפיה, דמוגרפיה והיסטוריה של דוברי השפה.
ישנן מספר השערות לגבי הפרטים הגאוגרפיים והדמוגרפיים של דוברי השפה הפרוטו-שמית. ההשערות המקובלות לגבי מיקום החברה שדיברה בשפה זו מצביעות על חצי האי ערב, צפון מסופוטמיה או הלבנט. ההשערה המקובלת היא שהחברה הזו נוצרה מצאצאי מהגרים מצפון מזרח אפריקה, שדיברו בשפה הזו ממשפחת השפות האפרו-אסיאתיות. השערה זו נתמכת בעובדה שמבין כל השפות האפרו-אסיאתיות רק השפות השמיות מדוברות מחוץ לאפריקה. ההשערה ההפוכה, ולפיה שאר השפות האפרו-אסיאתיות התפתחו באפריקה בעקבות הגירה מהמזרח התיכון, אינה סבירה. זאת משום שהגירה כה מסיבית מתוך חצי האי ערב לא הייתה אפשרית בתקופה בה טרם בוית הגמל, ומשום שהגירה כה מסיבית מאזור הסהר הפורה הייתה מביאה לכל האזור אנשים שמדברים שפות שונות לחלוטין. העדות לשפות אחרות האלו היא בהשפעה הרבה שלהן על האכדית.
עוד תימוכין להשערת המוצא האפריקני של אבותיהם של דוברי הפרוטו-שמית יש בקשרים הלשוניים בין השפות האפרו-אסיאתיות ובין שפות אפריקניות אחרות. חיזוק נוסף להשערה יש בגילויים שלפיהם אזור הסהרה היה הרבה פחות מדברי באלף החמישי לפני הספירה - כי סביר שהליך המדבור של הסהרה דחק אוכלוסייה אנושית רבה ממנו אל אסיה ולא להפך. תהליך זה דחק גם אוכלוסיות של בעלי חיים, והשפעתו ניכרת גם בצומח (ראו Sahara pump theory ).
בתקופה שבה חיו דוברי הפרוטו-שמית אף לא עם אחד בעולם ייסד מדינה או השתמש בכתב, כנראה. התרבות הראשונה שעשתה זאת היא שומר - תרבות דוברת שפה לא שמית - באזור דרום מסופוטמיה. העם השמי הראשון שלמד מן השומרים את הכתב ואת ארגון השלטון במדינה כבר לא דיבר פרוטו-שמית, אלא אכדית.
פרוטו-שמי
חג מולד לבן
Blood on the Rooftops
Unquiet Slumbers For The Sleepers...
Afterglow (שיר של ג'נסיס)
White Christmas
White Christmas (בעברית: חג מולד לבן) הוא פזמון לחג המולד, שנכתב על ידי אירווינג ברלין. ב-1942 הוציאה חברת דקה תקליטון עם השיר בביצועו של בינג קרוסבי, תקליטון זה נמכר בלמעלה מ-50 מיליון עותקים והוא השיר הנמכר ביותר בכל הזמנים. כן נמכרו למעלה מ-100 מיליון אלבומים הכוללים את השיר. בהמשך ביצעו את השיר אמנים רבים אחרים.
גרסת בינג קרוסבי.
קרוסבי ביצע את השיר לראשונה בפומבי בערב חג המולד בדצמבר 1941 בתוכנית הרדיו של NBC. ב-29 במאי 1942 הוקלט השיר באולפני דקה בליווי התזמורת של ג'ון סקוט טרוטר וזמרי קן דרבי וראה אור ב-30 ביולי. באוקטובר הגיע השיר לראש מצעד הפזמונים ושהה שם 11 שבועות, שכללו את כל תקופת החגים והשנה החדשה. השיר היה מבוקש ביותר על ידי חיילי צבא ארצות הברית ברדיו הכוחות המזוינים שפעל במלחמת העולם השנייה.
השיר שולב בסרט המוזיקלי "Holiday Inn" וזיכה את ברלין בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר לשנת 1942. בסרט, השיר הוא דואט בין קרוסבי לשחקנית מרג'רי ריינולדס, אלא שקול הזמרה שייך לזמרת מרתה מירס. ביצוע זה הגיע למקום החמישי בדירוג "מאה שנים... מאה שירים" של מכון הסרטים האמריקאי.
ב-1947 הוקלט השיר פעם נוספת על ידי קרוסבי עם תזמורת של ג'ון סקוט טרוטר וזמרי קן דרבי, גרסה זו היא המושמעת כיום.
ב-1954 השתתף קרוסבי בסרט בשם חג מולד לבן ושר את השיר הזה עם דני קיי.
ב 29 באפריל 1975, הושמע השיר בשעה 10:00 בבוקר ברדיו האמריקאי בסייגון וייאטנאם כאות שנקבע מראש לפינוי מיידי של כל הכוחות האמריקאיים מוייאטנאם.
בשנת 2002 נבחר השיר בביצועו המקורי להכלל בארכיון ההקלטות הלאומי בספריית הקונגרס, לרגל 50 שנה להקלטתו. איגוד תעשיית ההקלטה האמריקאי (RIAA) בחר בשיר במקום השני ברשימת השירים הטובים ביותר במאה ה-20 (במקום הראשון נבחר השיר מעבר לקשת בענן).
יורם פאלק
יורם פאלק (נולד ב-27 בנובמבר 1941) הוא במאי, מעבד, כותב ומורה בתיאטרון הישראלי.
קורות חייו.
נולד וגדל בקיבוץ הדתי שדה אליהו שבעמק בית שאן (אחרון יישובי "חומה ומגדל"). הוריו, ירחמיאל וחנה פאלק, הם ילידי גרמניה וממייסדי הקיבוץ. הוריו היו חלוצים ועובדי אדמה. בשנים ההן היו מעט מקלטי רדיו, שלא לדבר על טלוויזיה. סרטי קולנוע הוקרנו באסם של הקיבוץ כשהחברים יישובים על שקים או על כיסאות שהביאו מהבית. בקיץ היו מגיעות הצגות תיאטרון מתל אביב לאמפיתיאטרון הרומי בבית שאן הסמוכה. אולי כך, בזכות הצגות כמו "הדיבוק" עם חנה רובינא, "החייל האמיץ שוויק" עם מאיר מרגלית ו"חנה סנש" עם מרים זוהר, נולדה האהבה הגדולה לקסם התיאטרון ולשחקנים. את שירותו הצבאי עשה כחייל חי"ר במסגרת הנח"ל.
ב-1967 החל ללמוד בחוגים לספרות עברית, ספרות אנגלית ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב. הוא בעל תואר ראשון בחוגים אלה ותעודת הוראה באנגלית. עם סיום לימודיו, ב-1971, המחיז וביים בתיאטרון "מרתף" את הסיפורים "הרופא וגרושתו" ו"פרנהיים", פרי עטו של ש"י עגנון, בכיכובם של אהובה יובל וגד קינר. ההצגה זכתה לשבחי הביקורת.
עדית זרטל כתבה בעיתון "דבר" על ההפקה:
ב-1971 נסע ללונדון ולמד שלוש שנים במסלול בימוי בבית הספר "דרמה סנטר", והוא בוגר מסלול זה (1976) (באותו זמן למדו שם גם הבמאים עמרי ניצן ועמית גזית). אלו היו שנים עתירות השראה לאוהב תיאטרון. לא רק הודות לבית הספר ומוריו, אלא גם בזכות הקסם הייחודי והשחקנים הנפלאים שהופיעו על בימות התיאטרון בלונדון באותן שנים.
בתום הלימודים שהה חודשיים במחיצת הלהקה השייקספירית המלכותית ונכח בחזרות להצגה "טרואילוס וקרוסידה" בבימויו של ג'ון ברטון.
גרי בילו, מייסדו ומנהלו הראשון של תיאטרון באר שבע, שצפה ב-1971 בהצגה "הרופא וגרושתו" שביים פאלק, העניק לו הזדמנות ראשונה והזמין אותו לתיאטרון הדרומי; ובשנים 1976 עד 1981 כיהן כבמאי הבית של תיאטרון באר שבע. לאחר מכן ביים במרבית התיאטראות הרפרטוארים בישראל: החאן, באר שבע, חיפה, בית ליסין, הקאמרי, הבימה, יידישפיל.
הוא ביים הצגות קלאסיות כמו "בית ברנרדה אלבה" של לורקה, "בית הבובות" של איבסן, "שש נפשות מחפשות מחבר" של פיראנדלו ו"רומיאו ויוליה" של שייקספיר. לצד זה ביים מחזות מקוריים כמו "הרצח של פיירו" מאת ערן בניאל ו"פויגלמאן" של אהרן מגד.
פאלק הוא הראשון שהמחיז את ספריו של עגנון, עד היום עיבד וביים עשרה מחזות שהועלו בתיאטראות בישראל לפי טקסטים של ש"י עגנון, יותר מכל במאי אחר. ההצגה "שירה", שהועלתה בתיאטרון הקאמרי, זכתה בפרס מסקין – ההפקה המקורית הטובה ביותר, ב-29 במרץ 1990. ב-1990 זכה אילן דר בפרס על שם חנה רובינא ובפרס עיריית תל אביב לאמנות הבמה על גילום דמותו של פרופסור הרבסט בהצגה. בהצגה כיכבו גם לבנה פינקלשטיין, סנדרה שדה ועוד.
יורם פאלק זכה בפרס שייבר לספרות ולאומנות שהוענק לו בבית שלום עליכם, נימוקי הוועדה היו:
ב-12 בינואר 2013 תעלה ההצגה "סולומון גריפ" בבימויו של פאלק בתיאטרון יידישפיל. זאת הפעם הראשונה שחנוך לוין מוצג על בימות התיאטרון בעולם בשפת היידיש.
במשך עשרים ושמונה שנה, מספטמבר 1981 עד 2009 שימש יורם פאלק כמורה (לימד משחק וניתוח טקסט) ובמאי בבית צבי. לימד במשך שנה בחוג לתיאטרון בבית הספר לקולנוע "מעלה".
יורם פאלק מתגורר ביפו.
אודות הצגותיו.
אחד המשפטים שפאלק הולך לאורם הוא מתוך "שירה" של עגנון: "דמיונו של אדם מחולל את מעשיו." כלומר שההבדל בין עולם המציאות לעולם דמיון הוא מאוד דק. הוא מתעסק הרבה מאוד בחלומות ומנסה ליצור על הבמה עולם של חלום. לכן המחזאים האהובים עליו, אותם גם ביים הם פיראנדלו ולורקה.
הוא מחפש פיוט בימתי בתיאטרון. הוא מאוד אוהב ספרות ושירה ולכן הרבה לעשות עיבודים של ספרות לתיאטרון – בעיקר העיבודים לעגנון.
שירה.
ההצגה "שירה" הועלתה ב-11 במרץ 1989 בתיאטרון הקאמרי וזכתה להצלחה קופתית ולהצלחה ביקורתית. היא הציגה ב-1990 במוסקבה ובלנינגרד וכמו כן בפסטיבל התיאטרון של שיקגו, לצד "חלום ליל קיץ" של קנת בראנה.
"שירה" על פי ש"י עגנון בתיאטרון הקאמרי. עיבוד ובימוי: יורם פאלק. תפאורה ותלבושות: דוד שריר. מסיכות: יהודית גרינשפן. מוזיקה: אורי וידיסלבסקי. תאורה: חני ורדי. תנועה: דניאלה מיכאלי. אילן דר - ד"ר מנפרד הרבסט, מרצה באוניברסיטה. לבנה פינקלשטיין – הנרייטה, אשתו. סנדרה שדה – שירה, אחות בבית חולים. אסתר גרינברג שבק – שיכרסון. ענת מנדלסון – זהרה, בתם של מנפרד והנרייטה. נעמה שפירא - תמרה, בתם של מנפרד והנרייטה/ תמימה קוטשינסקי. פסנתרן חיים גרינשפון.