ב-30 באוקטובר 1918, בעקבות קריסתה של האימפריה העות'מאנית, הכריז האימאם יחיא בצפון תימן על מדינה ריבונית עצמאית. בשנת 1926 יחיא הכריז על הקמת ממלכת תימן, ובנוסף להיותו המלך היה גם המנהיג הרוחני, וזכה להכרה דיפלומטית במדינה, כגון עם ממלכת איטליה, שעמה חתם על האמנה האיטלו-תימנית בשנת 1926.
בשנת 1920 הרחיב האימאם יחיא את כוחו צפונה לעבר תהאמה ומחוז עסיר, אולם הוא התנגש עם עליית השפעתו של מלך ממלכת נג'ד וחג'אז, עבדול עזיז אבן סעוד מבית סעוד. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, סעודיה כוחות כבשו הרבה של אלה רווחים לפני נסיגה של חלק מן האזור, כולל את דרום תהמה והעיר אל-חודיידה. הגבול עם ערב הסעודית התקבל ב-20 במאי 1934 בהסכם טאיף, לאחר מלחמת סעודיה-תימן שהסתיימה ב-1934. אי-הכרה של יחיא בגבול הדרומי עם הפרוטקטורט של עדן הבריטית (מאוחר יותר דרום תימן), גרמה מדי פעם עימותים עם הבריטים.
האימאם יחיא נרצח במהלך הפיכה צבאית ב-17 בפברואר 1948, בעת שנסע במכוניתו מחוץ לעיר.
יחסו ליהודים.
האימאם יחיא נהג כלפי היהודים על פי החוק המוסלמי. מיד עם עלותו לשלטון, חידש את "תנאי עומר".
כדי למנוע עליית יהודים לארץ ישראל, בשנת 1920 הוא הוציא חוק אמאמי שקבע כי כל יהודי שהיגר מתימן בתקופת השלטון העות'מאני והותיר אחריו נכסי דלא-ניידי, והפקיד עליהם את קרוביו או אפוטרופוס, נכסיו מוחרמים לאוצר המלכות; וכי כל מוסלמי הקונה מיהודי נכסי דלא-ניידי, ולאחר מכן היגר היהודי מתימן, הקנייה בטלה והנכסים עוברים לאוצר המלכות. תקנה זו נשארה בתוקף עד לשנת מותו של האמאם ב-1948.
אף על פי כן, יהודי תימן אהבו אותו והתפללו לשלומו. עדויות רבות מאוד מציינות שהוא הגן על היהודים מפני שרירות-לב של פקידי שלטון, מפקדי צבא או כל מוסלמי אחר. במקרים רבים הוא נטה ליהודים חסד והתעלם מחריגות מ"תנאי עומר". הוא ידע על פרשת הברחת יתומים יהודים לעדן, אך נמנע מלהעניש את המעורבים, ועל כן קראו לו יהודי תימן מלך חסד. לאחר הירצחו, התאבלה עליו קהילת יהודי צנעא ועלתה להתפלל על קברו.
האימאם יחיא היה ידוע ביחסו ההוגן ליהודים, והעריך מאוד את הרבנים הראשיים כגון מארי יחיא יצחק הלוי ומארי יחיא אביץ'.
האימאם יחיא
אודי דיין
אהוד (אודי) דיין (31 בינואר 1942 – 19 בנובמבר 2017) היה אמן ופסל ישראלי, בנו האמצעי של השר והרמטכ"ל משה דיין.
ביוגרפיה.
נולד לרות ולמשה דיין בנהלל, אח צעיר ליעל ואח בכור לאסי.
דיין העביר את ילדותו בתל אביב ובירושלים, ובנערותו הצטרף לפנימיית הדסים. בשנת 1960 התגייס לצה"ל, והחל את שירותו בקורס טיס, אך נשר ממנו. בהמשך התנדב לשירות בשייטת 13. בשנת 1962 התהפכה סירתו בחוף תל ברוך, ובשנת 1969 נפל מסוסו בעת מרוץ שנערך בנהלל ביום העצמאות, נפצע ואושפז.
לאחר שחרורו עבר למשק הוריו בנהלל, שם התוודע למתכת וביצע עבודות ריתוך שונות במשק, באמצעות מכשירים שאביו רכש עבורו בחו"ל. בהמשך, עבר לפונדק ה-101 בערבה שהיה שייך לחברו מנוער כושי רימון. שם בנה כלובים, סורגים ושערים וכן פיסל דמויות שונות שהוצבו במקום.
דיין העשיר את המקום בעבודות ברזל, ובהן היצירה "דון קישוט" הדוהר על אופנועו הישן מהכפר ותוקף טחנת רוח שמוטת-כנפיים, שהיא הטחנה המקורית ששאבה את מי באר מנוחה (הנמצאת בסמוך לפונדק), וכן קבוצת ינשופים זועפים עם ראשי בטון השומרים על החורבה העתיקה שבמקום מפני ביזה. עבודותיו הוצגו במספר תערוכות וכן כפסלי רחוב. אחד מפסליו, "זורק הדיסקוס תופס ראש", הוצב בדרך הפסלים בחצרים.
בשנת 1974 הגן על אביו משה דיין, יחד עם אחיו יעל ואסי, למול הדרישה הציבורית להתפטרות דיין האב עקב כשלי מלחמת יום הכיפורים, במהלכה כיהן כשר הביטחון.
לאורך חייו מיעט דיין להתראיין, אך בשנת 1976 נקשר שמו בפרשייה כלכלית בה היה מעורב גם כושי רימון בגרמניה, ומספר שנים לאחר עלה שוב לכותרות עקב אי-תשלום מזונות לגרושתו, בגינו אף הוצאה כנגדו פקודת מאסר.
בדומה לאחיו אסי, ניתץ אודי את המיתוסים הקשורים באביו ולא נטה לו חסד לאחר מותו. בשנת 1983 הציג לראשונה תערוכה מציוריו, בה גם הופיע רישום של משה דיין, עליו אמר במרירות: "על הציור של אבא אני רוצה הרבה כסף. אם לא הרווחנו ממנו, לפחות נרוויח עליו".
בשנתו האחרונה, סבל דיין ממחלת דם, ממנה נפטר ב-19 בנובמבר 2017, בגיל 75. הוא נקבר לצד אחיו אסי בבית העלמין בנהלל.
חיים אישיים.
בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 נישא דיין לאביגיל לבית בירנצווייג ונולדו להם הבת גל (גלי) והבן סער. בערך בשנת 1968 התגרשו.
בשנת 1969 נישא לטליה הייטנר לבית קירשנר, ונולדה להם בת, אלה. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 ניהלה טליה רומן עם יוסי בן-חנן במהלכו עבר להתגורר בביתם של טליה ואודי למגינת לבו של האחרון. בשלב מסוים נפרדו ולאחר מכן התגרשו רשמית.
בשנותיו האחרונות חי עם בת זוג, אורנה.
בסדרה "דיין: המשפחה הראשונה" שביימה ענת גורן, ובה מתראיינים ילדיו של אודי דיין וכן גרושתו טליה, מעלה הבן סער טענות קשות כלפי אביו המנוח, בדומה לטענות שהעלה אודי כלפי אביו משה.
נתן מנמירוב
מבטיח
מבטיח הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עדן חסון. את השיר הוציאה חברת התקליטים שרית הפקות, ב-10 באוגוסט 2021, כסינגל מתוך אלבום 2. השיר נכתב והולחן על ידי חסון, והופק על ידי יעקב למאי.
ביקורות.
מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי כתב ביקורת חיובית על השיר, והעניק לו שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
איסמעיל סברי יעקוב
איסמעיל סברי בן יעקוב (במלאית: Ismail Sabri Yaakob; בג'אווי: إسماعيل صبري بن يعقوب; נולד ב-18 בינואר 1960) הוא מדינאי מלזי אשר מכהן כראש ממשלת מלזיה מאז 21 באוגוסט 2021. חבר פרלמנט מטעם מחוז ברה מאז 2004, סגן נשיא הארגון הלאומי של מלזיה המאוחדת (UMNO), מפלגה מרכזית בקואליציית Barisan Nasional (BN) המיישרת קו עם תנועת Perikatan Nasional (PN). הוא שימש כסגן ראש הממשלה מיולי 2021 ועד אוגוסט 2021, במשך 40 ימים בלבד, וכמה תפקידי שר בממשלות השונות מ-2008 עד 2021. כתוצאה מהמשבר הפוליטי המלזי 2020–2021, הוא מונה רשמית והושבע למשרת ראש הממשלה ב-21 באוגוסט 2021 בעקבות התפטרות קודמו מוהידין יאסין. הוא ראש ממשלת מלזיה הראשון שנולד לאחר עצמאותה של מלזיה ב-1957 (אז פדרציית מלאיה) והראשון שהוא מנהיג האופוזיציה לשעבר.
הוא כיהן במספר תפקידים בממשלת BN תחת ראשי הממשלות לשעבר עבדאללה אחמד בדאווי ונג'יב רזאק ממרץ 2008 ועד ההפסד הבחירות הכלליות בשנת 2018, כולל שר לפיתוח כפרי ואזורי, שר החקלאות והתעשייה החקלאית, שר לענייני סחר מקומי, קואופרטיבים וצרכנות ושר הנוער והספורט. הוא היה מנהיג האופוזיציה בממשל Pakatan Harapan (PH) ממרץ 2019 ועד קריסתה בפברואר 2020 על רקע המשבר הפוליטי המלזי ב-2020. בממשלת PN הוא מונה לשר בכיר האחראי על הביטחון ממרץ 2020 ועד לקידומו לסגן ראש הממשלה ביולי 2021, במהלכו בלט בתגובת המדינה למגפת הקורונה במלזיה. הוא הנהיג את סיעת מפלגתו (UMNO) שהמשיכה לתמוך בראש הממשלה מוהידין יאסין ביוני 2021, כשהמפלגה משכה את תמיכתה בעקבות הטיפול הכושל של הממשלה במגפה. לאחר קריסת הממשלה והתפטרותו של מוהידין, הוא נכנס בהצלחה למשא ומתן על מנת להיות ראש ממשלה באוגוסט 2021 לאחר שזכה לתמיכת רוב חברי הפרלמנט. איסמעיל עורר מחלוקת על הערותיו לתמיכה בעליונות המלאים האתניים במלזיה.
ביוגרפיה.
ראשית חיים וחינוך.
איסמעיל נולד בטמרלוהּ שבמדינת פהנג במלזיה וגדל כבן לאיכר. לאחר שסיים את לימודיו ב-Jaya Akademik, המשיך את לימודיו באוניברסיטת מלאיה במגמת משפטים בשנת 1980. כותרת עבודת הגמר שלו למשפטים היא "טיפול בעצירים פוליטיים במלזיה" ("Layanan terhadap tahanan politik di Malaysia").
בשנת 1985 החל את דרכו המשפטית כעורך דין. לאחר מכן מונה כחבר במועצה המחוזית טמרלוה בשנת 1987 וחבר במועצה העירונית בשנת 1996. בשנת 1995 מונה למזכיר הפוליטי של שר התרבות, האמנות והתיירות, סבארדודין צ'יק. הוא מונה גם לחבר דירקטוריון מועצת פהנג טנגרה (DARA) בשנת 1995, כמו גם למועצה לקידום התיירות המלזית באותה שנה. לפני כניסתו לפרלמנט בשנת 2004 כיהן איסמעיל סברי כיו"ר מתחם הספורט הלאומי.
קריירה פוליטית.
לאחר מינויו כחבר בוועדת UMNO של סניף טמרלוה בשנת 1987, מילא מספר תפקידים כגון: ראש המידע בסניף טמרלוה בשנת 1988, ראש הנוער בסניף טמרלוה בשנת 1993 וסגן ראש UMNO של סניף טמרלוה בשנת 2001. הוא מונה כמנהל סניף ברה בשנת 2004 לאחר תהליך שינוי גבולות של מחוזות בחירה פדרליים. איסמעיל סברי נבחר לפרלמנט בבחירות הכלליות של 2004, והפך לחבר הפרלמנט הראשון במושב החדש של מחוז ברה בפהנג.
תפקידיו בממשלה.
הוא נבחר מחדש בבחירות הכלליות של 2008 ומונה בקבינט השלישי של ראש הממשלה עבדאללה באדאווי לשר הנוער והספורט (2008–2009).
באפריל 2009, תחת ראש הממשלה החדש נג'יב רזאק, הוא הפך לשר המסחר המקומי, קואופרטיבים וצרכנות (2009–2013).
הוא הציג את תוכנית 1Malaysia (MR1M) בשנת 2011 שמטרתה לסייע לאנשים להשיג מזון במחירים נוחים. החל מפברואר 2012 השתתפו בתוכנית 1,314 גופים ברחבי המדינה.