באזור רמות מנשה, עובר כביש חוצה ישראל בחבל ארץ בעל רגישות נופית גבוהה ביותר. תוואי הכביש, בקטע זה, חוצה שרשרת גבעות רכות שחלקן מכוסה ביער פארק אלון תבור וחלקן בשדות חיטה. תוואי הכביש חוצה גם 11 נחלים. בשני קצוות הקטע מתוכננים מחלפים. בדרום, מחלף עירון עם כביש מס' 65 ובצפון מחלף עין תות עם כביש מס' 70.
השיקום הנופי, תוכנן בתפיסה נופית-אקולוגית המשחזרת את הנוף, שהיה קיים במקום לפני ביצוע הכביש ומשתלב בנופים הטבעיים והחקלאיים בסביבה הקרובה לכביש. לאורך שולי כביש חוצה ישראל, "נשזרו" מגוון הנופים הקיימים לאורכה של מדינת ישראל. השיקום הצמחי משלים את הנוף ה"חיצוני". בשטח של תוואי הכביש נאספו, לפני הביצוע, זרעים, בלוטים ופקעות, להנבטה של צמחייה מבתי הגידול המקומיים ולנטיעה מחדש. השימוש בצמחייה מקומית מאפשר צמצום בכמות המים הנדרשת להשקיה ומדגיש את חוויית ההשתנות העונתית של נופי הארץ.
אנשי חברת גרינשטיין הר-גיל ליוו את התכנון ההנדסי משלביו המוקדמים. תכנון הנוף כלל בחינה של תאי השטח וניתוח נופי, השתתפות בקביעת התוואי האופקי והאנכי של הכביש כך שהפגיעה בסביבה תהיה מזערית, בבחינת החלופות השונות, ובקביעת מיקום ואורך הגשרים והמנהרות ותכנון המחלפים. בשל הרגישות הנופית, של השטח והאופי של תהליך התכנון, קבלו ההיבטים הנופיים והסביבתיים דגש וחשיבות גדולים במיוחד והשפיעו, מהותית, על התכנון ההנדסי והתחבורתי של הכביש. הכביש הוקם בניהול חברת חוצה ישראל.
פרסים ותחרויות.
במהלך השנים זכה צוות המשרד להוקרה והערכה על פרויקטים רבים:
אנטוני רמאייטס
ננה סאהיב
דהונדו פאנט או בשמו המוכר יותר ננה סאהיב (במרתית: धोंडू पंत; 19 במאי 1824 - נעלם 1857) היה מפקד צבאי ואציל ממוצא מרתי, אשר פיקד על כוחות מורדים במהלך המצור על קאנפור כחלק מהמרד ההודי הגדול כנגד הצבא הבריטי.
המרד ההודי הגדול.
משום שהיה בנו המאומץ של שליט האימפריה המראטהית הגולה באג'י ראו השני, הוא היה זכאי לפנסיה מהאימפריה הבריטית. בין היתר, אי הכיבוד של השלטון הבריטי לפנסיה שהגיע לו, לצד מרמור כלפי חוסר הצדק שראה בשלטון הבריטי בהודו, הובילו את סאהיב לקחת חלק במרד עם תחילתו במאי 1857.
כוחו הפוליטי בצפון הודו הוביל אותו לפיקוד על כוחות המורדים באזור קאנפור. סאהיב פיקד על כוח של כ-4,000 מורדים אשר צר על קבוצת אזרחים וחיילים בריטים במבנה מבוצר בפאתי העיר, בפיקודו של מייג'ור-גנרל יו ויילר. לאחר שלושה שבועות בהם החזיקו הבריטים מעמד, הם נכנעו לכוחות המורדים תחת התנאי שתתאפשר להם תנועה חופשית אל עבר הקווים הבריטים. הניצולים הבריטים הגיעו לגדת נהר הגנגס, כוחות המורדים ארבו להם ותקפו אותם, תוך שהם טובחים בכל הגברים. כ-200 נשים וילדים ניצלו מטבח זה והובאו למבנה בעיר כאסירים. לאחר מספר ימים גם אלו הוצאו להורג מספר שעות לפני שהגיעו הבריטים למקום לשחררם.
יחסי ישראל–קוריאה הדרומית
יחסי ישראל–קוריאה הדרומית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין הרפובליקה של קוריאה. הקשרים בין שתי המדינות דה פקטו החלו עוד מראשיתן של שנות ה-50, אך קשרים דיפלומטיים דה יורה החלו רק בשנת 1962.
ישראל וקוריאה הדרומית הביעו ומביעות עניין בחיזוק היחסים ביניהן בכלל התחומים, ובעיקר בתחום ההגנה, וכן בתחומי אנרגיה, מדע וטכנולוגיה, מסחר, והגדלת היקף התיירות בין שתי המדינות.
היסטוריה.
הקשרים בין שתי המדינות נוצרו לראשונה בעקבות פרוץ מלחמת קוריאה בשנת 1950, כאשר ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון קרא לשליחתם של חיילים ישראליים להילחם לצד כוחותיהם של קוריאה הדרומית וארצות הברית, כנגד כוחות קוריאה הצפונית, ברית המועצות וסין העממית. עם זאת, יוזמה זו נכשלה, בעיקר כתוצאה מהתנגדותה של מפלגת מפ"ם, אשר כתוצאה מזיקתה לברית המועצות באותה תקופה העדיפה לקיים ברית עם קוריאה הצפונית מאשר עם שכנתה מדרום. בסופו של דבר, במקום לשלוח חיילים, ממשלת ישראל העבירה סכום של כ-100,000 דולר בציוד רפואי ומזון לממשלת קוריאה הדרומית. במהלך תקופה זו, וכתוצאה מאירועי המלחמה, הלכה והשתנתה האוריינטציה הישראלית באשר למקומה של ישראל בעולם המקוטב פוליטית של המלחמה הקרה, בעוד שבעבר שאפה ההנהגה הישראלית להבטיח את מעמדה של ישראל כאי נייטרלי אשר אינו נכלל הן במחנה הסוציאליסטי בהנהגת ברית המועצות, והן במחנה החופשי בהנהגת ארצות הברית. מלחמת קוריאה הביאה בהדרגה להזדהות הולכת וגוברת של ישראל עם העולם המערבי, דבר שהביא בתורו לכינון מגעים רשמיים עם קוריאה הדרומית, וכתוצאה מכך לניכור מצד קוריאה הצפונית.
היחסים בין שתי המדינות התחזקו במהלך שנות ה-60. ישראל סייעה לקוריאה הדרומית בתחומי החקלאות, המים, והתעשייה הביטחונית. בתקופה זו גם רכש צבא קוריאה הדרומית מישראל כמויות גדולות של נשק ישראלי, לרבות תת-מקלע "עוזי", אשר נודע בזכות מהימנותו וקלות תפעולו. בשנת 1966, משלחות משתי המדינות ביקרו כל אחת במדינה השנייה. התחממות הקשרים באה לידי ביטוי בפתיחתה של שגרירות ישראלית רשמית בבירה סיאול באפריל 1968.
היחסים בין שתי המדינות נקלעו למשבר במהלך שנות ה-70, כאשר שיקולים פנימיים דרום קוריאנים, וכן משברי הנפט בשנים 1973 ו-1979, השפיעו על המדיניות הממשלתית של קוריאה הדרומית כלפי ישראל, וגרמו לנטייה גוברת של ממשלת קוריאה הדרומית כלפי שכנותיה הערביות והמשופעות בנפט על ישראל. עוד במהלך פברואר 1972, ממשלת ישראל סגרה את שגרירותה בסיאול במחאה על שינוי המדיניות, כאשר נשיא קוריאה הדרומית פאק צ'ונגהי ביקש משר הביטחון הישראלי משה דיין לשקול מחדש את החלטתו לסגור את השגרירות, אך דיין סירב, עם זאת, הקשרים הדיפלומטיים בין שתי המדינות לא נותקו לחלוטין, והם המשיכו להתקיים בתיווך יפני, כאשר שגריר ישראל ביפן שימש ממקום מושבו בטוקיו גם כשגרירה הלא רשמי של ישראל בקוריאה הדרומית.לפי ספרו של פיטר מורגן קאש, היחסים הכלכליים בין ישראל לקוריאה הדרומית כוננו בקיץ 1991 כאשר יצא יחד עם ברוס לי, איש עסקים קוריאני וחותנו של נשיא קוריאה, רו טי-וו לטיול בישראל.
בעקבות התחממות היחסים בין ישראל ושכנותיה בתחילת שנות ה-90, הלכו והתחממו גם היחסים שבין קוריאה הדרומית לישראל. קוריאה אישרה את פתיחתה מחדש של שגרירות ישראל בסיאול בשנת 1992, וזמן קצר לאחר מכן שתי המדינות חתמו על הסכמי שיתוף פעולה, במטרה לחזק פעם נוספת את הקשרים הכלכליים והמדעיים בין המדינות.
בנובמבר 2018 הגיעה משלחת דרום קוריאנית לישראל על מנת להכיר את ניסיונה של ישראל בקבלת מספר רב של עולים חדשים. המשלחת, שמטרתה להוביל את הדרך לאיחוד אפשרי של קוריאה, קיימה פגישות עם הנהגת הסוכנות היהודית וארגון נפש בנפש, שדנו בשילוב המונים בעלי דפוסי חשיבה ותרבויות שונות. הנציגים הקוריאנים הכירו גם כן את ארגוני מסע ותגלית, בתי ספר להכשרה קדם צבאית ומרכזי קליטה ישראליים.
ביוני 2019 ערך נשיא מדינת ישראל, ראובן ריבלין, ביקור רשמי בקוריאה הדרומית.
בשנת 2021 אישרו שתי המדינות עסקה להעברת 700,000 חיסונים של חברת פייזר נגד מחלת נגיף הקורונה מישראל לקוריאה הדרומית.
יחסי כלכלה ומסחר.
שנות ה-90 היוו תקופת צמיחה משמעותית ביחסי הסחר שבין ישראל וקוריאה הדרומית. היקף הסחר השנתי בין ישראל לקוריאה הדרומית גדל בתקופה שבין שנת 1990 לשנת 2000 פי שישה, מ-148 מיליוני דולרים בשנה לכמיליארד דולרים בשנה. בשנת 2000, תוצרי השוק הדרום קוריאני שלטו בכ-15% מהשוק הישראלי של מכוניות מיובאות, ובכ-20% משוק הטלפונים הסלולריים. היצוא ישראלי לקוריאה הדרומית גדל אף הוא במידה ניכרת במהלך התקופה.
בשנת 2001, חתמו קוריאה הדרומית וישראל על הסכם משותף להקמת קרן מחקר ופיתוח לצורך פיתוח מוצרים חדשים.
נכון לשנת 2010, קוריאה הדרומית מהווה את שותפת הסחר ה-15 בגודלה של ישראל, והיקף הסחר ההדדי בין שתי המדינות עומד על כמעט 2 מיליארד דולר. החל מקיץ 2010, מאורגן אחת לשנה כנס קוריאה לעסקים, שמטרתו הגברת הפעילות העסקית בין ישראל וקוריאה, לרבות סחר, השקעות ושיתופי פעולה עסקיים. את הכנס יזמו רו"ח איציק יונה, מנכ"ל קבוצת Yonaco, בשיתוף עם מכון היצוא. אחת ההשלכות המרכזיות של הכנס היא הגברת המודעות לאפשרות ההשקעות ההדדיות בין המדינות. בין השאר השקיעה קרן הון סיכון קוריאנית בפעם הראשונה בחברת טכנולוגיה ישראלית.ב-11 בנובמבר 2013, הצהיר שגריר קוריאה בישראל קים איל סו, שישראל וקוריאה הדרומית יכולות להפוך לשותפות כלכלית מובילה, בהקשר של שיתוף הפעולה בתחומי ההיי-טק בין המדינות. ההצהרה באה במסגרת "הפורום הראשון בין קוריאה וישראל בכלכלה יצירתית", שנערך בתל אביב, וכלל את חשיפת "רשת ההיי-טק של קוריאה וישראל", פרויקט שנועד להגביר את יצירת הקשרים בתעשיות ההיי-טק השונות בין המדינות.
מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה מפעיל נספחות כלכלית בקוריאה הדרומית במטרה לסייע לתעשייה הישראלית להעמיק את פעילותה במדינה. הנספח הכלכלי בסיאול הוא יניב גולדברג.
החל מ-2016 המדינות נמצאות במו״מ לחתימה על הסכם סחר חופשי. באוגוסט 2019, הסתיים המו״מ בין המדינות וההסכם מחכה לאישור וחתימה של בתי המחוקקים. ב-12 במאי 2021 נחתם בסיאול הסכם הסחר, בנוכחות שר הכלכלה הישראלי עמיר פרץ. ההסכם מוגדר כהסכם הסחר החופשי הראשון של ישראל עם מדינה ביבשת אסיה וההסכם ללא מכסים הראשון של קוריאה הדרומית עם מדינה במזרח התיכון.