היה רגיל תמיד לפרש את פסוקים "תורת ה' תמימה משיבת נפש, עדות ה' נאמנה מחכימת פתי, יראת ה' טהורה עומדת לעד"; ע"פ אמרת חז"ל כי מי שאחזו בולמוס, ניתן להאכילו גם דברים טמאים, ורבי יוחנן שמעיד על עצמו פעם אחת אחזו בולמוס, ורץ למזרחה של תאנה, וקיים בעצמו "החכמה תחיה בעליה", וכך מתפרשים הפסוקים לעיל, שאין צורך לאכול דברים טמאים כדי להשיב את הנפש, אלא די בתורה.
סבל ממחלת מעיים, ממנה נפטר בליל שמחת תורה תרל"ח, ב-30 בספטמבר 1877. פטירתו הייתה סמוכה לאחר פטירת שני רבנים נוספים באזמיר, הרב בכור יוסף אלבעלי והרב אברהם ואלאנסי. היה גיסו של רבי אברהם ישושום וחתנו היה הרב משה זיביל שגם טרח בהוצאת ספרו של הרב נסים אחרי פטירתו.
חיבורו.
ספר חכמה מאין (אזמיר תרמ"ב) ובו כ-חמשים דרשות בנושאים: נישואין, הספדים (ביניהם הספד על רבו, הרב פנחס רפאל יהושע די שיגורה), פסח, ברית מילה, מעלת הייסורים, מעלת הענוה, תורה, עבודת המידות, גמילות חסדים ושבת הלבשה. הרב אברהם פאלאג'י נתן הסכמה לספרו ושיבח אותו מאד. קרא לספרו בשם זה מכיוון שהוא מכיל ר"ת של שמו: חכמה מאלגראנטי יצחק נסים. בסוף הספר נדפסה דרשת הספד על המחבר מאת הרב משה אלגראנאטי.
ג'יימס גרימס
ג'יימס וילסון גרימס (באנגלית: James Wilson Grimes; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הוויגית ולאחר מכן המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה השלישי בשנים 1854–1858, וכסנאטור מטעם מדינתו בשנים 1859–1869.
ראשית חייו.
ג'יימס גרימס נולד בעייר דירינג שבניו המפשייר. הוא סיים את לימודיו באקדמיית המפטון ולמד בדארטמות' קולג'. הוא למד משפטים, עבר מערבה והחל לעסוק במקצועו ביישוב ב שלימים הפך להיות לעיר ברלינגטון שבאיווה. הוא גם עסק בחוואות. גרימס שימש כחבר בית הנבחרים של בשנים 1838–1839 ובשנים 1843–1844. ב-1854 הוא נבחר כמושל איווה וכיהן בתפקיד עד 1858. בשנים 1855 ו-1856 הוא היה אחת הדמויות המובילות של המפלגה הרפובליקנית באיווה.
סנאטור.
ב-1859 נבחר גרימס לסנאט של ארצות הברית כנציג איווה מטעם הרפובליקנים. הוא נבחר לכהונה שנייה ב-1865, ובסך הכול כיהן בסנאט מ-4 במרץ 1859 ועד 6 בדצמבר 1869, כאשר הוא התפטר מסיבות בריאות.
בסנאט כיהן גרימס כיושב ראש ועדת הסנאט למחוז קולומביה בשנים 1861–1865, וכיושב ראש ועדת הצי בשנים 1865–1869. הוא גם שימש כחבר בוועדה המשותפת של הקונגרס שניסחה את התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית.
ב-1861 היה גרימס נציג בוועידת השלום שהתקיימה בוושינגטון הבירה במאמץ למצוא דרכים למנוע את פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית. בדצמבר אותה שנה הוא הגיש לסנאט הצעת חוק שהובילה להנהגתה של מדליית הכבוד, שבתחילה הוענקה רק לאנשי הצי וחיל הנחתים.
במהלך משפט ההדחה של אנדרו ג'ונסון, הפר גרימס את המשמעת המפלגתית, ויחד עם שישה סנאטורים רפובליקנים נוספים, הוא הצביע בעד זיכויו של הנשיא. שבעת הסנאטורים: ויליאם פיט פסנדן, ג'וזף ס. פאולר, גרימס, ג'ון ב. הנדרסון, ליימן טרמבול, פיטר ג. ואן וינקל, ואדמונד רוס, שהיו לשון המאזניים בהצבעה, קראו תיגר על מפלגתם ועל דעת הקהל, והצביעו נגד ההדחה. הם היו מוטרדים מהאופן בהם ההליכים תומרנו כדי לאפשר מצג חד-צדדי של העדויות. לאחר המשפט ניהל בנג'מין בטלר שימוע על הדיווחים הרווחים שסנאטורים רפובליקנים קיבלו שוחד כדי להצביע בעד זיכויו של ג'ונסון. בשימוע של בטלר, ובחקירות שהתקיימו אחריו, עלתה עדות שכמה מהקולות בעד הזיכוי הושגו תמורת הבטחות למשרות פטרונות ותמורת תשלום כספים.
מותו והנצחתו.
ג'יימס גרימס נפטר בברלינגטון ב-7 בפברואר 1872, בגיל 55. הוא נטמן בבית הקברות אספן גרוב שבעיר.
על חלקת האדמה שעליה ניצב בעבר ביתו, שוכן כיום בית ספר יסודי הקרוי על שמו. העיירה גרימס שבאיווה נקראת על שמו.
צינור הנפט כירכוכ-חיפה
צינור הנפט כירכוכ-ג'ייהאן
צינור הנפט כירכוכ-בניאס
אגודת דוגוניץ'
אגודת דוגוניץ' (בהונגרית: Dugonics Társaság) הייתה הארגון האזרחי והארגון הלא ממשלתי הוותיק ביותר בעיר סגד, האגודה הספרותית מדעית נקראה על שם הנזיר הפיאריסטי, סופר ופרופסור באוניברסיטה אנדראש דוגוניץ' ונוסדה בשנת 1892 על ידי הבולטים בחיים האינטלקטואלים של העיר. האגודה בוטלה על ידי המשטר הקומוניסטי בשנת 1952 ולאחר מכן אורגנה מחדש ב-1991 (לאחר חילופי המשטר), על ידי פטריוטים מקומיים נלהבים.
היסטוריה.
מאפייני האגודה היו: היא קיימה מפגשי קריאה ספרותיים, עסקה בהכנת מכרזים והוציאה פרסומים ספרותיים ואלה היו משמעותיים בחיי הספרות של העיר סגד. לסגד היו סופרים מקומיים מצוינים, שההקראות שלהם במפגשי האגודה הצליחו מאוד, למשל ( אישטוואן טמרקן, פרנץ מורָה, דיולה יוהאס, מיהאי צ'רזי), אוניברסיטת פרנץ יוזף (היום אוניברסיטת סגד) וגם שנדור שיק, ראש המחלקה לספרות באוניברסיטה, העביר שם ערבי הרצאות. גם מדענים כמו חתן פרס נובל (בשל בידוד והפקה של הוויטמין C) אלברט סנט-גיירגי, משוררים וסופרים מפורסמים מאזורים אחרים בהונגריה הוזמנו לערבי קריאה, לדוגמה גזה גארדוני ב-1895, בלה ויקאר (Béla Vikár) ב-1896, אוטו הרמן ב-1903, אנדרה אדי ב־1905, ארון טמאשי ב-1933, מיקלוש רדנוטי, מ-1933 עד 1939. בישיבות החברה התקיימו הרצאות גם בנושאי מדעי הטבע, רפואה ואתנוגרפיה, אך קריאת יצירות של אותה העת בסיפורת שררה ברובן המכריע. האספה האחרונה של אגודת דוגוניץ' התקיימה ב-6 ביוני 1948. בפגישה זו, הונצח יום השנה המאה למהפכת 1848 בהונגריה על ידי דיולה אורטוטאי. אגודת דוגוניץ', שהוקמה מחדש בשנת 1991, ציינה בשנת 1992 את הקמת האגודה מאה שנים לפני כן בשנת 1892.
ליידי ליברטי
ואן דר ואלס
לבנית לואיזיאנה
לבנית לואיזיאנה או לבנית טריקולור (שם מדעי: Egretta tricolor) היא מין של עוף מים בסוג לבנית ממשפחת האנפתיים החי בביצות בדרום אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית, הקריביים ובחלק העליון של אמריקה הדרומית. לרוב היא חיה באזור הטרופי שמדרום לארצות הברית, אך לעיתים מגיעה גם לטקסס וקליפורניה ודרומה עד ברזיל ופרו.
מאפיינים.
אנפה זו תוארה ב-1776 בידי החוקר הגרמני פיליפ לודוויג סטטיוס מולר , אשר נתן לה את שמה המדעי עקב שלושת הצבעים העיקריים של נוצותיה: כחול, ורוד ולבן.
אורכה של האנפה 56 עד 76 סנטימטרים עם מוטת כנפיים ממוצעת של 86 סנטימטרים. משקל הזכרים גדול מעט יותר מהנקבות ומגיע ל-415 גרם לעומת הנקבות שמשקלם מגיע ל-334 גרם בממוצע. האנפה בעלת נוצות כחולות-אפורות לאורך גופה כשהבטן לבנה והחזה כחול אך בעל פס לבן-ורדרד לאורכו היורד מקצה המקור האפור. בסיס המקור ותחתית העיניים צהובים ומוקפים בעור ורוד ומאחורי הראש ציצה לבנה והרגליים ארוכות ואפורות.
האנפה מצוי בטבע סביב אגמים, נהרות רדודים וביצות ולעיתים גם בחופים של אמריקה הטרופית. האנפה חיה לצד אנפות אחרות ויחד דגות לאורך השוליים הרדודים, חוטפים במכה מהירה טרף של סרטנים או דגים קטנים. האנפה מקננת בין העצים בזוגות, כשהנקבה מטילה 3 עד 7 ביצים בממוצע.
צינור הנפט חבשן-פוג'יירה
צינור הנפט חבשאן-פוג'יירה
לואיג'י מאנזוטי
לואיג'י מאנזוטי (באיטלקית: Luigi Manzotti 2 בפברואר 1835 - 15 במרץ 1905) היה רקדן מימיקה וכוריאוגרף.
מאנזוטי נולד במילאנו. את הבלט הראשון שלו יצר בשנת 1858 והפקותיו הבאות בוצעו ברחבי העולם. כיום הוא זכור בעיקר בכוריאוגרפיה שלו לבלט "אקסלסיור" (1881), למוזיקה מאת רומואלדו מארנקו
50000 Quaoar
קביתיים
Lutetia 21
אנפה לבנת-פנים
אנפה לבנת-פנים (שם מדעי: Egretta novaehollandiae) היא מין של עוף מים בסוג לבנית ממשפחת האנפתיים החיה לאורך דרום-מזרח אסיה באינדונזיה, גינאה החדשה, מרבית אוסטרליה וניו זילנד. האנפה מצויה הן לאורך מים מתוקים והן במים מלוחים סמוך לחופים, כשלרוב היא לא נודדת הרחק.
אנפה זו דומה למין אנפה כחולה קטנה, אף שבעבר בלבלו בינה לבין המין אנפה לבנת-צוואר והכלילו אותה בסוג אנפה. היא תוארה ב-1770 בידי החוקר ג'ון לת'אם .
תיאור.
אורכה של האנפה 60 עד 70 סנטימטרים, קטן יחסית לסוגה והיא שוקלת בממוצע 550 גרם. האנפה בעלת נוצות גב, בטן, חזה וכנפיים אפורות-כחולות עם רגליים צהובות עד אפורות. החלק האחורי של הראש כחול, למעט כמה ציצות לבנות אחוריות, אך רובו לבן בסמוך לסנטר, למקור, ללחיים ולעיניים, כשהאזור סביב העיניים לעיתים צהוב. בעונת הרבייה הזכרים מצמיחים מספר נוצות ורודות-ברונזה על הגרון והחזה הכחולים יחסית. מקורה של האנפה ארוך ודק בצבע אפור עם קצה שחור.
האנפה מצויה בסמוך לביצות, שדות, שפכי נהרות וחופים לאורך אוסטרליה, חלק מאיי אוקיאניה, גינאה החדשה ובכמה מאיי אינדונזיה. היא נמצאת גם בטסמניה (המין היחיד בסוגה המתרבה באי), קלדוניה החדשה, ניו זילנד ובכמה איים כמו אי חג המולד, איי קוקוס ואיי שלמה. אנפה זו היא דייגת מוצלחת הניזונה בעיקר מדגים ומסרטנים שהיא חוטפת.
מתחתנת (סרט)
אנפה כחולה קטנה
אנפה כחולה קטנה (שם מדעי: Egretta caerulea) היא מין של עוף מים בסוג לבנית ממשפחת האנפתיים החיה באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית ומצפינה גם לדרום אמריקה הצפונית שסביב חוף המפרץ והקריביים, ולעיתים אף מצפינה עד הגבול הדרומי של קנדה, אך נודדת דרומה בחורף. אנפה זו היא קרובתה של לבנית אדמדמה, הגדולה ממנה והיא בעלת תפוצה רחבה ואינה נמצאת בסכנת הכחדה.