ביצה לבנה הדומה בצורתה לביצים של מיני כחלילים רבים.
הזחל.
הזחל הבוגר ירוק ומעט שעיר. הוא מתגלם מתחת לקרקע שם הוא מוגן מפני מזיקים וטורפים. הוא נמצא באדמה בדיאפאוזה של עשרה חודשים עד האביב הבא ובהתאמה להתפתחות הקדד. בתקופות שחונות כאשר המזון מועט קיימת תופעה של קניבליזם ביחס לבני מינם.
הגולם.
הגולם חום ונמצא מתחת לקרקע. הבוגר מגיח לאחר כשבועיים.
השמירה על כחליל קלאופטרה בישראל.
כחליל קלאופטרה הוא תת-מין נדיר המצוי בסכנה ונמצא בין 14 מיני הפרפרים המוגנים בישראל.
צ'וקצ'י (פירושונים)
תחנת הרכבת אל חמה
תחנת הרכבת אל חמה (El Hemme) היא התחנה האחרונה של רכבת העמק בגבולות ישראל לפני העלייה לדרעא וההתחברות של מסילת הרכבת דרעא-צמח לקו הראשי של מסילת הרכבת החיג'אזית. התחנה ממוקמת בכניסה לאתר המרחצאות הרומי אל-חמה (כיום חמת גדר). לאחר מלחמת ששת הימים ישבו מקימי קיבוץ מבוא חמה במבני התחנה בתקופת שיפוץ המרחצאות. המבנה המרכזי משמש כיום כחלק מחווה לגידול דגים ומוכרז כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
ההיסטוריה של המקום.
תחנת אל חמה נבנתה ב-1904 כחלק מ 8 התחנות הראשונות של רכבת העמק. בהמשך נבנו עוד 40 תחנות (סה"כ היו 48 תחנות). התחנה ממוקמת בכניסה לאתר המרחצאות הרומי אל-חמה ומכילה מספר מבני אבן אשר מרביתם ניצבים במקום גם כיום.
התחנה ממוקמת 95.3 ק"מ מחיפה ו-66 ק"מ מהמפגש עם הרכבת החיג'אזית בדרעא. מאל חמה עלתה המסילה מזרחה דרך ערוץ נהר הירמוך על גבי מספר גשרים ודרך מספר מנהרות ועצרה בדרכה במספר תחנות רכבת במעלה הדרך.
רכבת העמק נחלקה למקטע הארץ ישראלי בחסות בריטים (מחיפה עד צמח) ולמקטע הסורי בחסות הצרפתים (מאל חמה עד לחיבור לרכבת החיג'אזית) כך שתחנת אל חמה היא התחנה הראשונה במקטע הסורי-צרפתי. בתחנת צמח נעשתה החלפת קטרים והקרונות נירתמו לקטר חזק יותר על מנת להתמודד עם העליות של הירמוך. לאחר קביעת תחומי המנדט בין צרפת ובריטניה הועבר ניהול התחנה לחברה הסורית-צרפתית "DHP".
התחנה פעלה מ-1905 עד 1946 ובשנות הסכסוך הישראלי-ערבי שימשה, לא פעם, כתחנת מעבר לגייסות ערבים אל פנים הארץ. ב-31 באוקטובר 1945 חיבל הפלמ"ח בגשר הירמוך (הקרוי בערבית "ג'יסר אל האווי") שממזרח לאל חמה (במסגרת מבצע מסיבה). הגשר תוקן ותנועת הרכבות המשיכה. ב-16 ביוני 1946 חיבל הפלמ"ח בגשר בפעם השנייה (במסגרת מבצע מרכולת - "ליל הגשרים"). הפעם הגשר לא תוקן ותנועת הרכבות בתחנה פסקה לחלוטין.
במלחמת העצמאות, ב-1948, כבשו הסורים את מתחם אל חמה (כולל תחנת הרכבת) והחזיקו בו למרות הגדרתו כאזור מפורז בהסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה.
במלחמת ששת הימים, ב-1967, נכבש המקום על ידי צה"ל. לאחר המלחמה התיישבו במבני התחנה אנשים מקיבוצי הסביבה שפעלו לשפץ את המקום על מנת להפעילו כאתר מרחצאות, הבראה ונופש וכן כאתר גידול דגים ותנינים. האתר נפתח ב-1977.
מבנה התחנה המרכזי משמש כיום כחלק מחווה לגידול דגים. ניתן עדיין להבחין בשלט הפח הנושא את שם התחנה התלוי עליו.
גם לאחר 1948 המשיכו הסורים להפעיל את קטע המסילה בין אל חמה ודרעא (בעיקר למטרות תיירות של חובבי רכבות). קיימים, באתר הרכבת החיג'אזית, צילומים מ-2005 של רכבות פעילות על קו זה.
המבנים באתר.
באתר התחנה נמצאים, כיום, מספר מבנים (ממערב למזרח):
ביציאה מהמבנה הראשי ניתן עדיין להבחין ברציפי התחנה. בצדה המערבי של התחנה (לייד בית המסילאים) נותרו חלקים של מסילת ברזל.
מבבנה (נהר)
נהר מבבנה הוא נהר בעמק איזולוויני באסוואטיני (לשעבר סווזילנד) העובר ברובו דרך מחוז הוהו בצפון-מערב המדינה. על גדות הנהר בנויה עיר הבירה של אסוואטיני, מבבנה, ואחד מיובליו הראשיים הוא נהר פולינגאנה. הנהר נשפך לנהר לוסושוונה בעיר לובמבה וגובה השפך 670 מטר מעל לפני הים, במיקום .
זיהום.
מימי הנהר משמשים בין היתר את התושבים שמתגוררים על גדת הנהר לצריכה ולשימוש ביתי, וכן לצורכי חקלאות. מספר גורמים מובילים לזיהום המים בנהר ולפגיעה באיכותו: בשנות ה-80 חלה מגמת עיור משמעותית באסוואטיני, ובעקבותיה החלו קמים יישובים לא מוסדרים סביב עיר הבירה מבבנה בעמק איזולוויני, שלהם לא הייתה מערכת מוסדרת לפינוי אשפה ושפכים; הטיפול בשפכי עיר הבירה מבננה נעשה בתחנת שפכים מודרנית בעמק איזולוויני, כ-5 ק"מ מחוץ לבירה, שמנקזת את השפכים לבסוף לנהר; כמו כן, הפעילות החקלאית באזור העירוני-למחצה בעמק איזולוויני, ובין היתר גידול צאן ובקר שתורמים לעלייה בריכוז מיקרואורגניזמים מזהמים, תורמים לירידה באיכות המים בנהר.
הגורם האחראי על מעקב אחר רמת הזיהום בנהר הוא מכון המים הלאומי של אסוואטיני, שמבצע מעקב אחר מי שופכין הנשפכים לנהר, ומתמקד בעיקר במקורות זיהום נקודתיים.
מחקר שבחן את רמת הזיהום בנהר בין ינואר למרץ 2009, מצא בכל שבעת אתרי הבדיקה שנבחנו, ריכוז חיידקי קוליפורם צואתי ומדד צריכת חמצן כימית ברמות גבוהות מהרמות הרצויות, והראה עלייה במדדי הזיהום בנהר לעומת נתוני מדידה היסטוריים.
צ'וקצ'י
צ'וקצ'י ידועה גם בשם צ'וקות היא שפה פלאו-אסיאתית וצ'וקוטקו-קמצ'טקית, שפתם של בני העם הצ'וקצ'י שמקום מושבם ב שברוסיה. השפה קרובה לשפת קורייאק, שהיא שפה נוספת ממשפחת השפות הצ'וקטקיות.
דוברים.
על פי מפקד האוכלוסין ברוסיה לשנת 2002, מספר דוברי הצ'וקצ'י הוערך כ-7,000 עד 15,700 נפש. מספר דוברי הצ'וקצ'י נמצא בירידה, כשבני העם הצ'וקצ'י מאמצים לעצמם מאפיינים רוסיים ובין היתר השפה הרוסית. פחות ממאה דוברי צ'וקצ'י דיווחו כי אינם דוברים רוסית כלל.
השפה מוגדרת על ידי אונסק"ו כשפה בסכנת הכחדה.
אלפבית.
שפת הצ'וקצ'י נכתבת באלפבית קירילי עם השפעות קלות לטיניות:
דיויד קרקוב
עמדת הסנטוריום
עמדת הסנטוריום, המוכרת גם בשם אנדרטת הצבי היא מצדית בטון, ששימשה כמוצב חוץ של קיבוץ קריית ענבים בימי המנדט הבריטי ומלחמת העצמאות. היא משמשת כיום כאנדרטה.
תולדות האתר.
העמדה הוקמה עוד בשנת 1936, בימי המרד הערבי הגדול, כדי לחזק קטע חשוף בקו ההגנה של קריית ענבים. היא מוקמה במעלה מדרון ההר הידוע כיום כהר ההגנה, המתנשא מעל קריית ענבים. שמה ניתן לה מהעובדה שעל אותו הר ניצבו בתי מרגוע של קיבוץ מעלה החמישה. העמדה ניצבה כ-400 מטרים מצפון לקריית ענבים, כ-800 מטרים ממערב למעלה החמישה וכ-1,100 מטרים מדרום-מערב למוצב הבריטי בגבעת הרדאר (כיום – היישוב הר אדר), ובינו לבינה השתרע גיא עמוק.
המצדית מוקמה באופן בולט על מדרון ההר, שהיה אז חשוף מעצים. היא נבנתה כמבנה בטון רבוע באורך וברוחב של כשלושה מטרים ובעל שלושה מפלסים. בקירות הבטון שלה נפערו חרכי תצפית וירי. קיר מגן בצורת האות ר' חיפה על פתח הכניסה למצדית. המצדית חוזקה עם השנים ועובי קירותיה הגיע ל-40 סנטימטרים. למרות זאת היא הייתה עמידה בפני אש נשק קל בלבד.
העמדה במלחמת העצמאות.
ב-13 במאי 1948 כבש הגדוד הרביעי של הפלמ"ח את מוצב גבעת הרדאר. בבוקר ה-26 במאי תקף הלגיון הירדני את גבעת הרדאר וכבש אותה מידי כוחותינו. החיילים הישראלים נסוגו מהמוצב אל קריית ענבים דרך הגיא שבינה לבין עמדת הסנטוריום. הלגיון ניסה לנצל את ההצלחה ולהתקדם מגבעת הרדאר אל מעלה החמישה והכביש לירושלים. בראש הכוח הירדני המתקדם נעו ארבע שריוניות נושאות תותח.
בעמדת הסנטוריום נמצא מקלע אחד של מגיני קריית ענבים. מהקיבוץ נשלח לעמדה כוח עתודה עם המקלע השני של הקיבוץ, בפיקודו של סגן המא"ז (מפקד אזור) של הקיבוץ, .
כוח עתודה של הגדוד הרביעי נשלח לבלום את הירדנים המתקדמים. השריוניות עצרו ופתחו באש תותחים ומקלעים לעבר מעלה החמישה, הגיא שבו נעו הנסוגים ועמדת הסנטוריום החשופה והבולטת בשטח, שנמצאה כ-500 מטרים מהן.
המפקד שפירא פקד על אנשיו לצאת את המצדית ולתפוס מחסה סביבה. הוא נשאר במפלס העליון של העמדה כדי לצפות בירדנים ולכוון את האש נגדם. מיד לאחר מכן פגעו מספר פגזי תותחים מהשריוניות במצדית, ומאחת הפגיעות נהרג שפירא.
בהמשך הצליחו חיילי הגדוד הרביעי לבלום את ההתקפה הירדנית, לאחר שהטילו על השריוניות בקבוקי מולוטוב ושקיות חומר נפץ. בקרב נהרגו 19 חיילי צה"ל.
ב-30 במאי עמדו שוב חיילי עמדת הסנטוריום בקרב והשתתפו בהדיפת התקפה מגבעת הרדאר על קריית ענבים.
לאחר המלחמה התמשך קו שביתת הנשק (הקו הירוק) בגיא שבין עמדת הסנטוריום לבין גבעת הרדאר.
האתר כיום.
כיום ניצבת עדיין המצדית על כנה, וסביבה משתרע יער שניטע בשנות החמישים. בקיר המצדית פעורים מספר חורים שהותירו פגיעות הפגזים בה.
בשנת 1979 פיסל הפסל מיכאל כץ פסל מתכת של צבי על פי דגם שיצר מיכאל שפירא, בנו של ישראל שפירא. הפסל הוצב על גבי גג העמדה ובשלו ניתן לה הכינוי "אנדרטת הצבי". הפסל, שהחליד עם השנים, הוחלף בשנת 2010 על ידי קרן קיימת לישראל בהעתק חדש שלו.
שלט זיכרון לשפירא, המעוצב ממתכת כספר תורה, נקבע בקרבת המבנה. לימים נקבעו לוחות זיכרון נוספים לזכר שפירא על הקיר האחורי של המצדית.
שביל ביער מוביל אל המצדית מן הכביש ממעלה החמישה להר אדר. בצד השביל אל האנדרטה ניצבת מצדית בטון נוספת, המשקיפה דרומה.
העתק נוסף של פסל הצבי ניצב על גבי מצדית בטון הניצבת ליד שער בית הקברות הצבאי בקריית ענבים.
נהר פולינגאנה
נהר פולינגאנה הוא נהר באסוואטיני המהווה פלג של נהר מבבנה ועובר בסמוך להרי מדימבה. אורכו של הנהר 4.32 קילומטרים והוא משמש פרויקטים הידרו-חשמליים להפקת אנרגיה.
סקנדל (סדרת טלוויזיה)