כלל ה 90-9-1 הנקרא גם "חוק האחוז האחד" נגזר מהטענה כי ברשתות החברתיות המקוונות קיים אי שוויון השתתפותי בין המשתמשים. הכלל נוגד את הדעה הרווחת בחברה כי קיים שוויון ברשתות החברתיות, ולמעשה מציג כיצד רוב המידע ברשת נוצר על ידי 1% מהאוכלוסייה הגולשת. החוקרים
Hill, Hillan, Wroblewski ו- Mccnadles הטביעו לראשונה את הכלל, ובהמשך הוא פותח למחקר על ידי , שהטביע את המושג "אי שוויון השתתפותי". הכלל מבטא את בעיית הנוסע החופשי ברשת החברתית, וג'יקוב מציע מספר דרכים לפתרון חוסר השוויון.
הכלל.
הכלל טוען שהתכנים ברשתות החברתיות אינם נוצרים על ידי כלל המשתתפים, אלא קיימת חלוקה לא שוויונית בין היוצרים לבין הצופים בתכנים. הכלל מורכב מ-1% "יוצרים" שמהווים משתתפים פעילים ברשתות החברתיות השונות, ולמעשה יוצרים את התכנים. 9% מהגולשים הם "עורכים" שדנים ועוסקים במידע שהעלו ה"יוצרים". 90% מהגולשים הם "אורבים", שצופים בתכנים השונים ובדיונים עליהם. ה"אורבים" לא יוצרים תכנים או נושאי שיחה חדשים. מהכלל ניתן להסיק כי ברשת קיים רוב דומם, שלא לוקח חלק פעיל ביצירת או עריכת תכנים.
אי שוויון השתתפותי.
זהו מונח שטבע ג'ייקוב נילסן שטוען כי ברשת חברתית מקוונת לא קיים שוויון השתתפותי מאחר שאחוז קטן מאוד יוצר את התכנים. לדבריו, נכון לשנת 2006, מתוך 1.5 מיליארד משתמשים באינטרנט רק ל-55 מיליון (5%) יש בלוג. הנתון אף מחמיר כאשר הוא טוען שמתוך משתמשי הבלוג רק 1.6 מיליון (0.1%) מעדכנים אותו באופן יומי. בזאת מוכיח ג'ייקוב כי אחוז הצופים ברשתות הוא גדול ומשמעותי יותר מאחוז הגולשים שיוצרים את התכנים. ג'ייקוב ממליץ לבצע מספר פעולות ברשת על מנת להזמין את ה"אורבים" לשימוש פעיל יותר, שיוביל לעלייה במספר ה"יוצרים" וה"עורכים":
ג'ייקוב טוען, שברגע שיתבצעו הקלות אלו, הרשת החברתית תהיה מקום פורה יותר לדיונים ותכנים שיהפכו את הרשת החברתית לחזקה יותר, שתתבסס על יותר משתמשים שמחזקים את חכמת ההמון.
הסתייגויות לכלל כיום.
כיום עולות תגובות שונות כנגד הכלל. אחת מהן טוענת כי מחקרו של ג'ייקוב כבר איננו מדויק בימים אלה, מאחר שהרשתות החברתיות עברו שינוי מהותי בשנים האחרונות, ומקומן בחברה השתנה. המתנגדים טוענים שהיחסים בין היוצרים, עורכים ואורבים השתנו ל: 70-20-10. כלומר, 70% "אורבים", 20% "עורכים" ו-10% "יוצרים". לטענתם, קיימת עלייה משמעותית במספר המשתתפים הפעילים מאוד ברשתות החברתיות, כשהסיבה העיקרית היא שהן תופסות תאוצה בשנים האחרונות. בין הסיבות לעלייה בשימוש קיים ריבוי המכשירים מהם ניתן ליצור תכנים - סמארטפונים, מחשבים ניידים וטאבלטים, ריבוי האתרים והחברות השונות שמציעות קישורים לרשתות החברתיות, וקיומו של דיון חברתי רחב, שמשפיע על הגולשים להיות שותפים פעילים ביצירת תכנים ברשתות.
אוסקר פון מילר
אוסקר פון מילר (גרמנית: Oskar von Miller; 7 במאי 1855, מינכן – 9 באפריל 1934, מינכן) היה מהנדס גרמני, מייסד מוזיאון המדע של מינכן ומחלוצי האנרגיה ההידרואלקטרית.
קורות חיים.
בנם של פרדיננד פון מילר ואנה פוזל. למד ב"גימנסיה הריאלית הישנה", אותה סיים ב-1874. בהמשך למד הנדסה אזרחית בבית הספר הגבוה להנדסה במינכן. עם סיום לימודיו, ב-1878, החל לעבוד בשרות הבניה הממלכתי. אולם במהרה עבר לתחום הנדסת החשמל. בשנים 1883 עד 1889 ניהל, יחד עם היהודי אמיל רטנאו (אביו של ולטר רתנאו) את חברת אדיסון הגרמנית (לימים חברת AEG). ב-1890 פתח משרד תכנון עצמאי שבמהרה הפך לגורם מרכזי בתחום.
ב-1884 נישא לציירת מרי זייץ (Marie Seitz), לזוג היו 5 צאצאים.
נפטר ב-9 באפריל 1934 במוזיאון המדע שאותו הקים וניהל.
פעילותו ההנדסית.
ב-1882 ארגן את תערוכת החשמל הראשונה בגרמניה, במסגרת התערוכה הפגין לראשונה את האפשרות של הולכת חשמל למרחקים. מגנרטור בעיירה מיזבך נמתח קו הולכה של כ-60 קילומטר לתערוכה במינכן שם חובר למשאבה חשמלית שהזינה מפל מים מלאכותי.
ב-1884 בנה במינכן את תחנת הכוח הראשונה בגרמניה.
ב-1891 ניהל את תערוכת החשמל העולמית בפרנקפורט, שבמסגרתה הציג לראשונה קו הולכה של זרם חילופין תלת פאזי למרחק של 176 קילומטר שהיווה פריצת דרך משמעותית בתחום הולכת החשמל.
בשנים 1918 עד 1924 יזם ובנה את Walchenseekraftwerk תחנת כוח הידרואלקטרית שהייתה אז הגדולה מסוגה בעולם.
מוזיאון המדע.
בתחילת 1903, בכנוס של איגוד המהנדסים הגרמני, מילר שכנע קבוצת תומכים ברעיון שלו להקמת מוזיאון למדע וטכנולוגיה. חברי הקבוצה גם גייסו 250,000 מרק למטרה זו ובחרו וועדה שתקדם את הפרויקט. בהמשך השנה הנסיך לודוויג, יורש העצר והשליט בפועל של בווריה, קיבל על עצמו להיות פטרון של המוזיאון, עיריית מינכן תרמה אי בנהר האיזר שיהווה אתר למוזיאון. בתכנון המוזיאון השתתפו מבחירי המדענים הגרמנים, ביניהם: מקס פלאנק ווילהלם רנטגן.
ב-1906 המוזיאון נפתח במשכנו הזמני במוזיאון הלאומי במינכן. באותה שנה גם הונחה, על ידי הקיסר הגרמני וילהלם השני, אבן הפינה למבנה הקבע של המוזיאון. אולם הבניין נחנך רק ב-1925 ביום הולדתו ה-70 של מילר.
רוח פן
רוח פֶן או אפקט פֶן (Föhn) היא רוח יבשה הנושבת במורד מדרון צל גשם בצד הנגדי למשב האוויר. רוח זו נובעת מהתחממות אדיאבטית של אוויר אשר התרוקן מלחות במדרון הפונה אל הכיוון שממנו בא האוויר. כתוצאה משיעורי מפל אדיאבטיים שונים של אוויר יבש לעומת אוויר לח, הרוח גורמת לשלבי המדרון בצד צל הגשם להיות חמים יותר מהשלבים המקבילים להם בצדו השני של ההר. הטמפרטורה של רוחות פן יכולה להגיע לכדי 30°C תוך מספר שעות. ההשפעה של רוח פן בולטת במרכז אירופה, אשר נהנה מאקלים חם יותר בשל רוח פן שנוצרת מהרי האלפים הדרומיים שכלפיהם נושבת רוח מהים התיכון. הרי האלפים הם גם מקור השם "פן", שבא מגרמנית ונגזר מהמילה הלטינית favonius – רוח מערבית מתונה.
החום והיובש בצד צל הגשם מתקיימים משום שאוויר חם לח עולה בצורה אורוגרפית אל מעבר לפסגת ההר או רכס ההרים, ואז בשל הירידה בלחץ האטמוספירי עם העלייה בגובה, האוויר מתרחב ומתקרר אדיאבטית בשיעור מפל יבש עד לנקודה שבה הוא מגיע לנקודת הטל האדיאבטית. בהגיעו לנקודת הטל האדיאבטית, אדי המים באוויר מתחילים להתעבות, תוך ששחרור חום כמוס מההתעבות מאט את השיעור הכולל של ההתקררות האדיאבטית של האוויר לשיעור מפל אדיאבטי ברווי בעוד הוא ממשיך לעלות. ההתעבות מלווה על פי רוב במשקעים בפסגת ההר ובמדרונו הפונה למשב האוויר. כאשר האוויר יורד במדרון הנגדי, הוא מחומם באמצעות דחיסה אדיאבטית בשיעור מפל אדיאבטי ליבש. מאחר שהאוויר איבד את מרבית תכולת האדים המקורית בו, אותו אוויר יורד יוצר אזור צחיח בצד המנוגד למשב האוויר הראשוני.
רוח פן גורמת להפשרה מהירה של שלגים, הן בשל הטמפרטורות הגבוהות יותר בצד צל הגשם והן בשל יובש האוויר. הרוח נודעה כמקשה על מטפסים על הרי האלפים, במיוחד על פסגת האייגר שהטיפוס עליו קשה ממילא. כמו כן, רוח זו קשורה בהתפשטות מהירה של שרפות ענק בשטח פתוח, דבר ההופך אזורים החשופים לרוח זו להיות מועדים לשריפות.
אפקט פן
יירגן שולט
רוברט אקסלרוד
רוברט אקסלרוד (באנגלית: Robert M. Axelrod; נולד ב-27 במאי 1943) הוא מדען מדינה אמריקני. הוא פרופסור למדע המדינה ולמדיניות ציבורית באוניברסיטת מישיגן שם הוא מלמד מאז 1974.
קריירה.
אקסלרוד סיים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת שיקגו ב-1964. ב-1966 סיים את התואר השני, ואת והדוקטורט במדע המדינה קיבל ב-1969, שניהם מאוניברסיטת ייל. מ-1968 ועד 1974 לימד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
אקסלרוד נודע בעיקר בזכות עבודתו האינטרדיסציפלינרית בתחום האבולוציה של שיתוף הפעולה אשר צוטטה, נכון לינואר 2011, בלמעלה מ-500 ספרים ו-4000 מאמרים. תחומי העיסוק הנוכחיים שלו כוללים מחקר המערכות המורכבות (במיוחד מודלים מבוססי-סוכנים - agent-based modeling), והביטחון הבינלאומי. אקסלרוד חבר במועצה ליחסי חוץ (Council on Foreign Relations).
בתורת המשחקים נודעת חשיבות רבה להתנהגות על פי מידה כנגד מידה. במשחקי דילמת אסיר החוזרים על עצמם פעמים רבות, או במילים אחרות דילמת אסיר איטרטיבית, נחשבת מידה כנגד מידה לאסטרטגיה היעילה ביותר עבור שחקן רציונלי. סוגיה זו שימשה בסיס למחקרים מתמטיים ופסיכולוגיים רבים, שבהם נבחנה התנהגותם של המשתתפים בדגם זה של ה"משחק".
אחד הניסויים המפורסמים בתחום זה נערך על ידי אקסלרוד. בניסוי התבקשו מומחים ממגוון דיסציפלינות (כלכלה, פסיכולוגיה, מדע המדינה, ביולוגיה, מדעי המחשב ועוד) לשלוח תוכניות מחשב שישחקו זו נגד זו בדילמת אסיר איטרטיבית במשך 200 משחקים לכל זוג תוכניות. התוכנית שתוכרז כזוכה היא זו שתזכה ברווח המצטבר הגבוה ביותר בכל 200 המשחקים.
תוכניות אלה נקטו באסטרטגיות שונות כדי להשיג מטרה זו, ובהן:
בטורניר שערך אקסלרוד השיגה מידה כנגד מידה את התוצאה הטובה ביותר.
אקסלרוד נבחר לחבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, היה חמש שנים עמית מקארתור ואף קיבל פרס מטעם האגודה האמריקאית לקידום המדעים (AAAS) על תרומה יוצאת דופן למדע. ב-1985 נבחר לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. ב-1990 זכה אקסלרוד בפרס על מחקר התנהגותי הרלוונטי למניעת מלחמה גרעינית, מטעם האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
בשנים האחרונות אקסלרוד מרצה ומייעץ לאו"ם, לבנק העולמי, למחלקת ההגנה של ארצות הברית ולמגוון ארגונים שונים המשרתים אנשי מקצוע מתחום הבריאות, אנשי עסקים ואנשי חינוך, בתחום קידום שיתופי פעולה.