הדוגמה הידועה ביותר היא היחס בין המשקיעים לבין המנהלים של החברה. כפי שכבר צוין בספרות לפני שנים רבות, פונקציית המטרה של המנהלים אינה בהכרח זהה לזו של המשקיעים, ולכן קיים חשש שינצלו את שליטתם כדי להסיט עושר מן המשקיעים אל עצמם. אילו עשו כן, המשקיעים היו מדירים רגליהם משוק ההון וכך היה נשמט הבסיס לעצם קיומו. תכליתם של דיני החברות למשטר בעיה זו (המכונה "בעיית הנציג") שבין המנהלים לבין המשקיעים, ובצידה בעיות נציג נוספות שחייה של החברה המודרנית שזורים בהן. מישטור זה יכול שייעשה באמצעות תמריצים שוקיים, אך לעיתים אין מנוס גם מרגולציה הנוקטת בדרכים ארגוניות ומשפטיות. ספרו של פרוקצ'יה מתווה את הדרכים הראויות להתגבר על הבעיה ולאפשר חיים תאגידיים צודקים ומשגשגים.
משפט ותרבות.
הפרק השלישי בעבודתו של פרוקצ'יה הוא בתפר שבין משפט לבין תרבות. הנחת העבודה הבסיסית של חוקרי המשפט ותרבות (בזרם שפרופסור פרוקצ'יה משתייך אליו) היא כי בהיותו של המשפט פרי רוחו של האדם, אין הוא יכול להיות מיוצר אלא בדמותו ובצלמו של היוצר, דמות הנטועה בתוך תשתית תרבותית הייחודית לקבוצת ההתייחסות של היוצר. קבוצת ההתייחסות הזו יכול שתהיה מורכבת ממרכיבים פילוסופיים, אמוניים ולשוניים, אך גם להיות מושפעת מרבדי תרבות אחרים, כמו ספרות מוזיקה ותיאטרון, פולקלור וגם יצרים, מנהגים לוקאליים ואמונות תפלות. מי שמקבל הנחת עבודה בסיסית זו חייב להודות כי אין דרך טובה להבין את המשפט, את יעדיו ואת הצפי להתפתחותו בעתיד, במנותק מן הרקע התרבותי המעצב את תמונת עולמם של יוצרי המשפט. הספר הבא מבטא את עמדותיו של פרוקצ'יה באשר ליחס בין תרבותו של היוצר לבין יצירתו המשפטית.
Russian Culture, Property Rights and the Market Economy.
הספר ראה אור בשנת 2007 בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג',
הספר משווה בין תרבותה של רוסיה לבין תרבות המערב, ומסביר באמצעות השוואה זו את ההבדלים הניכרים בשיטות המשפט של השיטות הללו (למשל, תרבות חוזית, מסחרית ותאגידית מפותחת במערב אל מול תרבות שונה לחלוטין הדוחה את רעיונות המשפט המסחרי ברוסיה לדורותיה).
הגישה המקובלת היא כי תרבותה החוזית והתאגידית של רוסיה היא מנוונת כתוצאה מן האידאולוגיה המרקסיסטית ששללה את הקניין הפרטי, ולפיכך גם את הכלים המשפטיים להיווצרותו. ספרו של פרוקצ'יה יוצא חוצץ נגד גישה זו. לדעתו רוסיה מעולם לא אימצה אל חיקה את רעיונות הקפיטליזם הנאור כפי שהתפתחו במערב, גם באלף השנה שקדמו למהפכת אוקטובר וגם בימינו אנו ממש. העולם המערבי פיתח, החל מן התקופה שקדמה במעט לרנסאנס, שורה של רעיונות ששימשו בסיס אידאולוגי לכיבוד חוזים ולתרבות שוק, אך רעיונות אלה, אף שהיו מוכרים על אדמת רוסיה, לא הכו בה שורש, ורבים מהם אפילו נתפסו כדברי כפירה בעיקר. כך, למשל, המערב החל לפתח יחס של כבוד לערכים אינדיבידואליסטיים, בעוד החברה הרוסית נותרה חבוקה בתפיסת עולם קולקטיביסטית וקומוניטארית; המערב פיתח יחס של חשדנות כלפי כוחו הריכוזי של השלטון, ואילו ברוסיה המוני העם נטו מאז ומתמיד לקבל בהכנעה את סמכותה של השררה; המערב יצר אתוסים המעלים על נס את ההצלחה הכלכלית, ואילו ברוסיה העושר נתפס כצורה של שחיתות, ולעומת זאת העניות והסבל נתפסו כתכונות "מטהרות". גם תפיסת המציאות בשתי התרבויות היא שונה במהותה. המהפכה המדעית והנכונות לתקף היגדים באמצעים שכליים ואמפיריים, שרווחו במערב, לא נקלטו על אדמת רוסיה עד תקופה מאוד מאוחרת. גם מהפכת הדפוס, ועוד יותר מזה, עצם התרבות הכתובה, הגיעו לרוסיה בשלבים מאוחרים של ההיסטוריה. פרוקצ'יה מראה בספרו איך כל המשתנים האלה עיצבו בצורה שונה את יחסן של שתי התרבויות אל מושגי החוזה, ההבטחה, התאגיד והשוק. המסקנה המעשית העולה מן הניתוח דלעיל היא שרוסיה איננה "כלכלת מעבר" (economy in transition) העתידה לצאת בקרוב מן המשבר שפקד אותה עקב קריסת הקומוניזם. התרבות הרוסית עתיקת היומין לא השתנתה כלל בתקופה הקומוניסטית, ולכן הסתפחותה של רוסיה אל משפחת כלכלות השוק היא הרבה יותר מורכבת ממה שנדמה בעיון שטחי.
מחקרו הנוכחי.
מחקרו הנוכחי של פרוקצ'יה משלב בין הגישה הכלכלית למשפט לבין תחום המשפט ותרבות, תוך התחקות אחרי התהליכים המשבריים שפקדו את כלכלת המערב בעשור השני של המאה העשרים ואחת.
פעילויות מקצועיות לא מדעיות.
פרוקצ'יה מקצה כעשירית מזמנו לייצוג לקוחות פרטיים. בין היתר ייצג את ממשלת ישראל, המוסדות הלאומיים, ההסתדרות הכללית, תנועות התיישבותיות (קיבוצים ומושבים), כל אחד מחמשת הבנקים הגדולים, חברות ביטוח, הבורסה לניירות ערך בתל אביב, קונצרנים ועשרות חברות ציבוריות ופרטיות גדולות. בשנות השמונים פרסם פרוקצ'יה דוח הקרוי על שמו, שנכתב על ידי צוות של משפטנים, המטיל ספק בשיטות חישוב הריביות והעמלות של הבנקים בישראל, בעיקר ביחס לחובות ההתיישבות העובדת. דוח זה איים על יציבותם של הבנקים ונגמר במה שמכונה "הסדר חובות הקיבוצים" אשר הזרים דם חדש (במימון הבנקים והממשלה) להתיישבות העובדת, ואיפשר את התאוששותה מן המשבר של שנות האינפלציה הדוהרת.
מבחינה פוליטית פעל רבות בהתנדבות להגנה על זכויות האדם ועל שלטון החוק, הן בתוך הקו הירוק והן בשטחים המוחזקים על ידי צה"ל. היה חבר מועצת רצ בשנים 1984–1994 והתמודד ברשימתה לכנסת בבחירות לכנסת העשירית. כיהן כיושב ראש הנהלת בצלם בשנים 1989–1990. כיום חבר פרוקצ'יה במועצה של הקרן החדשה לישראל. לאחר הכרעת בית המשפט העליון בעד קבוצה מתנחלית בסכסוך מקרקעין על מצפה כרמים פרסם בהארץ מאמר ביקורת.
קישורים חיצוניים.
כתביו:
על כתביו:
שדה (מתמטיקה)
מריה היהודיה
אייפקס פרטנרס ישראל
מדד TIMI
מדד TIMI (ראשי תיבות באנגלית: Thrombolysis In Myocardial Infarction) הוא מדד להערכת מטופלים הסובלים מתסמונת כלילית חדה בסיכון גבוה. מדד זה מבוסס על קריטריונים פשוטים שניתן להשיגם בקלות עם הגעת המטופל לחדר המיון.
חישוב ציון TIMI.
גורמי סיכון: (כל גורם סיכון שווה נקודה אחת, סיכום הנקודות נותן את ציון TIMI):
הציון הוא אמצעי יעיל לזיהוי המטופלים שיפיקו תועלת מטיפול פולשני כגון צנתור. במחקרים אחרונים (FRISC II, TACTICS TIMI 18) נמצא כי מטופלים עם ציון TIMI גבוה (5-7 נקודות) וכן בינוני (3-4 נקודות) הפיקו תועלת מהתערבות פולשנית מוקדמת, בעוד שהמטופלים עם ציון הסיכון הנמוך (0-2 נקודות) לא הפיקו תועלת מהגישה הפולשנית.
אדם באמצע
מתקפת אדם באמצע
Man in the middle
רוברט ויטק
רוברט ויטק (בסלובקית: Róbert Vittek; נולד ב-1 באפריל 1982 בברטיסלאבה) הוא כדורגלן עבר סלובקי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה.
ויטק החל את הקריירה המקצוענית שלו במועדון הפאר המקומי סלובן ברטיסלאבה בשנת 1999. בשנת 2003 הוא הגיע לנירנברג הגרמנית, בזמן שהמועדון היה בליגת המשנה הגרמנית. בעונת , הוא סייע למועדון לזכות בהעפלה לבונדסליגה כאשר כבש 5 שערים באותה העונה. את העונה שלאחר מכן, ויטק החל בצורה רעה כאשר לא הצליח להבקיע שער ב-17 המשחקים הראשונים של העונה. ואז, לאחר פגרת החורף בגרמניה, ויטק כבש בצרורות, והגיע להישג מרשים של 16 שערים ב-16 המשחקים האחרונים של העונה. במחזורים ה-24 וה-25 של אותה העונה, ויטק עשה היסטוריה בבונדסליגה כאשר היה השחקן הראשון שכובש סך הכל 6 שערים בשני משחקים רצופים. סך הכל באותה העונה, היו לויטק 5 משחקים בהם כבש צמד לפחות, והוא סיים במקום החמישי בטבלת מלכי השערים של הבונדסליגה. בעזרתו של השחקן במחצית השנייה של העונה, נירנברג עלתה ממאבקי הירידה עד למקום השמיני המכובד.
אחרי עונת , בה המשיך לפרוח בנירנברג, קבוצות רבות ברחבי אירופה רצו בשירותיו של השחקן, כאשר המועמדת העיקרית לקליטתו של ויטק הייתה יריבת הבונדסליגה המבורג. דינמו קייב האוקראינית הציעה עבורו 10 מיליון אירו ביוני 2006, אך נירנברג סירבה להצעתה. בנוסף נירנברג דחתה הצעה עבורו מלוקומוטיב מוסקבה הרוסית. בסופו של דבר, ויטק עבר לליל הצרפתית בשנת 2008.
לאחר שעבר באנקרגוצ'ו, טרבזונספור ובאיסטנבול בשאקשהיר, ב-3 בספטמבר 2013 חזר ויטק לסלובן ברטיסלאבה. באותה העונה זכה עם הקבוצה באליפות הליגה הסלובקית והגיע עמה לגמר הגביע הסלובקי.
ויטק חבר בסגל הנבחרת הסלובקית מאז שנת 2001. בטורניר מונדיאל 2010 שיחק ויטק בכל ארבעת משחקיה של נבחרתו, וכבש ארבעה שערים, כולל שער בפנדל בהפסד לנבחרת הולנד בשלב שמינית הגמר. שעריו בטורניר העלו את מאזן כיבושיו במדים הלאומיים ל-23 שערים, אשר הכתירו את ויטק כמלך שערי סלובקיה בכל הזמנים עד קיץ 2019.
חסידות סטרטין
חסידות סטרטין (ביידיש: סטרעטין) היא חצר חסידית, שמקורה בעיר סטרטין (Stratyn ובאוקראינית Стратин) סמוך לרוהטין, ובאזור לבוב שבגליציה כיום אוקראינה, ומייסדה היה רבי יהודה צבי ברנדויין.
תולדות החסידות.
רבי יהודה צבי ברנדויין התגורר בעיירה סטרטין שבגליציה, והיה תלמידו של ("השרף") רבי אורי מסטרליסק. בה'תקפ"ו הסמיך רבי אורי מסטרליסק את רבי יהודה צבי כממלא מקומו, ומאז החלו לנהור אליו המוני חסידים, לקבל ממנו עצה וברכה. על פי המסורת, רבי יהודה צבי היה בן אחר בן שישה עשר דורות של בעלי רוח הקודש.
מהמייסד רבי יהודה צבי התפצלו החסידים לשלושת בניו, רבי אליעזר מאוזופולי, רבי שמואל זאנוויל, ובראשם רבי אברהם מסטרטין, ועם השנים ההתפצלות התמסדה והפכה לחסידויות רבות, ובהן סטרטין, טורקא-סטרטין, בורשטיין, אליק, טולנא, סטאניסלב, קוסובה, לבוב ועוד. לאחר פטירתו של כל אדמו"ר נוספו סניפים והתפצלויות רבות לחסידות סטרטין.
אדמו"רי סטרטין.