לאחר מלחמת העולם הראשונה, חוזה ורסאי משנת 1919 העביר את איופן ואת העירייה הסמוכה מלמדי מגרמניה לבלגיה. משנת 1938 נבנה סכר וזדרה שהושלם ב-1950, ויצר את אגם איופן. ב-1940 פלשה גרמניה הנאצית לבלגיה, ואיופן ומלמדי סופחו לגרמניה. בספטמבר 1944 הגיעו כוחות אמריקאים לאיופן שהפכה למרכז לחימה עזה בקרב הבליטה.
גרמנית נותרה השפה הרשמית באיופן (המדוברת גם בצורת ניב איופן), והעיר משמשת כבירת הקהילה דוברת הגרמנית של בלגיה. בעיר אוניברסיטה קטנה, "Autonome Hochschule in der, ה"מציעה תארים ראשונים בחינוך וסיעוד.
בשנת 2010, קבוצת הכדורגל של העיר, איופן, הפכה למועדון הראשון מהקהילה דוברת הגרמנית ששיחק בליגה הבלגית הראשונה.
ב-1 בינואר 2006 מנתה אוכלוסיית איופן 18,248 תושבים. העיר נחשבת בבלגיה לאזור של תומכי הכנסייה הקתולית עם דעות שמרניות.
יינק
יינק (בהונגרית: Gyönk) היא עיר במחוז טולנה שבהונגריה.
היסטוריה.
יינק מוזכר בפעם הראשונה בשנת 1280 כאזור מיושב כבר. הכפר יושב על ידי טורקים למשך זמן מה ובין המאה ה-14 למאה ה-17 היה שומם. בתחילת המאה ה-18 הגיעו מעט תושבים למקום ומשנת 1790 ואילך החלו להגיע למקום מספר משפחות גרמניות והונגריות ויישבו אותו. בית הספר נוסד בשנת 1806 בעיירה אחרת והועבר לכפר בשנת 1812. בשנת 1882, חובר הכפר לרכבת אך משנת 1990 המסלול רק לרכבות משא וקו הרכבת הקרוב ביותר לעיר הוא במרחק של 7 קילומטרים.
המקום הוכרז כעיר ב-1 ביולי 2009.
אוכלוסייה.
ב-1891 התגוררו בעיר 3371 תושבים. ב-1910, 2055 מתוך 3291 (62.4%) הזדהו כגרמנים ו-37.4%, שהם 1222 תושבים, הזדהו כהונגרים. רוב הגרמנים היו אז לותרנים אך רבים היו גם קתוליים. רוב ההונגרים הזדהו כקלוויניסטים. הפילוג לפי דתות היה: 1,406 לותרנים (42.7%), 1,205 קלוויניסטים (36.6%), 492 קתולים (14.9%) ו-180 יהודים (5.5%).
בשנת 1941 התגוררו בעיר 3071, מתוכם 70 יהודים. ב-1944 מספר היהודים היה 163.
בשנת 1947, במסגרת חילופי האוכלוסין בית צ'כוסלובקיה להונגריה , התיישבו 9 משפחות הונגריות ביישוב, שמנו 55 נפשות.
בשנת 2001, הגרמנים שבעבר היו רוב, היוו מיעוט: 274 מתוך 2,240 תושבי העיר הכריזו על עצמם כגרמנים (12.2%), 463 (20.7%) היו קשורים למסורות תרבותיות גרמניות ו-181 היו ילידי גרמניה. מספר דוברי הגרמנית בשימוש יומי בין משפחה וחברים ירד ל-177 (7.9%).
במהלך מפקד האוכלוסין של 2011, 78.6% מהתושבים הזדהו כהונגרים, 3.6% כצוענים ו-11.9% כגרמנים. 21% לא הצהירו. (בשל זהויות כפולות, הסכום הכולל עשוי להיות גדול מ-100%). ההתפלגות הדתית הייתה כדלקמן: 26.7% הזדהו כקתולים, 14.8% כקלוויניסטים, 14.6% כלותרנים ו-10.5% כאתאיסטים. 33% לא הזדהו.
בשנת 2013 התגוררו במקום 2091 תושבים, אך בשנת 2014 חלה ירידה של 1.6% במספר התושבים, והתגוררו בעיר 2057. בשנת 2015 תושבי המקום מנו 2048.
קהילה יהודית.
הקהילה היהודית ביינק היא אחת מהקהילות העתיקות במחוז טולנה. היהודים הראשונים במקום היו סוחרים שהתיישבו שם במאה ה-18.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה, הקהילה הגדירה את עצמה כאורתודוקסית חרדית.
בית הכנסת בעיר נוסד בשנת 1836.
מצב היהודים בעיר הורע עם פרסום חוקים המפלים לרעה את היהודים על ידי גרמניה הנאצית. ב-1944, כשנכנס הצבא הגרמני למקום, רבים מן התושבים הגרמנים במקום התפרעו ופגעו בבית הכנסת ובבית הקברות היהודי. בסוף חודש אפריל אותה השנה, נשלחו כל היהודים לגטו בונ'הד, ומשם הועברו לפץ'. בסוף, בתחילת חודש יולי נשלחו לאושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה היה ניסיון לחדש את הקהילה היהודית בעיר, שלא צלחו, ובשנת 1950 בוטלה הקהילה באופן רשמי.
בין רבני העיר היו: הרב משה קאניז'א-פשרהופר, שהיה רב העיר בין השנים 1826–1833. ייסד במקום את ישיבת יינק; הרב אברהם גלזנר, שמונה על ידי הכתב סופר לרב המקום. כיהן כרב בין 1852-1863; הרב עמרם פישר, בנו של הרב עקיבא פישר. כיהן כרב בין 1879 ל-1925. רבה האחרון של הקהילה היה הרב יוסף יצחק מייזנר, שנספה בשואה עם חלק מיהודי המקום.
תקופת העוצרות
תקופת העוצרות או הריג'נסי (באנגלית: The Regency era) הוא פרק זמן בהיסטוריה של בריטניה, המשתרע מ-1795, על פני 25 השנים האחרונות לשלטונו של ג'ורג' השלישי ובמשך שלטונו של ג'ורג' הרביעי. לרוב מוארכת התקופה עד לעליית ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ותחילת התקופה הוויקטוריאנית בשנת 1837. השם "תקופת העוצרות" משמש בדרך כלל לאפיון האמנות, הספרות, האופנה והארכיטקטורה של התקופה. שם התקופה נקבע כיוון שבשנת 1795 לקה המלך ג'ורג' השלישי בשגעון ומי שמלך למעשה היה בנו הבכור ג'ורג', לימים ג'ורג' הרביעי. בשנת 1811 מינה אותו הפרלמנט הבריטי באופן רשמי לעוצר (Price regent) ומכאן שמה של התקופה, גם לאחר 1820, בה נפטר המלך ג'ורג' השלישי והעוצר הפך למלך בזכות עצמו. ג'ורג' הרביעי היה פטרון של אמנות, ספרות וארכיטקטורה ובין היתר תרם להקמתם של הגלריה הלאומית, של האקדמיה המלכותית למוזיקה ושל הקולג' המלכותי בלונדון.
מצב חברתי, כלכלי ופוליטי.
מאפייני התקופה בתרבות, באמנות, באופנה ובארכיטקטורה נוגעים בעיקר לשכבה צרה של אצולה גבוהה, שהייתה שותפה למעגלים החברתיים של הנסיך-העוצר עצמו. רוב האוכלוסייה העירונית והכפרית חיה בעוני. תולדה של מצב כלכלי גרוע אליו נקלעה הממלכה בשנות שלטונו של ג'ורג' השלישי, מעורבותה של בריטניה במלחמת העצמאות של ארצות הברית ובמלחמות הנפוליאוניות, ושנים של יבולים גרועים (בפרט בשנת 1816, השנה ללא קיץ) וחוקי הדגן שהגבילו את יכולת הקנייה של השכבות הנמוכות, שהובילו לחוסר יציברות חברתי ששיאו בטבח פיטרלו וסיומו בחוק הרפורמה של 1832.
כמעט כל הממשלות בתקופה נשלטו על ידי המפלגה הטורית.
ב-1800 נחקק חוק האיחוד של 1800 אשר איחד את ממלכת אירלנד לממלכת בריטניה הגדולה תחת הכותרת הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד.
אחת התופעות החשובות של התקופה היא עליית התנועה לביטול העבדות בבריטניה עד לחקיקת חוק סחר העבדים 1807 שאסר על סחר העבדים באימפריה הבריטית וחוק ביטול העבדות 1833. מצד שני, בריטניה ביססה את עוצמת האימפריה הבריטית, בעיקר בשטחי הודו הבריטית והנתיבים המובילים אליה.
בתקופה זו התחולל השיא הראשון של המהפכה התעשייתית בבריטניה. ב-1814 החלו רחובות לונדון להיות מוארים בתאורת גז וב-1829 נפרסו מסילות הברזל הראשונות.
אדריכלות.
אחד מיעדי הפיתוח של ג'ורג' הרביעי היה לונדון, אותה שאף להפוך לבירה אימפריאלית. שני המיזמים הגדולים של תקופתו בעיר נקראו על שמו, ריג'נטס פארק (כולל תעלת ריג'נטס) ורחוב ריג'נט (כולל כיכר פיקדילי ותוכנית האב לפיתוח רובע וסט אנד), ותרמו לפיתוח עירוני של אזור כפרי שהשתרע מצפון-מערב לעיר הבנויה לפני התקופה. האדריכל שתכנן את רוב המבנים ונוף היה ג'ון נאש, שהאדריכלות שיצר השפיעה על כל התכנון העתידי בבירה הבריטית. כיכר טרפלגר ומרבל ארץ' הם ציוני דרך נוספים שהוקמו על ידי נאש.
במקביל, החלו להבנות כנסיות במימון ציבורי, שנבנו בעיקר בסגנון התחייה הגותית הבריטית.
בתקוה החלו גם השפעות של אדריכלות מהודו הבריטית, בפרט בעיירת החוף המרכזית שהתפתחה אז, ברייטון.
ספרות.
תקופת העוצרות השתלבה עם התנועה הרומנטית ועם ההספרות הגותית. בין היוצרים החשובים בתקופה זו נמנים ג'יין אוסטן, ויליאם בלייק, לורד ביירון, מרי שלי, פרסי ביש שלי, ויליאם וורדסוורת', ולטר סקוט וג'ון קיטס. בתחום ביקורת הספרות האמנות ויליאם הזליט וצ'ארלס למב.
באותה תקופה החלו ניצנים של כתיבת ספרות ילדים בריטית מקורית. לאור תרגומים לאנגלית משפות זרות כגון מעשיות האחים גרים ומפצח האגוזים ומלך העכברים מגרמנית, סיפורי אמא אווזה מצרפתית וסיפורי הנס כריסטיאן אנדרסן מדנית. אחת החלוצות במגמה זו הייתה מארי למב והמגמה נמשכה באופן ניכר לתוך התקופה הוויקטוריאנית, שהייתה לתור הזהב של ספרות הילדים בכלל וספרות הילדים הבריטית בפרט.
בשלהי התקופה כבר ראו אור הרומנים של צ'ארלס דיקנס, הרוויים ביקורת חברתית.
אמנות.
הציירים הבולטים של התקופה הם ויליאם טרנר וג'ון קונסטבל.
אופנה.
הבסיס של אופנת שמלות התקופה ניתנת לתיאור כ"צווארון נמוך, חזה גבוה. שרוולים קצרים, מותניים גבוהים; עדין, ופשוט שיקי". המראה הנשי האופייני, של מפלי בד בהיר וגולש, ללא דגש על קימורים, הושג לא באמצעות מחוך נוקשה אלא באמצעות לבוש תחתון גמיש יותר, עשוי כותנה, כעין חזייה עם תמיכה לבטן ולגב. לעומת זאת, דווקא גברים אופנתיים נדרשו למראה מותניים צר וגבוה, שהושג על ידי שימוש במחוך גברי.
הכינוי השיווקי הבולט, הן של הביגוד והן של מוצרי הצריכה לא היה עוד "מלכותי" (כלומר קשור למשפחת המלוכה ולאריסטוקרטיה) אלא "אימפריאלי" (כלומר קשור לתנופת ההתפתחות הלאומית ולאקזוטיקה של טריטוריות חדשות, בעיקר הודו), דבר שבא לידי ביטוי בכובעי הנשים שקושטו לעיתים עם נוצות יען.
מדע, טכנולוגיה ותעשייה.
ב-1814 החלו רחובות לונדון להיות מוארים בתאורת גז.
אחד הממציאים החשובים של התקופה היה האמפרי דייווי, שהמציא בין היתר פנס בטיחותי למכרות שאיפשר כרייה בטיחותית יותר ופיתוח תעשיית המכרות וגילה מספר רב של יסודות כימיים. תלמידו הידוע ביותר מייקל פאראדיי פיתח את תחום החשמל. ממציאים ומדענים נוספים בתקופה היו צ'ארלס בבג' ועדה לאבלייס.
ב-1818 הייתה אניית הקיטור סאוונה (SS Savannah ) אוניית הקיטור הראשונה שחצתה את האוקיינוס האטלנטי, פתחה קו מהיר בין בריטניה לארצות הברית ותרמה לפיתוחה של ליברפול כשער לאמריקה.
ב-1829 נפרסו מסילות הברזל הראשונות.
גני חוגה
נשים (פירושונים)