כל התחבולות הלשוניות נועדו להמחיש מצב של שינה וחלום. ב-1926, במהלך הכתיבה, התייחס ג'ויס לאופן הכתיבה המיוחד של היצירה במילים אלה: "חלק גדול מאוד מהקיום של כל בן אנוש עובר עליו במצב שאין לתפסו באמצעות שימוש בשפה צלולה, בדקדוק מקובל ובעלילה שהולכת למישרין". ובמילים מפורשות יותר הסביר ג'ויס כי היצירה נועדה "לשחזר את חיי הלילה" ולנסות לפרש את "הלילה האפל של הנפש". ג'ויס אף טען שהיצירה אינה שרירותית וחסרת פשר, וצוטט כאומר: "אני יכול להצדיק כל שורה ושורה ביצירה הזאת". כמו כן עמד ג'ויס על כך שהאפיזודות מקיימות בתוכן רצף וקשרים הדדיים, אף שקשה לאתר זאת. התחזקות היסוד הצלילי ביצירה זו התרחשה במקביל לאובדן הראייה של ג'ויס.
היצירה עוררה מיד ביקורת שלילית ברובה, בעיקר בשל העיבוד הקיצוני של השפה האנגלית ובשל הפרת המוסכמות הספרותיות של הרומן. ג'ויס התייחס לכך במכתב לסיסלי הדלסטון:
מורשתו והנצחתו.
עבודתו של ג'ויס הייתה נושא לניתוח אינטנסיבי על ידי מומחים מכל הסוגים, והוא נחשב לאחד הכותבים המוזכרים והמנותחים ביותר במאה העשרים. הפילוסוף הצרפתי ז'אק דרידה כתב ספר על השימוש בשפה ב"יוליסס", ופיתח את תאוריית הדקונסטרוקציה בהשפעת "פיניגנז וייק". הפילוסוף האמריקאי דונלד דוידסון כתב השוואה בין "פיניגנז וייק" ליצירתו של לואיס קרול. בכתיבתו השפיע על כותבים אחרים כמו חורחה לואיס בורחס, סמואל בקט, ואחרים. כתביו של ג'ויס זכו לביקורות רבות מספור.
ולדימיר נבוקוב התבטא כי "יוליסס" הוא ספר מבריק, ואילו "פיניגנז וייק" – נורא ואיום. בורחס אמר עליו כי "ללא ספק, ג'ויס הוא אחד הסופרים החשובים של זמננו." ובדברו על יוליסס: "יש משפטים, יש פסקאות שאינם נופלים מהקטעים המזהירים ביותר של שייקספיר או של סר תומאס בראון (יוצר אנגלי מהמאה ה-17)".
ארנסט המינגוויי אמר על ג'ויס כי "אני אוהב אותו מאוד כחבר, וחושב שאף אחד לא יכול לכתוב טוב ממנו. למדתי ממנו רבות."
"פיניגנז וייק" הוא המקור לשם שהעניק הפיזיקאי מארי גל-מאן לאחד החלקיקים האלמנטריים העיקריים, ה"קווארק". מקורו של השם במשפט Three quarks for Muster Mark.
הספריות הראשיות של שני מוסדות בהם למד ג'ויס, יוניברסיטי קולג' דבלין וקלונגוז ווד קולג' נקראות על שמו של ג'ויס. במרכז הארי ראנסום באוניברסיטת טקסס מוחזקים אלפי כתבי יד, קטעי מכתבים, טיוטות, הגהות, שירים וחמשירים שכתב.
באוניברסיטת באפלו מוחזק אוסף גדול הכולל מעל 10,000 דפים של כתבי יד, מחברות, קטעי מכתבים, וחפצים פרטיים כגון דרכונים, כוסות, ומקלות הליכה.
שירו של ג'ויס, "Golden Hair" מתוך "מוזיקה קאמרית" הולחן על ידי סיד בארט באלבומו The Madcap Laughs.
נכדו של ג'ויס, סטיבן ג'ויס (בנו של ג'ורג'ו) הוא מנהל העזבון. ביוני 2006 נתבע העזבון על ידי פרופסור לאנגלית באוניברסיטת סטנפורד, קרול שלוס, שכתבה ספר על הבת לוצ'יה, Lucia Joyce: To Dance in the Wake, ובו טענה כי לוצ'יה הייתה מקור השראתו של ג'ויס בכתיבת פיניגנז וייק,
על סירובו לאשר שימוש בחומרים מיצירתו של ג'ויס באתר שבבעלותה. בשנת 2004, במלאת 100 שנה לאירועי "יוליסס", תבע הנכד בשם העזבון לבטל קריאת קטעים מ"יוליסס" בדבלין בבלומסדיי.
בלומסדיי.
בלומסדיי, החל ב-16 ביוני, היום בו מתרחש "יוליסס", נחגג מדי שנה בדבלין, ובמספר גדל והולך של ערים בעולם, לזכרו של ג'ויס. עוד ביולי 1929 יזמה סילביה ביץ', המוציאה לאור של "יוליסס" בצרפת, את "ארוחת יוליסס", במלון "לאופולד" בפריז, לכבוד הספר ומחברו.
ב-1954, במלאת 50 שנה לאותו יום, החליטה חבורה של אמנים ויוצרים בדבלין לכבד את זכרו של ג'ויס בטקס ובמסע בעקבות לאופולד בלום, והאירוע נקרא בלומסדיי, על שמו של בלום. החגיגה הפכה למסורת. בצירוף מקרים מת אחיו של ג'ויס, סטניסלאוס, ביום זה ב-1955.
בבלומסדיי נוהגים מעריצי ג'ויס לצאת לרחובות דבלין בלבוש מהתקופה האדוארדיאנית, לאכול ארוחת בוקר בסגנון לאופולד בלום, ולערוך סיורים באתרים הנזכרים ב"יוליסס" ולאורך מסלולי הליכתו של בלום.
World Wide Web Consortium
World Wide Web Consortium (בקיצור: W3C) הוא ארגון בינלאומי העוסק בתקינה ברשת (web). ה-W3C התפתח בעקבות תקינת שפת ה־HTML בה כתובים אתרי אינטרנט. ה־W3C מפרסם תקנים נוספים בתחום הצגת וייצוג תוכן ומידע, נגישות באינטרנט, רשת סמנטית (Semantic Web) ועוד. בין התקנים שפרסם ה-W3C נכללים XML ,CSS, RDF(a), OWL ו-HTML.
מיסדו והעומד בראש הארגון הוא טים ברנרס-לי, ממציא הרשת (www). מרכז הארגון הוקם במעבדת מחשבים של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס שבראשה עומד מיכאל לאונידאס דרטאוזוס שתמך רבות לקידום הנושא. לארגון ה-W3C סניפים בכל רחבי העולם ואף בישראל.
בניית אתר אינטרנט על פי תקני הרשת גורמת לכך שדפדפנים שונים יציגו אתרים באופן דומה. באופן זה נחסך הצורך לכתוב מספר גרסאות לכל אתר.
W3C מנהלת את מיזם WAI (ר"ת Web Accessibility initiative – מיזם נגישות הרשת), שכולל מדריכים ותקנים איך לעצב, לפתח, לערוך ולבדוק נגישות של אתרי אינטרנט, בשם WCAG (Web content Accessibility guide).
תקן
תֶּקֶן (או בלועזית: סְטַנְדַּרְט) הוא מפרט או שיטה מקובלים, ואף במקרים מסוימים מחייבים, ליישום בתחום מסוים (בתעשייה, בשירותים, בדקדוק וכיוצא בזה).
כדי לתקן תְּקָנים קמו ארגונים; חלקם מתוקצבים על ידי ממשלות וחלקם נתמכים על ידי צרכני התקנים. תקנים יכולים להיות מוגדרים ברמה לאומית, אזורית, או בינלאומית. תהליך תיקון תקנים הוא ארוך ומקצועי, ויש הטוענים כי חיוני להשיג מטרות כמו:
אף על פי כן, הרי שקיימים שירותים ומוצרים רבים העונים על כל דרישות אלו מבלי שנקבע תקן עבורם.
בדרך כלל נקבעים סימנים מוסכמים לתקן שהטבעתם מעידה על היותו של המוצר או השרות תואם את התקן.
המילה תִּקְנוּן או תְּקינה הן המילים העבריות לסטנדרטיזציה – כלומר: קביעת תקן מסוים, מתכונת אחידה או עשייה לפי תקן.
מכניקה קלאסית
המכניקה הקלאסית היא אחד מענפי הפיזיקה הבסיסיים והמוקדמים ביותר. היא חוקרת את תנועת הגופים, את הכוחות הפועלים עליהם ואת תכונותיהם הפיזיקליות, כשאלה מתקיימים במהירויות נמוכות (יחסית למהירות האור) ובסדרי גודל הגדולים בהרבה מאלה שבהם עוסקת מכניקת הקוונטים (העוסקת בעיקר בחלקיקים תת-אטומיים). המונח "מכניקה" לבדו מתייחס לרוב למכניקה הקלאסית, הגם שאף תורת היחסות ומכניקת הקוונטים הן תורות מכניות העוסקות בחקר תחומים דומים, אך בסדרי גודל קיצוניים יותר, ותוך שימוש בהנחות אחרות ובכלים מתמטיים מתקדמים יותר. המכניקה הקלאסית נקראת לעיתים אף "מכניקה ניוטונית" על שמו של אייזק ניוטון, שנחשב למנסחה הראשון בצורתה המקובלת היום.
המכניקה הקלאסית מתבססת בעיקרה על פיתוחן של משוואות תנועה בהתבסס על ניתוחי כוחות ואנרגיה, ותוך שימוש בכלים היסודיים של החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי. המכניקה האנליטית היא שכלול של התורה הניוטונית, מתבססת על אותם עקרונות פיזיקליים, אך עושה שימוש בשיטה המתמטית של חשבון וריאציות. יש המכלילים אף את הפורמליזם האנליטי תחת המושג "מכניקה קלאסית", אך במסגרת ערך זה יתייחס המושג "מכניקה קלאסית" לתורה הניוטונית.
היסטוריה.
חלק גדול מהתרבויות הקדומות, בין היתר המצרים הקדמונים ובני המאיה, התעניינו, לרוב מסיבות פרקטיות ודתיות, באסטרונומיה ובתנועת גרמי השמיים. עוד בימי יוון העתיקה הבינו חלק מהקדמונים, ביניהם אריסטו, כי ישנו מנגנון כלשהו המניע את הטבע וכי ניתן להבינו טוב יותר בעזרת רעיונות תאורטיים, אך עם זאת רוב רעיונותיהם לא קיבלו בסיס מתמטי מוצק ולא התבססו באופן עקבי על תצפיות וניסויים. ההסברים שניתנו לתופעות הטבע בתקופה זו היו אינטואיטיביים בחלקם ולעיתים לא מדויקים: כך, למשל, על סמך הניסיון האינטואיטיבי רווחה האמונה כי כוח הפועל על גוף הוא פרופורציוני למהירות שיקנה לו וכי בהיפסקו תיפסק התנועה. כך, בחיבור מדעי המיוחס לאריסטו נכתב
עד לסתירתו על ידי גלילאו גליליי, היה עיקרון זה מקובל ברחבי אירופה. הפיזיקה של אריסטו הייתה במשך תקופה מאוד ארוכה לתאוריה מדעית מקובלת, אך בין המתנגדים לה היה ניתן למצוא את הפילוסופים דמוקריטוס, אריסטרכוס מסמוס וארכימדס. מידע ראשוני בתחום הזורמים והמנופים נאסף כבר על ידי ארכימדס.
יסודות השיטה המדעית במכניקה הוצגו כבר על ידי אל-בירוני במאה האחת-עשרה ומספר רעיונות הקרובים לאלו של חוקי התנועה של ניוטון הוצגו על ידי פיזיקאים מוסלמים עוד בימי הביניים. מספר עקרונות חשובים בנוגע להתמד, כוח ותנע הוצגו כבר על ידי איבן אל-היית'ם במאה העשירית לספירה, אבו אלברכאת אלבגדאדי, אבן סינא, אבן באג'ה ואחרים.
אבן דרך נוספת בהתהוותה של המכניקה המודרנית אירעה בתקופת המהפכה המדעית. את ראשית המהפכה המדעית מייחסים לניקולאוס קופרניקוס, שתיאר את המודל ההליוצנטרי בפריצת דרך מחשבתית שסתרה את האמונה הרווחת עד אז במודל הגאוצנטרי שניסח תלמי. ממשיכו היה יוהאנס קפלר, אשר על סמך תצפיותיו של טיכו ברהה ניסח את החוקים החשובים בנוגע לתנועת הכוכבים, ונקראים על שמו, שלושת חוקי קפלר. גלילאו גליליי ניסח חוקים חשובים מתחום התנועה ובין היתר הראה (על ידי הניסוי המפורסם במגדל פיזה המיוחס לו) שבנפילה חופשית גופים בעלי מסות שונות מגיעים לארץ בזמן נפילה זהה, בניגוד לתאוריה של אריסטו שהייתה מקובלת באותם ימים, ולפיה ככל שמסת הגוף גדולה יותר כך הוא יפול מהר יותר. כמו כן, הראה גלילאו שתנועה של גופים בנפילה חופשית היא פרבולית במקרה הכללי (בו אינם נזרקים אנכית ביחס לקרקע), וכן שזמן המחזור של מטוטלת אינו תלוי במשרעת שלה. גלילאו ניסח חוק התמד שעל פיו