במהלך המאה ה-17 נבנו לכנסייה כלי קודש בסגנון הבארוק, ולאחר 1755 הקפלה הראשית נבנתה מחדש בסגנונות הנאו-קלאסי והרוקוקו (כולל הקברים של אפונסו הרביעי ומשפחתו). מָשָׁדוּ דה קָשְׁטְרוּ, הפסל הכי ידוע בפורטוגל, הוא זה שיצר את העריסה המפוארת בקפלה הגותית של ברתולומיאו ז'ואנש. בתחילת המאה ה-20 הרבה קישוטים נאו-קלאסיים בחלק החיצוני והפנימי של הקתדרלה הורדו כדי להעניק לקתדרלה חזות ימי-ביניימית.
הרקלידס
הרקלידס איש פונטוס היה פילוסוף יווני בן המאה הרביעית לפנה"ס. היה איש האקדמיה האפלטונית באתונה ותלמידו של אפלטון.
כתביו היו בעיקר בצורת דיאלוגים, ופרגמנטים אחדים מהם שרדו. את רשימת כתביו המלאה מביא דיוגנס לארטיוס.
הרקלידס עסק בנושאים הבאים:
לפי רשימת ספריו עסק גם באתיקה, שירה ומוזיקה.
פיטר גלאגר
פיטר קיליאן גלאגר (באנגלית: Peter Killian Gallagher; נולד ב-19 באוגוסט 1955) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי. נודע בזכות תפקידיו בסרטים "סקס, שקרים ווידאוטייפ", "בזמן שישנת", "אמריקן ביוטי" ו"מר דידס", ובסדרות הדרמה "The O.C." ו"פרשיות סמויות".
ביוגרפיה.
גלאגר נולד בניו יורק שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית. הוריו הם מרי אן (לבית או'שאה), ביולוגית ותומאס פרנסיס גלאגר, יועץ פרסום. גדל בכפר ארמונק שבניו יורק. למד באוניברסיטת טאפטס שבמדפורד, מסצ'וסטס.
קריירה.
גלאגר החל את דרכו כשחקן ב-1980 כאשר הופיע בדרמה המוזיקלית "האיידולמייקר" בתפקיד עוזר המלצר גודיו ובסדרת הדרמה של התסריטאי והמפיק זוכה פרס האוסקר אבי מאן "סקאג". לאחר שפרץ שיחק גלאגר בדרמות "ילדת החלומות" בתפקיד העיתונאי ג'ק דולן, "קיץ לאוהבים", בקומדיית האימה של ניל ג'ורדן "המלון מת מצחוק" ובתפקיד ליאו פרנק במיני סדרת הדרמה שהפיק ג'ורג' סטיבנס הבן "הרצח של מרי פייגן". ב-1986 הועמד גלאגר לפרס טוני על הופעתו במחזה "מסע ארוך אל תוך הלילה". ב-1989 שיחק גלאגר בתפקיד הראשי בסרטו הראשון של סטיבן סודרברג "סקס, שקרים ווידאוטייפ" בתור עורך הדין המושחת ג'ון מולאני.
בתחילת שנות ה-90 התחבר גלאגר לבמאי רוברט אלטמן והופיע בסרטיו המצליחים "השחקן", בתור המפיק לארי לוי וב"תמונות קצרות". כמו כן השתתף בסרטו הראשון של טים רובינס "בוב רוברטס", במותחן "בכוונת זדון" בתפקיד דניס ריילי, עורך דינה של טרייסי ספיאן (ניקול קידמן), ובדרמות "גברת פארקר והחוג המרושע" בהפקתו של אלטמן בתפקיד התסריטאי אלן קמפבל ו"מייל לבן". ב-1995 הופיע גלאגר בקומדיה "בזמן שישנת" בתפקיד עורך הדין פיטר קאלאהן ובסרט הפשע "במעמקי התשוקה" בהופעתו השנייה עבור סטיבן סודרברג. ב-1996 השתתף גלאגר בתפקיד ראשי במיני סדרה "טיטניק" העוקבת אחר דמויות על ספינת הפאר טיטניק. ב-1997 שיחק לצדו של ביל מארי בקומדיית הריגול "האיש שידע מעט מדי". ב-1999 השתתף בדרמה זוכת 5 פרסי האוסקר של סם מנדס "אמריקן ביוטי" בתפקיד מתווך הנדל"ן באדי קיין, יריבה העסקי ומאהבה של קרולין (אנט בנינג), ובסרט האימה "הבית על הגבעה הרדופה" בתור ד"ר דונלד בלקבורן.
בשנת 2000 שיחק גלאגר בדרמת הבלט "מרכז הבמה" בתור ג'ונתן ריבס, הכוריאוגרף הראשי ובמאי המופע. ב-2002 הופיע גלאגר בקומדיה "מר דידס" בתפקיד נבל הסרט, איש העסקים צ'אק סידר. ב-2003 זכה גלאגר לתפקיד ראשי בסדרת הדרמה הפופולרית "The O.C." בתור הסנגור סנדי כהן. ב-2009 שיחק גלאגר בדרמה הקומית "אדם" בתפקיד מרטי אביה של בת' באצ'וולד (רוז ביירן) ובעונה השלישית של הסדרה "קליפורניקיישן" בתפקיד סטייסי קונס, מנהל הקולג' בו מלמד הסופר האנק מודי.
בשנת 2010 השתתף בדרמה המוזיקלית "בורלסק" בתור וינס סקאלי, בעלה לשעבר של מנהלת מועדון החשפנות טס שר. באותה שנה החל גלאגר את תפקידו בסדרת הדרמה "פרשיות סמויות" בתור ראש סוכנות הריגול ארתור קמפבל ושיחק בעונה השישית של סדרת הדרמה "הצילו", בתור הכומר האב פיל גלאגר. ב-2012 שיחק גלאגר בסרט הריקוד "סטפ אפ 4" בתפקיד הטייקון ביל אנדרסון, אביה של הדמות הראשית, הרקדנית אמילי אנדרסון.
בשנת 2014 הצטרף לעונה ה-16 במספר של סדרת הדרמה המשטרתית "", בתפקיד סגן ראש הממשלה וויליאם דודס. תפקיד זה הוא מגלם עד היום (2019; עונה 21).
ב-2016 שיחק בתור אביו של שמידט בסדרה הקומית "הבחורה החדשה".
בשנת 2017 הצטרף לעונה השלישית של הסדרה הדרמה-קומית של נטפליקס "גרייס ופרנקי", בתפקיד חוזר של ניק סקולקה.
בשנת 2019 השתתף בסרט אפטר ״אחרי ש...״ בתור קן סקוט אבא של הרדין.
חיים אישיים.
מאז 1983 הוא נשוי למפיקה פולה וויילדש, ואב לשני ילדים: הבמאי ג'יימס גלאגר, והשחקנית והזמרת קת'רין גלאגר.
מכשפות בחוץ לארץ
לסקר
פראנס אמיל סילנפה
פרנס אמיל סילנפה
פרנס אמיל סילנפא
הבוקר שאחרי
הבוקר שאחרי (פסל)
הבוקר שאחרי הוא פסל סוריאליסטי מעשה ידי הפסלת הישראלית אילנה גור משנת 2004. הפסל מוצג כיום בחדר הנזירים שבמוזיאון אילנה גור ביפו.
היצירה הוצגה בשנת 2006
הפסל עשוי שולחן עץ בן כ-300 שנים, ועליו צלחות עשויות ברונזה כאשר בצלחות חלקי גוף של אדם ובעלי חיים, גולגולת של פרה, עכביש ענק, ועליהם זוחלים נמלים וחרקים ענקיים. גודלם של החרקים יוצר פסל סוריאליסטי, והבחירה בחלקי אדם, ובשולחן ארוך מהווה קונוטציה לשולחן הסעודה האחרונה של ישו. לדברי אילנה גור היצירה עוסקת במחזור החיים והמוות, ומנסה לעשות זאת בצורה הומוריסטית, כאשר לצידה, באותו חדר, מוצגת היצירה ראשים העוסקת אף היא באותו נושא.
סביב השולחן מסודרים כיסאות עץ ריקים. אילנה גור עיצבה את מושבי העור של כיסאות אלה.
Outlook.com
Outlook.com הוא שירות דואר מבוסס רשת של מיקרוסופט שהחליף את קודמו Hotmail. Outlook.com בנוי בממשק ה-Metro של מיקרוסופט.
היסטוריה.
מיקרוסופט החלה להעביר משתמשים ל-Outlook.com ביולי 2012. בפברואר 2013 הודיעה החברה כי השלימה את שלב הבטא, ובמסגרתו עברו כבר 60 מיליון משתמשים לשירות החדש.
במאי 2013 הודיעה מיקרוסופט כי סיימה להעביר את חשבונות הדואר הישנים של הוטמייל לשירות החדש. מבצע ההעברה החל באותה תקופה של שנת 2012, עת חשפה מיקרוסופט את Outlook.com. ההעברה הצריכה פעולות תחזוקה ושדרוג למערכות ושרתים, מה שגרם לתקלות בשירותים אחרים כשהבולטת בהן אירעה במרץ 2013, עת הושבתו שירותי המייל והאחסון של מיקרוסופט למשך יותר מיממה.
מאפיינים.
שירות הדואר מתאפיין באינטגרציה חזקה עם תוכנת Microsoft Office של החברה, והוא מעוצב בסגנון הדומה לתוכנת Microsoft Outlook. מאפיין נוסף של שרת הדואר הוא האפשרות לבצע באמצעותו שיחות בסקייפ גם בלי להשתמש בתוכנה עצמה.
מוזיאון אילנה גור
מוזיאון אילנה גור הוא מוזיאון לאמנות השוכן ביפו העתיקה. המוזיאון נוסד בשנת 1995 על ידי האומנית, המעצבת, והפסלת אילנה גור. המוזיאון מורכב מעבודותיה של גור לצד אוסף אמנות של מעל 500 יצירות, של אומנים בינלאומיים לצד ישראלים ומכל סוגי האמנויות. המוזיאון משמש גם כביתה הפרטי של גור אשר פתוח למבקרים ובכך מהווה חוויה היסטורית, אמנותית, ופונקציונליות ביתית ייחודית.
מטרת המוזיאון להתפתח לעבר שיח אומנותי בינתחומי ולקרב את הקהל לאומנות ישראלית-עכשווית.
היסטוריה.
מבנה המוזיאון הוקם כחאן היהודי הראשון בשנת 1742, על ידי הגביר יעקב זונאנה. שימושו המקורי של המבנה היה כבית הארחה לעולי רגל אשר הגיעו דרך הים ועצרו במקום מספר ימים לפני שהמשיכו בדרכם לירושלים. למבנה שלוש קומות. קירותיו המסיביים תואמים לאדריכלות האופיינית של התקופה, ולפונקציה שלשמה הוא נועד: מעבר להיותו תחנת ביניים עבור העולים הוא שימש גם כמקלט מפני שודדים שהסתובבו מחוץ לחומות העיר העתיקה. במחצית השנייה של המאה ה-19 שימש המבנה כבית חרושת לייצור סבונים ותמרוקים על בסיס שמן זית, שנוהל על ידי משפחה מוסלמית מבוססת.
לאחר מלחמת העצמאות שוכנו ביפו העתיקה עולים חדשים מארצות הבלקן. במבנה התגוררו עולים בתנאי תברואה קשים, ללא אספקה סדירה של חשמל ומים. משנת 1949 שימש המבנה בחלקו גם כבית כנסת לקהילת יהודי לוב.
בשנות השבעים משכה אליה יפו העתיקה אמנים רבים שהחליטו להשתכן באזור ולפתוח בו גלריות קטנות וייחודיות. גם אילנה גור הגיעה לאזור, ובשנת 1983 רכשה חלק קטן מהמבנה שישמש אותה בעת ההיא כדירה פרטית הצופה לים התיכון. בתחילת שנות ה - 90 החליטה גור לפתוח מוזיאון פרטי שבו תוכל להציג את יצירותיה ואת אוסף האמנות העצום אשר באמתחתה. גור רכשה את המבנה כולו והחלה בעבודות השחזור והשיפוץ, שארכו כשלוש שנים, תוך שמירה על סגנונו האדריכלי של הבית. המבנה היה נטוש עזוב ומוזנח, ואף היה צורך לקדוח חור בקיר על מנת להיכנס פנימה בפעם הראשונה בגלל שלא הייתה דלת כניסה. משנסתיימו העבודות נפתח המבנה כמוזיאון פרטי בשנת 1995.
אוספים.