אחד החידושים שהוכנסו במהלך המלחמה היה ציודם של טנקי סן שאמון בתותחי 75 מ"מ מודל 1897 במקום תותחי ה-75 מ"מ באורך קנה 90 ס"מ. בכך הפך הטנק הכושל לנושא-ארטילריה משוריין יעיל. הכלי הוכיח את יכולתו במסגרת מתקפת מאה הימים והיה כעין אבטיפוס לתותח מתנייע. באין כינוי אחר כונה הכלי טרקטור-ארטילרי.
מלחמת העולם השנייה.
ב-1933 הוצגה תצורת נ"ט ייחודית (מודל 1897/33) לירי פגזים חודרי שריון ועיקר הייצור החדש הופנה למטרה זו. תצורת הנ"ט שימשה את צבאות בעלות הברית בקרבות רבים, בהם קרב ביר חכים.
ב-1939 היו עדיין אלפי תותחי מודל 1897 ממלחמת העולם הראשונה בשירות מבצעי. 4,500 מהם שימשו את צבא צרפת. צבא פולין רכש 1,374 תותחים בשנת 1920 במסגרת המלחמה הפולנית-סובייטית. תותחים אלו שנקראו שם 75mm Armata Polowa wz.1897/17 היו הכלי הארטילרי הנפוץ ביותר בצבא הפולני ב-1939. רוב הכלים נפלו לידי הצבא הגרמני. במערכה על צרפת ב-1940 נפלו לידי הצבא הגרמני כלים רבים נוספים והתותח היה לכלי נ"ט תקני של הוורמכט בכינוי 7.5 cm PaK 97/38. כאשר הוחלפו תותחים צרפתיים מוסבים אלה לתותחים מייצור גרמני ( 7.5 cm PaK 40) הוחזרו התותחים הצרפתיים לצרפת לשם חיזוק ההגנה על מוצבי החומה האטלנטית.
תותח נגד מטוסים.
ב-1915 רכשה בריטניה מספר תותחים על מנת להשתמש בהם ככלי נ"מ עד שיפותח כלי בריטי מתאים. לשם שימוש זה הוצב התותח בזווית גבוהה על גבי משטח בעל כושר סיבוב של 360°. הבריטים עשו שימוש בתותחים כהגנה על העורף. גם צרפת עשתה שימוש בתצורת הנ"מ להגנה על עריה המרכזיות בשתי מלחמות העולם.
התנייעות.
לתותחים, שהיו נגררים במקורם, נבנו במהלך השנים, בעיקר במהלך מלחמת העולם השנייה, כלי ניוד שונים שהוכנו ממרכבי ג'יפים, טרקטורים, טנקים וכדומה. כמו כן הותקנו הכלים על גבי מתקני נשיאה לצורך לחימה הררית ואף כתותחי חוף נייחים וזאת על ידי צבאות רבים ושונים ברחבי העולם.
נתונים טכניים.
קליבר: 75 מ"מ
משקל עצמי: 1,544 ק"ג
קנה באורך 36 קליברים (2.70 מטר), מחורק
צוות: 6 אנשים
נגרר או נישא על ידי טרקטור
זווית עלרוד: 11°- עד 18°+
צידוד: 6° (3° לכל צד)
קצב אש: 15 פגזים בדקה
מהירות לוע: 500 מטר/שנייה
תחמושת
אתניX (אלבום)
אתניX הוא אלבום הבכורה של להקת אתניX. האלבום כולל את הלהיטים: "לונדונדרי כמו במרסנד", "שניים שניים", "מושיטה", "אין לאן ללכת", "כמו האלים" ו"ציפור מדבר".
בנוסף כולל האלבום גרסת כיסוי קצרה לשיר "כלב לא נותן ברירה" של להקת "מוסקבה".
האלבום מכר 40,000 עותקים והגיע למעמד פלטינה. השיר "ציפור מדבר" היה השיר המושמע ביותר בקול ישראל, גלי צה"ל והטלוויזיה הישראלית בשנת 1990.
רשימת השירים באלבום.
במהדורות התקליט של האלבום, רצועות 11 - 12 לא נכללו.
שליו וירג'יניה
שליו וירג'יניה (שם מדעי: "Colinus virginianus"; מוכר גם בשם: בובווייט צפוני) הוא מין של עוף קטן עד בינוני, מהסוג בובווייט שבמשפחת השלווים האמריקניים הנפוץ בארצות הברית, בקובה, במקסיקו ובאיים הקריביים.
מאפיינים.
לשליו וירג'יניה כתם כהה אופייני, דמוי כובע, המצוי מאחורי עיניו לאורך ראשו. צבעיו נעים בין צהבהב לזכרים, עד חום לנקבות.
שוקל 140–170 גרם, כשאורכו 20–25 סנטימטר ומוטת כנפיו 9-12 סנטימטר. הנקבה מטילה 6–28 ביצים, בתוך קן בגומה קטנה בקרקע אשר ברוב המקרים מחופה בעשבים יבשים. תקופת ההטלה היא בין פברואר לאוקטובר והדגירה נמשכת כ- 23 יום. שליו וירג'ניה הוא פוליגמי והזכרים או הנקבות מגדלים את אפרוחיהם עם יותר מבן זוג אחד.
מזונו של שליו וירג'יניה בעיקר מזרעונים אך כולל גם עלים ירוקים, פירות וחסרי חוליות. באביב, מהווים עלים מקור חשוב של ויטמינים, ואילו חרקים משמשים מרכיב חשוב מן האביב עד הסתיו. נקבות צורכות יותר חרקים הנדרשים כמקור לחלבון, בייצור הביצים.
בווירג'יניה, מכנים שליו זה בשם בּוֹבּוַוייט, על שום שריקותיו, הנשמעות בּוֹבּ בּוֹבּ ווייט. שליו וירג'יניה משמש כציפור מחמד, ועל כן באזורים מסוימים מרבים לצוד אותו.
משקפיים (צמח)
מִשְׁקָפַיִם (גם: משקפי הזקנה; שם מדעי: "Fibigia"), סוג במשפחת המצליבים, הכולל עשבים רב-שנתיים. בסוג 12 מינים, שמתוכם גדלים בר בארץ ישראל שלושה.
הסוג נפוץ בעיקר באזור הים-תיכוני והאירנו-טורני, ומופיע בעיקר במקומות הרריים ובבתי גידול סלעיים.
הסוג הוגדר על ידי הבוטנאי והפיזיקאי פרידריך קסימיר מדיקוס (1738–1808).
למיני הסוג אין חשיבות כלכלית גדולה עבור האדם. המין "משקפיים מצויים" מגודל כצמח נוי בהיקף קטן. כמו כן יש המשתמשים בפרי הצמח היבש כקישוט.
תיאור מורפולוגי.
עם סוג זה נמנים עשבים רב-שנתיים שבסיסם מעוצה. גבעולי הצמח גדלים בצורה זקופה. הצמח כולו מכוסה בשיערות כוכבניות שמקנות לצמח מראה מאפיר, כדוגמת מיני הסוג אליסון. הצמחים בעלי גובה בינוני.
עלי הצמח הם דמויי מרית או אזמל, ושפתם לרוב תמימה- כלומר, אינה משוננת. פרח המשקפיים הוא אופייני למשפחה, גדול יחסית ונאה לעין. צבע הפרחים צהוב ואורך עלי הכותרת כפול מאורך עלי הגביע. הפרחים ערוכים בתפרחת מטיפוס אשכול. הפרי אליפטי בדומה לעדשות משקפיים. הזרע מוקף בשפה קרומית, המסייעת להפצת הזרע באמצעות הרוח. שפה קרומית זו מכונה 'כנף' או ברבים 'כנפיים'. הזרעים ערוכים בשני טורים במגורה, ומספרם 4-8 בכל אחת מן המגירות.
מקור השם.
מקור שמו של הצמח נובע מהתכונה הבולטת ביותר שלו: יצירת פרי שטוח ואליפטי. מלבד צורתו החיצונית, גם תכונותיו המורפולוגיות של הפרי תורמות למראה דמוי המשקפיים: הפרי מחולק לשתי קשוות שיוצרות את המעטה החיצוני של הפרי. לאחר ההבשלה נושרות הקשוות, ונותרת מחיצה שקופה שמפרידה בין שתי הקשוות. המחיצה השקופה וה"מסגרת" יוצרות מראה דמוי מונוקל (משקף בעל עדשה אחת שהיה מוחזק על ידי המשתמש).
על רקע זה, ניתן להבין את השם העברי המקורי, משקפי הזקנה. ברם חרף הציוריות שבו, השם הזה בעייתי, היות שהוא מכיל שתי מילים ולכן הוא אינו עומד בכללי הנומנקלטורה הדו-שמית. בעיה זו באה לידי ביטוי בהטיית השם, שאינה אפשרית בעברית. לכן, שם הסוג שהתקבל הוא משקפיים.
לא ידוע מה מקור השם הלטיני של הסוג. השם הקודם, המשמש גם היום שם נרדף לסוג, הוא "Irania". שמם האנגלי העממי מיני סוג זה הוא "Roman shield", על שום דמיון הפרי למגן של חייל רומאי. לשם זה דמיון למקור השמות של קרובי משפחה אחדים, כדוגמת תריסנית.
הסדר המורכב
משקפיים (פירושונים)
בית הקברות הצבאי אנפידאוויל
בית הקברות הצבאי אנפידאוויל (באנגלית: Enfidaville War Cemetery) הוא בית קברות צבאי בריטי הנמצא בעיירה אנפידאוויל שבצפון-מזרח תוניסיה. הוא הוקם בשנת 1943, וכיום טמונים בו 1,551 חללים שנהרגו במלחמת העולם השנייה.
רקע - המערכה על תוניסיה.
לאחר ניצחונה על הגרמנים בקרב אל-עלמיין השני בנובמבר 1942 תקפה הארמייה הבריטית השמינית מערבה ממצרים אל תוך לוב והגיעה לגבול לוב-תוניסיה בינואר 1943. במקביל, נחתו כוחות בריטיים ואמריקניים באלג'יריה ובמרוקו במבצע לפיד בנובמבר 1942. עוד באותו חודש הם חדרו אל תוך תוניסיה ממערב ושם נבלמו, לאחר שהגרמנים הזרימו תגבורות לתוניסיה.
במרץ 1943 פרצה הארמייה השמינית לתוך תוניסיה והתקדמה צפונה, וגם כוחות בעלות הברית במערב תוניסיה חידשו את התקדמותם. תוך כדי קרבות עזים נדחקו הכוחות הגרמניים והאיטלקיים בתוניסיה אל צפון-מזרח המדינה, עד לכניעתם ב-13 במאי 1943.
העיירה אנפידאוויל (זהו שמה הצרפתי; שמה הערבי הוא א-נפידה – النفيضة) שוכנת בקרבת חופה המזרחי של תוניסיה, כ-100 ק"מ דרומה לעיר תוניס וכ-40 ק"מ מצפון לעיר סוסה. במקום זה הואטה בשלהי אפריל 1943 התקדמות הארמייה השמינית צפונה עקב התנגדות גרמנית חזקה, ומתחם ההגנה הגרמני שליד העיירה הובקע ונכבש על ידה רק ב-12 במאי.
בית הקברות.
מתחם בית הקברות שוכן במערבה של העיירה. הוא בתבנית מלבן ששטחו כ-10 דונם. שבילים מרכזיים רחבים, לאורך המלבן ולרוחבו, מחלקים אותו לארבעה אזורים שבהם שמונה חלקות קבורה בסך הכל. בכל שטח המתחם נטוע דשא והוא משופע בעצים.
במרכז בית הקברות ניצבת "אבן הזיכרון" (Stone of Rememberance) דמוית המזבח - מרכיב מסורתי בבתי הקברות הצבאיים הבריטיים. חרות עליה פסוק מספר בן סירא: Their Name Liveth for Evermore ("שמם יחיה לדור ודור" – בן סירא, מד, יג). מולה, בנקודה הנגדית לכניסה לבית הקברות, ניצב מרכיב מסורתי נוסף - צלב ההקרבה (Cross of Sacrifice).
בית הקברות במתכונתו הקבועה תוכנן על ידי האדריכל האנגלי סר יוברט וורת'ינגטון (Hubert Worthington) והוקם על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
כיום קבורים בבית הקברות 1,551 חללים. 88 מהקברים בו הם קברי אלמונים. חיילים אלו – בריטים, אוסטרלים וניו זילנדים – נהרגו ברובם בשלבים הסופיים של הלחימה בתוניסיה ממרץ ועד מאי 1943.
אחד מחללים אלו עוטר בעיטור צלב ג'ורג' - אחד משני העיטורים הגבוהים ביותר של בריטניה: הצנחן טוראי צ'ארלס אלפרד דאנקן, בן 23, נהרג ב-10 ביולי 1943 כשהטיל עצמו על רימון יד חי שנפל בתוך קבוצה של חיילים.
בבית הקברות קבור הבריגדיר פרדריק קיש, יהודי, מוותיקי מלחמת העולם הראשונה ומבכירי התנועה הציונית, שבשנות העשרים אף התגורר בארץ ישראל. הוא שימש כקצין ההנדסה של הארמייה השמינית כאשר נהרג בתוניסיה באפריל 1943, בגיל 55. הוא ככל הנראה הקצין הבכיר ביותר הקבור בבית הקברות.
שליו בובווייט שחור-גרון