עם זאת, במקרים רבים האדם יכול לייצר תנאי סביבה באופן מלאכותי - לשנות טמפרטורת סביבה באמצעות חממות או מיזוג אוויר, לשנות את משך זמן ועצמת תאורה באמצעות תאורה מלאכותית, לשנות הרכב כימי של קרקע באמצעות דישון, וכיוצא בזאת. השיטה של עיצוב תנאי סביבה תואמי מטרה מסוימת נפוצה מאוד בכל תחומי הפעילות האנושית וימיה כימי התרבות האנושית.
תנאי מעבדה.
תנאי מעבדה הם תנאי סביבה מלאכותיים, הניתנים לשליטה ובקרה מדויקת. תנאי מעבדה מאפשרים ביצוע ניסויים תוך שינוי מבוקר של תנאי הסביבה, הן תוך כדי הניסוי והן בין ניסוי לניסוי על מנת לבדוק את ההשפעה של שינוי בתנאי הסביבה על תוצאות הניסוי. בנוסף, תנאי מעבדה יכולים לדמות תנאי סביבה שכלל אינם קיימים בטבע לצורך בדיקת תאוריות מדעיות.
בקרת תנאי סביבה.
בהינתן תנאי סביבה מלאכותיים, קיימת חשיבות לבקרתם. בדיקות של תנאי סביבה הכרחיות במקומות כחדרי ניתוח, חדרים נקיים, במוזיאונים בהם מוצגים או יצירות העלולים להפגע מתנאי סביבה לא מתאימים. בקרת תנאי סביבה חיונית מאוד בתעשיית המזון מסיבות של בטיחות מזון.
בקרת תנאי הסביבה מתבצעת על ידי מדידה תכופה או אף רציפה. מכשירי המדידה יכולים לפקד ישירות על מערכות על מנת לכוון את הערכים הרצויים, או לתת התראות במקרים של חריגות או תקלות.
שינוי בתנאי סביבה והשפעתו.
חלק גדול מתנאי הסביבה נתונים לשינויים, החל משינויים קלים ועד לשינויים קיצוניים. תנאי סביבה משתנים באופן טבעי, ועל פי המקובל שינויים בתנאי סביבה הם הגורם העיקרי להכחדות וליצירה של מינים. שינויים כאלה יכולים להיות איטיים מאוד או מהירים מאוד, ולהגרם מסיבות שונות.
הפעילות האנושית הובילה מאז ומתמיד לשינויים בתנאי הסביבה, אך בעוד שבעבר היו אלו שינויים מקומיים ואף בני חלוף, כיום ישנם שינויים בעלי השפעה רחבת טווח הן במרחב והן בזמן. דוגמה בולטת לשינוי תנאי הסביבה היא ההתחממות הגלובלית, שיש המייחסים למעשי ידי אדם. על אף ששינויים אלו ניתנים למדידה ולעיתים גם לחיזוי, השפעתם לא תמיד צפויה.
צ'ארלס מריון ראסל
צ'ארלס מריון ראסל (באנגלית: Charles Marion Russell ; 19 במרץ 1864 - 24 באוקטובר 1926) היה אמן של המערב האמריקאי. הוא יצר אלפי ציורים של בוקרים, אינדיאנים ונופי המערב בארצות הברית ובאלברטה, קנדה. הוא ידוע כ"אמן הבוקרים" הוא הפך לסנגורם של האינדיאנים במערב.
מתחם המוזיאון על שמו בגרייט פולס שבמונטנה מאכלס יותר מ -2,000 יצירות אמנות של ראסל וחפצים אישיים. אוספים גדולים אחרים קיימים באגודה ההיסטורית של מונטנה בהלנה, מונטנה, במרכז באפלו ביל בויומינג.
ילדות.
אמנות הייתה תמיד חלק מחייו של ראסל. כשגדל במיזורי, צייר רישומים ופיסל דמויות חימר של בעלי חיים. לראסל היה עניין רב ב"מערב הפרוע" והיה מבלה שעות בקריאה על בנושא. ראסל צפה בחוקרים ובסוחרי פרווה שהגיעו לעיתים קרובות דרך מיזורי. הוא למד לרכוב על סוסים בחווה באילינוי, המדריך של ראסל היה אל"ם ויליאם פולקרסון, שהתחתן עם משפחת ראסל. בגיל שש עשרה עזב ראסל את בית הספר ונסע למונטנה לעבוד בחוות כבשים.
מונטנה והמערב.
ראסל עזב את חוות הכבשים ומצא עבודה עם ג'ייק הובר, צייד שהפך לחוואי. הוא היה בעל אדמות. ראסל למד ממנו רבות על דרכי המערב, ושניהם נותרו חברים לכל החיים. לאחר ביקור קצר בשנת 1882 במשפחתו במיזורי, חזר ראסל למונטנה, והתגורר שם ועבד בה עד סוף חייו.
הוא עבד כקאובוי במספר הזדמנויות ותיעד את החורף הקשה של 1886–1887 בציורים בצבעי מים. ראסל עבד באותה תקופה בחווה במרכז מונטנה. מנהל החווה קיבל מכתב מהבעלים ושאל כיצד עבר עדר הבקר את החורף. בתגובה שלח מנהל העבודה ציור בצבעי מים בגודל גלויה שראסל צייר. בעל החווה הראה את הגלויה לחברים ומכרים עסקיים, ובסופו של דבר הציג אותה בחלון ראווה בהלנה, מונטנה. לאחר מכן, האמן החל לקבל הזמנות לעבודות חדשות.
החל משנת 1888 בילה ראסל תקופה מסוימת עם האינדיאנים. שם הוא צבר הרבה מהידע האינטימי שלו על התרבות האינדיאנית בתקופה. כשחזר לחווה במרכז מונטנה בשנת 1889, מצא שהאזור התמלא במתיישבים. הוא עבד במקומות פתוחים יותר במשך כמה שנים לפני שהתיישב באזור גרייט פולס, מונטנה, בשנת 1892. שם עבד להתפרנס כאמן במשרה מלאה.
בשנת 1896 התחתן ראסל עם אשתו ננסי. הוא היה בן 32 והיא הייתה בת 18. בשנת 1897 הם עברו למרכז של גרנד פולס. ראסל בילה שם את רוב שארית חייו. הוא המשיך באמנותו, הפך לסלבריטאי מקומי וזכה לשבחי המבקרים ברחבי העולם. מכיוון שראסל לא היה מיומן בשיווק עבודתו, בדרך כלל ניתן לננסי הקרדיט שהפכה אותו לאמן ידוע בעולם. היא הציגה אותו בתערוכות רבות ברחבי ארצות הברית ובלונדון, ויצרה חסידים רבים לצייר.
כאמן, ראסל התפרסם בתקופה בה המערב הפרוע עניין מאוד אנשים שחיו בערים, ועדרי בקר עדיין נעו למרחקים ארוכים. הוא צייר תמונות של המערב הישן שהפכו מאוחר יותר למוטיב מרכזי בסרטי הקולנוע.
על אף שהיה מזוהה עם הספר האמריקני, מתח ראסל עצמו ביקורת חריפה על המחיר שגבתה ההתפשטות מערבה:
ראסל הפיק כ -4,000 יצירות אמנות, כולל ציורי שמן וצבעי מים, רישומים ופסלים בשעווה, חימר, טיח וחומרים אחרים, חלקם גם בברונזה.
יצוגים בעבודתו.
עבודותיו של ראסל כללו מגוון רחב של נושאים, כולל אירועים היסטוריים מרכזיים וחיי היומיום במערב. עבודתו צוינה בזכות התיאור של אירועים היסטוריים ידועים מנקודת מבטם של העמים הילידים. הוא היה בעל עין חדה והבחין בזרמים החברתיים של החברה האינדיאנית וכן באותנטיות הרבה שבה הוא תיאר את לבושם וציודם של הבוקרים והילידים.
היסטוריונים החוקרים את תפקידי הנשים במערב מתחו ביקורת על הצגתו של ראסל את דמות הנשים. הם מציינים את הבדלים בחושניות בתיאוריו נשים לבנות וילידות, שכן נראה שהוא העביר את המיניות לנשים הילידות, כדי להתאים לסטנדרטים המוסריים ולתפיסות הנשים בתקופתו.
מרבית הציורים של ראסל של נשים לבנות מוצגים אותן כ"טהורות" ולא מיניים, מלבד ציורים המתארים באופן ספציפי זונות. לעומת זאת, צייר סדרת תמונות המציגה נשים ילידות חושניות.
לדעת חוקרים, אשתו ננסי שימשה מודל עבורו והיא הייתה יכולה לבטא את מיניותה באופן שבדרך כלל היה אסור על נשים לבנות "הגונות" באותה תקופה.
מוות.
ביום הלווייתו של ראסל בשנת 1926, שוחררו הילדים מבית הספר כדי שיוכלו לצפות במסע ההלוויה. ארונו של ראסל נמשך על ידי ארבעה סוסים שחורים.
גנזי יוסף
ורושה
וַרוֹשָׁה (השם היווני; ביוונית: Βαρώσια) או מאראס (השם הטורקי; בטורקית: Maraş) הוא פרוור חצי נטוש בדרום העיר פמגוסטה שבצפון קפריסין. לפני 1974, זה היה אזור התיירות המודרני של העיר. תושבי העיר ברחו במהלך הפלישה הטורקית לקפריסין בשנת 1974, כאשר העיר פמגוסטה הייתה בשליטת טורקיה, והיא נותרה נטושה מאז. יש שתיארו את הפרוור כ"עיר רפאים".
ב-20 ביולי 2021, הודיעה טורקיה שתקים בוורושה עיירת תיירות.
השם ורושה מגיע מהמילה הטורקית Varoş (פרוור).
היסטוריה.
בשנות השישים ובתחילת שנות השבעים, פמגוסטה היה האזור התיירותי ביותר בקפריסין ובפרט ורושה. בין השנים 1970–1974, ורושה הייתה אחד היעדים התיירותיים הפופולריים ביותר בעולם. ורושה כונתה אז "היהלום של הים התיכון".
לפני אוגוסט 1974, התגוררו בוורושה 39,000 תושבים.
באוגוסט 1974, התקדם הצבא הטורקי עד לקו הירוק, המהווה את הגבול של ימינו בין שני החלקים של קפריסין. שעות ספורות לפני שהצבאות הטורקים והיוונים בקפריסין החלו להילחם ברחובות פמגוסטה, כל האוכלוסייה ברחה משם מחשש לטבח. את פינוי התושבים ביצע הבסיס הצבאי הבריטי בקפריסין. פליטים רבים ברחו דרומה לפאראלימני, להריניה ולרנקה. פאראלימני הפכה מאז למעין עיר הבירה של מחוז פמגוסטה. סך הכל, ברחו 15,000 פליטים.
בקרב ניצח הצבא הטורקי, שגידר את האזור. מאז לא הותרה כניסה מלבד לאנשי צבא טורקיה ולעובדי האומות המאוחדות.
בשנת 2004, הועלתה הצעת אנאן, ליישב את האזור. ההצעה נדחתה, לאחר שנעשה בנושא משאל עם בקרב הקפריסאים היוונים. החלטת מועצת הביטחון של האו"ם 550 קובעת כי היא "רואה בניסיונות ליישב כל חלק בוורושה על ידי אנשים שאינם תושביה כבלתי קבילים וקוראת להעביר את האזור הזה לממשל האומות המאוחדות".
בית הדין האירופי לזכויות אדם פסק ששמונה קפריסאים יוונים צריכים לקבל מטורקיה בין 100,000 ל-8,000,000 אירו בגין תפיסת בתיהם ורכושם כתוצאה מהפלישה הטורקית ב-1974.
בהיעדר מגורים ותחזוקה, מבנים ממשיכים להתפורר במקום. עם הזמן, חלקים מהעיר נמלאו בצמחייה, חלונות נשברו ושורשי צמחים גדלו אל תוך הקירות והמדרכות. בשנת 2014 דיווח ה-BBC כי צבי ים נצפו מקננים בחופי העיר.
במהלך משבר הטילים בקפריסין (1997–1998), המנהיג הצפון קפריסאי, ראוף דנקטאש, איים להשתלט על ורושה אם ממשלת קפריסין לא תיסוג.
סקירה.
המאפיינים העיקריים של ורושה כללו את שדרת ג'ון פ. קנדי, רחוב שנמשך קרוב לנמל פמגוסטה. לאורך השדרה היו הרבה בתי מלון רבי קומות ידועים, כולל מלון קינג ג'ורג', מלון אסטריאס, מלון גרסיאן, מלון פלורידה ומלון ארגו.
רחוב מרכזי נוסף בוורושה היה ליאונידס, רחוב מרכזי שירד משדרת ג'ון פ. קנדי ופנה מערבה לכיוון פינת וינה. ליאונידס היה רחוב קניות ופנאי מרכזי בוורושה, שהורכב מברים, מסעדות, מועדוני לילה וסוכנות רכב של טויוטה.
תיקים משפטיים ותביעות.
לטענת קפריסאים יוונים, 425 חלקות קיימות בחוף וורושה, שתושביהם גורשו. מספר המגורשים המלא בוורושה הוא 6082.
ישנם 281 מקרים של קפריסאים יוונים שהגישו פיצוי לנציבות הרכוש הלאומי (IPC) בצפון קפריסין.