האוניברסיטה נוסדה בשנת 1870. את שורשיה ניתן לזקוף לסמינר לכמרים שהוקם כבר ב-1832 על ידי הכנסייה המתודיסטית-אפיקסולית. ב-1870 הועבר המוסד מהעיירה לימה לסירקיוז, שם קיבלה הכרה רשמית ממדינת ניו יורק כאוניברסיטה. מאז 1920, האוניברסיטה מגדירה את עצמה כאוניברסיטה חילונית. האוניברסיטה התקבלה לאיגוד האוניברסיטאות האמריקאי ב-1966.
בתי ספר וקולג'ים.
באוניברסיטה כלולים 13 בתי ספר וקולג'ים שונים:
ספורט.
קבוצות הספורט של סירקיוז ידועות בתור "הכתומים", ומשתתפות בתחרויות בין-אוניברסיטאיות ב-20 ענפי ספורט. נבחרות האוניברסיטה חברות בליגת ה-ACC ב-NCAA (מלבד נבחרות הוקי קרח נשים, חתירה ולקרוס גברים).
בוגרים ידועים.
בין בוגריה הידועים של אוניברסיטת סירקיוז נכללים:
מלחמת עזה 2009
פנחס
Jack-o'-lantern
כלי שרת
כְּלֵי שָׁרֵת היו הכלים בהם השתמשו במהלך הקרבת הקרבנות במשכן ובבית המקדש. הכלים היו עשויים זהב, כסף, או נחושת, והיה בכוחם לקדש רכיבי קרבנות שהוכנסו לתוכם. יתירה מכך, לא היה ניתן להזות את דם הקרבנות על המזבח, או להקטיר עליו קורבן מנחה, אלא לאחר שהושמו בתוך כלי שרת. הפיכת כלי רגיל לכלי שרת התבצעה על ידי משיחה בשמן המשחה, או מעצם העובדה שהשתמשו בהם ככלי שרת.
עם כלי השרת נמנות הכפות, הקערות, המזרקים, סכיני השחיטה, כלי הקטורת וכלי מדידה רבים, חלקם מותאמים למדידת נוזלים וחלקם למדידת מוצקים. לדעות אחדות, אף כלי הנגינה ששימשו לצורך שירת הלווים במקדש, נחשבו ככלי שרת.
גם כלי המקדש הנייחים, כגון המזבחות, שולחן הפנים ומנורת הזהב, נחשבים כלי שרת. אף שהמזבח והשולחן נעשו מעץ, הם צופו במתכת. לעומת זאת, כשירותם של כלי עץ שאינם מצופים להיות כלי שרת, שנויה במחלוקת בין התנאים, ולהלכה הם אינם כשרים לכך.
מימון כלי השרת.
מימון כלי השרת היה מתרומת הלשכה, מכיוון שכלי השרת נחשבו כ"צורך קרבן", ולא "צורכי המזבח" שהוא חלק מבנין הבית ותקציבו מבדק הבית.
מכספי בדק הבית.
בנוגע למימון כלי השרת של בית המקדש מכספי בדק הבית, קיימת סתירה לכאורה, בפסוקי התנ"ך. במקום אחד נראה כי כאשר יואש המלך ביצע מגבית לצורך קדשי הבית, לאחר שקודמו גרם למחסור חמור בכלי בית המקדש, הוא מסר את התקציב לגזברי בית המקדש, ואילו השתמשו עם הכסף, בין השאר, גם לייצור כלי שרת:
מציטוט זה רואים כי למעשה השתמשו בכספי בדק הבית לצורך כלי השרת. מצד שני, כאשר המגבית עצמה נערכה, אנו מוצאים כי יהואש הזהיר את הכוהנים להשתמש בכספי בדק הבית רק לצורך בניית בית המקדש ושיפוצו ולא לצורכי כלי שרת:
בתלמוד מובא כי רב הונא שאל את רבו רב שאלה זו, וזה הסביר לו כי באופן רגיל קנו את כלי השרת מכספים אחרים, אך כאשר נותר כספים מיותרים מכספי בדק הבית, יכלו להשתמש בהם לקנית כלי שרת, מכיוון שבית הדין התנה שאם הכסף שנודב לבדק הבית לא יוצרך אליו יוכלו להשתמש בו לקניית כלי שרת
מותר תרומת הלשכה.
בנוגע למותר תרומת הלשכה קיימת מחלוקת האם השתמשו בתקציב זה לצורך כלי שרת. לפי רבי ישמעאל ורבי חנינא סגן הכוהנים קנו במותר התרומה כלי שרת, אך לפי רבי עקיבא ותנא קמא השתמשו בהם לצרכים אחרים.
טוד סטראסר
רו (פירושונים)
קושטאנדינא
תורם
אדוארד קייב
אדוארד קייב (באנגלית: Edward Cave; 27 בפברואר 1691 – 10 בינואר 1754) היה צייר, עורך ומוציא לאור אנגלי. כתב העת The Gentleman's Magazine שהוציא לאור נחשב כתב העת המודרני הראשון המוקדש לנושאים כלליים.
חייו.
קייב, בנו של סנדלר, נולד בקהיליית ניוטון (Newton), סמוך לעיירה רגבי (Rugby) שבמחוז ווריקשייר שבאזור מערב המידלנדס שבאנגליה. הוא למד בבית הספר התיכון שם, אך סולק מבית הספר לאחר שהואשם כי גנב מהמנהל. הוא עבד במגוון עבודות, כולל סוחר עצים, עיתונאי ומדפיס. הוא הגה את הרעיון של כתב עת שיכסה כל נושא שיש לציבור המשכיל עניין בו, ממסחר ועד לשירה, וניסה לשכנע כמה מדפיסים ומוכרי ספרים בלונדון ליישם את הרעיון. כשאיש לא הראה התעניינות בנושא החליט קייב ליטול יוזמה בעצמו. "The Gentleman's Magazine" (המגזין של הג'נטלמן) יצא לאור ב-1731, הפך במהרה לכתב העת הנפוץ ביותר וצמחו לו חיקויים רבים. כתב העת הפך את קייב לאיש עשיר.
קייב היה איש עסקים פיקח. הוא הקדיש את כל מרצו לכתב העת, ולעיתים רחוקות עזב את משרדיו שבבית "שער סנט ג'ון" (St John's Gate, שריד למנזר) בקלרקנוול שברובע איזלינגטון שבלונדון. הוא נעזר בתורמים רבים לכתב העת, הידוע בהם היה סמואל ג'ונסון, שתמיד היה אסיר תודה לקייב על שהעניק לו תעסוקה למשך שנים רבות. קייב עצמו תרם כתבות לכתב העת בשם העט "סילבנוס אורבן" (Sylvanus Urban).
בנוסף השיג קייב רישיון מהממציא לואיס פול (Lewis Paul) ל-250 כישוּרים ממכונת הטוויה המוגנת בפטנט, המכונה שקדמה למכונת הטוויה הקרויה "ווטר פריים" (water frame). ב-1742 רכש קייב את טחנת מרוולס (Marvels Mill) בנורתהמפטון והפך אותו לבית חרושת לטקסטיל, שהיה, ככל הנראה, בית החרושת לטוויה הראשון בעולם שהונע בכוח המים. בית החרושת היה כנראה רווחי, אם כי במידה צנועה. הוא נסגר בשנת 1761 (או זמן קצר אחר כך).
קייב סבל משיגדון. הוא קבור בכנסיית ג'יימס הקדוש בקלרקנוול.
נבחרת ארה&quot;ב
לרותולי סיסו, נסיך לסוטו
הנסיך לרותולי דייוויד מוהאטו ברנג סיסו (נולד ב-18 באפריל 2007) הוא הצאצא השלישי והבן הבכור של מלך לסוטו לטסי השלישי ושל מלכת לסוטו מאסנאטה מוהאטו סיסו. בשל היותו הבן הבכור לרותולי הוא יורש העצר של כס המלוכה של לסוטו.
הנסיך הוטבל לנצרות בכנסייה הקתולית סנט לואיס במאטסינג ב-2 ביוני 2007 על ידי הארכיהגמון ברנרד מוהלאליסי, ראש הכנסייה הקתולית בלסוטו. לרותולי סיסו, הצ'יף (ראש השבטים) הראשי של ליקאוהלה, שימש כסנדק בטקס ההטבלה.
לטסי השלישי, מלך לסוטו
לטסי השלישי (Letsie III of Lesotho, נולד ב-17 ביולי 1963) או, בשמו המלא, דייוויד מוהאטו ברנג סיסו, הוא מלך לסוטו. מאחר שלסוטו היא מלוכה חוקתית, מרבית תפקידי המלך הם טקסיים.
לימודיו.
לטסי למד בבית הספר היסודי הפרטי איקטסטסנג (Iketsetseng) במסרו בין השנים 1968–1972, לאחר מכן עבר ללמוד בממלכה המאוחדת, בבית ספר נוצרי קתולי ביורקשייר המנוהל על ידי מסדר בנדיקטוס הקדוש, בו למד משנת 1973–1976. לאחר מכן בשנת 1977 החל ללמוד במכללת אמפלפורת' שבממלכה המאוחדת (בה למד גם אביו) בה סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1980.
לטסי המשיך את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת לסוטו, אותה סיים עם תואר ראשון במשפטים. לאחר תום לימודי המשפטים המשיך ללמוד בין השנים 1984–1986 באוניברסיטת בריסטול, בה למד משפט אנגלי, ולאחר מכן למד באוניברסיטת קיימברידג' לימודים התפתחותיים (Development Studies) עד שנת 1989, ובמקביל למד במכללת ויי של אוניברסיטת לונדון כלכלה בהיבט חקלאי (Agricultural Economics). עם סיום לימודיו בשנת 1989 שב ללסוטו.
עלייה לשלטון.
לטסי עלה לשלטון לאחר שאביו מושואשו השני, מלך לסוטו נאלץ לצאת לגלות בשנת 1990. אביו שב לשלוט במדינה זמן קצר בשנת 1995 אולם נהרג בראשית 1996 בתאונת דרכים, ולטסי שב לכס המלוכה.
ב-16 בדצמבר 1989 הוכרז לטסי כצ'יף הראשי של מאטסינג, וב-12 בנובמבר 1990 הוכתר כמלך.
חיים אישיים.
בשנת 2000 נשא לטסי לאישה את קאראבו מוטסאואננג, אשר ילדה לו 3 ילדים:
בידוד
תביעת לשון הרע
לטסי השלישי
הגנת אמת בפרסום
לרותולי סיסו
לרוטולי סיסו
לרוטולי סיאיסו
לרותולי סיאיסו
טל סונדק
טל סונדק (נולד ב-23 ביולי 1976) הוא זמר, מלחין ויוצר ישראלי. זכה במקום הראשון בקדם-אירוויזיון 2001 וייצג את ישראל בתחרות האירווזיון של אותה שנה.
ביוגרפיה.
סונדק, יליד הרצליה, ניגן בילדותו בפסנתר והשתתף כזמר ושחקן בפסטיבלי ילדים, באחד מהם הופיע עם שיר שכתב והלחין בעצמו וזכה במקום הראשון. בנעוריו השתתף ב"להקת הנוער המוזיקלי בישראל" ששרה סולפג', ובלהקת הנוער הייצוגית של הרצליה, "צליל". סיים לימודי מוזיקה בקונסרבטוריון.
עם סיום שירותו בצה"ל, הופיע במועדון התיאטרון "פאנץ' ליין", לצד עברי לידר, דין דין אביב, יעל דקלבאום ועוד, ככותב שירים ומבצע של "שיר במתנה". באותה תקופה סונדק כתב שירים, שר בפסטיבלים יהודיים שונים, והשתתף במופע "שירים לתמיד" בו עבד לצד המעבדים המוזיקליים אלדד שרים, שלמה גרוניך ודני רובס. כן הופיע כזמר קבוע בתוכנית הטלוויזיה "בטברנה" בערוץ הראשון.
ב-2001 סיים לימודי תואר ראשון במדעי ההתנהגות, ובמקביל למד פיתוח קול.
בשנת 2001 זכה במקום הראשון בתחרות הקדם-אירוויזיון עם שירו "אין דבר", שכתבו שמרית אור ויאיר קלינגר. הוא נבחר לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון שהתקיימה בקופנהגן. השיר דורג במקום ה-16 בתחרות.
בשנת 2002 יצא במופע משלו, "שירי האהבה שלי", שכלל שירי אהבה ישראליים מכל הזמנים, בליווי קלידן. כן השתתף במופע שירי יאיר קלינגר, "דרישת שלום". לאורך השנים הופיע באירועים ופסטיבלים שונים בארץ וברחבי העולם, בין השאר על במות ידועות כגון האולימפיה, pale de congre, pale de sport וקרן היסוד באנגליה. בתקופה זו סיים גם לימודי ניהול באוניברסיטת תל אביב.