שופטי פיפ"א הוא שופט ספורט שקיבל הרשאה מטעם הפדרציה הבין־לאומית לכדורגל לשפוט ברמה בין־לאומית ולענוד תג פיפ"א על דש חולצתו במהלך כל השנה אליה נרשם. מדי שנה מתפרסמת מטעם הפדרציה רשימת שופטי פיפ"א .
מועמדות.
המדינות החברות בפיפ"א מוזמנות מדי שנה לבחור שופטים ושופטות בענפי הכדורגל, הקטרגל וכדורגל השופטים. ועדת השופטים של כל מדינה בוחרת את השופטים שיהיו מועמדים לפיפ"א.
בסך הכל מחזיקה פיפ"א בחמש רשימות: שופטי כדורגל גברים ונשים, שופטי קטרגל גברים ונשים ורשימה אחת של שופטי כדורגל חופים. ברשימות הכדורגל המועמדים נבחנים לתפקידי שופטים או עוזרי שופטים, כשבמקביל, משחקי קטרגל וכדורגל חופים מנוהלים בדרך כלל על ידי שני שופטים במגרש, ללא עוזרי שופט.
תג פיפ"א.
לאחר שעמדו בהצלחה במבחנים הפיזיים ונבחרו לרשימה, השופטים מקבלים תג מפיפ"א. התג מציין את הרשימה בה הם רשומים – שופט כדורגל, עוזר שופט כדורגל, שופט קטרגל או שופט כדורגל חופים. בזמן ניהול משחקים השופט צפוי לענוד את התג. חברות ברשימת הנשים רשאיות לנהל משחקים בין־לאומיים לגברים רק אם סיימו את מבחני הכושר לגברים.
מגבלת גיל.
שופט חייב להיות בן 25 לפחות ב-1 בינואר כדי להיות זכאי למועמדות לרשימת שופטי פיפ"א באותה שנה קלנדרית. עוזר שופט זכאי להגיש מועמדות מגיל 23 שנים.
בשנת 2016 בוטלו מגבלות הגיל המקסימליות לרשימה (38 להגשת מועמדות לראשונה ו-45 לשופט פעיל ברשימה). עם זאת, פיפ"א שמרה לעצמה את הזכות לדרוש משופטים מעל גיל 45 לעבור הערכות טכניות נוספות וכן בדיקות רפואיות ספציפיות ובדיקות כושר על בסיס כל מקרה לגופו.
סרקיס דמירג'יאן היה שופט פיפ"א למשך הזמן הארוך ביותר, והיה רשום ברשימת שופטי פיפ"א במשך 20 שנה ו-10 חודשים (ספטמבר 1962 – יולי 1983).
בישראל.
בישראל היו וישנם מספר שופטי פיפ"א, ביניהם אברהם קליין, לילך אסולין, מאיר לוי ובנו שניר לוי, אוראל גרינפלד, אלי חכמון, אלון יפת, לירן ליאני, רועי ריינשרייבר, איתן שמואלביץ' ועוד.
אלכס באנה
אלחנדרו "אלכס" באנה רודריגז (בספרדית: Alejandro "Álex" Baena Rodríguez; נולד ב-20 ביולי 2001) הוא כדורגלן ספרדי, המשחק בעמדת הקיצוני בויאריאל.
קריירה.
באנה נולד ב- Roquetas de Mar, מחוז אלמריה שבאנדלוסיה, והצטרף למערך הנוער של ויאריאל ב-2011.
לקראת עונת 2019/2020, נכלל בסגל של קבוצת ויאריאל ב' מהליגה הספרדית השנייה, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 בספטמבר 2019 בניצחון 0–3 על בדאלונה. ב-13 ביולי 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בהפסד 1–2 לריאל סוסיאדד בלה ליגה. הוא הבקיע את השער הראשון שלו בקבוצה הבוגרת ב-5 בנובמבר 2020 בניצחון 0–4 על מכבי תל אביב בליגה האירופית.
ב-19 באוגוסט 2021 הושאל לעונה אחת לז'ירונה מהליגה הספרדית השנייה. שלושה ימים לאחר מכן ערך הופעת בכורה בתיקו 0-0 נגד לאס פאלמאס. ב-8 בנובמבר כבש שער בכורה בהפסד 1–2 לטנריפה. בסך הכל כבש חמישה שערים ב-42 הופעות, ועזר לקבוצה לעלות ללה ליגה בתום העונה.
לאחר חזרתו לויאריאל עם פתיחת עונת 2022/2023 כבש צמד שערים, שעריו הראשונים בלה ליגה, במחזור הראשון של העונה, משחק אותו ניצחה קבוצתו 0–3 את ריאל ואיאדוליד.
טליה הופמן
ד"ר טליה הופמן (נולדה ב-1979) היא אמנית ישראלית העוסקת באמנות בתחומי קולנוע, וידאו, פרפורמנס ומחקר.
ביוגרפיה.
הופמן נולדה בשנת 1979 בגרמניה. היא חיה ועובדת בשכונת שפירא בתל אביב וחיה בזוגיות עם עפרי עומר גסק.
הופמן עוסקת באמנות בתחומי קולנוע, וידאו, פרפורמנס ומחקר. להופמן תואר ראשון במדעי הרוח מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני בהצטיינות באמנות מאוניברסיטת חיפה, שם היא גם מלמדת מאז שסיימה את לימודיה. הופמן בוגרת תוכנית העמיתים "אמנים לשינוי חברתי" של בית הספר מוסררה בירושלים.
בשנת 2015 החלה הופמן את עבודת הדוקטורנט שלה בתוכנית PhDArts, תוכנית דוקטורט בין-לאומי עם ודרך אמנות של אוניברסיטת ליידן ובית הספר לאמנות בהאג, הולנד. בשנת 2020 סיימה את התואר עם העבודה "Guava, a conceptual platform for art-actions", במטרה ליצור טכניקות החוקרות את הקונפליקט בו היא מתקיימת כאומנית.
עבודותיה הוצגו במוזיאונים, גלריות ובפסטיבלים בישראל ומקומות אחרים בעולם, וביניהם ביתן הלנה רובינשטיין, גלריית בית הגפן, פסטיבל הקולנוע ירושלים ופסטיבל לאמנות וידאו בקהיר.
הופמן יוזמת ומפתחת תוכניות לשינוי חברתי ופוליטי תוך שימוש באמנות ובקולנוע, בעשייה המערבת תושבות ותושבים מקומיים מקהילות שונות ויזמה את התוכנית "كان ועכשיו", תוכנית מחקר שנתית למעורבות חברתית פוליטית של אמניות בסביבת חייהן.
החל מ-2015 הופמן מרצה בחוג לאמנות באוניברסיטת חיפה בתחומי הווידאו, הפרפורמנס והמחקר דרך אמנות. לצד סרטיה ועבודותיה שהוצגו במוזיאונים, תערוכות ופסטיבלים בישראל וברחבי העולם, יזמה וניהלה את "קולנוענע" מיזם המקים פגישות קולנוע קהילתיים בשיתוף תושבות/ים במקומות בהם אין בתי קולנוע. בנוסף הדריכה וליוותה קבוצות רבות לשילוב אמנות וקולנוע בקרב קהילות שונות. הגלריה בבית-הגפן מרכז תרבות ערבי - יהודי, מתמקדת בעשייה ובמחקר של תרבות מקומית ואזורית. הגלריה פועלת כמרחב לאמנות עכשווית המעודד וחושף אמנים ואוצרים מקומיים ובינלאומיים יחד עם פיתוח פרויקטים ארוכי טווח במרחבים ציבוריים שונים. התוכנית פותחה בשנת 2017 בשיתוף עם שרון פוליאקין וקבוצת בוגרות מאוניברסיטת חיפה ובתמיכת המרכז לאמנות ומחקר מעמותה בירושלים.
גויאבה.
התערוכה "גויאבה", אותה אצרה קבוצת סלה-מנקה, היא פלטפורמה לפעולות אמנות הבוחנות את האפשרות לפתוח את המזרח התיכון לתנועה, ומתרגלות דמיון פוליטי דרך סרטים, פרפורמנס, פעולות השתתפותיות ומחקר. החללים התת-קרקעיים בבית הנסן הפכו בתערוכה למקום בו התקיימו העבודות שעשתה במסגרת הפלטפורמה. הצופים הוזמנו להרגיש, לחשוב ולפעול. בתערוכה הוצגו שלושה סרטים קצרים, ארכיון רדיו ואסופת ריחות. הופמן נכחה בתערוכה כמעט כל יום. פעם בשבוע הפיקה ריחות, ובימים אחרים היו שידורי רדיו בלייב מהאולפן שבתוך התערוכה. בימים נוספים הייתה מתכנסת קבוצת לימוד.
לעסתי בשבילך.
הופמן, שהנחתה בבית לאמנות ישראלית את הקורס "מה הטעם: אוכל, אכילה ואירוח באמנות המקומית", פיתחה גם פרויקט תאטרלי ברוח ימים אלו: "לעסתי בשבילך" - סדרת פעולות הבוחנות את מושג ההזנה, דרך תצורות שונות של מחקר, ארוחות פרפורמנס ומיצב. לאחר חודשים של ריחוק פיזי, חשש והימנעות מהעברת חיידקים ווירוסים, בזמן מגפת הקורונה, ארוחת הפרפורמנס חותרת למגע ובוחנת מחדש את הרגעים בהם נוכל לחלוק את כל מה שעובר בינינו. הסדרה מתחקה אחר יחסי הכוחות השונים המגולמים בקשרים כגון יסודות תשוקה, עינוג וחמלה לצד הסדרה, פיקוח, כפייה והכנעה.
מארק רנדולף
מארק ברנייס רנדולף (באנגלית: Marc Bernays Randolph; נולד ב-8 באוקטובר 1960) הוא יזם אמריקאי-יהודי, המייסד והמנכ"ל הראשון של חברת נטפליקס.
ביוגרפיה.
רנדולף נולד למשפחה יהודית בצ'אפקווה, ניו יורק, בנם הבכור של סטיבן ברנייס רנדולף, מהנדס גרעין יליד אוסטריה, ומוריאל ליפצ'יק מברוקלין, ניו יורק. רנדולף בילה את הקיץ שלו במהלך התיכון והקולג' בעבודה עבור בית הספר הלאומי למנהיגות חיצונית, והפך לאחד המדריכים הצעירים ביותר שלו. הוא סיים את לימודיו במכללת המילטון בניו יורק עם תואר בגאולוגיה.
הקמת נטפליקס.
ב-1997, רנדולף ושותפו ריד הייסטינגס ייסדו את נטפליקס.
תחילה הציעה החברה שירותי השכרת סרטים במחירים קבועים באמצעות שילוב של שתי טכנולוגיות מתפתחות; תקליטורי DVD ו-Blu-ray, במקום קלטות VHS שהיו מסורבלות יותר, וכן אתר אינטרנט מקוון, במקום קטלוג מודפס.
לאחר הצפייה המנוי החזיר את הסרטים לחברה על ידי שליחתם במעטפה ייעודית. לאחר מכן חל שינוי במערך החברה, ועיקר פעולתה הוא במתן שירות צפייה ישירה בטכנולוגיית "סטרימינג", באמצעות אתר האינטרנט שלה או מגוון מכשירים תומכים.
רנדולף עזב את נטפליקס ב-2002 לאחר שעזר להדריך את החברה בהנפקה הראשונית שלה שנתיים קודם לכן. הוא אמר כי הוא תמיד מעדיף לעזוב לאחר שלב הסטארט אפ, מפני שהוא לא מוצלח בדאגה לתחזוקה השוטפת.
עלה (עמותה)
בית החולים עלה נגב
ראש ההגנה (ליטא)
ראש ההגנה (בליטאית: gynybos viršininkas) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של ליטא. הוא כפוף לשר ההגנה הלאומית והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת ליטא. מקביל לתפקיד הרמטכ"ל בצה"ל.
עם הכרזת העצמאות הליטאית ב-1919, הוקם צבא ליטאי עצמאי ובראשו הועמד גנרל שתוארו היה "מפקד הצבא". בעקבות כיבוש המדינות הבלטיות בידי ברית המועצות ב-1940 אוחד הצבא הליטאי אל תוך הצבא האדום. ב-1990 הכריזה ליטא מחדש על עצמאות. ב-1993 נוסד תפקיד "ראש ההגנה".
מעיל ספורט
מעיל ספורט הוא מקטורן דמוי חליפה. הוא פחות רשמי מהבלייזר, ונבדל ממנו בכך שיכולים להיות לו דפוסים יצירתיים. הוא נועד להילבש לבד ללא מכנסיים תואמים, ומשמש באופן מסורתי לתחרויות ספורט. במקור, נועדו מעילי הספורט להילבש לאירועי ספורט תחת כיפת השמיים, אבל עברו עם הזמן גם לאירועים רשמיים יותר, ואפילו לתלבושות בתי ספר.
סוגים.
מקטורן ירי הוא סוג שנלבש כפי שמו במקור לציד הוא מיוצר בדרך כלל עם טלאי עור על הכתף, להגנה מקת הרובה. ובדרך כלל גם עם טלאים תואמים על המרפקים.
מקטורן פריצה הוא מקטורן ספורטיבי לרכיבה על סוסים, ובדרך כלל עשוי מאריג טוויד עם שלושה כפתורים ופתח אוורור אחד באמצע.