סנטוס רשם את הישגיו המשמעותיים הראשונים בגילאי נוער בשנת 2010, כשהשתתף באליפות מרכז אמריקה והקריביים לנוער שנערכה בסנטו דומינגו. הוא זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר, והיה שותף לזכייה של הנבחרת הדומיניקנית במדליית ארד בריצת 400X4 מטר. באליפות העולם לנוער באתלטיקה שנערכה במונקטון שבקנדה ב-2010 סיים במקום השישי, אך חודש מאוחר יותר, באולימפיאדת הנוער שנערכה בסינגפור, זכה בשתי מדליות זהב, הן בריצת 400 מטר והן עם נבחרת אמריקה במירוץ השליחים ל-400X4 מטר. באליפות העולם לנוער באתלטיקה שנערכה בברצלונה ב-2012, במדליית זהב נוספת בריצת 400 מטר.
בתחרויות הבוגרים החל סנטוס להשתתף בשנת 2011. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו באותה שנה בגואדלחרה, זכה במדליית הכסף בריצת 400 מטר, עם שיא אישי חדש - 44.71 שניות. בנוסף, זכה במדליית כסף גם עם נבחרת השליחים הדומיניקנית בריצת 400X4 מטרים. באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול ב-2012 סיים במקום התשיעי, ולא העפיל לגמר. בתחרות שנערכה בהנגלו שבהולנד בהמשך השנה, שיפר סנטוס את שיאו והעמידו על 44.45 שניות.
מדליית כסף אולימפית.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה סנטוס במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.46 שניות, אחרי קיראני ג'יימס מגרנדה שקבע שיא אישי חדש של 43.94 שניות ולפני לאלונד גורדון מטרינידד וטובגו (44.52 שניות).
מדליית ארד באליפות העולם.
באליפות העולם שנערכת במוסקבה ב-2013 זכה סנטוס במדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.52 שניות, אחרי לאשון מריט שקבע שיא אישי חדש של 43.74 שניות וטוני מק'קוויי (44.40 שניות) שניהם מארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום 38 בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.13 שניות ובמקום 14 בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:03.61 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג ב-2015 קבע שיא אישי ולאומי חדש בריצת 400 מטר - 44.11 שניות, אך סיים במקום הרביעי.
מריאן (צייר)
מריאן (Maryan) (1927–1977), היה כינויו של האמן והצייר היהודי פנחס בורשטיין.
אודות.
פנחס בורשטיין נולד בנובי סונץ', בגליציה, פולין למשפחה יהודית. בהיותו בן 13 הופרד מאמו, אחותו ואחיו ונלקח, יחד עם אביו, למחנות כפייה שונים ומשם למחנה ההשמדה אושוויץ. היה היחיד ממשפחתו ששרד, אך איבד את אחת מרגליו. בשנת 1947 הגיע לישראל עם עליית הנוער ונשלח לקיבוץ. התגלה שם על ידי מבקרת האמנות מרים טל שסידרה לו מלגת לימודים בבצלאל, שם למד כשנתיים. מרים טל אף ארגנה את תערוכת היחיד הראשונה שלו שנערכה בימק"א ירושלים בינואר 1950.
בשנת 1950 היגר לפריז, שם למד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות. כן השתלם בטכניקת הדפס אבן בסטודיו של פרנאן לז'ה. תוך שנים מעטות התפרסם מאוד ונחשב כאחד מחשובי אמני האסכולה שזכתה לכינוי "הפיגורטיביות החדשה" (La nouvelle figuration). בשנת 1961 הציג בביאנלה של ונציה. בשנת 1962 עבר להתגורר בניו יורק ובשנת 1969 קיבל אזרחות אמריקאית. בשנת 1976 קיבל את תואר "אביר מסדר האמנויות והספרות" מממשלת צרפת. במהלך שנות השבעים התערערה בריאותו במידה משמעותית ובשנת 1977 נפטר בניו יורק בנסיבות בלתי ברורות (לפי גרסה אחת מת מדום לב, לפי אחרת איבד עצמו לדעת) ונקבר בית הקברות מונפרנאס.
את הכינוי מריאן "שאל" מחברו מריאן (מאיר) מרינל (לייבנר) (1932 - 1955), אמן בוגר בצלאל אשר התאבד בהיותו בן 23, עמו התיידד בעת לימודיו בירושלים. לציין כי החל לחתום על יצירותיו בשם זה עם הגעתו לפריס, בשעה שחברו היה בחיים עדיין. שנים רבות אחר כך שינה את שמו באופן רשמי ל- Maryan S. Maryan.
בשנת 1979 נערכה תערוכה רטרוספקטיבית לזכרו במוזיאון תל אביב לאמנות שהוצגה גם בגלריה לאמנות של אוניברסיטת חיפה. בשנת 2009 הוקמה בפולין עמותה לקידום זכרו ומורשתו של מריאן.
יצירתו של מריאן, רובה ככולה, עוסקת בדמות האדם, בשבריריות הקיום שלו ובייסוריו. דמויותיו הגרוטסקיות מעוותות, יורקות דם, פולטות זיעה ומתבוססות בקיאן. הן ספק זועקות ספק מגחכות במרירות על מצבו של המין האנושי בכלל ועל מצבן שלהן בפרט. לא בכדי קרא מריאן לספר הדפסי האבן שהוציא לאור בשנת 1961, "הביבר האנושי"; כמו גם בחר לאייר (1953) את ספרו של פרנץ קפקא, המשפט.
האלם
תומאס האבר
תומאס האבר (Thomas Huber; נולד ב-14 ביולי 1955) הוא אמן וצייר שווייצרי.
אודות.
האבר, יליד ציריך, למד בין השנים 1977 ל-1978 ב-Kunstgewerbeschule Basel, למד בהקולג' המלכותי לאמנות בלונדון בשנת 1979, בין השנים 1980 ל-1983 למד בבית הספר לאמנות של דיסלדורף (Kunstakademie Düsseldorf). בשנת 1992 שימש כמנהל הזמני של ה-Centraal Museum באוטרכט. בין השנים 2000 ל-2002 שימש כיו"ר של איגוד האמנים הגרמנים.
בשנת 2012 נערכה לכבודו במוזיאון לאמנות מודרנית בז'נבה.
קיוריאוסיטי
וליקה טוריה
וליקה טוריה (טוריה הגדולה, באוקראינית: Велика Тур'я, בפולנית Tuża Wielka,ברוסית: Великая Турья) הוא כפר במערב אוקראינה, בחבל גליציה ההיסטורי, כ-15 ק"מ מצפון מזרח לעיירה בולחוב וכ-90 ק"מ ממזרח לגבול אוקראינה–פולין. היישוב נוסד ב-1578 ובשנת 2001 התגוררו בו כ-2,500 איש.
יהודים.
יהודים חיו בכפר שנים רבות, כנראה לפחות מהמאה ה-18 והוא נקרא בפיהם טוז'ה ויילקה (שם הכפר בפולנית). ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו בווליקה טוריה מאות משפחות, מתוכן כ-70 משפחות יהודיות שבבעלות רבות מהן היו חנויות (מכולת, בדים, כלי בית, סדקית), ושתי משפחות (של האחים גרול) שבבעלותן היו מנסרות, שסיפקו עצים לנגרים המקומיים ולנגרים בערים הסמוכות. רבות מהמשפחות עסקו גם בחקלאות (עצי פרי, ירקות, חיטה, כוורות, משק חי) ולמשפחות גלס היה מפעל חמאה שמכר את תוצרתו בסביבה וגם במספר ערים מרוחקות, בפולין.
במרכז הכפר היו בית כנסת, מקווה ושוחט שסיפקו את צורכי הקהילה. שם גרו רוב המשפחות היהודיות ושם גם אפו את המצות בחג הפסח. הילדים היהודיים למדו יחד עם ילדי הכפר בבית ספר יסודי אוקראיני מקומי. מכיתה ו' ואילך עברו רוב הילדים ללמוד בבית ספר בעיר סטרי, כ-20 ק"מ מצפון מערב לכפר. רוב המשפחות העסיקו גם מורה פרטי, "רבי", שלימד את הילדים את ה-א"ב העברי מספר תורה. את הטקסט עצמו לימדו ביידיש. כמו יהודים רבים בסביבה גם יהודי וליקה טוריה היו דתיים, אך לא חרדים. רבים מהגברים גילחו את זקנם והלכו בימי חול בלי כיסוי ראש, אך הקפידו על קיום המצוות ובשבתות ובחגים התפללו בבית הכנסת בכפר.
עד 1939 היה האזור שבו נמצא הכפר שייך לפולין. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו הנאצים קרוב מאוד לכפר, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב שחילק ביניהן את השליטה במזרח אירופה. מ-1939 ועד 1941 נשלט האזור על ידי ברית המועצות. השליטים החדשים ציוו על סגירת כל העסקים הפרטיים. המפעלים ובתי העסק הגדולים הולאמו ובתי העסק הקטנים נסגרו.
ביוני 1941 הכריזה גרמניה מלחמה על ברית המועצות וכבשה את הכפר. היהודים בכפר חיו דורות רבים בין האוקראינים ועם רובם היחסים היו טובים מאוד. עם זאת, מדי פעם היו התפרצויות אלימות ומעשי שוד, שהתגברו מאוד עם הגעתם של הגרמנים. זמן קצר לאחר השתלטותם על האזור פקדו הגרמנים על כל היהודים בכפרים לעבור לערים ורוב יהודי וליקה טוריה עברו לבולחוב, לסטרי ולדולינה הסמוכות. זה היה סופו של היישוב היהודי בכפר. עד סוף המלחמה שרדו רק שישה יהודים מאלה שחיו בכפר עם פרוץ המלחמה, כולם בני משפחת גלס. איש מהם לא שב לגור בכפר.
קיוריוסיטי
אברהם אביש מפרנקפורט
רבי אברהם אביש מליסא (גם: אבוש; מפרנקפורט (פרנקפורטר); ת"נ לערך – י"א בתשרי ה'תקכ"ט) היה מרא דאתרא ואב בית דין בליסא ובפרנקפורט. שמו מפורסם כאחד מראשי האוסרים בפרשת הגט מקליווא.
תולדות חייו.
נולד בערך בשנת ת"נ (1690) במזריטש דליטא (כיום בפולין), שם כיהן אביו, ר' צבי הירש, כאב בית דין. אביו היה נינו של רבי אברהם חיים שור. מסופר כי בצעירותו לא נודע כבעל כישרון יוצא דופן, אך לאחר שהִרבה בתחנון ותפילה נפתחו לו שערי תורה ומאז לא פסק מלשפוע דברי תורה. למד אצל רבי שמואל מפיורדא (ה"בית שמואל"), ולאחר מכן נסע לפרנקפורט ללמוד אצל רבי נפתלי כ"ץ שהיה רב המקום באותה עת, אצלו למד גם קבלה. לאחר השרפה הגדולה שפרצה בעיר בכ"ד בטבת ה'תע"א (1711), שבגינה הושם רבי נפתלי כ"ץ במאסר, התפזרו תלמידיו של רבי נפתלי וגם רבי אברהם חזר לפולין. שם התפרנס תקופה ממכירת שמנים, עד שהחל לשמש ברבנות. בשלב כלשהו למד כנראה גם אצל רבי צבי הירש ביאלה.
נישא לבתו של רבי אליהו הכהן מזריטש (חתן רבו רבי שמואל מפיורדא)
ברבנות.
כיהן ברבנות בכמה קהילות עד לשנת ה'תקי"ג. האחרונה שבהן הייתה עיר הולדתו מזריטש, שבה ירש את כיסא אביו. בשנת ה'תקי"ג נפטר אחיו, רבי מרדכי, והוא נקרא לכהן תחתיו ברבנות העיר ליסא שבפולין גדול. את כהונתו כרבה של פרנקפורט החל בשנת ה'תקי"ט (1759), כמה שנים לאחר פטירתו של הרב הקודם רבי יעקב יהושע פלק (ה"פני יהושע"). בפרנקפורט כיהן כמרא דאתרא, אב"ד וראש ישיבה עד לפטירתו בי"א בתשרי ה'תקכ"ט (1768).
עמד לימינו של רבי יהונתן אייבשיץ בפולמוס הקמיעות.
ביחד עם שאר רבני פרנקפורט, היה רבי אברהם אביש מעורב בפרשת הגט מקליווא, וכרב העיר היה מראשי האוסרים, כנגד עמדת רוב רבני הדור. אולם, יש המפקפקים במידת מעורבותו של רבי אברהם אביש מליסא בפולמוס בפועל, למרות שחתמו בשמו על כל הכרוזים הוא חתום בעצמו בפועל רק על המכתב הראשון, וגם על חתימה זו הודיע רבי שמעון קופנהגן כי הוא חזר בו מיד לאחר החתימה וכעס על אלו שהפעילו נגדו לחץ כבד כדי שיחתום, על ידי סילוף סיפור המעשה.
ארו (אמן)