מרבית הידוע לנו על סוקרטס הוא מכתבי אפלטון. למרות זאת, ההנחה הרווחת היא כי מעטים מכתביו של אפלטון, אם בכלל, ניתנים להילקח כתמלילי שיחה או כייצוג חסר מתווכים להלך רוחו של סוקרטס. נראה כי רבים מהדיאלוגים משתמשים בסוקרטס כדמות המבטאת את פרשנותו של אפלטון למורו, ולעיתים דמות זו נמצאת בסתירה לתיאורים נוספים של סוקרטס. לדוגמה, בכתבי אפלטון כופר סוקרטס בגישה של לקיחת תשלום עבור שיעוריו, בעוד בסימפוזיון לקסנופון מצהיר סוקרטס כי תלמידיו משלמים לו עבור שיעוריו, וכי זהו עיסוקו. בהתחשב בהתפתחות הנראית לעין בהגותו של אפלטון משנותיה הראשונות לשנות בשלותה ושנותיה המאוחרות, לעיתים קרובות מניחים כי כתביו של אפלטון עברו בהדרגה לייצג את הגותו של אפלטון בהסתמכות על לימודו אצל סוקרטס ולא את דעתו האותנטית של מורו. למרות זאת, השאלה מהם האספקטים המדויקים בכתבי אפלטון אשר מייצגים את השקפתו של סוקרטס רחוקה מפתרון או הסכמה מלאה.
הבעיה הסוקרטית על פי שליירמאכר.
הניסיון המעמיק ביותר לפתור את "הבעיה הסוקרטית" נעשה על ידי התאולוג הגרמני פרידריך שליירמאכר. על פי שליירמאכר, שני הדיאלוגים אפולוגיה וקריטון מביעים הלך רוח סוקרטי "טהור", כלומר תיאור היסטורי של האיש והגותו, וכלל לא את הגותו של אפלטון. שאר הדיאלוגים ששליירמאכר קיבל כמקוריים, נחשבו על ידו כקשורים באופן אינטגרלי זה לזה ועיקביים בהגותם האפלטונית. עקביותם קשורה לשלושת שלבי ההתפתחות בהגותו של אפלטון:
השקפתו של שליירמאכר בנוגע להתפתחות דמותו של סוקרטס בכתבי אפלטון מוטלת בספק. לטענת שליירמאכר, דמותו של סוקרטס משתנה עם הזמן לדמותו של "הזר" או "האורח", ולה חלק נכבד בהתפתחות הגותו של אפלטון כאשר היא מופיעה בשמות שונים ב"משפחת" הדיאלוגים הראשונה. "הזר האתונאי" הוא הדמות המרכזית בחיבורו האחרון של אפלטון, "חוקים". הבעיה הסוקרטית האמיתית לטענתו של שליירמאכר היא הבנת הדיאלקטיקה בין דמותו של "סוקרטס" לדמויות "הזר".
יבגני רטנר
יֶבְגֵנִי (זֶ'נְקָה) רַטְנֶר (17 באוגוסט 1909 – 25 במרץ 1979), הידוע גם בשמו המעוברת גִּדְעוֹן רַבְטַל, היה מהנדס וממציא ישראלי, ממייסדי חיל המדע, חתן פרס ביטחון ישראל.
קורות חיים.
רטנר נולד בציריך שבשווייץ לזוג סטודנטים יהודים רוסים שלמדו שם רפואה. עם סיום הלימודים ב-1913 חזרה המשפחה לרוסיה. ב-1914, כשהיה בן 5, התייתם מאמו. במלחמת העולם הראשונה שימש אביו רופא צבאי, והמשפחה נדדה ברחבי רוסיה ביחד עם האב.
בשנת 1922, בהיותו בן 13, עלה לארץ ישראל עם סבו. אביו הקומוניסט נשאר ברוסיה, והוא לא ראה אותו יותר. סבו היה פרופ' אלכסנדר איליוב, שייסד את הפקולטה לכימיה בטכניון, והמשפחה התגוררה בחיפה. בשנת 1928 סיים רטנר את לימודיו בבית הספר הריאלי, ובשנת 1932 סיים את לימודיו בטכניון, שם למד הנדסה אזרחית. בסיום לימודיו עבד במשך שנתיים כמהנדס מכונות במחלקה לעבודות ציבוריות של ממשלת המנדט הבריטי. במקביל ערך מסעות אופנוע הרפתקניים לארצות ערב, אירופה, סהרה, סודאן והודו.
בשנים 1935–1942 עבד כמהנדס מכונות בחברת הנפט העיראקית (IPC, כיום בתי הזיקוק). במקביל, החל לפעול בארגון "ההגנה" בתכנון אמצעי חבלה, והוכשר במסגרתו כטייס במטוסים קלים. כחבר הפלוגה לפעולות מיוחדות, פעל רטנר ביחידת הנדסה, ועסק בתכנון כלי לחימה, ובין השאר היה בצוות שהכין את המוקש לפיצוץ אוניית הגירוש פאטריה. בעקבות שיתוף הפעולה שהכריז דוד בן-גוריון עם הבריטים במלחמה בנאצים, נחשפו הבריטים למוקש המטרייה שתכנן, והוא גויס בשנת 1942 לשורות הצבא הבריטי, ונשלח לאנגליה לבסיס המחקר ופיתוח של האדמירליות בעיר פורטסמות' לעסוק בפיתוח נשק נגד צוללות. בין היתר היה מעורב בפיתוח ה-Squid, מרגמה ללוחמה נגד צוללות, שפגעה קשות בצוללות הגרמניות.
בשנת 1947 נקרא על ידי בן-גוריון לחזור לארץ ישראל; הבריטים סירבו לאשר לו חזרה ארצה והציעו לו נתינות בריטית. לאור זאת, רטנר התחזה כחולה סופני המבקש להיקבר בארץ ישראל. לאחר הגיעו לארץ ישראל, הוא לא הצטרף לתע"ש בגלל העדר שפה משותפת עם חיים סלבין, מנהל התע"ש, והצטרף למחלקה המדעית של "ההגנה". רטנר היה ממייסדי חיל המדע של צה"ל והפך למהנדס הראשי של החיל. במסגרת תפקידו בחיל המדע פיתח אמצעי לחימה רבים כגון מוקשים, מרגמה 6 אינץ' ומטול נגד טנקים. כל הכלים האלה שימשו במלחמת העצמאות.
בעקבות פיזור חיל המדע עבר לגוף המחליף, אגף מחקר ותיכון במשרד הביטחון. לאחר הקמת רפא"ל, בשנת 1958, עבר לעבוד בה ועסק בפיתוח אמצעי לחימה. ברפא"ל הקים את חטיבת החימוש, שבה שימש ראש פרויקט מרכזי. בראיון שהעניק יצחק יעקב לחוקר הגרעין הישראלי אבנר כהן ובספרו של מוניה מרדור על תולדות רפא"ל תואר רטנר כאחד האחראים על הרכבת מערכת הנשק הגרעינית של ישראל בשנות ה-60 של המאה ה-20. בגין עבודתו הוענק לו פעמיים פרס ביטחון ישראל, באחת מהן הוענק לו הפרס בשנת 1959 על פיתוח הרב-בזוקה.
בשנת 1968 השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה והמשיך לעבוד ברפא"ל כיועץ למנהל רפא"ל בנושאי חימוש. בתפקידו כיועץ המשיך לפתח אמצעי לחימה ולהשתתף באופן פעיל בניסויי הערכה שלהם בשדה הניסויים 'שדמה' בנגב. רטנר ביקש בצוואתו להיקבר שם אך הדבר לא התאפשר. הוא המשיך לעבוד עד יום מותו. בצוואתו כתב שהוא מבקש שבהלווייתו לא ישתתפו יותר ממניין אנשים ומהיתר ביקש .
רטנר נפטר במרץ 1979. הוא הונצח במוזיאון רפא"ל הקרוי על שמו. בתו היא הרקדנית רות אשל.
חו ג'יה
אלאדין (סדרת טלוויזיה)
אלאדין (באנגלית: Aladdin) היא סדרת טלוויזיה מצוירת שנוצרה על ידי חברת וולט דיסני ושודרה בין השנים: 1994-1995. הסדרה מבוססת על טרילוגיית הסרטים של אלאדין של דיסני, ועלילתה מתרחשת לאחר הסרט "שובו של ג'אפר", אך לפני הסרט "אלאדין ומלך הגנבים". הסדרה מספרת על אלאדין שבעבר היה נער רחוב, אך כעת הוא חי בארמון, לאחר שהוא והנסיכה יסמין התארסו. אליהם מצטרפים חבריהם: הקוף אבו, ג'יני השד, מרבד הקסמים, והתוכי יאגו שבעבר היה בצד של ג'אפר, אך לבסוף הביס אותו, ועבר לצד של אלאדין וחבריו. ג'אפר עצמו לא מופיע בסדרה זו, (אלא רק מוזכר מדי פעם) בגלל שהוא מת בסוף הסרט "שובו של ג'אפר", אך הוא מופיע בסדרה של דיסני "הרקולס" בפרק "הרקולס והלילה הערבי" שמתרחש לאחר אירועי הסרט "אלאדין ומלך הגנבים".
בישראל הסדרה שודרה בשנות התשעים בערוץ 2 במסגרת זמן דיסני וב-2006 ב"יסבבה" של yes וכיום משודרת בערוץ דיסני.
עלילה.
עלילת הסדרה מתרחשת לאחר אירועי הסרט "שובו של ג'אפר", וכל פרק בה מספר על הרפתקאה אחרת של אלאדין, יסמין, ג'יני, אבו, יאגו והמרבד.
גרסת הווידאו.
מספר פרקים מהסדרה יצאו בגרסת הווידאו. הסדרה שיצאה בגרסת הווידאו התפצלה לשתי סדרות שונות: האחת נקראה "הרפתקאותיו של אלאדין בארצות ערב", והשנייה נקראה "סיפוריה הקסומים של יסמין".
להלן הפרקים שיצאו בגרסת הווידאו:
גרסת ה-DVD.
בגרסת ה-DVD יצאו רק פרקים של סדרת הווידאו "סיפוריה הקסומים של יסמין", והפרקים "הסוד של סלע הפגיון" ו-"תשכח אותי להרבה" הוחלפו בפרק "אהבה בשדון הראשון". 3 פרקים מהסדרה "סיפוריה הקסומים של יסמין" יצאו בתקליטור אחד, ו-4 הפרקים הנותרים יצאו בתקליטורים אחרים יחד עם פרקים מסדרות אחרות של דיסני. להלן הפרקים שיצאו בגרסת ה-DVD:
אהבה בשדון הראשון.
"אהבה בשדון הראשון" הוא הפרק היחיד בסדרה שיצא בגרסת ה-DVD מבלי לצאת גם בגרסת הווידאו.
"הרקולס והלילה הערבי" ו"יותר מנסיכת טווס".
"הרקולס והלילה הערבי" ו-"יותר מנסיכת טווס" הם שני פרקים של דיסני שבהם מופיעים דמויות מאלאדין, אך למרות זאת הם לא שודרו כחלק מהסדרה של אלאדין. "הרקולס והלילה הערבי" שודר כחלק מהסדרה של דיסני "הרקולס", ו-"יותר מנסיכת טווס" יצא בתקליטור של DVD יחד עם הפרק "מפתחות לממלכה" שבו מסופר על הנסיכה אורורה מהסרט של דיסני "היפהפייה הנרדמת".
הרקולס והלילה הערבי.
"הרקולס והלילה הערבי" הוא פרק בסדרה "הרקולס" שמציג קרוסאובר בין אלאדין להרקולס. בפרק הופיעו אלאדין, יסמין, ג'יני, (כיד בלבד) אבו, המרבד וג'אפר. עלילת הפרק מתרחשת לאחר אירועי הסרט "אלאדין ומלך הגנבים" (יסמין אומרת שהיא כבר נשואה, ויאגו לא מופיע למרות שמוזכר).
יותר מנסיכת טווס.
"יותר מנסיכת טווס" הוא פרק שמופיע בסרט "הנסיכות של דיסני - סיפורים מכושפים" שיצא ב-4 בספטמבר 2007. הסרט חולק לשני פרקים שכל אחד מהם עסק בנסיכה אחרת: הפרק הראשון נקרא "מפתחות לממלכה" וסיפר על הנסיכה אורורה מהסרט "היפהפייה הנרדמת", והפרק השני נקרא "יותר מנסיכת טווס" וסיפר על יסמין. עלילת פרק זה מתרחשת לאחר סדרת הטלוויזיה אבל לפני הסרט "אלאדין ומלך הגנבים".
יעלה אביטל
יעלה אביטל (נולדה ב-1978) היא זמרת סופרן ישראלית.
חייה.
לימודים.
אביטל נולדה בירושלים החלה את עיסוקה בשירה בגיל שמונה, במקהלת הילדים אנקור, כחברה הצעירה ביותר במקהלה. על אף גילה הצעיר השתתפה במסעות המקהלה לחו"ל ואף הופיעה לעיתים בשירת סולו. לימודי סולפג' ופיתוח קול במסגרת המקהלה יצרו לאביטל תשתית איתנה לקראת קריירה של זמרת בעתיד. במקביל לשירה במקהלה, למדה נגינה בפסנתר. לאחר סיום לימודיה באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, המשיכה לאקדמיה הגבוהה למוזיקה במיינץ שבגרמניה. מורותיה היו מרינה לויט ומרים מלצר.
קריירה.