בגיל 17, בעידוד אביה שהאמין שהשכלה היא המפתח לחופש, היא עקרה ללוס אנג'לס, שם סיימה תואר ראשון. ב-1962, בגיל 18, היא נישאה למחזאי אד בולינס. במהלך שלוש וחצי שנות הנישואים, עזבה פארקר את בולינס מספר פעמים, אך תמיד הוא מצא אותה והיא חזרה אליו, עד שהזוג נפרד סופית ב-1966. בריאיון לרדיו ב-1975, סיפרה פארקר שבולינס היה מכה אותה, והיא פחדה שהוא יהרוג אותה. במהלך נישואיהם, עבר הזוג לעיר אוקלנד, ולאחר פרידתם פארקר המשיכה בלימודי תואר שני והחלה לעשות אקטיביזם ולכתוב שירה. ב-1966 נישאה שוב, ואף התגרשה מהסופר רוברט פ. פארקר, והחליטה שנישואים הם "לא הדבר שלה".
בשנות ה-60 המאוחרות פארקר החלה להזדהות כלסבית. כבר בילדותה - בין גילאי 11-17 - הייתה לה מערכת יחסים רומנטית עם ילדה אחרת, אך כשהוריה גילו והענישו אותה, זה שכנע אותה להתכחש למשיכתה לנשים, עד שהחלה באקטיביזם במאבקי שחרור למיניהם, ואף הייתה לה מערכת יחסים עם אישה, והחליטה לצאת מן הארון.
את הקראת שירתה הפומבית הראשונה עשתה פארקר ב-1963, ועד 1968 כבר הייתה משוררת מקובלת במרחבים אקטיביסטים של נשים - לסביות, פמיניסטיות, ושחורות. נושאי שיריה כללו את מלחמת וייטנאם, זכויות האזרח, גזענות, זכויות נשים ועוד. מה שייחד אותה בתור משוררת היה שהיא לא רק פרסמה את שיריה בכתב, ולא רק הקריאה אותם באירועי חתימה, אלא נתנה בקריאתה מופע, ולכן נחשבה גם למופיעה בימתית. ספרה הראשון, "ילדה של עצמי" (באנגלית: Child of Myself) יצא ב-1972.
קהל קוראיה המשיך לגדול במשך שנות ה-70, והיא המשיכה לפרסם שירים, מקבצים, והקלטות שזכו לקבלה פופולרית וביקורתית נלהבת. בתוקפה זו, היא פרסמה אנתולוגיות מוקלטות בשיתוף פעולה עם ג'ודי גראן, והחלו ללמד את עבודתה בתוכניות מגדר באוניברסיטאות אמריקאיות. שיתופי פעולה נוספים שלה היו עם אודרי לורד, ונוצר בין השתיים קשר הדוק אשר נמשך על למותה של פארקר והיווה השראה לדורות המשך של משוררות ואקטיביסטיות; ועם שריל קלארק, שקראה לפארקר "הקול המוביל" של השירה הלסבית, והגדירה את שירתה של פארקר כמכוונת לעמת את הקהילות הלבנות והשחורות כאחת עם "הסכנה הכרוכה בלהיות לא-לבן, לא-זכר, ולא-הטרוסקסואל בתרבות שהיא גזענית, מיזוגנית, הומופובית, ואימפריאליסטית."
בשנות ה-70 פארקר החלה להיות פעילה בארגון הפנתרים השחורים, וב-1980 היא יסדה את המועצה המהפכנית של הנשים שחורות (באנגלית: Black Women's Revolutionary Council), וגם תרמה להקמת קולקטיב דפוס הנשים (Women's Press Collective), בנוסף לפעילות שוטפת במגוון ארגונים להט"בים. מ-1978 ועד 1987 היא עבדה במרכז לבריאות האישה באוקלנד כרכזת רפואית.
פארקר נפטרה מסרטן השד ב-1989, בגיל 45. היא הותירה אחריה שתי בנות ואת בת זוגה לחיים, מרטי דנהם.
סגנון.
פארקר התעקשה על שימוש בעגה מדוברת של הקהילות מתוכן כתבה, כמו זו של שחורים דרומיים משכונות עוני. דבר זה לעיתים גרם למבקרי שירה לבטל את עבודתה, מה שעיכב במשהו את קבלת יצירותיה להיכלי האקדמיה, אך עם הזמן דווקא סגנון זה גרם לה להיחשב למשוררת עממית (folk) בולטת בזמנה, ולבסוף הפכה לחלק מהקאנון הספרותי של לימודים שחורים ולימודי מגדר.
שירתה נטתה לנושאים אוטוביוגרפיים, והיא התייחסה רבות לאירועים מילדותה, לאלימות בנישואיה, לסקס לסבי, ולמאבקי שחרור. היא עשתה הרבה "קולינג אאוט" (calling out - נזיפה פוליטית ו/או קריאה לסדר) בו מתחה ביקורת קשה גם על הקהילות שלה, והזהירה בפני תוצאות אישיות וחברתיות להתעלמות מהבעיות שהעלתה, שכללו אלימות כלפי נשים, נורמליזציה של אנשים להט"בים, והסתפקות בזכויות פורמליות לשחורים (כמו גישה לקלפי, ללא שינוי מהותי בממסד שגרם לאפליה בזכויות בחירה מלכתחילה).
עם זאת, יש גם הרבה הומור בשיריה, והיא ידועה בשל שימוש ב"פאנצ'ליין" - שורת מחץ, כמו בבדיחה. הפאנצ'ליין לפעמים היה הומוריסטי, אך לפעמים פשוט העביר מסר רגשי חד ומיידי.
יצירות משמעותיות.
שני שירים של פארקר שמייצגים את עמדותיה הרדיקליות ואשר מבטאים נושאים שהיו בזמנה מושתקים במיוחד הם "איפה תהיו" שהיא הופיעה איתו בשיתוף עם היוצרת נדרה ג'ונסון, ו-"Womanslaughter", אשר פורסם ב-1976. השיר נכתב כתגובה לרציחת אחותה הבוגרת על ידי בן זוגה, כאשר הלה ריצה עונש של שנה בלבד בתוכנית שחרור-עבודה בגין הרצח.
היא ממשיכה בתיאור ש"הם יבואו" באופן מקצועי - להוציא קווירים ממגורים ומעבודות, באופנים נורמטיביים, ושה"נגעים" יילקחו לשיקום על ידי רופאים בחלוקים. כלומר, שהפחד העיקרי לא אמור להיות מארגונים שחורטים על דגלם את שנאת האחר, אלא מההגמוניה שלא מאפשרת לשונה להתקיים.
מורשת.
פט פארקר נחשבת למשוררת מובילה בתחומי לימודים קווירים, פמיניזם ואקטיביזם שחור. נקראו על שמה בניינים רבים, כמו ספריה עירונית בניו יורק, מרכז קהילתי בשיקגו, וכן תוכניות מלגה ללימודי נשים באוניברסיטאות.
הפיגוע החנפי בוושינגטון (1977)
משוואת ריינולדס
משוואת ריינולדס היא משוואה דיפרנציאלית חלקית המתארת את פילוג הלחץ בשכבות דקות של זורם צמיג במכניקת הזורמים. המשוואה פותחה לראשונה על ידי אוסבורן ריינולדס ב-1886. ניתן להשתמש במשוואת ריינולדס כמעט לכל סוג של מסוב בו שני החלקים המוצקים מופרדים על ידי נוזל או גז.
המשוואה הכללית.
עבור המקרה במתואר בתמונה משמאל משוואת ריינולדס היא:
formula_1
כאשר:
משמעות איברי המשוואה.
הרחבת איבר הזרימה עקב גזירה.
formula_24
פתרון משוואה זו אינו משימה קלה, אך בגאומטריות פשוטות משוואה זו ניתנת לפתרון אנליטי.
דוגמה לפתרון אנליטי.
בדוגמה הבאה ישנן שתי פלטות, התחתונה נעה בכיוון ציר formula_4 במהירות קבועה והעליונה סטטית אך בשיפוע.
הנחות לפתרון הבעיה.
עבור הנחות אלו משוואת ריינולדס מצטמצמת לצורה הבאה:
formula_33
פרופיל המשטח העליון הוא:
formula_34
בידיעת פרופיל המשטח העליון ניתן למצוא את פילוג הלחץ בצורה אנליטית. הפתרון הוא:
formula_35
כאשר formula_36 הם קבועי האינטגרציה.
בארץ' (הונגריה)
בארץ' (בהונגרית: Barcs) היא עיר במחוז שומוג' בהונגריה. העיר מוקפת בפארק הלאומי של דנובה-דראווה . פירוש שם העיר בהונגרית הוא "מרגמה".
היסטוריה.
בארץ' מוזכרת לראשונה במסמכים היסטוריים שנכתבו בין השנים 1389–1417. הטירה שבמקום מוזכרת לראשונה במסמכים משנת 1460. בעלי האדמות באזור באותה תקופה היו אצילים מקומיים. ב-1480 נפטר בעל האדמות בלא להותיר יורשים, ואדמות היישוב הועברו לבית המלוכה ההונגרי, אשר העניק אותן למשפחת אצולה אחרת. מסמכי מיסוי משנת 1500 מעידים על שינוי נוסף של הבעלות על הקרקע ועל העברתה לידי משפחת אצולה אחרת. באמצע המאה ה-16 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית וממפקד אוכלוסין ומיסוי שביצעו פקידי האימפריה ב-1566 עלה כי ביישוב יש 46 בתים. בשנת 1664 נכבש האזור שוב על ידי הונגריה. בקרבות שהתחוללו בעת הכיבוש, נשרפה הטירה המקומית.
במרידות אביב העמים של 1848 כבשו את בארץ' מורדים קרואטים למשך מספר שבועות, עד שהובסו על ידי כוחות האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1857 חרבו חלקים גדולים של העיירה בשריפה.
הבניין העתיק ביותר הקיים ביישוב כיום, להוציא הטירה, הוא בניין בסגנון נאו-קלאסי מתחילת המאה ה-19, שבמקור יועד לשמש כמחסן סחורות שהועברו על הנהר דראווה. הוא נחשב בית היסטורי על פי חוק.
בתחילת המאה ה-20 חיו בעיירה כ-6,500 תושבים, כשני שלישים מהם הונגרים, כרבע מהם גרמנים, וכן מאות יהודים ומאות קרואטים. כ-80% מתושבי העיירה היו קתולים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בארץ' בשטח יוגוסלביה. בשנת 1928 הוענק לה מעמד של עיר.
קהילה יהודית.
ב-1941 חיו בעיר כ-300 יהודים מתוך כ-7,000 תושביה. רוב היהודים היו סוחרים ובעלי מלאכה, והקהילה היהודית השתייכה לזרם הנאולוגי. בתקופת מלחמת העולם השנייה גויסו גברים יהודים רבים מהעיר לשרות העבודה.
בשנת 1944 חיו בעיר 284 יהודים ובאפריל של אותה שנה הוקם גטו בעיר ויהודי האזור נכלאו בו, וכן 1,580 יהודים ממחוזות ומיישובים הונגריים סמוכים. במאי גורשו יהודים אלה לאושוויץ.
תוכנית ארזים
תוכנית ארזים היא מסלול הכשרה ושירות בצה"ל, שמטרתו שיבוץ מצטיינים בעלי יכולות מנהיגותיות באזורי המחקר הטכנולוגי-מתמטי באגף המודיעין ובאגף התקשוב וההגנה בסייבר. בתחילת המסלול, לומדים חניכי התוכנית תואר ראשון דו חוגי במתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב, ואז משרתים כ-6 שנים באזורי מחקר מתמטי וטכנולוגי שבאגפים אלה. ההכשרה בתוכנית, אשר אורכת כשלוש שנים, כוללת בנוסף לתואר הראשון גם קורס קצינים, וכן קורס הכשרה של חיל המודיעין או של חטיבת ההגנה בסייבר.
תוכנית ארזים נחשבת לאחת התוכניות היוקרתיות ביותר שמציע צה"ל.
מסלול ההכשרה.
ההכשרה ברובה מתקיימת באוניברסיטת תל אביב כאשר כל שכר הלימוד של התואר האקדמי הוא במימון של צה"ל.
חניכי התוכנית עוברים הכשרה בתחומי האקדמיה, המודיעין וטכנולוגיה. הם לומדים לתואר ראשון במסלול דו-חוגי משולב באוניברסיטת תל אביב וזוכים לחניכה אישית לאורך כל תקופת ההכשרה ולתכני העשרה אקדמיים, מקצועיים, אישיותיים ופיקודיים שיסייעו להם בהמשך השירות. על אף שתואר זה אורך לרוב שלוש שנים, חניכי התוכנית מסיימים אותו בהיקפו המלא רק בשנתיים.
לאחר מכן, חניכי ארזים מקבלים הכשרה צבאית ומודיעינית המותאמת לתפקידם העתידי: קורסים במקצועות מודיעין, הנפרשים על פני סדנת קיץ בין שתי שנות הלימודים, טירונות בסיסית (רובאי 02), קורס קצינים בבה"ד 1 שלאחריו מקבלים דרגת סגן. לבסוף, הם עוברים הכשרה מקצועית ואינטנסיבית האורכת בין שלושה חודשים לחצי שנה.
לאחר ההכשרה.