יצירותיו הפיסוליות הידועות העיקריות הן: שערי הברונזה של קתדרלת פיזה (1180; נהרסו בשריפה של 1595), שערי קתדרלת מונריאלה שליד פלרמו בסיציליה (1186), שער סאן ראניירי (San Ranieri) בטרנספט הימני של הקתדרלה של פיזה (אחרי 1186).
ביוגרפיה של בונאנו פיזאנו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר".
נסיכות האליץ'-וולין
נסיכות האליץ'-וולין (ברוסית: Галицко-Волынское княжество, בלטינית: Regnum Galiciae et Lodomeriae, Regnum Rusiae) הנסיכות הרוסית שלאחר התפרקות רוס של קייב הייתה הנסיכות החזקה בדרום רוסיה במהלך המאה ה-13 ועד לסוף של המאה ה-14.
הנסיכות הייתה הנסיכות הגדולה בין הנסיכויות הרוסיות. הייתה לה מדיניות אקטיבית במרכז אירופה בהתייחס לפולין, הונגריה, הקומנים ובתקופה מאוחרת יותר לאורדת הזהב וליטא.
היסטוריה.
עוד במאה ה-6 וה-7 השטח היה מאוכלס על ידי העמים הסלאבים. קיימת הערכה שבמהלך שנות ה-60 של המאה ה-10 השטח סופח לרוס של קייב על ידי סוויאטוסלב, נסיך קייב, אך לאחר מותו בשנת 972 הועבר לשליטת פולין. במהלך השנים 981–992 השטח חזר לרוס של קייב לאחר מערכות צבאיות בראשות ולדימיר הראשון, נסיך קייב. בשנת 1012 בולסלאב הראשון, דוכס פולין כבש חלק גדול של השטח. במהלך השנים 1030–1031 יארוסלאב הראשון, נסיך קייב החזיר את השליטה לידיו ועם פולין נחתם חוזה שלום. במהלך המאה ה-11 התפתחו באזור וולין ערים חדשות ודרכם רוס של קייב ניהלה את המסחר עם אירופה. עיר הבירה של האזור הייתה עיר לודמיר. עם הזמן גם באזור גליציה התפתחו ערים ובהם בתי המלאכה ובתי מסחר. במהלך המאה ה-12 התפתחו שתי נסיכויות (וולין והאליץ') שהיו חלק של רוס של קייב והיו בשליטת נסיכים משושלת רוריק.
בשנת 1199 הנסיכויות התאחדו לנסיכות חזקה אחד תחת נסיך רומן בן מסטיסלאב. בשנת 1204 הוא אף כבש את קייב וקיבל על עצמו תואר נסיך קייב. בשנים 1202 ו-1204 הוא ניהל מערכה מוצלחת נגד הקומנים. הוא נפטר במהלך הקרב נגד הפולנים בשנת 1205. לאחר מותו הנסיכות נכנסה לתקופת בעיות שלטוניות. באזור גליציה היה מאבק בין הנסיכים השונים ומלך הונגריה שניסה להשתלט על השטח. אזור וולין התפרק למספר נסיכויות קטנות שהיו תחת השפעה פולנית חזקה. רק בשנת 1238 נסיך דנייל, בן של רומן הצליח לאחד מחדש את הנסיכות הגדולה. הוא שיתף בשלטון את האח הצעיר שישב בלודמיר והוא בעצמו בחר את האליץ' כבירתו.
בשנת 1240 כוחות של האימפריה המונגולית כבשו את קייב ובהמשך פלשו לשטחי ליבה של הנסיכות. הכוחות בהנהגת הנסיך דנייל התקשו לעמוד מול המונגולים. יתרה מכך, פולין והונגריה ניצלו את חולשתו ופלשו לשטח הנסיכות. לקראת שנת 1245 דנייל הצליח לייצב את השלטון מחדש, אך נאלץ להכיר בעליונות של חאן האימפריה המונגולית. במטרה להשתחרר מתלות זו הוא ארגן קואליציה עם פולין, הונגריה והמסדר הטבטוני. בשנת 1254 בעיר דרוהיצ'ין הוא הוכתר למלך גליציה מטעם האפיפיור ואף היו סיכומים על אגרון מסע הצלב נגד המונגולים. בסופו של דבר מסע הצלב לא התחיל ומלך דנייל היה צריך להתמודד עם המונגולים בכוחות עצמו. מערכה בשנים 1254–1257 הייתה מוצלחת אך בסופו של דבר כוחות המונגולים בשנת 1258 נחלו מספר הצלחות ואף הכריחו את דנייל להרוס מספר מבצרי גבול. בשנת 1264 הוא נפטר ללא סיום שחרור הנסיכות מהתלות במונגולים.
לאחר מותו הנסיכות נשארה מאוחדת אך תוך ניהול מאבקים אין-סופיים עם פולין, הונגריה, ליטא ואורדת הזהב. בשנת 1323 הנסיכים אחרונים משושלת רוריק נהרגו בקרב. הנסיך החדש, יורי השני סיים את מאבק נגד אורדת הזהב ואף השתתף בפשיטה משותפת נגד פולין. במדיניות החוץ הוא התבסס על היחסים הטובים עם ליטא והמסדר הטבטוני וניהל מערכות צבאיות נגד פולין והונגריה. במדיניות פנים הוא תמך בפיתוח הערים ומסחר תוך הגבלת זכויות האצולה. ייתכן וזה הייתה הסיבה לכך שהוא הורעל בשנת 1340. לאחר מותו, הנסיכות חולקה למספר נחלות. ליטא ופולין ניהלו מאבקים צבאיים לצורך השתלטות על השטח. בסופו של דבר, לקראת שנת 1392 גליציה הועברה לפולין, וולין הועברה לליטא והנסיכות המאוחדת הפסיקה את קיומה.
ארבע מאות המלקות
טיטוגרד
מועדון הכדורגל ברנלי
מודוס טולנס
מודוס טוֹלֶנְס (Modus tollens), בלוגיקה, הוא כלל ההיסק שמאפשר להסיק משני הנתונים הבאים:
את המסקנה הבאה:
במילים פשוטות, אם קיים תנאי מסוים כדי שדבר מה יהיה נכון, וידוע שהדבר שגוי, הרי שהתנאי לא מתקיים (כי אילו היה התנאי מתקיים אזי הדבר היה נכון).
לדוגמה, נניח את שתי ההנחות הבאות:
מכאן נסיק את המסקנה:
חשוב להדגיש שאף אחד מהמשפטים לא בהכרח נכון, אך במידה שהם נכונים, המסקנה "יעקב אינו עורב" תנבע מהם. הלוגיקה מאפשרת הסקת מסקנות מהנחות יסוד, בלי קשר לנכונותן.
הוכחה.
עקרון זה מוכח על ידי עקרון הקונטרה פוזיטיב (formula_4), ומעקרון מודוס פוננס, שקובע שמרגע שקיימת גרירה formula_5, והרישא formula_6 אמת, אז גם הסיפא formula_7 אמת:
היות שנתון formula_1 ועל פי הקונטרה פוזיטיב, מתקיים formula_9, ובתוספת formula_10 ועל פי עקרון המודוס פוננס, הסיפא formula_11 מתקיימת – כך שעקרון המודוס טולנס מתקיים.
הומו גאורגיקוס
הומו גאורגיקוס (שם מדעי: "Homo georgicus"; "הומו" מלטינית - "אדם", "גאורגיקוס" ממדינת גאורגיה) הוא מין נכחד מן הסוג אדם שהוגדר על מנת לייצג מספר גולגולות וחלקי שלד מאובנים שנחשפו החל משנת 1991 בדמניסי שבגאורגיה על ידי הפלאונטולוג הגיאורגי דויד לורדקיפנידזה וצוות בינלאומי.
מאובנים אלו מתוארכים בשיטות רדיומטריות לגיל של כ-1.8 מיליון שנה לפני זמננו, אשר הופך אותם למאובני האדם העתיקים ביותר שנמצאו אי-פעם מחוץ לאפריקה. נפח המוח הקטן של גאורגיקוס, כמו גם שאר תכונות הגולגולת והשלד שלו וכלי האבן הפרימיטיבים שהתגלו איתו, מציבים אותו כמאובן מעבר בין הומו הביליס להומו ארקטוס, אבל גילו ומיקומו הגאוגרפי ערערו את התאוריות המקובלות בפלאואנתרופולוגיה לגבי ההגירה הראשונה של האדם מאפריקה, ומצביעים על תפקיד חשוב יותר לאירואסיה ממה שהיה מקובל עד אז באבולוציה המוקדמת של סוג האדם.
ישנם חילוקי דעות בקרב החוקרים בתחום אם גאורגיקוס זכאי להיחשב כמין בפני עצמו, ואם לא, האם יש לכלול אותו במין הביליס, ארקטוס או הומו ארגסטר.
גילוי.
באתר דמניסי כפר ומצודה חרבים מימי הביניים, שארכאולוגים חפרו בהם מאז שנות ה-30 של המאה ה-20. הממצא הפרהיסטורי הראשון במקום התגלה ב-1983: עצמות מאובנות של מין קרנף נכחד, ובעקבותיו הוחל גם בחפירות פלאונטולוגיות על ידי צוות בראשות דויד לורדקיפנידזה ממוזאון המדינה של גאורגיה. ב-1984 חפירות אלה העלו לראשונה כלי אבן פרימיטיביים שהעידו על מציאותם של בני-אדם קדמונים.
המאובן ההומיניני הראשון באתר התגלה ב-1991: לסת תחתונה שנמצאה מתחת לשלד של טיגריס שנחרבי. הלסת סווגה למין הומו ארקטוס ותוארכה לגיל של 1.6 מיליון שנה, מוקדם מן השרידים ההומינינים העתיקים ביותר שהיו ידועים עד אז מחוץ לאפריקה - כלי אבן (אך לא מאובנים) בני כ-1.2 עד 1.5 מיליון שנה מאתר תל עובדיה בישראל - ואולם תארוך זה התקבל בתחילה בספקנות.
בשנת 1999 התגלו, במרחק כמה מטרים בלבד מהמקום בו התגלתה הלסת, שתי גולגולות, אחת מהן הידועה בסימון הקטלוגי D2280 שלמה כמעט לגמרי, ונפח המוח שלה היה נמוך באופן מפתיע בשביל מאובני ארקטוס: 780 סמ"ק. השנייה, המסומנת D2282, הכילה את קופסת הגולגולת בנוסף לחלקי פנים ולסת, ונפח המוח שלה היה נמוך אפילו יותר: 650 סמ"ק. בנוסף התאפשר תיארוך רדיומטרי מדויק יותר בזכות שכבת אבן בזלת געשית שהתגלתה מעט מתחת למאובנים (כלומר מעט קדומה מהם) ותוארכה בשיטת ארגון-ארגון לגיל של 1.85 מיליון שנה. כמו כן בוצע תיארוך פלאומגנטי שנתן תוצאה בלתי-תלויה של 1.76 מיליון שנה, ותיארוך פלאוביולוגי באמצעות מיני בעלי חיים מאובנים הידועים מאתרים אחרים כבני 1.6 עד שני מיליון שנה. תודות לכך גילם של מאובני דמניסי ידוע בדיוק טוב ובאמינות גבוהה מאוד.
בשנת 2000 נחשפה באתר לסת תחתונה (D2600) מפתיעה בגודלה. ב-2001 נחשפה במקום גולגולת מושלמת D2700, ונפח המוח שלה קטן אף יותר משל הגולגולות הקודמות: כ-600 סמ"ק בלבד, פחות ממחצית מנפח המוח של אדם מודרני ובדרך כלל נחשב על הגבול המפריד בין סוג האדם לקופי אדם ולאוסטרלופיתקנים. לסת תחתונה (D2635) שנמצאה בסמוך ב-2002 תואמת גולגולת זו בדיוק וכנראה שייכת לאותו הפרט.
בשנת 2002 הציעו חופרי האתר, כולל לורדקיפנידזה עצמו, לסווג את מאובני האתר למין משלהם, הומו גאורגיקוס, במאמר מדעי רשמי. ברם, כיום לורדקיפנידזה ומרבית שאר חופרי האתר מעדיפים לסווג אותם כהומו ארקטוס.
מאובני אדם נוספים התגלו מאז באתר, כולל גולגולת חלקית המסומנת D3444 ולסת תחתונה D3900, שתיהן שייכות לאותו פרט קשיש החסר את כל שיניו.