המבנה של הצלולוז נחקר בטכניקות כמו מיקרוסקופ אלקטרונים חודר (Transmission Electron Microscope, TEM), מיקרוסקופ אלקטרונים סורק (Scanning Electron Microscope, SEM), מיקרוסקופ כוח אטומי (Atomic Force Microscope,AFM), פיזור ועקיפה של קרני רנטגן ותהודה מגנטית גרעינית (NMR,(Nuclear Magnetic Resonance. בעזרת השילוב של טכניקות אלו נמצא כי רוחבן הממוצע של המיקרופיברילות נע בין 5–20 ננומטר ואורכן נע בטווח רחב שבין עשרות ננומטרים ועד למיקרומטרים בודדים. את אורכן המדויק של המיקרופיברילות קשה מאוד לקבוע, זאת בעקבות המבנה הסבוך שלהן, ועקב הקושי לזהות את 2 הקצוות של כל מיקרופיברילה בודדת.
ננוצלולוז המצוי בתרחיף אינו תמיד הומוגני, ולעיתים רכיביו מצויים במבנים שונים כמו צברים של ננופיברילות.
שימושים.
התכונות המגוונות של הננוצלולוז (תכונות מכניות, סידור בשכבות, צמיגות ועוד) מייעדות את החומר למגוון רחב של שימושים.
נייר וקרטון.
עקב עלותו הזולה ובזכות תכונותיו כחומר דק, חזק וגמיש קיים פוטנציאל ליישום של ננוצלולוז בתחום של ייצור נייר וקרטון. ננוצלולוז יכול לחזק את הקשרים שבין הסיבים, ובכך לחזק את מוצרי הנייר השונים. בנוסף, ננוצלולוז יכול לשמש כחסם עבור ניירות עמידות לשמן וכחומר סופח יבש או נוזלי.
יצירת חומרים מרוכבים.
התכונות של הננוצלולוז מאפשרות להשתמש בו כחומר מחזק גם למוצרי פלסטיק. נמצא כי ננוצלולוז משפר את התכונות המכניות של מוצרים רבים כמו שרפים תרמוסטים, תווכים מבסיס של עמילן, לטקס (גומי טבעי) וסיבים סינתטיים.
מזון.
השימוש בג'ל ננוצלולוז בתחום המזון זוכה להתעניינות רבה בזכות התכונות הראולוגיות של החומר. חומר זה משמש כתחליף דל קלורי לתוספים פחמימתיים המשמשים לעיבוי, כבסיס של חומרי טעם וכמייצבים במגוון מוצרי מזון. חומר זה שימושי לייצור של מרקים, רטבים, מילויים, אפיפיות, צ'יפס, פודינג ועוד.
שימושים רפואיים, פרמקולוגים וקוסמטיים.
ישנם מספר שימושים פוטנציאלים בננוצלולוז עבור תחום הרפואה והקוסמטיקה. חומר זה יכול לשמש כאירוג'ל סופח נוזלים (בפדים, טמפונים, תחבושות וחיתולים), כחומר ציפוי עבור מוצרי קוסמטיקה שונים, כשכבת חסם אנטימיקרוביאלית, כחומר מוצק בטבלייה שנועדה לטיפול בבעיות מעיים, כאבקה בלתי פעילה בתרכובת תרופתית, כמרכיב של פילטר לתאי דם במהלך עירוי דם ועוד.
שימושים נוספים.
מכיוון שננוצלולוז הוא חומר מוליך חשמל, ניתן לעשות בו שימוש כמרכיב של רכיבי מחשב או חומר לחיזוק ממברנה של רמקולים וחומרים מוליכים נוספים. בנוסף, בזכות היותו חומר קל משקל וחזק מאוד, חומר זה יכול לשמש כחומר להרכבת רהיטים ואף לשמש לאמצעי לחימה כמרכיב להכנת שריון וזכוכית משוריינת.
מאיר ברנד (מחנך)
מאיר ברנד (אורבן) (6 ביולי 1911 - 31 במאי 1963) היה מורה ומחנך ישראלי.
ביוגרפיה.
ברנד נולד ב-1911 בעיר קולו שבפולין לנתן בן יוסף זאב ואסתר בת מרדכי בלום, בבית ציוני. רכש את השכלתו התיכונית בגימנסיה העברית של קולו.
בשנת 1934 סיים את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת ננסי שבצרפת והוסמך לאגרונום ומהנדס מים. היה פעיל בארגוני נוער ציוניים, בקרן הקיימת לישראל ובהסתדרות הציונית החדשה. בשנת 1938 נשא לאשה את חיה בת יעקב פצנובסקי ופלה לבית ז'פקוביץ. סבה יוסף פצנובסקי מפיוטרקוב היה ענק בתורה וכתב את הספרים פרדס יוסף בהם פירש את חומשי התורה, כיום ספרים אלו ידועים ומבוקשים בין הקהילות החרדיות בארץ ובעולם. פצנובסקי היה נצר לרבנים מפורסמים ביניהם הרב מליסא והחכם צבי.
בין השנים 1936–1939 ביקר ברנד בארץ ישראל לצורך ארגון עלייה של מעפילים.
בשנת 1939 בחודש אוקטובר, חודשים ספורים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, הצליחו ברנד ורעייתו להימלט מהמלחמה ולהגיע בעור שיניהם לארץ ישראל. אחיו, אהרן בראנד, עלה גם הוא.
בשנים 1939–1948 שימש מורה ומחנך במספר בתי-ספר בירושלים, והאחרון ביניהם היה בית הספר "מעלה". במהלך שנים אלו פעל במסגרת "ההגנה", ובמהלך מלחמת העצמאות היה בין מהלוחמים שהגנו על ירושלים ועשה רבות למען הנצורים בעיר העתיקה.
ברנד היה פעיל בתנועת הצופים והנהיג את שבט "משואות" של עדת הצופים לאחר נפילתו של עמנואל מידב בהגנה על הרובע היהודי.
בשנת 1949 החל ללמד ולנהל ברמת גן על פי הזמנתו של ד"ר אלימלך רימלט, שהיה ממונה על החינוך בעיר. בשנת 1952 מונה על ידי שר החינוך בן-ציון דינור כחבר בוועד החינוך של ממשלת ישראל. בשנים 1949–1952 ניהל את בית הספר "יהלום", ובשנים 1952–1962 ניהל את בית הספר "המתמיד". במהלך שנים אלו לימד את מקצוע הביולוגיה בתיכון אהל שם. בשנים 1955–1963 נבחר ויצג את מורי ישראל מהמחנה הלאומי במרכז הסתדרות המורים וייצג את מורי ישראל בכנסים בינלאומיים בארץ ובעולם.
הוא כתב בעיתונים "חרות", "הבוקר" ו"הארץ" וכן בביטאון המורים "הד החינוך".
מאיר ברנד נפטר ב-31 במאי 1963, בגיל 52. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
בעת פטירתו השאיר אשה, שני בנים ובת. שנים מנכדיו הקרואים על שמו: מאיר ברנד, לשעבר מנכ"ל גוגל ישראל וכיום סמנכ"ל בחברת גוגל העולמית, ומאיר אורנשטין, שעומד בראש מפעלות חינוך וחברה.
בנו מרדי כתב ספר לזכרו בשם "אני ממשיך תפילתך". בספר כתב אחד מתלמידיו: "התלמידים פחדו אבל אהבו והעריצו את ברנד. הוא חינך את תלמידיו לנימוסים, לכבוד לזולת, להתנהגות נאותה – ערכים שהיו חלק בלתי נפרד מאישיותו".
אנדרטת האוניה ארינפורה
ניק רוטוויל
אריק קורן
אריק קורן (1931 - 12 באוקטובר 2017) היה צייר ישראלי שהתמחה בעבודות פרסקו, אמנות ציורי הקיר.
חייו.
קורן נולד ב-1931 בבלארוס שהייתה אז בשטח פולין ובגיל 5 עלה עם הוריו לארץ ישראל. המשפחה התיישבה בקיבוץ אשדות יעקב שהוקם שלוש שנים קודם לכן. כאן גם נולד אחיו הצעיר - יוחאי, שנפל בגיל 27 ביום הראשון של מלחמת ששת הימים והותיר אחריו אשה ושני ילדים. בנעוריו (כנראה ב-1941) למד אצל הצייר יחזקאל שטרייכמן, לימים חתן פרס ישראל לציור, שהתגורר בקיבוץ אשדות יעקב באותה עת. הכשרה נוספת קיבל מאמנים ישראלים נוספים ובהם אליהו בילס (שגם אצר את תערוכתו הראשונה ב-1957 בגלריה צ'מרינסקי בתל אביב), מרסל ינקו, פרלי פלציג ודב פייגין והפך בעצמו למורה במוסדות שונים. את הכשרתו כאמן ציורי קיר (פרסקו) רכש הודות למלגה מיוחדת שקיבל מקרן אמריקה-ישראל, באקדמיה לאמנויות של ונציה.
ב"בית הצנחן" שבקיבוץ מעגן יצר ציור קיר לזכר הצנחנים שנפלו במלחמות ישראל, וב-1963 השלים את יצירתו המוכרת ביותר: עיטורי הפתחים במגדל השעון ביפו. במקור תכנן קורן חלונות ויטראז' המתארים את תולדות העיר יפו והמיתולוגיות הקשורות בה. בעקבות צמצום התקציב לפרויקט את מקום הזכוכית תפסה עבודת מתכת שבוצעה במסגריה של אשדות יעקב. באותה תקופה עיצב מחיצה לבית הכנסת בקיבוץ עין הנצי"ב.
עבודות קיר נוספות שיצר קורן פזורות בכל רחבי הארץ כשכמה מהן מרוכזות בבנייניה המקוריים של מכללת אוהלו שעל שפת הכנרת. עבודת הקיר הגדולה ביותר שלו מעטרת את חזית "בית קרפ" - בית התרבות של קיבוץ אשדות יעקב איחוד (אדריכל הבניין היה יעקב רכטר). בעבודה זו תיאר תמונות מחיי הקיבוץ.
בשנות ה-60 עזב את הקיבוץ והתגורר עד לפטירתו ב-2017 בכפר סבא.
מוזס אלכסנדר
מוזס אלכסנדר (באנגלית: Moses Alexander; ) היה היהודי הראשון שנבחר לכהונת מושל מדינה בארצות הברית (איידהו). קודם לכן כיהן כראש עיריית בויסי, בירת איידהו ולפני כן היה ראש עיריית צ'יליקוט, מיזורי.
קורות חיים.
אלכסנדר נולד ב-1853 בעיר אובריגהיים ("Obrigheim") שבממלכת בוואריה, כיום מדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה, למשפחה יהודית, נתן ואמה אלכסנדר. בגיל 14 היגר לבדו לניו יורק וחי בה במשך שנה בבית אחותו הגדולה. בן 15 עבר לעיירה צ'יליקוט שבמיזורי, גר אצל דודנו ועבד בחנות הבגדים שלו. ב-1874, בגיל 21 הפך לשותף בחנות. כעבור שנתיים, בדצמבר 1876 נישא להלנה לבית הדוויג קסטנר (1853 - 1949), מהגרת נוצרייה מגרמניה, אשר התגיירה למענו.
ראש עיריית צ'יליקוט, מיזורי.
משהתבסס כלכלית נכנס אלכסנדר גם לפוליטיקה, הצטרף אל המפלגה הדמוקרטית והיה למנהיג הליברלים בתוכה, בעיירתו. הוא נבחר למועצת העיר ב-1886 וכעבור שנה, בגיל 34 נבחר לראשות עיריית צ'יליקוט. ארבע שנים אחר כך, ב-1891 עזב את העיירה, ובאופן זמני גם את אשתו וארבעת ילדיהם, מתוך כוונה להגיע לאלסקה. הוא גילה כאן ראיית נולד ראויה לציון, באשר באותה עת "הבהלה לזהב" של אלסקה הייתה עדיין חבויה שש שנים בעתיד (זהב קלונדייק התגלה רק ב-1897). מכל מקום, אלכסנדר כלל לא הגיע לאלסקה, אלא נעצר בדרך בבויסי איידהו והשתקע בה וב-1892 הביא אליו לבויסי גם את משפחתו.
ראש עיריית בויסי, איידהו ופעיל יהודי.
בבויסי, פתח אלכסנדר בתוך זמן קצר מספר חנויות בגדים וכשכבר הייתה לו רשת שלמה של חנויות בגדים, בשלוש מדינות שונות בארצות הברית (מיזורי, איידהו ואורגון), הוא חזר לעבודה הציבורית.
הוא התרכז תחילה בקהילה היהודית הקטנה של בויסי. אלכסנדר היה זה שארגן את בנייתו של בית כנסת ראשון בעיר ובאיידהו בכלל. בית הכנסת "אהבת בית ישראל" נחנך ב-1896 וכיום הוא בית הכנסת הפעיל, העתיק ביותר בארצות הברית, ממערב לנהר המיסיסיפי. בנוסף, היות שלקהילה היהודית הקטנה בעיר לא היה רבי, אלכסנדר היה זה שמילא במידה רבה את התפקיד. הוא אף המשיך בכך במשך שנים רבות לאחר מכן.