ג'יינס תיאר את מגוון התגובות לספרו כ"מאנשים שמרגישים [הרעיונות] חשובים מאוד כל הדרך ועד לעוינות חזקה מאוד. ... כשמישהו בא ואומר שהתודעה נמצאת בהיסטוריה, אי אפשר לקבל אותה. אם [פסיכולוגים] אכן יקבלו את זה, לא תהיה להם המוטיבציה לחזור למעבדה ..."
WT Jones, סוציולוג שתואר כ"אחד המבקרים היסודיים ביותר של ג'יינס", שאל ב-1979, "מדוע, למרות חוסר הסבירות שלו, הספר [של ג'יינס] נלקח ברצינות על ידי אנשים מתחשבים ואינטליגנטיים?" ג'ונס הסכים עם ג'ינס ש"השפה שבה מתנהל הדיבור על התודעה היא מטפורית", אבל הוא סתר את הבסיס של הטיעון של ג'יינס - שהמטפורה יוצרת תודעה - בכך שטען ש"השפה (ובמיוחד המטאפורה) לא יוצרת, היא מגלה, קווי הדמיון שהשפה מסמנת". ג'ונס גם טען ששלוש "אוריינטציות קוסמולוגיות" הטיו את חשיבתו של ג'יינס: 1) "עוינות לדרווין" וברירה טבעית; 2) "כמיהה ל'דו-זוגיות אבודה'" (ג'ונס האשים את ג'ינס בטענה ש"לכולנו יהיה טוב יותר אם 'כולם' היו שוב סכיזופרנים"); 3) "רצון לנוסחה גורפת וכוללת הכל שמסבירה את כל מה שקרה". ג'ונס הגיע למסקנה ש"... אלה שחולקים את ההטיות הללו ... צפויים למצוא את הספר משכנע; מי שלא ידחה את הטיעונים [של ג'יינס] ..."
המודל הנוירולוגי ב"מקור התודעה בהתמוטטות המוח הדו-קמרי" היה השערה נוירו - מדעית רדיקלית שהתבססה על רומן מחקר באותה תקופה, בעיקר על תאוריית " המוח המפוצל " של הגזאניגה. כיום, ההשערות שלו עדיין שנויות במחלוקת לרבים בתחום. עם זאת, הרעיון הכללי יותר של "עצמי מפוצל" (לעומת " עצמי יחידתי ") מצא תמיכה ממחקרים פסיכולוגיים ונוירולוגיים, ורבים מהטיעונים ההיסטוריים המופיעים בספר נותרו נתמכים, ולא הופרכו (אם כי בשל האופי התאורטי של העבודה, ייתכן שיידרש מחקר נוסף כדי להתנסות בכמה מהרעיונות).
ביקורת מוקדמת של הפילוסוף נד בלוק טענה שג'יינס בלבל את הופעת התודעה עם הופעתו של מושג התודעה. במילים אחרות, לפי בלוק, בני האדם היו מודעים לאורך כל הדרך אך לא היה להם מושג התודעה ולכן לא דנו בו בטקסטים שלהם. דניאל דנט השיב שלדברים מסוימים, כמו כסף, בייסבול או תודעה, אי אפשר לקבל את הדבר מבלי שיהיה לו גם את הרעיון של הדבר. יתרה מכך, ניתן לטעון שבלוק פירש לא נכון את טבעו של מה שג'ינס טען שהוא בנייה חברתית.
תרגומים.
מקור התודעה בהתמוטטות התודעה הדו-קאמרית תורגם לשבע שפות זרות לפחות:
יוליה מירסקי
יוליה מירסקי (נולדה ב-20 בפברואר 1954) היא חוקרת בתחום הפסיכולוגיה של ההגירה, פרופסור מן המניין במחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה.
מירסקי נולדה בסנקט פטרבורג, רוסיה, לשרה (מגידס) ודויד מירסקי. עלתה עם משפחתה לישראל בשנת 1965. למדה לתואר ראשון, שני ושלישי בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית. בשנת 1977 סיימה תואר ראשון, ובשנת 1979 סיימה תואר שני (בפסיכולוגיה קלינית). עבודת המ.א. שלה עסקה במבחן ה"צוליגר" כמבחן במערכת מיון, ונכתבה בהדרכת ד"ר חגית בנזימן ופרופ' גרשון בן שחר. בשנת 1996 סיימה תואר שלישי. עבודת הדוקטור שלה עסקה בהסתגלות פסיכולוגית של סטודנטים עולים מברית המועצות לשעבר, ונכתבה בהדרכת ד"ר דב פרידלנדר.
מסיום לימודיה לתואר שני ועד שנת 1997 עבדה מירסקי כפסיכולוגית קלינית במסגרות שונות: בשירותי הייעוץ לסטודנט באוניברסיטה העברית, במכון סאמיט, ובתוכנית נעל"ה של משרד החינוך והסוכנות היהודית. במקביל עבדה כחוקרת במכון פאלק לחקר בריאות הנפש ומדעי ההתנהגות בג'וינט ישראל.
בין השנים 1993–1998 עבדה בנוסף כמרצה מן החוץ במספר מוסדות אקדמיים: בבית הספר לעבודה סוציאלית של אוניברסיטת תל אביב, במכון שכטר למדעי היהדות ובמכון מגיד ללימודי המשך באוניברסיטה העברית.
בשנת 1998 הצטרפה כמרצה למחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 2007 התמנתה לפרופסור חבר, ובשנת 2015 התמנתה לפרופסור מן המניין. בשנים 2011–2015 כיהנה כראש המחלקה לעבודה סוציאלית וחברת הסנאט של האוניברסיטה.
בשנת 2018 הופקדה על הקתדרה על שם מרים וסמואל המבורגר לשילוב קהילות עולים. משנת 2021 היא יו"ר-מייסדת של מרכז (בהקמה) למחקר והוראה על חיי עולים ומהגרים באוניברסיטת בן-גוריון.
מירסקי שימשה פרופסור אורח באוניברסיטת פריז בצרפת, ב בבוסטון ובאוניברסיטת קולומביה בארצות הברית.
מתגוררת ברעננה.
פעילותה המחקרית.
מאז שנות ה-80, חוקרת מירסקי היבטים פסיכולוגיים של הגירה ושל מעברים בין תרבויות.
תרומתה הייחודית לתחום היא יישום של תיאוריות פסיכודינמיות להבנת התהליכים הנפשיים העוברים על עולים ומהגרים.
כיום מתמקדת בפיתוח מיומנות בין-תרבותית בקרב אנשי מקצוע העובדים עם אוכלוסיות מגוונות מבחינה תרבותית. השתתפה בפרויקטים בינלאומיים מחקריים ויישומיים על עבודה מותאמת תרבותית (ראו בפרק "קישורים חיצוניים", סרטון על פרויקט דמו).
מירסקי פועלת במסגרות ציבוריות שונות לקידום מודעות ומיומנויות בין תרבותיות בקרב אנשי מקצוע.
יחד עם עמיתים וסטודנטים הקימה אוסף של ראיונות עם עולים, מהגרים ועקורים שעומד לרשות הציבור לצורך חינוך ומחקר.
מקדישה רבות להנחיית תלמידי מחקר מתקדמים (הנחתה יותר מ-20 סטודנטיות וסטודנטים לקראת התואר מוסמך, וקרוב ל-20 לקראת התואר דוקטור).
כתיבתה האקדמית.
מבחר ממאמריה.
מירסקי פרסמה מעל 80 מאמרים מדעיים ופרקים בספרים.
להלן מבחר מהם:
קוקיה (פירושונים)
קרסטומנסי
פרויקט אדם
פרויקט אדם (באנגלית: The Adam Project) הוא סרט פעולה-מדע בדיוני אמריקאי שבוים על ידי שון לוי ונכתב על ידי ג'ונתן טרופר, טי. אס. נולין, ג'ניפר פלאקט ומארק לוין. בסרט מככבים ראיין ריינולדס, ג'ניפר גארנר, זואי סלדנה, מארק ראפלו, קתרין קינר ו-ווקר סקובל.
הסרט עלה לשידור בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-11 במרץ 2022.
תקציר העלילה.
לאחר שהוא נוחת בטעות בשנת 2022, אדם ריד, טייס המתמחה בנסיעה בזמן, מגייס לעזרתו את עצמו בן ה-12 אל משימה להציל את העתיד ממנו הוא הגיע.
הפקה.
פיתוח וליהוק.
באוקטובר 2012, נמסר לראשונה אודות תסריט ספקולטיבי לסרט פוטנציאלי בשם "שמנו הוא אדם" (באנגלית: "Our Name Is Adam"), שנכתב על ידי טי. אס. נולין; בהמשך נמסר כי סרטי פרמאונט החלה להתעניין ברכישת זכויות הפקת הסרט, ואף נמסר על ליהוקו של טום קרוז.
ביולי 2020, נמסר כי הפקת הסרט עברה לידיה של נטפליקס, תחת בימויו של שון לוי ובכיכובו של ראיין ריינולדס. את הטיוטה האחרונה לתסריט כתב ג'ונתן טרופר, על בסיס טיוטות קודמות של נולין, ג'ניפר פלאקט ומארק לוין. בנובמבר 2020, נמסר על ליהוקם של ג'ניפר גארנר, זואי סלדנה, מארק ראפלו, קתרין קינר, אלכס מלרי ג'וניור ו-ווקר סקובל.
צילומים.
הצילומים החלו בנובמבר 2020 בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה; והסתיימו במרץ 2021.
מוזיקה.
על הלחנת המוזיקה עבור הסרט היה אמון המלחין רוב סימונסן.
שידור.
הסרט עלה לשידור בשירות הזרמת המדיה של "נטפליקס" ב-11 במרץ 2022.
שנות ה-90 (סדרת טלוויזיה)
שנות ה-90 היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת קומדיית מצבים, העוסקת בקורות משפחתו של שלום אסייג ומציגה בצורה קומית-עדתית את החברה שאפיינה את ישראל בשנות ה-1990. הסדרה משודרת ברשת 13 וממשיכה את העלילה, הדמויות והמאפיינים של הסדרה "שנות ה-80". התסריטאי הראשי הוא דניאל אסייג שמככב בסדרה בתפקיד אביו שלום אסייג, ואחיינו של התסריטאי הראשי של הסדרה שנות ה-80, מני אסייג.
בתקופת שידור העונה הראשונה פורסם כי הסדרה תחודש לעונה שלישית, כשבמקביל נערכת העונה השנייה, הצפויה לעלות לשידור בהמשך השנה.
רקע כללי.
בעקבות הצלחת הסדרה "שנות ה-80", פרסם שלום אסייג, יוצר הסדרה, שלסדרה תהיה סדרת המשך: "שנות ה-90", שתמשיך את עלילות הדמויות בשנות ה-1990.
הסדרה עוסקת במשפחת אסייג וממשיכה את עלילת "שנות ה-80", חמש שנים אחרי, לשנת 1993.
שלום מכיר באילת את אשתו לעתיד, רקדנית אנגלייה בשם בקי. הוא מכניס אותה להיריון. הקריירות בהם עוסקים בני המשפחה ישתנו בהתאם למה שאירע במציאות; ממוקה משכיר את המכולת לגידי ודמויות חדשות מצטרפות לסדרה, בהמשך העונה שלום התחתן עם בקי ולאחר מכן נולד בנו הבכור דניאל. העונה מסתיימת כששלום ובקי מתגרשים לאחר שצחק על בקי בטלוויזיה אצל מרגול.
עלילה לפי שנים.
לאורך העונה הראשונה של הסדרה, העלילה נגעה במגוון נושאים, אירועים, טרגדיות וטרנדים שהתקיימו בשנות ה-90 של המאה ה-20, כגון מגפת החצבת, הערצה לזמר אביב גפן, טלפון הבננה מוטורולה, מלחמת המפרץ ומוקדמות מונדיאל 1994, הופעה ראשונה של שלום אסייג והגירושים מאשתו.
קישורים חיצוניים.
ביקורות:
עקרון היחסות
בפיזיקה, עקרון היחסות הוא הדרישה שכל משוואה המתארת חוק פיזיקאלי תהיה בעלת תוצאה זהה בכל מערכות הייחוס הקבילות. את העקרון טבע איש האשכולות אנרי פואנקרה במסגרת עבודתו בפיתוח תורת היחסות, במקביל לפיתוח שערך אלברט איינשטיין שהוביל לתורת היחסות הפרטית ולתורת היחסות הכללית.
לדוגמה, במסגרת תורת היחסות הפרטית משוואות מקסוול זהות בכל מערכות הייחוס האינרציאליות. במסגרת תורת היחסות הכללית משוואות מקסוול או משוואות השדה של איינשטיין זהות במערכות ייחוס שרירותיות שונות. כמה עקרונות של תורת היחסות יושמו בהצלחה ברחבי התחומים הפיזיקליים, בין אם באופן מרומז (כמו במכניקה הניוטונית; שהתפתחה תרם הגדרת העקרון) ובין אם באופן מפורש (כמו בתורת היחסות הפרטית ובתורת היחסות הכללית של איינשטיין). במקור, גלילאו גליליי ניסח את עקרון היחסות המקורי כדי להציג שלא ניתן לקבוע לפי חוק פיזיקאלי אם כדור הארץ סובב סביב השמש או להפך.