קופמן, יליד זוולה, למד לימודים קלאסיים ולאחר מכן למד באמסטרדם נגינת עוגב (עם סימון יאנסן), צ'מבלו (עם גוסטב ליאונהארדט) ומוזיקולוגיה באוניברסיטת אמסטרדם. בשנת 1968 קיבל תואר ראשון במוזיקולוגיה. הוא התמחה במוזיקה קלאסית מתקופת הבארוק.
בשנת 1968 זכה בפרס הראשון לבאסו קונטינואו בפסטיבל למוזיקה עתיקה בברוז'. ב-1972 זכה ב"פרס ההצטיינות לנגינה בעוגב" וב-1974 היה להולנדי הראשון שזכה בפרס זה על נגינה בצ'מבלו.
ב-1979 ייסד את תזמורת הבארוק של אמסטרדם, וב-1992 צירף אליה גם את מקהלת הבארוק של אמסטרדם. הוא מתמקד בביצוע יצירות מתקופת הבארוק ובעיקר של יוהאן סבסטיאן באך. נחשב לדמות חשובה באסכולת הביצוע האותנטי.
בשנים 1994–2004 השלים את הפרויקט היומרני שלו - הקלטת כל הקנטטות של באך. על עבודתו זו זכה במגוון פרסים. בדומה לכך, הקליט את כל יצירותיו של דיטריך בוקסטהודה והוא משמש כנשיא "החברה הבינלאומית של דיטריך בוקסטהודה". בנוסף, הקליט את מתאוס פסיון, יוהנס פסיון, המיסה בסי מינור, אורטורית חג המולד, שחזור שלו ליצירה האבודה מרקוס פסיון ועוד יצירות רבות של באך, מוצרט, אנטוניו ויוואלדי וגאורג פרידריך הנדל.
קופמן הוא פרופסור בקונסרבטוריון המלכותי של האג, מלמד מוזיקולוגיה באוניברסיטת ליידן וחבר כבוד באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון. ב-2003 קיבל תואר אביר במסדר האריה ההולנדי ובמספר מדליות אזרחיות אחרות בהן "מדליית באך" של העיר לייפציג ב-2006.
אברהם רפופורט
הרב אברהם רפופורט (תרס"ט, 1908 – ח' בתשרי תשל"ד, 1973) היה דיין בבית הדין של ק"ק כנסת ישראל, הקהילה האורתודוקסית בלונדון, ורב חרדי בלונדון.
חייו.
נולד באוקראינה למאיר זאב ולאה רפופורט. סבו מצד אביו היה הרב בצלאל אלתר רפופורט שהיה רב ב. למד אצל סבו זה ובישיבת נובהרדוק בקייב, אוקראינה ואחר כך נמלט עם שאר תלמידי הישיבה למזריץ, פולין, בקיץ 1922.
בשנת תרצ"א (1931) השתקע בלונדון והתמנה לרב קהילת חב"ד. בשנת תש"ו (1946) התמנה לר"מ בישיבת עץ חיים שבראשה עמד הרב אליהו לופיאן ובשנת תשי"ג (1953) התמנה לדיין בבית הדין הרבני. נפטר בלונדון ב-1973, ונקבר בישראל, הר הזיתים.
משנתו ההלכתית.
בזמן כהונתו בבית הדין הרבני פסק בנושאים הלכתיים סבוכים כעגינות וממזרות. חלק מהשאלות מופיעות בספרו שו"ת באר אברהם. הוא דאג לשמירת שבת בקרב יהודי לונדון, והיה מסתובב בין החנויות בערבי שבתות כדי לבקש אישית מבעלי החנויות לסגור את החנויות לשבת.
משפחתו.
רוב משפחתו נרצחה בידי הגרמנים והאוקראינים בבאבי יאר. שנים מאחיו, יחיאל מיכל רפופורט וחנוך העניך רפופורט, חסידי חב"ד מפורסמים, נשלחו למחנה עבודה בסיביר בעוון לימוד תורה. בסוף ימיהם הצליחו לעלות לישראל.
בניו:
חתנו, הרב יהושע קרלינסקי, ראש כולל "באר אברהם" ע"ש הגר"א רפופורט וראש ישיבת "נחלת אשר" בירושלים.
שעון אח
שעון אח או שעון שולחן הוא שעון מכני קטן ומעוצב שמוצב בדרך כלל על מדף, או על הקמין.
מקור השם נובע מן העובדה כי במאה ה-18 וה-19 נהגו לשים אותם על האח בתור קישוט.
שעוני אח הם שעונים קטנים שבדרך כלל עשויים מחרסינה, עץ או זהב מזויף, רובם מעוצבים בסגנון "אימפריה".
בניגוד לשעונים אחרים, שעוני אח נועדו במיוחד לקישוט, ולא לצרכים פרקטיים של הוראת השעה.
השימוש בשעונים אלו החל בשנות ה-50 של המאה ה-18, אלי טרי גרם להפצת השעונים לארצות הברית.
כיום השעונים פופולרים בין חובבי שעונים ואספני עתיקות.
בתרבות הפופולרית.
"שעוני", דמות מהסרט "היפה והחיה", הוא שעון אח עשוי עץ.
סטטיסטיקה של פשיעה
טיסת הקונקורד
טיסת הקונקורד (באנגלית: Flight of the Conchords) היא סדרת טלוויזיה קומית מוזיקלית אמריקאית בכיכובם של ג'מיין קלמנט וברט מקנזי, אשר מספרת אודות צמד מוזיקאים כושלים אשר היגרו מניו זילנד לניו יורק.
הסדרה שייכת לרשת HBO האמריקאית. בישראל הסדרה שודרה בין השנים 2007–2009 בהוט 3, והחל משנת 2012 הסדרה משודרת ביס.
ג'ון אבוט
סר ג'ון ג'וזף קלדוול אבוט (באנגלית: Sir John Joseph Caldwell Abbott; 12 במרץ 1821 - 30 באוקטובר 1893) היה עורך דין ופוליטיקאי קנדי, שכיהן כראש ממשלת קנדה, השלישי במניין מאז איחוד קנדה בין השנים 1891 – 1892. אבוט כיהן בתפקיד זה כמנהיגה של המפלגה השמרנית.
אבוט נולד בעיירה שקרויה כיום סנט-אנדרה-ד'ארג'נטיי (Saint-André-d'Argenteuil) שבקוויבק. הוא למד באוניברסיטת מקגיל והיה לאחד מעורכי הדין הידועים במונטריאול ומאוחר יותר שב לאוניברסיטת מקגיל כפרופסור למשפטים וקיבל גם תואר דוקטור במשפט אזרחי. התיק המשפטי המפורסם ביותר שהוא טיפל בו היה הגנתם המוצלחת של מבצעי פלישת סנט אלבן . אבוט עצמו היה מעורב בפוליטיקה כבר מגיל צעיר, חתם על גילוי הדעת של מונטריאול לסיפוח קנדה על ידי ארצות הברית – צעד שלימים הוא התחרט עליו – וניצח בבחירות לאספה המחוקקת של פרובינציית קנדה ב-1860. בתהליך שהתנהל לקראת איחוד קנדה הוא היה תומך נלהב למען זכויות דוברי האנגלית בקוויבק.
ב-1867 נבחר אבוט כחבר בית הנבחרים של קנדה מטעם המפלגה השמרנית. מברק שהודלף מלשכתו היה מסמך מרכזי ב"שערורייה הפסיפית" ב-1873 שגרמה לנפילת ממשלתו הראשונה של ג'ון אלכסנדר מקדונלד. ב-1887 מונה אבוט כחבר הסנאט הקנדי והיה למנהיג סיעת הממשלה בסנאט. ביוני 1891, בעקבות מותו של מקדונלד, הוא מונה כראש הממשלה. אבוט היה אז בן 70 וכיהן רק עד נובמבר 1892, עת פרש עקב בריאותו הלקויה. שנה לאחר מכן הוא הלך לעולמו.
ראשית חייו.
אבוט נולד בסנט אנדרוז שבקנדה התחתונה (כיום סנט-אנדרה-ד'ארג'נטיי (Saint-André-d'Argenteuil) שבקוויבק) לאמו, הרייט (לבית ברדפורד) ולאביו, הכומר ג'וזף אבוט, שהיה מיסיונר אנגליקני. ב-1849 נשא אבוט לאישה את מרי מרתה בת'ון, קרובת משפחתו של דר' נורמן בת'ון , רופא וחוקר ידוע (1939-1890), בתו של הכומר האנגליקני והנשיא בפועל של אוניברסיטת מקגיל, ג'ון בת'ון ונכדתו של הכומר הפרסביטריאני, ג'ון בת'ון. לזוג נולדו ארבעה בנים וארבע בנות, רבים מהם הלכו לעולמם מבלי להעמיד צאצאים.
קריירה משפטית.
אבוט סיים ב-1847 לימודי תואר ראשון במשפט אזרחי בקולג' מקגיל (כיום אוניברסיטת מקגיל) שבמונטריאול וב-1867 קיבל תואר דוקטור במשפט אזרחי. רוב פעילותו המשפטית הייתה בתחום דיני התאגידים. עם זאת, התיק הבולט ביותר שניהל בבית המשפט היה הגנתם של 14 ואחר כך, עם שחרורם ומאסרם מחדש, של ארבעה סוכני הקונפדרציה שפלשו לסנט אלבנס שבורמונט מתוך אדמה קנדית במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. אבוט טען בהצלחה שאנשים אלו היו לוחמים חוקיים ולא פושעים ולפיכך לא ניתן היה להסגירם. פרשה זו הביאה את המתחים שבין קנדה לבין ארצות הברית לסף עימות מזוין. אבוט נחשב כאחד מעורכי הדין המצליחים ביותר בקנדה במשך שנים רבות, כפי שמשתקף בהכנסתו הכספית. ב-1853 הוא החל להרצות במשפט מסחרי ובמשפט פלילי באוניברסיטת מקגיל וב-1855 הוא היה לפרופסור ולדקאן בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה, שם אחד מתלמידיו היה וילפריד לורייה, לימים גם הוא ראש ממשלת קנדה. הוא המשיך להחזיק במשרה זו עד 1880. ב-1862 הוא מונה להיות "פרקליט הכתר" (Queen's Counsel).
ראשית הקריירה הפוליטית.
ב-1849 חתם אבוט על "גילוי הדעת של מונטריאול" (Montreal Annexation Manifesto) שקרא לצירופה של קנדה לארצות הברית, צעד שלימים הוא התחרט עליו וראה בו משוגת נעורים. בסופו של דבר הוא הצטרף ל"לשכת אורנג' הנאמנה של צפון אמריקה הבריטית" (Loyal Orange Lodge of British North America), ארגון פרו-בריטי. אבוט התמודד לראשונה בבחירות לאספת המחוקקים של פרובינציית קנדה ב-1857 במחוז הבחירה של ארג'נטיי, מצפון-מערב למונטריאול. כשהובס בבחירות הוא ערער על תוצאותיהן על בסיס טענה על אי-סדרים ברשימות הבוחרים ובסופו של דבר הוא קיבל את המושב שעליו התמודד ב-1860. הוא שימש כ"פרקליט הראשי" (solicitor general) של קנדה התחתונה (לימים קוויבק) וייצג את הממשל הליברלי של ג'ון אלכסנדר מקדונלד ושל לואי סיקוט בין השנים 1862 – 1863. באי רצון הוא תמך באיחוד קנדה מתוך חשש מפגיעה במעמדם הפוליטי של דוברי האנגלית בקנדה התחתונה. ב-1865 הוא עבר לשורות המפלגה השמרנית. הצעתו להגן על הגבולות של 12 מחוזות הבחירה של דוברי האנגלית בקוויבק שולבה בסופו של דבר בחוק צפון אמריקה הבריטית שנתן תוקף לאיחוד קנדה.
פוליטיקה ארצית.
ב-1867 נבחר אבוט לבית הנבחרים של קנדה מטעם מחוז הבחירה של ארג'נטיי. ב-1874 הוא איבד את מושבו בפרלמנט בעקבות מעורבותו ב"שערורייה הפסיפית". בבחירות של 1878 הוא הפסיד על חודם של קולות בודדים ובפברואר 1880 הוא ניצח, אך ניצחונו בוטל עקב חשדות לשוחד. באוגוסט 1881 הוא ניצח בבחירות ביניים. ב-1887 מינה אותו מקדונלד כחבר הסנאט הקנדי. הוא שימש כראש סיעת הממשלה בסנאט ממאי 1887 ועד אוקטובר 1893 (כולל במשך תקופת כהונתו כראש הממשלה) וכשר בלי תיק בממשלתו של מקדונלד. במקביל, הוא כיהן בין השנים 1887 – 1889 כראש עיריית מונטריאול.