בשטח בו נמצאת היום טירת כרמל הייתה קיימת העיירה הערבית א-טירה (الطيرة), או טירת אל-לוז (طيرة اللوز, טירת השקדים) שהייתה מיושבת מאז התקופה הביזנטית בארץ ישראל. בשנת 2017 נחשף מכלול ארכיטקטוני שהתקיים כמעט ברציפות כ־1,700 שנה, החל בתקופה הרומית וכלה בעת החדשה וכן נמצאו מטבעות, כלי חרס, צמידי זכוכית וממצאי מתכת המעידים כי באזור התקיים יישוב מפותח כבר מהמאה השלישית לפני הספירה (התקופה התלמית). במקורות מן התקופה הצלבנית נקרא המקום בשם Saint Iohan de Tire (סנט יוהאן דה־טירה).
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע הכפר עם 52 בתים ו-286 תושבים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 שערכה ממשלת המנדט, היו בעיירה 5,270 תושבים, 5,240 מוסלמים, ו-30 נוצרים.
תושבי הכפר א-טירה לקחו חלק פעיל מאוד בהתקפות על היישוב היהודי והתחבורה באזור במאורעות (משנת 1929 עד 1948). במלחמת העצמאות הכפר הותקף שלוש פעמים. לראשונה ב-12 בדצמבר 1947 התקיף האצ"ל את הכפר. הרג 13 אנשים, פוצץ בית על יושביו וגרם נזק למספר בתים נוספים. בין ההרוגים היו גם 2 ילדים. בפעם השנייה בין ה-22 ל-25 באפריל 1948, במהלך הקרב על חיפה, נערכה התקפה רחבה על טירה, במקביל למתקפה של כוחות ההגנה על חיפה. לאחר ההתקפה הציע צבא ההצלה להעביר משפחות לירדן. ב-23 באפריל 1948 הופיעו גם סירות מהים והציעו את שירותם להעברת משפחות לחופי לבנון. מספר קטן של אנשים אכן עזב, בשלב זה עוד נותרו בכפר כמה מאות תושבים.
הכפר נכבש לבסוף על ידי צה"ל ב-16 ביולי 1948, במהלך קרבות עשרת הימים שבין שתי ההפוגות. בתקופה זו, התבצרו בכפר כ-700 חיילים עיראקיים מצוידים בנשק רב, תחמושת ומכוניות משורינות שהשאירו אחריהם הבריטים. ההתקפה נערכה לאחר שהכפר סירב למסור את נשקו ולהסגיר את חיילים הזרים וענה ביריות אל הכביש והתקיף מספר פעמים את מחנות הצבא הסמוכים של ההגנה. בהתקפה הזו, שבמהלכה נכבשו גם כפר לאם ואל-סרפנד, נעשה שימוש בפעם הראשונה בספינות מלחמה שהפגיזו את הכפר מהים. התושבים האחרונים שהיו עדיין בכפר, גורשו לכיוון ג'נין, שכם וטולכרם, חלקם נלקחו בשבי. במהלך הקרב נהרג חייל צה"ל אחד ונפצע חייל נוסף, ובקרב תושבי טירה והחיילים העיראקיים ששהו בו היה מספר גדול של הרוגים, פצועים ושבויים.
הקמת טירת כרמל.
בסוף 1948 הוחלט לשכן עולים בבתי א-טירה הנטושים ותוך חודשים ספורים שכנו בהם 700 משפחות, כ-2,900 נפש בסך הכל. חלקם החלו לעבד את אדמות הכפר, אחרים השתלטו על חנויות ובתי מלאכה נטושים. בית הספר של הכפר, שנבנה בתקופת המנדט החל לשמש את התושבים החדשים. העולים שיושבו בעיירה היו בתחילה בעיקר יוצאי בולגריה, פולין, טורקיה וצ'כוסלובקיה. הבחירות הראשונות למועצה המקומית (אז תחת השם "ועד הכפר טירה") נערכו ב-13 ביוני 1950, מפלגת מפא"י זכתה ברוב.
בנוסף להתיישבות בבתי העיירה הוקמו בשטח המישורי שממערב שתי מעברות לשיכון אלף משפחות - "מעברת טירה צפונית" ו"מעברת טירה דרומית". היישוב חובר לרשת החשמל בספטמבר 1950, אך סבל מבעיות באספקת המים.
ב-1953 כבר גרו במקום 17,000 תושבים.
במרץ 1951 הוקמה המועצה המקומית "טירת הכרמל", בה היו חברים חברי הוועד שנבחרו ביוני 1950, ובראשה עמד משה אידלמן שמילא תפקידו בהתנדבות. באפריל 1953 התקיימו בחירות ראשונות למועצה ואברהם טיומקין נבחר לשמש כראשה. בשנת 1954 סופחו שתי המעברות לשטח המוניציפלי של טירת כרמל.
טירת כרמל הוכרזה כעיר בשנת 1992.
ביוני 2012 אושרה תוכנית מתאר לשכונת החותרים, בה על פי התכנון יוקמו קרוב ל-2,200 יחידות דיור,פארק שכונתי, אצטדיון כדורגל ואזור היי-טק.
בשנת 2013 הוטמן קו מתח גבוה בפאתי העיר, פעולה שאפשרה ייזום של עשרות פרויקטי בנייה חדשים הצפויים להכפיל את מספר תושבי העיר לעומת מספרם בשנה זו.
בשנת 2016, נחתם "הסכם גג" בין משרד האוצר לעיריית טירת כרמל לפיה טירת כרמל צפויה להכפיל את מספר תושביה תוך 5 שנים.
בינואר 2017 הושלמו העבודות לפינוי המתחם הראשון של בסיס מרכז ההובלה של צה"ל הנמצא בסמוך לעיר, על שטחו יבנו כ-4,000 יחידות דיור חדשות.
במאי 2019 אושרה הקמת שכונה מגורים נוספת בעיר, הצפוי לכלול כ-550 יחידות דיור חדשות ובנוסף לכך תבוצע הרחבה לפארק הכרמל.
בעיר שוכן בית החולים הפסיכיאטרי הממשלתי המרכז לבריאות הנפש טירת כרמל.
בית הכנסת לעולי קווקז-בית תנחום.
ב-2003 נחנך בטירת כרמל, בית הכנסת לעולי קווקז הנקרא "בית תנחום" על שם אבי התורמים להקמתו. זה אחד מבתי הכנסת המפוארים ביותר בישראל מבחינת העיצוב האמנותי - עבודות עץ מגולפות, נברשות מצופות זהב, חלונות ויטראז', עבודות פסיפס רבות, שיבוץ הקירות באבני חן, ארון קודש מהודר ועוד. במקום נמצא גם מוזיאון ליהודי קווקז. בית הכנסת מהווה אטרקציה תיירותית בטירת כרמל ונערכים בו סיורים מודרכים.
בתרבות.
עלילת הסדרה "שנות ה-80" מתרחשת בטירת כרמל. עם זאת הסדרה לא צולמה בעיר.
טמרה
טַמְרָה (נכתב גם: תמרה, בערבית: طمرة) היא עיר במחוז הצפון בישראל. העיר שוכנת בגליל התחתון כ-5 קילומטרים צפונית לשפרעם וכ-20 קילומטרים דרומית-מזרחית לעכו. היא הוכרזה כעיר בשנת 1996.
העיר מונה 35,331 תושבים, נכון לשנת 2021.
היסטוריה.
בתקופת המנדט הכפר השתייך לנפת עכו. במפקד האוכלוסין של 1922 נמנו בטמרה 1,111 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד של 1931 נמנו 1,258 תושבים, כולם מוסלמים, ב-282 בתים.
על פי סקר הכפרים משנת 1945 נאמדה אוכלוסיית טמרה ב-1,830 תושבים, כולם מוסלמים, והשטח בבעלות הכפר היה 30,559 דונם טורקי.
לפי החלטת החלוקה, טמרה הייתה אמורה לשכון במדינה הערבית, אולם היישוב נכנע לכוחות צה"ל, ללא קרב, מעט לאחר סופו של מבצע דקל, במהלך מלחמת העצמאות. בשנים הראשונות לאחר קום המדינה גדלה אוכלוסיית היישוב במהירות עקב תנועת פליטים מכפרים סמוכים שנעזבו או נכבשו כגון אל-בירווה, א-דאמון וא-רוויס. בשנת 1956 הוכרז היישוב כמועצה מקומית. חלק מן השטחים החקלאיים של היישוב הופקעו לטובת יישובים יהודיים סמוכים כמו מצפה אבי"ב.
כלכלה.
בעיר פועלות מספר חברות כגון: "מחלבות הגליל" (בשמה המלא "מחלבת הגליל- אבו רומי טמרה בע"מ"), חברה המייצרת חלב, לבנה וגבינות נוספות),מטה בתי-בד אבו רומי מהראשונים והגדולים בארץ המשרת את רוב הקיבוצים בצפון, גז עבדו טמרה, תחנת מילוי גז טמרה, ופרי וירק טמרה. מפעל סלטי אלעותמאני טמרה..וגם חברת סופיאן דיאב בע״מ לייצור דלתות
חינוך ותרבות.
בטמרה יש 9 בתי ספר יסודיים, 5 חטיבות ביניים ו-4 בתי ספר תיכוניים, וכמו כן בתי ספר להכשרה מקצועית (בית ספר אבן רושד לחינוך טכנולוגי ובית ספר מפתן אל-מוסתקבל), בית ספר לחינוך מיוחד, בית ספר אל-שרוק לליקוי למידה בית ספר לחקלאות ובית ספר למחוננים ומצטיינים. בנוסף קיימים מרכזים רבים להשכלה ומרכזי חוגים ונוער, וכן סניף של האוניברסיטה הפתוחה שנפתח בטמרה לאחר הישגים מדעיים שהושגו על ידי תלמידים מהעיר. כמו כן, מרכז השייח זכי דיאב מממן את רוב הפעילות התרבותית בעיר, כגון כנסים, סמינרים ספרותיים, פיוטיים, כלכליים, פוליטיים, מדעיים וטכניים, והוקם תיאטרון לצעיר ומבוגר שהשיג הצלחות כמו קורסים שהוקמו כדי ללמד אומנויות וקורסים לשפות זרות ופעילויות אחרות, וכולל מרכז לתלמידים מחוננים לתלמידי העיר ותלמידים מערים וכפרים סמוכים: כאבול, כפר יאסיף, שיח' דנון ועכו. הוקמה גלריה לאומנות והפכה לאחת מהגלריות החשובות במגזר הערבי, וקיימות מסעדות שמושכות תיירים רבים.
ספורט.
בעיר פועלת קבוצת כדורגל בשם "מכבי עירוני טמרה", המשחקת בליגה א' ושיחקה בעבר בליגה השנייה. בעבר פעלה ביישוב קבוצת הכדורגל הפועל בני טמרה, אך התפרקה בסביבות שנת 2010 וחזרה שוב בעונת 2013/2014 תחת שם "מועדון כדורגל צעירי טמרה" .
עם סיום עונת 2017/2018 הקימו כמה אוהדים ושחקני בית את קבוצת הכדורגל "אלאהלי טמרה" במטרה שתהיה קבוצת האם לשחקני הבית של היישוב.
לקריאה נוספת.
בני גשור, "הקרבות באזור מעאר-שעב במלחמת העצמאות", קתדרה 178, עמ' 127–150.
יהוד
יְהוּד היה שמה של עיר במזרח בקעת אונו במחוז המרכז. בשנת 2003 אוחדה העיר יהוד עם היישוב הקהילתי השכן נוה מונוסון ושמה שונה ליהוד-מונוסון.
מקור השם.
העיר נוסדה ב-1948 במקום בו שכן היישוב הערבי יהודייה, ששימר את שמה של העיר המקראית "יהוד" שבנחלת שבט דן: . מסורות מאוחרות יותר תלו את שמה של העיר בקברו של יהודה בן יעקב שזוהה במקום.
היסטוריה.
היישוב היהודי במקום התחדש ב-1884. "יישוב עיתון חדש בשם יהוד" הייתה הכותרת בעיתון הצפירה בי"ג אדר תרמ"ד:
"זה כחמש שנים וחברת פתח-תקוה קנתה לה נחלת אומלבס ותאמר לכונן בה מושבה, ותבאונה סבות ממסבות שונות ותפרענה את המחשבה ההיא. ויהי בשנת ה'תרמ"ג ותחדש החברה כנשר נעוריה ותחליף כח, כי הלכו ממנה החברים הישנים אשר לא היה בהם ברכה ויבואו אחרים חדשים תחתיהם מלאים חיים וכח עלומים. ויפרדו כארבעים חברים ויקנו להם מושב חדש בכפר יהוד שעל גבול הדני ויקראו שמו "יהוד" ויחפרו באר ויגיעו עד שבעה וארבעים מטר בעומק וימצאו מקור מים חיים. ויבנו בית-המדרש ובית-התנור ויהי בראשית שנת ה'תרמ"ד ויצאו החברים לדור במושב ההוא".
היו אלו מתיישביה הראשונים של פתח תקווה, שננטשה ב-1881 בשילוב חדשים, 'חברת ביאליסטוק', ששינסו מותניהם במאמץ מחודש לתקוע יתד באדמת פתח תקווה והפעם, כלקח מפרק ההתיישבות הראשון, העדיפו לקבוע את יישובם במקום בעל אקלים נוח יותר שאין לקדחת שליטה עליו ומדי יום נדדו לעיבוד הנחלאות בפתח תקווה ובערב שבו ליהודית בקרבת הכפר הערבי יהודייה.