בשנת 1955 עבר דברה לאוניברסיטת ייל, שם פרסם את ספרו הקלסי "תאוריה של ערך: ניתוח אקסיומטי של שווי משקל כלכלי", ספר זה נחשב לאחת מהעבודות החשובות ביותר בכלכלה מתמטית. דברה חקר גם מספר בעיות של פונקציית התועלת. בתחילת שנות השישים עבד בסטנפורד והקדיש את מרבית זמנו להוכחה מורכבת שהופיעה בשנת 1962 על קיומו של שווי משקל כלכלי. בינואר 1962 החל לעבוד באוניברסיטת ברקלי, שם כיהן כפרופסור לכלכלה. בחופשותיו משם ביקר אוניברסיטאות בליידן, בקיימברידג', בבון ובפריז.
מחקריו המאוחרים יותר מתמקדים בתאוריה של פונקציות של עודף ביקוש תוך המחשה כי לכלכלה יש מספר סופי של מחירי שווי משקל.
בשנת 1976 זכה דברה באות לגיון הכבוד הצרפתי. בשנת 1983 זכה בפרס נובל לכלכלה על שילוב שיטות אנליטיות בתאוריה הכלכלית ועל הניסוח החדש והמדויק של תאורית שווי משקל כללי. בשנת 1990 כיהן כנשיא האגודה האמריקאית לכלכלה.
דברה התחתן בשנת 1946 ונולדו לו שתי בנות.
Lyra (תעתיק עברי לַיְרָה או לִירָה, לעיתים נכתב LYRA) היא חברה לייצור כלי כתיבה שנוסדה בגרמניה בשנת 1806. בשנת 2008, לאחר יותר מ-200 שנה בבעלות גרמנית, נמכרה החברה לתאגיד האיטלקי FILA.
החברה עוסקת בייצור של עפרונות צבעוניים, עפרונות גרפיט, עטים, מדגשים, מחקים, סרגלים ואף כלי קוסמטיקה.
היסטוריה.
מפעל לירה הוקם ונרשם לראשונה למסחר בשנת 1806, על ידי יוהאן פרישס (Johann Froescheis), כמפעל לייצור עפרונות. הוא עבר לייצור המוני רק בשנת 1848, תחת ניהולו של גאורג א. פרישס (Georg A Froescheis). המותג לירה נרשם כסימן מסחרי רק בשנת 1868, כשישים שנה לאחר הקמת המפעל. בשנת 1900 הספק המפעל היה 53 מיליון עפרונות בשנה, כשעל רחבת הייצור רק 500 עובדים. כשנתיים לאחר מכן יוהאן גראסר (Joanne Grasser) לקח שליטה על ניהול המפעל, לאחר 24 שנים של שותפות. ב-1927 הוא הוחלף בד"ר וילהלם קרפר (Wilhelm Koerper).
המפעל נהרס כמעט עד היסוד בהפצצה האווירית במלחמת העולם השנייה, ובשנת 1945 החלה בנייתו מחדש. ב-1984 המפעל עובר להנהלה חדשה שוב, ומקים סניף של המפעל בצרפת, תחת השם LYRA France. ב-1991 מתווסף מפעל נוסף בבריטניה, LYRA UK. בשנת 2002 מגיעה לירה לארצות הברית ומקימה את LYRA USA. ב-2005 מתחלפת ההנהלה שוב לידי אנדראס בלאול וקלאוס אלסאסר, שמוכרים את החברה בשנת 2008 לידי התאגיד המשפחתי FILA, המבוסס באיטליה.
במהלך קיומה של לירה, החברה התבססה בגרמניה מעל 200 שנה ונוהלה בידי גרמנים. בכך, היא אחת מהחברות הוותיקות ביותר בגרמניה, קרובה לFaber-Castell.
קו מוצרים.
ללירה קו מוצרים גדול המקיף כלי כתיבה, איפור, חומר פולימרי, תיקים, ציוד אמנות ועוד. בין המותגים הבולטים ניתן לרשום את:
בישראל.
בישראל נמכרים מוצרי החברה בחנויות כלי כתיבה רבות, ובחנויות ספורות לציוד אמנות, לרוב כתחליף לסדרת העפרונות של Faber-Castell.
ננופוטוניקה
ננופוטוניקה היא שם כולל לתחום המחקר והטכנולוגיות המשלבים מערכות שגודלן האופייני הוא בסדר גודל של 1–400 ננומטר
, לבין תחום הפוטוניקה, כלומר תת-תחום באלקטרואופטיקה הדן בפוטונים. תחום זה דן בספקטרום החל מאזור התת אדום ועד האולטרה סגול.
תחומי המחקר.
הן המחקרים והן הטכנולוגיות משתייכים למגוון נושאים בתחומי המדעים וההנדסה ובניהם:
ננו-פוטוניקה
הי קקסין
ג'ורג' סמיילי
ג'ורג' סמיילי (באנגלית: George Smiley) הוא דמות בדיונית שנוצרה על ידי ג'ון לה קארה. סמיילי הוא איש ביון המשתייך לסוכנות הביון הבריטית MI6. הוא דמות מרכזית בספרים "חיוג אל השאול", "רצח מתוחכם", "החפרפרת" (במקור "פחח, חייט, חייל, מרגל"), "התלמיד המכובד" ו"כל אנשי סמיילי", ומופיע כדמות משנית במספר ספרים נוספים, ביניהם "המרגל שחזר מן הכפור".
רקע.
בשנת 1959 הצטרף דייוויד קורנוול לשירות הביון הבריטי. בשנת 1961 התפרסם, ספרו הראשון, Call for the dead (תורגם לעברית כ"חיוג אל השאול") תחת שם העט "ג'ון לה קארה" . לה קארה שירת כסוכן חשאי בגרמניה, תחת הכיסוי של דיפלומט בריטי. הוא נחשף כאשר המרגל המפורסם ביותר של התקופה, סוכן הק.ג.ב. קים פילבי, העביר את שמו למפעיליו הרוסים. עקב כך שב קורנוול, לבריטניה בשנת 1964, פרש מן השירות ועבר לעבוד כסופר במשרה מלאה תחת שם העט ג'ון לה קארה. לימים העיד כי תקופת שירותו בשירות החשאי הבריטי הייתה מאושרת ומלאת תחושת שליחות וסיפוק. כמו כן סיפר קורנוול כי את ההשראה לספרו המרגל שחזר מן הכפור קיבל מתקופת שירותו כסוכן חשאי בבון שבגרמניה, וכי את ההשראה לדמותו של ג'ורג' סמיילי והעזר כנגדו פיטר גוילאם קיבל מגיבורי ספריו של ארתור קונן דויל, שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון.
ביוגרפיה דמיונית.
דמותו של סמיילי מהווה אנטיתיזה לדמותו של ג'יימס בונד, אף כי גם הוא היה בעברו איש שטח שפעל רבות מעבר לגבולות אנגליה. סמיילי, נמוך, שמן וממושקף, גויס לביון הבריטי בעת שהיה סטודנט באוניברסיטת אוקספורד והתמחה בשירה גרמנית במאה ה-17. ג'בידי, מדריכו באוניברסיטה, הציע לו לקבל את הצעת העבודה של גוף שכונה "האגודה האקדמית למחקרי- חוץ", והיה למעשה המודיעין הבריטי. הוא עבר הכשרה כלוחם וכסוכן חשאי ב"משתלה", בסיס האימונים של הארגון שב ולחם במלחמת העולם השנייה כסוכן חשאי בריטי באירופה הכבושה על ידי הנאצים, בין היתר בגרמניה עצמה.
בתום המלחמה שב לאנגליה ונישא לליידי אן סרקומב, אשה יפהפייה, אשר שימשה במלחמה כמזכירתו של סטיד- אספריי, בכיר בשירות החשאי הבריטי ומפקדו של סמיילי. אף כי אן בגדה בסמיילי עם עשרות גברים ועזבה אותו יותר מפעם אחת, תמיד שבה אליו, דבר המעיד כנראה כי היא רוחשת לו אהבה. בספר המרגל שחזר מן הכפור נזכר סמיילי כעמיתו של גיבור הספר, אלק לימאס, אשר מחפש אחריו ומנסה לסייע בידו. כמו כן מציין "קונטרול", ראש השירות החשאי, כי סמיילי מסתייג מן המבצע אליו מתנדב לימאס. לבסוף, זהו סמיילי הממתין לחלץ את לימאס בעת שזה מנסה לטפס מעל חומת ברלין ונורה למוות.
"טרילוגיית קארלה" - הספרים "החפרפרת" (במקור "פחח, חייט, חייל, מרגל"), "התלמיד המכובד" ו"כל אנשי סמיילי" - מתארת את מלחמתו של סמיילי ב"קארלה" - ממפקדי הביון הסובייטי, השותל סוכנים בארצות אויב, בקי מאין כמוהו בהבנת נפש המרגל.
בין קוראיו של הסופר יש המשערים כי דמותו של רב-המרגלים "קארלה" מבוססת על דמותו של מרקוס וולף, ראש מינהל הביון הכללי - חטיבת מודיעין החוץ במשרד לביטחון המדינה (ה"שטאזי") של ממשלת גרמניה המזרחית, אשר נודע בכינוי "האיש ללא פנים" משום שהצליח להישאר אנונימי, מבלי שלזרועות המודיעין המערביות תהיה תמונה שלו. הסופר עצמו רמז כי כך הוא הדבר מספר פעמים בעבר, אולם סירב להודות בכך בבירור, אף כאשר רואיין בעקבות מותו של וולף. ספרי הטרילוגיה ממוקדים בסבך הרגשי שבו נתונים המרגלים: הנאמנויות הכפולות והבגידה הבלתי נמנעת, ובתיאור רבים מאנשי ממסד הריגול כלוקים בנפשם, גברים ונשים לא-שלמים ונטולי אושר. בנוסף לכך, עוסקים הספרים במלאכת הריגול עצמה, מצידה האפור והמעיק: איסוף טרחני של פרט לפרט, עד שאחרי עבודה קשה וממושכת מתחוורת אמת נסתרת. בספר הראשון סמיילי, שפוטר משירות הביון הבריטי, חושף ש"קארלה" הצליח לשתול סוכן שלו בראש שרות הביון, ובכך החריב מוסד זה ממסד ועד טפחות. במבצע מתוחכם מתחקה סמיילי על עקבות המרגל ולבסוף אף אוסר אותו בעצמו. בסיום הספר ממונה סמיילי לראש שירות הביון הבריטי המנותץ. בשני מתואר כיצד סמיילי מנסה להפיק מודיעין באמצעות שרות ביון שבור ומלאנכולי. את ההתקפה שלו מכוון סמיילי נגד סוכן בכיר של "קארלה". סמיילי אמנם מצליח לגרום לעריקתו של הסוכן הבכיר, אך סוכן של סמיילי מפנה לו עורף ונרצח, וסמיילי עצמו מורחק במזימה מתפקיד ראש הביון, ושוב מוצא את עצמו מפוטר. בספר השלישי סמיילי מנצל משבר שחשיבותו מעטה לגיוס כללי עבור מלחמתו הפרטית ב"קארלה". סמיילי, שכעת מתמרן את אנשיו ואת "קארלה" עצמו כפי ש"קארלה" תמרן אותו בעבר, מנצל את חולשתו האנושית היחידה של "קארלה" וכופה עליו לערוק למערב.
בספר האחרון בו מופיע סמיילי, "הצליין החשאי" תופסת דמותו מקום נכבד, הגם שלא את דמות הגיבור. לה קארה מציין בספרו כי סמיילי הוא יושב ראש ועדת "זכויות הדיג" שפועלת מעל לשירות החשאי הבריטי ואחראית על תיאום ושיתופי פעולה בין הביון הסובייטי והבריטי. בספר זה נחתמים חייו של סמיילי והוא מוצג כאדם אשר הגיע למידה של שלווה רוחנית וסמכות.
"החפרפרת" ו"כל אנשי סמיילי" זכו לעיבוד למיני סדרה טלוויזיונית על ידי ה-BBC, את דמותו של סמיילי, איש השירות החשאי הבריטי, גילם השחקן אלק גינס ואילו את "קארלה", רב המרגלים של ה- K.G.B, גילם השחקן פטריק סטיוארט. מיני הסדרה "החפרפרת" נחשבת ליצירת מופת, וזכתה לביקורות משבחות רבות. הסצנה בה חושף סמיילי בפני טובי אסתרהזי את מזימתו של קארלה, לקראת סיום הסדרה, היא מופת של איכות משחק ודיאלוג, ועל אף מורכבותה נחרטת היטב בזיכרון הצופה. "החפרפרת" עובד גם לסרט קולנוע שהקרנתו החלה בשנת 2011, כאשר דמותו של סמיילי מגלם השחקן גארי אולדמן בתפקיד סמיילי.
צהובון
המחתרת היהודית (פירושונים)
הוראה מרחוק
חינוך מרחוק
למידה מבוזרת
אף-פא-או
אף פא או
מרקו קורנארו
מרקו קורנארו או מרקו קורנר (באיטלקית: Marco Cornaro; בוונטית: Marco Corner; 1286 לערך - 13 בינואר 1368) היה הדוכס ה-59 של ונציה. קורנארו כיהן כדוג'ה מאז מינויו, בשנת 1365 ועד פטירתו.
בתקופת כהונתו התפתחה העיר ונציה מבחינה כלכלית, אולם מבחינה טריטוריאלית איבדה שטחים רבים לרפובליקת גנואה ולאימפריה העות'מאנית.
קורנארו היה בן לאחת מהמשפחות הוותיקות והעשירות של ונציה.