כדי לפתוח בית דפוס עברי ברוסיה צריך היה רישיון מיוחד מהממשלה, שקשה היה להשיגו. שלושת האחים חברו אפוא לסופר המשכיל הווילנאי שמואל יוסף פין, בעל הניסיון והממון. פין שימש בתפקיד "יהודי מלומד" (ученый еврей, עוזר לענייני יהודים) של מושל פלך וילנה ומופקד על הלימודים היהודיים מטעם שר ההשכלה בפלך (אחראי לפיקוח על הלימודים היהודיים ולתכנון ועריכת ספרים ללימודי יהדות), ופרט לזאת פרסם ספר ללימוד רוסית ליהודים ומאז 1860 ערך והוציא ברישיון את כתב העת העברי "הכרמל". אחרי השתדלויות מרובות ובגלל זכויותיו קיבל פין רישיון לפתוח בית דפוס עברי עם רוזנקרנץ ואחיו, ובסתיו 1863 (תרכ"ג) פתח עמם בשותפות את דפוס "פין–רוזנקרנץ". (על פי גרסה אחרת, פין פתח את בית הדפוס שלו, שבו עבד בשתי מכונות דפוס ידניות, חודשים אחדים לאחר שהאחים ייסדו את הדפוס שלהם, שפעל עם מכונת דפוס מהירה קטנה; וכעבור זמן קצר נכנסו שני הצדדים בשותפות.) החוזה שערכו ביניהם קבע שפין יקבל 25 אחוזים מהרווחים, רוזנקרנץ ושריפטזצר 33 אחוזים כל אחד, וציונסון 9 אחוזים.
בית הדפוס פעל באמצעות מכונת דפוס מהירה ומכונת יד, והעסיק שני מגיהים: יהושע פּוֹילישֶר (פוילישער) ויחיאל מיכל גוּרלַנד (גורלאנד).
פין יעץ לאחים שלא ידפיסו ספרים שנדפסו בדפוס ראָם – ספרי קודש: סידורים, מחזורים, חומשים וכדומה – אלא רק ספרי השכלה, כדי להימנע מתחרות עם ראָם. בעצתו החלו להדפיס את הספר "מאור עיניים" לעזריה מן האדומים (המאה ה-16) עם הערות ליפמן צונץ, שהדפסתו נגמרה בשנת תרכ"ג–1863. אולם משראו שלא קפצו עליו הקונים, נהגו בניגוד לעצתו של פין להגביל את הדפסותיהם לספרי השכלה וספרים אחרים שאינם נוגעים לדפוס ראָם. הדבר העלה את חמתם של בני משפחת ראָם, שהחליטו לעקור את הדפוס בטרם יכה שורש. השותפים הדפיסו ספר שפגע בספרי דפוס ראָם – אז בני ראָם הורידו את מחירו עד למחיר עלות; השותפים הדפיסו סידור קרבן מנחה עם תרגום ליידיש (עבור נשים) שנדפס בדפוס ראָם ומחירו היה תמיד שניים וחצי רובל – ובני ראָם הורידו את מחירו לרובל וחצי. וכך עשו לכל ספר שפגעו בו השותפים. בנוסף, הם גמלו להם כפועלם ובשנים תרכ"ד–תרכ"ו) הדפיסו כמוהם את "מאור עיניים", עם הערות ותיקונים של דוד קאסל. לדברי פייגנזון, בכך קנו לעצמם בני ראָם הפסדים למען הנקמה.
ואולם, השותפים לא נסוגו והוסיפו להדפיס את ספרי דפוס ראָם – ויכלו לו, כי עמד להם כוח החיסכון וההסתפקות; הם הסתפקו גם עתה למחייתם בשכר דומה לזה שקיבלו בדפוס ראָם, ואת יתר הרווחים שהביא דפוסם הותירו בקופת הדפוס.
בהוצאה ובית הדפוס יצאו אור שורת ספרי רומ"ל (רבנים ומלומדים), בהם חלק ניכר של "עברי–טייטש" (תרגומי המקרא ליידיש לילדי ה"חדר") וספרות תורנית קלאסית – ש"ס, משניות, "עין יעקב", כתבי הרמב"ם, טורים וכיוצא בזה;
ספרות השכלה ומדעים (בין היתר כתבי רש"י פין, אד"ם ומיכ"ל, שלמה מַנדלקֶרן, קלמן שולמן, א"ב גוֹטלוֹבֶּר, ספר הפיזיקה "המנוחה והתנועה" לצבי הירש רבינוביץ) וספרי לימוד עברית;
"מקרא מפורש" עם ביאור ליידיש מאת י"א טריווש, דוד נוטיק וניסן לוין. בסך הכול נדפסו בה כ-350 כותרים של ספרים אלה.
בנוסף, ראו אור בהוצאה כ-100 רומנים ספרוני מעשיות (מעשה-ביכלעך) ביידיש, שהוסיפו להידפס מדי שנה באלפי עותקים במשך עשרות שנים.
כמו כן, בבית הדפוס נדפס כתב העת "כרמל" של רש"י פין החל בגיליון 14 של שנה ג' (י"ח בחשוון תרכ"ג).
עם מותו של רש"י פין ב-1891 קנו האחים מידי בנו בנימין פין את החלק שירש בחברה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנת תר"ף (על פי גרסה אחרת, ב-1918), רכשו המו"לים הוורשאיים הגדולים בן-אביגדור (א"ל שלקוביץ') ויעקב לידסקי ושותפיהם ח' ברמן וא' קגן את הוצאת הספרים ובית הדפוס של רוזנקרנץ ושריפטזצר מידי יורשיהם של האחים, בתקווה להגדיל את הוצאות הספרים שלהם; אולם שניהם נפטרו כעבור זמן קצר, ב-1921.
דפוס רוזנקרנץ ושריפטזצר בווילנה הוסיף לפעול עד סוף שנות ה-20 לפחות.
דפוס רוזנקרנץ ושריפטזצר
פין ורוזנקרנץ
דפוס ראזענקראנץ-שריפטזעטצער
דפוס ראזענקראנץ ושריפטזעטצער
ראזענקראנץ-שריפטזעטצער
ראזענקראנץ ושריפטזעטצער
דפוס רוזנקרנץ-שריפטזצר
רוזנקרנץ-שריפטזצר
דפוס פין ורוזנקרנץ
רוזנקרנץ ושריפטזצר
רוזנקרנץ
רוזנקראנץ
טניס שולחן במשחקים האולימפיים
טניס שולחן הוא ענף במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת סיאול (1988).
היסטוריה.
תחרויות טניס השולחן הראשונות כללו מקצי זוגות ויחידים לנשים ולגברים. החל מאולימפיאדת בייג'ינג (2008) בוטלו מקצי הזוגות, ובמקומם נערך טורניר קבוצתי בין נבחרות.
ענף טניס השולחן נשלט באופן מובהק על ידי סין. מתוך 32 מדליות הזהב שחולקו עד כה, זכו טניסאי השולחן הסינים ב-28. לאחר אולימפיאדת בייג'ינג, שבה זכו הסינים בכל שלוש המדליות בתחרויות היחידים והיחידות, הוחלט להגביל את מספר המשתתפים מכל מדינה לשניים.
שיטת הטורניר.
תחרויות היחידים נערכות בשיטת נוקאאוט שבה שבעה או שמונה שלבים, בהתאם למספר המשתתפים. המפסידים בשלב חצי הגמר נפגשים למשחק על מדליית הארד (למעט באולימפיאדת ברצלונה (1992), שבה לא נערך משחק כזה, ושני המפסידים בשלב חצי הגמר זכו במדליות ארד).
בטורניר הנבחרות משתתפות 16 נבחרות. באולימפיאדת בייג'ינג, שבה נערך טורניר זה לראשונה, חולקו הנבחרות לארבעה בתים, וארבע הראשונות העפילו לשלב חצי הגמר. מאז אולימפיאדת לונדון (2012) נערך הטורניר כולו בשיטת נוקאאוט בת ארבעה שלבים. מפגש בין נבחרות כולל שלושה משחקים - שני משחקי יחידים ומשחק זוגות אחד. אם אף נבחרת לא ניצחה בכל שלושת המשחקים, נערך משחק רביעי, בין יחידים, ואם המאזן לאחר משחק זה הוא 2-2, נערך משחק יחידים נוסף, שהוא המכריע.
מדליות.
לאורך השנים זכו טניסאי שולחן ונבחרות מ-12 מדינות במדליות אולימפיות.
טניסאי שולחן ישראלים במשחקים האולימפיים.
עד כה, ייצגה את ישראל במשחקים האולימפיים רק טניסאית שולחן אחד, מרינה קרבצ'נקו שהתחרתה באולימפיאדת אתונה (2004), והגיעה לסיבוב השלישי.
ארטוראס גודאיטיס
ארטוראס גודאיטיס (בליטאית: Artūras Gudaitis; נולד ב-19 ביוני 1993) הוא כדורסלן ליטאי המשחק בקבוצת זניט מהליגה המאוחדת של VTB.
גודאיטיס נולד בעיר קלייפדה שבליטא. בעונת 2010-2011 החל לשחק בקבוצת Klaipedos LCC מהליגה השלישית בליטא. עונה לאחר מכן עבר לקבוצת Gargždai-Bremena Gargždų מהליגה השנייה. במהלך העונה עבר לקבוצת Klaipėdos Nafta-Universitetas אף היא מהליגה השנייה. ב-2012 עבר למועדון הכדורסל ז'לגיריס קובנה-2 מהליגה השנייה. בתום העונה עבר לקבוצת ז'לגיריס קובנה מהליגה הבכירה, המשתתפת גם ביורוליג. הוא זכה עם קובנה באליפות בעונת 2013-2014 ורשם במהלך העונה ממוצעים של 5.8 נקודות ו-3.3 ריבאונדים למשחק. בעונת 2014-2015 זכה עם קובנה בגביע. ביורוליג שותף בעונת 2014-2015 ב-20 משחקים בהם קלע 6.5 נקודות וקלט 4.9 ריבאונדים בממוצע למשחק. בתום העונה עבר לריטאס וילנה, הוא השיג בעונת 2015/2016 ממוצע של 8.6 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק בליגה וזכה עם הקבוצה בגביע המלך.
גודיאיטיס היה חבר בנבחרת הנוער של ליטא שסיימה חמישית באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה בפולין ב-2011. הוא רשם באליפות ממוצעים של 11.3 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-1.4 חסימות למשחק. ב-2015 זומן לסגל הרחב של נבחרת ליטא בכדורסל הוא שיחק בנבחרת במהלך אליפות אירופה בכדורסל 2017.
ב-2015 נבחר בדראפט ה-NBA על ידי פילדלפיה 76', ב-2018 הועברו הזכויות להחתמתו לקליבלנד קאבלירס.
רמי שטרן
רמי שטרן (נולד בשנת 1958) הוא סטנדאפיסט ישראלי, אחד מחלוצי הסטנד-אפ בישראל, ואף תואר בתקשורת כ"ממציא הסטנד-אפ הישראלי".
ביוגרפיה.
שטרן נולד בשכונת יד לבנים בפתח תקווה. אביו, ניצול השואה, היה רתך ואמו עקרת בית. הוא למד בבית ספר דתי.
לאחר שחרורו מהצבא נסע לניו יורק, שם חי ועבד תקופה. לאחר שחזר לארץ עבד במשרד פרסום וכן החל ללמוד משחק בסמינר הקיבוצים, אולם סולק לאחר שנת לימודים אחת עקב חוסר השקעה.
בשנת 1986, שיחק תפקיד של פקח או"ם שוודי בסרט הקולנוע "אוונטי פופולו" של רפי בוקאי.
אל הסטנד-אפ הגיע שטרן במקרה, בשנת 1985, לאחר שראה מודעה בעיתון לערב חובבים במועדון שבלול בדיזנגוף סנטר ובה היה כתוב: "אם אתה מצחיק — אתה על הבמה".
שטרן, בקטעיו, העלה על הבמה פארודיות על גדעון רייכר ועל הסרט הערבי של יום שישי — קטעים שזכו לחיקויים והפכו למזוהים איתו. בהמשך הופיע גם כן במרתף העליון של תיאטרון בית ליסין לצד דבי ונולי, שמואל וילוז'ני ועוד. אחר כך קיבל גם מופע יחיד משלו במועדון הדומינו-גרוס.
הוא הופיע במספר תוכניות טלוויזיה, בהן תוכנית סוף השבוע "סופסופ" של גבי גזית בערוץ 2. באותה תקופה החל להתפרסם ולהפוך לדמות מוכרת בזירת הבידור בתל אביב והמשיך להופיע בצורה איטנסיבית ברחבי הארץ.
לקראת אמצע שנות ה-90 חדל שטרן מלהופיע ובהדרגה נעלם מהתודעה הציבורית.
בשנת 2014, החליט לעשות קאמבק והחל לחזור אל בימת הסטנדאפ ולהופיע במועדונים.
בשנת 2017 שיחק תפקיד משנה בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה הקומית "איפה אתה חי?", של הערוץ הראשון.
בשנת 2018, התארח בעונתה השישית של הסדרה הקומית בכיכובה של עדי אשכנזי - "מה זה השטויות האלה?!", בפרק של סדרת הטלוויזיה "על הספקטרום" בתפקיד עצמו, וכן שיחק בתפקיד שוטר בפרק של סדרת הרשת "שרופים".
שטרן רווק ומתגורר בתל אביב.
חרק מספריים
תומאס טוכל
תומאס טוכל (בגרמנית: Thomas Tuchel; נולד ב-29 באוגוסט 1973 בקרומבאך שבגרמניה) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל גרמני המאמן את צ'לסי מהפרמייר ליג.
קריירה כשחקן.