העיירה פורטו-וקיו נמצאת 64 קילומטרים מזרחית לסארטן . בחוף הצפוני של המפרץ נמצאים אתרי נופש רבים, כמו בנדטו, מרינה די פיורי ואחרים השייכים לכפר לצ'י . החוף המזרחי, הוא חוף עם צוקים ומצוקים, על כן הוא פחות ראוי למגורים; מעבר לראש-Chiappa Point (אתר טבע) הנמצא מדרום מזרח לפורטו-וקיו החוף פונה לכיוון דרום מערב עד לכפר Bonifacio הנמצא בדרום האי קורסיקה.
מול החוף הדרום מזרחי נמצאים ארבעת האיים Cerbicale ( נראים בתצלומי לוויין ונדיר לראות אותם במפות), המהווים שמורת טבע מוגנת על שטח של 360 דונם, שהם חלק מהשמורה הגדולה יותר Bouches de Bonifacio (הכוללת את "מיצרי Bonifacio" שבדרום קורסיקה).
בהרים שמצפון-מערב לפורטו-וקיו המגיעים לגובה של 1,314 מטרים, נמצא הפארק הלאומי שבמרכזו נמצא הכפר העתיק Ospedale שמאז התקופה הרומית נמצא בו בית חולים עתיק וגדול. הכפר Ospedale מעולם לא איבד את תפקידו כבית חולים והוא ממשיך להיות מרכז בריאות המעסיק כ-150 עובדים. בסמוך לו נמצא מאגר מים Lac de l'Ospedale ויער אורני קורסיקה.
אַקלִים.
האקלים בפורטו-וקיו הוא אקלים ים תיכוני בקיץ חם (סיווג Csa לפי שיטת קפן). הטמפרטורה השנתית הממוצעת בפורטו-וקיו היא 14.5°C. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 580 מילימטרים כשדצמבר הוא החודש הרטוב ביותר. הטמפרטורות הגבוהות ביותר הן בחודש אוגוסט, הן מגיעות ל-25.6°C בממוצע, והטמפרטורות הנמוכות ביותר הן בחודש פברואר, הן מגיעות לטמפרטורה של 10.5°C בממוצע. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה אי פעם בפורטו וקיו הייתה 41.0°C בתאריך 11 ביולי 1968; הטמפרטורה הקרה ביותר שתועדה אי פעם הייתה 2.9°C - בתאריך 10 בפברואר 1986.
אקולוגיה.
בהרים שמצפון לפורטו-וקיו בשמורת הטבע של אוספדייל קיים יער של אורן קורסיקני . בינו לבין החוף משתרע מישור המנוקז על ידי הנהר Stabacciu, שזורם אל המפרץ דרך אזור של ביצות מלח. ביערות שעל שתי גדות הנהר גדלים עצי אלון שעם ואקליפטוס. הביצות היוו בעבר מחסום בין היישובים הרומאים שהיו לאורך הדרך "ויה קורסיקנה" במישור המזרחי לבין הנמלים הרומיים בדרום. חלק משטחי ביצות הסמוכים למפרץ מולאו באדמה על מנת להרחיב את העיירה המודרנית פורטו-וקיוו. בחלקים אחרים של אזור ביצות המלח נבנו בריכת אידוי למלח מסחריות (מהם קבלה העיירה את כינוי המסחרי "עיר המלח"); בשאר אזורי הביצות לא נגעו. לאורך הנהר Stabacciu עובר הכביש N198 דרומה.
ירגזי אפרורי
ירגזי אפרורי (שם מדעי: "Melaniparus cinerascens") הוא מין ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים בגודל 14.5–15 ס"מ ובמשקל 18.5–21.7 גרם. ראשו וגרונו שחורים ולחייו לבנות, ובטנו אפורה בהירה, סימן זיהוי עיקרי שלו. הירגזי האפרורי אנדמי לאפריקה הדרומית.
מאפיינים פיזיים.
הירגזי האפרורי הוא ירגזי בינוני בגודל 14.5–15 ס"מ ובמשקל 18.5–21.7 גרם. ראשו וגרונו שחורים ולחייו לבנות, ובטנו אפורה בהירה, סימן זיהוי עיקרי שלו. הכיפה כחולה-שחורה מבריקה ועל עורפו יש כתם לבן. הזנב והכנפיים שחורים עם שוליים לבנים. ישנה חפיפת תפוצה בזימבבואה עם הירגזי אפור-השת, אבל ניתן להבדיל ביניהם לפי בית הגידול. הירגזי האפרורי נבדל בצבעו הכללי הכהה יותר, עם כיפה וסינר מבריקים יותר, כתם עורף לבן גדול יותר, כתמי לחיים לבנים מעט צרים יותר אך בהירים יותר, שוליים לבנים צרים יותר בנוצות הכנף, במיוחד בסוככות, והן כהות יותר במרכזן. במרכז נמיביה ובצפון מחוז הכף יש חפיפת תפוצה עם ירגזי הכף. הירגזי האפרורי הרבה יותר אפור, ומכאן שמו, גבו אינו חום כי אם אפרפר, וגם זנבו ארוך יחסית. בנוסף, אצל הירגזי האפרורי ההבדלים הזוויגיים ובין הבוגרים לצעירים מזעריים, בעוד אצל ירגזי הכף, הנקבה דהוייה מזכר והצעירים חומים. יש לו קריאות רבות, בהן זו שנשמעת כ-"קוּרְר-קוּר-קוּר" וזו שנשמעת כ-"צויץ-צויץ" מסולסל. אף על פי שניתן להבחין בקלות בין הירגזי האפרורי וירגזי הכף לפי הניצוי, קריאה והעדפת בית גידול, בלבולים ביניהם אכן התרחשו.
תפוצה ובית גידול.
הירגזי האפרורי אנדמי לאפריקה הדרומית. הוא נפוץ בנמיביה, אנגולה, זימבבואה, בוטסואנה ובחלקים הצפוניים של דרום אפריקה, אך באופן ברור רוב תפוצתו מרוכזת במרכז קלהארי. אוכלוסיית זימבבואה מוגבלת לאזור צר יחסית לאורך קו פרשת המים המרכזי ונראה שהיא מבודדת מאוכלוסיית קלהארי. לפי קלאנסי (1980), תת-המין לשעבר "P. c. orphnus" חי בשפלה של צפון לסוטו, במרכז ובמזרח המדינה החופשית ובטרנסוואל של תת-המין הטיפוסי, חי על גבול קוואזולו-נטאל–המדינה החופשית, ומזוהה בנטאל בחורף. עם זאת, לא נמצאו ירגזי כף בקוואזולו-נטאל ובלסוטו, וקרוב לוודאי שמדובר בבלבול עם ירגזי הכף. אכן אפשרי שקיימת אי-רציפות-תפוצה בעמק לימפופו, במקביל לו ודרומה משם לתוך מחוז הכף הצפוני. שם, כנראה, נמצאים גבולות התפוצה בין "cinerascens" ו-"orphnus". למין יש קשר הדוק עם יערות שיטה וסבך, והוא התמחה במחייה בסבכי שיטים. המין מציג תנודתיות עונתית בתפוצתו במערב אפריקה הדרומית. יש יותר מדי פיזור בתצפיות מכדי להסיק דפוסי נדידה, אבל, כמו ציפורים החיות באזורים צחיחים רבים, סביר להניח שהירגזי האפרורי נע בתגובה לגשם. מוערך כי לא חלו שינויים רחבי-היקף בתפוצתו, אם כי ייתכן והוא התרחב כתוצאה מרעיית יתר והתפשטות בתי גידול. הירגזי האפרורי חי בגבהים של 275–1,880 מטרים מעל פני הים. שטח התפוצה של המין רחב מאוד (2,930,000 קמ"ר), ולכן הוא אינו עומד בקריטריון השטח לסכנת הכחדה. גודל האוכלוסייה לא ידוע, אבל מוערך כי הוא לא עומד בקריטריון גודל האוכלוסייה לסכנת הכחדה. מגמת האוכלוסייה לש המין נראית יציבה, ולכן האוכלוסייה לא מצטמצמת מהר דיה לעמידה בקריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, הירגזי האפרורי מוגדר כמין במצב שימור "ללא חשש".
התנהגות.
הירגזי האפרורי נצפה לרוב יחיד או בזוגות, ולעיתים גם בלהקות מעורבות מינים. הירגזי האפרורי מחפש מזון בסבך שיחים. הירגזי הוא עוף טריטוריאלי. נצפתה צפיפות של זוג אחד/500 דונם בולד שיטה קוצני בשמורת הטבע נילסווליי. בבוטסואנה, הצפיפות נעה בין ציפור/60 דונם בחורש מעורב בקלהרי, דרך ציפור/280 דונם בסוואנה טהורה של שיטה או עצים וציפור /580 דונם בחורש מעורב צחיח על מצעים סלעיים. הטלת הביצים תועדה באוקטובר-דצמבר בטרנסוואל, אפריל, נובמבר-דצמבר בבוטסואנה; נובמבר, דצמבר ופברואר בנמיביה; ספטמבר-נובמבר בזימבבואה. הירגזי נצפה ישן בקינים של אורג שתפן ובמאורות של כוכית כהת גרון.
טקסונומיה.
הירגזי האפרורי תואר לראשונה בידי לואי-פייר וְיֶיוֹ (Louis-Pierre Vieillot) בשנת 1818. הסוג מלאניפרוס תואר על ידי שארל לוסיאן בונפרטה בשנת 1850. עם זאת, שנים רבות נחשב הסוג לחלק מהסוג ירגזי. מחקר משנת 2013 הראה שהמינים האפריקאיים בסוג ירגזי יוצרים קלייד עצמאי והמליץ לפצלם לסוג מלאניפרוס, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN, ו-IOC . לעומתם, ITIS עדיין מציג את מיני הסוג מלאניפרוס בסוג ירגזי. לעיתים הוחשב ירגזי שיטים למין אחד עם ירגזי אפרורי, ובמקרים נדירים יותר, שניהם הוחשבו למין אחד עם ירגזי הכף. לירגזי האפרורי שני תת-מינים, תת-המין הטיפוסי, החי ברוב תחום התפוצה, ו-"M. c. benguelae" החי צפון-מערב נמיביה ודרום מערב אנגולה.
העץ הפילוגנטי של הסוג מלאניפרוס על פי יוהנסון ואחרים (2013):
פולקסווגן וירטוס
פולקסווגן וירטוס (בגרמנית: Volkswagen Virtus) היא מכונית משפחתית במרכב סדאן, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי פולקסווגן משנת 2018. היא נחשפה ב-16 בנובמבר 2017. היא מבוססת על הפולקסווגן פולו ומהווה גרסת סדאן לפולו.
היא מיועדת לברזיל אך משווקת גם בארגנטינה ובמקסיקו. במרץ 2022 הוירטוס הוצגה בהודו בכדי להחליף את הפולקסווגן ונטו ומשתמשת בפלטפורמת MQB A0 IN המותאמת להודו. בנוסף סקודה משווקת דגם אחות לוירטוס בהודו תחת השם סקודה סלביה שמיוצרת במפעל של סקודה הודו בהודו.
מפרט טכני.
בברזיל היא משווקת עם בברזיל עם מנועי בנזין המופעלים באמצעות בנזין או אתנול בנפחי 1.6 ליטר המספק 130 כ"ס עם בנזין ו-118 כ"ס עם אתנול, 1.0 ליטר טורבו המספק 116 כ"ס עם בנזין או 128 כ"ס עם אתנול ו-1.4 ליטר טורבו המספק 150 כ"ס. בארגנטינה ובמקסיקו היא משווקת עם מנוע בנזין בנפח 1.6 ליטר טורבו המספק 110 כ"ס. בהודו היא משווקת עם שני מנועי בנזין בנפחי 1.0 ליטר טורבו המספק 115 כ"ס או בחבילת GT הכוללת עיצוב ספורטיבי ומנוע בנזין בנפח 1.5 ליטר טורבו המספק 150 כ"ס.
הסכם שביתת הנשק של מוסקבה
הסכם שביתת הנשק של מוסקבה היה הסכם שנחתם במוסקבה שבברית המועצות ב-19 בספטמבר 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה. ההסכם הביא לסיומה של מלחמת ההמשך בין פינלנד לבין ברית המועצות. צד להסכם בנוסף לשתי המדינות הייתה בריטניה. ההסכם החזיר על כנו את הסכם השלום של מוסקבה בין פינלנד לבין ברית המועצות מ-1940 בכפוף למספר שינויים.
ההסכם.
פינלנד וברית המועצות לחמו פעמיים זו נגד זו במהלך מלחמת העולם השנייה, לראשונה במלחמת החורף (1939-40) ושוב במלחמת ההמשך, שהחלה לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות. ב--4 בספטמבר 1944, נוכח ההתקדמות הצבאית הסובייטית בזירה המזרחית, הכריזו הפינים על הפסקת אש מולם, והסכם שביתת הנשק הרשמי בין הצדדים נחתם שבועיים לאחר מכן. הסכם שביתת הנשק נחתם גם מול בריטניה, לאחר שזו הכריזה מלחמה על פינלנד ב-1941.
תנאי הסכם שביתת הנשק היו זהים בעיקרם לתנאי ההסכם שסיים את מלחמת החורף. פינלנד התחייבה לצעדים הבאים:
לאחר ההסכם.