לאחר שלקה המלך הנרי השישי בהתמוטטות עצבים, התמנה ריצ'רד מיורק לעוצר, בין היתר בזכות השפעתה של רעייתו על המלכה הרעייה מרגרט מאנז'ו. לאחר פרוץ מלחמת השושנים נשארה ססילי בטירת לדלו שבאנגליה, בעוד שבעלה נמלט לאירלנד ולאחר מכן לאירופה. ככל הנראה ססילי נשארה בביתה של אן נוויל, אחותה, רעייתו של המפרי סטאפורד, דוכס בקינגהאם.
כאשר הפרלמנט הבריטי ערך בנובמבר 1459 דיון בדבר עתידם של האצילים לבית יורק, נסעה ססילי ללונדון לבקש חנינה לבעלה. ססילי שכנעה את מלך אנגליה לתת לו חנינה, אולם המלך התנה אותה בכך שריצ'רד יגיע ללונדון בתוך שמונה ימים. ריצ'רד לא הגיע במועד, ואדמותיו הוחרמו, אולם ססילי שכנעה את המלך להעניק לה מענק שנתי בשווי 600 ליש"ט למחייתה ומחיית ילדיה.
בינואר 1460 עברה ססילי לקנט ובעקבות ניצחון בית יורק ביולי שבאותה שנה שבה ללונדון עם ילדיה. בעת מצעד הניצחון שנערך בלונדון לרגל שובו של בעלה, ריצ'רד, בספטמבר, הלכה ססילי בראש התהלוכה כשהיא נושאת את שלט האצולה המלכותי. לאחר שריצ'רד הוכרז כיורשו של הנרי השישי, ססילי הוכרזה רשמית כרעיית יורש העצר (queen-in-waiting)
בקרב וייקפילד (30 בדצמבר 1460) בו ניצח בית לנקסטר, נהרגו ריצ'רד דוכס יורק, אדמונד, רוזן ראטלנד, בנם השני של בני הזוג, וריצ'רד נוויל, רוזן סאלסבורי, אחיה של ססילי.
בעקבות הקרב שלחה ססילי את בניה הצעירים לחצרו של פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה במטרה להגן עליהם ולסייע לבית יורק. בנה הבכור, אדוארד, המשיך בקרב נגד בית לנקסטר, ואילו ססילי עצמה עברה להתגורר בטירת ביינארדס שבלונדון (מפקדת בית יורק). לאחר שאדוארד הביס את בית לנקסטר, החלה ססילי לשאת את התואר המלכה האם.
בראשית כהונתו של אדוארד, הופיע ססילי לצידו באירועים רשמיים, והמשיכה להשפיע על המדיניות. בשנת 1461 שינתה ססילי את שלט האצולה שלה, כך שהוא יכיל את שלט האצולה המלכותי (ובכך היא הפגינה את עמדתה לפיה בעלה היה מלך אנגליה על פי דין).
בשנת 1461, ריצ'רד נוויל, רוזן ווריק, ובנה השני ג'ורג' פלנטג'נט, דוכס קלרנס, מרדו כנגד אדוארד. במהלך המרד הועלו טענות לפיהן אדוארד לא היה בנו של ריצ'רד, וכי אביו האמיתי היה קשת בשם בלייבורן מרואן. ססילי לא הביעה עמדה רשמית בסכסוך (אף שמהאשמות עלה כי בגדה בבעלה), אולם ניסתה לפשר בין הצדדים.
בשנת 1485 נותרה ססילי לבדה. בעלה ושלושת בניה נהרגו במלחמת השושנים. ססילי הקדישה עצמה לחיי דת, ותדמיתה, כאישה צדקת, מקורה בתקופה זו.
ססילי מתה ב-31 במאי 1495 ונקברה בקבר בעלה ובנם אדמונד בכנסיית פות'רינגיי שבנורת'הרמפטונשייר, לאחר שזכתה באינדולגנציה (כפרה על כל חטאיה) מהאפיפיור.
ילדיה.
ילדיה מבעלה ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק היו:
אזכורים ספרותיים.
ססילי, דוכסית יורק, אוזכרה במחזהו של ויליאם שייקספיר "ריצ'רד השלישי", כאימו של המלך. מחזה זה הומחז פעמים רבות והוסרט לקולנוע ולטלוויזיה. בין השחקניות הרבות שגילמו את דמותה של ססילי ניתן למנות את אלינור אייקין, אלינור ברון, אנט קרוסבי, הלן היי, מרי הינטון, אן ג'פריז, ג'נט מיי ומגי סמית'.
סטיץ'
סטיץ' (באנגלית: Stitch) הוא דמות בדיונית של ניסוי גנטי מספר 626 שיצר ג'ומבה ג'וקיבה למען השתלטות על הגלקסיה. הדמות מופיעה בסרט סרט האנימציה של דיסני "לילו וסטיץ'" וכן ב ובסרטי ההמשך, בהם "" בו הוא מככב כדמות ראשית.
הופעתו הראשונה היא בסרט "לילו וסטיץ'", בו הוא מתואר ככלב שמגיע מכוכב אחר ומאומץ על ידי ילדה בשם לילו. בהמשך הסרט מגלה לילו שסטיץ' הגיע אליה בגלל ציידי גולגולות מהחלל החיצון וכי הוא עבר ניסוי גנטי; היא מחפשת דרכים לאמץ את סטיץ' ככלב.
בסרט ההמשך ", מנסה סטיץ' בסיוע לילו להציל את משפחתו, שנחטפת מביתה.
סטיץ' גם כיכב בסדרת הטלוויזיה ", ששודרה בערוץ ג'טיקס וכיום משודרת בערוץ דיסני.
תאורה
תאורה היא שימוש באור כדי להשיג אפקט מעשי או אסתטי. מכיוון שהראייה היא תוצאה של החזרת אור ממשטחים, הרי שמטרת התאורה היא לייצר ולכוון קרני אור כך שיוחזרו מהמשטחים המוארים להשגת התוצאה המבוקשת. השגת מטרות התאורה מתבצעת באמצעות מקורות אור מלאכותיים כמו נורה חשמלית וגוף תאורה, או טבעיים כמו אור יום. תכנון של תאורה טבעית מתבצע על ידי אדריכל, ואילו של תאורה מלאכותית על ידי מהנדס חשמל.
שימושים עיקריים של תאורה.
נהוג לחלק את התאורה לשני סוגים עיקריים: תאורת פנים, המשמשת בחללים שחוסמים באופן מלא או חלקי את אור היום, ותאורת חוץ, המשמשת לשטחים פתוחים לחלוטין. חלוקה זו אינה "מוחלטת" היות שקיימים מקרים בהם תאורה שנחשבת "תאורת חוץ" מיושמת בחללים סגורים (למשל תאורת כבישים בתוך מנהרות).
סוג נוסף של תאורה הוא תאורה אסתטית, שיעודה שיפור המראה של האלמנט המואר - למשל הארת חזית של מבנה או תאורת במה בתיאטרון. תאורה אסתטית יכולה להיות מיושמת בחללים סגורים או פתוחים, אם כי בחללים פתוחים היא ניתנת ליישום אך ורק בשעות החשיכה.
תאורת חוץ.
תאורת חוץ כאמור מיועדת לשעות החשיכה ובאה להחליף את אור היום. לתאורת חוץ שני שימושים עיקריים:
תאורת פנים.
תאורת פנים, כאמור, היא תאורה שיעודה לפצות על מחסור באור יום. הדבר יכול להיות מיושם כאמור על ידי תאורה מלאכותית, אך גם על ידי עיצוב החלל כך שאור היום ינותב על מנת להגדיל את יעילותו. בכל מקרה, כמו בתאורת החוץ, בשעות החשיכה התאורה כולה מושגת באמצעים מלאכותיים.
גם תאורת פנים משמשת להתמצאות ולביטחון. שימוש עיקרי נוסף הוא כתאורת עבודה המאפשרת ביצוע משימות. לצורך כך, על תכונות התאורה להתאים למשימות אותן נדרש לבצע.
תאורת חירום ותאורה חיונית.
תאורת חירום היא תאורה שנועדה לאפשר פינוי בטוח של חללים בשעת הפסקת חשמל. תאורת החירום מתבססת בעיקר על סוללות כמקור אנרגיה חלופי לרשת החשמל, ונכנסת לפעולה מיד עם התרחשות הפסקת חשמל. תאורות חירום מותקנות בדרך כלל במעברים שעשויים לשמש למילוט בזמן סכנה, למשל חדר מדרגות בבית משותף, וכן במקומות בהם מתקהלים אנשים רבים והחשכה פתאומית עלולה להוביל לבהלה, כמו אצטדיונים ואולמות אירועים.
תאורה חיונית היא תאורה שהפסקתה עלולה לגרום לאסון, למשל תאורה בחדר ניתוח, ורמזורים בצמתים חשובים, ולכן בנוסף או במקום גיבוי סוללות מחוברת התאורה לאמצעי גיבוי נוספים שמבטיחים הפעלתה לאורך זמן.
טרפדת
טרפדת (ספינת טורפדו ובראשי תיבות סט"ר) היא ספינה קטנה יחסית ומהירה, שנועדה לשאת טילי טורפדו לקרב ימי. ספינות הטורפדו הראשונות, במאה ה-19, נשאו מעין מטען נפץ על קורה שבלטה מחרטומן; הן היו נוגחות את ספינת האויב ומחברות אליו את המטען. ספינות הטורפדו של סוף המאה ה-19 והמחצית הראשונה של המאה ה-20 נשאו טילי טורפדו. מטרתן הייתה להתמודד עם אוניות מערכה, סיירות מערכה וסיירות, אוניות שטח כבדות ואיטיות. ספינות הטורפדו היו אמורות להתמודד עם האוניות הגדולות בהרבה מהן באמצעות זריזותן ומהירותן, ולהכריע אותן באמצעות טילי הטורפדו. היווצרותן של ספינות הטורפדו הביאה להכנסתן לשירות של אוניות גדולות מהן, שנועדו להילחם בספינות הטורפדו. ספינות אלו נקראו "משחיתות ספינות טורפדו", או "משחתות", כפי שהתקבע שמן עד היום. סוגים שונים של אוניות מלחמה קטנות נבנו במנעד שבין הספינות הקטנות, המוגדרות ספינות טורפדו, ובין המשחתות הגדולות מהן; ערך זה יעסוק בעיקר בספינות הטורפדו הקטנות והמהירות.
מלחמת האזרחים בארצות הברית.
מלחמת האזרחים האמריקנית הביאה עמה כמה וכמה חידושים בתחום הלוחמה הימית, בהם הסוג הראשון של ספינות טורפדו. ב-1861 הודיע נשיא ארצות הברית, אברהם לינקולן, על הטלת מצור ימי על מדינות הקונפדרציה. השפעות המצור על כלכלת הקונפדרציה היו קשות, אך לצי הקונפדרציה לא היה כוח ימי שיוכל להתמודד עם צי מדינות האיחוד. מפקדי צי הדרום חיפשו פתרונות יצירתיים כדי להתמודד עם טבעת החנק הימית, חיפוש שהוביל לכמה פתרונות יצירתיים שהיו פורצי דרך בתחומם. בין השאר יצרו המהנדסים את אוניות המערכה הראשונות, שהיו אוניות מחופות שריון (Ironclads). ספינות הטורפדו היו חידוש נוסף שהמציאו מהנדסי צי הדרום.
ספינות הטורפדו הראשונות מסדרת דייוויד היו, כפי שניתן לראות בתרשים, גם מבשרות הצוללות הראשונות. הן היו מונעות בקיטור, ובנויות כך שכאשר מכלי הזבורית יהיו טעונים במלואם, תהיינה הספינות שקועות כמעט לגמרי: רק הארובה וכמה סנטימטרים היו מעל המים. בלילה חשוך היה כמעט בלתי אפשרי לראות את הספינות. טיפוסים אחרים של ספינות טורפדו נבנו גם הן כך שתהיינה בעלות צללית נמוכה מאוד, אך ללא מכלי זבורית.
בקצה הקדמי של הספינה הותקנה מעין קורה, שבלטה קדימה כמה מטרים. בקצה הקדמי של הקורה הותקן מטען חומר נפץ, עטוף בכיסוי עמיד למים. ספינת הטורפדו הייתה נוגחת את ספינת האויב, ונועצת בו את המטען באמצעות ווים; כעת הייתה ספינת הטורפדו נסוגה לאחור, כשהיא מותירה את מטען הנפץ מוצמד לאוניית האויב. במרחק בטוח היה צוות ספינת הטורפדו מפעיל את המטען, באמצעות כבל שנותר קשור אליו.
ככלל, לא היה חידוש זה מוצלח במיוחד. הסיפון הנמוך של הספינות עשה אותן מועדות להצפה בים גבה גלים, ואף היה מצב בו כיבו הגלים את דוודי מנוע הקיטור. מטען הנפץ התפוצץ לעיתים מוקדם מדי, ולעיתים לא התפוצץ לאחר הצמדתו לספינת האויב.
הופעת הטורפדו הממונע.