סרז' לנסל (Serge Lancel) מציין שני שורשים אפשריים לשם Barca: האחד, מהשורש השמי ב-ר-כ., ממנו נגזרה, למשל, המילה העברית "ברכה"; השני, והמסתבר מבין השניים, הוא ברק. מוסיף לנסל ומעריך כי הראשון, "המבורך" אינו כינוי אשר עולה בקנה אחד עם כישלונו של חמלקרת, ואילו השני מתאים לסגנון הלחימה שלו בסיציליה, כמו גם מקביל לשם המשפחה היווני Keraunos, שמשמעו "ברק" גם כן, ואכן נמצאו מפקדים בקרב צבאו של אלכסנדר עם שם זה. על-פי לנסל לא ניתן להכריע בשאלה האם השם Barca הוא כינוי שהודבק לחמלקרת הודות למעלותיו (cognomen ex virtute) או שם מוקדם יותר שהועבר אליו מאבותיו.
השם ברקה היה במקור כינוי אולם אומץ כהדרגה כשם משפחה. על כל פנים היסטוריונים מודרניים משתמשים בשם "ברקה" כדי להבדיל את חמלקרת וחניבעל מקרתגים שונים בעלי שם זהה.
תולדות.
מעט מאוד ידוע על אבותיו הקדומים של חניבעל. המשורר הרומאי סיליוס איטליקוס, מחבר הפואמה "פוניקה" העוסקת בחייו של חניבעל, טוען ביצירתו שבני ברקה היו צאצאיה של המלכה האגדית דידו (ידועה לעיתים גם כאליסיה). גם ורגיליוס רומז על כך ביצירתו "אינאיס". כאשר דידו מתאבדת, היא מכריזה כי מעצמותיה יקום נוקם לרומאים, רמז לחניבעל. אולם אף על פי שמרבית החוקרים המודרניים מאמינים בקיומה של דידו, חוקרים כוולטר גרליץ (Walter Görlitz) טוענים שלא אפשרי שבני ברקה אכן היו צאצאיה של דידו.
ראשון בני ברקה הידועים לנו בוודאות הוא חניבעל אביו של חמלקרת. לא ידוע לנו דבר עליו פרט לשמו. אולם בנו חמלקרת ברקה התפרסם במהלך המלחמה הפונית הראשונה כמצביא המבריק ביותר מבין שני הצבאות שלחמו במלחמה זו. אשתו, ששמה לא ידוע בימינו, ילדה לו שלוש בנות ושלושה בנים. לא ידוע מה היו שמותיהן של הבנות, אולם חמלקרת ידע להשיא אותן לאנשים הנכונים. הבכורה נישאה לבומילקר הסופט, מנישואים אלו נולד חנו שהפך ברבות הימים לאחד מקציניו הבולטים של חניבעל. השנייה נישאה לקצין בשם עזרובעל שהצטיין מאוד במלחמה, וירש את מקומו של חמלקרת לאחר מותו.
לאחר המלחמה התמרדו שכירי החרב שלחמו בצבא קרתגו מכיוון ששכרם לא שולם. המרד התגלגל למלחמה שכונתה "מלחמת שכירי החרב". במהלך המלחמה ערקו 2,000 פרשים נומידיים ממחנה המורדים אל מחנהו של חמלקרת. עליהם פיקד נארוואס, לאות תודה נתן לו חמלקרת את בתו השלישית. לאחר סיום המרד רומא שהכירה בחולשתה של קרתגו הכריזה עליה מלחמה באמתלה שהצי שקרתגו חימשה כדי לכבוש את סרדיניה מידי המתמרדים, מכוון למעשה נגד איטליה. קרתגו נכנעה שילמה פיצויים נוספים ומסרה את סרדיניה לרומאים. חמלקרת לקח אז את בנו חניבעל למקדשו של האל בעל, והשביע אותו לעולם לא להיות ידיד לרומאים.
מכיוון שהאוצר הקרתגי היה מרוקן, יצא חמלקרת בראש צבא להיספניה כדי לנצל את מכרות הכסף שבה. למסע לקח עמו את חתנו עזרובעל ואת בניו חניבעל, עזרובעל, ומאגו. בספרד ייסד חמלקרת עיר וקראה "ברקינו" על שמו. כיום שם העיר הוא ברצלונה. חמלקרת נהרג במהלך קרבות עם המקומיים, ועזרובעל תפס את הפיקוד. הוא המשיך להגדיל בהתמדה את אזור ההשפעה הקרתגי אולם עשה זאת בעיקר בדרכים פוליטיות, באמצעות חוזים והסכמים עם ראשי השבטים השונים.
חניבעל הצעיר נישא לנסיכה איברית בשם אימילקה, והיא ילדה לו בן. עזרובעל נרצח בינתיים בידי עבד קלטי שנטר לו טינה, וחניבעל בן ה-26 נבחר למפקד בידי החיילים. במיוחד משום שהזכיר את אביו הנערץ במראהו ובתכונותיו. חניבעל הטיל מצור על העיר סגונטום בעלת בריתה של הרפובליקה הרומית. הרומאים בתגובה הכריזו מלחמה על קרתגו. חניבעל היה מוכן יפה למלחמה, הוא השאיר 20,000 חיילים 3,000 פרשים ו-20 פילים אצל אחיו עזרובעל, בעוד שיצא עם 90,000 רגליים 12,000 פרשים וכמה עשרות פילים למסע לאיטליה. למסע הצטרפו גם אחיו מאגו ואחיינו חנו.
במהלך המלחמה שכונתה המלחמה הפונית השנייה. הנחיל חניבעל לרומאים סדרה של תבוסות ששיאן בקרב קאנאי. מאגו נשלח חזרה לאפריקה לאחר הקרב וביקש ממועצת קרתגו סיוע נוסף עבור אחיו באיטליה. אולם הכוחות היו דרושים למערכה בספרד שם לא הצליח עזרובעל לעצור את הרומאים. מאגו נשלח גם הוא לסייע לעזרובעל והשניים הביסו את הרומאים בקרב באיטיס. אולם בואו של סקיפיו אפריקנוס שינה את התמונה מאגו נהרג במהלך הקרבות. עזרובעל הצליח להבקיע ולחצות את האלפים כדי להגיע אל איטליה אולם נהרג בקרב מטאורוס, הדרך לאפריקה הייתה פתוחה בפני הרומאים.
חניבעל מיהר לחזור לאפריקה אולם הובס בקרב זאמה. הוא המשיך להנהיג את העיר בתור סופט, אולם יריביו הפוליטיים אילצו אותו להימלט. אשתו ובנו נהרגו עוד קודם לכן בשל מגפה בספרד. ואחיינו חנו נעלם מהדיווחים ההיסטוריים יחד עם מהרבעל. חניבעל נמלט אל האימפריה הסלווקית ושם סייע לאנטיוכוס השלישי במלחמתו ברומא. לאחר מכן נמלט לביתיניה אולם הרומאים רדפו אותו גם שם הוא התאבד בליעת רעל והוא בן 64. עם מותו לא שומעים יותר על בני ברקה.
הדור השני - דברים שלא סיפרתי לאבא
הדור השני - דברים שלא סיפרתי לאבא הוא רומן גרפי אוטוביוגרפי מאת מישל קישקה, שיצא לאור בצרפתית בשנת 2012, ותורגם לשפות אחדות. הנוסח העברי נוצר אף הוא בידי קישקה.
הספר מספר על חייו של קישקה בבית הוריו בבלגיה ובמשפחה שהקים בישראל, המתנהלים בצל זיכרונותיו של אביו ממחנות ההשמדה. אביו, אנרי קישקה, יליד בריסל, גורש בגיל 16 עם משפחתו לאושוויץ ומשם עבר בצעדת מוות למחנה בוכנוואלד, שממנו שוחרר עם כיבושו בידי צבא ארצות הברית. אמו, לוסי, הצליחה להימלט עם משפחתה לשווייץ.
הספר יצא לאור גם בטורקיה (גוזלם), איטליה (ריצולי), גרמניה (אגמונט) ומקסיקו (בייגל).
תוכן הספר.
הספר כולל כמאה עמודים מצוירים ביד בשחור לבן, ובו חמישה פרקים:
על יצירת הספר.
באחרית דבר לספרו מספר מישל קישקה: "את הספר הזה נשאתי בקרבי יותר מעשר שנים. כתבתי אותו בראשי תוך כדי שיטוטים ברחובות ירושלים ופריז. עמודים שהצטיירו בחלומותי היו נמחקים עם בוקר. הייתי ממציא לי תירוצים כדי לא להתיישב לכתוב."
בריאיון לשלומי צ'רקה הרחיב קישקה על תהליך יצירתו של הספר:
בהמשך לראיון זה הרחיב קישקה את תיאור כתיבת הספר בהרצאה אותה נשא בערב יום השואה שנת תשס"ז. לפי הרצאה זו, את עמודיו הראשונים של הספר כתב כמעט כמוכה דיבוק. הוא זוכר שבמשך עשרת הימים בהם שהה בבלגיה לרגל כתיבת הספר כמעט ולא חדל לכתוב והיה טרוד בכתיבת הספר כל אותה התקופה ברצף. הוא גם הוסיף ואמר שהיה לו כל מה שהיה צריך בדירה לצורך כתיבה, מיטה שהיה קם ממנה עייף כי היה שקוע במחשבות אודות הספר, מחשב עם אינטרנט ושולחן כתיבה.
סרט אנימציה.
בשנת 2015 החלה הפקתו של סרט אנימציה המבוסס על הספר.
אברהם נדאף
הוצאת חרגול
דוד מלידה
דוד לידה
טימברלנד (חברה)
טימברלנד (באנגלית: The Timberland Company) היא יצרנית וקמעונאית אופנה אמריקאית, המתמקדת בהנעלה. בשנת 2007, טימברלנד צוינה כחברת ההעסקה הטובה ה-78 במספר בארצות הברית, ברשימת התוכנית. לטענת החברה, היא תומכת באחריות תאגידית. היא מציעה חבילות על מוצריה, הזמינות לעובדיה ולקוחותיה.
מטה חברת טימברלנד ממוקם בדרום-מזרח מדינת ניו המפשייר, והיא פועלת גם ממשרדים אחרים ברחבי העולם. בישראל המותג נמצא בבעלות קבוצת סקאל, המפעילה 12 סניפים שלו ברחבי הארץ.
היסטוריה.
מייסד החברה טימברלנד, נתן שוורץ, החל את קריירת ההנעלה שלו כתופר מתלמד בבוסטון בשנת 1918. בשנת 1952 קנה מחצית מנכסי חברת ההנעלה "Abington Shoe Company" שבדרום בוסטון. שלוש שנים מאוחר יותר קנה את יתר הנכסים והכניס את בניו, סידני והרמן, לעסק.
בשנת 1973, שם המותג "טימברלנד" הוצג עבור מגפי עור עמידים למים, הראשונים מסוגם, אשר יוצרו על ידי החברה. הואיל ודגם המגפיים הצליח וגרף פופולריות רבה, שם החברה שונה באופן רשמי ל"חברת טימברלנד".
בשנות השמונים החברה החלה את התרחבותה בשוק הבינלאומי. תחילה הגיעה לאיטליה, וזכתה להצלחה הודות לקבוצות נוער במילאנו שלבשו והשיקו את מוצרי החברה. ולאחר מכן עברה למדינות נוספות. בשנות התשעים הוסיפה החברה למוצריה, בין היתר, שעון יד, תרמיל גב והלבשת ילדים. בשנת 2011 התמזגה החברה עם קונצרן הענק VF Corporation.
רפואת שיקום
שיקום רפואי
Pet Shop Boys
צגה מלקו
צֶגָה מֶלָקוּ (נולדה ב-1968) היא עיתונאית ישראלית, סופרת ופעילה חברתית – מבכירות השידור הציבורי, רשות השידור בעבר (מנהלת רשת א') והיום תאגיד השידור הציבורי "כאן".
עורכת ומגישה תוכניות בשפה האמהרית. חברת נשיאות מועצת העיתונות והוועד המנהל של אגודת העיתונאים בירושלים. חברה במועצה הציבורית של מרכז מורשת מנחם בגין, חברת דירקטוריון ויו"ר ועדת הביקורת בחברה לשיקום ופיתוח הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים, עמיתה במכון גשר למנהיגות.
ביוגרפיה.
צגה מלקו נולדה בגונדר שבאתיופיה ועלתה לישראל לבדה בגיל 16. מיד עם עלייתה פתחה במאבק לאיחוד עם משפחתה – עד לעליית הוריה.
מלקו בעלת תואר ראשון במדעי המדינה וסוציולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במנהל עסקים מטורו קולג', ותואר שלישי מאוניברסיטת אדם מיצקביץ' במדעי המדינה ועיתונות.
עבדה בקול ישראל במגוון תפקידי עריכה והגשה עיתונאית, ביניהם מנהלת מחלקת השידורים באמהרית ולאחר מכן מנהלת רשת א'.
בשנים 1996–2005 כיהנה כעורכת ראשית של עיתון "פאנה" - עיתון בעברית ואמהרית ליוצאי אתיופיה בישראל.
בשנים 1997–2002 ערכה והגישה בטלוויזיה החינוכית את התוכנית "דרך העיניים שלנו" שעסקה בחדשות וראיונות בשפה האמהרית.
בשנים 2008–2017 ערכה והגישה תוכנית טלוויזיה שבועית בשפה האמהרית בערוץ 33 עד שרשות השידור נסגרה.
מתגוררת בירושלים.
פעילות ציבורית.