לאחר תום המלחמה עבד כעיתונאי, מתרגם ומתורגמן לשלטונות הכיבוש האמריקאים. בנוסף, היה עורך תרבות בעיתון הוינאי "וולט אם אבנד". ב-1947 פרסם קובץ נובלות בשם "מפגש בערפל" ("Begegnung im Nebel") וב-1950 עבר למינכן והחל לעבוד בכתב העת "קוויק" (ונסע באירופה וברחבי העולם ככתב חוץ של כתב העת). הוא גם פרסם, תחת שם עט, כתבות וסיפורים בהמשכים. בין 1950 ו-1962 הוא כתב 22 תסריטים (לעיתים בשיתוף פעולה עם אחרים). ב-1960 פרסם את הרומן המצליח "אפשר גם בלי קביאר" ("Es muß nicht immer Kaviar sein"). הצלחת ספר זה הובילה לחיבור מספר רב של ספרים העוסקים בסוגיות חברתיות (כמו אלימות כלפי זרים, סחר בסמים או הנדסה גנטית. בחיבור ספרים אלה, התבססה העלילה הבדיונית על תחקיר עיתונאי מעמיק במקומות ובסביבות החברתיות/תרבותיות בהן היא אמורה להתרחש.
העיסוק הקליל בסוגיות אלו הוביל חלק ממבקריו להכתירו כ"סופר קליל" שכותב ספרות נוסחתית ו"מייצר" רבי מכר. זימל פרסם סך הכל 36 רומנים ויותר מ-73 מיליון עותקים נמכרו מהם. ספריו תורגמו ליותר מ-30 שפות (ובכלל זאת עברית) והוא היה במשך שנים אחד הסופרים הנקראים ביותר בין קוראי הספרות בשפה הגרמנית. חלק מספריו, כמו "אפשר גם בלי קוויאר" עובדו גם לגרסה קולנועית. עם זאת, גם מבקריו החריפים ביותר העריכו ספרים כמו "Doch mit den Clowns kamen die Tränen" ("עם הליצנים באות הדמעות", 1987).
המאפיין העיקרי של עבודותיו הוא האופן היחסי בו נתפסים ה"רע" וה"טוב", כמו גם מחויבות עמוקה לערכי הפציפיזם.
זימל היה נשוי שלוש פעמים וחי טרם מותו בעיירה צוג שבשווייצריה. נפטר בבית חולים פרטי בלוצרן ב-1 בינואר 2009.
תחרות הסיפור הקצר של &quot;הארץ&quot;
תחרות הסיפור הקצר של "הארץ" היא תחרות לכתיבת סיפור קצר שמקיים מדי שנה מוסף "תרבות וספרות" של עיתון "הארץ".
היסטוריה.
בצורתה הנוכחית מתקיימת התחרות משנת 1989, לאחר שבנימין תמוז, העורך היוצא של "תרבות וספרות", הציע לבני ציפר, העורך הנכנס, "לחדש מסורת ישנה שהחלה בימים עברו ונקטעה בזמנו, של תחרות סיפורים קצרים לכותבים צעירים".
ההכרזה על פתיחת התחרות נעשית סמוך לחנוכה, ותוצאותיה - שמות הזוכים בשלושת המקומות הראשונים, הסיפורים הזוכים ונימוקי חבר השופטים - מתפרסמים בגיליון ערב פסח של "הארץ". סיפורים נוספים מהתחרות מתפרסמים בגיליון של שביעי של פסח תחת הכותרת "סיפור מומלץ". התחרות מיועדת לכותבים שטרם פרסמו ספר פרוזה. על משתתף בתחרות לשלוח אליה סיפור קצר אחד, שאורכו אינו עולה על 2,500 מילים, שטרם פורסם. לתחרות נשלחים מדי שנה מאות סיפורים, ובשנת 2003 הגיע מספרם לשיא של אלפיים סיפורים. בשנת 2008 נערכה במקום תחרות הסיפור הקצר תחרות לכתיבת מסה. לכל תחרות שנתית ממונה צוות בן שלושה שופטים הבוחר את הזוכים בתחרות.
בין הזוכים בתחרות (לא רק במקום הראשון) במהלך השנים: יואב כ"ץ (פעמיים ברציפות), עדי עסיס, אלמוג בהר, סמי ברדוגו, דרור משעני, אפרת מישורי, אריה אקשטיין, אורי אלון, תמר גלבץ, איימן סיכסק, עמיחי חסון, שולמית אפפל, רועי חסן, יאיר אגמון, עילי ראונר, אסתי ג. חיים, גלעד מאירי, ענת לוין, תמר ורטה-זהבי, פניה עוז-זלצברגר, אבישי חורי, תמי לוי נחום, עינת יקיר.
קלאב דפורטיבו אוניברסידד קאתוליקה
סיירת רימון
מערב אזרבייג'ן
מערב אזרבייג'ן (בפרסית: استان آذربایجان غربی, באזרית: Qərbi Azərbaycan ostanı) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה העיר אורמיה.
שטחה 37,437 קמ"ר, בערך 2.29% משטחה של איראן, והיא נמצאת בצפון המדינה. ב-2005 מנתה אוכלוסיית הפרובינציה כ-2,949,426 תושבים עם צפיפות של 78.8. הפרובינציה גובלת בפרובינציית זנג'אן, בפרובינציית מזרח אזרבייג'ן ובפרובינציית כורדסתאן ובמדינות טורקיה ואזרבייג'ן. השפות המדוברות באזור הן בעיקר השפה הפרסית והשפה האזרית.
בשטח הפרובינציה ממוקם מתחם תחת-א סוליימאן שהוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2003.
אתלטיקו נשיונאל
אמריקה דה קאלי
צבא הישועה
המדור לסביבות הוראה ולמידה מקוונות
מטבעות עות'מאניים
מטבעות עות'מאניים שימשו בכל רחבי האימפריה העות'מאנית, לעיתים לצד מטבעות אירופאים אחרים. רוב המטבעות העות'מאניים מקושטים בדימוי הטורה, חתימתו של הסולטאן העות'מאני.
המטבעות העות'מאניים היו המטבעות העיקריים בשימוש בארץ ישראל במאה ה-19. מטבעות נוספים הוכנסו לשימוש על ידי נתינים וקונסוליות של מדינות אחרות, כגון רוסיה ובריטניה, וזאת כחלק ממשטר הקפיטולציות באימפריה העות'מאנית.
להלן פירוט של המטבעות העיקריים וערכם היחסי:
ליגת העל הצ'יליאנית
הפרימיירה דיביסיון דה צ'ילה (בספרדית: Primera División de Chile) היא ליגת הכדורגל הבכירה של צ'ילה. הליגה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הצ'יליאנית ומשוחקת בשנים האחרונות בשיטת אפרטורה וקלאוסורה. הליגה נשלטה לאורך השנים בעיקר על ידי שלוש הקבוצות הגדולות של העיר סנטיאגו, קולו-קולו, אוניברסידד קאתוליקה ואוניברסידד דה צ'ילה. עם הקמתה של הליגה היא שוחקה בשיטה עונתית, על אף שהפורמט שונה מספר רב של פעמים עד שלבסוף נבחר הפורמט של הליגה המקסיקנית, פורמט הפועל משנת 2002 ועד ימינו.
אלופות הליגה לפי עונות.
פירוש
ח'דיג'ה
ח'דיג'ה בנת ח'וויילד (בערבית: خديجة بنت خويلد) היא אשתו הראשונה של הנביא מוחמד. מכונה באסלאם "אם המאמינים" (בערבית: أم المؤمنين).
ח'דיג'ה בת ח'וילד הייתה סוחרת עשירה - עיסוק בעל חשיבות גבוהה באותם הימים. היא העסיקה את מוחמד שיעביר למענה סחורות בדרכו לסוריה. ח'דיג'ה, בת לשבט אסד, הייתה אלמנה משני בעלים והיו לה כמה ילדים מהם.
על פי האסלאם, כשמוחמד היה בן ארבעים, חווה התגלות שבעקבותיה האמין כי אחז בו שד ושהוא השתגע, ולכן רצה להתאבד. ח'דיג'ה הייתה הראשונה להאמין שמדובר בהתגלות של אללה ושכנעה את מוחמד שהוא למעשה הופך לנביא ולשליח האל. היא הסבירה למוחמד שמי שנגלה אליו הוא המלאך גבריאל, בדיוק כפי שנגלה למשה, ובכך הפכה ח'דיג'ה למאמינה הראשונה בנבואת מוחמד ובאסלאם.
על פי המסורת המוסלמית, כאשר הייתה בת ארבעים, הציעה ח'דיג'ה למוחמד נישואין (זאת כשהוא היה כבן 25 ועני); אך לפי סברת החוקרים כיום, ח'דיג'ה אמרה למוחמד כי ילך לאביה, ח'וילד בן אסד ח'וילד, ויבקש את ידה ממנו, וכך עשה. אבן אסחאק אומר כי ח'דיג'ה הייתה אישה אצילה, נבונה החלטית ונחושה.
ח'דיג'ה ילדה למוחמד שישה ילדים: שני בנים (אל-קאסם ועבדאללה, שמתו בילדותם), וארבע בנות: זינב, רוקיה, אֻםּ כֻּלְת'וּם ופאטמה (על שם אמה של ח'דיג'ה) הנחשבת לקדושה באסלאם, אותה השיא מוחמד לבן דודו עלי בן אבי טאלב. שתיים מבנותיו של מוחמד התחתנו עם עֻת'מאן, שהיה הח'ליף השלישי. עם מות שני בניו, כמתנה ליום הנישואין, נתנה לו ח'דיג'ה נער-עבד, בשם זיד בן חארת'ה, בן לשבט הערבי כלבּ. הנער נקשר למוחמד ואף ויתר על חזרה למשפחתו כשזו מצאה אותו, ובתמורה שחרר אותו מוחמד והפך אותו לבנו החורג.
מוחמד לא נשא אישה אחרת כל עוד ח'דיג'ה הייתה בחיים. היא נפטרה שלוש שנים לפני ההגירה של מוחמד לית'רב (אל-מדינה), בגיל 65. קברה נמצא במכה.
סחורה משומשת
סחורה משומשת או יד שנייה היא סחורה השייכת לאדם או לגוף שאינו עוסק במסחר, ומוצעת למכירה על ידו לאחר שקנה אותה במטרה להשתמש בה בעצמו ולרוב גם השתמש בה בפועל. כמו כן נמכרת סחורה כזו על ידי סוחרי יד שנייה, שקיבלו אותה למכירה מבעליה. ישנן סחורות שמקובל מאוד לקנות בדרך זו, כמו מכוניות, ואחרות שפחות מקובל לקנות כך (כלומר המוצר מסיים את חייו לאחר ששימש את בעליו הראשון).
אנשים פרטיים מוכרים סחורה משומשת על ידי יצירת קשר בעזרת מודעות בלוחות מודעות ציבוריים, בעיתונים, באתרי אינטרנט שנועדו לפרסום מודעות כאלה וכדומה. לעיתים אנשים פרטיים מפרסמים אירוע פרטי, חד פעמי, שבו הם מוכרים חפצים רבים שברשותם כסחורה יד שנייה.
סחורה משומשת זולה באופן משמעותי מאשר סחורה חדשה ומכירתה מאפשרת גם לבעליה הקודמים לקבל בחזרה חלק מהכסף שהשקיעו בה. מחירי הסחורה הזולים מסייעים לאנשים דלי אמצעים ולכן חלק ממכירות הציוד המשומש מאורגנות על ידי ארגוני צדקה. מעבר לזאת, מכירות סחורה משומשת משפרות את איכות הסביבה בכך שהן מצמצמות את נפח האשפה – הן מחזירות לשימוש ציוד שעלול היה להיזרק לאשפה.
חנות יד שנייה.
חנות יד שנייה היא חנות לסחורה משומשת.
ישנן שלוש דרכים להשיג סחורה מאנשים פרטיים עבור חנות יד שנייה:
חנויות יד שנייה שמקבלות את הסחורה כתרומה הן לרוב חנויות המופעלות על ידי מתנדבים מארגוני צדקה. מחיר המוצרים בחנויות כאלו נמוך במיוחד, כי הוא מכסה את עלויות תפעול החנות בלבד (שכר דירה, עלויות חשמל וכו'). חנויות כאלה גם בררניות פחות בבחירת הסחורה שהן מקבלות. מעבר לזאת, ישנן מדינות כמו ארצות הברית שבהן תרומה לעמותה בלא מטרות רווח זוכה לניכוי מס. לכן אדם או מוסד שתורמים ציוד לחנות של ארגון צדקה, מקבלים מרשויות המס אחוז מסוים ממחיר הציוד.
מוצרים שמקובל למכור בחנויות יד שנייה הם ספרים, הקלטות של מוזיקה וסרטי קולנוע, ביגוד, ציוד ביתי וצעצועים.