את העונה שלאחר מכן פתח יורנטה בתור החלוץ הרביעי של בילבאו, אחרי אריץ אדוריס, חוסבה אקסטברייה ואיסמאל אורסאיס, ובעקבות כך מיעט לקבל משחק. לאחר הגעת המאמן פליקס סריוגארטה השתפר מעמדו של יורנטה בקבוצה, אך הוא סיים את העונה עם שני שערים בלבד ב-24 משחקים.
לאחר שהצטיין במשחקי ההכנה לעונת , הפך יורנטה לחלוץ הפותח הקבוע של בילבאו. הוא פתח את העונה בצורה לא טובה, אך השתפר בהמשכה וכבש 11 שערי ליגה, שסייעו לקבוצתו לסיים במרכז הטבלה. עונת הייתה מוצלחת במיוחד עבור יורנטה - הוא כבש 14 שערי ליגה ונכלל בתור מחליף בנבחרת העונה בספרד, ואף סייע לבילבאו להעפיל לגמר גביע המלך הספרדי, שם הפסידה לברצלונה. בעקבות הישג זה השיגה בילבאו מקום במוקדמות הליגה האירופית. יורנטה העפיל עם בילבאו לגמר הליגה האירופית 2012, שם הפסידה קבוצתו 0–3 לאתלטיקו מדריד.
בקיץ 2013, עבר יורנטה ליובנטוס האיטלקית בהעברה חופשית, עמה זכה בשתי אליפויות וכבש 23 שערי ליגה ב-66 הופעות.
ב-27 באוגוסט 2015 חזר יורנטה לספרד וחתם בסביליה, עמה זכה בליגה האירופית, על אף שלא שותף במשחק הגמר מול ליברפול.
ב-5 באוגוסט 2016 חתם יורנטה בסוונסי סיטי מהפרמייר ליג, ובמדיה כבש 15 שערים בעונת 2016/2017. ב-31 באוגוסט 2017 חתם יורנטה לשנתיים בטוטנהאם הוטספר. ב-17 באפריל 2019 כבש יורנטה שער חוץ חשוב נגד מנצ'סטר סיטי ברבע גמר ליגת האלופות, שער שהעלה את טוטנהאם לחצי הגמר. ב-2 בספטמבר 2019 חזר לאיטליה וחתם לשנתיים בנאפולי.
ב-27 בינואר 2021 חתם יורנטה באודינזה מהסרייה א' לשנה וחצי.
ב-27 באוקטובר של אותה שנה חתם באייבר מההליגה הספרדית השנייה לחוזה עד תום עונת 2021/22.
נבחרת ספרד.
בצעירותו שיחק יורנטה במדי כל נבחרות הנוער השונות המייצגות את ספרד, לגילאי עד 17, עד 18, ועד 19. הוא השתתף עם נבחרת ספרד עד גיל 20 באליפות העולם לנוער ב-2005, וזכה בפרס "נעל הכסף" בתור המבקיע השני בטיבו בטורניר, עם חמישה שערים.
בנובמבר 2008 זומן יורנטה על ידי המאמן ויסנטה דל בוסקה לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של ספרד, למשחק ידידות מול נבחרת צ'ילה. במשחק זה הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 0–3. בפברואר 2009 הבקיע יורנטה את שערו הראשון במדי הנבחרת, במשחק בו ניצחה ספרד בתוצאה 0–2 את נבחרת אנגליה. מאוחר יותר השתתף עם הנבחרת גם במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.
יורנטה נכלל בסגל נבחרת ספרד בטורניר גביע הקונפדרציות 2009, והשתתף בשני משחקים במסגרתו. במשחק האחרון בשלב הבתים הוא כבש שער בניצחון 0–2 על נבחרת דרום אפריקה, וסייע לנבחרתו לזכות במקום השלישי בטורניר, לאחר ניצחון על דרום אפריקה במשחק המכריע על מקום זה. במונדיאל 2010, כאשר הוא משמש חלוץ מחליף לדויד וייה, פרננדו טורס ופדרו רודריגס, היה יורנטה שותף לזכייה הראשונה בתולדות הנבחרת במונדיאל.
מלבד הופעותיו בנבחרות ספרד, שיחק יורנטה חמש פעמים במדי נבחרת חבל הבסקים, בה הוא היה רשאי לשחק מאחר שנולד בנווארה. הוא הבקיע שער אחד עבור נבחרת זו, במשחק ראווה נגד נבחרת קטלוניה בקאמפ נואו ב-2005.
מטפח הגלימה
נער הגלימה
נערת הגלימה
הסכם ניסטאד
הסכם ניסטאד (בשוודית: Freden i Nystad; ברוסית: Ништадтский мирный договор; בפינית: Uudenkaupungin rauha) היה הסכם שלום שנחתם בין רוסיה הצארית לבין שוודיה ב-10 בספטמבר 1721 בניסטאד , וסיים את מלחמת הצפון הגדולה.
לפי ההסכם, רוסיה הצארית קיבלה את ליבוניה, אינגריה, אסטוניה, חלק משטחי קרליה (כולל המצר הקרלי; ויבורג וקקסהולם) ומספר איים בים הבלטי, כולל אסל (Ösel), סורסארי (Hogland) ודגה (Dagö). בשטחים שהועברו נבנתה בין היתר העיר סנקט פטרבורג.
שטחי פינלנד שנכבשו על ידי הרוסים במהלך המלחמה הוחזרו לשוודיה. כמו כן הרוסים שילמו סכום של 2 מיליון טאלר לשוודיה כפיצוי.
הסכמי שלום בין שוודיה לבין מדינות אחרות שהיו בעלות ברית של רוסיה (פרוסיה, הנובר ודנמרק) נחתמו קודם לכן – בשנים 1719 ו-1720.
בעקבות ההסכם הפכה רוסיה באופן רשמי לאימפריה חדשה ופיוטר הגדול נטל על עצמו תואר "קיסר רוסיה כולה".
ח.י. רות
ח. י. רות
ח' י' רות
אנת'וני ג'קסון
חוזה ניסטד
הסכם נישטאד
הסכם נישטד
הסכם ניסטד
חוזה ניסטאד
חוזה נישטד
אולינובסק
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1816
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1816 היו הבחירות השמיניות בהיסטוריה של ארצות הברית. הן נערכו החל מיום שישי, ה-1 בנובמבר, עד ליום רביעי, ה-4 בדצמבר 1816. הן נערכו בתום נשיאותו בת שתי הקדנציות של ג'יימס מדיסון מהמפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. כשהמפלגה הפדרליסטית בקריסה, מזכיר המדינה של מדיסון, ג'יימס מונרו, היה המועמד המוביל מול אופוזיציה חלשה. ואכן מונרו ניצח בחבר האלקטורים בהפרש הגדול של 183 לעומת 34 אלקטורים.
ארבע השנים הקודמות בפוליטיקה האמריקנית הושפעו ממלחמת 1812. בעוד שהמלחמה לא הסתיימה בניצחון, השלום שהתרחש ב-1815 סיפק את העם האמריקני, והדמוקרטים-רפובליקנים קיבלו את הקרדיט על כך. הפדרליסטים נפגעו מהתנגדותם למלחמה ובגלל ועידת הרטפורד, שביססה את ההתנגדות למלחמה בניו אינגלנד. יותר מכך, הנשיא מדיסון אימץ עקרונות פדרליסטיים מסוימים, כמו בנק לאומי ומכסי מגן. דבר זה פגע במסע הבחירות של הפדרליסטים.
רקע.
ארבע השנים הקודמות נשלטו על ידי מלחמת 1812. למרות שהיא לא הסתיימה בניצחון, השלום סיפק מאוד את האנשים האמריקנים, והדמוקרטים-רפובליקנים קיבלו את הקרדיט על המשכו. הפדרליסטים הוקעו בגלל התנגדותם למלחמה ובגלל וועידת הרטפורד, שביססה את ההתנגדות למלחמה בניו אינגלנד. יותר מכך, הנשיא מדיסון אימץ עקרונות פדרליסטיים כמו בנק לאומי ומכסי מגן, מה שנתן לפדרליסטים מעט מאוד נושאים לעשות עליהם קמפיין.
מועמדים.
המועמדים הדמוקרטים-רפובליקנים.
סירבו לרוץ.
מונרו היה המועמד המועדף על הנשיא לשעבר תומאס ג'פרסון ועל הנשיא היוצא, מדיסון. אולם מונרו נאלץ להתמודד עם התנגדות מצד מזכיר המלחמה, ויליאם קרופורד מג'ורג'יה. בנוסף לכך הייתה תחושה, בעיקר בניו יורק, שהגיע הזמן לבחור נשיא שאינו מוירג'יניה (מלבד ג'ון אדמס, כל הנשיאים באו מוירג'יניה). אולם הרקורד הציבורי של מונרו הפך אותו למועמד מוביל. קרופורד מעולם לא הכריז שיתמודד, כי האמין שהיה לו מעט מאוד סיכוי מול מונרו ולא רצה שמונרו לא ימנה אותו לתפקיד בקבינט. עדיין, תומכיו של קרופורד היו אתגר רציני.
הוועידה הדמוקרטית-רפובליקנית במרץ 1816 העמידה את מונרו כמועמד לנשיאות ואת המושל דניאל טומפקינס לסגנות-הנשיאות. מונרו קיבל 65 קולות לעומת 54 לקרופורד.
המועמדים הפדרליסטים.
הוועידה הפדרליסטית אפילו לא טרחה לעשות הגשת מועמדות מעשית, למרות שרבים מהפדרליסטים תמכו ברופוס קינג, שנוצח פעמיים לפני כן כמועמד הפדרליסטי לסגנות-הנשיאות. ג'ון א. האוורד ממרילנד היה המועמד הפדרליסטי לסגנות הנשיאות.
בחירות כלליות.
סכסוך על אינדיאנה.
ב-12 בפברואר 1817, בית הנבחרים והסנאט נפגשו כדי לספור את הקולות. הספירה הלכה חלק עד שהגיע תורה של אינדיאנה לתת את קולותיה. ג'ון טיילור, נציג ניו יורק, התנגד לספירת קולותיה של אינדיאנה. הוא טען שהקונגרס הכיר בהצטרפותה של אינדיאנה לאיחוד ב-11 בדצמבר 1816, בעוד שהקולות נספרו ב-4 בדצמבר. לכן, אינדיאנה הייתה רק טריטוריה בזמן הבחירות ולא מדינה. נציגים אחרים טענו שהחלטת הקונגרס הייתה פורמלית בלבד, ושאינדיאנה הצטרפה לאיחוד כבר כשיצרה ממשלה וחוקה ב-29 ביוני. הם טענו שלאינדיאנה יש נציגים בבית הנבחרים והסנאט, דבר שלא יכול היה להיות אם אינדיאנה לא הייתה מדינה בזמן בחירתם. הוחלט לדחות את ספירת הקולות, החלטה שאושרה פה אחד.
תוצאות.
לאחר ספירת הקולות, התברר שמונרו ניצח בכל 19 המדינות פרט לשלוש. קינג היה בטוח שניצחונו של מונרו היה בלתי נמנע, ולא ניהל מסע בחירות באופן רציני.
כל אחת משלוש המדינות שקינג זכה בהן הצביעה למועמד אחר לסגנות הנשיאות. מסצ'וסטס הצביעה להאוורד, דלאוור בחרה ברוברט ג'. הרפר, וקונטיקט התפצלה בין גיימס רוס לג'ון מארשל.
מרילנד לא בחרה באלקטורים שלה כמקשה אחת. היא חילקה את עצמה למחוזות, וכל מחוז בחר באלקטור אחד. שלושה מתוך אחד-עשר מחוזות שלחו נציגים פדרליסטים, אולם הם לא הצביעו לקינג או לפדרליסטים, אלא נמנעו במחאה, וכך מונרו קיבל את כל האלקטורים ממרילנד.
האלקטורים הצביעו כמפורט להלן בטבלה:
How To Be Shy
How To Be Shy הוא אלבום האולפן הראשון של הזמר שי נובלמן. האלבום הופק על ידי שי נובלמן ועל ידי גיטריסט להקת רוקפור, ברוך בן יצחק, במימון עצמי. מילות השירים באלבום הן באנגלית.
האלבום זכה בצאתו להד תקשורתי. יוצרו נבחר ל"זמר השנה" על ידי מספר מבקרי מוזיקה, בסיכומי אותו עשור, כמו גם ב"תגלית השנה" וב"אלבום השנה".
יצירת האלבום.
את מרבית שירי האלבום כתב נובלמן כשהתגורר בלונדון בין השנים 1996 ל-2000. נובלמן היה דמות פעילה במועדוני הרטרו - סיקסטיז והמודז, וככזה הושפע מהמוזיקה שהוקלטה באנגליה בשנות השישים על כל גווניה. בשנת 1997 כשהגיע לחופשה בישראל הקליט עם חברי להקת רוקפור את שיריו Mr. Kluger (שנכתב אודות ממציא פטנטים סהרורי עמו עבד כשוליה) ו-Nightmare In An Army Camp. בלונדון, הוא הופיע עם להקה שכללה את הבסיסט האנגלי רוברט וויטמור והמתופף הישראלי רן לוי. בהופעות אלו החל לנגן שירים שעתידים להיות מוקליטים לאלבומו הראשון כגון: (Really Have To Go, Spring B# (Stevie Winwood.
נובלמן סיפר כי קיבל תמיכה והשראה ממוזיקאי העבר הישראלי, ג'ראר קמינסקי, דמות מובילה בתחום להקות הקצב הישראליות בשנות השישים, שבביתו שכר חדר בתקופה ההיא.