בתקופה בה הגיעה בניית הדיאולואו לשיאה בתחילת המאה ה-20 נבנו הדיאולואו במגוון רחב של סגנונות תוך שימת דגש על המראה של הקומות העליונות והגג והייתה תחרות בין המשפחות מי תיצור מגדלים גבוהים יותר, מפוארים יותר ומקושטים יותר. לשם כך הם ייבאו חומרי בנייה מחו"ל, והשתמשו בתוכניות ששורטטו בחו"ל או בתמונת של מבנים או אלמנטים דקורטיביים אותם רצו לחקות ובאדריכלים מקצועיים מהונג קונג או מגואנגג'ואו. התוצאה הייתה מגוון רחב של מבנים על גג הבניין, מרפסות פתוחות או מקורות, ביתנים בולטים, כיפות וכו'. מבנים אלו בקאיפינג היו המקרים הראשונים באזורי הכפר בסין שבהם אימצו את השיטות המערביות של בנייה, טכניקות מתקדמות וחומרי בנייה. דוגמאות למיזוג התרבותי היו שילוב של תבניות קישוטים מערביים של צורות גאומטריות עם תבניות מסורתיות סיניות המבוססות על מוטיבים מהטבע: פרחים, ציפורים, נופים וכו'; שימוש בוויטראז'ים מיובאים בחלונות ובדלתות; וכתובות בסיניות בתוך קישוט של זר פרחי חג המולד בעבודות סטוקו, אומנות סינית מסורתית.
אתר המורשת העולמית.
אתר המורשת העולמית "דיאלואו וכפרים בקאיפינג" כולל ארבעה אתרים בשטח כולל של 3.4 קמ"ר המוקפים באזור חיץ בשטח של 26.8 קמ"ר. האתרים הם:
סָאנְמֶנְלִי.
גודל השטח הכלול באתר המורשת סָאנְמֶנְלִי (三门里 – "שלוש שנים") הוא 140 דונם, ואזור החיץ המקיף אותו משתרע על כ-7 קמ"ר. כפר סָאנְמֶנְלִי שוכן כ-15 קילומטרים ממרכז העיר קאיפינג. הכפר הוא בן כ-450 שנים, והוא אחד מהכפרים העתיקים בהם מתגוררים משפחות ממשפחת גְווָאן המורחבת. עובדה זו בולטת כשמשווים אותו לשאר הכפרים באתר המורשת העולמית שנוסדו בתחילת המאה ה-20. בניגוד אליהם הרחובות בסָאנְמֶנְלִי צרים ומתפתלים ואינם בנויים שתי וערב. בעבר היו בכפר שני דיאולואו - זְ'ווֵיְיוּ'ן לוֹאוּ ויִינְגְלונְג לוֹאוּ. זְ'ווֵיְיוּ'ן לוֹאוּ עמד בפני התמוטטות ונהרס ב-1962. לעומתו יִינְגְלונְג לוֹאוּ שוקם ומצבו כיום טוב. זהו כיום המבנה העתיק ביותר בכפר.
מָאגְ'ייֵנְלונְג.
גודל השטח הכלול באתר המורשת "מָאגְ'ייֵנְלונְג" (马降龙) 1,030הוא דונם, ואזור החיץ המקיף אותו משתרע על כ-4.17 קמ"ר. הכפר מָאגְ'ייֵנְלונְג שוכן כ-25 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר קאיפינג במרכז מישור, על הגדה המזרחית של הנהר טָאנְגְ'יָאנְג. נכון להכרזת הכפר כחלק מאתר המורשת העולמית התגוררו ב-176 בתי הכפר 506 תושבים משתי משפחות מורחבות, גְווָאן וחְוָאנְג. התושבים מתפרנסים מחקלאות ומכספים שמעבירים להם כ-800 קרוביהם בחו"ל (בעיקר בארצות הברית, קנדה ואוסטרליה). הכפר תוכנן על פי עצותיו של מומחה בפנג שווי בין ההר לנהר כשכיוונו הכללי מזרח-מערב ורחובותיו בנויים שתי וערב כך שלכל הבתים תהיה נוף לנהר, הכפר מוקף בעצים, בכניסה לכפר מקדשים קטנים ועצי באניין (מין של פיקוס). בתי הכפר בנויים לפי תבנית דומה, אבל כל בית מקושט מתחת למזחילות ומעל לדלתות הכניסה בעבודות סטוקו ובכתובות קליגרפיות ייחודיות לכל בית. מאחורי בתי הכפר בין השדות יש מקבץ של שבעה דיאולואו ושמונה חווילות בסגנון מערבי. בין הדיאולואו מצוי:
דְזְה-לִי ומגדל השמירה של משפחת פאנג.
גודל השטח הכלול באתר המורשת "דְזְה-לִי ומגדל השמירה של משפחת פאנג" (自力方氏灯楼) הוא 2,520 דונם, ואזור החיץ המקיף אותו משתרע על כ-10 קמ"ר. הכפר דְזְה-לִי שוכן כ-25 קילומטרים מזרחית לעיר קאיפינג במרכז מישור, על הגדה המערבית של הנהר גֶ'נְהָאי, אחד מיובלי הנהר טָאנְגְ'יָאנְג. נכון להכרזת הכפר כחלק מאתר המורשת העולמית התגוררו בכפר 179 תושבים שהתפרנסו מגידול אורז, דגים וברווזים ומכספים שהעבירו להם קרוביהם בחו"ל. מאחורי בתי הכפר בין השדות יש מקבץ של תשעה דיאולואו ושש חווילות בסגנון מערבי. בין הדיאולואו מצויים:
גִ'ינְגְגְ'יָאנְגְלִי.
גודל השטח הכלול באתר המורשת "גִ'ינְגְגְ'יָאנְגְלִי" (锦江里 – "כפר בסמוך לנהר הרקום") הוא 610 דונם, ואזור החיץ המקיף אותו משתרע על כ-5.84 קמ"ר. הכפר גִ'ינְגְגְ'יָאנְגְלִי שוכן כ-35 קילומטרים מהעיר קאיפינג על גבעה קטנה בלב המישור שיצר הנהר טָאנְגְ'יָאנְג, קרוב לגדתו המערבית. הנהר מספק מים לשתייה ולהשקיה, לגידול אווזים וברווזים ומקור לדגים. נכון להכרזת הכפר כחלק מאתר המורשת העולמית התגוררו ב-66 בתי הכפר 147 תושבים המתפרנסים מגידול אורז, מדיג, מגידול בעלי חיים ומכספים שמעבירים להם קרוביהם בחו"ל (בעיקר בארצות הברית וקנדה). יער סבוך של חזרן נשתל בעורף הכפר. בלב יער החזרן ניצבים שלושה דיאולואו בשורה. דיאולואו אלו הושלמו בתוך ארבע שנים בתחילת המאה ה-20, והעדויות ההיסטוריות מראות שלאחר שהושלמה בנייתם לא הותקף הכפר גִ'ינְגְגְ'יָאנְגְלִי על ידי שודדים.
אליסה ויילרשטיין
אליסה ויילרשטיין (באנגלית: Alisa Weilerstein; נולדה ב-14 באפריל 1982 ברוצ'סטר, ניו יורק) היא צ'לנית יהודיה אמריקאית.
קורות חיים.
אליסה ויילרשטיין נולדה בשנת 1982 ברוצ'סטר, במדינת ניו יורק במשפחה יהודית מוזיקלית. היא בתם של הכנר ומייסד רביעיית קליבלנד דונלד ויילרשטיין, ושל הפסנתרנית ויויאן הורניק ויילרשטיין.
אחיה הצעיר, הוא הכנר והמנצח ג'ושוע ויילרשטיין. ויילרשטיין החלה לנגן בצ'לו בגיל ארבע.
את הופעת הבכורה שלה עשתה בגיל 13 עם תזמורת קליבלנד ביצירה "וריאציות על נושא רוקוקו" מאת צ'ייקובסקי. היא סיימה תוכנית לאמנים צעירים במכון קליבלנד למוזיקה, בו הייתה תלמידתו של ריצ'רד וייס.
במרץ 1997 הופיעה לראשונה באולם קרנגי עם התזמורת הסימפונית לנוער של ניו יורק.
בשנת 2004 סיימה תואר ראשון בהיסטוריה של רוסיה באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
כסולנית היא ניגנה עם עוד תזמורות סימפוניות חשובות ברחבי העולם - תזמורת סימון בוליבאר של קראקס בניצוחו של גוסטאבו דודאמל, התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג בניצוחו של יורי טמירקאנוב (2011), הפילהרמונית של ברלין בניצוחו של דניאל בארנבוים (2010), תזמורת פילדלפיה בניצוחו של ג'נאנדראה נוזדה, עם האקדמיה של סנט מרטין אין דה פילדס, תזמורת קונצרטחבאו, ורבות אחרות. היא פעילה גם במוזיקה קאמרית. יחד עם הוריה הרכיבה את "שלישיית ויילרשטיין" הפועלת כשלישיית הבית של הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד בבוסטון.
ויילרשטיין מתעניינת במוזיקה בת זמננו. עבדה בצורה אינטנסיבית עם מלחינים כמו אוסבלדו גוליחוב ולרה אאורבך, וכן עם המלחין ג'וזף הולמן מפילדלפיה.
בשנת 2010 חתמה חוזה בלעדי עם חברת התקליטים Decca Classics, והייתה לנגן הצ'לו הראשון שזכה לכך ב-30 שנה האחרונות.
ביצעה את בכורות היצירות הבאות:
ויילרשטיין מנגנת על צ'לו ויליאם פורסטר שיוצר בלונדון בשנת 1790.
חיים אישיים.
כשהייתה בת 9 אובחנה אליסה ויילרשטיין במחלת סוכרת הנעורים. ויילרשטיין פועלת בגיוס תרומות למען הקרן למחקר של סוכרת הנעורים.
בצעירותה היא הייתה חברתו של הכנר מתן גבעול, שהתאבד בשנת 2011.
היא נשואה למנצח הוונצואלי רפאל פאיארה.
נג'ווא קעוואר
נג'ווא קעוואר-פַרַח (בערבית: نجوى قعوار فرح, בתעתיק אנגלי: Najwa Kawar Farah; 1923 – אוגוסט 2015) הייתה סופרת פלסטינית ילידת נצרת.
ביוגרפיה.
נולדה בנצרת בשנת 1923 למשפחה נוצרית. סיימה את לימודיה היסודיים והתיכוניים בנצרת, ולאחר מכן למדה באקדמיה למורים בירושלים. עבדה כמורה ב-1943 בנצרת.
בשנת 1954 היא הוציאה את קובץ הסיפורים הראשון שלה, "עאברו א-סביל" (عابرو السبيل; "עוברי אורח").
בשנת 1957 ייסדה יחד עם בעלה, הכומר רפיק פרח, ראש העדה האוונגלית-אפיסקופלית בחיפה, את המגזין "א-ראאד" (الرائد).
בשנת 1965 פרסמה מספר מאמרים בנושאים פוליטיים, חברתיים וספרותיים בעיתונות.
קעואר התגוררה בחיפה עד שנת 1965, ולאחר מכן חייתה בירושלים ובראמאללה. ב-1977 עברה לביירות וב-1986 עברה ללונדון. מאז 1988 התגוררה בטורונטו שבקנדה.
מנהרות לחימה ברצועת עזה
מנהרות הלחימה של רצועת עזה הן מנהרות הנחפרות על ידי ממשל חמאס וארגוני טרור פלסטיני נוספים ברצועת עזה, כחלק מכוונתם לפגוע באזרחי ישראל הגרים בעוטף עזה. מנהרות אלה נחפרות מתחת לגדר המערכת סביב רצועת עזה, לשם חדירה סמויה מהרצועה לתחומי ישראל. בנוסף נחפרות מנהרות ברחבי רצועת עזה, לשם תנועה סמויה, כמקום מסתור, לצורך חטיפה של ישראלים, וכאמצעי להפתעת חיילי צה"ל במקרה של כניסת צה"ל לרצועת עזה.
חפירתן של מנהרות הלחימה החלה לפני שנים רבות, לצד חפירת מנהרות הברחה ברצועת עזה בעיקר בציר פילדלפי, והתגברה לאחר מימוש תוכנית ההתנתקות. חלק מהן שימשו למטרתן, חלק התגלו טרם הפעלתן, וחלק כנראה לא נחשפו. בנוסף למאמץ מודיעיני לאיתור מנהרות, עושה ישראל מאמץ לפתח טכנולוגיה שתסייע לחשוף מנהרות. מטרה מרכזית של הפעולה הקרקעית במבצע צוק איתן הייתה איתור מנהרות בצד העזתי של הגבול. שיפור טכנולוגי מהותי באיתור מנהרות הביא באפריל 2016 לחשיפת שתי מנהרות ארוכות בגבול רצועת עזה. על הטכנולוגיה המתקדמת שסייעה למצוא את המנהרות הללו הוטל צו איסור פרסום.
חפירת המנהרות.