כבד שומני בהריון מתבטא לרוב כלל בשליש השלישי של ההריון, אך עלול להתרחש בכל עת במחצית השנייה של ההריון, או במהלך הלידה, התקופה מיד לאחר הלידה. בממוצע, המחלה מופיעה במהלך השבוע ה-35 או ה-36 להריון. התסמינים הרגילים אצל האם אינם ספציפיים וכוללים בחילות, הקאות, אנורקסיה (או חוסר חשק לאכול) וכאבי בטן; צמא מוגזם עשוי להיות התסמין המוקדם ביותר ללא חפיפה עם תסמיני הריון רגילים הנחשבים אחרת; עם זאת, צהבת וחום עלולים להופיע ב-70% מהחולים.
בחולות עם מחלה חמורה יותר, עלולה להופיע רעלת הריון , הכרוכה בעלייה בלחץ הדם והצטברות נוזלים (המכונה בצקת ). זה עשוי להתקדם למעורבות של מערכות נוספות, הכוללות אי ספיקת כליות חריפה, אנצפלופתיה כבדית, ודלקת לבלב. היו גם דיווחים על סוכרת אינסיפידוס המסבכת מצב זה.
חריגות מעבדה רבות עשויות להראות במצב של כבד שומני של ההריון. אנזימי הכבד מוגברים, כאשר האנזימים AST ו-ALT נעים בין עלייה מינימלית ל-1000 IU/L, אך בדרך כלל נשארים בטווח של 300-500.בילירובין מוגבר כמעט באופן אוניברסלי. פוספטאז אלקליין מוגבר לעיתים קרובות בהריון עקב ייצור מהשליה, אך עשוי להיות מוגבר בנוסף. חריגות אחרות עשויות לכלול ספירת תאי דם לבנים מוגברת, היפוגליקמיה, פרמטרים גבוהים של קרישה, כולל היחס המנורמל הבינלאומי, וירידה בפיברינוגן. קרישה תוך-וסקולרית מפוזרת של פרנק, או DIC, עשויה להופיע אצל עד 70% מהאנשים.
אולטרסאונד בטן עשוי להראות שקיעת של שומן בכבד, אך מכיוון שסימן ההיכר של מצב זה הוא סטאטוזיס מיקרו-וסיקולרי (ראה פתולוגיה להלן), זה לא נראה באולטרסאונד. לעיתים רחוקות, המצב יכול להסתבך על ידי קרע או נמק של הכבד, אשר עשוי להיות מזוהה על ידי אולטרסאונד.
פתופיזיולוגיה.
ההבנה של הגורמים לכבד שומני חריף בהריון השתפרה באמצעות התקדמות בביוכימיה של המיטוכונדריה. מחסור של LCHAD (3-hydroxyacyl-CoA dehydrogenase) מוביל להצטברות של חומצות שומן בינוניות וארוכות שרשרת. כאשר זה מתרחש בעובר, חומצות השומן הבלתי מחולקות ייכנסו מחדש למחזור הדם של האם דרך השליה, ויציפו את אנזימי החמצון בטא של האם. הגן שאחראי ל-LCHAD בודד, והמוטציה הנפוצה ביותר שנמצאה בכבד שומני חריף בהריון היא מוטציית E474Q missense. מחסור ב-LCHAD הוא אוטוזומלי רצסיבי בתורשה ולעיתים קרובות נמצא כי אמהות הן הטרוזיגוטיות למוטציה הנגועה.
אבחון.
אבחנה של כבד שומני חריף בהריון נעשית בדרך כלל על בסיס קליני על ידי הרופא המטפל, אך הבחנה ממצבים אחרים המשפיעים על הכבד עשויה להיות קשה.האבחנה של כבד שומני חריף בהריון מוצעת על ידי צהבת עם עלייה נמוכה יותר של אנזימי כבד, ספירת תאי דם לבנים מוגברת, קרישה תוך-וסקולרית מפושטת וחולה חולה קלינית.
ביופסיית כבד עשויה לספק אבחנה סופית, אך לא תמיד נעשית, בשל הסיכוי המוגבר לדימום בכבד שומני חריף של ההריון. לעיתים קרובות יבוצעו בדיקות כדי למנוע מצבים שכיחים יותר שמופיעים בצורה דומה, כולל דלקת כבד נגיפית, רעלת הריון, תסמונת HELLP, כולסטזיס תוך-כבדי של הריון, ודלקת כבד אוטואימונית.
פתולוגיה.
אם יש צורך בביופסיית כבד לאבחון המצב, יש לייצב את האם כראוי ולטפל בה כדי להפחית סיבוכים הקשורים לדימום. האבחנה יכולה להתבצע על ידי חתך קפוא (בניגוד לדגימה בפורמלין) המוכתם בכתם Oil red O, שמראה סטאטוזיס מיקרו-וסיקולרית (או אוספים קטנים של שומן בתאי הכבד). הסטאטוזיס המיקרו-וסיקולרית חוסכת בדרך כלל את אזור 1 של הכבד, שהוא האזור הקרוב ביותר לעורק הכבד. על כתם הטריכרום הרגיל, הציטופלזמה של תאי הכבד מראה מראה מוקצף עקב בולטת השומן. נמק נראה לעיתים רחוקות. ניתן לשפר את האבחנה על ידי מיקרוסקופ אלקטרוני אשר ניתן להשתמש בה כדי לאשר את נוכחות של סטאטוזיס מיקרו-וסיקולרית, ובמיוחד את נוכחותם של מגמיטוכונדריה ותכלילים פארא-גבישיים. מחלות כבד בעלות מראה דומה כוללות תסמונת ריי, דלקת כבד הנגרמת על ידי תרופות מגורמים בעלי רעילות מיטוכונדריאלית, כולל מעכבי נוקלאוזיד הפוכים המשמשים לטיפול ב-HIV, ומצב נדיר המכונה מחלת הקאות ג'מייקנית אשר נגרמת מאכילת הלא בשל. פרי אקי.
טיפול.
כבד שומני של הריון מטופל בצורה הטובה ביותר במרכז עם מומחיות בהפטולוגיה , מיילדות בסיכון גבוה, רפואת האם-עובר ויילוד. הרופאים המטפלים במצב זה יתייעצו לעיתים קרובות עם מומחים להשתלת כבד במקרים חמורים. מומלץ להגיע ליחידה לטיפול נמרץ.
הטיפול הראשוני כולל טיפול תומך של נוזלים תוך ורידי, גלוקוז תוך ורידי ומוצרי דם, כולל פלזמה טרייה קפואה ומשקע קריופי לתיקון DIC. יש לעקוב אחר העובר באמצעות קרדיוטוקוגרפיה. לאחר התייצבות היולדת, מתבצעים בדרך כלל סידורי לידה. זה עשוי להתרחש בנרתיק, אך במקרים של דימום חמור או פגיעה במצבה של האם, ייתכן שיהיה צורך בניתוח קיסרי. לעיתים קרובות AFLP אינו מאובחן עד שהאם והתינוק נמצאים בצרות, כך שסביר להניח שיש צורך בניתוח קיסרי חירום.
הסיבוכים של כבד שומני בהריון עשויים לדרוש טיפול לאחר הלידה, במיוחד אם מתרחשת דלקת לבלב. השתלת כבד נדרשת לעיתים רחוקות לטיפול במצב, אך עשויה להידרש עבור אמהות עם DIC חמור, אלה עם קרע בכבד, או אלה עם אנצפלופתיה חמורה.
אפידמיולוגיה.
כבד שומני בהריון הוא מצב נדיר ומופיע בערך באחד מכל 7,000 עד אחד מכל 15,000 הריונות. התמותה מכבד שומני חריף בהריון ירדה משמעותית ל-18%, וכעת היא קשורה בעיקר לסיבוכים, במיוחד DIC (Disseminated Intravascular Coagulation) וזיהומים. לאחר הלידה, רוב האמהות מסתדרות היטב, שכן הגירוי לעומס יתר של חומצות שומן מוסר. המחלה יכולה לחזור בהריונות עתידיים, עם סיכוי גנטי מחושב של 25%; עם זאת, השיעור בפועל נמוך יותר. גם התמותה של העובר פחתה משמעותית, אך עדיין נותרה 23%, וייתכן שהיא קשורה לצורך בלידה מוקדמת.
היסטוריה.
המחלה תוארה לראשונה בשנת 1940 על ידי HL Sheehan כ"ניוון צהוב חריף" של הכבד, אז היא נחשבה כקשורה להרעלת כלורופורם מאוחרת.
ג'ינו מרצ'טי
ג'ינו ג'ון מרצ'טי (Gino John Marchetti; 2 בינואר 1926 – 29 באפריל 2019) היה שחקן פוטבול אמריקאי. מרצ'טי שיחק בתפקיד הקיצוני ההגנתי (Defensive End) בקבוצות דאלאס טקסנס ובולטימור קולטס לאורך 14 שנות קריירה מקצוענית.
ביוגרפיה.
מרצ'טי בינואר 1926 בסמית'רס, וירג'יניה המערבית לזוג מהגרים איטלקים. עם סיום לימודיו בתיכון, הוא התגייס לצבא ארצות הברית ולחם כקלע בקרב על הבליטה. לאחר שחרורו, הצטרף מרצ'טי לתוכנית הפוטבול של אוניברסיטת סן פרנסיסקו וב-1951 היה חלק מהקבוצה שסיימה את העונה ללא אף הפסד.
ב-1952 הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו, לאחר שנבחר במקום ה-14 בדראפט על ידי ניו יורק יאנקס (שהפכה באותה עונה לדאלאס טקסנס). עונה לאחר מכן, התפרקה הקבוצה ומרצ'טי עבר לבולטימור קולטס, בה שיחק במשך 13 עונות. עם הגעתו לבולטימור הוא שובץ בעמדת התאקל ההתקפי, אך בהמשך חזר לעמדתו הטבעית כקיצוני הגנתי, ובה גם שיחק בפרו בול הראשון שאליו נבחר ב-1955.
בגמר אליפות ה-NFL ב-1958, במשחק שידוע כ"המשחק הגדול ביותר ששוחק אי פעם", שיחק מרצ'טי תפקיד משמעותי, כשמנע מהתקפת ניו יורק ג'איינטס להשיג דאון ראשון מיארד אחד. באותו מהלך הוא שבר את הקרסול, אך כקפטן הקבוצה התעקש לראות את המשך המשחק ולא להתפנות לטיפול רפואי. בסיום המשחק ניצחה בולטימור 17-23 וזכתה באליפות ראשונה בתולדותיה. הפציעה אילצה את מרצ'טי להחמיץ את הפרו בול של אותה שנה, וקטעה לו רצף של תשע הופעות רצופות במשחק.
שנה לאחר מכן, שיחזרו מרצ'טי ובולטימור את הישגם מהשנה הקודמת וזכו פעם נוספת באליפות ה-NFL. ב-1960, בפעם היחידה בקריירה שלו, הוביל מרצ'טי את הליגה בהפלות קוורטרבק עם 11 במספר. ב-1964, כשהוא בן 37, פרש מרצ'טי ממשחק פעיל, אבל חזר לעונה נוספת ב-1966 ובסיומה פרש סופית.
מרצ'טי נחשב לאחד משחקני ההגנה הטובים בתולדות ה-NFL, וב-1972 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הפוטבול המקצועני. ב-1969 הוא נבחר לקבוצת השנה ה-50 של ה-NFL, ב-1994 לקבוצת השנה ה-75 וב-2019 לקבוצת השנה ה-100. מרצ'טי הוא אחד משישה שחקנים בלבד שנכללו בכל שלוש קבוצות השנה של הליגה.
מרצ'טי נפטר מסיבוכים של דלקת ריאות בבית חולים בפנסילבניה ב-29 באפריל 2019. נכדו, קית' קרטר, שיחק כטייט אנד ב-UCLA וזכה עם סיאטל סיהוקס בסופרבול XLVIII כמאמן קו התקפה.
מארש הקולונל בוגי
מארש הקולונל בוגי (באנגלית: Colonel Bogey March) הוא מארש בריטי שהולחן בשנת 1914 על ידי לוטננט פ. ג'יי. ריקטס (1881–1945) בשם העט שלו קנט ג'יי. אלפורד. ריקטס היה מנצח להקת הצבא הבריטי ולימים הפך למנהל המוזיקה של חיל הנחתים המלכותי בפלימות'.
היסטוריה.
מכיוון שבאותו זמן לא עודדו אנשים בשירות צבאי לנהל חיים מקצועיים מחוץ לצבא, פרסם מנצח הלהקה של הצבא הבריטי פ. ג'יי. ריקטס את "קולונל בוגי" ואת חיבוריו האחרים בשם הבדוי קנט ג'יי. אלפורד. על פיו, המנגינה נוצרה בהשראת קצין צבאי בריטי "שהעדיף לשרוק במינור שלישוני יורד" במקום לצעוק "קדימה!" כששיחק גולף. ריקטס שימר את השריקה הזו באינטרול היורד שמתחיל כל שורה במנגינה.
השפעה ואזכורים.
המארש היה רב מכר שנמכר במיליוני עותקים, והוקלט פעמים רבות. בתחילת מלחמת העולם השנייה, מארש הקולונל בוגי הפך לחלק מאורח החיים הבריטי כאשר המנגינה שולבה בשיר הפופולרי: "להיטלר יש רק ביצה אחת". המארש שימש גם כמנגינת צעדה עבור הגדודים העשירי וה-50 של חיל המשלוח הקנדי. כמו כן, המארש משמש כצעדה של גדוד הקלגרי המלכותי של הכוחות הקנדיים (RCAC).