ביולי 1998 קודם לדרגת ניצב ומונה לעמוד בראש המשמר האזרחי, בתקופתו כמפקד הוקם אגף קהילה ומשמר אזרחי שאיחד את היחידה לשיטור קהילתי עם המשמר האזרחי. בינואר 2001 מונה לראש אגף תנועה ובאוגוסט 2004 מונה לראש אגף תמיכה לוגיסטית.
רז נודע כמי שענד כנפי צניחה למרות שלא סיים קורס צניחה המקנה את הזכות לענוד אותן והשלים את הקורס רק לאחר שהדבר נחשף.
לאחר פרישתו מהמשטרה מונה לדירקטור בחברת הבנייה אשטרום נכסים והיה חבר בוועדה לבחינת הרפורמה בתחבורה הציבורית. ביוני 2008 מונה על ידי שר התחבורה שאול מופז ליו"ר דירקטוריון חברת נמל אשדוד וכיהן בתפקיד עד מאי 2011. בשנים 2012-2014 כיהן כדירקטור בלתי תלוי בחברת שמן משאבי נפט וגז.
רז נשוי ואב לשניים, בעל תואר ראשון במדעי המדינה וקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במדעי המדינה עם התמחות במינהל ציבורי מבר-אילן.
אמנת באזל
3000 לפנה&quot;ס
בת דיטו
המודל הרפואי
המודל הרפואי הוא סדרת פרוצדורות על פיה כל הרופאים עוברים את הכשרתם. המודל נוסח לראשונה על ידי הפסיכיאטר רונאלד לאינג, בספרו "הפוליטיקה של המשפחה" (1971).
על פי המודל, בעת קבלת מטופל במרפאתו, הרופא מברר מהי תלונת המטופל, חוקר את תולדות החולה, בודק בעברו הרחוק יותר את ההיסטוריה הרפואית, עורך בדיקות פיזיות ובדיקות נוספות בהתאם לצורך, קובע אבחנה רפואית, מציע אפשרויות טיפול ומטפל בהתאם, ולבסוף נותן פרוגנוזה עם או ללא המלצה לטיפול בהמשך.
על פי הסוציולוג ארווינג גופמן, המודל הרפואי משקף גישה כלפי פתולוגיה שמטרתה למצוא טיפול רפואי לתסמינים ולתסמונות שאובחנו, ושמתייחסת אל הגוף האנושי כאל מכונה מורכבת.
המודל הרפואי מהווה גם אחת הגישות המרכזיות להבנת הפרעות נפשיות. על פי המודל, הפרעה נפשית נחשבת למחלה רפואית, שתסמיניה הם התנהגותיים במקום פיזיולוגיים, ולפיכך גם הטיפול בה הוא על פי פרוצדורות רפואיות. ההפרעה הנפשית מבטאת פגיעה במערכת העצבים המרכזית, מערכת העצבים האוטונומית או המערכת האנדוקרינית, היא עשויה להיות תורשתית ונגרמת בשל לקות גנטית, מבנית, ביוכימית וכו'. בניגוד למודלים אחרים להבנת פסיכופתולוגיה, המודל הרפואי לא מתייחס לגורמים פסיכולוגיים ולסביבתו החברתית של האדם כגורמים רלוונטיים בהפרעת הנפש. בהמשך התפתח מהמודל הרפואי מודל רחב יותר, המודל הביו-פסיכולוגי, שנותן מקום גם לגורמים נוספים.
המודל הרפואי למוגבלות.
המודל הרפואי מתייחס ללקות כאל מגבלה גופנית השייכת לאדם. ההתייחסות לאנשים אלו היא כאל "פגומים",המוגבלות היא פנימית, שייכת להם, לכן הם המקור לבעיה ויש "לתקן אותם".
כבר בתקופת התנ"ך ההתייחסות לאדם הייתה בהתאם למחלתו ולאבחנה הרפואית שניתנה לו.
ההנחה הייתה שאנשים עם אותה מחלה הם בעלי צרכים זהים ולפיכך זקוקים לאותו טיפול.
התפיסה הרפואית המסורתית התייחסה לאדם כאל אינדיבידואל הדורש התייחסות ספציפית הקשורה בסימפטומים בלבד. האדם המוגבל נתפס כסובל מטרגדיה אישית ונחשב לאבנורמלי. תוצאות ההתערבות נשפטו לפי הדיאגנוזה בלבד. תוויות רפואיות מתייחסות למצבים שונים אך ללא אבחנה והערכה שונה לכל מטופל באשר להיסטוריה הרפואית של האדם ומשפחתו, התפקוד הפרה-מורבידי, גיל האדם וכדומה.
מוגבלות על פי המודל הרפואי היא לקות רפואית. לפי מודל זה נכות מוגדרת כמצב לא תקין, היוצא דופן מתוך החברה הבריאה, ומתמקדת במצב הביולוגי או הפיזי שעמו הפרט נדרש להתמודד. ההתמקדות היא בלקות ובמגבלות הפונקציונליות של בעלי המוגבלות לעומת יתר החברה. הביקורת על המודל טוענת כי המודל הרפואי מתייחס למצבים ולא לאנשים. האדם נחשב לפסיבי, למי שאינו יכול להשפיע על מצבו, כמי שמצריך תיקון והרופא הוא היחיד שיכול לתקן ולספק מזור.
למרות הביקורת, ניתן למצוא יתרונות במודל הרפואי. המודל מאפשר סיווג המקטלג את המחלות, קובע קשרים היררכיים ויחסים בין מחלות. שפת הסיווג מאפשרת שיח בינלאומי אחיד ומשותף לחוקרים ולמטפלים בשטח, תוך ניסיון להסביר את התופעות הקליניות בהן הם נתקלים בעבודתם.
בתגובה לראייתו הצרה של המודל הרפואי, פותח בשנת 1983 המודל החברתי למוגבלות ומתוכו התפתח המושג יכולתנות. שני אלה מספקים הזדמנות למבט חברתי מורכב יותר על מוגבלותו של האדם.
הדוכסות של ורשה
דוכסות וארשה
מיכאלה ברקו
מיכאלה ברקו (נולדה ב-28 בפברואר 1970) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית. עד לשנת 2007, לפי כתב העת "את", נחשבה ברקו לדוגמנית הישראלית שזכתה להצלחה הבינלאומית הגדולה ביותר, עד אותה שנה.
ביוגרפיה.
מיכאלה ברקו נולדה בתל אביב, בתם היחידה של יהודית, אדריכלית, שמקורה בעיר טימישוארה שברומניה וארמנד, רוקח ויושב ראש איגוד הרוקחים לשעבר, שעלה לישראל מבוקרשט, רומניה.
החלה לדגמן בישראל בגיל 13.5, בגיל 15 זכתה בתחרות מראה השנה של סוכנות עלית, לאחר הזכייה החלה לטוס לפריז וארצות הברית בזמן החופשות מבית הספר ולפתח קריירה בינלאומית, ההצלחה הובילה להגדרתה כדוגמנית העל הראשונה מישראל.
למדה לתואר שני בטיפול בדרמה; עבודת הגמר שלה עסקה ב"קבוצת דרמה-תרפיה ככלי לתמיכה בחוויית המעבר של דוגמניות לאמהות" (2007).
קריירה.
היא דגמנה על שערי המגזינים "ווג", "הרפרס בזאר", "קוסמופוליטן", "Elle", "סאנדיי טיימס", "ניו יורק וומן", "מדמוזאל" ו"גלאמור".
ב-1990 ברקו הצטלמה לגיליון בגדי הים של "ספורטס אילוסטרייטד". עשתה קמפיינים לחברות "לוריאל", "ולנטינו", "רבלון", "רושא", "מוגלר" ו"רוק".
הופעתה הידועה ביותר על גבי כתבי עת הייתה על שער המגזין "ווג" בגיליון שיצא בנובמבר 1988. בתמונת השער לבשה ברקו ז'קט מעוטר בתכשיטים של כריסטיאן לקרואה (Christian Lacroix) שעלותו 10,000 דולרים, וג'ינס דהוי. היה זה שער העיתון הראשון שערכה אנה וינטור לאחר שמונתה לעורכת של ה"ווג", ושער זה חולל מפנה בחזות העיתון, אחרי שהעורכת הקודמת, גרייס מיראבלה, הציגה תצלומי שער פורמליים וסולידיים יותר. הייתה זו גם הפעם הראשונה בה צולמה דוגמנית על שער ה"ווג" לבושה בג'ינס.
בעשור הראשון של המאה ה-21 ירדה עם משפחתה למשך שלוש שנים ללוס אנג'לס.
טלוויזיה וקולנוע.
ב-1983 בגיל 13, היא השתתפה כניצבת בסרט החמישי בסדרת סרטי אסקימו לימון, "רומן זעיר". בשנת 1988, השתתפה בסרט המתיחות של יהודה ברקן "מצלמה בלי בושה" כאחת המותחות.
בשנת 1992 הופיעה ברקו בסרט האמריקאי "דרקולה" של פרנסיס פורד קופולה כאחת מנשותיו של דרקולה.
היא שיחקה תפקיד אורח בסדרה "תמונות יפואיות" בשנת 1996 ובשנת 2008 השתתפה בסדרת הדרמה היומית "בובות" בהוט 3, בתפקיד לאנה אהרונסון, אהובתו של אריק (דודו טופז).
בשנת 1995 הנחתה יחד עם אקי אבני את תחרות הקדם-אירוויזיון לבחירת השיר שייצג את ישראל. הגישה את התוכנית "בלה-בלה" בשנת 1996, עד סיום התוכנית ב-1998.
ב-2012 שימשה כשופטת בטקס בחירת מלכת היופי.
עיסוקים אחרים.
עובדת כיום (2013) כמטפלת בדרמה עם ילדים בבתי ספר בתל אביב. בנוסף היא מנחה סדנאות להעצמה נשית, מאמנת הוליסטית (למדה אצל איציק ראצימור). מנהלת אתר המלצות בשם "מיכאלה מעבירה הלאה" ובו המלצות וטיפים ליומיום.
חיים אישיים.
ברקו נשואה לאיש העסקים רון צוקרמן ולהם ארבעה ילדים.
לה גם דרכון רומני.
החל משנת 2020 מתנדבת במגן דוד אדום כחובשת רפואת חירום בתחנת תל אביב.
דוד סמויילוביץ' קאופמן
פפוס
גידול בלתי ממאיר
ג'יימי קינג
ג'יימי קינג (באנגלית: Jaime King; נולדה ב-23 באפריל 1979) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית. הופיעה בעבר גם בשם הבמה ג'יימס קינג (James King), כינוי ילדות שניתן לה על ידי הוריה. קינג הופיעה במגזינים "ווג", "מדמואזל", "הרפרס בזאר". תפקידיה העיקריים בסרטי קולנוע, הם בסרטים "פרל הארבור" "נזיר חסין אש" ו-"עיר החטאים" ומתפקידה בסדרה "חשיפה לדרום".
ביוגרפיה.
קינג נולדה באומהה, נברסקה, שבארצות הברית, למשפחה נוצרית. הוריה הם רוברט וננסי קינג, מלכת יופי לשעבר. יש לה אחות גדולה בשם סנדי, אחות קטנה בשם בארי ואח קטן בשם רוברט (רובי). שמה הפרטי של קינג, בא משם דמותה של לינדזי וגנר, "ג'יימי סומרס", מהסדרה "האישה הביונית". הוריה של קינג התגרשו כאשר זו הייתה בת 15. היא למדה בבית הספר לדוגמנות של ננסי בונדס, ולאחר מכן נשרה מכיתה י' ב"תיכון ווסטסייד" ב-1995 כדי לקדם את קריירת הדוגמנות שלה בניו יורק. בשנים לאחר מכן, נרשמה קינג לתוכנית לימודים ביתיים מאוניברסיטת נברסקה – לינקולן.
קריירת דוגמנות ומשחק.
קינג התגלתה בנובמבר 1993, כשהייתה בת 14, על ידי הסוכן מייקל פלוטי, אשר הזמין אותה לניו יורק כדי להתחיל קריירת דוגמנות באופן מקצועי. קינג בחרה לאמץ את כינוי ילדותה, ג'יימס, למשך קריירת הדוגמנות שלה, ויותר מאוחר, לתחילת קריירת המשחק שלה. קינג הצליחה בתור דוגמנית אופנה, ובגיל 15, הצטלמה למגזינים "ווג", "מדמואזל", "אלור" ו"שבע עשרה". ב-4 בפברואר 1996 הופיעה קינג על כתבת השער של מגזין "הניו יורק טיימס" והופיעה בתצוגת אופנה עבור "שאנל" וכריסטיאן דיור.
ב-1998 הנחתה יחד עם הדוגמנית-שחקנית, רבקה רומיין, את התוכנית "House of Style" מ-1998 עד 2000. השתתפה בקומדיה "מחכים לנצח", שיצא לאקרנים ב-2010.
בשנת 2009 השתתפה בווידאו-קליפ לשירם של להקת הרוק דה פריי "Never Say Never", בשנת 2012 בווידאו-קליפ לשיר Summertime Sadness של הזמרת לנה דל ריי ובשנת 2021 בקליפ לשירה של LP, "One Last Time".
חיים אישיים.