הפארק הוא יעד נופש פופולרי במיוחד בקרב חובבי פעילויות חוצות כגון חובבי טיולים, סקי ומטפסי הרים.
ז'יגמונד באטורי
ז'יגמונד באטורי (בהונגרית: Báthory Zsigmond; 1573 – 27 במרץ 1613) היה נסיך טרנסילבניה מספר פעמים בין השנים 1586–1602, ב-1598 הפך גם לדוכס רציבוז' ואופולה בשלזיה.
אביו, קרישטוף באטורי שלט בטרנסילבניה כווייבוד, מחליף של סטפאן באטורי שעזב לפולין. ז'יגמונד היה עדיין קטין כשנבחר לשליט על ידי הדיאטה של טרנסילבניה בהתאם לבקשתו שלפני המוות של אביו, קרישטוף. בהתחלה טרנסילבניה נמשלה בשמו על ידי מועצות עוצרות, אולם ב-1585 מינה אישטוואן באטורי כעוצר יחיד את יאנוש גיצי. אחרי מות אישטוואן באטורי אימץ ז'יגמונד באטורי את התואר "נסיך".
בשנת 1588 הדיאטה הכריזה את ז'יגמונד באטורי כבגיר, אולם רק אחרי שנתן הסכמתו לגירוש הישועים.
משום כך הטיל עליו האפיפיור סיקסטוס החמישי חרם שהוסר לבסוף ב-1590 והישועים הורשו לשוב כעבור שנה. יחסו האוהד הגלוי של ז'יגמונד באטורי כלפי הקתולים עשה אותו לא פופולרי בקרב נתיניו הפרוטסטנטים. הוא החליט להצטרף לליגה הקדושה נגד האימפריה העות'מאנית.
משלא הצליח לשכנע את הדיאטה לתמוך בתוכניותיו הוא ויתר על הכתר ביולי 1594, אולם מפקדי הצבא שכנעו אותו לחזור בו מהחלטתו.
לפי הצעת מפקדיו דיכא את האצילים שהתנגדו למלחמה בעות'מאנים.
רשמית הוא חבר לליגה הקדושה והתחתן עם מריה כריסטינה, אחיינית של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שישב בפראג.
שכניו הרומנים, מיכאל האמיץ, שליט ולאכיה, ושטפן רזבאן, שליט מולדובה, הכירו בחסותו. כוחותיהם המאוחדים הביסו את הצבא העות'מאני בקרב ג'ורג'יו. אחרי ניצחון זה באה סדרת ניצחונות עות'מאנים. בעקבות זאת, בהתחלת שנת 1598 התפטר ז'יגמונד לטובת הקיסר רודולף השני. כפיצוי קיבל את הדוכסויות רציבוז' ואופולה. דודו מצד האם, אישטוואן בוצ'קאי שכנע אותו לחזור בסוף הקיץ, אך לא עלה בידו לעשות שלום עם הטורקים.
ב-1599 ויתר על טרנסילבניה לטובת אחיו, אנדראש באטורי והתיישב בפולין.
בשנים הבאות טרנסילבניה סבלה מפשיטות קבועות ומעשי שוד של שכירי חרב וכוחות עות'מאניים. ז'יגמונד שב מפולין בשנת 1601 בראש צבא פולני, אך לא הצליח לחזק את מעמדו. שוב התפטר לטובת הקיסר רודולף השני והתיישב בבוהמיה ביולי 1602.
אחרי שהואשם בקשר נגד הקיסר, הושלך בשנים 1610–1611 למשך 14 חדשים לכלא בפראג.
הוא מת באחוזתו בליבוכוביצה בבוהמיה.
ילדות וצעריות.
ז'יגמונד באטורי היה בנם של קרישטוף באטורי ואשתו השנייה, ארז'בט לבית בוצ'קאי.
לפי הכרוניקן הטרנסילבני אישטוואן סמושקזי הוא נולד בוואראד, כיום אוראדיה ברומניה בשנת 1573.
באותה עת שלט בטרנסילבניה אישטוואן באטורי שומיאי הבן . אחרי שנבחר כמלך פולין בשלהי שנת 1575 תחת השם סטפאן באטורי הוא אימץ את התואר נסיך טרנסילבניה והעביר לאחיו, קרישטוף את התואר וויבוד טרנסילבניה. סטפאן באטורי הקים בקרקוב קנצלריה נפרדת על מנת לפקח על ניהול הנסיכות. אביו ודודו של ז'יגמונד היו רומים-קתולים בדתם, בעוד אמו הייתה רפורמית.
לפי דברי הישועי אנטוניו פוסווינו, הוכיח ז'יגמונד את נאמנותו לדת הקתולית עוד בגיל שבע.
אמו צחקה מאדיקותו ואמרה שהוא רק רצה למצוא חן בעיני דודו. בנעוריו היה ז'יגמונד עוין במיוחד לאנטי-טריניטריסטים כגון האוניטריאנים. אמו הלכה לעולמה מוקדם משנת 1581.
שלטונו.
וויבוד טרנסילבניה.
אחרי מות אשתו, קרישטוף באטורי חלה קשה.לפי דרישתו, בסביבות 15 במאי 1581 הדיאטה של טרנסילבניה שהתכנסה בקולוז'וואר (כיום קלוז'-נאפוקה ברומניה) ובחרה בבנו, ז'יגמונד כוויבוד.
מכיוון שז'יגמונד היה קטין, אביו על ערש דווי הקים מועצת עוצרות מורכבת משנים עשר אצילים. בראש המועצה הוא מינה את בן דודו, דנש צ'אקי ואת גיסו, אישטוואן בוצ'קאי. קרישטוף באטורי הלך לעולמו ב-27 במאי.
ב-3 ביולי 1581 אישר הסולטאן העות'מאני מוראט השלישי את בחירתו של ז'יגמונד כווייבוד טרנסילבניה והזכיר בהזדמנות זאת את חובת התשלום השנתי של 15,000 פלורינים לשער הנשגב. בזמן הזה אציל הונגרי צעיר בשם פאל מארקהאזי שחי באיסטנבול, הציע לשלם לטורקים סכום כפול ולהוסיף עוד מס בשווי של 100,000 פורלינים אם ימונה לשליט טרנסילבניה.
הוא זכה בתמיכת הווזיר הגדול קוג'ה סינאן פאשה. לאור הנסיבות דרש הסולטאן מוראט גם מז'יגמונד אותם התשלומים, אולם אישטוואן באטורי ושלוש האומות של טרנסילבניה דחו את הדרישה. אחרי שקיבל את המס המקורי, בנובמבר 1581 הסכים הסולטאן לאשר את עלייתו של ז'יגמונד לשלטון.
סטפאן באטורי דאג לחינוכו של ז'יגמונד והסמיך את הישועים יאנוש ללסי וגרגיי ואשארהיי כמוריו האישיים
לדברי סמושקזי הורה סטפאן באטורי למלוויו של ז'יגמונד לשוחח בפניו בעת הארוחות על נושאים כמו ארצות העולם, מלחמות וציד
. הוא ארגן מחדש את הממשל בטרנסילבניה ומינה מועצת העוצרות בת שלושה חברים:שאנדור קנדי, פרקש קובאצ'וצי ולאסלו שומבורי, שהיו אחראים לניהול הנסיכות כל עוד הווייבוד היה קטין. הדיאטה הטרנסילבנית הציעה לנסיך לפזר את המועצה, אך הוא עשה זאת רק ב-1 במאי 1585 ומינה במקומה עוצר אחד - הקלוויניסט האדוק יאנוש גיצי.
נסיך טרנסילבניה בחסות עוצר.
אחרי מות סטפאן באטורי ב-13 בדצמבר 1586 ירש ז'יגמונד באטורי את התואר נסיך טרנסילבניה. הוא היה עדיין קטין וגיצי המשיך לשלוט במדינה כעוצר.
ז'יגמונד באטורי הוזכר כאחד המועמדים לכס המלכות של האיחוד פולין-ליטא. יועציו ידעו שאין לו סיכוי גדול לזכות, אולם ביקשו להראות את זכותה התקפה של משפחת באטורי לשלטון באיחוד הפולני-ליטאי.
קובאצ'וצי הודיע על מועמדותו של ז'יגמונד בסיים האיחוד ב-14 באוגוסט 1587.
כעבור חמישה ימים בחר הסיים בזיגמונט השלישי ואזה כמלך פולין.
בעת מלחמת הירושה הפולנית (1588-1587), כוחות מטרנסילבניה תמכו בזיגמונט נגד הארכידוכס האוסטרי מקסימיליאן השלישי מהבסבורג שטען גם כן לכתר פולין וליטא
גם בטרנסילבניה עצמה פרץ סכסוך ירושה. בני דוד של ז'יגמונד, בולדיז'אר באטורי ואישטוואן באטורי (1601-1553) שבו מפולין לטרנסילבניה. בולדיז'אר רצה לקחת בידיו את השלטון בנסיכות וקבע את מושב חצרו בפגראש שבה התרכזו המתנגדים לשלטונו של העוצר יאנשו גיצי.
קנצלר טרנסילבניה, קובאצ'וצי, שמר על נייטרליות בסכסוך.
באוקטובר 1588 הציע פרלמנט הנסיכות, הדיאטה הטרנסילבנית, להכריז על בגרותו של ז'יגמונד באטורי בתנאי שיגרש את הישועים מטרנסילבניה. הוא דחה את הדרישה, בעיקר מכיוון שלא רצה לגרש את הכומר המוודה שלו, אלפונסו קאריו .
הדיאטה פוזרה, אבל בני דודיו שכנעו את ז'יגמונד שלא לפעול נגד הדיאטה, שנשלטה על ידי פרוטסטנטים . הדיאטה כונסה מחדש בשלהי 1588. ב-8 בדצמבר הורה ז'יגמונד על גירוש הישועים והפרלמנט שבא על סיפוקו הכריז אותו בוגר.
סכסוכים פנימיים.
ב-23 בדצמבר 1588 התקיים טקס השבועה המסורתי שבו הוכתר ז'יגמונד באטורי כשליט בוגר של טרנסילבניה. האפיפיור סיקסטוס החמישי הטיל עליו חרם של כנסייה הרומית-קתולית כתגובה לגירוש הישועים.
בן דוד של ז'יגמונד, אנדראש באטורי, האיץ את האפיפיור לבטל את החרם בעילה שמתנגדי הנסיך הפרוטסטנטים היו אלה שאילצו אותו לחתום על גזירת הגירוש. אז במאי 1589 הרשה האפיפיור לז'יגמונד להעסיק כומר מוודה ובחג הפסחא 1590 החרם עליו בוטל.
ז'יגמונד עשה כמה ניסיונות לחזק את מעמד הכנסייה הקתולית, במיוחד על ידי מינוי קתולים בתפקידים בכירים במנהל המדינה. קאריו וכמרים ישועים אחרים שבו במסווה לחצרו של ז'יגמונד בתחילת שנת 1591.
באוגוסט נפגש הנסיך ז'יגמונד עם בולדיז'אר באטורי ועם אנדראש באטורי כדי להשיג תמיכתם בלגזליצה של הנוכחות הישועים, אולם הם סירבו לטעון בעד החלטה זו בפני הדיאטה.
ז'יגמונד שלח לטוסקנה את מקורבו, אישטוואן יושיקה, כדי להתחיל במשא ומתן בנוגע לנישואיו לאלאונורה אורסיני, אחיינית של הדוכס הגדול פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, אך בני דודיו התנגדו בחריפות למינויו של יושיקה. ז'יגמונד הזמין לחצרו אמנים ואומנים איטלקים ומינה אותם ליועציו או שרתיו. סמושקזי תיאר אותם כ"נציגים הנחותים ביותר של האומה האצילית ביותר". . בדיאטה בגיולהפהרוואר (אלבה יוליה של ימינו) בנובמבר 1591 נציגי "שלוש האומות" של טרנסילבניה מתחו בקורת על אורח חייו הבזבזני של הנסיך. כדי לצמצם את סמכויותיו קבעה הדיאטה שז'יגמונד יוכל להחליט החלטות רק בישיבות מועצת המלכות. ז'יגמונד מצידו הפסיק לבני דודיו את הקצבאות שהופרשו להם מאוצר הנסיכות.
בחודשים הבאים בחצר נפוצו שמועות על קנוניות . שאנדור קנדי האשים את יאנוש גאלפי, המנטור לשעבר של ז'יגמונד באטורי שעמד מאחורי המחלוקות בין הנסיך לבני דודיו. אנשי חצר אחרים טענו שבולדיז'אר באטורי זמם להדיח את ז'יגמונד. כומר ישועי שמע בווינה שגאלפי ומרעיו רצו לרצוח את הנסיך ואת בני דודיו. בשלהי שנת 1591 הצהיר ז'יגמונד שברצונו לוותר על הכתר לטובת בולדיז'אר אם חברי המועצה המלכותית ירצו זאת. הצעתו נדחתה, אולם בעת הדיונים התייחס קנדי אל ז'יגמונד ואל בולדיז'אר כאל "שתי מפלצות וגדולי האסונות לשלטון בטרנסילבניה". בקיץ 1592 תיווך הציר (לגאטוס) של האפיפיור קלמנס השביעי, אטיליו אמלטאו, ניסיון פיוס בין ז'יגמונד לבני דודיו
. האפיפיור האיץ במקביל את ז'יגמונד לשאת לאישה נסיכה קתולית מבית לורן.