ניסאן 300C (באנגלית: Nissan 300C) היא מכונית סלון, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב היפנית ניסאן בין השנים 1984–1987 ביפן.
יוזף וולף
יוזף וולף (בגרמנית: Joseph Wolf; 22 בינואר 1820- 20 באפריל 1899) היה אמן גרמני, שהתמחה באיור היסטוריה של הטבע. הוא עבר למוזיאון הבריטי בשנת 1848 והפך למאייר המועדף על חוקרים וחוקרי טבע כולל דייוויד ליווינגסטון, אלפרד ראסל וואלאס והנרי ולטר בייטס.
גרמניה.
יוזף היה בנו הראשון של איכר, אנטון וולף, ונולד במורז, ליד מונסטרמייפלד, אז בפרוסיה הריינית, לא הרחק מנהר המוזל, באזור הרי אייפל. במקור הוא נקרא מתיאס אך מאוחר יותר נקרא בשם יוזף. בילדותו למד באדיקות על חיי ציפורים ובעלי חיים, והראה יכולת יוצאת דופן בשרטוט של נושאי היסטוריה טבעית. הוא גילה כישרון מוקדם לאמנות באמצעות חיתוך צלליות נייר של ציפורים ובעלי חיים שהדביק על חלונות. בהמשך התעניין בצייד. הוא הכין לעצמו מברשות ציור וצייר איורים של ציפורים שגידל או מצא ליד ביתו. הוא התעניין במיוחד בעופות דורסים, ושקל לעסוק באמנות כקריירה אך הבין בגיל שש עשרה שהוא זקוק להכשרה נוספת כדי להיות מקצועי. בתמיכת אביו הוא למד בחברת ליטוגרפים בקובלנץ. כאן הוא מצא את ספר האוריתולוגיה המאויר הראשון שלו. הוא חזר לביתו לאחר שלוש שנות התמחות, ולמשך תקופה מסוימת נכנס לעבודה זמנית אצל ראש הכפר.
וולף נסע לפרנקפורט והציג את עצמו כליטוגרף בפני האוריתולוג אדוארד רופל. רופל רק התחיל לעבוד על ציפורי חבש והוא עודד את וולף לעבוד אצלו בעזרת מגורים בפרנקפורט או בדרמשטאדט, שם הציע וולף לעבוד אצל יוהאן יאקוב קופ. וולף עבר לדרמשטאדט אך המשיך לעבוד על "הציפורים של צפון-מזרח אפריקה" של רופל. קופ התרשם מיכולותיו ולקח את אחד מספרי הסקיצות של וולף לפגישה בליידן כדי להראות להרמן שלגל במוזיאון הטבע בליידן. שלגל הזמין מיד את וולף לעבוד על סדרה של "ציורים מפוארים של עופות דורסים בגודל טבעי" אשר ביססו את המוניטין של וולף באירופה.
בגיל 20 וולף היה אמור להצטרף לצבא, אך הצליח להתחמק מהגיוס, וחזר לדרמשטאדט, לעבוד על איורי ציפורים והצטרף לבית ספר לאמנויות בו עבד על דיוקנאות, נופים והעתקת עבודות בגלריה דרמשטאדט.
הוא היה צופה נלהב בעופות בר. בשנת 1847 הוא עזב את דרמשטאדט כדי להצטרף לאקדמיה באנטוורפן כדי ללמוד את טכניקות ציור השמן ההולנדיות. בסביבות הזמן הזה הוא הוזמן ללונדון כדי לצייר סוגי ציפורים לספרו של ג'ורג' רוברט גריי.
לונדון.
וולף נסע ללונדון ב-20 במרץ 1848 ונפגש עם דייוויד ויליאם מיטשל, מאייר חובב בעצמו ומזכיר החברה הזואולוגית בלונדון. מיטשל הציג אותו בפני טרובנר מהוצאת לונגמן. למחרת כבר אמור היה לעבוד על איורי הספר של גריי. בזמן שעבד בחדר החרקים של המוזיאון הבריטי, הוא פגש חוקרי טבע אחרים. הוא היה חבר של ויליאם ראסל, שהביא את סר אדווין לנדסייר ואת הדוכס מארגיל לראות את יצירותיו של וולף. הדוכס הפך במהרה לפטרונו והוא הוצג גם בפני הדוכס מווסטמינסטר. ציוריו של וולף זכו להערכה גם על ידי האחווה הפרה-רפאליטית של לונדון.
וולף הפך במהרה למאייר הנבחר של כל הספרים שפורסמו על ידי הרפתקנים חוזרים כמו דייוויד ליווינגסטון, אלפרד ראסל וואלאס והנרי וולטר בייטס (למשל ספרו של בייטס משנת 1863 על נהר האמזונס).
כשצ'ארלס דרווין החל במחקר על התנהגות והבעות של בעלי חיים, הוא הוצג על ידי מפקח גן החיות, על היכולות של וולף להמחיש פרטים זעירים של בעלי חיים בפעולה. דרווין ביקש מוולף להכין כמה איורים מצילומים ובעלי חיים חיים בגן הזואולוגי.
וולף החזיק בדעותיו לגבי מהימנות התצפיות של אחרים ואף הטיל ספק בפרשנותו של דרווין על הבעות בפניו של קוף - כ"צחוק". דרווין ביקר אותו במספר הזדמנויות. וולף העריך את דרווין על היותו נגיש מאוד, מישהו שאפילו "ילד יכול לדבר איתו".
הערכה.
יכולותיו של וולף זכו לשבחים רבים גם בחייו. וולף ביסס את אמנות חיות הבר כז'אנר ותצפיתו על ציפורים חיות אפשרה לו לייצר איורים בעמדות מדויקות ומציאותיות מאוד. מדי פעם הוא היה חוזר מטיול ומפיק רישומים מדויקים מאוד מהזיכרון. הוא הקפיד מאוד על התבוננותו בדפוסי נוצות.
הזואולוג אלפרד ניוטון כינה אותו "הגדול מבין כל ציירי בעלי החיים", ואילו לנדסייר אמר כי וולף ודאי היה ציפור לפני שהפך לאיש. וולף עשה רישומים רבים בעט ובפחם, כמו גם ליטוגרפיות עבור חברות מדעיות כמו האגודה הזואולוגית של לונדון.
כן יצר מספר גדול מאוד של איורים לספרים על היסטוריה טבעית וטיולים שפורסמו ממדינות שונות. והצליח במידה ניכרת גם כצייר.
וולף נפטר בלונדון, כשהוא מוקף בעופות המחמד שלו. הוא נקבר בבית העלמין של הייטגייט איסט.
וולן
וֶולֶן חברת הנדסה (באנגלית: Whelen Engineering Company) היא תאגיד אמריקאי, המתכנן ומייצר ציוד אזהרה אודיו וויזואלי לתעשיות רכב, תעופה ולתעשיית ההודעות ההמוניות ברחבי העולם. וולן, שנוסדה בשנת 1952, הפכה לספקית של נורות אזהרה, תאורה לבנה, סירנות ובקרים. מוצרי וולן מתוכננים, מיוצרים ומורכבים בשני מתקנים מרכזיים, בצ'סטר ובצ'ארלסטאון ניו המפשייר.
חטיבות.
וולן מחולקת לארבע חטיבות, ויש לה חברה בת בשם Whelen Motorsports.
ארבע חטיבות החברה הן:
וולן הורנט.
Whelen Hornet היא מערכת אזעקה אלקטרונית. היא הוצגה בשנת 1995. המערכת מכילה רמקול יחיד של 400 וואט. היא מערכת האזעקה הקטנה ביותר של וולן המיועדת לשטח פתוח. הצפירה יכולה להשמיע שישה אותות, בדיוק כמו רוב הצפירות האחרות המיוצרות על ידי וולן, אולם יכולותיה אינן מגיעות לרמת סדרת הסירנות WPS-2900 ו-WPS-4000. וולן ייצרה גם את ה-WPS-3016.
נירקרץ'
נירקרץ' (בהונגרית: Nyírkércs) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בנירקרץ' מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 849 ובשנת 2020 רק 787 תושבים.
יהודי נירקרץ'.
יהודים חיו בנירקרץ' בתקופות זמן שונות, רבים מתושבי הכפר נרצחו בשואה.
אריאל דומבסל
אריאל דומבסל (בצרפתית: Arielle Dombasle; נולדה ב-27 באפריל 1953) היא שחקנית וזמרת צרפתייה ממוצא אמריקאי.
ביוגרפיה.
דומבסל נולדה בהרטפורד, לאחר מות אמה ב-1964 היא גדלה במקסיקו עם סביה מצד אמה, היא למדה בקונסרבטוריון בפריז ולאחר מכן החלה בפיתוח קריירת משחק במדינה, ב-1978 שיחקה בדרמה התקופתית "Perceval le Gallois" בבימויו של אריק רוהמר, שנה אחרי כן הופיעה בסרט "טס" של רומן פולנסקי.
בשנת 1993 שיחק דומבסל בסרט הדרמה המקסיקני "Miroslava" לצדו של דמיאן ביצ'יר.
ב-2000 גילמה את אשתו של לואי השני, נסיך דה קונדה בסרט "Vatel", ב-2001 שיחקה בסרט "Les âmes fortes" היצא על פי ספרו של ז'אן ז'יונו, ב-2004 גילמה את אליזבת, נסיכת בוואריה בסרט טלוויזיה. ב-2008 שיחקה בסרט ביוגרפי על חייה של פרנסואז סאגאן, ב-2010 שיחקה בסרט "ורדים בתשלומים" של עמוס גיתאי המתבסס על ספר של אלזה טריולה.
כזמרת הוציאה את הסינגל הראשון שלה "Paris m'a séduit" ב-1980 ואת אלבומה הראשון "Liberta" ב-2000.
היא הייתה מספר פעמים שופטת בתחרות מיס צרפת.
ב-1993 נישאה בשנית לברנאר-אנרי לוי.
היא צמחונית ופעלה עבור הארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים.
רשימת הציונות הדתית
רוז מרי ברטון
רוז מרי ברטון (באנגלית: Rose Mary Barton: 21 באפריל 1856–1929) הייתה אמנית אנגלו-אירית. ציירת מים שציירה נוף, סצינות רחוב, גנים, דיוקנאות ילדים ואיורים של נוף העיר של בריטניה ואירלנד.
חיים.
רוז ברטון נולדה בדבלין בשנת 1856. אביה היה עורך דין מרוצ'סטאון, מחוז טיפררי, ומשפחת אמה הייתה ממחוז גאלווי. היא חונכה באופן פרטי והייתה ליברלית בענייני חברה. תחומי העניין שלה כללו רכיבה על סוסים.
היא החלה להציג את ציורי צבעי המים הרחבים שלה עם אגודת צבעי המים של אירלנד (WCSI) בשנת 1872. רוז ואחותה אמילי ביקרו בבריסל בשנת 1875, הם קיבלו שכר לימוד לציור ורישום וציור אומנות אצל האמן הצרפתי, אנרי ז'רבק. שם יחד עם חברתה הקרובה מילדרד אן באטלר היא החלה ללמוד ציור דמויות.
בשנת 1879 הצטרפה לקבוצה המקומית של החברה לאמנות יפה. לאחר מכן התאמנה בסטודיו לאמנות של פול ג'ייקוב נפטל בלונדון. רוז כמו באטלר, למדה אצל נפטל. בשנת 1882 הציגה את תמונתה על חיה שנצודה, באקדמיה המלכותית להיברניאן (RHA). בשנת 1884 הציגה באקדמיה המלכותית (RA). מאוחר יותר היא הציגה בגלריה היפנית, בגלריית דאדלי ובגלריית גרוסוונור בלונדון. בשנת 1893 היא הפכה לחברה מקורבת בחברת הציירים בצבעי מים, וזכתה לחברות מלאה בשנת 1911.
צבעי המים ונופי העיירה של ברטון התפרסמו היטב גם בדבלין וגם בלונדון. היא תרמה את איוריה לספרים משתי הערים, כולל "דבלין הציורית, העתיקה והחדשה" מאת פרנסיס פארמר, וספרה על לונדון.
New Amerykah Part One (4th World War)
New Amerykah Part One (4th World War) (בעברית: אמריקה החדשה חלק 1 (מלחמת העולם הרביעית)) הוא אלבומה הרביעי של הזמרת והיוצרת אריקה באדו, אשר יצא לאור ב-26 בפברואר 2008 על ידי "יוניברסל מוטאון". לאחר הפסקה מהקלטת מוזיקה בגלל מחסום כתיבה, באדו קיבלה השראה מכמה מפיקי היפ-הופ דרך האינטרנט והקליטה דמואים של שירים באמצעות תוכנת "GarageBand" במחשב הנייד שלה. רוב האלבום הוקלט אז באולפני "Electric Lady" בניו יורק.