המחזה מתחיל שבועיים לפני חתונתם של פּוגרָא ווַרשביָאק. הוריה של פוגרא, טיגלך וכלמנסע, יוצאים לבקר את בתם וארוסה. חפץ, לא יוצלח, קרוב משפחה רחוק שלהם, מתגורר בביתם מזה 17 שנה. חפץ נעלב מאוד מכך שהודיעו לו על החתונה זמן קצר מראש ובדרך אגב ומציק להם. בתגובה, טיגלך (שמצידו מושפל על ידי אשתו ובתו), יוזם מחזה קומי בו הוא וכלמנסע, מציגים בפניו את סיפור חייו בצורה קומית, בו חפץ מוצג כדמות נלעגת. פעם הוא מוצג כמציצן שמנסה להציץ לכלמנסע העירומה דרך חור המנעול ופעם אחרת מציגים אותו כמי שלא נוקף אצבע כשאמו על ערש דווי. חפץ בייאושו מחליט לקפוץ מהגג ביום חתונתה של פוגרא.
פוגרא מתייחסת בהתנשאות אל הוריה ואל בעלה ורשביאק המתרפס אליה ומעריצה בצורה עיוורת. כל הדמויות לועגות לחפץ ומשפילות אותו, למעט חנה צ'רליץ' המלצרית בבית הקפה. חפץ מזמין את חבריו וקרוביו לצפות בהתאבדותו. אדש-ברדש, חברו של חפץ, היפוכונדר החדור רחמים עצמיים, מבקש את ידה של חנה המלצרית לאחר התלבטויות רבות, וזו נענית מיד. אך לבסוף היא חוזרת בה מההחלטה להינשא, כשהיא נוכחת לדעת עד כמה הוא מעורר רחמים.
חפץ מצפה שיניאו אותו מהתאבדותו, אולם להפך, כולם מעודדים אותו לכך. וכשמגיע הרגע להתאבד, הוא אינו מוצא אומץ לכך ומתחרט, אבל פוגרא הנוכחת במקום דוחפת אותו מהגג.
הצלחת המחזה.
בראיון לבועז כהן אמר קוטלר: "ההצלחה הרקיעה שחקים, שמעה של 'חפץ' יצא ורבים צבאו על דלתות התיאטרון, ישבו על המדרגות, עמדו במעברים, נתלו על מעקים. היסטריה. לא ידעתי שאפשר לשאוג כך מצחוק במהלך הצגה ולהריע ממושכות כל כך בסופה, בקידת השחקנים לקהל. ההימור שלי על חנוך היה נכון."
המחזה זיכה את לוין בפרס נשיא המדינה לספרות לשנת תשל"ב; אולם לוין סירב לקבל את הפרס מידי הנשיא זלמן שזר, וכתב לו: "לאחר פרסום ברבים על מורת-רוחך מהענקת הפרס על שמך עבור המחזה "חפץ"... כפי שנמסר, נעוצה הסיבה בהצגתי הקודמת "מלכת אמבטיה". לפיכך, אני רואה לי לכבוד לשחרר אותך ממעמד הפגישה עמי ומוותר על הפרס". המחזה נכלל בתוכנית הלימודים הישראלית בספרות עברית וכללית של משרד החינוך לחטיבה העליונה.
חפץ בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי.
1. תיאטרון חיפה – הצגת בכורה: מרץ 1972
2. תיאטרון הקאמרי - הצגת בכורה: 3 באוגוסט 1996
רוזה פלטסון
רוזה פאולינה פלטסון (באנגלית: Rose Pauline Peltesohn; 16 במאי 1913, ברלין, גרמניה - 21 במרץ 1998, כפר סבא, ישראל) הייתה מתמטיקאית יהודיה ממוצא גרמני, שפעלה בתחום הקומבינטוריקה.
ביוגרפיה.
רוזה פלטסון הייתה בתו של לודוויג פלטסון, רופא (1882–1937), ושל צילי קארו. לאחר סיום לימודיה התיכוניים ב-1931, למדה באוניברסיטת ברלין וקיבלה תואר דוקטור (Ph.D.) במתמטיקה בשנת 1936, בהנחיית ישי שור (Issai Schur) ובנושא פתרון לבעיית הטורניר עם שלושה שחקנים (Das Turnierproblem für Spiele zu je dreien). עבודתה זו הוערכה כ"עבודה טובה מאוד" (Opus valde laudabile).
נוכח מצבם המחמיר והולך של היהודים בגרמניה ומתוך השתייכותה לעם היהודי, היגרה רוזה ב-1938 לארץ ישראל דרך איטליה. בשנים 1939 - 1942 עבדה בבנק ומאוחר יותר כמזכירה לעורך דין וכמתורגמנית בתל אביב. היא נישאה לבן-דודה, עו"ד גרהרד פלטסון (Gerhard Peltesohn, 1965 - 1909). לשניים נולדו שתי בנות, רות (ב-1940) ויהודית (ב-1943).
הפתרון לבעיית השונות של הפטר.
ד"ר פלטסון פתרה (ב-1939) את בעיית ההפרשים של לותר הפטר (1896). "שלשת הפרשים" היא שלשה של מספרים מודולו קבוע formula_1, שסכומה שקול ל-0 או שאחד מאבריה שקול לסכום שני האחרים. הפטר הציג שתי בעיות:
ד"ר פלטסון גילתה שחלוקה כזו קיימת בכל מקרה פרט ל-v=9.
דוגמה לחלוקה כזו עבור formula_6 היא:
formula_7 (עם formula_8) ו- formula_9 (עם formula_10).
הפתרון לבעיית ההפרשים של הפטר נותן גם בניה של מערכת שטיינר משולשת ציקלית.
המשמרת הצעירה (ארגון מחתרתי)
המשמרת הצעירה - ברוסית: Молодая гвардия) - ארגון מחתרתי שהוקם בעיר קרסנודון שבמחוז לוהנסק (אז בתחומי ברית המועצות היום באוקראינה) במהלך כיבוש העיר על ידי הנאצים. הארגון פעל במשך כמעט 6 חודשים כלל כ-110 חברים, רובם מגיל 20-15. רוב חברי הארגון נעצרו והוצאו להורג במהלך ינואר 1943.
פעילות הארגון.
התארגנויות מחתרתיות של צעירי העיר החלו בקרסנודון מייד עם כיבושה על ידי וורמאכט בסוף יולי 1942. במהלך ספטמבר לארגונים אלו הצטרפו חיילי הצבא האדום שנותרו בעיר. בסוף ספטמבר 1942 הקבוצות התאחדו תחת שם "המשמרת הצעירה". המפקד העליון של המחתרת היה איוואן טורקניץ'. לא ברור מי היה ה"קומיסר" של הארגון, חלק מהניצולים מציינים את אולג קושבוי ואחרים את ויקטור טרטיאקביץ'. להלן הרכב מטה הארגון:
במהלך פעילותו ארגון הפיץ כ־5,000 כרזות, וביצע פעולות סבוטז' בבית המלאכה, שריפת בניין לשכת העבודה, הנפת דגלי ברית המועצות ופעולות נוספות. חברי הארגון תכננו להתחיל בהתקוממות מזוינת לקראת התקרבות הצבא האדום לעיר. הארגון היה בקשר עם מחתרת קומוניסטית בעיר ופעל תחת הנחיותיו.
בתקופת חג המולד חברי הארגון תקפו משאיות עם מתנות לחיילים גרמנים. לאחר תקיפה זו הגרמנים האיצו חיפושי לאחר חברי הארגון. ב-1 בינואר 1943 נעצרו שני חברי הארגון וב-2 בינואר חבר נוסף. מטה הארגון החליט שחברי הארגון צריכים לעזוב את העיר מיד. אחד מחברי הארגון דיווח למשטרה הגרמנית על חברי הארגון שהיו ידועים לו והחלו מעצרים המוניים שנמשכו עד ל-11 בינואר. באותו מהלך נעצרו גם חברי המחתרת הקומוניסטית בעיר.
עד לשנת 1959 הדעה הרווחת הייתה שוויקטור טרטיאקביץ' גרם לחשיפת רוב חברי הארגון וזאת על בסיס הודעה של משתף פעולה עם הנאצים במהלך חקירה שבוצע בשנת 1943. במהלך משפט נוסף שנערך בשנת 1959 התברר שוויקטור טרטיאקביץ' הואשם בבגידה ללא שום סיבה ועמד בכל העינויים.
לאחר חקירה קשה תוך שימוש בעינויים קשים חברי הארגון שנתפסו הוצאו להורג במהלך המחצית השנייה של ינואר 1943. חלק מהם הוצאו להורג ב-9 בפברואר. העיר שוחררה מכיבוש הנאצי ב-14 בפברואר 1943.
12 מחברי הארגון הצליחו להימלט. ארבעה מהם נהרגו בהמשך המלחמה.
חשיפת הפרשה.
ב-18 באפריל 1943 בעיתונות המקומי החלו להתפרסם מאמרים על פעילות הארגון. באביב 1943 החלה לפעול וועדה חקירה בהקשר לפעילות הארגון. ב-13 בספטמבר 1943 לחמישה מראשי הארגון שהוצאו להורג על ידי הגרמנים הוענק תואר גיבור ברית המועצות. למפקד הארגון, איוואן טורקניץ' (שנהרג בשנת 1944) תואר זה הוענק בשנת 1990. חברי ארגון נוספים קיבלו עיטורים סובייטים שונים. ויקטור טרטיאקביץ' עד לשנת 1959 היה נחשב לבוגד שהעביר את שמות חברי הארגון לגרמנים (למרות שהוצא להורג עם רוב חברי הארגון בשנת 1943). בשנת 1960 לאחר ששמו טוהר הוענק לו עיטור סובייטי והוא הוחזר רשמית לרשימת חברי הארגון.
בשנת 1946 אלכסנדר פדייב כתב ספר ועל בסיס הספר בשנת 1948 צולם סרט בבימוי של סרגיי גרסימוב. במשך שנים הספר של פדייב נכלל בתוכנית שיעורי ספרות בבתי הספר של ברית המועצות. בספר של פדייב אולג קושבוי נמצא במרכז העלילה וכתוצאה מפופולריות הספר והסרט שצולם על בסיסו, אולג קושבוי הפך להיות לחבר ארגון המפורסם בקרב הציבור הסובייטי.
בעיר קרסנודון הוקם מוזיאון על הארגון שפועל גם כיום.
ארץ שנער
מוזיאון לאומי
O'nyong-nyong virus
O'nyong-nyong virus (שם נוסף: O'nyong'nyong virus, בקיצור: ONNV, בתעתיק לעברית: נגיף אוֹ'נְיוֹנְג-נְיוֹנְג, בתרגום מנילוטית: כאב חריף במפרקים) הוא נגיף המצוי במזרח, מרכז ומערב אפריקה השייך למשפחת נגיפי "Togaviridae" (בסוג "Alphavirus"), שאליה שייך גם נגיף ה-"Chikungunya", החולק עמו קרבה גנטית. הנגיף זוהה ובודד לראשונה בשנת 1959 ב"מרכז לחקר נגיפים באוגנדה" ("Uganda Virus Research Institute"), הממוקם באנטבה, מתוך דוגמאות דם ויתושים שנאספו במחוז גולו (Gulu) שבצפון המדינה.
מבנה.
נגיף ה-"ONNV" הוא נגיף בעל מעטפת ליפידית חיצונית, בגודל של כ-60 ננומטר, המכיל קפסיד איקוסהדרלי. נגיף זה מכיל גנום RNA חד-גדילי בעל מובן חיובי בגודל של כ-11-12 אלף בסיסים. RNA זה מקודד לשתי קבוצות של חלבונים - חלבונים מבניים (Structural proteins) ולא מבניים (Non-structural proteins) אשר מסונתזים בעקבות נוכחות 2 מסגרות קריאה נפרדות בגנום הנגיפי. בדומה ליתר נגיפי משפחת "Togaviridae" גם הגנום של נגיף ה-"ONNV" מכיל "CAP" בקצה 5' וזנב רב-אדנולי בקצה 3' המייעדים אותו לתרגום מידי בריבוזומי התא המאכסן.
הגנום של נגיף ה-"ONNV" ארוז בתוך ליבה חלבונית קשיחה, הקרויה "קפסיד" והוא חולק כ-90% קרבה גנטית לנגיף ה-"Chikungunya" (נקבע על סמך השוואת רצף בסיסי ה-RNA של שני הנגיפים). צורתו של הקפסיד היא כאמור, איקוסהדרלית, והוא מורכב מ-240 תת-יחידות של חלבון קפסיד (Capsid protein). על פני המעטפת הליפידית של הנגיף, בעודם פונים כלפי חוץ, קבועים 80 חלבונים הקרויים Spikes. חלבונים אלה, המורכבים מהטרודימרים או הטרוטרימרים של חלבוני מעטפת E1, E2, E3, משמשים את הנגיף להכרת רצפטורים ספציפיים על גבי קרומי התאים, שאליהם הם חודרים.
הדבקה ומחזור התרבות.
נגיף ה-"ONNV" מועבר אל בני האדם באמצעות עקיצת יתושים מהסוג אנופלס (בעיקר על ידי המינים: "Anopheles funestus" ו-"Anopheles gambiae") בלבד.