אגמי לבה נוצרו מחדש בלוע בהתפרצויות בשנים 1982–1983 ו-1994. התפרצות גדולה נוספת של הר הגעש התרחשה ב-17 בינואר 2002, לאחר מספר חודשים של פעילות סייסמולוגית ופומרולית. מערכת סדקים באורך של 13 קילומטרים נפתחה במדרון הדרומי של הר הגעש והתפשטה תוך שעות מגובה של 2,800 מטרים לגובה של 1,600 מטרים, והגיעה על לפאתי העיר גומה, בירת המחוז, שעל גדות אגם קיוו. לבה זרמה משלושה חרוטים בקצה הדרומי של מערכת הסדקים וזרמה בזרם שרוחבו בין 200 ל-1,000 מטרים ועומקו עד שני מטרים דרך גומה. התרעות ניתנו מראש ובין 200,000 ל-300,000 איש התפנו מהעיר אל מעבר לגבול רואנדה לעיר הסמוכה גיסנאיי במהלך ההתפרצות. לבה כיסתה את חלקו הצפוני של מסלול ההמראה בשדה התעופה הבינלאומי של גומה, וגרמה להתפוצצות של מכל דלק למטוסים והטיסות הבינלאומיות לעיר הושבתו. מזרם הלבה ומגז הפחמן הדו-חמצני שנפלט ממנו מתו 147 אנשים. בעיר עצמה נהרסו כ-4,500 בתים (כ-15% מהבתים בעיר) וכ-60,000 נותרו ללא קורת גג. הלבה גם פגעה בתחנת הכוח של העיר והחשמל הושבת. הלבה זרמה לתוך אגם קיוו ועוררה חששות שמא יגרום תהליך זה לשכבת המים הרוויה בגז שבמעמקי האגם לעלות לפתע אל פני השטח ולשחרר לחלל כמויות גדולות של פחמן דו-חמצני ומתאן רעילים, בדומה לאסון שהתרחש באגם ניוס בקמרון ב-1986. החששות לא התממשו, אבל הוולקנולוגים ממשיכים לנטר את האזור מקרוב.
לאחר סיום ההתפרצות התחוללו מספר רעידות אדמה סביב גומה וגיסנאיי. נחיל רעידות האדמה נמשך כשלושה חודשים וגרם להתמוטטות של בתים נוספים.
שישה חודשים לאחר ההתפרצות של ינואר 2002 התפרץ הר הגעש ניאראגונגו שוב. הפעילות הגעשית בניאראגונגו עדיין נמשכת, אבל מוגבלת כיום ללוע ההר, אגם לבה נוסף נוצר כ-250 מטרים מתחת לרמת אגם הלבה של 1994.
ההתפרצות של 2021.
ב-22 במאי 2021 בשעה 17:00 התפרץ ההר שוב. קילוח לבה התקרב למזרח גומה ולנמל התעופה של העיר, וחסם את הכביש המהיר לעיר . הרשויות הורו לתושבי גומה להתפנות ואלפים נטשו את בתיהם. ההתפרצות גרמה להפסקת חשמל בשטחים נרחבים. ב-7 ביוני החלו הרשויות בהשבת התושבים לבתיהם. 32 אנשים נהרגו בהתפרצות, כ-1,000 בתים נהרסו ו-17 כפרים נפגעו. כ-400,000 תושבים פונו מגומה לערי הסביבה ולרואנדה השכנה.
קארס קרוסבי
קארס קרוסבי (Caresse Crosby; 20 באפריל 1891 - 26 בינואר 1970) הייתה משוררת ומוציאה לאור אמריקאית, הידועה גם על המצאת חזיית הבד הראשונה. בנוסף תמכה באמנים, והייתה פעילה חברתית למען השלום.
ביוגרפיה.
נולדה בניו רושל במדינת ניו יורק, בשם מרי "פולי" פלפס ג'ייקוב. הוריה, ויליאם ג'ייקוב ומרי פלפס, היו צאצאים למשפחות קולוניאליות אמריקאיות מהמעמד הגבוה.
ב-1910, בהיותה בת 19, התכוננה לקראת נשף שבו השתתפה; היא שמה לב לחוסר הנוחות שבלבישת המחוך הצמוד שהיה נהוג בתקופתה, שיצר לחץ רב על החזה שלה. בעקבות זאת, עיצבה יחד עם המשרתת שלה שתי ממחטות משי המחוברות בסרטים ורצועות ורודים. ההמצאה התקבלה בהתלהבות ורבות מבנות משפחתה וחברותיה ביקשו ממנה ליצור עבורן חזייה דומה. ב-1914, כאשר התחילו אנשים זרים להציע לה כסף על ההמצאה, רשמה את הפטנט במשרד הפטנטים האמריקאי, ומאז ניהלה עסק למכירת חזיות בד.
היא נישאה ב-1915 לריצ'רד פיבודי, גם הוא מהמעמד הגבוה בארצות הברית, ונולדו להם שני ילדים. לאחר שובו של פיבודי משירות צבאי במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא הפך לאלכוהוליסט. ב-1920 החלה ג'ייקוב לנהל רומן עם המשורר הארי קרוסבי, והדבר עורר שערורייה בחברה הגבוהה בבוסטון.
לאחר שנתיים היא התגרשה מפיבודי ונישאה לקרוסבי. בני הזוג עזבו לאירופה והצטרפו לאמריקאים נוספים מ"הדור האבוד" שהתגוררו בפריז. הם ניהלו אורח חיים בוהמייני, עם נישואים פתוחים שכללו מספר רומנים לאורך השנים, וכן נהגו להשתמש בסמים ולקיים מסיבות פרועות וטיולים לחו"ל. קרוסבי אימצה לבקשת בעלה את השם "קארס" ב-1924. ב-1925 בני הזוג הוציאו לאור בעצמם את ספר השירה הראשון שלהם, "Éditions Narcisse", במספר מהדורות מצומצם. ב-1927 יסדו את הוצאת הספרים "Black Sun Press", שפרסמה מאז ספרים ידועים רבים באנגלית, שכתבו אמריקאים שחיו בפריז, בהם ג'יימס ג'ויס, ארנסט המינגוויי, עזרא פאונד וטי אס אליוט.
הארי קרוסבי נמצא מת ב-1929 במהלך ביקור של בני הזוג בניו יורק, עם אחת ממאהבותיו, ג'וזפין, במה שתואר בעיתונות כרצח והתאבדות או התאבדות כפולה. קארס קרוסבי חזרה לפריז והמשיכה לנהל את הוצאת הספרים.
ב-1936 עזבה לארצות הברית, וקנתה מלון בווירג'יניה, סמוך לוושינגטון די. סי., שבו אירחה רבים מידידיה, בהם סלבדור דאלי, עזרא פאונד ובאקמינסטר פולר. היא נישאה לסלברט יאנג (Selbert Young), שחקן מובטל ואלכוהוליסט, וניהלה רומן עם השחקן והמתאגרף האפרו-אמריקאי קנדה לי (Canada Lee), למרות חוקי ההפרדה הגזעית שהיו נהוגים עדיין בתקופתה.
בשנות ה-60 יסדה ארגון של "נשים נגד מלחמה". היא ניסתה להקים מרכז לשלום בדלפי שביוון, אך השלטונות היווניים הערימו עליה קשיים. לאחר מכן קנתה טירה עתיקה מהמאה ה-15 בעיירה רוקה סיניבלדה (Rocca Sinibalda) שמצפון לרומא, איטליה, ששימשה אותה לתמיכה בקבוצת אמנים.
ב-1970 מתה ברומא לאחר דלקת ריאות הקשורה למחלת לב בה לקתה.
מרי פלפס ג'ייקוב
מרי ג'ייקוב
מרי פלפס
מארי פלפס ג'ייקוב
מייקל דאן
מייקל דאן (באנגלית: Michael Dunn; 20 באוקטובר 1934 - 30 באוגוסט 1973) היה שחקן קולנוע וזמר אמריקאי. דאן היה מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1965 על הופעתו בסרט "ספינת השוטים".
דאן נולד עם הפרעת הגדילה שגרמה לו לגמדות.
ביוגרפיה.
דאן נולד בשם גרי ניל מילר בעיירה שאטק שבאוקלהומה וגדל בעיר דברון שבמישיגן, היה בנם היחיד של ג'וול לפרד מילר. נולד עם הפרעת הגדילה SED שגרמה לו לגמדות מגיל קטן.
כדי להבדיל את עצמו משחקן אחר שקרא גרי מילר שינה את שם הבמה שלו למייקל דאן, "דאן" על שמה של סבתו. למד ב"אוניברסיטת מישיגן" אך לאחר פציעה שעבר ברגלו נאלץ לעזוב. לאחר מכן התקבל ל"אוניברסיטת מיאמי", שם שימש כעורך המגזין הראשי.
התפרסם בפעם הראשונה בשנת 1965 בדרמת המלחמה הרומנטית של סטנלי קריימר "ספינת השוטים" בתפקיד הגמד קארל גלוקן עליו היה דאן מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
התפרסם במהלך הקריירה שלו בסדרה "פרוע על המערב" בתפקיד הנבל ד"ר מיגוליטו לובלס, בסרטו החמישי של פרנסיס פורד קופולה "אתה ילד גדול עכשיו", בדרמת הפשע "מאדיגן" ובמותחן "לא כך מתייחסים לגברת".
ב-1964 הועמד דאן לפרס טוני על תפקידו במחזה "הבלדה על הקפה העצוב".
חיים אישיים.
דאן היה נשוי לרקדנית ג'וי טלבוט במשך מספר שנים עד שהתגרש, לזוג לא נולדו ילדים. דאן שסבל מעקמת קשה מת בשנתו בגיל 38 לאחר סיבוכים שהתגלו בליבו במהלך צילומים שערך באנגליה.
מידת התפוסה הבריטית הישנה
מידת התפוסה הבריטית הישנה (באנגלית: Builder's Old Measurement ובקיצור BOM או bm) היא נוסחה לחישוב התפוסה או קיבולת המטען של אוניות שהייתה נהוגה באנגליה מ-1650 לערך עד 1835. השיטה, שקיבלה תוקף בחוק של הפרלמנט רק ב-1773, התבססה על אורכה ועל רוחבה המרביים של האונייה, ושימשה הן לקביעת גודלה של האונייה הן לחישוב אגרות הנמל והמכסים שהושתו על בעליה. התפוסה (tonnage או burthen) היא מידת נפח ולא מידת משקל, ויחידותיה הן טונות תפוסה ולא טונות משקל. שיטת המדידה הבריטית הישנה בטלה ב-1835 עם הנהגתה של נוסחה חדשה; זו הוחלפה ב-1854 בשיטת מורסום המדויקת יותר שהגה אדמירל ג'ורג' מורסום (George Moorsom), ובה טון תפוסה שווה ל-100 רגל מעוקב. גודלן של אוניות המלחמה באותה תקופה נקבע גם הוא על פי תפוסתן ולא על פי הַהֶדְחֵק (משקל) כפי שמקובל היום.
הנוסחה בצורתה מ-1773:
formula_1
כאשר
קרנארו (אונייה)
א/ק "קָרנָארוֹ" (S/S Carnaro) הייתה אוניית נוסעים ומשא איטלקית שערכה הפלגות סדירות באגן המזרחי של הים התיכון מ-1919 עד 1938. היא זכורה בתולדות היישוב כמי שהביאה לארץ ישראל רבים מבני העליות הרביעית והחמישית. ב-1938 טבעה האונייה בסערה בים סוף.
קורותיה.
האונייה נבנתה בגלאזגו, סקוטלנד, עבור חברת הספנות המלכותית האוסטרו-הונגרית "אַדְרִיָה" שבפיומה (כיום ריאקה), והושקה ב-1 באוקטובר 1913 בשם "פרנץ יוזף קיראי" (Ferenc József király, הקיסר פרנץ יוזף הראשון). הייתה זו אוניית קיטור מעורבת להובלת נוסעים ומשא, שערכה הפלגות סדירות במזרח הים התיכון. ב-1925 נקנתה האונייה על ידי חברת הספנות לויד טריאסטינו. היא הוסיפה להפליג באגן המזרחי של הים התיכון, וערכה הפלגות סדירות בין נמלי איטליה, יוון, קפריסין, טורקיה, ארץ ישראל ומצרים.
רבים מבני העלייה הרביעית ובעיקר העלייה החמישית הגיעו ארצה על סיפונה, והיא נזכרת רבות בספרות הזכרונות של התקופה. בקיבוץ עין החורש נחשבת ה"קרנארו" למעין "מייפלאואר". מייסדי וראשוני הקיבוץ עלו בה ארצה משנת 1929 ועד אמצע שנות השלושים.
האונייה הייתה אחד מאמצעי התחבורה והקשר העיקריים בין ארץ ישראל לאירופה והמזרח הקרוב. בעיתוני התקופה, כמו "דבר" ו"הארץ", נתפרסמו באופן קבוע לוחות הזמנים של הפלגות האונייה ויעדיהן. ידיעה ב"דבר" מ-23 ביוני 1932 מספרת, כי "באניה 'קרנרו' נשלחו אתמול מן הארץ, בעוון פעולות קומוניסטיות, יוסף מורגנשטרן מחיפה (היה אסור כחצי שנה), וזאב דרורי מתל אביב. באניה זו שולח גם וילהלם ג'וקל, גרמני-נוצרי שנכנס לארץ בלי רישיון והיה חשוד גם הוא בקומוניזם". ידיעות אחרות מספרות על אזכרה לתאודור הרצל שערכו נוסעים על סיפונה, על הבאת תיירים ארצה, על התרמת הנוסעים בה לקרן הקיימת לישראל ועוד.