העצלן נע באיטיות יוצאת דופן (ומכאן שמו). הוא מבלה את מרב זמנו תלוי במהופך על ענפי עצים. הם נשאר בתנוחה זו כאשר הוא, ישן, אוכל, מזדווג, או ממליט. הוא יורד מהעץ רק על מנת לעבור לעץ אחר, לעשות את צרכיו ולעיתים לשחות. על הקרקע העצלן נע בזחילה איטית ומגושמת.
כאשר העצלן ישן הוא מקופל בתנוחה כדורית, כאשר ראשו מונח על חזהו, מה שמדמה אותו לקן טרמיטים או לסבך עלים וענפים.
העצלנים הם בעלי חיים שקטים בדרך כלל. כאשר הם מוטרדים הם משמיעים שריקות, קריאות חלשות ואנחות.
העצלנים עושים צרכים רק פעם בכמה ימים תודות למטבוליזם האיטי שלהם.
בדרך כלל העצלנים הם בעלי חיים יחידאים, אף על פי שלפעמים ניתן למצוא נקבות אחדות על אותו עץ. גורים לעיתים יורשים את הטריטוריה של אימותיהם.
תזונה.
העצלן ניזון מעלים, ענפים ופירות. העצלן בררן מאוד בסוגי הצמחים מהם הוא ניזון, הוא נצפה לעיתים ניזון גם מחרקים וטרף קטן, כאשר הוא משתמש בזרועותיו על מנת לקרב ענפים אל פיו.
הוא אינו שותה כלל, את המים מקבל מהמזון ומליקוק טל.
בגני חיות שבהם בדרך כלל לא ניתן לספק את הפירות המקומיים מיערות הגשם העצלן ניזון מפירות נפוצים כמו בננות ותפוזים, וממאכלים אנושיים אחרים כגון לחם ואפילו מעט בשר. עצלן ממוצע אוכל כ- 250 גרם ביום.
בעת הפרשת הצואה (פעם בשבוע) העצלן מאבד עד 30% ממשקלו, זאת לאור העובדה כי תוכן המעיים שלו מהווה 17-37% ממשקל גופו.
רבייה.
עונת הרבייה היא מרץ-אפריל. העצלנית מסמנת לזכרים שהיא מיוחמת על ידי השמעת שריקות. כאשר שני זכרים מתקרבים לנקבה אחת הם מתקרבים זה לזה, נתלים על שלוש רגליים ומנופפים אחד לעבר השני בידם. הזכר שמתעייף ראשון מוותר והולך מהמקום. העצלנים מזדווגים פנים אל פנים, כשהם תלויים במהופך. העצלנית ממליטה גור אחד, כאשר היא תלויה במהופך, הגור יוצא כשראשו קודם והוא מושך את עצמו לבטן אימו, כך בעצם מיילד את עצמו. הגור נצמד לבטן אימו למספר שבועות, עד שהוא מסוגל לנוע בכוחות עצמו.
הגור נגמל בגיל 5 חודשים, אך נשאר קרוב לאימו עד גיל שנתיים. אז אמו מעודדת אותו ללכת לדרכו. אם הוא מסרב היא עלולה להיות תוקפנית, עד כדי נשיכות.
טריפה.
מחקר שנעשה בגינאה הצרפתית גילה כי העצלן וקוף מסוג קפוצ'ין מהווים כל אחד כשליש מהטרף של ההרפיה (עוף). ההרפיה צדה בשעת הזריחה כאשר טמפרטורות האוויר הן הנמוכות ביותר. בשעות אלו גם פעילות העצלן במינימום והוא נמצא גבוה בצמרות העצים על מנת להתחמם בשמש. טורפים נוספים של העצלן הם היגואר, האנקונדה וחתולים כמו המרגיי והאוצלוט. העצלנים מנסים להגן על עצמם על ידי שימוש בטפריהם החזקים ובשיניהם. הם יכולים לפגוע בטורף, בעיקר בטורפים קטנים כמו אוצלוט.
שימור.
העצלן מאוים על ידי פעילות אנושית, בייחוד על ידי הרס בית גידולו, יערות הגשם. בנוסף העצלן גם ניצוד באופן בלתי חוקי למטרות מאכל. כיום יש מספר תוכניות שימור לעצלני דו-אצבע, ביניהן שמורות טבע, ארגוני הצלה וטיפול, גרעיני רבייה בגני חיות ועוד.
טופי (חיה)
טוֹפִּי (שם מדעי: "Damaliscus lunatus korrigum") הוא תת-מין של דאמאליסק הסהר, אנטילופה גדולה מתת-משפחת בובאלים במשפחת הפריים, החיה בסוואנות במזרח אפריקה בעדרים גדולים. לעיתים הוא מוגדר כמין עצמאי ("Damaliscus korrigum").
מאפיינים.
הטופי מזכיר מעט את המין בובאל איילי, החי באותם אזורים, אך כהה יותר וקרניו ישרות יותר. ראשו מוארך, על צווארו דבשת קטנה וגופו חום-אדמדם למעט רגליו וראשו השחורים. משקל הטופי הממוצע מגיע ל-68-160 ק"ג ולאורך 150-210 ס"מ, כשגובהו 100-130 ס"מ בממוצע. הזכרים גדולים מעט מהנקבות.
אויביהם של הטופים הם האריה, הנמר, הברדלס ובעיקר הצבועים, המחפשים בשולי העדרים פרטים חלשים. להגנתם הם רצים במהירות של עד 80 קמ"ש, אף על פי שבדרך כלל ירוצו ריצה קלה והם גם יודעים לקפוץ טוב. למעשה הטופי הוא אחד האנטילופות המהירות באפריקה.
משה שצקס
רבי משה שַצקֶס (לפעמים שאצקס ; באנגלית: Moshe Shatzkes; ה'תרמ"ב, 1882, וילנה - י"ח בטבת ה'תשי"ט, 29 בדצמבר 1958, ניו יורק) היה רב וראש ישיבה ליטאי-פולני, רבה האחרון של לומז'ה ובסוף ימיו ראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן בניו יורק.
ביוגרפיה.
נולד בעיר וילנה, מרכז תרבות יהודי בצפון-מערב רוסיה, לחיה ראשע ולרב אברהם אהרן שצקס, "העילוי מזטיל", גאון מפורסם וידידו של רבי חיים עוזר גרודזנסקי. כשהיה בן 3 התייתם מאביו, ואמו נישאה לרבי יצחק בלזר, רבה של פטרבורג. בילדותו למד מפי אביו החורג, בבחרותו למד בישיבת סלובודקה ובישיבת טלז, בטלז היה לתלמידם הקרוב של רבי שמעון שקאפ ורבי אליעזר גורדון, ונסמך לרבנות על ידי הרב גורדון, רבי רפאל שפירא ורבי אליעזר רבינוביץ ממינסק. בגיל 27 התמנה כרבה של העיירה ליפנישוק בה שימש ברבנות שש שנים. מאוחר יותר התמנה כרבה של העיר איוויה, שבה כיהן 15 שנים. הוא נעשה מקורבם של רבי ישראל מאיר הכהן מראדין ושל רבי חיים עוזר גרודזנסקי, ועסק עמם בענייני ציבור. הוא התפרסם בחיוכו הנצחי והרב גרודזנסקי היה קורא לו בהלצה "ישמח משה".
בשנת ה'תרצ"א התמנה כרבה של העיר לומז'ה וכיהן בתפקיד זה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. תחילה נשאר בלומז'ה ולא הצטרף לגל הבורחים לליטא. ב-1940 חזר לווילנה והתמנה כראש ישיבת גרודנה לאחר פטירת ראש הישיבה המפורסם שלה, רבי שמעון שקאפ. הוא כיהן כסגן נשיא הוועד למען הפליטים בווילנה, ועם כניסת הקומוניסטים לעיר הצליח להימלט מאירופה והגיע ליפן שם המשיך בפעילותו הציבורית ודאג לרווחת הפליטים היהודים ששהו ביפן, הוא פעל מול השלטונות היפנים כשהוא נעזר בידידו היפני סצוזו קוצוג'י (שלימים התגייר ועלה לגור בישראל). ב-1941 היגר לארצות הברית, והתמנה כראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן. בישיבה זו העביר שיעורי גמרא והלכה במשך שמונה עשרה שנים עד פטירתו בי"ח בטבת ה'תשי"ט, 29 בדצמבר 1958. ארונו הועלה לקבורה בישראל, והוא נקבר בהר המנוחות בירושלים בהלוויה רבת-משתתפים.
במהלך שנות כהונתו בישיבה יוניברסיטי הסמיך לרבנות 425 רבנים, רבים מהם כיהנו במשרות רבניות בקהילות שונות ברחבי ארצות הברית. הוא כיהן גם כנשיא כבוד באגודת הרבנים לצד רבי חיים הלר ורבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק.
על שמו נקרא כולל אברכים בכפר חסידים.
משפחתו.
לשצקס היו שלושה אחים: חיים (נפטר בצעירותו); הרב אהרן שצקס, שעלה לארץ ישראל בצעירותו, התיישב בירושלים ונפטר בה ב-1953; ורחל ארסט.
בנוסף, היו לו שני אחים-למחצה: שלמה בלזר, עורך העיתון הירושלמי "שערי ציון"; ובריינה, אשת רבי חזקיהו יוסף מישקובסקי.
בנו הרב אברהם אהרן שצקס נישא ליהודית בתו של רבי חיים יצחק קארב, כיהן אחרי אביו כראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן. בתו חנה נישאה לרב צבי לוינברג.
קישורים חיצוניים.
מחיבוריו:
משה שצ'קס
אנה פאולה ולדאאו
איביה
משה שאצקס
נצר אחרון
המושג "נצר אחרון" מכוון לאדם האחרון שנשאר ממשפחה או מקהילה שהושמדה, בדרך כלל בשואה.
בחברה הישראלית נקשר מושג זה לניצולי השואה שהיו נצר אחרון למשפחתם שנספתה, עלו לישראל, בדרך כלל כמעפילים, התגייסו לצה"ל במסגרת גיוס חוץ לארץ, השתתפו בקרבות מלחמת העצמאות ונפלו. בנפילתם נכרת אותו נצר אחרון של המשפחה.
הנצחת חללי נצר אחרון.
בשנת 1998 יזם יהודה שטרנפלד את הנצחת חללי נצר אחרון:
מחקרו של שטרנפלד הבשיל לספר שראה אור בשנת 2008 ובו תועדו 144 חללי נצר אחרון. גם אחר הוצאת הספר המשיך המחקר וכיום (2021) עומד מספר חללי נצר אחרון על 152.
ביוזמתו של שטרנפלד הוקמה גם "אנדרטת משֶבֶר לתקווה" ביער המגינים סמוך ללטרון.
משה אורן, שהיה ראש תחום מפעלי ההנצחה במשרד הביטחון בשנת 2002 המשיך בדרכו של שטרנפלד, יזם את כבישת השביל המחבר בין מוזיאון יד ושם לבין בית הקברות הצבאי בהר הרצל, את הקמת אנדרטת נצר אחרון בשביל, וערך את ספר "נצר אחרון" שיצא לאור בשנת 2008.
שטרנפלד נפטר בינואר 2021 בגיל 90.
ב-14 במרץ 2019 נחנכה אנדרטה לזכר השואה ו'נצר אחרון' שנפלו במלחמת העצמאות בגוש עציון. לפי המחקר של ארכיון כפר עציון נפלו 15 שורדי שואה-נצר אחרון בגוש עציון המהווים כ-10% מכלל נופלי 'נצר אחרון'. אחד מהם הוא יוסף באומינגר, ניצול שואה כבן 20, שעלה לארץ ב-1945 ונפל ב-14 במאי 1948, ד' באייר תש"ח, בקרב האחרון בכפר עציון. באנדרטה לוח שבו כתוב חלק ממגילת הנטיעה הקושרת בין השואה לבין הקמת כפר עציון. האנדרטה נבנתה לאחר פנייה של זוג שורדי שואה תושבי אפרת, טוביה ואסתר שלזינגר ונבנה על ידי המועצות הדתיות גוש עציון ואפרת. מעצב האנדרטה: האדריכל יהודה לוי, מעצבת הזכוכיות: דברת אוסטרוף ביטון.
אסאטה שקור
סרג'יו בוסקטס
ליבן (רובע)
לִיבֵּן (צ'כית: Libeň; גרמנית: Lieben) הוא רובע בעיר פראג שבצ'כיה.
היסטוריה.
ליבן אוזכרה לראשונה ב-1363, אך אין לקיומה בשנה זו הוכחות ארכאולוגיות. בשנת 1901 צורפה שכונת ליבן לפראג.
אתרים.
ברובע קיימים בית חולים, הכנסייה הקתולית סנט אדלברטקרק (Sint-Adalbertkerk) ו-2 בתי כנסת: בית הכנסת החדש ובית הכנסת הישן.
מעשה דיבור
רולנד רצנברגר
רולנד רצנברגר (בגרמנית: Roland Ratzenberger; 4 ביולי 1960, זלצבורג - 30 באפריל 1994, בולוניה) היה נהג מרוצים אוסטרי אשר התחרה בספורט פרוטוטייפ, פורמולה פורד, פורמולה 3000 ופורמולה 1. הוא נהרג בשנת 1994 במהלך הקפות הדירוג בגרנד פרי של סן מרינו. למחרת נהרג באותו המסלול איירטון סנה.
נעוריו.