מערת גמל (שם ערבי מודרני, נובע ככל הנראה מצורתו דמוית הדבשת של פתח המערה) היא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי במערב הכרמל, שהוא חלק מהאתר הפרהיסטורי נחל מערות, יחד עם שלוש המערות שנחקרו בקרבתו: מערת תנור, מערת הנחל ומערת הגדי. זוהי מערה קרסטית קטנת ממדים, בת חדר אחד שגודלו 9 על 12 מטרים. היא ממוקמת בין מערות תנור והנחל, בגובה 45 מטרים מעל פני הים, ופונה לצפון-מערב.
מערת גמל נבדקה לראשונה על ידי הארכאולוגית האנגליה דורותי גארוד במסגרת פרויקט החפירות הגדול בנחל מערות בשנות השלושים של המאה הקדומת. מסקנתה הייתה שהאתר אינו מכיל שכבות פלאוליתיות ראויות לציון. החפירה המסודרת הראשונה במערת גמל בוצעה על ידי מינה עברון מטעם המכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה. עברון חפרה במערה בשנים 1992 - 1994 וחשפה שכבת ברקציה (אדמת מערות שהתקשתה) המכילה כלי צור פלאוליתיים. עצמות אדם ובעלי חיים לא השתמרו במערה. רוב הפריטים הארכאולוגיים היו מרוכזים באמצע המערה, ככל הנראה לאחר שנסחפו לשקע הקרסט במרכזה. מחקר טיפוסי הכלים שייכם לתרבות האשלו-יברודית של שלהי התקופה הפלאוליתית התחתונה, לפי נוכחותם של מקרצפים נטויים ורוחביים ושל אבני יד. משקעי מערות שמצפים את ראש השכבה הארכאולוגית תוארכו בשיטת אורניום-תוריום לכ-220 אלפי שנים לפני זמננו, ולפיכך הממצאים הפרהיסטוריים הם בגיל זה או קדומים יותר. ממצאים דומים משכבה E במערת תנור הסמוכה תוארכו לכ-400,000 עד 250,000 שנים לפני זמננו. רוב הכלים סותתו מצור מקומי, שנאסף ממרחק של כששה ק"מ מסביב לאתר.
ב-29 ביוני 2012 הוכרזה המערה יחד עם נחל המערות, כאתר מורשת עולמית.
מוריס כהן (שחקן)
מוריס משה כהן (נולד ב-25 במרץ 1976) הוא שחקן ישראלי, זוכה פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר לשנת 2016.
ביוגרפיה.
כהן נולד בבת ים, הבן הבכור מבין חמישה אחים. בגיל 11 עבר עם משפחתו לאילת. בצה"ל שירת כמאבטח מתקנים במצפה רמון. האהבה לתיאטרון ומשחק החלה בגיל 15 כאשר החל לעבוד בצוותי הווי ובידור במלונות באילת. לאחר סיום השירות הצבאי עבד במשך שלוש שנים ברפא"ל, שם פגש את אשתו הראשונה לה היה נשוי במשך שנה.
בשנת 2000 החל ללמוד בבית הספר למשחק "בית צבי". במסגרת לימודיו שיחק ביחד עם רבים משכבתו מבית צבי במחזמר "מיקה שלי", על פי שיריו של יאיר רוזנבלום. בעקבות ההצלחה, ההצגה יצאה מבית הספר למשחק ורצה במשך כשנה בחסות הדרן הפקות. בשנת 2003 השתתף במחזמר ״תום סויר והקלברי פין״ בתפקיד ג׳ו האינדיאני.
בשנת 2004 החל כהן לשחק בתיאטרון הקאמרי. ההצגה הראשונה בה השתתף הייתה "מילאנו", מאת ובבימויו של שמואל הספרי בתפקיד אוהד כדורגל. לאחר מכן שיחק ב"המלט" בבימויו של עמרי ניצן. תפקידו הבא היה ב"גיבור מעמד הפועלים", קופרודוקציה של הקאמרי ותיאטרון חיפה פרי עטו של יהושע סובול, בבימויו של עודד קוטלר. כהן גילם את דמותו של ליאור, בנו של הגיבור הראשי, בבר (יונתן צ'רצ'י), נהג בחברת אוטובוסים, שמואשם בגרימת מוות ברשלנות ולכן מפוטר. משום כך ליאור בנו מתקומם נגד ההנהלה. שיחק את דוכס בורגונדיה וקצין ב"המלך ליר", בבימויו של רוברט סטורואה. תפקידו האחרון בקאמרי היה בהצגה "חברון", מאת תמיר גרינברג, בבימויו של עודד קוטלר; זו הייתה קופרודוקציה עם הבימה, כהן שיחק בתפקיד מחליף של רונן, קצין.
כהן שיחק בהצגת הבידור "קח אותי מוריס", אותה כתבו אורלי ישועה וצביקה שוורצברג וביימה דדי ברון.
שיחק בתפקיד שוטר שנהרג בסדרה השמיניה
החל משנת 2011 משחק כהן בהצגה "הבוגד" בתיאטרון באר שבע. זהו עיבוד של המחזה "אויב העם" של איבסן. כהן מגלם את דמותו של סגן-אלוף דני רותם, מפקד בסיס צה"ל בדרום הארץ. ישנן הוכחות שהבסיס עליו הוא מופקד מצוי באזור מזוהם, טייקונים משחדים את סגן-אלוף רותם כדי שלא יפנה את הבסיס, מה שיהווה הודאה בבעיה ויעורר חקירה.
החל מ-2011 משחק כהן בהצגה "המסיבה של אביגיל" מאת מייק לי, בתיאטרון אנסמבל הרצליה. ההצגה רצה בתחילה בתיאטרון הספרייה בבימויו של קוטלר וב-2012 הוא ביים אותו בתיאטרון הרצליה, עם אותו צוות שחקנים. זוהי הצגה קומית שעוסקת בשיחות סלון שנערכות בין שני זוגות. טוני (כהן) ואנג'ל (יעל שרוני), הם זוג מהמעמד הבינוני שעובר לעיר הגדולה ומנסה להתנהג כפי שנהוג במעמד הגבוה. בוורלי (יעל לבנטל) ובעלה לורנס (יגאל זקס) מזמינים אותם להרמת כוסית. חגית דסברג היא סו השכנה, שבאה להתארח. כשהם מתחילים לשתות אלכוהול מתחילות לצוץ הבעיות.
כהן שיחק בהצגת הנוער "הלילה הזה", מאת דפנה אנגל, בבימויו של משה נאור, בתיאטרון אורנה פורת. ההצגה מספרת על המחתרת היהודית במרוקו שהעלתה יהודים לישראל. כהן משחק את אבו חסן, הגיבור הרע, הקצין המרוקאי שמנהל את המדינה.
ב-2009 שיחק לצד אשתו בסרט הקצר "גן עדן אבוד". הסרט זכה והשתתף בפסטיבלים רבים ברחבי העולם, ואף זכה בביצת הזהב בפסטיבל של אמיר קוסטריצה. שיחק בסרטים "השוטר" של נדב לפיד, "המשגיחים" של מני יעיש ו"אחותי היפה" של מרקו כרמל.
ב-2012 הצטלם לסרט השווייצרי "השחר", על פי ספרו של אלי ויזל, בו הוא מגלם את אחד התפקידים הראשיים. שיחק בסדרת הטלוויזיה "שנות השמונים", פרי עטם של מני אסייג ושלום אסייג.
בטלוויזיה שיחק ב-2010 בסדרה, "בלו נטלי", בתפקיד משנה קבוע לצידה של דפנה דקל. שיחק בסדרות "אדמה" של רני בלייר באחד התפקידים הראשיים לצידה של אשתו רותם זיסמן כהן, "מגדלים באוויר" של ניר ברגמן, "רביעיית רן" של שלומי אלקבץ ו"שירות חדרים".
שיחק בסדרה, "אחת אפס אפס", בדמותו של השוטר "מוטי המניאק", שם שניתן לו על ידי העבריינים בגלל כל הפושעים שהכניס לכלא.
ב-2013 החל לשחק בתפקיד משנה בסדרת הדרמה, "זגורי אימפריה", המשודרת בערוץ HOT3, ובסדרת הנוער, שוברי גלים, בערוץ הילדים ללקוחות yes. באותה שנה שיחק גם תפקיד אורח בסדרה, "פצועים בראש", בתור נרקומן שרצח זוג נשוי.
בשנת 2014 שיחק בסדרת המתח המשטרתית, "בתולות", ששודרה ב-HOT את דמותו של אבנר (נרי) מנהל יחידת המשטרה באילת.
ב-2015 שיחק בסדרת הדרמה, "כפולים", וגילם את דמותו של אלי מזור, חוקר מטעם שירות הביטחון הכללי. באותה שנה שיחק גם בסדרה האמריקאית, "דיג".
בשנת 2016 שיחק בסרטו של מני יעיש, "אבינו", עליו זכה בפרס אופיר בקטגוריית "השחקן הראשי הטוב ביותר". באותה שנה שיחק בסדרת הטלוויזיה, "נעלמים", סדרת מסתורין חדשה לנוער המשודרת ברשת הכבלים HOT בערוץ ניקלודיאון שם שיחק בתפקיד אלישר וכמו כן שיחק גם בסדרת הדרמה, "עקרון ההחלפה", שם גילם את דמותו של דן דה-לנגה, סגן ראש אגף חקירות ומודיעין.
ב-2017 שיחק בסדרת הדרמה-קומית "ג'ודה" את דמותו של מנחם ובסדרת הדרמה "מתים לרגע" את דמותו של מנשה, האינסטלטור של בית החולים. שתי הסדרות שודרו ב HOT.
ב-2018 שיחק בסדרה המדרשה בתור ברוך 'כותל' יד ימינו של לירון חרירי (צחי הלוי).
ב 2019 שיחק לראשונה בתפקיד ראשי בסדרה תיק נעדר בכאן 11 לפי ספרו של דרור משעני . בסדרה שיחק כהן חוקר במשטרת חולון.
באותה שנה, 2019, שיחק בסדרת הנוער 'בית הדין המצולם' של ערוץ הידברות.
בשנת 2020 החל לשחק בדרמה היומית בת השוטר, את תפקיד הרב רבינוביץ'. באותה שנה לוהק גם לתפקיד בסדרה המוזיקלית "זיגי" בטין ניק ומשחק במחזה "גלנגרי גלן רוס" בתיאטרון חיפה.
בשנת 2022 חזר לשחק את דמותו של פנסו בסדרת ההמשך של שנות ה-80 שנקראת שנות ה-90. באותה שנה לוהק לסרטו החדש של הבמאי יהודה גרובייס, העוסק בסיפורו של רבי שמעון בר יוחאי.
חיים פרטיים.
כהן נשוי לשחקנית רותם זיסמן כהן מאז שנת 2008 והוא אב לבת שנולדה ב-2016.
הם מתגוררים בזיכרון יעקב.
הוא ואשתו עברו תהליך חזרה בתשובה והם שומרים שבת.
פילמוגרפיה.
טלוויזיה
קולנוע
תיאטרון
לאונטין ון מורסל
לאונטין ואן מורסל
לאונטין ואן מורסל, נודעה כלאונטין זיילרד (בהולנדית: Leontine Martha Henrica Petronella (Leontien) Zijlaard-van Moorsel, נולדה ב-22 במרץ 1970) היא רוכבת אופניים הולנדית לשעבר.
ואן מורסל נולדה לסוחר בחומרי בניין ואחות. היא החלה את קריירת הרכיבה שלה בשנות השמונים ובמהרה התברגה בצמרת הדירוג העולמית. ואן מורסל התמחתה הן ברכיבת אופני כביש והן ברכיבת אופני מסלול. במחצית הראשונה של שנות התשעים של המאה העשרים ניצחה פעמיים בטור דה פראנס לנשים, לאחר התמודדות קשה עם ז'ני לונגו.
בשנת 1994 פרשה ואן מורסל, אך חזרה בה מפרישתה בשנת 1998. במהלך תקופה זו סבלה ואן מורסל מאנורקסיה. בשלב מסוים הגיע משקלה ל 42 קילוגרמים. היא השתתפה באליפות העולם באופני כביש, ניצחה במרוץ נגד השעון וסיימה שנייה במרוץ הכביש.
הופעתה הגדולה ביותר נחשבת לזו שהציגה במשחקים האולימפיים בסידני: ואן מורסל זכתה במדליית הזהב במרוץ הכביש, במרוץ נגד השעון ובמרוץ המרדף לשלושה קילומטרים (אופני מסלול). במשחקים האולימפיים באתונה נפלה ואן מורסל בהקפה הלפני אחרונה אך הצליחה להגן על תוארה במרוץ נגד השעון.
ואן מורסל נבחרה שש פעמים לאתלט השנה בהולנד. היא פרשה בשנת 2004. עם ארבע מדליות זהב, מדליית כסף ומדליית ארד במשחקים האולימפיים, היא נחשבת לספורטאי ההולנדי המעוטר ביותר.
בספטמבר 2017 נטען על ידי רופא הספורט ההולנדי, פטר ינסן, כי סייע לה להזריק את החומר האסור, EPO, בשנים 2000 ו-2001. ון מורסל דחתה האשמות אלו והאשמות דומות של רוכבת יריבה שנטענו ב-2016.
מרד שימבארה