בחודש יוני 2019, זכה פישר בפרס הפטיש של סותבי'ס בחממת האמנים הצעירים, ביריד צבע טרי. השופטים נימקו את החלטתם במילים הבאות: ״היצירות של פישר נעות בין אמירה וסיפור אישי שנוגע ומרגש, לבין ביקורת חברתית שמובאת פעמים עם הרבה חוש הומור, או רפרנטים לאמנות ישראלית ולמאסטרים של תולדות האמנות״. בעקבות הזכייה, נפתחה בחודש יוני 2021, תערוכתו של פישר הנושאת את השם "נשמות" בגלריה סותביס, שהתפרשה על פני 3 קומות.
בחלל המרכזי הוצגו עבודות ענק על קנבסים ופסלי אנשים ארוכי גפיים וגוף. בחדר הפנימי הוצגו עשרות ציורים שנוצרו בעבודת פרפורמנס מאגי-טיפולי הנושאת את השם "אורנה מגדת עתידות" שהתקיימה במוזיאון תל אביב ובחלל נוסף נתלו תחריטים ממוסגרים בעץ וזכוכית. פישר הסביר כי "היה לי חשוב לייצר אצל המבקרים בתערוכה תחושה עוטפת, שהם נכנסים לתוך מערה, מקדש, מקום שנותן תחושה של משהו גדול ממך. העבודות גדולות ממדים – בין אם הפסלים או הקנבסים או האלמנטים התלויים מעל – וכאשר נכנסים לחלל ומרימים את הראש יש תחושה של כנסייה. היה לי חשוב לשמור על סימטריה מסוימת בתוך עומס העבודות".
בקומה השלישית הוצגה עבודת וידאו שבה "אורן רוקד 'ריקוד שמאני' שהוא גם 'אנטי ריקוד', בתוך חללים ציבוריים כגון ביטוח לאומי, ומשרד הפנים". בדף הטקסט שכתב אורין מוריס על התערוכה הוא ציין כי הדרך הטובה ביותר לתאר אותה, היא "כמעין תיאטרון ענק של הגוף והרוח, במה שמכונה כאן, כנסיית האמנות של אורן פישר".
זה בידיים שלנו: יצירת ענק לציון 50 שנה לגרינפיס.
הארגון גרינפיס פנה בשנת 2021 ל־12 אמנים מרחבי העולם, ביניהם לאמן אורן פישר שנבחר לייצג את ישראל בפרויקט אמנות בינלאומי: "hope through action", לציון 50 שנות פעילות. במסגרת הפרויקט, צוירו עבודות קיר ענקיות במרכזי הערים, במטרה להעלות למודעות את נושא ההתחממות הגלובלית ומשבר האקלים. אוצר הפרויקט פול ארנשו (paul earnshaw), הסביר כי הוא מקווה שהיצירות הללו ישמשו כמקור מעורר השראה לפעילות אקטיביסטית ולהענקת תקווה לעתיד ירוק ושלוו.
ציור הקיר של פישר, מתנוסס בגודל של 320 מ"ר על קיר בית בקריית המלאכה בתל אביב. במרכז הציור, מופיע כדור הארץ ובו דימויים המשקפים מצוקה. את כדור הארץ אוחזים מלמטה אנשים כמחווה לגיבור המיתולוגי אטלס, במטרה למנוע ממנו לקרוס. הם מחזיקים אותו במאמץ משותף ובמו ידיהם מסביר אורן, יש בכוחם לעצב את השינוי שהם רוצים שיתקיים בעולם. בתוך העבודה, משולבים טקסטים, דמויות של אנשים ובעלי חיים, ודימויים המשקפים לפי דברי פישר, מעין מפה של האנושות כפי שהוא תופס אותה כיום. "הנושאים מובאים לעיתים בהומור שחור ולעיתים פשוט כנונסנס."
כרטיס חוסן
ג'ימי קוב
וילבור ג'ימי (ג'יימס) קוב (20 בינואר 1929 – 24 במאי 2020) היה מתופף ג'אז אמריקאי.
הוא היה חלק מהרכב השישייה הראשונה של מיילס דייוויס. בזמן מותו היה קוב החבר האחרון של הלהקה שנותר בחיים זה קרוב לשלושים שנה. בשנת 2009 זכה בפרס "Jazz Masters" של הקרן הלאומית לאמנויות.
קורות חיים המוקדמות.
קוב נולד בוושינגטון די. סי ב־20 בינואר 1929. לפני שהחל את דרכו במוזיקה, נהג להאזין לאלבומי ג'אז והקשיב, עד שעות הלילה המאוחרות לתקליטן הג'אז המפורסם של אותה תקופה "Symphony Sid", ששידר בעיר ניו יורק. קוב החל את הקריירה שלו בשנת 1950 בסיורים עם הסקסופוניסט ארל בוסטיק.
לאחר מכן הופיע עם הזמרת דיינה וושינגטון, הפסנתרן והמלחין וינטון קלי, נגן סקסופון האלט קנונבול אדרלי, הבסיסט קטר בטס, הסקסופוניסט והחלילן פרנק ווס, נגן סקסופון הבריטון ליאו פרקר ונגן הסקסופון צ'רלי רוז.
באתר האינטרנט שלו מסופר על הופעות מוזיקליות עם זמרת הג'אז בילי הולידיי, השחקנית והזמרת פרל ביילי והחצוצרן דיזי גילספי, שהתרחשו לפני 1957.
קריירה.
קוב הצטרף למיילס דייוויס בשנת 1958 כחלק מהרכב השישייה שלו, לאחר שאדרלי המליץ ​​עליו בפני דייוויס. יצירתו המוקלטת הידועה ביותר של קוב היא Kind of Blue  של דייוויס (1959). קוב היה האחרון שנשאר בחיים מהרכבים אלה. למעשה הוא חי אחריהם במשך שלושה עשורים. הוא ניגן גם באלבומי דייוויס אחרים, וביניהם: "Sketches of Spain" (1960), "Someday My Prince Will Come" (1961), "Miles Davis at Carnegie Hall" (1962), "In Person Friday and Saturday Nights at the Blackhawk, Complete", ומעט באלבומים Porgy and Bess" (1959)" ו-"Sorcerer". התנהגותו העדינה והמאופקת הביאה לכך שרבים, וביניהם דייוויס, העריצו אותו על כך. עם זאת, גרם הדבר לכך שהוא לא זכה לאותה הכרה שהמתופפים האחרים קיבלו. לקוב היה נטייה להימנע מפרסום ולכן הוא לא הקליט את הסט הראשון שלו כמוביל הלהקה עד 1983, עם צאתו של So Nobody Else Can Hear.
קוב עזב את הלהקה בשנת 1963, כאשר טוני ויליאמס הובא על ידי דייוויס. הוא הקים שלישייה עם הפסנתרן וינטון קלי והבסיסט פול צ'יימברס, שהיו חלק מיחידת הקצב של דייוויס. הלהקה הקליטה עם קני בורל (גיטרה) וג'יי ג'יי ג'ונסון (טרומבון), לפני שנפרדה בסוף העשור. קוב המשיך והצטרף לשלישיית ג'אז, יחד עם האנק ג'ונס בפסנתר ואדי גומז בבס. הוא גם סייר עם שרה ווהן במהלך שנות השבעים, ולימד באוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת צפון קרוליינה בגרינסבורו ובמכללת ברקלי למוזיקה. הוא ניגן ב"להקת מחווה" בשם "4 דורות של למיילס", יחד עם רון קרטר (בס), מייק סטרן (גיטרה) וג'ורג' קולמן (סקסופון טנור).
במהלך הקריירה שלו עבד קוב עם ביל אוונס, קלארק טרי, סטן גץ, ג'ון קולטריין, ווס מונטגומרי, ארט פפר, וויין שורטר, בני גולסון, גיל אוונס, קני דורהאם, פרנק סטרוזייר, בובי טימונס, בוקר ליטל, ג'וני גריפין, אקיקו טסורוגה, ברטה הופ, חאמיט בלויט, נט אדרלי, מארק מרפי, ג'ון הנדריקס, ג'ו הנדרסון, דייוויד (פת'הד) ניומן, גרי אלן, לארי וויליס, וולטר בוקר, רד גרלנד, ריצ'י קול, ארני רויאל, ג'רום ריצ'רדסון, ג'ימי קליבלנד, פילי ג'ו ג'ונס, סאני סטיט, ננסי וילסון, ריקי פורד, ריצ'רד ווינדס, ג'ון וובר, פיטר ברנשטיין, ועוד רבים אחרים.
פרסים.
ביוני 2008 זכה ג'ימי קוב בפרס "מורשת דון רדמן". ב־17 באוקטובר 2008, קוב היה אחד משישה אמנים שקיבלו את פרס "Jazz Masters" של הקרן הלאומית לאמנויות לשנת 2009.
חיים אישיים.
קוב היה נשוי לאלינה שטיינברג קוב עד מותו. היו להם שתי בנות, סרינה וג'יימה. קוב נפטר ב־24 במאי 2020, בביתו במנהטן. הוא היה בן 91 וסבל מסרטן הריאות.
דיסקוגרפיה (רשימה חלקית).
ועוד הקלטות רבות עם מיטב האמנים המובילים.
יהודי האינקה
יחסי אוקראינה–נורווגיה
יחסי אוקראינה–נורווגיה הם יחסי החוץ בין אוקראינה לנורווגיה.
היסטוריה.
התיאוריה הנורמנית, הנפוצה ביותר במערב בימינו, חושפת את שורשיהם הסקנדינבים של השליטים הקדומים של קייב, ושל השליט האגדי של נובגורוד רוריק בפרט. לפיכך, מקור השם "רוס" נחשב כמילה נרדפת לשבטים סקנדינבים.
בדיונים סביב ייסוד רוס של קייב, ידוע כי השליטים הסקנדינבים הראשונים בקייב היו אסקולד ודיר, שנסעו מנובגורוד לקייב והתיישבו שם. לאחר מכן, סקנדינבים רבים (Varangians) הגיעו לקייב וקונסטנטינופול כסוחרים בודדים. ויקינגים אחרים שהו בקייב זמן רב יותר, שירתו את דרך הסחר האגדית ממפרץ פינלנד, לדנייפר ובהמשך ל.
בתקופה שבין 975 עד 1066 נורווגיה נהנתה מיחסי ידידות מיוחדים עם רוס של קייב. צאצאים רבים של מלכים ואצילים נורווגיים התגוררו תקופות ארוכות יותר בחצר קייב שזכתה לחינוך צבאי, וכן השתתפו בהתקפות על קונסטנטיפונול. בעקבות כך, חצרו של ולודימיר הגדול בקייב אירחה את המלך הנורווגי האגדי אולף טריגבאסון ששהה שנים רבות בקייב בזמן גלותו. גם מלך נורווגיה מגנוס הטוב בילה גם כן כמה שנים בקייב לחינוך להכשרה צבאית.
האראלד השלישי, מלך נורווגיה גם הוא בילה כמה שנים בקייב, ואף התחתן עם יליזבטה (אליסיף), בתו של יארוסלאב הראשון, נסיך קייב בשנת 1045. לאחר מותו של מגנוס בשנת 1047 הפך האראלד למלך נורווגיה ובאותה שנה ייסד בירה חדשה - אוסלו, והפך את העיר למעון המלוכה החדש. האראלד נפטר בשנת 1066 בקרב על בריטניה. ידוע גם כי יליזבטה חיכתה לשובו כמנצח באיי אורקני.
לאחר מותו של האראלד נקטע רצף הניצחונות של נורווגיה וכך גם האפשרות למדיניות חוץ עצמאית. מאוחר יותר, כתוצאה מאיחוד קאלמאר (1397) נפלה נורווגיה תחת מלך דנמרק, ובשנים 1814–1905 הייתה חלק מהאיחוד השוודי-נורווגי. נורווגיה קיבלה את עצמאותה בשנת 1905.
נורווגיה הכירה בעצמאות אוקראינה ב-24 בדצמבר 1991, לאחר שזכתה בעצמאותה בעקבו קריסת ברית המועצות. היחסים הדיפלומטיים בין אוקראינה לנורווגיה כוננו ב-5 בפברואר 1992. שגרירות נורווגיה באוקראינה נפתחה בשנת 1992. שגרירות אוקראינה בנורווגיה החלה את פעילותה באוקטובר 2004.
ב-7 במרץ 2022 כתמיכה בעצמאות אוקראינה, וכמחאה על הפלישה הרוסית לאוקראינה, שינתה נורווגיה את שם הכיכר בו שוכנת השגרירות הרוסית לכיכר אוקראינה.
יחסים כלכליים.
שיתוף פעולה מסחרי וכלכלי מתפתח באופן פעיל. ניתוח הנתונים הסטטיסטיים מראה נטייה יציבה להגדיל את היקף הסחר הדו-צדדי בין אוקראינה לנורווגיה ב-30% בממוצע בשנים האחרונות, למעט לשנת 2009 (בהתחשב במשבר הפיננסי העולמי). פריטי הסחורות העיקריים בייצוא מאוקראינה הם אסדות צפות (45.9%), מתכות ברזליות ומוצריהם (32.4%), כימיקלים אנאורגניים (17.5%), ציוד תחבורה, עץ ומוצרי עץ. פריטי הייבוא העיקריים מנורווגיה לאוקראינה: דגים ופירות ים (כ-80% מסך הייצוא הנורווגי), מוצרי ניקל וניקל, מכונות וציוד חשמליים, ציוד ומכשירים חשמליים, תרופות.