וכן בפרינג' בהפקות "מעופפי רשפון 2" (בצ"א), "גוויותי ורבותי" (המעבדה),"אני רוצה לבקש סליחה" (תמונע),"ראיון עבודה" (זוכה פרס תיאטרון קצר 2006) "בל בוי","הפלגה אחרונה" (צוותא), "פרייבט קולקשן" (תמונע)
בין השנים 2008–2013 שבה לתיאטרון הקאמרי ושיחקה בין השאר בהצגות "שמו הולך לפניו" (קופרודוקציה עם תיאטרון חיפה) "הנפש הטובה מסצ'ואן" ו"אורזי מזוודות" (בתפקיד בלה), ובבהפקה הבינלאומית "נשות טרויה"- קופרודוקציה יפנית-ישראלית של הקאמרי עם הטוקיו מטרופוליטן בבימוי יוקיו נינאגאווה.
בנוסף לעבודתה בתיאטרון, השתתפה מורה-מטלון בסרט הקולנוע "ארץ חדשה", בסרט "פיתוי". ב-2016 שיחקה בסרטה של רמה בורשטין "לעבור את הקיר" וב-2019 בסרט הקומי "המחשמלים".
בטלוויזיה שיחקה בתוכניות ובסדרות "זהו זה!", "רצח מצלמים", "המקום", "קוויקי", בסיטקום "ג'וני" בתפקיד שרה'לה, ובסדרה "חשופים", בתפקיד כתבת התרבות תחיה קריסטל.
בשנת 2011 השתתפה בעונה השנייה של "עספור" בתפקיד אמא של קצר. באותה שנה השתתפה גם בסדרה "חברות".
בשנת 2018 השתתפה בסדרה "שלטון הצללים", בתפקיד כוכבה קרסנטי.
משנת 2014 משחקת בתיאטרון החאן הירושלמי בין השאר בהצגות "הצוענים של יפו", "הנשים העליזות מווינדזור", ״כנרת כנרת״, "הדוד וניה", "בדמי ימיה", "נושים" (בתפקיד טקלה), "אוי אלוהים" (בתפקיד אלה),"סיפור על אהבה וחושך".
מורה-מטלון נשואה ואם לשניים.
הנחת-קדם
הנחת-קדם או פרה-ספוזיציה (מאנגלית: Presupposition) היא טענה חבויה המשתמעת לגבי המציאות או אמונת רקע הנחשבת אמיתית בדיון.
דוגמאות:
שלילתו של המשפט המכיל את הנחת-הקדם אינה שוללת את ההנחה. למשל, בדוגמה האחרונה: התשובה "לא" תציין שהינך עדיין נוהג לעשן, והתשובה "כן" תציין שאמנם נהגת לעשן, אך לא עוד. לעומת זאת, תשובה כגון "מעולם לא עישנתי" תשלול את הנחת-הקדם.
ארדן
ארדן (בצרפתית Ardennes) הוא מחוז בצפון-מזרח צרפת הנקרא על שמו של אזור הארדנים.
היסטוריה.
מחוז ארדן הוא אחד מ-83 המחוזות שנוצרו ב- 4 במרץ 1790 על ידי האספה המכוננת הלאומית בהסתמך על חוק מ- 22 בדצמבר 1789, שלפיו אוחד חלק של שאמפאן ההיסטורית (או הפרובינציה של שמפאן) עם חלק של אזור ארגון (שמשמעו בשפה הקלטית – "יער עבות"), עם מספר נסיכויות ובהן זו של סדאן ועם חבלי ארץ שונים שעד המאה השמונה עשרה היו חלק של ארצות השפלה הספרדיות.
השם "ארדן" מציין את גבעות הארדנים המיוערות הממוקמות בצפון-מזרח צרפת, בדרום בלגיה ובלוקסמבורג. שם זה נזכר לראשונה על ידי יוליוס קיסר בספרו "מלחמת גאליה", שבו מתוארת אלה קלטית בשם ארדואינה.
אזור זה שימש כבמת קרבות במלחמת העולם הראשונה (קרב הארדנים (1914) ובמלחמת העולם השנייה (קרב הארדנים (דצמבר 1944 - ינואר 1945).
עד סוף שנת 2015 השתייך המחוז לחבל שמפאן-ארדן, ומאז – לחבל גראנד אסט.
אדר&quot;ת
אודליה מורה מטלון
אודליה מורה
אחמד ריזא
יחס סדר טוב
אגם אטיטלן
אגם אטיטלן (בספרדית: Lago de Atitlán) נמצא באזור ההררי של דרום-מערב גואטמלה במחוז סולולה (Sololá), בגובה 1,562 טק ובמרחק של 147 ק"מ מגואטמלה סיטי. הוא שוכן בליבו של לוע הר געש עתיק והוא אגם סגור, ללא מוצא לים.
גאוגרפיה.
אגם אטיטלן נחשב לאגם העמוק ביותר במרכז אמריקה - עומק מוערך ל-340 מטר, רוחבו 10 ק"מ ואורכו 18 ק"מ. האגם מוקף מדרונות תלולים ומדרום לו שוכנים שלושה הרי געש - אטיטלן (Atitlán), סן פדרו (San Pedro) וטולימן (Tolimán).
את האגם מקיפים מספר כפרים, שיושביהם בני מספר שבטים שכולם הם צאצאים של בני המאיה. הכפר סנטיאגו אטיטלן (Santiago Atitlán) הוא הגדול בכפרים המקיפים את האגם. כפרים נוספים הם: סולולה, פנאחצ'ל (Panajachel), סן פדרו לה לגונה (San Pedro la Laguna), סן מרקוס לה לגונה (San Marcos la Laguna), סן לוקאס טולימן (San Lucas Tolimán) ועוד.
גשמים עזים שירדו כתוצאה מסופת ההוריקן סטן, באוקטובר 2005, גרמו לנזקים כבדים בגואטמלה, ובמיוחד נפגע אזור אגם אטיטלן. מפולת בכפר פנבאח גרמה למותם של 1,400 בני אדם והותירה 5,000 תושבים חסרי בית.
האגם נחשב לאחד האגמים היפים בעולם והוא אחד היעדים התיירותיים הפופולריים ביותר בגואטמלה.
היסטוריה אקולוגית
האזור סביב אגם אטיטלן הוכרז כפארק לאומי בשנת 1955. גואטמלה חיפשה דרך להוציא את האגם מאנונימיותו העולמית כדי להגדיל את התיירות לאזור וכך למנף את הכלכלה המקומית. חברת התעופה פאן אמריקן וורלד איירווייז, הציעה לעשות זאת על ידי הבאת דגים החביבים על דייגים, אל האגם. כך הובאו אל האגם, בשנת 1958, דגי הבס השחור. הבס התמקם במהירות במושבו החדש והחל לכלות את הזנים המקומיים. הבס גרם לחיסולם של יותר משני שלישים מהדגה המקומית באגם ואף תרם להכחדתו של הטבלן הענק, עוף מים נדיר שחי באזור אגם אטיטלן בלבד.
מאפיין ייחודי של אקלים המקום, מכונה בשם "צ'וקומיל" (Xocomil), שמשמעותו בשפה הקצ'קאלית "הרוח הנושאת הלאה את החטא". רוח זו אופיינית לשעות הבוקר ואחר הצהריים סביב האגם ומעריכים כי היא נוצרת מהמפגש בין רוחות חמות מהאוקיינוס השקט, לבין רוחות קרות יותר מהצפון.
חיים הלברשטם
צ'צ'יליה גלראני
צ'צ'יליה גלראני (באיטלקית: Cecilia Gallerani; 1473–1536) הייתה אחת מפילגשיו של לודוביקו ספורצה, שימשה כמודל ללאונרדו דה וינצ'י לציורו הגבירה עם החולד (1489) ונראה שאף לציורים אחרים וכן ניהלה מפגשים אינטלקטואליים בהם השתתפו משכילי מילאנו ואורחים.
חייה.
גלראני נולדה בסיינה. אביה, פאציו, אף כי לא היה בן אצולה, היה עובד ציבור בחצר מילאנו ושימש כשגריר בפירנצה ובלוקה. אמה, מרגריטה בוסטי, הייתה בתו של דוקטור למשפטים אשר דאגה כי בתה תזכה לחינוך מקביל לזה של בניה בלטינית ובספרות.
גלראני הייתה מבריקה ומשכילה, ולימים העניקה את חסותה לסופרים, שהיללו את יופייה בשירים. גלראני הנאווה הפכה פילגשו של לודוביקו ספורצה בעת שהייתה בת שש-עשרה או שבע-עשרה. ידוע שבשנת 1489 הצליח אחיה של גלראני לחמוק מעונש לאחר שהרג אדם בעת מריבה, בזכות התערבותו של לודוביקו, ולכן ניתן להניח שכבר באותה עת היו השניים בקשר רומנטי. בשנת 1490 הרתה הפילגש לדוכס, וב-3 במאי 1491 ילדה לו בן זכר, שהוטבל בשם צ'זארה ספורצה ויסקונטי ומאוחר יותר זכה לכינוי מקסימיליאן. כמה חודשים קודם ללידה, ב-16 בינואר 1491, התחתן לודוביקו עם ביאטריצ'ה ד'אסטה, בתו של דוכס פרארה, שדרשה כי ירחיק מעליו את הפילגש. ואכן, למרות תשוקתו אליה, ציווה לודוביקו להוציא את גלראני ממצודתו ולשכנה בעירו, מילאנו. מאוחר יותר השיא אותה לודוביקו לאחד מנאמניו, הרוזן ברגמיני. בתקופת נישואיה ילדה צ'צ'יליה שלושה ילדים נוספים. אף שנחשבה כמשוררת מעודנת ומוזה למשוררים איטלקים, שיריה לא נדפסו ואבדו.
לאונרדו פגש בגלראני בזמן ששניהם התגוררו בארמונו של "איל מורו" ("המוֹרִי", כינויו של לודוביקו, שהיה כהה עור - Il Moro). האזכור הראשון לציור הדיוקן של לאונרדו מופיע אצל המשורר בלינצ'וני, שהיה ידידה של גלראני, וכתב:
פרטי הלבוש של גלראני מעידים על מעמדה המוגבל והארוטי של הפילגש. בידי הנערה מתכרבל בעל חיים שמקובל לכנותו חולד. בעל החיים, בעל הפרווה הלבנה, נקשר בפולקלור לטוהר וניקיון, ונחשב לחיה שתבחר למות ולא להתלכלך. ויש בו גם משחק מילים מלומד: ביוונית נקרא הסמור galè, משחק מילים עם שם משפחתה של צ'צ'יליה - גַלֶראני. מעבר לכך, ובצורה מובהקת יותר, מסמלת החיה את הדוכס ספורצה, שזכה לכינוי "החולד" (L'Ermellino).
שאול בן קיש
מסטקטומיה
מסטקטומיה או כריתת שד הוא טיפול שפותח, כבר מראשית המאה העשרים, לסרטן שד.
רקע.
סרטן שד מתפתח באחת הרקמות הבאות: בבלוטות חלב, בצינורות חלב, ברקמת שומן או ברקמה חיבורית. בכ-15% מן המקרים של חולות בסרטן השד, הסרטן נטוע במקום הימצאו. בערך כשמונה מתוך תשע חולות בסרטן השד חולות בסרטן המתחיל בבלוטות החלב או בצינורות החלב. אם הגידול נטוע במקומו ולא התפשט, ניתן להסירו בניתוח, אך בחלק נכבד של המקרים שלא כל השד הוסר, המטופלת חלתה בסרטן פולשני באותו השד, לכן מסירים את כל השד.
מהלך כריתת השד.
כריתת שד נחלקת לשתי קבוצות: כריתה שלמה של השד, שבנוסף לשד גם כורתים את בלוטות הלימפה סביבו (בבתי השחי), וגם את שני שרירי החזה הנמצאים בצידיהם של הגוף. שולחים גם את הרקמה הסרטנית, את בלוטות הלימפה ואת שרירי החזה לבדיקה פתולוגית. בלוטות הלימפה משחקות תפקיד חשוב, כי רוב החולים (בקירוב ל-85%) שלא הייתה מחלה בקשרי הלימפה, הבריאו לפחות לעשר שנים. באנשים שחלק ניכר (שניים עד ארבע) מקשרי הלימפה שלהם היה חולה, אחוזי ההבראה ירדו ל-50%. אצל אנשים שהיו להם יותר מארבעה קשרים סיכויי ההישרדות ירדו ל-40%. הכריתה השנייה היא אותה כריתה רק ללא כריתה של שרירי החזה. יש גם ניתוח לשחזור שד שבו מוציאים את כל התכולה הפנימית של השד וממלאים בסיליקון במקום, כך שהשד המשוחזר, חוץ מהיראותו בולט, נראה אותו דבר.
במהלך הניתוח מבוצעת בדיקת ביופסיה של בלוטת הזקיף.
לאחר הכריתה.
במקום הכריתה ממקמים צינורית לניקוז הנוזל שנשאר לאחר הניתוח. לאחר הכריתה נוהגים להוסיף רדיותרפיה ותרופות כימותרפיות, תרופות שההשפעה שלהן מאוד יעילה נגד סרטן השד הן מיטומיצין C, דוקסורוביצין, ציקלופוספאמיד, פקליטקסל, דוצטקסל ווינורלבין. בגלל סיכון שהמחלה תחזור נעשות בדיקות תקופתיות בין שלושה חודשים לשנה שלמה.
הברבורים של לאונרדו