פריביאגו פרסם לראשונה ב-1912, בכתב העת Facla (הלפיד) והחל מ-1913 ערך את כתב העת ההומוריסטי Caricatura (קריקטורה). הוא היה פעיל בשבועון Pardon (סליחה) ויצירות אקטואליות שלו הוצגו על במות התיאטראות הרומניים Cărăbuş, Eforia, Colos ו-Alhambra. ב-1926, בתיאטרון החדש בבוקרשט, הציגו מופע שלו בשם Treanca, fleanca, mere acre, שהגיע לאלף מופעים ברחבי רומניה. הוא ערך גם את העמוד ההומוריסטי של העיתון Dimineaţa (הבוקר). הוא השתתף בכתבי עת רבים, בין היתר ב: Rampa, Dimineaţa, Curierul Israelit, Ordinea, Facla, Caricatura, Umorul, Israelitul, Raţiunea, Ilustraţiunea, Pagini literare, Junimea evree, Ţânţarul, Scânteia, Stampa, Tribuna, Scena, Hatikvah, Cronicarul, Glasul Bucovinei, Adevărul ועוד.
פריביאגו היה קצר קומה והרכיב משקפיים עם מסגרת עבה. הוא נהג להציג את עצמו כ-"Mic şi al dracului" (קטן אך שד משחת). בשנת 2005, שנים רבות אחר מותו של פריביאגו, הוציא לאור טשו סולומוביץ' ברומניה אנטולוגיה של כתביו תחת השם "Mic şi al dracului". בתקופת הרדיפות של המשטר אנטונסקו היה פריביאגו אחד מבני הערובה היהודים של השלטונות.
הוא כתב את הטקסטים ההומוריסטים עבור המופעים של קונסטנטין טנאסה בשנים 1939 - 1944. שידורי רדיו, בהם פריביאגו הקריא את שיריו הסטיריים, זכו לפופולריות רבה.
בשנת 1962, בגיל 75, עלה לישראל, והצטרף לבנו ולשלוש בנותיו. בישראל פרסם משיריו בכתב העת הישראלי בשפה הרומנית ויאצה נואסטרה (Viaţa Noastră) וכתב את הטקסטים עבור שני מופעים ברומנית, שהועלו בארץ על ידי חתנו האמרגן טאופיל רולר, בעלה של בתו פויקה (שנפטרה ב-8 בספטמבר 2013), והשתתפו בו שחקנים שבאו מהתיאטרון היהודי הממלכתי בבוקרשט, ביניהם חתנו פטר לייסט (אחד המופעים הוא Tablete din Ţara Sfântă רשימות מארץ הקודש). פריביאגו התגורר אצל בתו ביאנקה עד פטירתו בשנת 1971.
יצחק כפכפי
יצחק (יצחקל'ה) כַּפְכָּפִי (שוקסטליסקי) (4 באוקטובר 1911 - 12 במאי 1998) היה ממייסדי תנועת הנוער המחנות העולים, וכן מתרגם ועורך ישראלי.
ביוגרפיה.
ילדות וחינוך.
יצחק כפכפי נולד בקובנה שבליטא למשפחת שוקסטליסקי. המשפחה הייתה ציונית, והאב שמואל לימד עברית בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה ובחדר מתוקן, שיצחק נמנה עם תלמידיו.
בשנת 1925 עלתה המשפחה לארץ ישראל, וגרה בתל אביב. יצחק למד בגימנסיה הרצליה כשהוא פטור משכר לימוד בזכות העובדה שאחיו הבכור יוסף אחאי לימד במוסד זה.
בגימנסיה הרצליה כונה "יצחקל'ה", עקב קומתו הנמוכה והיותו צעיר בשנה משאר בני המחזור שלו. כינוי זה דבק בו לשארית חייו. שם המשפחה המעוברת "כפכפי" הומצא על ידי יוסף אחאי כתרגום מילולי של השם "שוקסטליסקי" (יוסף אחאי עצמו החליף לאחר מכן את שם משפחתו, על-שם הקבוצה השיתופית "אחווה" שהוא היה בין מייסדיה).
"החוג הזקן" והמחנות העולים.
בשנת 1926 חבר כפכפי למספר תלמידים נוספים בגימנסיה הרצליה אשר, בעידודו של המורה (ובשנים שלאחר מכן גם מנהל הגימנסיה) ד"ר ברוך בן-יהודה, פעלו לארגון עבודה והתיישבות באזורי ספר. קבוצה זו קיבלה מאוחר יותר את הכינוי "החוג הזקן", והפכה לגרעין המייסד של תנועת הנוער "המחנות העולים". כפכפי היה מראשי מעצבי האידאולוגיה של החוג ושל התנועה, אשר הדגישה דוגמה אישית והגשמה מעשית של האידיאלים החלוציים של הציונות הסוציאליסטית.
בהתאם לאידאולוגיה זו יצאו חברי החוג הזקן להגשמה בישובי ספר מיד עם סיום לימודיהם בגימנסיה בשנת 1928. הם חיו ועבדו בתנאים קשים, בין השאר בסלילת כבישים ובחפירת תעלות, במושבה חדרה, בכפר יחזקאל, ובמעין חרוד. בשנת 1937 היה כפכפי אחד ממייסדי קיבוץ מעוז חיים, עם עלייתו לקרקע כיישוב חומה ומגדל.
במשך תקופה זו היה כפכפי מבכירי המדריכים והמרכזים של תנועת "המחנות העולים". בקיבוץ מעוז חיים שימש בתפקידים של מזכיר הקיבוץ, מורה ומחנך בבית הספר התיכון. לאחר מכן היה פעיל בוועדות החינוך של מזכירות תנועת הקיבוץ המאוחד. בתפקידים אלו פעל למען שילובם המלא של חניכי עליית הנוער בקיבוצים עם בני הקיבוץ. במאמרו בבטאון מבפנים משנת 1953 כתב .
נפטר בשנת 1998, והובא למנוחות בקיבוצו מעוז חיים .
משפחה.
ליצחק כפכפי היו חמש בנות וארבעה בנים. הוא אביה של ההיסטוריונית אייל כפכפי ודודו של המחזאי והבמאי ירון כפכפי.
תרגום, עריכה וכתיבה.
בשנות ה-60, כשמצב בריאותו המדרדר לא אפשר לו לעבוד בעבודת אדמה או בחינוך, פתח כפכפי בקריירה שנייה כמתרגם ועורך בהוצאת הקיבוץ המאוחד. במסגרת זו תרגם וערך ספרי טבע ומדע רבים. כמו כן ליקט, ערך וכתב את "שנות המחנות העולים", המתעד את הקמתה ושנותיה הראשונות של תנועת "המחנות העולים".
כצפר חובב תרגם כפכפי לעברית את מגדיר השדה לצפורי אירופה והמזרח התיכון מאת היינצל , פיטר ופרסלאו , שהיה במשך עשרות שנים מגדיר הציפורים העיקרי ובאופן מעשי היחיד בשפה העברית בישראל. בנוסף לתרגום הוא התאים את המגדיר לתנאי הארץ, על-ידי הוספת נתוני תפוצתם של המינים בישראל, ואף המצאת מספר שמות חדשים בעברית למיני ציפורים מסוגים נפרדים שלא היו להם שמות עבריים, למשל טסית במקום "סנונית ערים", כוכית במקום "סנונית גדות", חופזי במקום "חופמי פזי", ועוד. מרבית השמות הללו התקבלו בשימוש מאז, אף שמיעוטם נדחו, למשל "שלדגון" לשלדג גמדי. בשנות ה-90 היה העורך הלשוני של סדרת ספרי ארכאולוגיה בעריכת יגאל טפר ויוסף אבירם, בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשיתוף עם החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה.
כפכפי הביא לדפוס את כתבים, כותר קובץ יצירותיו של הסופר יוסף חיים ברנר, אשר ראו אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת תשל"ח 1977, כמהדורה מעודכנת של מהדורת יצירותיו בעריכת מנחם פוזננסקי בשנת תשט"ו 1955. בהקדמה פירט כפכפי את מתווה סדר עריכת היצירות ועל עדכוני "ההערות והביאורים ... בהתאם לנתונים שהועלו בינתיים במחקרים".
עם זאת, מתקופה זו ידועים בעיקר תרגומיו מגרמנית ליצירותיו של יוהאן וולפגנג פון גתה. קטעים מתוך המחזה פאוסט, יצירת המופת הנודעת ביותר של גתה, החל לתרגם שנים רבות קודם לכן כתחביב. הוא השלים את התרגום לשני חלקי המחזה בזמנו הפרטי, משום שבהוצאת הקיבוץ המאוחד לא האמינו ביכולתו של אוטודידקט ללא רקע אקדמי בספרות לתרגם יצירה שירית כה מורכבת, ולבסוף התפרסם התרגום בהוצאת דביר. תרגומים נוספים של גתה יצאו בהוצאת הקיבוץ המאוחד, במסגרת המפעל לתרגום ספרות מופת.
מחזיקי הדת (פירושונים)
בוסניאקים
בוסניאקים (בוסנית: ביחיד Bošnjak, קרי בושניאק; ברבים Bošnjaci, קרי בושניאצי) הוא כינויה של קבוצה אתנית סלאבית דרומית המתרכזת בבוסניה והרצגובינה, עם מיעוטים בחלקים אחרים של יוגוסלביה לשעבר (סרביה, מונטנגרו, קוסובו, סלובניה, קרואטיה ומקדוניה).
בני הקבוצה מאופיינים בזיקתם הגאוגרפית-היסטורית לאזור בוסניה, בהשתייכותם לדת האסלאם (הפלג הסוני-חנפי) החל במאות ה-15 וה-16, בשפתם - בוסנית, ובתרבותם המשותפת. עקב מאפיינים אלה מכונים הבוסניאקים גם מוסלמים בוסנים (ולעיתים פשוט "בוסנים", אלא שמונח זה משמש גם להגדרת בני כל הקבוצות האתניות בבוסניה והרצגובינה). בעבר, לפני שהכינוי "בוסניאקים" נכנס לשימוש, כדי להבחין בינם לבין קבוצות אתניות אחרות בבוסניה והרצגובינה (ובשאר הבלקן), היו מכנים אותם פשוט "מוסלמים". באנגלית הם מכונים "בוסניאקים" או בצורה בהתאם לדתם, "בוסנים-מוסלמים".
במחצית המאה ה-19, לאחר השתלטות האימפריה האוסטרו-הונגרית על שטחי בוסניה-הרצגובינה של ימינו, היגרו בוסניאקים מוסלמים שלא רצו לחיות תחת שלטון נוצרי לשטחי האימפריה העות'מאנית. אלפים מהם הגיעו לארץ ישראל שם קיבלו אדמות ליישוב מידי השלטון העות'מאני שחיפש להגדיל את רווחי המיסים והתבואה מן הארץ הדלילה באוכלוסין, ונקראו "בושנאקים" בפי האוכלוסייה המקומית דוברת הערבית. בחלוף השנים הם נטמעו באוכלוסייה הערבית המקומית, ושם המשפחה נשמר אצל חלק מצאצאיהם בהטיות שונות (בושנאק, בושנק וכדומה). הבוסניאקים הם גורם אתני בולט בכפר מנדא ועראבה. הכפר הפלסטיני יאנון שבקרבת שכם הוא ביתן של 40 משפחות בוסניאקיות שהיגרו לשם לאחר שהגיעו לארץ ישראל, קבוצה נוספת התיישבה בקיסריה, שם בנו לעצמם בתים על שרידי החומה הצלבנית ועשו שימוש מחודש בחורבות המבנים העתיקים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה התגייסו בוסניאקים בני בוסניה והרצגובינה לדיוויזיה ה-13 של האס אס (Handschar, מילולית: "פגיון").
ראו גם.
הבוסנים בישראל
גלוסקמא
מאטה (פירושונים)
הגנת אליוכין
Saints Row (משחק וידאו, 2006)
Saints Row (בעברית: שורת הקדושים) הוא משחק פעולה המתרחש בעולם פתוח אשר פותח על ידי Volition והוצא לאור על ידי THQ. זהו המשחק הראשון בסדרת המשחקים Saints Row ואחריו יצאו המשחקים Saint's Row The Third, Saint's Row 2 ו-Saint's Row IV. המשחק מתרחש בעיר סטילווטר (Saint's Row 1-2), עיר בדיונית המבוססת על העיר לוס אנג'לס שבקליפורניה. המשחק מתחיל עם פרוטגוניסט ללא שם שנתפס במלחמה של שלוש כנופיות יריבות. הוא ניצל בידי ג'וליוס ליטל וטרוי בראדשאו, אשר מנהיגים את 3rd Street Saints, כנופיית רחוב המוטלת לשים קץ למלחמת הכנופיות שפגע אנושות ברחובות של סטילווטר. הגיבור הראשי עוקב אחר המסע, ומסייע לכנופיה להפיל את הכנופיות האחרות, הם מקבלים שליטה מלאה על העיר.
צורת המשחק.
דמויות וכנופיות.
סטילווטר נשלטת בעיקר על ידי ארבע כנופיות:
3rd Street Saints.