טשימה לא מינה לעצמו יורש, ובראש המקויה עומדת מאז מותו ועדה, המונהגת בפועל על ידי אלמנתו ובעלה של בתו. כשנה לאחר מותו הקימו מאמיניו, לזכרו, גן יפני מיוחד, בקיבוץ חפציבה, שהפך למרכז המקויה בישראל. בגן צומחים צמחים המוזכרים בתנ"ך, לצד אלמנטים יפניים כגשר אבן, מנורות אבן (סורו), סוכת מנוחה לתה (אזומאיה), וכן מקום לתפילה ולהתבודדות בתוך בור מים עתיק בקצה הגן. ליד מצפה נטופה, פחות מ-40 קילומטר מהגן נטעה גם הקרן הקיימת לישראל, בשלהי שנות השבעים, יער, הקרוי יער מקויה, לזכרו של טשימה. מאוחר יותר נטעה המקויה יער נוסף לזכרו של טשימה, ברמות, שבירושלים. עם הקמת שכונת המגורים "רמת שלמה" ביער רמות, הועתק יער המקויה הזה, לשער הגיא. מתחם נטיעה חדש – לעולי הרגל ולקבוצות אחרות של התנועה, המקפידים על נטיעת עץ כחלק ממערך ביקוריהם בישראל – הוקצה בשנות האלפיים בצומת גולני.
אברהם איקורו טשימה
אנה דה מנדוזה, נסיכת אבולי
אנה דה מנדוזה ודה לה סרדה, נסיכת אבולי, דוכסית פסטרנה ורוזנת מליטו (באנגלית: Ana de Mendoza y de la Cerda; 29 ביוני 1540, סיפואנטס, גוודלחרה - 2 בפברואר 1592, פסטרנה) הייתה אריסטוקרטית ספרדיה.
ביוגרפיה.
שנים ראשונות.
אנה דה מנדוזה הייתה צאצאית למשפחת מנדוזה, אחת מהמשפחות המשפיעות ביותר בספרד באותה תקופה. היא הייתה הילדה היחידה מנישואי דייגו הורטאדו דה מנדוזה ודה לה סרדה, משנה למלך אראגון, ומריה קטלינה דה סילבה וטולדו. אנה נישאה בגיל שתים עשרה (בשנת 1552) לרואי גומז דה סילבה, לפי המלצת הנסיך פליפה, שהפך בהמשך למלך פליפה השני. אישה היה נסיך אבולי (עיר במחוז נאפולי באיטליה) ושר אצל המלך. ההתחייבויות המדיניות של רואי גומז גרמו לכך שהוא שהה באנגליה במהלך חמש שנות נישואיהם הראשונות, כך שהזוג נמצא בקרבה פיזית רק במשך שלושה חודשים.
אנה דה לה מנדוזה הייתה אחת מהנשים המוכשרות בתקופתה. על אף שאיבדה עין אחת, היא נחשבה לאחת מהנשים היפות ביותר בחצר המלכות הספרדי. בין התאוריות המוצעות לגבי אובדן עינה הימנית, התאוריה הכי נתמכת היא שהנסיכה נפצעה עוד בימי ילדותה מקצה של חרב כסף שהחזיק אחד מאנשי החצר, או באימון סיף. מידע זה אינו ודאי וייתכן שהייתה שתומת עין או פוזלת. על כל פנים, פגם זה לא הסיר ממעמדה המלכותי, והיא השפיעה רבות בחצר המלכות הספרדי.
לאחר מותו של רואי גומז דה סילבה.
לאחר מותו הפתאומי של רואי גומז דה סילבה בשנת 1573, אנה נדרשה לנהל לבדה את ירושתם הגדולה והדבר גרם לבעיות רבות בסוף חייה., אם כי ילדיהם זכו למעמד גבוה.
חצרו של פליפה השני וצרותיה.
בשל מעמדה הרם, אנה דה לה מנדוזה ניהלה יחסים קרובים עם המלך פליפה השני, דבר שהוביל רבים לשער כי הייתה מאהבתו. לעומת שמועה זו, קרוב לוודאי שאנה אכן ניהלה מערכת יחסים עם מזכירו, אנטוני פרז, לאחר שהתאלמנה בשנת 1573. מערכת יחסים זו נתגלתה בידי חואן דה אסקובדו, מזכירו של המלך חואן דה אוסטריה (בנו החוקי של קרל הראשון). אנטוניו פרז, שחשש מחשיפת הקשר, התלונן בפני המלך פליפה השני על מזימה פוליטית של חואן דה אסקובדו כאשר הדבר נודע לו. בהמשך נרצח חואן דה אסקובדו, והציבור האשים את אנטוניו פרז ברצח. כעבור שנה המלך העביר את אנטוניו פרז למאסר.
בשנת 1579 נאסרה גם אנה דה לה מנדוזה, נסיכת אבולי, בידי פליפה השני. בתחילה נכלאה במגדל פינטו ולאחר מכן הועברה למצודת סנטוקאז. המשמורת על ילדיה וניהול רכושה הועבר בשנת 1581 לארמון דוקאל אשר בפסטרנה.
אנה נפטרה בעיר פסטרנה בשנת 1592.
הכלאה לאחור
הכלאה לאחור היא סוג של מניפולציה מלאכותית לרבייה של בעלי חיים מבויתים במטרה ליצור מחדש בעלי חיים בעלי תכונות חיצוניות (פנוטיפ) הדומות לאלה שהתקיימו אצל אבותיהם שנכחדו. למרות שפעילות של הכלאה לאחור אכן יכולה "ליצור" בעל חיים הדומה בתכונותיו החיצוניות, מתקיים באותה נישה אקולוגית ואף דומה במספר מאפיינים גנטיים לאלה של אבותיו, הרי שמאגר הגנים המקורי של בעל החיים שנכחד אינו ניתן לשחזור.
למעשה, הכלאה לאחור אינה יוצרת מחדש את בעל החיים שהוכחד אלא לכל היותר בעל חיים המזכיר בחלק ממאפייניו החיצוניים את אבותיו.
רקע.
מטרת הרבייה לאחור היא לשחזר את מראהו ותכונותיו החיצוניות של בעל חיים שנכחד ואשר השתמרו אצל צאצאיו המבויתים. בדרך הטבע, רק פרטים המסתגלים לשינויים בסביבתם מצליחים לשרוד ולהתרבות. בני האדם מחזקים וממשיכים להשביח באמצעות הכלאה מלאכותית תכונות נוספות המאפיינות את אותם בעלי חיים בהם נעשה שימוש תעשייתי או חקלאי. כתוצאה מכך, מאפיינים אחרים המשפיעים על ברירה טבעית אינם באים לידי ביטוי בדורות הבאים של אותם בעלי חיים שהפכו למבויתים ואלה למעשה השתנו במידה רבה בתכונותיהם הגנטיות והחיצוניות משל אבותיהם הפראיים. ההכלאה לאחור מנסה לבודד ולשמר את אותן תכונות הבאות לידי ביטוי חיצוני באמצעות תהליך רבייה מלאכותי.
במקרים רבים, המידע אודות אבות השושלת הפראית של בעל החיים מתקבל משלדים ובמקרים אחרים גם מתיאורים בכתבים וציורים היסטוריים. כלומר, בהיעדר עדות ראייה ישירה, גם צורתם החיצונית אינה ודאית. על מנת לאשר את הקרבה הגנטית בין בעל החיים המודרני לאבותיו יש צורך בבדיקה ואישור הן של הגנום המיטוכונדריאלי והן של הגנום הגרעיני.
ניתן להשיג הצלחה מסוימת בשיחזור מראהו ותכונותיו החיצוניות של בעל חיים שנכחד באמצעות הכלאה לאחור של בעלי חיים מבויתים מכיוון שפעילות ההכלאה המלאכותית שבוצעה על ידי בני האדם במשך הדורות כוונה לצורכי השבחה של תכונות מסוימות בלבד ולא השפיעה על מנגנונים גופניים אחרים כגון עיכול. בעלי חיים מבויתים רבים שימרו גם תכונות התנהגותיות שאפיינו את אבותיהם הפראיים כגון תכונת העדריות בבקר או החברתיות אצל הכלבים וכן כושר ההישרדות כפי שהוכיחו בעלי חיים מבויתים שנמלטו או ננטשו בטבע.
שימוש.
הכלאה לאחור יכולה להיות שימושית לצורכי שימור ביולוגי מכיוון שהיא יכולה לתרום להשלמת הפער האקולוגי שנוצר כתוצאה מהכחדת בעלי חיים פראיים על ידי בני האדם. ככל שתכונות העדפת תזונה מסוימת, התנהגות חברתית, עמידות מול איתני הטבע, אינסטינקטים לצורכי הגנה בפני טורפים, ציד ומראה חיצוני יהיו דומים לאלה שהתקיימו אצל האבות הפראיים, כך יש לצפות גם לתפקוד דומה לזה של אבותיהם. שחרור שלהם לטבע ימלא חלל בנישה האקולוגית ויאפשר יצירה של דינמיקה טבעית בין המינים בתוך המערכת הטבעית.
דוגמאות.
שור הבר.
רעיונות לשיחזור שור הבר שנכחד באמצעות הכלאה לאחור של בקר הבית עלו כבר בשנת 1835 לערך. בשנות ה-20 ניסו האחים היינץ ולוץ הק (Heck) להכליא בקר מזנים מרכז אירופאים עם זני בקר מדרום אירופה. התוצאה הייתה בקר שזכה לכינוי "בקר הק" ואשר דמה במידה מסוימת לשור הבר הפראי בעיקר בצבעו ובמבנה הקרניים שלו. החל משנת 1996 נעשו ניסיונות להכלאה של בקר הק עם זנים פרימיטיביים מחצי האי האיברי, שורי קרב וזן איטלקי גדול ממדים, במטרה להגדיל את הדמיון החיצוני. התוצאה הייתה יצירת זן בשם "בקר טאורוס" אשר התקרב עוד יותר במראהו החיצוני לשור הבר. ניסיון נוסף היה להכלאה וגידול בשמורות טבע של זנים פרימיטיביים מדרום אירופה עם בקר מאזור ההיילנדס בסקוטלנד.
סוס פרא אירופאי.
טרפן הוא כינויו של סוס הפרא האירופי המהווה תת-מין של סוס הפרא. הפרט האחרון נכחד ברוסיה בשנת 1909. בשנות ה-40 ניסו האחים הק להכליא סוס מגזע "קוניק" פולני עם סוסי פרא ממרכז אסיה וסוסי פוני מצפון אירופה. הסוס שהתקבל מן ההכלאות הללו כונה "סוס הק". בשנים שלאחר מכן נמשכו הכלאות של סוסי הק עם גזע הקוניק עד שכיום הפכו כמעט דומים לחלוטין. ישנן טענות כי פוני מזן אקסמור החי בטבע בדרום אנגליה משמר גם הוא את תכונותיו של סוס הפרא האירופי ואף דומה במראהו החיצוני לאלה המופיעים בציורי מערת לאסקו.
זאב.
למרות שהזאב שהוא אביו הקדמון של כלב הבית לא נכחד הרי שתכונותיו החיצוניות היוו מטרה למספר ניסיונות הכלאה לשיפור של זני כלבים כגון "כלב הצפון האינואיטי" ו"כלב טמסקאן". כל אלה הם הכלאות של כלבים מגזעים של רועה גרמני והאסקי אשר נבחרו לצורכי השבחת תכונותיהם החיצוניות בדומה לזאבי הפרא.
קואגה.
הקואגה היא תת-מין נכחד של הזברה, אשר הייתה מצויה בעבר במספרים גדולים במושבת הכף של דרום אפריקה ובחלק הדרומי של מדינת אורנג' החופשית. קואגת הבר האחרונה נורתה כנראה בשנות ה-70 המאוחרות של המאה ה-19, והפרט האחרון שנותר בחיים בשבי, נקבה, מתה ב-12 באוגוסט 1883 בגן החיות ארטיס מגיסטרה באמסטרדם.
בשנת 2016, הכריזה קבוצת מדענים המכונה "פרויקט קואגה" כי הצליחו להחיות מחדש את הקואגה על ידי הכלאה סלקטיבית. לטענתם, מכיוון שהקואגה היא תת-מין של זברת-המישור, לקחו המדענים זברות מזן זה ובעזרת הכלאה לאחור הצליחו לאחר 5 דורות של צאצאים, להחיות כמה פרטי קואגה מחדש. הידיעה עוררה גם כעס בקרב מדענים, ולכן נקראו הקואגות החדשות ראו-קואגה, כדי להבדיל אותן מאבותיהן.
קישורים חיצוניים.
לובצקי
לוֹבְצְקִי ולוּבֶּצְקִי הם שמות משפחה.
לובוצקי
לובוצקי הוא שם משפחה יהודי ממקור אירופי, שמשמעותו ככל הנראה בן העיר לובק בפרוסיה.
קמינר
קמינר הוא שם משפחה אשכנזי.
תחנת הרכבת רעננה – מערב
תחנת הרכבת רעננה – מערב היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל שמשרתת את תושבי רעננה והרצליה. התחנה היא תחנת קצה והיא ממוקמת ברעננה, סמוך לגבולה עם הרצליה, והוקמה כחלק ממיזם מסילת השרון העוברת בין נתיבי כביש הרוחב 531 שנסלל במקביל לסלילת המסילה.
היסטוריה.