ב-18 בספטמבר 2020, סופר מריו 64 יצא לצד Super Mario Sunshine ו-Super Mario Galaxy בחבילת Super Mario 3D All-Stars לנינטנדו סוויץ'.
גרסת port למחשב האישי.
בזכות הפופולריות הרבה של המשחק קבוצת מעריצים הצליחה למצוא את קוד המקור שלו ולייצר גרסה מותאמת למחשב האישי. במסגרת הפרויקט הזה יצאו שתי גרסאות
הגרסה המקורית – בגרסה זו הביאו את הגרסה מהנינטנדו 64 למחשב עם ההתאמות הנדרשות מבלי לשנות את המשחק
גרסת HD משופרת – בגרסה זו המעריצים שיפרו מאוד את החדות של הגרפיקה ומבחינה ויזואלית הוא אף עלה על המקור.
בחברת נינטנדו זעמו על כך שכן יש בחברה התנגדות גורפת לייצוא המשחקים שלה בעבור פלטפורמות שהן לא בבעלות נינטנדו, ובחברה אף ניסו להסיר את הקובץ של המשחק מהאינטרנט אך ללא הועיל.
פופולריות המשחק.
סופר מריו 64 נחשב לאחד ממשחקי הווידאו הטובים בכל הזמנים. המבקרים שיבחו את המשחק, החזותיות והפסקול. משחק זה הוא הנמכר ביותר בקונסולת הנינטנדו 64, עם יותר מאחד עשר מיליון עותקים שנמכרו. מפתחים רבים ציינו את סופר מריו 64 כמשפיע.
יחסי מיאנמר–פקיסטן
יחסי מיאנמר–פקיסטן הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה של איחוד מיאנמר לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן. בין שתי המדינות קיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. למיאנמר שגרירות באסלאמאבאד, בירת פקיסטן, ולפקיסטן שגרירות ביאנגון.
היסטוריה.
היחסים בין מיאנמר ופקיסטן כוננו ב-14 באוגוסט 1947 בין בורמה של אז ופקיסטן. בתחילה שתי המדינות חלקו גבול משותף, כשפקיסטן שלטה בבנגלדש של ימינו עד 1971. שגריר מיאנמר הראשון לפקיסטן, או-פה קין היה הנציג הזר הראשון שהציג את כתב ההאמנה שלו למושל הכללי הראשון של פקיסטן, מוחמד עלי ג'ינה.
התקוממות בדלנית במיאנמר.
במאי 1946 נפגשו מנהיגים מוסלמים מחבל ראקין עם מוחמד עלי ג'ינה, המושל הכללי הראשון של פקיסטן וביקשו ממנו לספח שתי עיירות באזור מאיו, סמוך לגבול עם מזרח פקיסטן (בנגלדש של ימינו). חודשיים לאחר מכן נוסדה ליגת המוסלמים בצפון ראקין בעיר אקואב, שביקשה שוב מעלי ג'ינה לספח את המקום. מושל פקיסטן עלי ג'ינה סירב באומרו כי אין ביכולתו להתערב בענייניה הפנימיים של מיאנמר. לאחר סירובה של פקיסטן נעשו ניסיונות שונים מצד המוסלמים להעביר את השליטה באזור לפקיסטן, לרבות פניות לפרלמנט הבורמזי, שדחה אותן.
בשנת 1947 הוקמה מיליציית מוג'אהדין בדלנית מזוינת מקומית, במטרה להקים מחוז אוטונומי אסלאמי בצפון ראקין, שפעלה עד שנות ה-60. המוג'אהידין החלו בפעילות טרור ונחלו הצלחות רבות בתחילה בכבשם כמעט את כל צפון ראקין בשלב מסוים. בשנת 1948 הוכרז משטר צבאי באזור וצבא מיאנמר החל בפעילות לשחרור האזור מידי המוג'אהידין. אולם בשנים הראשונות התקיימו קרבות עקובים מדם והממשל חווה כישלונות רבים.
הטטמדאו יזם מספר מבצעים צבאיים לאורך השנים, הגדולים שבהם "מבצע מאיו" באוקטובר 1952 ו"מבצע מונסון" באוקטובר 1954 שהצליחו לשבור במידה רבה את האחיזה של המוג'אהידין באזור ולחסל מספר מנהיגים בולטים של הארגון.
בתחילה תמכה פקיסטן השכנה בהתקוממות המזוינת של המוג'אהידין נגד בורמה תוך הזדהות עם "אחיהם המוסלמים", אולם בשלב מסוים, לאחר שהחלה לחוות פעילות טרור בתחומה קיימה פקיסטן דיונים עם בורמה על הדרכים לטיפול בבעיית הטרור ובורמה מצידה דרשה הפסקה של התמיכה שהעניקה פקיסטן למוג'אהידין.
משנת 1957 ועד לגסיסת הארגון באמצע שנות ה-60, נכנעו מספר פלגים במוג'אהידין בכל פעם של עשרות או מאות מחבלים.
יחסים דיפלומטיים.
חברת פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס הפעילה בעבר קו טיסות ליאנגון. מיאנמר סיפקה בעבר מסלול פינוי לטייסת הצבאית הפקיסטנית אחרי ההשתלטות על מזרח פקיסטן על ידי הודו ב-1971.
ב-26 ביולי 2012 השמיע הטליבאן הפקיסטני איום לפיו יתקוף את מיאנמר אלא אם פקיסטן תנתק עמה את היחסים, זאת בתגובה למה שנראה על ידי הארגון כפשעים נגד בני הרוהינגיה.
מסחר.
במהלך שנות ה-50 וה-60 המסחר בין מיאנמר ופקיסטן היה הגדול ביותר בהיקפו לעומת יתר מדינות דרום מזרח אסיה, אולם עם השנים הוא הלך והצטמצם. ב-1995 עמד היקף המסחר על 34 מיליון דולר, ובשנת 1999 על 10 מיליון דולר בלבד. עם תחילת שנות ה-2000 חל שיפור מסוים בהיקפי המסחר, ובשנת 2000 עמד היקף המסחר על 24 מיליון, אולם נכון לשנת 2020, היקף הסחורות המועברות בין המדינות נמצא בירידה עם שווי כולל של כ-20 מיליון דולר.
שיתוף פעולה ביטחוני.
מיאנמר ופקיסטן מנהלות שיתוף פעולה ביטחוני. פקיסטן מאמנת אנשי צבא ממיאנמר, וכן מכרה לה מטוסי קרב פקיסטניים.
תרומה נוספת של פקיסטן לצבא מיאנמר הייתה אימון צוותי הצוללות של חיל הים. ביוני 2013 דווח כי בסביבות 20 קצינים מחיל הים של מיאנמר ביקרו בעיר הנמל קראצ'י באפריל-מאי אותה שנה כדי להתחיל באימונים בסיסיים בשימוש בצוללות.
סופר מריו 64
ארכיון סמולנסק
ארכיון סמולנסק הוא ארכיון של ועדת מחוז סמולנסק של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (בולשביקים), שנלקחה על ידי כוחות גרמנים לגרמניה במהלך הלחימה בחזית המזרחית של מלחמת העולם השנייה. לאחר תום המלחמה, נפל הארכיון לידי האמריקאים והועבר לארצות הברית והוחזר לרוסיה רק לאחר 77 שנה.
היסטוריה.
רקע.
בקיץ 1941, לאחר נאומו של סטלין ב-3 ביולי, החלו גופים סובייטים וסניפים מקומיים של המפלגה ברחבי מערב המדינה לשרוף ארכיונים, במטרה להסתיר תיעוד לממדי שלטון הטרור של סטלין.
השתלטות הצבא הגרמני וגילוי אופי המסמכים.
עם זאת, הקרבות שהחלו באזור סמולנסק, ההתקפה המהירה של הכוחות הגרמנים שנכנסו לסמולנסק ב-15 ביולי 1941 וסביבת העיר היוו את הסיבה לכך, שלא ניתן היה להוציא את ארכיון המפלגה, והעובדים המבולבלים לא העזו להשמיד את המסמכים במשך זמן רב.
כתוצאה מכך השתלטו הגרמנים על הארכיון. בכך הארכיון שימש את משרד החינוך והתעמולה של הרייך, בראשות יוזף גבלס - לצורכי תעמולה ופורסמו כמה מסמכים על הדיכויים שבוצעו במהלך תקופת הקולקטיביזציה של תחילת שנות ה-30 והטרור הגדול בשנים 1937–1938.
במאי 1943 העבירו הגרמנים את הארכיון מסמולנסק לווילנה, ולאחר מכן ל"גנרלגוברנמן", שם הופרד ממנו חלק ניכר, שהועבר לגרמניה. חלק מהמסמכים הנותרים בפולין בפברואר 1945 התגלה על ידי אנשי שירות סובייטים ליד תחנת הרכבת פשצ'ינה, והוחזר לסמולנסק.
העברה לידי הצבא האמריקאי.
עד תחילת 1945 החלק העיקרי של הארכיון נלקח לבוואריה, שם כעבור זמן מה מצאו אותם אנשי צבא אמריקאים. קיום המסמכים נודע במהרה למשרד השירותים האסטרטגיים האמריקאי (קודמו של ה-CIA). לאחר מכן הועברו המסמכים למיקום של יחידת התעופה האמריקאית, ושם הוסתרו בהאנגר תת-קרקעי. קבוצה של סובייטולוגים אמריקאים בדקה את המלאי וכמה מסמכים מקוריים, וכתוצאה מכך הגיעה למסקנה שהם מכילים מידע בעל ערך רב על שיטות ועקרונות הממשל הסובייטי.
עד מהרה נשלח ארכיון זה לוושינגטון, בירת ארצות הברית, אל הארכיון הלאומי של ארצות הברית, שם עבר תיעוד בסיוע האגודה ההיסטורית האמריקאית למיקרופילם.
באמצע שנות החמישים הודיע הארכיון הלאומי של ארצות הברית בפומבי, כי ברשותו מסמכים מארכיון המפלגה, שהיה בסמולנסק, השופכים אור על אופייה האמיתי של הממשלה הקומוניסטית ומדיניות הטרור של ברית המועצות.
שימוש בארכיון על ידי גופים פרטיים.
מאז שנות החמישים, מסמכי הארכיון היו זמינים לשימוש חוקרים אמריקאים ומערביים אחרים, שלא יכלו לגשת לארכיון המפלגה ולארכיון הק.ג.ב. של ברית המועצות. ההיסטוריון הראשון שעשה שימוש נרחב במסמכי סמולנסק היה פרופסור מרל פיינסוד מאוניברסיטת הרווארד, שפרסם את הספר איך רוסיה נשלטת (How Russia is Ruled) בשנת 1953. והספר סמולנסק תחת שלטון ברית המועצות (Smolensk under Soviet Rule) בשנת 1958. מסמכי הארכיון שימשו את ריצ'רד פייפס בכתביו על ההיסטוריה הסובייטית המוקדמת ועל ידי רוברט קונקווסט בספרו המפורסם "הטרור הגדול".
תגובת ברית המועצות להמצאות הארכיון ברשות ארצות הברית.
בשנת 1958 הציעו הרשויות האמריקאיות להחזיר את חומרי הארכיון לברית המועצות, אך בתגובה הצהירו השלטונות הסובייטים, כי מדובר בזיוף שרקח ה-CIA.
מאז 1963 השלטונות הסובייטים החלו לבצע ניסיונות להשיג את הארכיון. אף על פי כן, ברית המועצות לא רצתה להכיר בפומבי באותנטיות הארכיון, אלא להפך, המשיכה להכחיש מכל וכל את אותנטיות התיעוד בארצות הברית. עמדה כה לא שקולה וסותרת מאוד העמידה את הצד הסובייטי בעמדה כמעט חסרת סיכוי ביחס להחזרת המסמכים לסמולנסק, שכן התברר שברית המועצות טוענת שהארכיון אינו אמיתי. כתוצאה מהדיפלומטיה הסובייטית, עד סוף קיומה של ברית המועצות לא ניתן היה להחזיר את הארכיון מארצות הברית.
בשנת 1991 הודו הרשויות הרוסיות והודיעו בפומבי, כי קיים ארכיון אמיתי בארצות הברית, וכי רוסיה מתכוונת לבדוק אפשרויות להחזרתו. המשא ומתן בנושא החל בשנת 1992. במקביל ניסו השלטונות האמריקאים לקשור בין החזרת הארכיון לבין החזרת ספריית שניאורסון לתנועת חסידות חב"ד.
העברת הארכיון לרוסיה.
בסופו של דבר, ב-13 בדצמבר 2002, בהחלטת מחלקת המדינה האמריקנית, הוחזרו מסמכי הארכיון של סמולנסק לרוסיה והועברו לנציגי משרד התרבות של הפדרציה הרוסית ושירות הארכיון הפדרלי של הפדרציה הרוסית.
בוא שיר עברי
"בוא שיר עברי" היא תוכנית המשודרת בגלי צה"ל בכל שבת בבוקר החל מנובמבר 2014 בעריכתו ובהגשתו של יורם רותם.
כל תוכנית מוקדשת ליוצר, מבצע או נושא כלשהו בזמר העברי ורותם משוחח עליו עם האדם עצמו או עם קרוב משפחתו או מומחה שחקר את הנושא ומספר עליו למאזינים.