כאשר מערכת המחשב מאותחלת תחילה נטענת הליבה לזיכרון. בשלב זה מנהלי התקנים המצויים בליבה מוגדרים לנהוג בהתאם לחומרה הקיימת במחשב הרלוונטי, ומנפקים פלטים אודות הצלחת התהליך. אלמנטים אחרים בתוך הליבה יכולים גם לייצר פלט דומה המדווח אודות הצלחת טעינת מודולים ורכיבים נוספים.
בחלק מהמקרים ניתן לציין פרמטרי אתחול, השולטים על רמת פירוט ההודעות המתקבלות. הדבר נוח במקרים בהם פלט ארוך מידי גולל את מסוף ההודעות מעלה, ובגלל מהירות התהליך לא מתאפשרת קריאתם. בנוסף חלק ממקשי המקלדת עשויים להשהות את הפלט על המסך. פקודת dmesg מאפשרת לבדוק הודעות אלו בצורה מבוקרת, לאחר שהמערכת הופעלה.
לאחר האתחול.
ההודעות נשמרות בחוצץ מעגלי בליבת מערכת ההפעלה. אם הוא מתמלא, הודעות ישנות ידרסו. גם לאחר טעינת המערכת הליבה עשויה לייצר הודעות אבחון נוספות. הדבר קורה בין היתר כשהתקני קלט/פלט נתקלים בתקלות, וכן כאשר התקני USB מבצעים החלפה חמה.
פלורליזם (פירושונים)
מחלף גדרה
מחלף גדרה (בעבר כונה צומת כנות) הוא מחלף בשפלה, כעשרה קילומטרים ממזרח לעיר אשדוד. הוא נמצא במפגש בין כביש 40 לכביש 7.
המושבה גדרה נמצאת מצפון מזרח לצומת ומדרום מערב צמוד אליו אזור התעשייה כנות.
עד לחנוכת המחלף בשנת 2014 היו במקום שני צומתי T, שכן מפגש כביש 40 וכביש 7, הפוגש בו ממזרח, ממוקם כ-50 מטרים צפונה למפגש כביש 40 וכביש 41, הפוגש בו ממערב. עם חנוכת המחלף, החליף קטע הכביש ממערב למחלף את מספרו מ-41 ל-7. המחלף נפתח לתנועה ב-28 באוגוסט 2014. חנוכת המחלף השלימה את העבודות לבניית כביש 7.
רנו פלואנס Z.E
רנו פלואנס Z.E היא מכונית חשמלית הראשונה בעלת סוללה מתחלפת שפותחה על ידי חברת בטר פלייס בשיתוף יצרנית הרכב הצרפתית רנו. מכונית זו יוצרה במפעל רנו אשר שוכן בטורקיה.
שיווק המכונית החל בשנת 2012 בישראל ובדנמרק.
מאפיינים טכניים.
המכונית מעוצבת חיצונית כדגם הפלואנס המונע במנוע בנזין שהוארך ב-13 סנטימטרים כדי שיכיל את סוללת ליתיום-יון המותקנת מאחורי המושב האחורי. לסוללה קיבולת של 22 קילו-וואט-שעה ומשקל של כ-250 קילוגרם, מאפשרת לטענת היצרן נסיעה של 160 קילומטר בתנאים רגילים, ויכולה להיטען במספר דרכים:
ההספק המרבי של המנוע החשמלי 91 קילו-וואט ומשקלו 130 קילוגרם.
במכונית מותקנת מערכת זיהוי אוטומאטית "אוסקאר" האחראית על ההפניה אל תחנות ההחלפה וניהול ממשק הטעינה מול מרכז הבקרה בבטר פלייס. מחשב האוסקאר כולל מקלט לוויני מובנה ותקשורת סלולרית המאפשרת קבלת שירותי מידע שונים ויישומים אחרים.
שיווק הרכב.
כחלק מהסכם הפיתוח בין חברת בטר פלייס לרנו התחייבה בטר פלייס לרכוש 10,000 מכוניות.
בינואר 2012 נמסרו כמאה מכוניות לעובדי חברת בטר פלייס בישראל ולאחר חודשים אחדים החלו מסירות לרוכשים פרטיים. סך הכל נמסרו עד ספטמבר 2012 כ-450 מכוניות מדגם זה בישראל והוזמנו כאלפיים מכוניות נוספות מפרטיים ומחברות.
בדנמרק שווקו כ-400 רכבים עד מאי 2013.
בשנת 2014, לאחר קריסת חברת בטר פלייס נמכרו על ידי מפרק החברה כמה מאות כלי רכב לחברת קרסו מוטורס אשר שיווקה את הרכב לאנשים פרטיים ולחברות ממלאי החברה.
חוויית נהיגה.
הפלואנס החשמלית הציעה חווית נהיגה של רכב חשמלי מלא: הנסיעה ברכב חלקה ושקטה ביותר לעומת רכב עם מנוע בנזין או מנוע דיזל עד כדי כך שגם ניתן לשמוע ציוצי ציפורים במהלך נסיעה מהירה.
המנוע החשמלי העביר המון כח באופן מהיר ביותר אל הכביש דרך הגלגלים, וזו גם נקודת התרופה של רכב זה השוחק את הצמיגים הקדמיים בזמן נסיעה מאומצת.
אילולא הגבילו אלקטרונית את הספק המנוע, רכב זה היה יכול להתחרות עם רכבי ספורט יוקרתיים ולהתמודד בכבוד, אך נהיגה זו הייתה מרוקנת את הסוללה בזמן קצר ביותר.
בעקבות שינוי מבנה רכב קיים והתאמת המרכב לסוללה פריקה הניתנת להחלפה מהירה נגזל מקום רב מתא המטען של הרכב והותיר מקום קטן לאחסון מטען.
אך לא לכל בעלי הרכב זה הפריע שכן לחלקם הגדול קניית רכב חשמלי מלא הייתה בעיקר במניעים אידאולוגים של איכות הסביבה.
המעבר לנסיעה ברכב חשמלי הצריכה שינוי בהרגלי הנהיגה הרגילים ומעבר לנהיגה במסלולים מתוכננים מראש עקב הטווח הקצר יחסית של רכב חשמלי.
עם קריסתה של בטר פלייס צורך זה נהיה הכרחי במיוחד עקב סגירתן של תחנות ההחלפה מהירה של סוללות טעונות והידרדרות של שנשארו ברכבים.
סיום ייצור ושיווק.
במפעל בטורקיה הופסק הייצור בסוף שנת 2013.
יצרן הרכב, רנו, שינה במהלך שנת 2017 את יחסו אל הרכב, אותו מיצב כראשון במכירות כלי רכב חשמליים באירופה ובעולם (ביחד עם הניסאן ליף, המבוססת על אותם רכיבים) ופתח במבצע לגניזת הרכבים. רנו הציעה במפורש לרכוש את הרכבים מהלקוחות במחיר השוק לאותו זמן.
.SM3 Z.E.
לקראת הפסקת שיווק הפלואנס החל בקוריאה הדרומית שיווק דגם זהה בשם רנו סמסונג SM3 Z.E, בעל סוללה קבועה. הדגם הצליח שם ונמכרו ממנו 10,600 יחידות עד דצמבר 2019.
אמן על חושי
נרקומן
ישראל מקרמס
רבי ישראל מקרֶמס (קרמז', קרעמזיר, קרמזר) היה מראשוני אשכנז, חי ופעל בראשית המאה ה-15 בקרמס שבאוסטריה. כתב את החיבור הגהות אשרי על פסקי הרא"ש.
מהר"ש נוישטט היה תלמידו. נינו הוא רבי ישראל איסרלן, מחבר הספר "תרומת הדשן".
חייו.
לדעת ההיסטוריון גרץ רבי ישראל הוא אותו אדם שמינה רופרט, מלך גרמניה, ב-3 במאי 1407 כראש הרבנים במדינה ("Hochmeister über alle Rabbinen") תפקיד שכלל אחריות על גביית המיסים מקרב היהודים במדינה.
המינוי שהתקבל בתרעומת בקרב הרבנים, עורר את זעמו של רופרט, שבעקבות כך, אשרר בשנית ב-23 בנובמבר את המינוי והטיל קנס של 20 מרקי זהב על כל מי שלא יקבל את המינוי. הקנס לא הועיל, והתפקיד הפך לחסר משמעות. זיגמונד, ממלא מקומו של רופרט, חזר ומינה את רבי ישראל בשנת 1415 לאחראי על גביית המיסים בקרב היהודים וכפרנס עליהם.
ספרו הגהות אשר"י.
רבי ישראל התפרסם בעקבות חיבורו 'הגהות אשר"י', הכולל הגהות על פסקי הרא"ש. בהגהותיו מביא מפסקי חכמי אשכנז שקדמו לו, עמם ניתן למנות את האור זרוע, תוספות, מהר"ם מרוטנבורג, ראבי"ה ועוד.
החיבור הנמצא בידינו מקיף את רוב מסכתות הש"ס, והן השפעיו רבות על פסיקת ההלכה במשך הדורות.
מערת הסנוניות
מערת הסנוניות (בספרדית: Sótano de las Golondrinas) היא מערה פתוחה במדינה הפדרלית סן לואיס פוטוסי, מקסיקו. הפתח האליפטי, על מדרון קרסט, בגודל 49 על 62 מטר וחלול מתחת לכל היקפו, נפתח לאולם בגודל של 303 על 135 מטרים. תחתית המערה נמצאת בעומק של 333 מטר בנפילה חופשית מהצד הנמוך ביותר של המערה, ו-370 מטרים מהצד הגבוה ביותר שלה. דבר זה הופך אותה למערה עם הפיר הכי גדול בעולם, לפיר השני הכי עמוק במקסיקו ול-11 הכי עמוק בעולם. גורד שחקים כמו בניין קרייזלר בניו יורק יכול להיכנס בתוכו במלואו בקלות.
היסטוריה.
המערה נפתחה על ידי סחיפה של מים על מישור של אבן גיר יחד עם צורה של מבנה חרוטי. המערה ידועה לתושבים המקומיים מזמנים עתיקים. התיעוד הראשוני של מסע חקר לתוכה מתועד ל-27 בדצמבר 1966.
תיאור המערה.
הטמפרטורות במערה נמוכות. הצמחייה גדלה בפתח, היכן שהגשם גורם למפלים להישפך אל תוך המערה. פתח המערה מכוסה שברים וגואנו, שמרבי רגליים, חרקים, נחשים ועקרבים חיים עליו. קיים פתח צר בתחתית המערה הנמשך לפחות עוד 512 מטרים מטה.
משמעות השם.
פירוש השם של המערה בספרדית הוא "המרתף של הסנוניות" הודות לציפורים הרבות החיות בחורים על קירות המערה.
כל בוקר, להקה של ציפורים יוצאת מהמערה על ידי מעוף במעגלים, עד שהן צוברות מספיק גובה לפתח המערה ומשם השמיימה. בערב להקות גדולות של סיסים חגות סביב פתח המערה ובערך אחת לדקה, קבוצה של עד כ-50 ציפורים חותכות מהלהקה וצוללות עם הראש למטה לעבר הפתח. לאחר שהן חוצות את הפתח, הן מקפלות את כנפיהן ונופלות נפילה חופשית עד שהן מגיעות לקן שלהן אז הן פורסות את הכנפיים ויוצאות מן הצלילה. צפייה במחזה הפך להיות פופולרי בקרב תיירים.
תיירות ספורט אקסטרים.
המערה היא יעד פופולרי למערות אנכיות. מטפסים לרוב מעגנים את החבלים שלהם בפתח הצד הנמוך, איפה שקיבעו טפסים מיוחדים לסלע, הנקי מכל מכשולים. ירידה בחבל לוקחת כ-20 דקות. הטיפוס חזרה מעלה יכול לקחת בין 40 דקות לשעתיים. לבן אדם ללא מצנח ייקח כמעט 10 שניות להגיע בנפילה חופשית לתחתית, מכאן הפופולריות הרבה שלה בקרב אוהדי ספורט אקסטרים לקפיצת בסיס. כדור פורח בגודל ממוצע ניווט פנימה, דרך הפתח ברוחב 49 מטרים, ונחת בתחתית המערה. קפיצת בסיס אינה מותרת עוד במקום שכן התושבים המקומיים מתרכזים בהצלת הציפורים שם.
נעם גרשוני
הטרובדור (מועדון)
הטרובדור (באנגלית: The Troubadour) הוא מועדון הופעות בשדרות סנטה מוניקה במערב הוליווד, קליפורניה על גבול בוורלי הילס. המועדון נודע במיוחד עקב מסורת מוזיקת הפולק שלו והבית ששימש לזמרים-יוצרים בשנות השישים, אירוח אמנים מבריטניה וכן כבית ללהקות ואמנים שצמחו בחוף המערבי.
המועדון נוסד ב-1957 על ידי דאג וסטון (Doug Weston). משנות השישים ואילך והיווה בית לאמנים כג'ואן באאז, לינדה רונסטאדט, ג'יימס טיילור (הופעת הבכורה שלו כזמר התקיימה במועדון ביולי 1969), קרול קינג, ניל יאנג, ניל דיימונד, טום וייטס (התגלה במועדון ב-1971), להקת האיגלס, הבירדס, ג'וני מיטשל, פליטווד מק, באפלו ספרינגפילד, בט מידלר, ריקי לי ג'ונס, רנדי ניומן, ברוס ספרינגסטין, טום וייטס, לאונרד כהן, שריל קרואו, פיונה אפל ועוד.