נאוה קולטון התחילה את דרכה כמפיקה בפועל בתוכנית הקומדי סטור ששודרה בשנת 1996. לאחר שידור הסדרה, שודרה באותה השנה ערוץ הילדים סדרת-בת בשם "משדרים חשמונאים פלוס". בשנת 2004 הפיקה קולטון את התוכנית "שמש" ששודרה בערוץ 2 ובערוץ הילדים. שנה לאחר מכן, הפיקה קולטון את התוכנית "חשיפה". הפיקה קולטון את הסדרה "השיר שלנו: בשנת 2007. באותה השנה, שודר גם הספין-אוף לסדרה, שנקרא "העיר שלנו". הפיקה את "הנפילים" ששודר בשנת 2008, והפיקה קולטון את התוכנית "דני הוליווד" ששודרה בשנת 2009 . הפיקה קולטון גם את "תיכון השיר שלנו", ספין-אוף נוסף של הסדרה "השיר שלנו" ששודר בשנת 2010. הפיקה קולטון גם את "מנדלבאום בלש פרטי" ואת "15 דקות". הפיקה קולטון את "אליפים" ששודרה ב-yes בשנת 2013. משנת 2003 מפיקה נאוה קולטון את "הפיג'מות" שמשודרת בערוץ הילדים, ואת "סברי מרנן" שמשודרת בקשת.
קריירת משחק.
בנוסף לקריירת ההפקה שלה, נאוה קולטון היא גם שחקנית. היא משחקת בעיקר בתפקידים קטנים בסדרות אותן היא מפיקה. בשנת 2007 שיחקה קולטון בדמותה של אילנה בר לב בסדרה "הנפילים". ב-2010 שיחקה בדמותן של מספר דמויות בסדרה "הפיג'מות", ביניהן: מורתה של רוני, שפרה מנדלבאום (דיבוב בלבד בעונות הראשונה והשנייה), ואת עצמה בעונה הרביעית. בשנת 2011 שיחקה קולטון בדמותה של אמא של קטנצ'יק בסדרה "אליפים", אותה גם הפיקה. בשנת 2013 הופיעה נאוה קולטון בסדרה "סברי מרנן" בדמות אישה בחלומו של שי.
חיים אישיים.
קולטון היא אם לשלושה.
סדר ראש השנה
אנציקלופדיה של הציונות הדתית
אנציקלופדיה של הציונות הדתית היא אנציקלופדיה בעריכת יצחק רפאל, מראשי המפד"ל, ואשתו גאולה בת-יהודה. האנציקלופדיה יצאה לאור בהוצאת מוסד הרב קוק, והיא בת שישה כרכים. מטרת האנציקלופדיה היא, כאמור בהקדמה לה: "לאסוף, לרכז ולסדר במידת האפשר את כל הפרטים הנחוצים לידיעת פועלה, הגותה ואישיה של תנועת הציונות הדתית מראשיתה ועד ימינו".
הכרך הראשון של האנציקלופדיה יצא לאור בחשוון ה'תשי"ח (1957), והאחרון - כרך ההשלמות - בחורף ה'תשס"א (2000), לאחר פטירת העורך באוגוסט 1999. למרות שהאנציקלופדיה אמורה הייתה לכלול גם ערכי מושגים ומפעלים, יצאו לאור רק ערכי האישים.
עם כותבי האנציקלופדיה נמנו ד"ר יצחק אלפסי והסופר מאיר שמעון גשורי.
יסקי מור סיון אדריכלים
יסקי מור סיון אדריכלים (MYS Architects) הוא משרד אדריכלים ישראלי בינלאומי, אשר הוקם ב-2006 לאחר מיזוג בין משרד יסקי אדריכלים (שנוסד ב-1965 על ידי אברהם יסקי) לבין משרד מור אדריכלים (שנוסד ב-1950 על ידי יצחק מור), ודורג ב-2021 כמשרד האדריכלות הגדול בישראל.
שותפיו הבכירים של המשרד הם עמי מור, יוסי סיון וד"ר קובי יסקי. מנכ"ל החברה הוא אולג מאלוקוב.
המשרד מונה כ-150 עובדים, אדריכלים והנדסאים, והוא שוכן בבני ברק.
המשרד פועל במגוון פרויקטים, בהם מבני מגורים, מסחר, מבני ציבור, משרדים, תב"ע ואדריכלות רפואית. במהלך השנים השתתף המשרד במספר תחרויות אדריכלים מקומיות ובינלאומיות לתכנון מבני ציבור מרכזיים, וזכה במספר פרסים, בהם: פרס ראשון בתחרות Bengbu Industrial Park בסין (2013), פרס שני בתחרות מוזיאון הטבע (ירושלים) של עיריית ירושלים (2012), אות העיצוב לאדריכלות בקטגוריה של תכנון מבני משרדים, בניין מטה חיל האוויר (2009), פרס ראשון בתחרות המצוינות בבנייה (2008) בקטגוריה מגורי יוקרה (על תכנון פרויקט YOO בתל אביב) וכן בקטגוריה מבנה מסחרי (על תכנון פרויקט קניון קריית אונו).
האנציקלופדיה של הציונות הדתית
הומור בריטי
הומור בריטי מוגדר לרוב כסגנון הומור הנפוץ ברחבי הממלכה המאוחדת וחבר העמים הבריטי. ההומור הבריטי מתבלט במספר מוטיבים, בין השאר: סרקזם וביטול עצמי, שמירה על פנים חתומות גם בעת אמירת הפאנץ', ועוד.
ההומור הבריטי ידוע גם בהתעלמות מטאבו רבים, כולל מיניות, גזענות ומוות. עם זאת, השימוש ברמיזות ובלשון המשתמעת לשתי פנים ("Innuendo") נפוץ מאוד.
את ראשיתו של ההומור הבריטי יש הרואים כבר בסיפורי קנטרברי של ג'פרי צ'וסר מהמאה ה-14. אך ללא ספק את שורשיו של ההומור הבריטי יש לראות בתקופת הרסטורציה של צ'ארלס השני, מלך אנגליה, כאשר הצגות התיאטרון הפכו לחוקיות בשנית. עקב ערכי המוסר הנוקשים שנהגו בממלכה באותה עת, נאלצו שחקני התיאטרון להשתמש בסגנון שניתן לפרשו גם בצורה תמימה.
המגזין פאנץ' שהחל לצאת לאור בשנת 1841 בלונדון, תרם רבות לסגנון ההומור הבריטי, ולהומור בכלל.
תמות בולטות.
נושאים בולטים שנמצאים בבסיס ההומור הבריטי החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 ועד ימינו כוללים:
שימוש באיננונדו (רמיזות מזלזלות).
שימוש באיננונדו בהומור הבריטי ניכר במיוחד בספרים כמו ביאוולף וג'פרי צ'וסר, ובשירים עממיים בריטים רבים. לעיתים קרובות עשה ויליאם שייקספיר שימוש באיננונדו בקומדיות שלו.
בעידן הוויקטוריאני תיאטרון הבורלסקה שילב מיניות והומור. בשלהי המאה ה-19, מגזינים כמו "פאנץ'" הפכו פופולריים במיוחד בממלכה המאוחדת, ונעשה בהם שימוש רב באיננונדו באיורים ובמאמרים עצמם.
עד סוף המאה ה-20 השימוש באיננונדו נעשה בצורה פחות ברורה, כאשר דוגמאות בולטות לכך ניתן למצוא בסדרות "מבט הפוך" ו"הפתן השחור".
סאטירה.
דוגמאות בולטות לשימוש בסאטירה בהומור הבריטי:
אבסורד וסוריאליזם.
דוגמאות בולטות לשימוש באבסורד וסוריאליזם בהומור הבריטי:
הומור הטמון בחיי היומיום.
דוגמאות בולטות לשימוש בהומור הטמון בחיי היומיום (שלא בהכרח ניכרים עבור הדמויות עצמן) בהומור הבריטי:
מערכת המעמדות הבריטית.
דוגמאות בולטות לתכנים הממוקדמים במערכת המעמדות הבריטית בהומור הבריטי:
נוכלים חביבים.
תכנים בריטים רבים ממוקדות בדמויות סוררות אך אהובות, אשר לרוב ממעמד הפועלים המרושש, אשר מנסים 'לרמות את המערכת' על מנת להיטיב עם עצמם. להלן מספר דוגמאות בולטות בהומור הבריטי לתכנים הממוקדים באספקט זה:
מצבים מביכים כתוצאה ממחסור בכישורים חברתיים.
דוגמאות בולטות לתכנים בהומור הבריטי הממוקדמים במצבים מביכים כתוצאה ממחסור בכישורים חברתיים:
סטראוטיפים המיוחסים לעמים אחרים.
דוגמאות בולטות לתכנים בהומור הבריטי הממוקדמים במצבים מביכים כתוצאה ממחסור בכישורים חברתיים:
בעוד שבעבר בדיחות גזעניות היו חלק מההומור הבריטי, כיום הן נחשבות מקוממות בעיני מרבית הבריטים. משנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר תכנים קומיים עוסקים בגזענות הדבר נעשה לרוב מתוך ביקורת ולא מתוך אהדה.
הסדרות "Love Thy Neighbour" ו-"Till Death Us Do Part" היו שתיהן סדרות שעסקו בסוגיות אלה בתקופה בה הגיע גל הגירה גדול לתחומי הממלכה המאוחדת. בעוד שבסדרה "המלון של פולטי" בעל המלון הבריטי התייחס באופן מבזה למלצר הספרדי מנואל, המטרה לכך הייתה להדגיש עד כמה הוא חסר סובלנות כלפי אנשים אשר שונים ממנו וחלילה לא ליצור אהדה לאנשים שבוחרים להתנהג באופן זה.
פרודיות על סטריאוטיפים בריטיים.
דוגמאות בולטות לתכנים בהומור הבריטי הממוקדמים בפרודיות על סטריאוטיפים בריטים:
חיבה לאקסצנטריות.
דוגמאות בולטות לתכנים בהומור הבריטי הממוקדמים בחיבה לאקסצנטריות:
ז'אן-בטיסט פיגאל
ז'אן-בטיסט פיגאל (בצרפתית: Jean-Baptiste Pigalle; 26 בינואר 1714 - 20 באוגוסט 1785), פסל צרפתי.
חייו.
למרות שלא הצליח לזכות בפרס רומא, לאחר מאמצים רבים התקבל ללימודים באקדמיה המלכותית לאומנות והפך לפסל פופולרי. פסליו המוקדמים לא זכו להתקבל בצורה רחבה, אולם הוא פרץ לתודעה עם פסלו העירום של וולטר משנת 1776 (במקור עבור המכון של צרפת, נרכש על ידי הלובר ב-1962), ופסליו הוצגו במקומות רבים. בין השאר ניתן למנות את עבודתו בארמון סנסוסי שבפוטסדאם. ניתן לשייכו לתקופת המעבר בין הבארוק והניאו קלאסיציזם. העבודה המוקדמת ביותר שלו הידועה כיום היא מ-1744 (ה-""Mercure rattachant ses talonnières") והאחרונה מ-1784 (ה-"Fillette à l'oiseau et à la pomme"", שניהם בלובר).
שמו מוכר בזכות כיכר בפריז הנושאת את שמו - כיכר פיגאל והרובע שסביבה, שם שכן בית המלאכה שלו. הרובע ידוע כאזור מועד לזנות ואנשי בוהמה.
השנייה אל טימותיוס
מגדל פונטה
מגדל פונטה או פונטה סיטי הוא גורד שחקים ביוהנסבורג בגובה 173 מטרים (54 קומות), והוא מגדל המגורים הגבוה ביותר באפריקה. המגדל נבנה בשנת 1975, וצורתו גלילית כשמרכז המגדל פתוח, מה שמאפשר כניסת אור נוסף לדירות שבמגדל. בראש המגדל מוצב לוח פרסומת, הגדול ביותר בחצי הכדור הדרומי.
המגדל הפך בסוף שנות השמונים למוקד פשיעה, ולסמל לשיעור הפשיעה הגבוה בעיר. אולם בתחילת שנת 2001, הבניין עבר להנהלה חדשה ושינויים נעשו על מנת להגביר את בטיחות דיירי המגדל.
במהלך שנת 2007, נעשו תכנונים לשיפוץ מקיף של המגדל ולהגדלת מספר הדירות, אולם הפרויקט כשל.
סצנת הסיום של הסרט "מחוז 9" צולמה במגדל. על המגדל נעשה סרט תיעודי.
אנסון פרנק רייני
ערוץ לולי
ערוץ לולי הוא ערוץ טלוויזיה לגיל הרך השייך לקבוצת הופ! ומיועד לפעוטות מגיל לידה ועד 3. הערוץ משודר ב-HOT באפיק 76.
ערוץ לולי החל את שידוריו בשנת 2004 ופותח בהתייעצות עם פסיכולוגים, אנשי חינוך ומומחים להתפתחות הילד. מאחר שקהל היעד של הערוץ בגיל צעיר מאוד ועדיין לא יודע קרוא וכתוב, התוכניות בערוץ משודרות בשפה העברית בלבד ומלוות במוזיקה. תוכניות הערוץ מציגות לפעוטות אותיות, מספרים, אומנות, מוזיקה ותנועה וכל זאת בסביבה בטוחה, רגועה ונקייה מפרסומות.
ב-2010 נמכר ערוץ לולי לחברת התקשורת הפולנית Orange ברשת IPTV ומאז משודר בדיבוב מלא לפולנית. הערוץ משודר גם בשפות ערבית, אנגלית, ספרדית, טורקית ורומנית (השפה שגם הייתה בערוץ הופ!).