טרואיזי היה מועמד לשני פרסי אוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובקטגוריית התסריט המעובד הטוב ביותר לשנת 1995 על עבודתו בסרט "הדוור".
ביוגרפיה.
תחילת הקריירה.
טרואיזי נולד בעיירה סן ג'ורג'ו א-קרמנו שליד נאפולי, למשפחה מרובת ילדים. חוויותיו המשפחתיות באו לידי ביטוי בעלילות סרטיו הראשונים כבמאי. לאחר שסיים את לימודיו, החל לכתוב שירים והושפע מהיוצר הנערץ עליו ביותר, פייר פאולו פאזוליני.
ב-1969 החל טרואיזי ללמוד משחק בתיאטרון מקומי. מותה המוקדם של אמו עורר אצל טרואיזי בעיות לב שהיו ידועות אצלו בעבר, לרבות התקף קדחת שגרונית שעבר בילדותו. עוד בנעוריו נסע לארצות הברית למטרת ניתוח מסתמי הלב, שמומן בחלקו בסיועם של חבריו.
את הקריירה האמנותית שלו החל ב-1972 כשהחל להופיע במופעי קברט. לאחר מספר הופעות קומיות בסדרות מקומיות וברדיו, קיבל מעמד של כוכב ברחבי איטליה. טרואיזי התפרסם גם בזכות היותו חקיין מוכשר.
בימוי ומשחק בסרטים.
את קריירת הקולנוע שלו החל בשנת 1981 כשביים ושיחק בסרטו הראשון "Ricomincio da tre". על עבודתו בסרט הבכורה קיבל שבחים רבים וביקורות נלהבות והוא הפך לאחד הבמאים האיטלקיים המבטיחים ב-שנות ה-80. ב-1984 שיחק לצידו של רוברטו בניני, בקומדיה "לא נותר אלא לבכות" (Non ci resta che piangere) אותה ביימו השניים במשותף.
בשנת 1987 שיחק בסרט האמריקאי "Hotel Colonial" לצד שחקנים כמו ג'ון סאבאג' ודמיאן ביצ'יר.
ב-1989 זכה בפרס "פסטיבל הסרטים של ונציה" בקטגוריית השחקן הטוב ביותר על משחקו בדרמה של אטורה סקולה "Splendor". עלילת הסרט עסקה בניסיונות בעל אולם קולנוע ועובדיו למנוע את מכירת אולם הקולנוע הכושל ליזמים. בהמשך אותה שנה, השתתף בסרט "Che ora è?" בבימויו של סקולה בו גילם דמות בן הפוגש את אביו מרצ'לו מסטרויאני לאחר פרידה של שנים. סקולה כבמאי וטרואיזי כשחקן המשיכו לשתף פעולה ב-1990 בסרט "קפיטן פראקסה" (Il viaggio di Capitan Fracassa) שעסק במסעה של חבורת שחקני תיאטרון נודד. סרטו האחרון כבמאי, בו גם שיחק בתפקיד ראשי והשתתף בכתיבת התסריט, היה "Pensavo fosse amore, invece era un calesse". גם סרט זה, שיצא ב-1991, התמקד בקשיים היומיומיים המתעוררים באהבה בין גבר לאישה, שגולמה על ידי השחקנית פרנצ'סקה נרי.
"הדוור".
ב-1994 זכה טרואיזי לראשונה לפרסום בינלאומי על משחקו בדרמה הקומית, זוכת פרס האוסקר לפסקול המקורי הטוב, "הדוור". בסרט, שבוים על ידי מייקל רדפורד, גילם טרואיזי את דמותו של מריו רופולו, בנו של דייג כפרי באזור בו אין מים זורמים. מריו אינו יוצא לדוג עקב בחילות מהן הוא סובל. משפחתו מקבלת גלויה מקרובי משפחה באמריקה שבעקבותיה מציע לו אביו לנסוע, אפילו ליפן, במטרה שיביא תועלת למשפחה קשת היום. במהלך הסרט מקבל מריו משרה זמנית של דוור, ומתחבר עם המשורר הצ'יליאני פבלו נרודה (המגולם על ידי פיליפ נוארה) המתגורר באי כגולה מארצו. מנרודה לומד מריו לאהוב שירה ולהעריך את יופים של החיים.
מותו.
ב-4 ביוני 1994, 12 שעות בלבד לאחר סיום צילומי הסרט, נפטר טרואיזי מדום לב בבית אחותו שבאוסטיה, בן 41 היה במותו. על משחקו בסרט, היה טרואיזי מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר והפך לאחד משמונת השחקנים שהיו מועמדים לפרס לאחר מותם. על השתתפותו בצוות התסריטאים של הסרט היה שותף טרואיזי למועמדות נוספת לפרס אוסקר בקטגוריית התסריט המעובד הטוב ביותר. בנוסף, קיבל טרואיזי שתי מועמדויות לפרס באפט"א באותן הקטגוריות.
ערפילית סופרנובה
מסרשמיט Bf 110
מסרשמיט BF 110 (כונה לעיתים גם מי 110) היה מטוס קרב דו-מנועי כבד (Zerstörer, "צרשטרר", בגרמנית: "משמיד") שהיה בשירות הלופטוואפה בזמן מלחמת העולם השנייה. הרמן גרינג שהיה תומכו של המסרשמיט, נתן לו את הכינוי "כנפי ברזל".
פיתוחו של ה-Me 210, שהיה אמור להחליף את המסרשמיט, החל לפני תחילת המלחמה, אך עקב בעיות בייצורו שירת ה-Bf 110 לצד מחליפיו, ה-Me 210 וה-Me 240, במגוון רחב של תפקידים עד לסופה.
היסטוריה.
המטוס הוכתר כהצלחה במבצעים הראשונים של המלחמה, פלישת גרמניה לפולין, המערכה בנורווגיה ובקרב על צרפת. חולשתו העיקרית של המסרשמיט הייתה חוסר זריזותו ויכולות תמרון נמוכות. חיסרון זה של המטוס ניכר בקרב על בריטניה, כאשר טייסות שלמות של מסרשמיט נסוגו מהקו עקב אבדות כבדות והוצבו מחדש כמטוסי קרב במתקפות לילה, תפקיד שהתאים לו. המטוס נהנה מתקופה מוצלחת לאחר הקרב על בריטניה כמטוס קרב למשימות עליונות אווירית. במהלך המערכה בבלקנים, המערכה בצפון אפריקה ובחזית המזרחית הוא שימש כמטוס קרב-הפצצה ותרומתו לצבא הגרמני, הוורמאכט, הייתה רבה. מאוחר יותר במלחמה היה תפקידו העיקרי כמטוס קרב בגיחות ליליות, והוא הפך למטוס הקרב הלילי העיקרי של הלופטוואפה. רוב טייסי הלופטוואפה הטיסו בשלב זה או אחר של המלחמה מטוס זה, ואלוף ההפלות שהטיס מטוס זה היה מיור היינץ וולפגנג שנאופר, שטען ל-121 הפלות ב-164 משימות.
אלטסטנרט
דני נוסי
דני נוסי (באנגלית: Danny Nucci; נולד ב-15 בספטמבר 1968) הוא שחקן קולנוע אמריקאי-יהודי. מוכר בין היתר בתפקידו בסרטי הקולנוע "טיטניק", "הפריצה לאלקטרז", "כוננות מיידית" ו"לחיות".
ביוגרפיה.
נוסי נולד בקלגנפורט, אוסטריה לאם יהודייה ממרוקו, ולאב מאיטליה. כשהיה נוסי בן 7, עברה המשפחה להתגורר בארצות הברית, בתחילה בשכונת קווינס שבניו יורק ולאחר מכן בעמק סן פרננדו שבקליפורניה שם סיים את לימודיו ב"תיכון גרנט".
נוסי נשוי לשחקנית הקולנוע פאולה מארשל אותה הכיר על סט הסרט "חתן, כלה וההורים שלה", לנוסי ולמארשל שתי בנות.
במהלך שנות ה-90 שיחק נוסי בסרט "אירייזר" בתפקיד סגן מונרו; "הפריצה לאלקטרז" של מייקל ביי שם גילם את סגן משנה שאפרד, חייל ביחידת "אריות הים" תחת פיקודו של אנדרסון (מייקל ביי) שנכנס אל תוך כלא אלקטרז במטרה להציל קבוצת מטיילים שנחטפת במקום.
כמו כן הופיע נוסי בתפקיד משני בדרמה "לחיות" המבוססת על האירועים שעברו על 45 נוסעי טיסה 571 של חיל האוויר האורוגוואי.
בנוסף שיחק נוסי במותחן האקשן של טוני סקוט, "כוננות מיידית", שם הופיע בתור סמל ראשון דני ריבטי.
בשנת 1997 השתתף נוסי בדרמה ההיסטורית "טיטניק". בסרטו של ג'יימס קמרון גילם נוסי את דמותו של פבריציו דה רוסי, בחור איטלקי צעיר המתלווה אל גיבור הסרט ג'ק דוסון (לאונרדו דיקפריו) שזוכה בזוג כרטיסים להפלגה במשחק פוקר. ב-1999 שיחק בסדרה הדרמה קצרת הימם של ABC "מרחרחים" לצד ג'ינה גרשון, בתפקיד מאני לוט. בשנת 2001 גילם את פרנקי זיטו בסיטקום "כמה מחבריי הטובים ביותר" של רשת CBS, לצדו של ג'ייסון בייטמן. משנת 2018 משחק בסדרת הטלוויזיה "טירון" ברשת ABC. בשנת 2019 החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הדרמה "מוקד 911".
מאסימו טרואיסי
הרמס (מעבורת חלל)
הרמס (בצרפתית: Hermès) הייתה מעבורת חלל מתוכננת של סוכנות החלל האירופית (ESA).
תולדות המיזם.
פיתוחה של מעבורת חלל אירופית החל בשנת 1975 על ידי סוכנות החלל הצרפתית (CNES), ולאחר מכן על ידי סוכנות החלל האירופית. היה דמיון בינה לבין דגם הבואינג X-20 דיינה-סור האמריקאי. בשנת 1985 הציעה צרפת להמשיך את פיתוחה של המעבורת תחת חסותה של סוכנות החלל האירופית. הרמס הייתה אמורה להיות משוגרת על ידי המשגר הכבד אריאן 5 ולקחת חלק בתוכנית חלל מאוישת.
התוכנית אושרה בנובמבר 1987. על פיה אמור היה להתקיים פיתוח מוקדם של המעבורת בשנים 1988–1990, והאור הירוק לפיתוח מתקדם של התוכנית אמור היה להינתן בהתבסס על תוצאות הפיתוח המוקדם. עם זאת, התוכנית סבלה מעיכובים רבים ומבעיות תקציב, ובוטלה לבסוף בשנת 1992. לפני ביטול המיזם נשקלה הסבת המעבורת לתצורה בלתי מאוישת.
קרט קוביין
נחל אבטח
נַחַל אֶבְטַח הוא נחל אכזב שראשיתו ליד המושב השיתופי בית שקמה, מזרחית לאשקלון. הנחל חוצה את המושבים ברכיה וניר ישראל, עובר מדרום לקיבוץ ניצנים וממשיך מערבה מתחת לכביש 4. הנחל נשפך לים התיכון מדרום לחוף ניצנים, בתחום שמורה ימית אבטח. הנחל מהווה את הגבול הטבעי הדרומי של חולות ניצנים.
אפיק נחל אבטח חולי ורדוד ועובר בתוך צמחייה עשירה ומגוונת של עצים, שיחים וקנה וסוף. הצמחייה סבוכה וקשה לחציה.
בחורף (לאחר מספר ימי גשם) קיימת זרימה באפיק אל הים. באפיק קיימת פעילות של בעלי חיים אופייניים לאזור. בקיץ שפך הנחל חסום, ומי הנחל נאגרים סמוך לחולות החוף ויוצרים שלולית גדולה שסביבה צמחיית מים.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1820
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1820 היו הבחירות התשיעיות בהיסטוריה של ארצות הברית. הן התרחשו החל מיום רביעי, ה-1 בנובמבר, עד ליום רביעי, ה-6 בדצמבר 1820. בחירות אלו היו הפעם השלישית והאחרונה בהיסטוריה של ארצות הברית בהן התקיימו בחירות נשיאותיות כאשר מועמד רץ לנשיאות ללא מתחרים אחרים (הפעמיים הקודמות היו הבחירות ב-1789 ו-1792 בהן ג'ורג' וושינגטון התמודד על הנשיאות בלי תחרות ממשית). הנשיא ג'יימס מונרו וסגן הנשיא דניאל טומפקינס נבחרו מחדש ללא מאמץ משמעותי וזכו בכל האלקטורים פרט לאחד. המפלגה הפדרליסטית כבר קרסה, ואמנם התמודדה כשהציעה את ריצ'רד סטוקסון כמועמד לתפקיד סגן הנשיא, היא לא הצליחה להעמיד מועמד אחד לנשיאות. היא לא השתתפה שוב בבחירות. זאת הייתה הפעם האחרונה עד 2012 בה שלושה נשיאים נבחרו לכהונה ברצף (עת אובמה נבחר לכהונה שנייה, לאחר קלינטון ובוש הבן).
רקע.