כל תהליך מוגדר על ידי מטרה, תוצאות ופעילויות. ISO 15288 כולל 25 תהליכים עם 123 תוצאות הנגזרות מ 403 פעילויות.
שלבי מחזור חיים לדוגמה המתוארים במסמך הם: תפיסה, פיתוח, ייצור, ניצול, תמיכה ופרישה. עם זאת, שלבים אלה אינם נורמטיביים; התקן מגדיר תהליכים ולא שלבים.
IEEE 15288
ברבי מעצבת שיער
ברבי מעצבת שיער (באנגלית :Barbie Magic Hair Styler) הוא משחק מחשב לילדים, שפותח על ידי חברת "Engineering Animation" ויצא לאור על ידי מאטל.
במשחק ניתן לעצב את שיערן של ברבי, קירה, קריסטי ותרזה על ידי בחירת תסרוקות ואביזרים שונים. כמו כן ניתן גם לבחור להן סוגי איפור שונים.
במשחק ניתן להתאים לדמויות גם תכשיטים שונים. בסוף תהליך העיצוב ניתן לבחור לאיזה אירוע (לדוגמא, חתונה) תלך הדמות והיא מופיעה בסרטון המציג את הדמות באירוע עם העיצוב של המשתמש.
במשחק, ברבי מדובבת על ידי כריס אנטוני.
שמואל מיכאלי
שמואל מיכאלי (1926 – 25 בפברואר 2005) היה מורה ומחנך ירושלמי והמנהל השישי של הגימנסיה העברית רחביה.
ביוגרפיה.
שמואל מיכאלי (שמו המקורי - אויגן קיש) נולד וגדל בעיר סובוטיצה, סרביה (על הגבול שבין סרביה לבין הונגריה). הוא מעיד, כי הוריו, אליזבט ומיכאל, לא סיימו את לימודיהם התיכוניים, ואביו התפרנס כסוכן-נוסע. היו לו אח ואחות גדולים ממנו ואחות קטנה. על עצמו הוא כותב "נחשבתי ל'כוכב', בהיותי תלמיד מצטיין והיחיד במשפחה שהיה בדרך להשגת תעודת בגרות". בזמן מלחמת העולם השנייה הועבר למחנה עבודה בהונגריה, ואחרי המלחמה היה עצור בידי הרוסים. לאחר חזרתו ליוגוסלביה ולעירו, סיים את לימודיו התיכוניים, ואף למד שנה אחת מתמטיקה באוניברסיטת בלגרד, ואז החליט בשנת 1948 לעלות לארץ. בהמשך, חי בירושלים: ב-1953 התחיל לעבוד כמחנך וכמורה למתמטיקה בגימנסיה רחביה. ב-1970 החל לנהל בפועל את בית הספר, בזמן שהמנהל ד"ר זבולון תוחמן חלה. ב-1972, לאחר מותו של תוחמן, התמנה למנהל הגימנסיה. בשנת 1987, פרש מניהול בית הספר. הוא נפטר ב-2005, ונקבר בבית העלמין בגבעת שאול, ירושלים. על קברו נכתב, לפי בקשתו: "שמואל מיכאלי - איש חינוך".
היה נשוי לחוה, ולהם 2 בנים. יוסי, בנו הבכור (נולד 1950), היה רופא מומחה לסרטן תאי הפלזמה (Multiple Myeloma) שניהל את המחלקה בקורנל (ניו-יורק) עד שנפטר ממחלה קשה בשנת 2001. לאחר מותו של יוסי, קרא פרופסור ג'יל לוגסי למחלקה שמטפלת במילומה בבית החולים ברזילי באשקלון בשם "מכון המטולוגי ע"ש פרופ' יוסף מיכאלי ז"ל". בית החולים קורנל מעניק מדי שנה פרס על שמו של יוסי, כהוקרה לחוקר/ת מצטיין בחקר המילומה.
איתן, בנו הצעיר (נולד 1954), שירת בשב"כ. לאחר פרישתו לגמלאות, נפטר גם הוא ממחלה קשה, ב-5 ינואר 2020. שני הבנים למדו בנערותם בגימנסיה רחביה שבה לימד אביהם.
תקופת נעוריו על-פי ספרו "בנתיבי המאבק",.
מיכאלי פרסם ספר אוטוביוגרפי, בנתיבי המאבק. הספר התמקד בתקופות נערותו ובחרותו בסרביה ובהונגריה בזמן מלחמת העולם השנייה ולאחריה, ובאירועים שונים שעבר: ניסיון הצטרפות לפרטיזנים, העברה למחנה עבודה בהונגריה, בריחה, פעילות מחתרתית בבודפשט, כליאה בשבי הרוסי והתמודדות עם המשטר הקומוניסטי של טיטו. הפרק האחרון של הספר מסתיים עם הגעתו לארץ. הזיכרונות האישיים מסופרים בספר מנקודת מבטו הבוגרת של מחנך ישראלי, כ-40 שנה לאחר שחווה את האירועים, בליווי התובנות שיש לו בחלוף השנים. למרות הקדמה קצרה העוסקת ברקע המשפחתי של מיכאלי, עיקר הספר מתמקד בשבע שנים (1948-1941).
העיר סובוטיצה (בהונגרית סבדקה Szabadka), עיר מגוריו של מיכאלי, שכנה באזור, שעבר ב-1918 מידי האימפריה האוסטרו-הונגרית, לידי הפדרציה היוגוסלבית, והיא מצויה על הגבול בין סרביה לבין הונגריה. מיכאלי מעיד כי היו בעיר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה כ-5,000-5,200 יהודים. היהדות בעיר, השתייכה ברובה לזרם הניאולוגי-ליברלי, ומיעוטה ליהדות האורתודוקסית.
נושאים עיקריים שבהם עוסק הספר:
בקורת על הספר התפרסמה, בין היתר, בכתב העת הווירטואלי "מעמקים".
פעילותו החינוכית כמורה וכמנהל.
מיכאלי היה, כאמור, מורה למתמטיקה בבית הספר מאז שנת 1953. בהמשך, הוא היה ממונה גם על הפעילות החברתית בבית הספר, ופיתח פעילויות כמו מפעל "ערבי-תרבות" ו" יום השמיניות". לאחר מכן התמנה כסגן-מנהל. כסגן מנהל היה חלק מהנהלת הגימנסיה שכללה שלושה חברים: אותו עצמו, את המנהל ד"ר זבולון תוכמן, ואת מזכיר הגימנסיה חן מלך מרחביה, שהיה אחראי על התחזוקה, הפקידות והנהלת החשבונות (את מרחביה החליף יותר מאוחר אברהם טריגודה). בזמן מחלתו של המנהל תוחמן, כיהן מיכאלי כמנהל-בפועל. לאחר פטירתו של תוחמן, הוא התמנה למנהל הגימנסיה בשנת 1972 וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1987.
כמורה למתמטיקה נחשב כמורה טוב: כבר אחרי המלחמה, כששובץ ביוגוסלביה לכיתה י"ב, נהג לתת שעורים פרטיים במתמטיקה לתלמידים רבים. תכונות נוספות שלו שבאו לידי ביטוי בתפקידו כמנהל היו הרגלי עבודה וסדר, ולדבריו רכש אותן בלימודיו בבית הספר ההונגרי (בנתיבי המאבק, עמ' 23). גם בארץ, הלך שמו לפניו כמורה אהוב למתמטיקה. אחד מתלמידיו, העיתונאי יהודה ליטני, נזכר בתקופת לימודיו בגימנסיה: "שנאתי מתמטיקה אבל אהבתי אותו".
בשלהי שנות ה-60 החליטה ממשלת ישראל על הרפורמה בחינוך. בית הספר היסודי צומצם ל-6 כתות, ובמסגרת הלימוד התיכוני בוצעה הפרדה: הוקמה חטיבת ביניים – בת 3 כתות בין בית הספר היסודי לבין התיכון, והוקמה חטיבה עליונה בת 3 כיתות. הרפורמה הזו גם חרתה על דיגלה את האינטגרציה בין שכבות אוכלוסייה שונות של תלמידים, וצמצום פערים על רקע מעמדי-עדתי בהישגים הלימודיים. הגימנסיה הייתה בין בתי הספר הראשונים שהחלו בתהליך הרפורמה, בזמן כהונתו של מיכאלי כמנהל בית הספר. מיכאלי, יזם בתחילת שנות ה-70, תוכניות חדשניות שהיו שלב מקדים לאינטגרציה ולרפורמה, והיו מודל לתהליכים דומים בבתי ספר אחרים. המהלך לא עבר בקלות, והורים שהתנגדו לו ניהלו מאבקים מתוקשרים שגרמו אף להתערבות משטרה, עד שהמהלך התייצב כעבור עשר שנים.
מיכאלי היה גם המנהל הראשון בארץ שהנהיג בגימנסיה לימודים בשיטה של יחידות לימוד, משנת הלימודים תשל"ד ואילך. השיטה החדשנית ביטלה את המגמות המסורתיות שהיו נהוגות בכיתותו י"א-י"ב ונתנה מגוון רחב של אפשרויות בחירה במקצועות הלימוד.
ב-1983, הועברו הכיתות היסודיות של הגימנסיה לבית הספר ע"ש פולה בן-גוריון בעמק המצלבה. בגימנסיה שבשכונת רחביה נותרו חטיבת הביניים והחטיבה העליונה, ומתכונת זו נותרה בעינה עד היום.
מיכאלי פרש מניהול הגימנסיה בשנת 1988, אחרי 35 שנה של עבודה במוסד, והוחלף על ידי אריה רוגל.
הסרט הדוקומנטרי "ילדי הצללים".
בשנת 2017 יצרה הבמאית נועה אהרוני את הסרט הדוקומנטרי "ילדי הצללים" (Shadows), סרט קצר בן 52 דקות, שהוקרן בהקרנת בכורה ב-17/05/2017. בסרט חשפו שלושה מבני הדור השני לשואה, אחד מהם איתן, בנו של מיכאלי, את סיפורם הקשה, והעזו לדבר בגילוי לב על ההתעללות והאלימות הפיזית והנפשית אשר חוו במשפחותיהם. על-פי המסופר בסרט, תגובתם של ניצולי השואה לטראומה שחוו, התבטאה בהתעללות בילדיהם, ואיתן מיכאלי מאשים את אמו בהכאת ילדיה (אך לא את אביו). הסרט תיאר את ההשלכות הרגשיות והנפשיות של ההתעללות על בני הדור השני, שחיו בקונפליקט מתמיד: מצד אחד, אמפתיה לסבל שחוו הוריהם, ומצד אחר, פחד ובושה שליוו אותם כל חייהם. רגשות אלה התגברו ביתר שאת כשהפכו להורים בעצמם (לבני הדור השלישי), תוך חשש מתמיד מפני ההעברה של האלימות, הכאב והסבל הלאה לילדיהם.
בעקבות הקרנת הסרט, קיים איתן מיכאלי כמה ראיונות בעיתונות ובטלוויזיה וסיפר על ילדותו בבית הוריו, ועל המכות שספג בילדותו מאמו. איתן מיכאלי נפטר כשנה וחצי אחרי מתן הראיונות.
מאיר אהרנסון
מאיר אהרנסון (ה'תרל"ב, 1872, קרוצ'ה, פלך מוהילב – ליל כ"ו בתשרי ה'תרצ"ו, 22 באוקטובר 1935) היה איש עסקים, פובליציסט ופעיל ציוני בחרקוב, לאחר המהפכה הבולשביקית פעל בקובנה ובברלין ובשנותיו האחרונות בארץ ישראל.
קורות חיים.
נולד בקרוצ'ה , בפלך מוהילב שברוסיה הלבנה, לרב יעקב אהרונסון, חסיד חב"ד שהיה רב העיירה. אחיו היה הרב שלמה אהרונסון, לימים רבה של תל אביב. בצעירותו למד תורה אצל אביו. הוא נמשך לתנועת חיבת ציון והיה פעיל מרכזי בתנועה הציונית באודסה. בתקופת אודסה היה ממקורבי לילינבלום.
בהמשך השתקע בחרקוב, התפרנס מסחר בעצים והיה אחד מעסקני הציבור הציוניים החשובים בעיר. ב-1902 היה ציר בוועידת מינסק, ב-1917 התמנה כיו"ר ההסתדרות הציונית וועד הקהילה בחרקוב, ושימש כיושב ראש "תרבות" בעיר.
בתקופת המהפכה הבולשביקית נאסר בשל פעילותו הציונית, עם שחרורו נמלט מתחומי רוסיה ועשה שנים אחדות בקובנה ובברלין.
ב-1924 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. הוא פרסם מאמרי פובליציסטיקה בעיתון "הארץ". כן היה חבר ועד בית הכנסת הגדול.
אהרנסון נפטר מסיבוך של סרטן החלחולת בבית החולים הדסה בתל אביב כחצי שנה לאחר פטירת אחיו, הרב שלמה אהרנסון שהיה רבה הראשי של תל אביב. הוא נקבר לצד אחיו בבית הקברות הישן בתל אביב.
שבח קנביל
שבח קנביל (בכתיב יידי - קנעביל; כ"א בשבט ה'תרכ"ג, 10 בפברואר 1863 – ו' בתשרי ה'תרצ"ט, 1 באוקטובר 1938) היה ביוגרף ועיתונאי, מחבר הספרים "תולדות גדולי הוראה" ו"גרם המעלות".
ביוגרפיה.