כריסטיאן ברח תחילה לשוודיה, ולאחר מכן התארח אצל כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק. הוא פנה לקיסר פרדיננד ברחמים בשנת 1624 והורשה לחזור לנסיכותו, שם מת שש שנים מאוחר יותר.
משפחתו.
ב-2 ביולי 1595 כריסטיאן התחתן בלורבאך עם אנה מבנטהיים-טקלנבורג, בתו של ארנולד השלישי, רוזן בנטהיים-שטיינפורט-טקלנבורג-לימבורג, ממנה נולדו לו שישה עשר ילדים:
מגרדה
מגרדה היא כלי מטבח שמטרתו גירור מוצרי מזון לרצועות, כולל לגרידת פרי הדר.
תיאור.
אורכה של המגרדה נע בין 4 ס"מ ל-10 ס"מ. למגרדה יש ידית וקצה מעוקל ממתכת, שחלקו העליון מחורר בשורת חורים עגולים עם חישוקים מושחזים.
שימושים.
בשביל לגרד ולשפשף את האפיקארפ של הפרי, יש למשוך כלפי פנימה על פני קליפתו של הפרי. ניתן להוסיף את הגרידה למאפים ולממתקים שונים בשביל להוסיף טעם וריח. ניתן להוסיף את הגרידה לקוקטיילים כקישוט.
יחסי הרשות הפלסטינית–פולין
היחסים הרשמיים בין רפובליקת פולין לבין הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) החלו בשנות ה-70, אז נפתחה נציגות אש"ף בשנת 1976.
היסטוריה.
היחסים הדיפלומטיים בין פולין לאש"ף החלו בשנת 1982, כאשר הנציגות שודרגה לנציגות הדיפלומטית הרשמית בפולין וראש הנציגות מונה לשגריר.
פולין הכירה במגילת העצמאות הפלסטינית שהוציאה המועצה הלאומית הפלסטינית באלג'יר בשנת 1988 והעלתה את מידת הייצוג הפלסטיני לרמה של שגרירות עם כל הפריבילגיות והזכויות בהן נהנות שליחויות אחרות שהוסמכו לפולין. פולין קיבלה כי השגריר הפלסטיני יהיה השגריר יוצא הדופן בפולין מאז שנת 2000.
העמדה הפולנית עקבית בתמיכתה במאבק העם הפלסטיני. פולין היא אחת ממדינות אירופה התומכות בפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני בשלווה על בסיס פתרון שתי המדינות. קיים שיתוף פעולה פרלמנטרי בין הרשות הפלסטינית לפולין והחלפת משלחות פרלמנטריות. קיים גם שיתוף פעולה הדוק בתחומים שונים כגון תיירות, חינוך, ספורט וביטחון צבאי. פולין מספקת תמיכה שנתית באמצעות סיוע לפרויקטים של פיתוח בשטחים הפלסטיניים.
פולין השתתפה בהכשרת מספר דיפלומטים, שוטרים ושומרי גבול פלסטינים. משמר הגבול הפולני הכשיר 72 שוטרים פלסטינים בשנת 2016.
הימנעות פולין ב הדוחה כל צעד לשינוי המצב בירושלים נובעת מההשקפה הפולנית כי ההצבעה בעד ההחלטה לא תקרב את הפתרון בין שני הצדדים.
רכס קוהלר
רכס קוהלר (באנגלית: Kohler Range), המכונה גם רכס וולטר קוהלר (באנגלית: Walter Kohler Range) הוא רכס הרים באזור ארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 64 קילומטרים.
הרכס ממוקם בין מוצאו (ראשיתו) של חצי האי מרטין לבין קרחון סמית'.
הרכס כולל שתי רמות מישוריות מכוסות קרח, מהן בולטים פסגות סלעיות. כיוון הרמות: מזרח - מערב, וקרחון קוהלר מפריד ביניהן.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הרכס.
הרכס התגלה ממרחק ב-24 בפברואר 1940, על ידי אדמירל ריצ'רד בירד ואנשי משלחת השירות האנטארקטי של ארצות הברית, במהלך טיסה שיצאה מהספינה בר ("Bear").
מקור השם.
בירד נתן לרכס את שמו.
בירד קרא לרכס על שם התעשיין האמריקאי, שכיהן כמושל מדינת ויסקונסין שבארצות הברית, וולטר ג'י. קוהלר, הבן (Walter J. Kohler, Jr), שסייע במימון המשלחת, ומימון מטוס הים, שממנו התגלה הרכס.
לך ואלנסה
נמל התעופה גדנסק לך ואלנסה
ממלכת הונגריה המזרחית
ממלכת הונגריה המזרחית (בהונגרית: keleti Magyar Királyság) היא מונח מודרני שטבעו ההיסטוריונים עבור ממלכתם של יאנוש הראשון זאפויה ובנו יאנוש ז'יגמונד זאפויה, שטענו נגד בית הבסבורג לשלוט בממלכת הונגריה בין השנים 1526–1570. בית זאפויה שלטו בחלק המזרחי של הונגריה, ומלכי הבסבורג (פרדיננד ומקסימיליאן) שלטו במערב. ההבסבורגים ניסו מספר פעמים לאחד את כל הונגריה תחת שלטונם, אך האימפריה העות'מאנית מנעה זאת על ידי תמיכה בממלכה ההונגרית המזרחית.
ההיקף המדויק של ממלכת זאפויה מעולם לא הוסדר כיוון שההבסבורגים וגם בני זאפויה תבעו את כל הממלכה. חוזה טריטוריאלי זמני נערך בחוזה נגיוואראד בשנת 1538. ממלכת הונגריה המזרחית היא קודמתה של נסיכות טרנסילבניה (1570–1711), שהוקמה על ידי חוזה שפייר.
שלטונו של יאנוש הראשון.
בשנת 1526 הובסה הונגריה על ידי האימפריה העות'מאנית בקרב מוהאץ', ולאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה נהרג. העות'מאנים משכו את חייליהם ולאחר מכן לא ביקשו לכבוש.
פרדיננד מאוסטריה, אחיו הצעיר של הקיסר קרל החמישי, תבע את הכתר בזכות נישואיו לאחותו של לאיוש, אנה. אך רוב האצילים ההונגרים התנגדו לפרדיננד. הם תמכו ביאנוש הראשון זאפויה, וויווד לשעבר של טרנסילבניה, בעל הקרקע העשיר ביותר במדינה. הדיאט ההונגרי הכריז עליו כמלך, אך פרדיננד שלח צבא שהוציא את יאנוש מהמדינה עד 1528. כדי להתנגד להשפעת הבסבורג, יאנוש כרת ברית עם הסולטאן העות'מאני סולימאן הראשון בשנת 1528, ואף נשבע לנאמנות לסולטאן בשנת 1529.
יאנוש שלט בטרנסילבניה ובחלקו המזרחי של המישור ההונגרי; פרדיננד החזיק את קרואטיה, החלק המערבי של המישור, והונגריה העליונה.
בשנת 1538 חתמו שני הצדדים על חוזה נגיוואראד, שהפך את החלוקה לרשמית, וגם הפך את פרדיננד ליורש של יאנוש, שהיה חשוך ילדים.
שלטונו של יאנוש השני ז'יגמונד.
הסכם נגיוואראד נמשך שנתיים בלבד, עד שבנו של יאנוש הראשון נולד בשנת 1540, תשעה ימים בלבד לפני מותו של יאנוש הראשון. התינוק יאנוש ז'יגמונד זאפויה הוכתר על ידי האצילים ההונגריים מספר שבועות לאחר מכן. במשך רוב תקופת שלטונו של יאנוש השני נשלטה מזרח הונגריה על ידי אמו, איזבלה, עם הבישוף גיירג' מרטינוצי כעוצר. הם נתמכו על ידי הסולטן סולימאן, שהכיר כיאנוש השני כמלך וסאל שלו.
בשנת 1541 פלש פרדיננד לאכוף את תביעתו. מרטינוצי קרא לסולימאן, שגירש את פרדיננד, אך נטל את רוב מרכז הונגריה תחת שלטון עות'מאני ישיר כאיילט בודין. החלק המזרחי של המישור ההונגרי נשאר תחת שלטון זאפויה; לאחר 1571 הוא נודע בשם פרטיום.
במהלך שנות ה-40 של המאה ה-16, הממלכה ההונגרית המזרחית, כללה את המחוזות של מרמורש, Szabolcs, שטמאר, Közép-Szolnok, ביהאר, Külső-Szolnok, Békés, צ'ונגראד, ערד, Csanád, ואת Temesköz. העיירות הגדולות יותר, כגון ואראד או ליפה, היו מרכזים משמעותיים של כוח המדינה, מה שהצריך דומיננטיות על פני אצילי האזור. אחד האצילים העשירים ביותר, פטר פטרוביץ', היה השליט המוחלט של טמשקז, אך היה נאמן למשפחת זאפויה. הוא שיתף פעולה עם יורש העצר מרטינוצי. האזור ממחוז מרמורש לנהר Kraszna נשלטה על ידימשפחת Drágffy - Perényi, Ecsed ו Somlyó על ידי בית באטורי, המחוז Békés על ידי Patócsy, עמק הנהר Maros על ידי Jaksics, ואת העיירה דברצן על ידי משפחת טורוק מ-Enying. מחוזות זמפלן, בורסוד ואבוג' עם גבולותיהם הבלתי מוגדרים נשלטו על ידי משפחות בלאסה, לוסונצ'י, בבק ודרוג'ט, אך הייתה להן אוטונומיה ניכרת.
מסעות הצבא בשנים 1543–1544 השאירו רק דרך אחת מאובטחת להונגריה המלכותית, לאורך עמק ואה, וזה הפחית עוד יותר את התמיכה ההבסבורגית בממלכה. באוגוסט 1544 השתתפו נציבים מהחלקים המרכזיים של ממלכת הונגריה מימי הביניים כמחוזות לאורך נהר טיסה כשווים בדיאטה הטרנסילבנית בטורדה. הדיאטה הטרנסילבנית הפכה אפוא ליורשת החוקית של הדיאטות ההונגריות.
הקנצלריות וחצר המלוכה בבודה נעלמו במהלך הכאוס הפוליטי של 1540–1541 וטרנסילבניה לא יכלה עוד להיות מנוהלת על ידי הגופים המרכזיים של הממלכה ההונגרית. המנגנון של "voivode" לא היה מספיק כדי לספק את ניהול המדינה. מרטינוזי יצר מבנה אדמיניסטרטיבי חדש, והקים את חצר המלוכה בג'ולאפהרוואר.
הנחלות הפיאודליות איבדו את כוחן בשל המחלוקות במדינה. הסקסונים היו עדיין תומכי בית הבסבורג ואימצו עמדה פסיבית. פטר הלר, השופט המלכותי בסבן, היה הסקסוני היחיד בחצר ג'ולאפהרוואר. לצ'קלי היו רק מעטים של תומכים בחוגים סביב יורש העצר והמלכה. לתומכיו של המלך יאנוש בדרך כלל לא היו שורשים בגבולותיה החדשים של המדינה, אולם קרובי משפחתם נמצאו בקרב הבכירים ובתי החצר במספר רב. המעמד השליט עדיין ציפה לאיחוד המדינה, ומרטינוזי תמיד נתקל בלחץ של רצון וציפייה זו.
השלטון ההבסבורגי.
מרטינוזי ואיזבלה הסתכסכו, ומרטינוזי פנה גם נגד העות'מאנים. הוא כרת ברית עם פרדיננד, ואילץ את איזבלה לחתום על הסכם נירבאטור בשנת 1549, שמסר את טרנסילבניה לפרדיננד. איזבלה התנגדה לגירוש בנה והודיעה מיד לסולטן. מלחמת אזרחים פרצה בין כוחותיה של איזבלה לחייליו הפרו-הבסבורגים של מרטינוזי. צבאו של מרטינוזי כבש את מעון המלוכה בג'ולאפהרוואר בשנים 1550 ו-1551.
צבא הבסבורג צעד לטרנסילבניה ולאזור טיסה, תחת ג'ובאני בטיסטה קסטאלדו. מרטינוזי המשיך את תככיו, שלח מחווה פיאודלית לסולטאן, ונהרג על ידי קסטאלדו בשנת 1551. יאנוש השני ויתר על תוארו כמלך, ויחד עם איזבלה עזב לפולין.
הסולטן, כשהרגיש נבגד, שלח את צבאו נגד הונגריה בשנת 1552. וספרם, דראג'יל, סולנוק, ליפה, טמשוואר, קארנסבס ולוגוס נפלו במהלך המערכה. רק טירת אגר, בפיקודו של אישטוואן דובו, עמדה נגד הצבא העות'מאני. בשנת 1553 משך פרדיננד את חייליו של קסטאלדו מטרנסילבניה. בשנת 1554 פתח הסולטן במתקפה נוספת נגד הונגריה, וכבש את סלגו ופוק.
שלטון מחודש של יאנוש השני.
בשנת 1556 נזכרו האצילים בטרנסילבניה ביאנוש השני, ובחרו בו לנסיך טרנסילבניה בדיאטה של סשאשבס; ושוב הכירו בו כמלך.
בשנת 1568, חופש הדת הוכר רשמית על ידי יאנוש השני בצו טורדה.
הסכם שפייר.