טרכטנברג נולד באונגני, בסרביה (כיום במולדובה) בשנת תרכ"ו 1866. עלה לארץ ב-1886, תחילה עבר צפונה ליסוד המעלה ושם קיבל נחלה אך כתוצאה מהתנאים הביטחוניים והאישיים, הוא החליט לעבור דרומה לראשון לציון.
בראשון לציון הוא רכש אדמה בשטח 22 דונם, שם נטע כרם ובנוסף עבד כפועל חקלאי שכיר. לטרכטנברג היה ידע רחב בכל תחומי החקלאות ואהבה לעבודת האדמה. הוא הרחיב את המשק לעסוק בנטיעות, גידול ירקות, בהמות, עופות וכוורות דבורים. בבעלותו, על חלקת אדמתו, הייתה באר מים.
טרכטנברג נישא לשפרה לבית סמילנסקי, אחותו של משה סמילנסקי, חלוצה ציונית. ביתם היווה מרכז לצעירי המושבה, פועליה ואיכריה הצעירים. הוא לקח חלק במרידה כנגד פקידות הברון רוטשילד, כאשר שפרה הנהיגה את המרד וכתבה רשימות ברוסית, שאותן שלחה לעיתונים בחוץ לארץ. נולדו להם בת אחת ובן אחד: חנה ועזרא.
לאחר פטירתה של שפרה ממלריה בגיל צעיר, נישא טרכטנברג לד"ר מרים לויצקי ונולדו להם שני בנים: אלחנן ואשר.
פעילות ציבורית.
טרכטנברג השתתף בייסוד "אגודת הפועלים" והיה חבר וועד המושבה שנים רבות. בתקופתה הראשונה של חדרה היה מורה דרך ומדריך חקלאי לעולים חדשים.
בעקבות המאורעות ביפו, באחד במאי 1921, נבחר טרכטנברג לראש ועד ההגנה של ראשון לציון.
לאחר מכן, בשנת 1932 נבחר להיות ראש המועצה (הוועד) של המושבה. בשנות כהונתו התקיימה חגיגת יובל החמישים של ראשון לציון, בה קשטו את המושבה באורות וחגגו את הצלחת היישוב בביקור של הברון אדמונד די רוטשילד.
בשנים 1933 - 1934 כיהן טרכטנברג כראש הוועד החקלאי השביעי.
מותו.
טרכטנברג נפטר ב-21 בינואר 1937 ונקבר בצל השקמה. בשנת 1939 טרכטנברג נרשם בספר הזהב של קק"ל על ידי חקלאי ראשון לציון.
יעקב קנר (ראשון לציון)
יעקב מנדל קנר (כנר) (1839–1929) היה יו"ר וועד המושבה העשירי של ראשון לציון.
תולדות חייו.
יעקב מנדל קנר נולד בבוקרשט, רומניה בשנת 1839 לחוניה אברהם ולרייזל קנר. בשנת 1881 קנר היגר לביירות, התגורר שם כשש שנים ועסק שם בפחחות אומנותית.
בשנת 1886 יחד עם רעייתו בתיה ואמו רייזל, התיישב בראשון לציון, רכש את בית יוסף פיינברג והפך לכורם.
בשנת 1900, בנה את ביתו במרכז המושבה, ברחוב רוטשילד, בית קנר, אשר שימש במשך שנים רבות מרכז לפעילויות ההגנה ומרכז להדרכה לעזרה ראשונה. בתקופה מסוימת התקיימו בו לימודים של כיתות בית הספר העממי בשל מחסור בכיתות בבניין בית הספר. במרתף הבית פעל חדר ניתוח ובית חולים, לשם הובאו פצועי והרוגי הפרעות ומלחמת השחרור.
החל משנת 1940, ובמשך ארבעים וחמש שנים, שימש הבית כ-"בית מגן דוד אדום" ובמקביל, כתחנת מכבי אש.
כנר כיהן פעמים מספר כחבר בוועד המושבה, ובשנת 1907 עמד בראש הוועד. בשנה זו הותקנו תקנות חדשות בבית המרקחת, נוסד "בית כביסה" לצמר ונחגג חג היובל לייסוד המושבה. קנר ורעייתו תרמו מכספם את ביתם לצורכי ציבור וכן תרמו להקמת בית העלמין בעיר.
בית בלקינד-לוין
בית בלקינד-לוין הוא בניין היסטורי ברחוב הכרמל 5 בראשון לציון והיה מהבתים הראשונים שנבנו בלב המושבה.
הבנייה החלה ב-1922 והבית יועד להיות ביתו של איתן בלקינד אך עקב קשייו הכלכליים הוא העביר את הבית לרשותו של אריה לוין בתמורה לשטר חוב.
המבנה בן שלוש קומות כולל 27 חדרים ונבנה בסגנון אקלקטי תוך מתן תשומת לב לפרטים וריבוי אלמנטים עיטוריים שייחדו אותו ביחס לסביבתו הבנויה.
המבנה ננטש והוזנח ובשנת 2013 נרכש על ידי עיריית ראשון לציון והוא מיועד לשימור ובהמשך לשימוש החברה הכלכלית של ראשון לציון.
ההיסטוריה של הבית.
המגרש, עליו עומד הבניין, נקנה על ידי אהרון מרדכי פרימן מבעליו, האחים אפנדי אל דג'ן, כחלק מ-2,310 דונם שנרכשו על ידי מייסדי המושבה.
ב"מפת החלוקה של ראשון" המגרש המדובר סומן כחלקה מספר 40 והיא חולקה לחלקות משנה כשאחת מאותן חלקות המשנה נקנתה ב-1897 על ידי יצחק גינזבורג. אחותו של גינזבורג, עדינה בלקינד, הייתה נשואה לנעמן בלקינד, אחיו של איתן בלקינד, והערכה היא שגינזבורג מסר את החלקה למשפחת בלקינד.
ב-1922 החל איתן בלקינד שני פרויקטי בנייה כשמצד אחד הקים את ראינוע נעמן בלב המושבה (בשיתוף עם אחיו ישי בלקינד) ומצד שני בנה בית משפחתי ברחוב הכרמל 5. לאספקת חומרי הבניה פנה בלקינד לאשר לוין שהיה איכר במושבה וקבלן בניין.
לאחר מספר שנים, כשהבניין עדיין היה בבניה, נקלע איתן בלקינד לקשיים כלכליים ולאחר שלא הצליח לפרוע את חובתיו ללוין (בסך של כ-900 לירות) וכן להחזיר משכנתה בהיקף של כ-1,300 לירות מסר את הבית לאשר לוין תמורת חובותיו.
ב-1927 עבר אלישע לוין, בנו של אריה לוין, להתגורר בקומה העליונה של הבניין. אלישע, אשתו שרה פופקו ומשפחתו המשיכו לגור בבניין עד שנות ה-60, גם לאחר פטירתו של אלישע ב-1948.
ב-1935 עבר גדעון לוין, בנו השני של אריה לוין, עם משפחתו, לגור בקומת הקרקע של הבניין. לאחר שלמד רפואה בפריז ובוינה והוסמך לרופא אף אוזן גרון פתח קליניקה בביתו.
את הקומה השנייה במבנה וכן את החדרים שנבנו בסמוך לחזית האחורית של המבנה השכירה המשפחה למספר משפחות.
לפני 1937 נבנתה תוספת בחצר שכללה שני חללים בחזית האחורית של המבנה. כמו כן נערך שינוי בחזיתות כך שחלון המטבח הוסט בעקבות חלוקה של המטבח לשניים בקומה הראשונה.
בשנות ה-60 מכרה משפחת לוין את המבנה למשפחת אנגל והוא שימש להשקעה כשרוב המבנה הושכר. כשבשנות ה-80 שימש המקום כגן ילדים.
הבית היה בשימוש, כנראה, עד שלהי שנות ה-80. אין עדות לגבי המועד בו המבנה ננטש אך בשנת 2014 המבנה נרכש על ידי עיריית ראשון לציון ויועד לשימור, כחלק מתוכנית השימור העירונית. בסופו של תהליך השימור מיועד המבנה ההיסטורי והאגף חדש שיוקם בעורפו לשמש את משרדי החברה הכלכלית.
סגנון אדריכלי.
מבנה.
המבנה בנוי בסגנון אקלקטי וכולל שלוש קומות וקומת מרתף חלקית וגג רעפים ואלמנטים עיטוריים. במבנה 27 חדרים, חדרי שירותים ואמבטיות, מבואות ופרוזדורים.
המורפולוגיה של הבניין נבניתה ממסה ריבועית עם בליטות בכל אחת מפאותיה כשבחזית הראשית הבליטה מיצרת סימטריות האופיינית לסגנון האקלקטי.
חללי הפנים של הבניין נחלקים לשלושה אגפים נפחיים, כשהמרכזי בהם נמתח בין הבליטה המערבית לגרם המדרגות החיצוני בחזית המזרחית.
תכנון הפנים בקומות שומר על עקרון האגפים עם חלוקות משנה נוספות המתאימות את הקומה לשימושיה:
מערכת התנועה בבנין מחולקת למספר מהלכים:
חזיתות הבניין מעוצבות באלמנטים עיטוריים רבים הכוללים יציקות בטון סביב הפתחים ובמרפסות הבולטות בקומה הראשונה. הדלתות והחלונות האקלקטיים בנויים מפרופילי עץ בשילוב תריסי כנף. החזית האחורית בבנין לא מאופיינת בעיטורים סביב הפרטים.
ריצוף.
בית בלקינד-לוין רווי בפרטי בנין ובעיטורים אקלקטיים. הריצופים בבניין הינם ביטוי לעושר העיטורי הקיים במבנה. הבניין מרוצף ב-12 דגמים של אריחי בטון במנחים שונים. אריחים אלה הינם חלק מתופעה אדריכלית ותרבותית שהייתה נפוצה במאה העשרים ובעיקר בבנייה האקלקטית בתחילת המאה. ההיסטוריה של המרצפות בבנייה באר. ישראל חוזרת לסופה של המאה ה-19 כשמפעלי הבנייה הטמפלרים הכירו לתעשיית הבנייה המקומית חומרי בניה אירופאים דוגמת הרעפים, הבנייה במלט ובריצוף במרצפות בטון מאוירות. תהליך ייצור המרצפת היה ברובו ידני.
כל מרצפה הורכבה משלוש שכבות: שכבה ראשונה - סלע גיר גרוס, אבקת קוורץ בתוספת צבע כאבקה או כנוזל, מים וחול, שכבה שנייה - אבקה שיוצרה ממלט פורטלנד ואגרגטים, והשכבה השלישית - חול דק ומים. הכנת המרצפות נעשתה בעזרת תבניות מתכת שהוכנסו למסגרות ברזל ומילוי התבנית בשכבות השונות. התבנית הונחה תחת לחץ למספר שניות ולאחר מכן נחלצה המרצפה והונחה לייבוש שלאחריו תושרה במים ותיובש בשנית. המרצפות המעוטרות נוצרו ברובן מתוך קטלוגים אחידים אך בשילובים גאומטריים ובדוגמאות צמחיות. גם הגוונים לכל תבנית הותאמו לבחירת הלקוח.
ג'אד ספנס
דיופ טהוטי ג'אד-הוטפ ספנס (באנגלית: Diop Tehuti Djed-Hotep Spence; נולד ב-9 באוגוסט 2000) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת המגן הימני והקשר בטוטנהאם הוטספר.
קריירה.
ספנס הוא ממוצא קנייתי וג'מייקני. הוא החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של פולהאם, וביולי 2018 חתם במידלסברו מהצ'מפיונשיפ.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-24 באוגוסט 2018, בתיקו 3–3 עם נוטס קאונטי במשחק גביע הפוטבול ליג. ב-26 בדצמבר 2019 כבש את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון הליגה 1–0 על האדרספילד טאון.
ב-1 בספטמבר 2021 הושאל לעונה אחת לנוטינגהאם פורסט מהצ'מפיונשיפ. לאחר שהרשים במהלך העונה, בתום העונה העפיל עם הקבוצה לפרמייר ליג, תוך שבמרץ 2022 זכה בתארים "שחקן החודש הצעיר בליגה" ו"שחקן החודש בליגה", ושער שכבש נגד קווינס פארק ריינג'רס זכה בתואר "שער החודש בליגה". בתום העונה הוא אף נכנס לנבחרת העונה בליגה.
ב-19 ביולי 2022 חתם בטוטנהאם הוטספר, ששילמה עליו 12.5 מיליון לירות שטרלינג.
קרן ריאליטי
איתמר בן גל
רומיאנה ז'לבה
רוּמִיָאנָה רוּסֶבָה זֶ'לֶבֶה (בבולגרית: Румяна Русева Желева; נולדה ב-18 באפריל 1969, נובה זאגורה, הרפובליקה העממית של בולגריה) היא פוליטיקאית וסוציולוגית בולגרייה אשר כיהנה מיולי 2009 ועד ינואר 2010 כשרת החוץ של בולגריה בממשלתו של בויקו בוריסוב.
ביוגרפיה.