בהמשך התגורר אפשטיין בפטרבורג - שם עסק בחינוך יהודי והיה חבר ב"אגודת חובבי שפת עֵבֶר" וכמו כן המשיך לפרסם מאמרים בעיקר על חיבת ציון והיה מעורכי העיתון "דער טאג". לאחר מכן עבר לוורשה ולמוסקבה. מאמריו מאותה התקופה פורסמו בעיקר בעיתון "השילוח" ובעיתון "הצפירה". באותה התקופה כתב אפשטיין על דוסטויבסקי, טולסטוי, טורגנייב ואחרים והיה הראשון שכתב עליהם בעברית. בשנת 1913 שימש אפשטיין כציר בקונגרס הציוני ה-11 בווינה.
בקיץ 1925 עלה לארץ ישראל.
תחילה גר בתל אביב, שם הספיק, באחת עשרה שנות שהותו בארץ, להיות חבר מערכת עיתון "הארץ" ובאגודת עונג שבת של חיים נחמן ביאליק. בערך בשנת 1935, עבר אפשטיין לרמת גן, ושם נפטר מעט יותר משנה לאחר מכן. נקבר בחלקת הסופרים בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
אחיו הצעיר הוא המחנך והסופר ד"ר יצחק אפשטיין (1862–1943).
בת אחותו היא הסופרת והעיתונאית רחל פיגנברג.
ב-1941 מסרה רחל פיגנברג את ארכיונו לידי הספרייה הלאומית בהתאם לצוואתו.
השקפת עולמו.
במאמרו "אבותי", שבו מביא אפשטיין מזיכרונותיו, הוא מתאר בערגה את נעוריו תחת השפעתו של אמו התרבותית אך הלא-משכילה, ויותר, את השפעת אביו האדוק וה"מתנגד", אך לא קיצוני או קנאי אלא נעים הליכות, מקפיד במצוות ובלימוד מסורתי של התלמוד ומאידך מתעניין גם ב"חכמות חיצוניות" - מדעים ותרבות. על אמו הוא כותב: ואביו מתואר על ידו באופן הבא: .
ניכר באופן בולט מכתיבתו על הוריו, יחס של שניוּת שהיה בו כלפי מסורת היהדות המזרח-אירופית לבין ההשכלה והמהפכה התרבותית שהביאה בכנפיה התנועה הציונית.
דוגמה בולטת ליחסו האוהד עד מאוד למסורת נמצאת בשנת 1905, עת הוקמה הגימנסיה העברית "הרצליה" ביפו (רק בשנת 1909 עברה הגימנסיה לתל אביב). בנאום לכבוד פתיחתה של הגימנסיה בירך אפשטיין מחד את העובדה כי כל המקצועות נלמדים בה בעברית, אך מאידך, הביע אפשטיין חשש כי שינוי זה יוביל לנתק במסורת הלמדנית, וזאת, כי בתוכנית הלימודים בגימנסיה הפחיתו את כמות לימוד התלמוד. כמו כן חשש אפשטיין כי לימוד התנ"ך יהיה על פי שיטת ביקורת המקרא - חשש שהתגשם לבסוף בידי המחנך והמורה לתנ"ך, בן ציון מוסינזון.
במשפט קצר בנאומו תימצת אפשטיין את גישתו הדואלית למסורת מול הקידמה:
כתיבתו.
כאמור, אפשטיין עסק במאמריו המוקדמים ברעיון הציוני ובישוב ארץ ישראל ובמסגרתם תקף את החרדים שהתנגדו לכך. אך הוא כתב רבות גם ביקורת ספרות, רשימות פיוטיות וסקירות על סופרים רוסים מפורסמים שכאמור, היה הראשון לכתוב זאת בעברית. כשהיה באודסה כתב גם מאמר אחד שהתפרסם בשנת 1894 בשם "הספר והחיים", בו הוא קרא לסופרים העבריים של תקופתו, לעסוק בכל הנושאים האנושיים ולא רק בנושאי היהדות. כשעלה לארץ ישראל עסק אפשטיין גם בכתיבת זכרונותיו.
כתיבתו של אפשטיין בולטת במליציותה ובהשפעה המקראית שעליה וסגנונו מלא-פאתוס וחגיגי.
רשימת כתביו.
לאחר מותו:
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
שלמה האלקושי
משכיל
דה גיים
ג'ייסיון טארל טיילור, מוכר בשם הבמה שלו דה גיים (באנגלית: The Game) הוא ראפר, מפיק מוזיקלי ושחקן קולנוע אמריקאי.
ביוגרפיה.
ג'ייסון נולד ב-29 בנובמבר 1979 בלוס אנג'לס, קליפורניה וגדל בקומפטון. בתקופת נערותו השתייך לכנופיית רחוב אלימה ידועה, בלאדס.
לאחר שסיים את לימודיו ב'תיכון קומפטון' בשנת 1999, לפי טענת טיילור קיבל מלגה לאוניברסיטת המדינה של וושינגטון בזכות כישוריו בכדורסל אך סולק משם עוד בסמסטר הראשון בעקבות שימוש בסמים. הנהלת אוניברסיטת מדינת וושינגטון טוענת שטיילור מעולם לא למד בשורותיה.
טיילור סיפר שלאחר שנזרק מהאוניברסיטה החל לחיות חיי רחוב ולמכור סמים ברחובות. בגיל 19 הצטרף לכנופיית פירוס, המקושרת לבלאדס, בהנהגת אחיו החורג.
קריירה מוזיקלית.
דה גיים החל לעשות ראפ עוד בצעירותו. בשנת 2001 טיילור ואחיו החורג הקימו את חברת התקליטים בלאק וול סטריט רקורדס. את השם 'דה גיים' נתנה לו סבתו של דה גיים עוד כשהיה ילד.
בשנת 2002, הוציא את מיקסטייפ הבכורה שלו, 'You Know What It Is Vol. 1' שבזכותו קיבל חוזה בחברת תקליטים, גט לו רקורדס השייכת לראפר ג'יי.טי דה ביגה פיגה. מעט מאוחר יותר, דה גיים קיבל הצעה מפי דידי לחתום בבד בוי רקורדס אך באותו הזמן גם ד"ר דרה החל לחזר אחריו. בסופו של דבר החליט דה גיים לחתום באפטרמת' אנטרטיינמנט של ד"ר דרה.
בשנת 2004 הוציא גיים את אלבום הבכורה שלו 'Untold Story' דרך 'גט לו רקורדס' ומכר 82,000 העתקים תוך שלושה חודשים. ההצלחה של האלבום קידמה את גיים ונתנה לו את הזכות להשתתף במיקסטייפים של גדולי הדיג'ייז במוזיקה השחורה כגון: דיג'יי הו קיד, דיג'יי קלו ודיג'יי קיי-סליי. באותה שנה גיים הוציא את המיקסטייפ השני שלו, You Know What It Is Vol. 2 דרך חברת התקליטים שלו.
ביולי 2015 שיתף פעולה עם ראפר דרייק בשיר בשם "100" שזכה להצלחה.
ביוני 2015 הכריז דה גיים בראיון שהאלבום הבא שלו מוכן ב-90%. האלבום יצא לאור ב-9 באוקטובר 2015.
הפריצה הגדולה.
אף על פי שדה גיים היה חתום ב'אפטרמת' אנטרטיינטמנט' ואינטרסופ רקורדס החליט הבעלים של שתי החברות האלו, ד"ר דרה לתת לגיים לשתף פעולה עם ג'י יוניט ו-50 סנט על מנת לבנות הילה סביב גיים וג'י יוניט.
הופעת הבכורה על סינגל הייתה ב-"Certified Gangstas" של הראפר ג'ים ג'ונס.
אף על פי שהקריירה שלו הייתה רק בהתחלה, גיים הספיק לריב עם ראפרים כמו ג'ו באדן, ג'ה רול וממפיס בליק שהיו מסוכסכים עם חבריו, ג'י-יוניט.
סינגל הבכורה של דה גיים יצא ב-28 בספטמבר 2004 ונקרא 'Westside Story'. אלבום הבכורה שיצא בעקבות הסינגל בשנת 2005 היה אמור להיקרא בהתחלה 'Nigga Wit' An Attitude Volume 1' כפי ששומעים מהשיר 'Dreams', אך ברגע האחרון אלמנתו של Eazy-E שהתנגדה לכך שדה גיים ישתמש בשם הלהקה אליה השתייך בעלה המנוח, NWA, הצליחה למנוע זאת בצעד משפטי.
בסופו של דבר גיים קרא לאלבום הבכורה שלו: 'The Documentary'.
האלבום הצליח מאוד והגיע למקום הראשון של מצעד הבילבורד. הסינגלים של גיים הצליחו לחדור למיינסטרים של הפופ ושודרו בתחנות רדיו בכל רחבי העולם (גם בישראל שיריו של דה גיים נכנסו לפלייליסטים של כל התחנות), MTV וערוצי מוזיקה אחרים. בנוסף, היה זה האלבום הנמכר ביותר בארצות הברית בשנת 2005.
בשנת 2006 שיחק לצד טייריס גיבסון בסרט האקשן "מהמותן למטה".
סכסוכים.
לדה גיים יש סכסוכים עם ראפרים רבים וביניהם: ג'ה רול, ממפיק בליק, ג'ו באדן, שוג נייט, יקמיית', ג'י יוניט, בלק צ'אילד, ליטל איזי אי, פאט ג'ו, ג'יי זי ועוד.
הסכסוך בין השניים מתחיל בגלל הסכסוך של ג'ו באדן עם ג'י יוניט. גיים, שהיה חלק מג'י יוניט היה בעיניו של באדן אויב גם הוא לכן האחרון הוציא שיר בו הוא צוחק על גיים על כך שהשתתף בתוכנית הכרויות בטלוויזיה. השניים פרסמו דיסים, שירים בהם לעגו אחד לשני. הסכסוך הגיע לסיומו כביכול לאחר ששני הראפרים הודיעו על הבמה במסיבה בניו יורק שאף על פי שהם לא מחבבים אחד את השני הם יפסיקו להוציא שירים בהם הם יורדים אחד על השני.
הסכסוך עם ליטל איזי אי, בנו של Eazy-E טען שדה גיים מנסה להצליח על חשבון הקריירה של אביו. לאחר המאבק המשפטי בין אלמנתו של איזי-אי, הוציא הבן דיס לדה גיים: "Because They Know Me". גיים החזיר לו בשיר' 120 Bars' בו הוא לועג גם ללויד בנקס וג'י יוניט. גיים אמר שאיזי אי מנסה לקדם את הקריירה הדשדשת שלו על חשבונו ולא יתן לזה יד. בנוסף בגלל הכבוד שהוא רוחש לאביו, הוא לא ישתף פעולה ויכתוב לו דיסים יותר.
הסכסוך מתחיל מכך שבאחד הראיונות, הראפר יקמיית' שהוא בעצמו מסוכסך עם דה גיים, טען ששוג נייט סטר לדה גיים. גיים, הגיב על כך ש"אם שוג נייט היה סותר לי הוא היה 6 מטרים מתחת לאדמה". לאחר מכן, אחד מאנשיו של שוג נייט ניסה לגנוב שרשרת מדה גיים במסיבה. דה גיים כתב באתר האינטרנט של חברת התקליטים שלו, 'בלק וול רקורדס' שהוא לא אוהב את שוג נייט בגלל "החיים שהוא הרס וסיכן".
בשנת 2005, שוג נייט נורה ונפצע בהופעה של קניה ווסט במיאמי על ידי אלמוני. עד היום לא ידוע מי היה היורה, אך רבים חושדים שדה גיים שלח אנשים שיתנקשו בו.
הסכסוך בין שני הראפרים התחיל עוד כדה גיים היה חבר בג'י יוניט. יקמיית' כבר היה מסוכסך עם ג'י יוניט וכאשר דה גיים הצטרף לג'י החלו הראפרים להקניט זה את זה. לאחר שדה גיים הסתכסך עם ג'י יוניט ניסו שני הראפרים להתחבר ואפילו ניסו להלקיט שיר משותף, שנקרא Peace, כאשר כל אחד יקליט את החלק שלו באולפן לחוד וישלחו לחברת תקליטים. לתדהמתו, גילה יקמיית' שגיים הקניט אותו בקטע שלו אפילו בשיר הפיוס שלהם. על כן הסכסוך בין השניים ממשיך.
הסכסוך המפורסם ביותר של דה גיים, ואחד המפורסמים בעולם ההיפ הופ הוא הסכסוך עם חברי הרכב ג'י יוניט.
הסכסוך בין דה גיים ל-50 סנט התחיל עוד לפני צאתו של אלבום הבכורה של גיים. הכל התחיל לאחר שגיים השתתף בשיר וקליפ של ג'ים ג'ונס אף על פי ש-50 סנט ביקש ממנו לא לעשות זאת. הסיבה לבקשה הייתה, כי הסינגל המשותף שלהם "This is How We Do" היה אמור לצאת זמן קצר לאחר מכן. שני הראפרים שמו את הסכסוך בצד בסופו של דבר והמשיכו לעבוד ביחד. שחרורו של האלבום השני של 50 סנט, "The Massacare" נדחה על מנת שלא ישפיע על המכירות של אלבום הבכורה של דה גיים וגרם ל-50 סנט להתעצבן על אפתרמת' אנטרטיינמנט ואינטרסקופ רקורדס.
המתיחות גברה לאחר שדה גיים התבטא נגד ג'י יוניט ולאחר מכן הוציא לאור מיקסטייפ בו הוא לועג לחברי ג'י יוניט. 50 סנט וחברי ג'י יוניט לא שתקו והוציאו שירים ומיקסטייפים בהם הם לועגים לגיים.