ג'ון גריי (באנגלית: John Nicholas Gray; נולד ב-17 באפריל 1948) הוא פילוסוף אנגלי העוסק בפילוסופיה פוליטית, בפילוסופיה אנליטית ובהיסטוריה של הרעיונות. הוא פרש בשנת 2008 ממשרתו כפרופסור לפילוסופיה בית הספר למחשבה אירופית, בבית הספר לכלכלה ומדע המדינה של לונדון. גריי כותב בקביעות ב"גרדיאן", במוסף הספרות של "הטיימס" ובשבועון "ניו סטייטסמן", שם הוא משמש כסוקר הספרים הראשי. גריי הוא אתאיסט.
גריי כתב כמה ספרים משפיעים, ביניהם "שחר כוזב: האשליות של הקפיטליזם העולמי" - " False Dawn: The Delusions of Global Capitalism" (1998), הטוען כי הגלובליזציה של השוק החופשי הוא פרויקט של עידן הנאורות שהפך לא יציב, ונמצא כעת בתהליך של התפוררות. "כלבי קש: מחשבות על בני אדם ובעלי חיים אחרים" -"Straw Dogs: Thoughts on Humans and Other Animals" (2002), שתוקף את ההומניזם הפילוסופי, תפיסת עולם שגריי טוען שמקורה בדתות; ו"" (2007), ביקורת על החשיבה האוטופית בעולם המודרני.
גריי רואה ברצון, ומכאן מוסר, אשליה, ומציג את האנושות כמין רעב העוסק במחיקת צורות חיים אחרות. גריי כתב כי "בני אדם ... אינם יכולים להרוס את כדור הארץ, אך הם יכולים להרוס בקלות את הסביבה המקיימת אותם".
ביוגרפיה.
גריי נולד בסאות' שילדס סאות' שבמחוז דורהאם, למשפחה ממעמד הפועלים, אביו היה עובד נמל ואחר כך נגר. הוא למד בבית ספר טכני לבנים משנת 1959 ועד 1967, ואז למד באקסטר קולג', אוניברסיטת אוקספורד, פילוסופיה, מדע המדינה וכלכלה, והשלים את תואר ראשון ודוקטורט בפילוסופיה.
בעבר מילא תפקידים כמרצה לתיאוריה פוליטית באוניברסיטת אסקס, עמית ומורה לפוליטיקה בג'יזס קולג', אוקספורד, כמרצה ואז פרופסור לפוליטיקה באוניברסיטת אוקספורד. הוא שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד (1985–86) ועמית סטראנהאן במרכז לפילוסופיה חברתית ומדיניות, באוניברסיטת בולינג גרין סטייט (1990–1994), וכן פרופסור אורח במכון מרפי באוניברסיטת טוליין (1991). ואוניברסיטת ייל (1994). הוא היה פרופסור למחשבה אירופית בבית הספר לכלכלה ומדעי המדינה בלונדון עד לפרישתו בתחילת 2008.
מחשבה פוליטית ופילוסופית.
בקרב הפילוסופים, הוא ידוע בדחייה יסודית של תפיסת הפילוסופיה של המוסר הליברלית-קנטיאנית של הפילוסוף ג'ון רולס, ובחקירת היחסים הלא פשוטים בין פלורליזם ערכי לליברליזם בעבודתו של ישעיהו ברלין.
המחשבה הפוליטית של גריי נודעת בזכות ניידותה ברחבי הקשת הפוליטית לאורך השנים. כסטודנט, גריי היה פעיל שמאל והמשיך להצביע למפלגת הלייבור עד אמצע שנות השבעים. בשנת 1976 הוא עבר לתמוך בעמדת הימין הליברלי החדש, לטענתו על בסיס העובדה שהעולם משתנה באופן בלתי הפיך באמצעות המצאות טכנולוגיות, התפתחות שווקים פיננסיים וגושי כוח כלכליים חדשים, וכי השמאל לא הצליח להבין את גודל ואופי השינוי הזה. בשנות התשעים הפך גריי לפעיל איכות הסביבה ותומך מפלגת הניו לייבור בראשות טוני בלייר. גריי רואה בספקטרום הפוליטי המקובל (שמאל/ימין) של שמרנות מול סוציאל-דמוקרטיה כבר לא רלוונטי.
ביקורת הליברליזם.
גריי זיהה את הקווים המשותפים במחשבה הליברלית שהם אינדיבידואליזם, שוויון, מליוריזם ואוניברסליזם. היסוד האינדיבידואליסטי מפגיש את הראשוניות האתית של האדם כנגד לחצי הקולקטיביזם החברתי, היסוד השוויוני מקנה את אותו ערך מוסרי ומעמד לכל הפרטים, היסוד המליאוריסטי טוען כי דורות עוקבים יכולים לשפר את הסדרים הסוציופוליטיים שלהם, והאלמנט האוניברסליסטי מאשר את האחדות המוסרית של המין האנושי ושולל את ההבדלים התרבותיים המקומיים.
בשנת ה-2000, החל למתוח ביקורת על הנאו-ליברליזם, על השוק החופשי העולמי ועל כמה מהזרמים המרכזיים בחשיבה המערבית, כמו הומניזם, תוך שהוא נע לעבר היבטים של מחשבה ירוקה, תוך התבססות על השערת גאיה של ג'יימס לאבלוק.
המחשבה המרכזית בתורת ההומניזם, לדעת גריי, היא האמונה האוטופית מטבעה במליאוריזם; כלומר שבני אדם אינם מוגבלים על ידי טבעם הביולוגי וכי ההתקדמות באתיקה ובפוליטיקה מצטברת וכי הם יכולים לשנות או לשפר את המצב האנושי, באותו אופן שההתקדמות במדע ובטכנולוגיה שינו או שיפרו את רמת החיים. גריי טוען, בניגוד לתפיסה זו, ההיסטוריה אינה פרוגרסיבית, אלא מחזורית. הטבע האנושי, לטענתו, מהווה מכשול מובנה להתקדמות אתית או פוליטית מצטברת. ניתן בקלות להפוך שיפורים למראית עין, אם ישנם כאלה. דוגמה אחת שהביא הייתה שימוש בעינויים של ארצות הברית נגד חשודים בטרור. "מה שמעניין", אמר גריי בראיון, "הוא שעינויים לא רק חזרו, אלא חובקו על ידי ליברלים, והוגנו על ידי ליברלים. עכשיו יש הרבה אנשים, גם ליברלים וגם שמרנים, שאומרים, 'ובכן, זה נושא מסובך מאוד.' אבל זה לא היה מסובך עד לאחרונה. הם לא אמרו את זה לפני חמש או עשר שנים". יתר על כן, הוא טוען כי אמונה זו בקידמה, הנחשבת בדרך כלל כחילונית וליברלית, נגזרת למעשה מתפיסה נוצרית שגויה של בני אדם כיצורים אוטונומיים מבחינה מוסרית השונים באופן מוחלט מבעלי חיים אחרים. אמונה זו, והרעיון המתאים לכך שההיסטוריה הגיונית, או מתקדמת לקראת משהו, היא לדעתו של גריי רק דעה קדומה נוצרית.
גריי מזהה את הנאורות כנקודה שבה תורת הגאולה הנוצרית השתלטה על ידי האידיאליזם החילוני והפכה לדת פוליטית שמטרתה האמנציפציה האוניברסלית. קומוניזם, פשיזם ו"קפיטליזם דמוקרטי גלובלי "מאופיינים על ידי גריי כ"פרויקטים" של נאורות שהובילו לסבל מיותר, לדעתו של גריי, כתוצאה מהנאמנות האידאולוגית שלהם לדת זו.
האדם ומקומו בטבע.
בספרו "כלבי קש" טוען גריי שהרעיון שבני אדם הם גורמים הקובעים את גורלם, אינו עומד במבחן התוצאה של הניסיון. אותם הוגים דרוויניסטים המאמינים שבני אדם יכולים לקחת על עצמם את גורלם כדי למנוע משבר סביבתי, הם לטענתו, לא חוקרי טבע, אלא שליחי הומניזם.
בספרו "שתיקת החיות" מסה פואטית על המצב האנושי, ו"החיה האנושית" כתב: “פילוסופים יגידו שבני האדם לעולם לא יוכלו לשתוק כי הנפש עשויה ממילים. עבור הלוגיקנים חסרי הבינה האלה, ‘שקט’ אינו יותר ממילה. להתגבר על השפה באמצעות השפה זה כמובן בלתי אפשרי. כשתפנו פנימה, תמצאו רק מילים ותמונות שהן חלקים מעצמכם. אבל אם תפנו אל מחוץ לעצמכם - לציפורים ולבעלי החיים ולמקומות המחיה המשתנים במהירות שלהם - אולי תשמעו משהו מעבר למילים”.
תפיסת האמונה והדת.
גריי העלה טענה לפיה קיים קשר קטן בלבד, אם בכלל, בין האמונה באלוהים לבין דת.
גריי מדגיש את העובדה שבמקרה של דתות רבות, כגון בהינדואיזם ובבודהיזם, או לחלופין, בפלגים של היהדות ומסורות שונות של הנצרות והאסלאם, לאמונה עצמה יש חשיבות מועטה. לעומת זאת, "הפרקטיקה - במובן של הריטואל, ההתבוננות הפנימית וקיום אורח חיים דתי - הם מה שחשוב באמת". גריי אף מוסיף ואומר כי "רק קנאים דתיים ורציונליסטים אדוקים הנוקטים עמדה מתוך בורות, מתייחסים למיתוסים דתיים כאילו היו אמיתות בעד עצמן, כאשר למעשה, מה שמשנה באמת הוא האופן בו אנו חיים".
גז קלוש
זרימה של גז קלוש (באנגלית: Rarefied Gas), כחלק מהפיזיקה של מכניקת הזורמים, מתאר את הזרימה של גזים המצויים הרבה מתחת ללחץ אטמוספירי. במצב זה המהלך החופשי הממוצע של החלקיקים במערכת גדול מסקלת הגודל האופיינית של המערכת עצמה. כלומר, מכיוון שהמהלך החופשי הממוצע במערכת גדול יותר מהגודל של המערכת, החלקיק הממוצע בקירוב אינו מתנגש עם חלקיקים אחרים במערכת ואינו חש בנוחכותם.
לדוגמה, עבור גז המצוי בלחץ של formula_1 בטמפרטורת החדר המהלך החופשי הממוצע, formula_2, של מולקולות הגז הוא מסדר גודל של formula_3. סקלת מערכת מסוג זה ניתנת לשחזור במעבדה.
בניגוד לגז קלוש, בלחץ גבוהה מאוד מהלחץ האטמוספירי מתקבלת תופעה של זרימה צמיגית.
ההתפלגות של צפיפות ההתסברות של חלקיקים בגז קלוש ניתנים לתיאור באמצעות משוואת בולצמן.
הגדרה.
גז קלוש מתקבל במערכת שמספר קנודסן, formula_4, שלה מקיים:
formula_5.
כאשר מספק קנודסן מתאר את היחס בין המהלך החופשי הממוצע, formula_2, לבין הסקלה האופיינית במערכת, formula_7:
formula_8
הסקלה האופיינית במערכת יכולה להיות, לדוגמה, אורך התיבה בה מצוי הגז.
גז קלוש דרך חריץ.
נניח מערכת בה יש גז קלוש כך שהמולקולות במערכת זורמות דרך חריץ, או פתח צר. כדי לחשב את צפיפות שטף החליקים, במקום לחלץ ערך זה על ידי פתרונות של משוואות הידרודינמיקה, מספיק לחשב את קצב המעבר של החלקיקים דרך משטח החריץ. ניתן לבצע הנחה מקלה זאת מכיוון שהגז קלוש ולכן מבחינה אפקטיבית חלקיק במערכת לא חש ביתר החלקיקים, ולכן בקירוב אין השפעה פנימית של יתר החלקיקים על צפיפות השטף.
כלומר, צפיפות השטף, formula_9, דרך החריץ נתון לפי
formula_10
כאשר formula_11 מתאר את צפיפות החלקיקים ו-formula_12 הוא המהירות הממוצעת של החלקיקים במערכת.
רקע היסטורי.
יש עדויות לעיסוק בתחום זה עוד משנת 1934, אך מחקר מעמיק החל רק לאחר מלחמת העולם השנייה מכיוון שגבר העניין בתעופה בחלל ובגבהים בהם האוויר נהיה קלוש. בשנת 1960 החלו ניסיונות לפתרון באופן נומרי של בעיות זרימה עם גז קלוש.
סל מיחזור
פח מיחזור
ההשפעה התרבותית של מדונה
אסון קריסת הטריבונה בבית הכנסת בגבעת זאב
משפטים ישרים
ניקולוז שראזאדישווילי
ניקולוז שֶׁרָאזָאדִישָׁווִילִי (בגאורגית: ნიკოლოზ შერაზადიშვილი; נולד ב-19 בפברואר 1996) הוא ג'ודוקא ספרדי יליד גאורגיה, המתחרה בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג, פעמיים אלוף העולם מהשנים 2018 ו-2021.
ביוגרפיה וקריירה.