קוסובו מעולם לא נטלה חלק בתחרות כמדינה עצמאית, אולם בין התחרויות בשנים 1961-1991 התחרות שודרה ברפובליקה הסוציאליסטית האוטונומית של קוסובו, הפרובינציה האוטונומית אשר נמצאה בתוך הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה. בין התחרויות באותן שנים, קוסובו הייתה מיוצגת תחת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ואף נטלה חלק בתחרויות הבחירה הלאומית של יוגוסלביה לתחרות. הרפובליקה הסוציאליסטית האוטונומית של קוסובו מעולם לא צלחה את שלב הבחירה הלאומית ומעולם לא נשלחה כנציגתה בתחרות, אולם ב-1982, נשלחה כנציגת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, ויקטוריה, אמנית קוסוברית, כחלק מלהקת "אסקה" אשר נשלחה תחת נציגותה של הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה וב-1986 תחרות הבחירה הלאומית של יוגוסלביה אורגנה על ידי רשות השידור הקוסוברית.
טרם עצמאותה, קוסובו הייתה טריטוריה אוטונומית של סרביה ונוהלה על ידי האו"ם. לאחר תחילת ניהול האו"ם בקוסובו, רשות השידור הקוסוברית קיבלה רישיון עצמאי מאיגוד השידור האירופי לשדר את כל שלושת המופעים.
לאחר עצמאותה מסרביה בפברואר 2008, רשות השידור הקוסוברית ביקשה להצטרף כחברה באיגוד השידור האירופי וליטול חלק בתחרות ב-2009. אולם, נכון ל-, קוסובו אינה יכולה ליטול חלק בתחרות משום שרק חברות באומות המאוחדות יכולות להצטרף לשורות התחרות, כאשר קוסובו היא אינה מדינה החברה באומות המאוחדת כתוצאה מהחלטה חוסמת שהטילה רוסיה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות, אף על פי כי ארצות הברית ועשרים ושלוש מדינות מתוך המדינות החברות באיחוד האירופי, ביניהן בריטניה, איטליה, צרפת וגרמניה, הכירו בעצמאותה של קוסובו. אולם, על פי תקנון התחרות, רשות השידור הקוסוברית יכולה להפוך לחברה רשמית באיגוד השידור האירופי, אם וכאשר היא תצטרף כחברה באיחוד הבינלאומי לטלקומוניקציה. נכון ל-, לרשות השידור הקוסוברית יש מעמד של משקיפה באיגוד השידור האירופי והיא אף נטלה חלק באירוויזיון לרוקדים צעירים. כמו כן, האמנית הקוסוברית, רונה נישליו, אשר עברה עם משפחתה בעקבות מלחמת קוסובו לעיר פרישטינה, כיום בירת קוסובו, נשלחה כנציגת אלבניה לתחרות ב-2012 והגיעה בגמר התחרות למקום החמישי עם 146 נקודות, נכון ל-, מיקומה הטוב ביותר של אלבניה בגמר התחרות.
רוב תושביה של קוסובו הם אלבנים מוסלמים, מיעוטם סרבים נוצרים אורתודוקסים ואמנים מקוסובו, בעיקר סרבים, נוטלים חלק בתחרות הבחירה הלאומית של סרביה לתחרות וביניהן נבנה בוסוביץ', אשר נשלחה לתחרות ב-2013 כחלק מלהקת "3 שלי". סרביה איבדה את השליטה בקוסובו בעקבות מלחמת קוסובו, אולם היא מסרבת בתוקף להכיר בעצמאותה של קוסובו. ב-2016, כאשר פורסמה רשימת הדגלים האסורים להנפה בתחרות, הסתבר כי גם דגל קוסובו נמצא ברשימה האסורה.
Mithotyn
אלבר הראשון, מלך הבלגים
ריקי טיקי טאבי
הפארק הלאומי סרה דה קפיברה
הפארק הלאומי סרה דה קפיברה (פורטוגזית: Parque Nacional Serra da Capivara) שוכן במדינת פיאאוי שבצפון-מזרח ברזיל. הפארק הוקם ב-1979 על מנת להגן על השרידים הפרהיסטוריים וציורי הסלע השוכנים בו, והוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1991. הפארק משתרע על פני שטח של כ-1,300 קילומטרים רבועים, ויש בו ריכוז גדול של חוות פרהיסטוריות קטנות.
מאפיינים טבעיים.
אזור סרה דה קפיברה מאופיין בשקע הגאולוגי של נהר סאו פרנסיסקו. בפארק יש רצועת צוקים המתנשאים לגובה של עד 270 מטרים, ואורכה הוא כ-180 קילומטרים. הרצועה חוצצת בין מישור בחלק הדרום-מזרחי של הפארק, לבין מסיבים בחלקו הצפון-מזרחי. באזור ההררי של הפארק נוצרו מערות ועמקים רבים כתוצאה מתהליכי בליה. האזור הוא גם אגן ניקוז עבור מספר נהרות.
לאזור יש חשיבות כמייצג של צמחיית הקאאטינגה המאפיינת את צפון-מזרח ברזיל. הצמחייה בפארק מורכבת בעיקר ממרבדי שיחים נרחבים, וכוללת מספר עצים חסיני יובש וקסרופיטיים. ישנם אזורים בודדים, בעיקר בקניונים העמוקים השומרים על לחותם גם בקיץ, שבהם גדלים שרידים של יערות הגשם שאכלסו את האזור לפני אלפי שנים. הפאונה של אזורי השיחים דלילה מאוד, אך על המינים שניתן למצוא בה נמנים זאב היער והאוצלוט. המאובנים שהתגלו באזור מתוארכים לתקופה שלפני 15,000 שנים.
מאפיינים תרבותיים.
המדענים משערים כי האזור היה מיושב על ידי התושבים הקדומים של יבשת אמריקה. באתר הארכאולוגי פדרה פוראדה, השוכן בתוך הפארק, התגלו שרידים של חומה שבורה, ובאמצעות תיארוך פחמן 14 התברר כי ככל הנראה היא נבנתה בשנים שבין 26,000 ל-22,000 לפני הספירה.
אחד מהמאפיינים החזותיים הבולטים ביותר של הפארק הן המערות החצובות בסלע, שהתגלו במהלך שנות ה-60 ומעוטרות בציורי סלע רבים. הציורים העתיקים ביותר תוארכו לאלף ה-13 לפני הספירה, אך מרבית הציורים מתוארכים לתקופה שבין האלף ה-10 לאלף ה-4 לפני הספירה, ומשויכים לתרבויות העתיקות שהתגוררו בצפון-מזרח ברזיל (נורדסטה) ובאזור אגרסטה.
ההשערה היא כי תרבות אגרסטה התקיימה בדו-קיום לצידה של תרבות נורדסטה עד שנת 5,000 לפנה"ס בקירוב, ואז גורשה על ידה. הציורים שנוצרו על ידי תרבות נורדסטה מאופיינים בתבניות גאומטריות, דמויות אנושיות, צמחים ובעלי חיים, ובשל כך הצליחו להגיע למסקנות שונות הנוגעות לאורח חייהם הרוחני והחברתי של אנשי הנורדסטה. רוב הציורים הם בצבע אדום. ישנן קבוצות ציורים אחדות שטרם ניתן להן הסבר מספק, אך יש בהן ארבעה אלמנטים ברורים והם טקסי ציד, ריקוד, טקסים הקשורים לעצים ותנוחות מיניות. הציורים של תרבות אגרסטה מאופיינים במוטיבים אנושיים, והם השתמרו במצב טוב.
שימור.
הגישה אל הפארק נחשבת לקשה בשל היעדר תשתיות מתאימות. לאורך השנים הוכנו מספר תוכניות לעידוד שימור הטבע בפארק, ובמהלך תוכנית החומש שהחלה לפעול במאי 1989 אף הוצע לתושבים המועטים שבאזור פיצוי כספי תמורת הסכמתם להגר למקום אחר. הנהלת הפארק מתמקדת בשימורו ובתחזוקתו, ואף שיתפה פעולה עם האוכלוסייה המקומית באמצעות הדרכה מקצועית כיצד לא להזיק לפארק. בעיות במצב השימור של ציורי הסלע התעוררו כתוצאה מפעילויות בירוא יערות לא חוקיות, שגרמו לשינויים כימיים בהרכב הצבעים ולהגברת החשיפה לאור השמש. גורם נוסף הוא גדילתם של גלמי דבוראים על הציורים.
גיל אוונס
גיל אוונס (אנגלית: Gil Evans; 13 במאי 1912 - 20 במרץ 1988) היה מעבד מוזיקלי, מלחין, מוביל הרכבים ופסנתרן ג'אז. מילא תפקיד חיוני ביצירת ה-Cool Jazz, הפיוז'ן הג'אז המודאלי והג'אז החופשי יחד עם שותפו וחברו לאורך שנים רבות מיילס דייוויס.
תולדות חייו.
אוונס נולד בטורונטו, קנדה כאיאן ארנסט גילמור גרין. שמו שונה בגיל צעיר לאוונס, שמו של אביו החורג. משפחתו עברה לקליפורניה, שם בילה את מרבית ילדותו ונערותו.
בין השנים 1941–1948 עבד כמעבד מוזיקלי ומלחין עבור תזמורתו של קלוד ת'ורנהיל. ב-1946 עבר להתגורר בניו יורק באופן קבוע. דירתו, במרתף מתחת למכבסה, הפכה למקום בו התכנסו אחרי הופעות נגני בי בופ ממועדוני רחוב 52, שראו בקנדי המבוגר (בן 36 באותה עת, מבוגר ב-8 שנים מצ'ארלי פארקר וב-14 שנה ממיילס דייוויס) מורה רוחני. על החבורה שהתכנסה בדירה נמנו נגני הסקסופון לי קוניץ וג'רי מאליגן, הפסנתרן ג'ון לואיס, נגן הקרן גונתר שולר והטרומבוניסטים ג'יי ג'יי ג'ונסון וקאי ווינדינג. "רצינו ליצור את ההרכב הקטן ביותר האפשרי שעדיין יישמע כמו הביג בנד של קלוד ת'ורנהיל...[ולנגן ב]סגנון פחות אינטנסיבי מזה של הבי-בופ הרגיל," כתב דייוויס באוטוביוגרפיה שלו. בין 1949 ו-1950 הקליטו חברי החבורה במסגרת תשיעייה (נונט) את התקליט "Birth of the Cool", שיצא לבסוף בחברת "קפיטול רקורדס" רק ב-1959 וסימן את יצירת ה-Cool Jazz.
בהמשך הפך דייוויס לחברו הקרוב של אוונס (אוונס קרא לבנו מיילס). השניים הקליטו בחברת Columbia Records, בהפקת המפיק, ג'ורג' אוואקיאן, שלושה תקליטים תחת הכותרת המשותפת "מיילס דייוויס וגיל אוונס": " Miles Ahead" (1957), "Porgy and Bess"(1958) ו-" Sketches of Spain" (1959). בהקלטות אלה ניצח אוונס על תזמורת (הולכת וגדלה עם השנים) כאשר מיילס דייוויס משמש כסולן בחצוצרה ופלוגלהורן וכמלחינם של חלק מהקטעים. התקליטים זכו להצלחה מסחרית ואמנותית רבה, כחיבור מוצלח בין מסורת ביג בנד ותיקה בסגנון הסווינג, השפעות של פוסט בופ. בשנת 1962 הוציא אוונס את התקליט " Quiet Nights", למורת רוחו של דייוויס, שהיה כבר בתקופה אחרת ביצירתו.
אוונס המשיך בקו הקלטות אלה בסגנון דומה עם סולנים שונים, בהם לי קוניץ וקנונבול אדרלי בתקליטים כ-"Big Stuff" (1957), "New Bottle Old Wine and Great Jazz Standards" (1958), "Out of the Cool" (1960) ו-"The Individualism Of Gil Evans" (1964) ועיבד קטעי ביג בנד עבור הגיטריסט קני בורל. ב-1966 נפגש עם הזמרת הברזילאית אסטרוד ז'ילברטו ויצר עמה את התקליט "Look To The Rainbow".
אוונס, למרות גילו המתקדם, היה פתוח לכיוונים אליהם משך את הג'אז חברו הטוב מיילס דייוויס, לאמור חיבור הדוק יותר עם רית'ם אנד בלוז ומוזיקת רוק. בשנת 1970 ניסה לתאם הקלטת אלבום עם ג'ימי הנדריקס ולהקת ביג בנד בצעד נועז, אך מותו של הנדריקס ביטל תוכנית זו, עם זאת ב-1974 הוציא אוונס את התקליט המכיל עיבודים של אוונס ללהיטים של הנדריקס, "The Gil Evans Orchestra Plays the Music of Jimi Hendrix".