ביוני 2020 הכריזה להקת המטאלקור הבריטית ברינג מי דה הורייזן כי תעבוד יחד עם גורדון על הפקת אלבומם הבא. לטענת אוליבר סייקס, סולן הלהקה, החלטתם לגייס דווקא את גורדון נבעה מההתלהבות של חברי הלהקה מהפסקול של "דום הנצחי" בזמן ששיחקו בו בתקופת הסגרים שליוו את מגפת הקורונה בראשיתה. בהמשך, ב-25 ביוני, הוציאה הלהקה לאור את התוצר הסופי משיתוף הפעולה ביניהם - סינגל בשם "Parasite Eve". שיתוף הפעולה ביניהם התרחב, כאשר מאוחר יותר באותה השנה הוציאה הלהקה מיני-אלבום בשם "Post Human: Survival Horror", אותו עזר גורדון להפיק ואשר יצא לאור ב-30 באוקטובר.
חיים אישיים.
גורדון מאובחן עם הפרעה דו-קוטבית (מאניה דפרסיה), וכתוצאה מכך, הוא מתנזר משתיית אלכוהול.
ג'ורג' סמית' (אשורולוג)
ג'ורג' סמית' (באנגלית: George Smith; 26 במרץ 1840 – 19 באוגוסט 1876) היה אשורולוג בריטי חלוצי, הראשון שפיענח סיפור מבול מסופוטמי קדום – סיפור אותנפישתים מתוך האפוס עלילות גילגמש.
ביוגרפיה.
סמית' נולד בשנת 1840 בשכונת צ'לסי בלונדון, בחלקה המערבי שבאותו זמן היה שכונת עוני. כבן למעמד הפועלים באנגליה הוויקטוריאנית, לא הייתה לו אפשרות לרכוש השכלה תיכונית. כבר בגיל 14 החל לעבוד, כשוליה בבית דפוס לונדוני להדפסת שטרות כסף. בעבודה זו למד סמית' לחרוט פרטים זעירים על גלופות של שטרות, ואף הצטיין בכך במיוחד. מקובל לשער שכישורים אלו סייעו לו לימים בפיענוח סימני כתב יתדות זעירים, ובזיהוי שברי לוחות חרס המתאימים זה לזה.
עוד בצעירותו הוקסם מן התרבות וההיסטוריה העתיקים של מסופוטמיה, ובזמנו החופשי קרא כל שהצליח למצוא על הנושא. בעת שעבד בבית הדפוס, היה מבלה את זמן הפסקת הצהרים שלו במוזיאון הבריטי הסמוך, בעיון בפרסומים על לוחות כתב יתדות שהתגלו במוסול על-ידי ארכאולוגים כאוסטן הנרי לייארד, הנרי רולינסון והורמוזד רסאם, בשנים 1840–1855. סמואל בירץ' , אגיפטולוג ומנהל המחלקה לעתיקות במוזיאון הבריטי, הבחין בכשרונותיו של סמית' הצעיר בלימוד אכדית וכתב היתדות, והביא אותם לידיעתו של האשורולוג בעל-השם סר הנרי רולינסון. בהיותו בן 21 החל סמית' לעבוד בערבים במחסני המוזיאון, במיון, ניקוי ושיחזור שברי חרס מלוחות כתב עתיקים.
בשנת 1863 נשא לאשה את מארי קליפטון (1835–1883). נולדו להם שישה ילדים.
בשנת 1866 גילה סמית' את התגלית המשמעותית הראשונה שלו בלוחות הכתב במוזיאון הבריטי: התאריך בו שילם יהוא מלך ישראל מס לשלמנאסר השלישי מלך אשור. רולינסון הציע לחבר הנאמנים של המוזיאון כי סמית' יצטרף אליו כמחבר הכרך השלישי והרביעי של "כתובות כתב יתדות במערב אסיה". בשנת 1867 איתר סמית' בין חרסי המוזיאון כתובת אשורית המתארת ליקוי חמה מלא בחודש סיוון, והציע לזהותה עם ליקוי החמה האשורי. זיהוי זה הוא מן הראיות המכריעות המוודאות את הכרונולוגיה של המזרח הקרוב העתיק בתקופה האשורית. בהמלצת רולינסון, לייארד ואחרים מונה סמית' בשנת 1870 לעוזר ראשי במחלקה לאשורולוגיה של המוזיאון.
סמית' חקר גם את שברי לוחות הכתב שהגיעו למוזיאון מן החפירות בשנת 1853 של הורמוזד רסאם בספריית אשורבניפל, באתר הארכאולוגי של נינוה. את חלקם הוא מיין, לפי מעט התוכן שהצליח לפענח בהם, לקטגוריה שאותה כינה "לוחות מיתולוגיים". בשנת 1872 הוא הצליח להתאים כמה משברים אלו זה לזה, אבל הפיענוח שלהם התעכב משום שהם נזקקו לניקוי, והמומחה לכך, רוברט רדי, נעדר לכמה שבועות. לפי תיאורו של עובד אחר, וואליס באדג', מאוחר יותר יורשו של סמית' בתפקיד:
הסיפור שקרא סמית' בלוח היה סיפור אותנפישתים, המקבילה הקדומה הראשונה שזוהתה בעתיקות מסופוטמיה לסיפור המבול המקראי. יותר מאוחר הוברר שהלוח היה ה-11 במספר מתוך אפוס שלם: עלילות גילגמש. הפיענוח הזניק את שמו של סמית' מאלמוניות לפרסום עולמי. הוא הקריא את הפיענוח שלו בעצמו, בהרצאה שנשא ב-3 בדצמבר לפני החברה לארכאולוגיה מקראית בבריטניה , במעמד ראש הממשלה של בריטניה דאז, ויליאם גלאדסטון, והארכיבישוף מקנטרברי. בינואר שלאחר מכן ארגן עורך הדיילי טלגרף אדווין ארנולד מימון לצירופו של סמית' למשלחת חפירה לאתר של נינוה, בכדי לאתר שברי חרס נוספים מתוך הסיפור.
בנובמבר 1873 הצטרף למשלחת נוספת לנינוה, הפעם במימון המוזיאון הבריטי עצמו, בה התגלו לוחות כתב עם סיפורי בריאה מסופטמיים. הפיענוח שלו לסיפורים אלו התפרסם לראשונה לאחר מותו, בשנת 1880.
במרץ 1876 צורף על-ידי חבר הנאמנים של המוזיאון הבריטי למשלחת שלישית לאתר של נינוה. בעת ששהה בכפר סמוך לחלב בסוריה, חלה בדיזנטריה. הוא מת בחלב ב-19 באוגוסט, בגיל 36. אלמנתו וילדיו קיבלו סכום של 150 לירות שטרלינג מן המלכה ויקטוריה.
אי איצ'י נגישי
הר ליטויה
הר ליטויה או הר ליטוייה (באנגלית: Lituya Mountain) הוא הר ברכס פיירווד'ר בהרי סנט אליאס, בשטח הפארק הלאומי גליישר ביי, במדינת אלסקה, שבארצות הברית.
גובהו של ההר 3,623 מטרים מעל פני הים; הר ליטויה הוא ההר ה-44 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר מתנשא לגובה של 1,105 מטרים מעל סביבתו.
הר ליטוייה ממוקם מדרום להר פיירוד'ר.
מדרונותיו המזרחיים של הר ליטוייה הם מוצאו של ענף (יובל) של קרחון ג'ונס הופקינס, הנשפך אל מפרץ גליישר שנפתח אל האוקיינוס השקט.
במדרונו המערבי של ההר מצוי קרקס קרחוני גדול, הגובל גם בהר פיירווד'ר, בהר קווינסי אדמס ובהר סולסברי. קרקס קרחוני זה עומד בראשו של קרחון פיירווד'ר, הזורם אף הוא ונשפך אל האוקיינוס השקט בסמוך לכף פיירווד'ר.
צידו הדרומי של ההר מהווה את מוצאו של קרחון ליטויה, הנשפך אל מפרץ ליטויה שנפתח אל האוקיינוס השקט.
היסטוריה.
פעילות ססמית.
רעידת אדמה ומגה-צונאמי בשנת 1958.
ב־9 ביולי 1958, אירעה רעידת אדמה לאורך שבר פיירווד'ר (חלק מהעתק המלכה שארלוט) שגרמה להתרופפות ולנפילה של כ-40 מיליון מטרים מעוקבים של סלעים לתוך מפרץ ליטויה. ההשפעה של נפח סלע עצום זה שנפל מגובה של 700 מטרים לתוך המפרץ, יצר את גל הצונאמי הגדול ביותר שתועד אי פעם (ה"מגה צונאמי" הראשון שתועד) - על פי ההערכות גובהו היה 524 מטרים מעל פני הים. הגל הרס אדמות ועצים עד לגובה של 524 מטרים מעל פני הים סביב המפרץ.
מפולת 2012.
ב־11 ביוני 2012, בשעה 14:30, אירעה מפולת אדירה נוספת בבסיס ההר, אשר כיסתה שטח שאורכו 8.9 קילומטרים ורוחבו 0.8 קילומטרים - אשר כלל שטח מעל קרחון ג'ונס הופקינס. מפולת סלעים זו נחשבת למפולת הגדולה ביותר המתועדת בצפון אמריקה. המפולת גרמה לרעידת אדמה בעוצמה של 3.4 בסולם ריכטר.
מפולת 2015.
ב־17 באוקטובר 2015 אירעה מפולת אדירה נוספת, שיצרה גל צונמי שגובהו 193 מטרים - מהגבוהים שנמדדו אי פעם.
התמוטטות זו נגרמה על ידי נסיגת קרחון עקב התחממות כדור הארץ. קרחון זה החזיק את מדרונות ההר, ונסיגתו גרמה למפולת.
מקור השם.
השם "ליטויה" מופיעה לראשונה בפרסום משנת 1852 בה נקרא ההר ברוסית "הר לטויה" - במפה מעשה ידי ההידרוגרף מיכאיל טבנקוף (Михаил Дмитриевич Тебеньков) מהצי הרוסי הקיסרי.
הטיפוס על ההר.
הטיפוס הראשון המתועד לפסגת ההר בוצע בשנת 1962 על ידי אס. אריג'י (S. Arighi), ד. בון (D. Bohn), ד. צ'אפליר (D. Chappelear), אייץ'. פלשמן (H. Flachsmann), א. מקי (A. Maki), מ. מאשקין ( M. Mushkin) ו-ל. נילסן (L. Nielsen).
תיירות.
לא מטפסים על הר ליטויה לעיתים קרובות, בין היתר בשל קרבתו להר פיירווד'ר הגבוה והמוכר יותר, ובחלקו בשל גישה קשה ומזג אוויר גרוע ברכס פיירווד'ר.
לקריאה נוספת.
• STEVEN N. WARD, SIMON DAY, THE 1958 LITUYA BAY LANDSLIDE AND TSUNAMI — A TSUNAMI BALL APPROACH, Journal of Earthquake and Tsunami, Vol. 4, No. 4 (2010) 285–319 DOI: 10.1142/S1793431110000893
• Francis E. Caldwell, Land of the Ocean Mists: The Wild Ocean Coast West of Glacier Bay, P 50
• Higman, B., Shugar, D.H., Stark, C.P. et al., The 2015 landslide and tsunami in Taan Fiord, Alaska, Sci Rep 8, 12993 (2018). https://doi.org/10.1038/s41598-018-30475-w
• Kurt Repanshek, Massive Landslide Coats Glacier Bay National Park's Johns Hopkins Glacier Like Chocolate Frosting, July 11th, 2012
Sleeping with the Past
Sleeping with the Past (בתרגום חופשי: לישון עם העבר) הוא אלבום האולפן ה־22 של המוזיקאי הבריטי אלטון ג'ון, שיצא לאור ב־29 באוגוסט 1989. האלבום כולל את השירים "Sacrifice" ו־"Healing Hands", שיצאו כסינגל צד א' כפול והיו לסינגל הסולו הראשון של ג'ון שהגיע למקום הראשון במולדתו בריטניה. הצלחת הסינגל סייעה גם לאלבום להגיע למקום הראשון במדינה זו, לראשונה מאז (1974). "Sleeping with the Past" היה גם לאלבום הפלטינה הראשון של ג'ון בבריטניה מאז (1985). בארצות הברית, הוא הוסמך כאלבום זהב באוקטובר 1989 וכאלבום פלטינה באפריל 1990, על ידי RIAA. הוא נמכר היטב גם במדינות נוספות והפך לנמכר ביותר מבין אלבומי שנות ה־80 של ג'ון.
הקלידן גאי בבילון ערך את הופעת הבכורה שלו באלבום וניגן עם ג'ון במשך 20 השנים הבאות, בעוד שהגיטריסט והקלידן פרד מנדל עזב את הלהקה מעט אחר האלבום.
ג'ון נכנס לתהליך גמילה ב־1990.
בכתיבת השירים נעשו מחוות לאומני הרית'ם אנד בלוז מרווין גיי, אוטיס רדינג וסם קוק, שג'ון וטופין העריצו והתכוונו לשאוב השראה מסגנונם בהכנת האלבום.
רקע.