נפטר בליל שבת, 26 במרץ 1927, כ"ב באדר ב' ה'תרפ"ז.
קורנליוס קריגהוף
קורנליוס קריגהוף (באנגלית: Cornelius Krieghoff; 19 ביוני 1815 - 5 במרץ 1872) היה צייר הולנדי-קנדי מהמאה ה -19. קריגהוף מפורסם ביותר בזכות ציוריו של נופים קנדיים וחיי קנדה בחיק הטבע, שהיו מבוקשים בתקופתו. הוא מפורסם במיוחד בזכות סצינות החורף שלו, שאת חלקן צייר במספר גרסאות.
חיים וקריירה.
קריגהוף נולד באמסטרדם, הולנד. כשקורנליוס היה ילד, אביו עבר לגרמניה ועבד אצל וילהם סאטלר להקמת מפעל טפטים. משפחתו התגוררה בשלוס מיינברג, טירה מהמאה ה -12 בבעלות סאטלר, הממוקמת על נהר מיין. בתחילה לימד אותו אביו, בסביבות 1830 הוא נכנס לאקדמיה לאמנויות יפות בגרמניה.
הוא עבר לניו יורק בשנת 1836, והתגייס לגדוד הראשון של ארטילריה בצבא ארצות הברית בשנת 1837. בעודו בצבא, הוא עשה רישומים של קרבות. הוא שוחרר מהצבא בשנת 1840.
קריגהוף נסע לפריז בשנת 1844, שם העתיק יצירות מופת בלובר בהנחיית מישל מרטין דרולינג (1789–1851).
יחד עם אשתו אמיליה גוטייה, הוא עבר למונטריאול בסביבות 1846. הוא השתתף בסלון האמנים של מונטריאול. שם התיידד עם המוהוקים שחיו בשמורת האינדיאנים ועשה רישומים רבים מהם הפיק מאוחר יותר ציורי שמן.
בשנת 1847 הוא הוזמן להשתתף בתערוכה הראשונה של אגודת האמנים בטורונטו. הוא ומשפחתו עברו לעיר קוויבק בשנת 1853. הוא חזר לאירופה בשנת 1854, ביקר באיטליה ובגרמניה.
בשנת 1855 שב לקנדה, ושוב עזב לאירופה בין השנים 1863 ל־1868 ואז עבר לשיקגו כדי לפרוש.
הוא נפטר בשיקגו ב -5 במרץ 1872 בגיל 56 ונקבר בבית העלמין גרייסלנד בשיקגו.
עשור לאחר מכן, ב־8 ביוני 1881, השריפה הגדולה בקוויבק השמידה רבים מהשרטוטים שעשה בזמן שירותו בגדוד הראשון של התותחנים בפלורידה.
האוספים הציבוריים המחזיקים עבודות מאת קורנליוס קריגהוף הם הגלריה לאמנות של המילטון (המילטון, קנדה), הגלריה לאמנות של אונטריו (טורונטו, קנדה), הגלריה לאמנות ביברברוק (פרדריקטון, קנדה), מוזיאון ברוקלין (ניו יורק), מוזיאון גלנבוב (קלגרי, קנדה), ועוד.
הכרה.
ב־29 בנובמבר 1972 הוציא דואר קנדה בול 'קורנליוס קריגהוף, צייר, 1815–1872' שתוכנן על ידי ויליאם רוטר על פי ציור "המסגרייה" (1871), מאת קורנליוס קריגהוף בגלריה לאמנות באונטריו, טורונטו, אונטריו.
ב־7 ביולי 2000 הוציא דואר קנדה בול נוסף - "האמן בניאגרה, 1858, קורנליוס קריגהוף" ביצירות המופת של סדרות האמנות הקנדיות. את הבול עיצב פייר-איב פלטייה על פי ציור שמן "האמן בניאגרה" (1858) מאת קורנליוס קריגהוף בגלריה לאמנות באונטריו, טורונטו, אונטריו.
שועל-מעופף ממושקף
שועל-מעופף ממושקף (שם מדעי: "Pteropus conspicillatus") הוא מין של עטלף גדול בסוג שועל-מעופף, שמצוי ביבשת אוקיאניה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1850 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון גולד ויש לו 2 תת-מינים. המין מתאפיין בפרווה כהה עם גלימה צהובה על הכתף והעורף, וידוע במשקפיים הבהירים שעל פניו. השועל המעופף חי ביערות גשם, כיסי סבך חופיים וסוואנה טרופית ופעיל בדמדומים ובלילה. הוא ניזון בעיקר מפירות ולן בשעות היום על צמרות העצים במושבות גדולות. הוא נתון בסכנת הכחדה כתוצאה מאיומים רבים, ביניהם אובדן בית גידול, שינויי אקלים וציד.
תיאור ואנטומיה.
לשועל המעופף גוף כבד וארוך, ראש גדול דמוי שועל וחרטום בינוני מחודד. הלוע רחב וחרוטי, והאוזניים גדולות, רחבות ועגולות עם קצה מחודד. העיניים גדולות ושחורות, האף גדול ורחב עם נחיריים נפוחים. השוקיים והכנפיים חסרי שיער. נוסחת השיניים אופיינית לסוג: 34 שיניים.
אורך ראשו וגופו של השועל המעופף הממושקף 22–25 ס״מ, אורך הזרוע 16–18 ס״מ, ומשקלו 400 גרם עד ק״ג אחד. משקל הזכרים כמעט כפול ממשקל הנקבות, והשיער שלהם נוקשה ושומני יותר. מוטת הכנפיים שלו מגיעה למטר אחד. בדומה למינים אחרים בסוג, השועל המעופף הממושקף נטול זנב ובעל כנף-זנב צרה.
הפרווה של השועל המעופף הממושקף קצרה, וצפופה, כשהיא נוטה להיות שטוחה על הגב ומדובללת וצמרירית בכתף ובעורף. צבעה הכללי שחור מבריק אחיד, חום שוקולד כהה או חום ביסטר, כאשר סביב העורף, הכתפיים והצוואר יש גלימה בולטת בצבע צהבהב, קש או זהב. הראש שחור או חום כהה, וסביב העיניים יש טבעות שחורות צרות שמוקפות במשקפיים צהובים גדולים שהעניקו למין את שמו. המשקפיים עשויים להיות צבועים באפרפר או בבז׳, עם נקודות שחורות מעל העיניים. על החרטום יש פס שחור והצדדים שלו צהבהבים בדרך כלל.
הכנפיים בצבע שחור מבריק או שחור-כחלחל עם פסים כהים שנראים בעיקר כשהוא מתעופף בשעות היום. האוזניים, האמות, השוקיים, האף והטפרים שחורים גם הם.
תפוצה.
השועל המעופף הממושקף אנדמי לאוקיאניה ומצוי בדרך כלל בקרבת החוף; טווח התפוצה שלו כולל את צפון אוסטרליה (חצי האי כף-יורק בקווינסלנד), כל קו החוף המזרחי, הצפוני והמערבי של גינאה החדשה, בקבוצות האיים הפפואנים: איי וודלרק, איי טרוברנד, איי ד'אנטריסקו וארכיפלג לואיסיאד ובאיים האינדונזים: יאפן, ביאק, בטנטה, ואיגאו, סאלאווטי, הלמהרה, מורוטאי, בקאן, מיסול, טידורה, טרנאטה ואובי (האחרונים הם חלק מאיי מאלוקו).
בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי, יער מנגרובים, יער ביצות, סוואנה טרופית ובתה בשפלה ובחופים לצד יער עננים ברום 1,000-750 מעל פני הים. הוא מופיע גם ביערות משניים עם הפרעה אנושית או באזורים מעובדים ועירוניים. באוסטרליה, הצמחייה הדומיננטית בבית הגידול היא אקליפטוס, הדס דבשי ומיני גפניים.
אקולוגיה.
התנהגות, פעילות ותזונה.
השועל המעופף הממושקף פעיל בשעות הדמדומים והלילה ומבלה את שעות היום בשינה על עצים. הוא חי בקבוצות גדולות או במושבות של אלפי פרטים שנתונות לתנודות חדות. המושבות בדרך כלל הומוגניות, אך מדי פעם ניתן למצוא מושבות משותפות לו ולמינים: שועל-מעופף קטן ושועל-מעופף אדום קטן. עם דמדומי ערב, השועלים המעופפים עוזבים את מקום הלינה בהמוניהם ותרים אחרי מזון. עד רדת החשיכה, הם מתאספים סביב עצי פרי ותופסים בעלות על מספר ענפים, כאשר העטלפים שהתמקמו מוקדם יותר יבלמו במהירות ״פלישות״ של עטלפים שהגיעו מאוחר; התנהגות זאת מובילה לפיזור נרחב של זרעי פירות ביערות, שכן העטלפים הפולשים מצליחים לאכול לכל היותר פרי או שניים, לפני שנאלצים להסתלק ולחפש אתר האכלה חדש. העטלפים חוזרים למקום הלינה הקבוע שלהם עם הזריחה.
בדומה למינים אחרים בסוג, כ-90% מהתזונה של השועל המעופף הממושקף מורכבת בעיקר מפירות בהירים, אותם הוא מאתר באמצעות חוש הראיה והריח. מלבד פירות בר דוגמת תאנים ומינים ממשפחת ההדסיים (סיזיגיום למשל), להקות של השועל המעופף פושטות לעיתים קרובות על מטעים של פירות הדר, מנגו, ליצ'י ותפוח וגורמות מדי שנה לנזקים כבדים לחקלאות. יתר מזונו של השועל המעופף מורכב מפרחים, צוף ואבקנים. הוא שותה מים לעיתים קרובות תוך כדי טיסה נמוכה על מקורות מים.
בצפון אוסטרליה, השועלים המעופפים באזורים ההרריים מבצעים מדי שנה נדידה עונתית בין יערות הגשם של רמת אתרטון לאזורי החוף החמים והנמוכים יותר. הנדידה נגרמת בעקבות עונת הגשמים הכבדה בין מאי לאוגוסט שבמהלכה הפירות פחות נפוצים, בניגוד לאזור החוף שבו זמינות הפירות אינה מושפעת כל כך מחילופי העונות. מושבות העטלפים באזורי החוף נשארות במקומן במשך כל השנה, כך שיש להם עדיפות בגישה למזון על פני עטלפים נודדים שהגיעו מהמושבות ההרריות. הטורפים הטבעיים של השועל המעופף כוללים את העיטם לבן הגחון ופיתון השטיחים, ולעיתים גם תניני ים שלוכדים אותו כשהוא מתעופף צמוד למים. הם ניצודים למזון גם על ידי אבוריג'ינים ותושבים באוסטרליה, וילידים פפואנים ואינדונזים.
ארגון חברתי ומחזור חיים.
הארגון החברתי של השועל המעופף הממושקף אינו קבוע; במשך השנה, הזכרים והנקבות שוכנים במושבות נפרדות. לפני עונת הרבייה, הנקבות מגיעות לאתר קבוע שמשמש לרבייה ולהמלטה והזכרים מגיעים זמן קצר לאחר מכן. עונת הרבייה עצמה משתנה מאזור לאזור ונמשכת מספר חודשים. נקבות שהיו בהיריון והמליטו כבר נמצאות בקשר מונוגמי עם זכר אחד, בעוד שנקבות צעירות או כאלו שאינן בהיריון מתרבות עם מספר זכרים. במהלך עונת הרבייה הזכרים נלחמים זה עם זה על גישה לנקבות.
ההיריון נמשך כ-7 חודשים ולאחריהם הנקבה ממליטה גור יחיד. הגור נגמל לאחר 4 חודשים ומגיע לבגרות בגיל שנה או שנתיים. לאחר הגמילה, הגורים יוצאים בהדרגה בערב עם שאר המושבה, אולם בשל חוסר הסיבולת שלהם הם עוצרים לנוח לאחר טיסה של מספר קילומטרים, וממתינים עד הזריחה לבוגרים וחוזרים איתם יחדיו למקום הלינה הקבוע. טווח הטיסה של המתבגרים הולך וגודל משבוע לשבוע, עד שהם מסוגלים לעמוד בקצב של השאר. הנקבה יכולה להתרבות כבר בגיל שנה, אולם הזכר לא יתרבה לפני גיל 3–4 בשל התחרות עם זכרים אחרים. תוחלת החיים של השועל המעופף בטבע 12–17 שנים, ובשבי הוא עשוי להאריך ימים עד גיל 30. מלבד טורפים וירי על ידי חקלאים, גורמי תמותה נפוצים בטבע הם התחשמלות, הסתבכות בגדירות תיל, ושיתוק קרציות.
מצב.
השועל המעופף הממושקף מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN, במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל ירידה דרסטית במספריו במהלך העשור הראשון והשני של המאה ה-21 כתוצאה ממגוון איומים, כשההערכה היא שבין 2004 ל-2019 האוכלוסייה שלו צנחה בלא פחות מ-70%.