סינא עבאס-DE
עידן מלכיור-DT
אחמד אבו גאבר-DE
אנדרטת החיל הכללי
אנדרטת החיל הכללי היא אנדרטה שנועדה להנציח את חללי החיל הכללי וממוקמת בבסיס מחנה דורי שברמת גן. האנדרטה נחנכה באוקטובר 2013 ומונצחים בה כ-440 חיילים. על פי אתר ההנצחה, עיצוב האנדרטה מיועד "לתת ביטוי לערגה וכמיהה לנופלים". על האנדרטה עצמה מצוטט פסוק מספר שמות – "זהו שמי לעולם, וזה זכרי לדור ודור". בסמוך לאנדרטה ממוקמת גם אנדרטת חיל משאבי האנוש שנחנכה אף היא באותה העת.
Corde della mia chitarra
Corde della mia chitarra (בעברית: המיתרים של הגיטרה שלי) הוא שיר שבוצע על ידי הזמר האיטלקי, נונציו גאלו. השיר ייצג את איטליה באירוויזיון 1957. השיר נכתב על ידי אריק פנססן והולחן על ידי מריו רוציונה. השיר הושר רביעי בסדר ההופעות, לפני אוסטריה ואחרי הממלכה המאוחדת.
רקע.
בדומה לשירי התקופה, השיר בוצע בסגנון שאנסון צרפתי עם עיבוד איטלקי. במרכז מילות השיר עומד גאלו שמספר על רגשותיו לאחר שגילה כי אהובת ליבה איננה אוהבת אותו יותר. הוא מבקש ממיתרי הגיטרה שלו לנגן בעצמם, היות שאין לו רצון להמשיך לנגן. השיר מחזיק בתואר, השיר הארוך ביותר שבוצע על בימת האירוויזיון. אורכו של השיר עמד על 5:09 דקות. בעקבות כך, מארגני התחרות אשררו תקנה הקובעת כי אין לשלוח שיר העולה על 3.5 דקות (לאחר מכן זה שונה ל-3 דקות).
באירוויזיון.
ב-3 במרץ 1957, השיר בוצע על ידי גאלו בתחרות האירוויזיון. השיר זכה במקום השישי עם שבע נקודות (אחת מבלגיה, דנמרק ולוקסמבורג ושתיים מהממלכה המאוחדת והולנד).
יהדות סרי לנקה
היהודים היו נוכחים בסרי לנקה מאז המאה ה-9 לפחות. ב, אבו זייד אל חסן, ערבי מוסלמי פרסי הצהיר כי היו "מספר רב של יהודים" באי שבדיוק נגלה לערבים.
ב, בנימין מטודלה דיווח כי ישנם 3,000 יהודים בסרי לנקה.
חלק מן היהודים הוטמעו באוכלוסייה המקומית במשך מאות שנים. עם הגעתם של הפורטוגזים בראשית המאה ה-16 נאלצו לנטוש את אמונתם וזהותם (מה שהוביל להתבוללות במאות השנים האחרונות) או שנשחטו. בהרחבה של האינקוויזיציה הפורטוגזית.
כיום חיים כ-350 יהודים במדינה.
נראה כי לא יהודים מתרגלים, וגם אנשים ששמרו על הידיעה שהם צאצאי יהודים, שרדו מאותה תקופה מוקדמת, אם כי ייתכן שיש שושלות יהודיות. בעלי שם המשפחה "דה פונסקה" ושם המשפחה "דה אלוויס" בסרי לנקה עשויים להיות הצאצאים המעורבים של אנשים שמות משפחה "[פונסקה, דה אוליברה (שם משפחה)", המקושרים בדרך כלל למוצא יהודי פורטוגזי ספרדי. צאצאי המוצא היהודיים המפורסמים האחרים יהיו "אלקגמות". ניתן היה לאתר את ההיסטוריה שלהם עד לתקופות הקולוניאליות בציילון.
בשל עושרם ועוצמתם העצומה, יהודי טאמיל תאטר נהרגו באופן שיטתי מכיוון שהמדינה ושליטיה ראו בכך אפשרות טובה יותר מאשר להחזיר את הכסף המגיע. עם הזמן התאטרים נטמעו בקאסטים של אחיהם / אחיות ומספרם הלך והתמעט. לפי הערכות, פחות מ-350 תאטרנים יהודים קיימים כיום. יהודים טמילים בולטים רבים שמרו על שושלתם חזקה אך בסתר. נאמר כי הם עדיין מחזירים את עצמם ביהודי טמיל תאטר, אך עקב רדיפה שמרו על כך והם נוטים רק לגלות לאחיהם.
הטקסים והפרקטיקות שלהם שילבו אלמנטים הינדים ויהודיים וניתן לראות זאת בנישואיהם, אך ככל שהקהילה מתדלדלת לאט לאט היסוד ההינדי קיבל בולט על היהודי.
אלן אוואנס
אלן אוואנס (באנגלית: Allan Evans; נולד ב-12 באוקטובר 1956 בדנפרמלין שבסקוטלנד) הוא כדורגלן ומאמן עבר סקוטי, ששיחק בעמדת הבלם.
ביוגרפיה.
אוואנס נולד בדנפרמלין שבסקוטלנד בשנת 1956. אביו שירת בחיל האוויר המלכותי. הוא למד בבית הספר התיכון וודמיל ובגיל 14 חתם בקבוצה דנפרמלין אתלטיק, איתה זכה בגביע הסקוטי עד גיל 16 ובכמה גביעים אחרים.
הוא חתם על תנאים מקצועיים בה ב-21 במאי 1973 ובתחילת דרכו שיחק כחלוץ לפני שעבר להגנה. אוואנס ערך את הופעת הבכורה הרשמית ב-27 באוקטובר אותה שנה במשחק נגד גרינוק מורטון לאחר שהחליף את קן מקי ברבע השעה האחרונה. כשהיה בן 17 ערך אוונס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2–2 נגד ריינג'רס, משחק בו שבר את רגלו הימנית. אוואנס חזר לכשירות ב-16 במרץ 1974 ונכנס כמחליף נגד קלייד. בעונת 1974/75 הפך לשחקן קבוע בדנפרמלין אתלטיק לאחר הפציעות של ג'ים לישמן ודייב מק'ניקול. בסך הכל ערך במדיה 123 הופעות וכבש 15 שערים.
הסקוטי הצטרף לאסטון וילה לאחר והסקאוט שלה שבכלל הלך לראות את משחקו של יו ווייט השוער, בסופו המליץ למועדון להחתים את אוואנס. העברתו התרחשה במאי 1977 ודנפרמלין אתלטיק קיבלה מקדמה של 21,600 ליש"ט עם 10,800 נוספים לאחר שרשם עשר הופעות בקבוצה הראשונה. הוא זכה עימה להצלחה הרבה יותר גדולה ממה שמישהו היה יכול לצפות. הופעת הבכורה הגיעה ב-4 במרץ 1978 וזמן לא רב לאחר מכן כבש במילואים שישייה בניצחון 0–10 על שפילד יונייטד. בשתי הופעות נוספות שיחק כחלוץ לפני שחזר לעמדתו הטבעית ושיתף פעולה בהגנה לצד קן מקנוט. בעונת 1980/81 זכה באליפות מפתיעה והראשונה של המועדון מאז 1910, ועונה אחר כך בגביע אירופה לאלופות. במפעל האירופי ההגנה תחתו ספגה רק שני שערים ב-9 משחקים כל הדרך אל הניצחון 0–1 בגמר על באיירן מינכן. בזכות הצלחת המועדון זומן ושיחק בנבחרת סקוטלנד במונדיאל 1982. אוואנס עזב את אסטון וילה ב-1989 לאחר שערך בה 473 הופעות וכבש 63 שערים. התחנות האחרונות בקריירה שלו היו לסטר סיטי ודרלינגטון.
המכון לארכאולוגיה (הר הצופים)
המכון לארכאולוגיה, הממוקם בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים שבירושלים, מהווה את מרכז המחקר לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית. המכון כפוף לפקולטה למדעי הרוח ובראשו עומד פרופסור יוסף גרפינקל.
חקר הארכאולוגיה החל באוניברסיטה בשנת 1926, מיד לאחר היווסדה. עם זאת, המחלקה לארכאולוגיה הוקמה רק בשנת 1934 ולמעשה מהווה את המחלקה הוותיקה ביותר לארכאולוגיה בארץ. בנוסף על כך, המחלקה הייתה היחידה בארץ מסוגה עד להקמת המחלקה לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב בשנות ה-60. בזמן חלוקתה של ירושלים (1948–1967) המכון פעל במרכז העיר ובגבעת רם, וחזר להר הצופים לאחר מלחמת ששת הימים. באותה השנה ובעקבות שינויים ארגוניים, הפכה המחלקה למכון לארכאולוגיה.
יהדות וייטנאם
הקהילה היהודית בווייטנאם היא קטנה באופן יחסי, המונה כיום כ-300 איש. אף על פי שהיהודים היו נוכחים בווייטנאם והיהדות נהוגה מאז סוף המאה ה-19, מרבית היהודים הם למעשה ישראלים לשעבר, עם מעט יהודים וייטנאמים ילידים.
עד עצמאות המדינה.
המאה ה-19.
היהודים הראשונים שביקרו בווייטנאם הגיעו ככל הנראה בתקופת שושלת נגווין ובעקבות ההתיישבות הצרפתית במדינה במחצית השנייה של המאה ה-19. יש קומץ התייחסויות להתיישבות היהודית בסייגון בדפי ה"ג'ואיש כרוניקל" בשנות ה-60 וה-70 של המאה.
"האנציקלופדיה היהודית" מזכירה סוחר ובעל ספינות צרפתי בשם ז'ול רוף שהיה פעיל בהודו-סין בתקופה זו והפך ל"חלוץ ההשפעה הצרפתית במדינה." לפי האנציקלופדיה של הידע היהודי, "בשנת 1872 [רוף] הפך לאחד החלוצים בהתפתחות הודו-סין הצרפתית." הוא נזכר במקורות אחרים כי גם כיוצר התוכנית למסילת הברזל של סייגון בקוצ'ינצ'ינה, וכן כמייסד ומנכ"ל אחת מחברות הסחר המשמעותיות באזור.
בשנים 1883–1886 לחמו חיילים וקצינים יהודים בצבא הצרפתי באזור.
תחילת המאה ה-20.
על פי האנציקלופדיה היהודית האוניברסלית, יהודי צרפתי הקים בית ספר צרפתי בהאנוי בשנת 1902.
חברת "כל ישראל חברים" הייתה פעילה במידה מסוימת בהייפונג במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20.
על פי "האנציקלופדיה היהודית האוניברסלית", בשנים 1929–1932, הקונסול האמריקאי בסייגון היה דיפלומט בשם הנרי סמואל ווטרמן, שהיה יהודי. בשנת 1930 דיווח ווטרמן לארצות הברית על צמיחת הקומוניזם בווייטנאם, אך הממונים עליו במשרד החוץ הוזילו את הדיווח שלו באומרו כי "הרשויות הצרפתיות ממלאות אותו הרבה אוויר חם על האיום הקומוניסטי." עם זאת התברר כי הדיווחים של ווטרמן המתארים את סן קונג היו מדויקים והתייחסו לדאנג קונג סן וייטנאם (המפלגה הקומוניסטית של וייטנאם), שהופנו ממוסקבה וקנטון, ואכן היה "איום גובר על השלטון הקולוניאלי בדרום-מזרח אסיה. ."
בשנת 1939, האוכלוסייה בשילוב מוערך של הקהילות היהודיות בהייפונג, האנוי, סייגון ובדה נאנג מנו כאלף יהודים. לפי הדיווחים היו גם שמונים יהודים בטונקין בתקופת שלטון וישי, מתוכם ארבעים ותשע היו בלגיון הזר.
בשנת 1940 "חוק מעמד היהודים" האנטישמי של שלטון וישי יושם בווייטנאם על ידי המושל ז'אן דקו. בנובמבר 1940 היהודים הוגבלו למקצועות מסוימים, וביולי 1941 ילדים יהודים לא הורשו להיות יותר מ-2% מתלמידי בתי הספר הציבוריים. באוקטובר 1942 הודחו חמישה עשר עובדי ממשלה מתפקידיהם בשל היותם יהודים החוקים האנטי-יהודיים בוטלו בינואר 1945.
הרפובליקה.
בשנת 1954, עם פירוק הודו-סין הצרפתית, וייטנאם השיגה עצמאות כמדינה מפוצלת, עם צפון קומוניסטי ודרום קפיטליסטי. ראש הממשלה הצרפתי שניהל משא ומתן על נסיגת צרפת ובכך העניק לווייטנאם את עצמאותה היה פייר מנדס פראנס, שהיה במקרה יהודי. לפני הפינוי הצרפתי, על פי הדיווחים האוכלוסייה היהודית בהודו-סין (שכללה את וייטנאם, לאוס וקמבודיה) מנתה כ-1,500 איש, ורוב היהודים עזבו עם הצרפתים, ולא הותירו אחריהם שום מבנה קהילתי יהודי מאורגן. בעדויות משנת 1957 אין זכר לאוכלוסייה יהודית באזור.