מאגר המידע הלאומי מאפשר לחוקרים מכלל האוניברסיטאות והמרכזים הרפואיים בארץ לערוך מחקרים ארוכי טווח על אוכלוסיית נבדקים גדולה ולחבר בין מדדים שונים שרלוונטיים להבנת הסיבות לאוטיזם ולהבנת איכות האבחון והטיפול באוטיזם בישראל. במחקרים אלו מנסים החוקרים לזהות סוגים שונים של אוטיזם ולהבין את הסיבות והמנגנונים הביולוגיים שגורמים להתפתחות אוטיזם. כדי לקדם את האבחון והטיפול באוטיזם, המרכז מעודד מחקרים שמפתחים שיטות חדשות לאבחון וטיפול באוטיזם ומחקרים שבודקים את היעילות של שיטות אבחון וטיפול קיימות מתוך הבנה שילדים שונים זקוקים לפתרונות שונים.
המרכז פועל על פי עקרון שהחיבור בין החוקרים באוניברסיטאות, הקלינאים במרכזים הרפואיים, המשפחות, ובוגרים עם אוטיזם הוא קריטי לקידום המחקר, האבחון, והטיפול באוטיזם בישראל.
2022 בישראל
2022 בישראל היא השנה בה מדינת ישראל מציינת 74 שנים להקמתה.
ואמושורוסי
ואמושורוסי (בהונגרית: Vámosoroszi) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה בסמוך לגבול האוקראיני.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית ואמושורוסי קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-565 תושבים בשנת 1990 עד 531 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-14
יהודי ואמושורוסי.
יהודים חיו בואמושורוסי בתקופות זמן שונות. ליד בית העלמין הציבורי קיימת מצבה של יהודי בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה.
ויטלי רובין
ויטלי רובין (רוסית: Вита́лий Аро́нович Ру́бин; 14 בספטמבר 1923 מוסקבה - 18 באוקטובר 1981) היה חוקר סין סובייטי, עלה לארץ בשנות ה-70 והיה למרצה באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה.
ויטלי רובין נולד במוסקבה, הוא היה בנו של פילוסוף אהרון רובין. בשנת 1940 הוא החל את לימודיו בפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת מוסקבה. ביוני 1941 הוא הצטרף למליציה העממית. בקרב הראשון ליד ילניה הוא נלקח לשבי, אך הצליח להימלט לאחר שלושה ימים וחזר למוסקבה. ב-1942 הוא החל את הכשרתו בבית ספר לתותחנים בטומסק, אך לאחר שנודע כי הוא היה בשבי הוא סולק מבית הספר. הוא נשלח לעבודות כפייה במכרה פחם במחוז מוסקבה, שם שהה עד 1944, אז חלה בשחפת וטופל כנגדה עד 1948.
ב-1948 הוא חידש את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה. ב-1951 לימודיו הושלמו והוא קיבל תואר בלימודי מזרח, אך לא הצליח להתקבל ללימודי תואר שני, לפי עדותו היה זה בגלל אנטישמיות. לאחר שלא הצליח להתקבל ללימודי תואר שני הוא תכנן לעבוד בתור מורה לגאוגרפיה בבית ספר, אך הוא שמע שישנה קבוצה של סטודנטים סינים באוניברסיטה חקלאית בנובוצ'רקסק והוא התקבל בתור מורם לרוסית ועבד שם במשך חצי שנה. לאחר האוניברסיטה החקלאית התחיל לעבוד בספריה של האקדמיה למדעים של ברית המועצות בתור ביבליוגרף של הספרות ותרבות סינית.
ב-1960 הוא השלים את עבודת התיזה שלו בנושא "דזו ג'ואן כמקור להיסטוריה חברתית של סין העתיקה" וקיבל את התואר השני. תחום התמחותו היה פילוסופיה של הסין העתיקה. בשנת 1968, לאחר 15 שנות עבודה הוא סיים את עבודתו בספרייה. שנה לפני כן הוא פרסם מאמר על מקורות החשיבה הפוליטית בסין, כנראה בזכותו הוא התקבל למשרת חוקר במכון לחקר המזרח של האקדמיה למדעים של ברית המועצות והתחיל את עבודתו בימיה האחרונים של שנת 1968, שם עבד עד 1972. היה חבר בקבוצת הלסינקי.
הוא נהרג בתאונת דרכים בשנת 1981 בכביש בין באר שבע לערד.
עלייה לארץ.
כאשר התחילו להתיר ליהודי ברית המועצות לעזוב רובין ואשתו התחילו לחשוב על אפשרות לעלות לארץ. ב-1972 הם הגישו מסמכים וביקשו היתר לעזוב את ברית המועצות ולעלות לישראל, בקשתם נדחתה. לאחר הגשת בקשה לעלייה הוא סולק מעבודתו באקדמיה.
שמו התפרסם לאחר שהוא פרסם מאמר בכתב עת The New York Review of Books בשם "?Is the scholar human" בו הוא תיאר את מהלכי בניסיון לעזוב את ברית המועצות. תוך עשרה חודשים כ-1,200 מדענים מ-18 מדינות חתמו על הצהרה הדורשת להתיר לרובין ואשתו לצאת את גבולותיה של ברית המועצות.
רובין הפך לאחד המנהיגים של תנועת העלייה, הוא נפגש עם עיתונאים מערביים, חברי קונגרס אמריקאים. הוא היה בין היוזמים ומחברים של פניות ומכתבים גלויים של מסורבי עלייה, כמו כן היה בין המארגנים של סמינרים, הפגנות ושביתות רעב. ב-1974 הוא נעצר על ידי משטרה ובעקבות כך לקה בהתקף לב. בית משפט ניסה להאשימו ב"טפילות".
בסופו של דבר, בשנת 1976, הותר להם לעזוב את ברית המועצות. כבר באותה שנה הם עזבו אותה ולאחר שהות קצרה בארצות הברית משפחת רובין עלתה לארץ. לאחר עלייה התמנה לשרת מרצה באוניברסיטה עברית.
משפחה.
אביו, אהרון רובין, היה פילוסוף, לימד את המקצוע באוניברסיטאות במוסקבה. אמו, סופיה, לא עבדה כיוון שהייתה לקוית ראייה ולכן הייתה עקרת בית. היה אחיינם של שחקנית מריה סנלניקוב, כלכלן יצחק רובין וסופר אנדריי סובול, בן דודו היה משורר מרק סובול.
ב-1956 התחתן עם אינס אקסלרוד.
הסכם ג'יי
ההסכם לידידות, סחר ושיט בין הוד מלכותו הבריטי לבין ארצות הברית של אמריקה (באנגלית: Treaty of Amity, Commerce, and Navigation, Between His Britannic Majesty and the United States of America, ידוע בדרך כלל כהסכם ג'יי, באנגלית: Jay Treaty, או Jay's Treaty) היה הסכם שנחתם ב-1794 בין ארצות הברית לבין ממלכת בריטניה הגדולה שמנע מלחמה, פתח סוגיות פתוחות שנותרו מחוזה פריז שנחתם ב-1783, והוביל לסיומה של מלחמת העצמאות של ארצות הברית. ההסכם אפשר עשר שנים של יחסי שלום ומסחר בין ארצות הברית ובין בריטניה בעיצומן של מלחמות המהפכה הצרפתית, שהחלו ב-1792. ההסכם נוסח על ידי אלכסנדר המילטון וזכה לתמיכתו של הנשיא ג'ורג' וושינגטון. חתימת ההסכם גרמה לזעם מצדה של צרפת ולפילוג בקרב האמריקאים. הוא ליבה את המחלוקת בין שתי המפלגות היריבות בכל אחת ממדינות ארצות הברית, המפלגה הפדרליסטית שתמכה בהסכם, והמפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שהתנגדה לו.
ההסכם, שאת המשא ומתן עליו ניהל ג'ון ג'יי, השיג את רוב המטרות של האמריקאים. בין אלו נמנו נסיגתן של יחידות הצבא הבריטי ממוצבים בטריטוריה הצפון-מערבית שהיא סירבה למסור לארצות הברית במסגרת חוזה פריז. בכך נקמו הבריטים באמריקאים שהתכחשו לסעיפים 4 ו-6 לחוזה פריז. בתי המשפט של מדינות ארצות הברית הכשילו את תשלום החובות של בעלי חוב בריטים ואישרו את העיקול של נכסי הלויאליסטים, זאת על אף ההבנה המפורשת שהתביעות בנדון יגיעו מידית לידי סיום. הצדדים הסכימו שהסכסוכים שנגעו לתקופת המלחמה, לחובות ולתוויית גבול ארצות הברית–קנדה יועברו לבוררות, והיה זה המקרה המשמעותי הראשון בהיסטוריה המודרנית של הדיפלומטיה שהועבר לבוררות, וקבע גם תקדים שבו נעשה שימוש על ידי אומות אחרות. לאמריקאים הוענקו בהסכם זכויות סחר מוגבלות במושבות הבריטיות בקריביים בתמורה לכמה מגבלות שהוטלו על ייצוא הכותנה מארצות הברית.
הסכם ג'יי נחתם ב-19 בנובמבר 1794. ביוני 1795 הוא הוגש לסנאט של ארצות הברית לאשרור. ב-24 ביוני אושרר ההסכם על ידי הסנאט ברוב מיוחס של 20 תומכים מול 10 מתנגדים. במקביל אושרר ההסכם על ידי ממשלת בריטניה והוא נכנס לתוקף ב-29 בפברואר 1796, כאשר הוחלפו רשמית מסמכי האשרור.
ההסכם זכה לתגובות שליליות מצד אנשי סיעתו של תומאס ג'פרסון בכל אחת מהמדינות. נעשה ניסיון לחסום את אשרור ההסכם בסנאט, שבסופו של דבר כשל. אנשיו של ג'פרסון חששו שקשרים כלכליים או פוליטיים הדוקים יותר עם בריטניה יחזקו את כוחה של המפלגה הפדרליסטית בהנהגתו של המילטון, יקדמו את האריסטוקרטיה, ויערערו את יסודות הרפובליקניזם. ההסכם הוביל לגיבוש החלוקה המפלגתית ששלטה בפוליטיקה האמריקאית עד 1824, בה העדיפו הפדרליסטים את הבריטים והדמוקרטים-רפובליקנים העדיפו את צרפת. ההסכם נחתם לתקופה של עשר שנים. ניסיונות להסכים על חתימת חוזה המשך ב-1806 כשלו כאשר ג'פרסון דחה את הסכם מונרו-פיקני , והמתחים הסלימו לקראת פרוץ מלחמת 1812.
רקע.
פרוץ המלחמה בין צרפת המהפכנית לבין בריטניה הגדולה (ומדינות נוספת) ב-1793, שם קץ לתקופת שלום ארוכה שאפשרה לארצות הברית הצעירה לפרוח במונחים של סחר ופיננסים. כעת עלה כוחה של ארצות הברית כמדינה נייטרלית חשובה שניהלה תנועת סחר ימי רחבה. מנקודת מבטה של בריטניה, שיפור היחסים עם ארצות הברית הייתה מטרה בעדיפות עליונה למניעת הידוק הקשרים בין ארצות הברית לבין צרפת. נציגיה של בריטניה למשא ומתן התעלמו מגורמים שביקשו להשיג תנאים קשוחים יותר בהסכם שהתגבש. מנקודת מבטה של ארצות הברית, נקודת הלחץ החזקה ביותר במדיניות החוץ הייתה הגעה לנורמליזציה ביחסי הסחר עם בריטניה, שותפת הסחר המרכזית שלה, ופתרון הסוגיות שנותרו פתוחת מחוזה פריז. כפי שהסביר אחד המשקיפים, ממשלת בריטניה הייתה "טובה מאוד לאמריקה. ...הם הסדירו את ענייניהם לקראת תוכנית שבה שולבה הנייטרליות של ארצות הברית, והיה להם מאוד חשוב שהיא תישמר".
מבלי להודיע על כך לרשויות האמריקאיות, הפעילה ממשלת בריטניה את הצי המלכותי הבריטי כדי ללכוד כמעט 300 ספינות סוחר אמריקאיות נייטרליות שנשאו סחורה ממושבות צרפת באיי הודו המערביים. האמריקאים זעמו והרפובליקנים בהנהגתו של ג'פרסון דרשו הכרזת מלחמה, אך לעומתם קרא ג'יימס מונרו להטלת אמברגו על הסחר עם בריטניה. פקידי ממשל בריטים הודיעו לאינדיאנים בקנדה שהגבול בין שתי המדינות לא קיים יותר ומכרו להם כלי נשק. במרץ 1794 הצביע הקונגרס על הטלת אמברגו על בריטניה. ההחלטה אושרה על ידי בית הנבחרים, אך נפלה בסנאט, כאשר סגן הנשיא ג'ון אדמס הכריע בשוויון שנוצר בהצבעה נגד הטלת האמברגו.