בגאומטריה, בנייה היא שרטוט של עצמים גאומטריים, כגון קטעים בעלי תכונות מוגדרות, על פי כללים נתונים.
הבנייה הבסיסית בגאומטריה אוקלידית היא בנייה בסרגל ובמחוגה. קיומן של בעיות בנייה שאינן ניתנות לפתרון בכלים אלה הוביל להצעתם של כלי בנייה נוספים, שיאפשרו לפתור בעיות אלה. מאידך ניתנו הוכחות לכך שבעיות בנייה שניתן לפתור בסרגל ובמחוגה ניתן לפתור גם באמצעים מצומצמים יותר.
בנייה בסרגל ובמחוגה.
הבנייה הבסיסית בגאומטריה אוקלידית היא בנייה בסרגל ובמחוגה, כלומר בנייה המשתמשת בסרגל ובמחוגה בלבד. לעניין זה, הסרגל והמחוגה אינם הכלים הפיזיים המשמשים בשרטוט, אלא הפשטות גאומטריות, המממשות את שלוש ההנחות הראשונות מבין חמש ההנחות של אוקלידס ב"יסודות":
פעולות אפשריות.
סרגל ומחוגה מאפשרות לבצע שתי פעולות יסודיות:
בנוסף לזה אפשר למצוא את:
בניה במחוגה וסרגל היא שרשרת של פעולות כאלו, המגיעה אל התוצאה המבוקשת.
הבעיות הגאומטריות של ימי קדם.
היוונים הקדמונים ניסחו ארבע בעיות, אשר במשך כ-2,000 שנה היו בעיות פתוחות:
כל ארבע הבעיות הוכחו כבלתי פתירות בבנייה בסרגל ובמחוגה, באמצעות יישום אלמנטרי של התורה המתמטית העוסקת בהרחבת שדות.
צמצום ארגז הכלים.
למרות שבבעיות הבנייה הקלאסיות מקובל היה להשתמש בשני הכלים, הסרגל והמחוגה, ידוע שאפשר להסתפק בפחות. בשנת 1797 פרסם הגאומטרן האיטלקי לורנצו מסקרוני ספר, שבו הראה שכל בעיה שאפשר לבנות בסרגל ומחוגה, אפשר לבנות גם באמצעות המחוגה לבדה. כדי להראות זאת, הוכיח מסקרוני שבמחוגה ניתן לחבר ולחסר ארכי קטעים, וגם להכפיל ולחלק אורכים זה בזה. (לא ניתן לבנות ישרים, אך ניתן למצוא שתי נקודות המתוות את הישר, ולמעשה לשרטט נקודות כרצוננו הנמצאות על הישר).
כבר ב- 1759 עסק ד'אלמבר בפתרון בעיות בנייה בסרגל בלבד. בעיות אלה מטבען מוגבלות יותר מאשר הבניות במחוגה ובסרגל, משום שהסרגל אינו מאפשר אלא פתרון של משוואות ליניאריות. עבודתו של ד'אלמבר המריצה מתמטיקאים צרפתיים אחרים לעסוק בנושא, שהעניין בו גבר אחרי פרסום ספרו של מסקרוני. באותה עת הציע ז'אן-ויקטור פונסלה (Jean-Victor Poncelet ; 1867-1788) שהוספת מעגל אחד קבוע במישור (יחד עם המרכז של אותו מעגל), די בה כדי לאפשר לסרגל לפתור כל בעיית בנייה במחוגה וסרגל. השערה זו הוכחה ב-1833 על ידי הגאומטרן יאקוב שטיינר, וזכתה לשם משפט פונסלה-שטיינר.
הרחבת ארגז הכלים.
קיומן של בעיות בנייה שאינן ניתנות לפתרון בסרגל ובמחוגה הוביל להצעתם של כלי בנייה נוספים, שיאפשרו לפתור בעיות אלה.
היפיאס הראה שבעזרת קוואדרטריקס, כלי שאיננו בארגז הכלים של הגאומטריה, ניתן לחלק זווית נתונה לשלושה חלקים, וכן הוכח שכלי זה מאפשר את תרבוע העיגול.
כלי אחר שנעשה בו שימוש בהקשר דומה, הוא ה"רצועה", או הסרגל הכפול: סרגל שיש לו שני צדדים ישרים מקבילים, במרחק ידוע. בדומה לסרגל ולמחוגה, אפשר לתאר כלי זה כך:
בארץ' (עיר)
מועאז אל-כסאסבה
מועאז אל-כסאסבה (בערבית: معاذ صافي يوسف الكساسبة, תעתיק מדויק: מעאד' צאפי יוסף אלכסאסבה; 29 במאי 1988 - ככל הנראה 3 בינואר 2015) היה טייס ירדני שנשרף חי על ידי ארגון הטרור המדינה האסלאמית.
אל-כסאסבה היה סגן בחיל האוויר הירדני. המטוס שהטיס במשימת הפצצה, לוקהיד מרטין F16, התרסק ב-24 בדצמבר 2014, והוא נתפס על ידי דאעש באזור א-רקה שבסוריה. בזמן שמשא ומתן לשחרורו התנהל בין בכירים ירדנים לבין דאעש, לא הייתה הוכחה שהוא עוד בחיים. למעשה הוא נרצח ב-3 בינואר 2015.
ביוגרפיה.
אל-כסאסבה היה אחד משמונה ילדים, מוסלמי סוני. בשנת 2009 סיים את לימודיו במכללת המלך חוסיין, והצטרף לחיל האוויר הירדני. בשנת 2012 הוסמך כטייס מבצעי ושובץ בטייסת מס' 1 בבסיס מוואפק סלטי. בעת נפילתו בשבי היה בדרגת סגן. לאחר מותו הועלה לדרגת סרן.
המטוס שאל-כסאסבה הטיס, לוקהיד מרטין F-16, התרסק לאחר בעיות מכניות ב-24 דצמבר 2014, בהפצצה על בית חרושת ללבנים של דאעש. דאעש טען שהארגון יירט את המטוס. הוא צנח לתוך אגם ליד אזור רקה שבסוריה, ונתפס במהירות על ידי חמושים השייכים לדאעש.
משא ומתן לא מוצלח התקיים לשחרורו. משפחתו הפעילה לחץ על ממשלת ירדן כדי להסדיר את שחרורו. במקור, הוצע להחליף אותו ואת העיתונאי היפני החטוף קנג'י גוטו, בסאג'ידה א-רישאווי, מחבלת מתאבדת עיראקית שהייתה כלואה בירדן מאז שהשתתפה בביצוע הפיגועים במלון בעמאן 2005, ונדונה למוות. ממשלת ירדן דרשה הוכחה כי אל-כסאסבה עדיין בחיים לפני ההחלפה, אולם המדינה האסלאמית סירבה להיענות, ובמקום זאת פרסמה את הווידאו של רציחתו. היו פרשנים שהעריכו כי ההצעה של דאעש לחילופי אסירים הייתה גימיק, שנועד להוציא שם רע או ללעוג למחויבותה של הממשלה הירדנית להתערבות הצבאית נגדה. יומיים לאחר פרסום הסרטון טענו מספר מומחים ובלוגרים ברחבי המרשתת, אחד היסודיים שבהם הוא תומאס ויקטור, מומחה להיסטוריה צבאית, כי הטייס נשרף רק לאחר שנורה למוות בעודו כורע בכלוב, ושהלהבות שבחלקו הראשון של הטקס הוספו לוידאו בעריכה.
אל-כסאסבה נשרף למוות על ידי חוטפיו בינואר 2015. הריגתו הוקלטה בוידאו ופורסמה באינטרנט. הסרטון מראה אותו עם עין ימין כחולה, קודם סביב שולחן, ולאחר מכן צועד לעבר כלוב פלדה, כשהוא לבוש בסרבל כתום. בסרטון מוצגים נזקי התקיפות האוויריות של מטוסי הקואליציה נגד המדינה האסלאמית ותצלומי תקריב של חלליה, גברים, נשים וילדים, בעיקר כאלו שנשרפו למוות. בסיום הסרטון, אל-כסאסבה מועלה באש ונשרף בעודו בחיים, בזמן שחמושים רבים מביטים בו. בנוסף, הסרטון מציג רשימה ארוכה של טייסים ירדנים, חלקם עם תצלום וציון כתובותיהם האזרחיות.
התגובה להוצאתו להורג.
מיד עם פרסום דבר שריפתו למוות של אל-כסאסבה הוציאה ירדן להורג בתלייה את סאג'ידה א-רישאווי ואת זיאד אל-כרבולי, מחבלים שנידונו למוות והיו כלואים בירדן. בהמשך הגביר חיל האוויר הירדני את תקיפותיו על מטרות דאעש בסוריה ובעיראק.. לעומת זאת מרים אל-מנסורי הוצאה מכוח הרב לאומי.
בול ראשון לציון
בול ראשון לציון היה בול דואר, שהופק על ידי עיריית ראשון לציון, לשימוש דואר המכוניות המשוריינות, שהופעל על ידה בתקופת מלחמת העצמאות.
ב-1948 הדרכים לראשון לציון לא היו מנותקות, אך התחבורה סבלה התנכלויות רבות, לכן צומצמה במידה רבה וכך נפגע גם שירות הדואר שיצא רק פעם בשבוע. ב-5 באפריל 1948 התכנסה מועצת ראשון לציון והחליטה להנהיג שירות דואר דחוף משלה באמצעות מכוניות משוריינות, שיסעו מראשון לציון לתל אביב ובחזרה. לתשלום עבור שירות הדואר הוחלט להפיק בול דואר. היוזמה להפקת הבול הייתה של חוג הבולאים בראשון לציון, שהעלו את הרעיון בפני ראש המועצה דאז, אליקום אוסטשינסקי. לאחר קבלת אישורו, הוגשו ארבע הצעות, ביניהן של ראובן בלאו, תושב העיר וממייסדי חוג הבולאים. ההצעה שנבחרה הייתה של הפסלת חווה סמואל. על הבול היה ציור של משוריין ומחיר הבול נקבע ל-40 מיל.
הבולים נמכרו במטבח הפועלים בראשון ובמשרדי חברת "פלס" בתל אביב. עם הסדרת התחבורה והדואר הרגיל נאספו הבולים של ראשון והגלופות והושמדו. הבול המשוריין, כמו גם הבולים שלא נבחרו, מצויים במוזיאון ראשון לציון.
גביע דייוויס 1980
גביע דייוויס 1980 הייתה התחרות ה-69 במניין מאז ייסוד התחרות.
לתחרות נרשמו 52 נבחרות.
הנבחרות חולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה", ו"בית המזרח". הקבוצה המנצחת במשחקים בין ראשי הבתים הייתה מקבלת את הגביע. זו הייתה השנה האחרונה בה נערכו משחקים בשיטה זו.
המשחק על התואר התקיים בין נבחרת איטליה לבין נבחרת צ'כיה בפראג. הוא הסתיים עם התוצאה 1:4 לטובת צ'כיה.
משחקי פלייאוף.
בית אמריקה.
הבית כלל 12 קבוצות. לאחר המשחקים המוקדמים, החלו משחקי רבע הגמר. משתתפות גמר הבית בשנה הקודמת קיבלו זכות לעבור ישירות לרבע הגמר.
בית אירופה.
הבית כלל 50 קבוצות כולל מצרים, אלג'ריה, מרוקו וישראל. לאור מספר גדול של הקבוצות הבית פוצל ל-2 ומנצחות תת-הבתים קיבלו זכות לעלות למשחקים בין מנצחי הבתים. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. משתתפות גמר תת-הבית בשנה הקודמת לא השתתפו במשחקים המוקדמים.
בית המזרח.
בית המזרח כלל 10 קבוצות כולל אוסטרליה וניו זילנד. לאחר המשחקים המוקדמים החלו משחקים על ראשות הבית. משתתפות גמר הבית בשנה הקודמת קיבלו זכות לעבור ישירות לרבע הגמר.
משחקים בין מנצחי הבתים.
משחקי חצי הגמר נערכו במהלך ספטמבר 1980 ומשחק הגמר בדצמבר.
ישראל בגביע דייוויס.
נבחרת ישראל שובצה בבית אירופה א' ושיחקה נגד נבחרת מונקו.
לאחר הניצחון על מונקו הנבחרת שיחקה נגד שווייץ והפסידה.
גד הילב
גד הילב (2 באפריל 1924 - 10 באפריל 2009) היה רב חובל ישראלי. נודע כרב החובל של אוניות המעפילים חיים ארלוזורוב ופאן יורק.
חייו.
שנים ראשונות.
הילב נולד במנהיים שבגרמניה, בן בכור להוריו, קרל קלמן הילב, עורך דין, וגרטרודה (לבית טראוב), מורה לפסנתר. המשפחה עלתה לארץ ישראל ב-1926, חזרה לגרמניה ב-1929, ועלתה שוב ב-1932. הילב למד בבית הספר "זיכרון יוסף" בחיפה, וב-1938, בגיל 14, הפליג לראשונה כנער סיפון באונייה עמל של החברה לשירות ימי עתיד.
במלחמת העולם השנייה.