קיימת השערה שקול ביחד עם סם גנדל מהווים דואט Clown Core שמופיע בעילום שם.
A Question of Balance
A Question of Balance (שאילה של איזון) הוא אלבום האולפן השישי של להקת הרוק המתקדם הבריטית, המודי בלוז. האלבום יצא לראשונה ב-1970. באלבום זה הלהקה עשתה ניסיון לשנות במקצת את סגנונה ולהתאימה להופעות.
במרץ 2006 הוא הוצאה מחדש בפורמט SACD תוך הוספת שש רצועת (רק שיר אחד מתוכן היה חדש). בשנת 2008 הוא יצאה בפורמט CD באותה מתכונת מורחבת.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים בבריטניה ולמקום השלישי בארצות הברית.
בית הכנסת של סנטה מריה לה בלנקה
בית הכנסת של סנטה מריה לה בלנקה (באנגלית: Synagogue of Santa María la Blanca, מילולית בית הכנסת של הקדושה, מריה הלבנה, הידוע במקור כבית הכנסת של אבן שושן, או בית הכנסת הקהילתי של טולדו ) הוא מוזיאון ובית כנסת לשעבר בטולדו, ספרד. הוא הוקם בשנת 1180, על פי כתובת שנמצאה על על קורה בסמוך למקום המבנה. הוא נחשב למבנה בית הכנסת העתיק ביותר באירופה שעומד על כנו. הוא שימש כבית כנסת במשך כ־211 שנים ומשנת 1391 בעקבות פוגרום כנגד היהודים שהיה בטולדו הוא בבעלות הכנסייה הקתולית המשמרת אותו.
בית הכנסת ממוקם ברובע שהיה הרובע היהודי של העיר, בין מנזר סן חואן דה לוס רייס ובית הכנסת של אל טרנסיטו. סגנון הבנייה שלו, ייחודי ביחס למבנים אחרים ששרדו מתקופתו. הוא נבנה בתקופת הממלכה הנוצרית של קסטיליה על ידי אדריכלים אסלאמיים לטובת הקהילה היהודית בעיר. הוא נחשב לסמל של שיתוף פעולה בימי תור הזהב של יהדות ספרד שהתקיים בין שלוש התרבויות (יהדות, נצרות ואסלם) שאכלסו את חצי האי האיברי בימי הביניים.
היסטוריה.
בית הכנסת.
קשה לקבוע במדויק את תאריך הקמת בית הכנסת והמפרט המקורי שלו. קיימות עדויות המצביעות על כך שתאריך הבנייה של בית הכנסת היה בסוף המאה ה-12 או תחילת המאה ה-13 לספירה. ישנה עדות שבית הכנסת הוקם בסביבות שנת 1205. קיימים מסמכים מאותה התקופה בהם מוזכר בית כנסת "חדש", גדול שנבנה בטולדו. קיימת טענה נוספת המתבססת על קורת עץ שנמצאה באזור המתאר מבנה חדש, האומר: "הריסותיו הוקמו בשנת 4940" (1180 לספירה). תאריך זה הגיוני מבחינות מסוימות, שכן סגנון המבנה קרוב יותר לזה של המונומנטים המרוקאים של המאה ה-12, כמו אלה במסגד טינמל (1149) ובמסגד כותובייה (1147). אם כתובת זו אכן מתייחסת לבית הכנסת של סנטה מריה לה בלנקה, אז יש להניח שבית הכנסת הוא למעשה שחזור של בניין קיים או בניין חדש הממוקם על אותה חלקה שבו עמד מבנה שנהרס.
הבעלים.
לא ברור מי עשוי להיות הבעלים של בית הכנסת המקורי, אם כי ישנן עדויות לגבי יוסף בן מאיר בן שושן, או יוסף אבנקוקסן, כבעליו המקורי. יוסף היה בנו של שר אוצר של המלך אלפונסו השמיני מקסטיליה, ולאחר מותו בשנת 1205, נמצא תיעוד שהוא בנה בית כנסת . ישנן מספר תיאוריות המסבירות שיוסף בנה מחדש את בית הכנסת לאחר פוגרום ביהודי טולדו. ייתכן שזו הסיבה לכך שתוכנית הבניין מסוף המאה ה-12 בלתי סדירה. היסטוריונים אחרים, כמו ל. טורס בלבס, מציינים קווי דמיון בין עבודת הגבס במעברים של סנטה מריה לה בלנקה לבין המנזר לאס הולגאס דה בורגוס , שנבנה מאוחר יותר, בסביבות שנת 1275. עם זאת, הגודל והפרופורציות של עיטורי בית הכנסת, אופיים, כמו גם אופן הכנסת האור לחלל, כולם מתאימים למבנים שנבנו בתאריך בנייה הקודם לשנת 1275.
הסבה לכנסייה.
כתוצאה מהפוגרומים של 1391 וההסתה האנטי-יהודית של ויסנט פרר, בית הכנסת הוזנח ולאחר מכן נוכס על ידי הכנסייה הקתולית. הוא נחנך רשמית ככנסייה בתחילת המאה ה-15, אף על פי שהמקורות מגוונים בהתייחס לשנה המדויקת: יש המציינים את 1401, 1405, 1410, או 1411. הכנסייה נמסרה למסדר קלטרווה . שמו הנוכחי של המסדר, סנטה מריה לה בלנקה ('מרי הלבנה הקדושה'). בין השנים 1550–1556 נוספו שלושה אפסיסים קטנים בחלקו האחורי של המבנה כדי לשמש קפלות, הנראות עד היום. המעוצבות בסגנון אדריכלות הרנסאנס ומייחסים אותם לארכיטקט הספרדי לאלונסו דה קווארוביאס .
מאוחר יותר שימש הבניין כקסרקטין צבאי, מחסן ואולם ריקודים. המבנה הוכרז בסופו של דבר כאתר הנצחה לאומי ושוחזר בשנת 1856. הממשלה החזירה את סנטה מריה לה בלנקה לרשות הארכיבישוף עבור הקהילה מקומית בשנת 1929. נכון לשנת 2022 המקום משמש כמוזיאון ואטרקציה תיירותית.
ארכיטקטורה.
הסגנון.
בית הכנסת נבנה בסגנון אמנות מודחאר שהיה נפוץ בחצי האי האיברי בממלכות הנוצריות האיבריות, בעיקר במאות ה-13, ה-14 וה-15. סגנון זה התפתח על ידי אדריכלים מורים למטרות לא איסלאמיות. סגנון בית הכנסת גם יכול להיחשב לאחת הדוגמאות הטובות ביותר של אדריכלות אלמוחאד בגלל האלמנטים של הבנייה שלו. הקירות הפנימיים הלבנים והפשוטים וכן השימוש בעמודי לבנים במקום עמודים שאפיינו את האדריכלות האלמוחדית. ישנם גם ניואנסים בסיווג הארכיטקטוני שלו, כי אף על פי שהוא נבנה כבית כנסת, גג ההיכל שלו נבנה כהיפוסטיל ולא הייתה בו עזרת הנשים דבר שהפך אותו קרוב יותר באופיו למסגד. בתחילת המאה העשרים היה אדריכל שהציע לבנות את עזרת הנשים אך היא לא נבנתה.
העיצוב.
בית הכנסת של סנטה מריה לה בלנקה היה יוצא דופן לחלוטין הן בעיצוב והן בגובה שלו. תוכנית ההיכל מבוססת על מרובע לא סדיר המחולק לחמישה מעברים, כאשר המעבר המרכזי גדול מעט מארבעת הנותרים. אורך החלל נע בין 26 ל-28 מטרים ורוחבו בין 19 ל-23 מטרים. החלק הפנימי של החלל כולל סדרה של ארקדות (קשתות) הנתמכות על רשת של שלושים ושתים קורות תומכות, מתומנות (בנות 8 צלעות). הקורות התומכות האלו האריכו והרחיבו את המעבר המרכזי של בית הכנסת ותמכו גם בארקדה הגדולה של קשתות הפרסה שמעל. הקשתות נשענות על עמודים בעלי כותרות עם פרטים מורכבים בצורת אצטרובלים מגולפים ודימויים אחרים מהצומח. כותרות אלה בסגנון המודחאר היו נגזרות קלאסיות, של הכותרות הקורינתיות המוקדמות שהיו במבנים ביזנטיים.
נקודת המוקד של בית הכנסת היא הקשת הממוקמת במרכז המבנה התומכת בקדקוד התקרה דמוית הצדפה של החלל המרכזי. נקודה זו מתחת לקדקוד הצדפה הייתה מקום ארון הקודש. בבתי כנסת רבים המצויים ברחבי העולם וגם בישראל, מוטיב קונכיית הצדפה מהווה סמן למקום בו יש להציב ארון קודש נייד. עדויות מיצירות קתוליות מתארות את ארון הקודש כמבנה גבוה הניתן להזזה שמתאים לנישה הספציפית הזו.
הבניין מוקף בחצר. חצר זו שימשה מקום להתכנסות המתפללים לפני ואחרי התפילות וכן מקום למוסדות הקהילתיים השונים. כגון, ביתו של רב בית הכנסת, בית מדרש, מקווה ומבנים ששמשו את הקהילה נבנו כולם בחצר זו כדי שלקהילה היהודית יהיה מקום מרכזי לקיים את הצרכים הרוחניים שלה.
החזרה ליהדות.
בשנת 2013 ביקשה הקהילה היהודית של טולדו מהארכיבישוף הקתולי של טולדו, בראוליו רודריגז פלאזה , להעביר להם את הבעלות והאפוטרופסות על הבניין. הארכיבישוף נפגש פעמיים עם אייזק קורוב, נשיא פדרציית הקהילות היהודיות בספרד, שאמר שאין קהילה יהודית בטולדו. הוא הוסיף שהפדרציה מבקשת להחזיר את סנטה מריה לה בלנקה לקהילה היהודית הספרדית לא כמקום פולחן רוחני אלא " כמחווה סמלי". הפנייה אינה פנייה רשמית מכיוון שהקהילה היהודית הספרדית המודרנית אינה צאצא ישיר של הבעלים המקוריים. בניין בית הכנסת, הוא האנדרטה ההיסטורית הנמצאת במקום השלישי בחשיבותה, המתוירת ביותר בטולדו. נכון לשנת 2022 בית הכנסת הוא מוזיאון ואינו משמש לכל טקס דתי. משנת 2013, הארכיבישוף של טולדו שילם כמעט 800,000 אירו (685,000 ליש"ט) לשימור הבניין.
אבא שלי
אבא שלי הוא שיר ילדים עברי אותו כתבה המשוררת הישראלית תלמה אליגון רוז. השיר הולחן על ידי נמרוד טנא ובוצע על ידי יפה ירקוני וזמרים אחרים.
השיר מתחיל במילים: "לאבא שלי יש סולם מגיע כמעט עד שמיים".
ומסתיים בשתי שאלות: "אז למה כששרתי לו שיר שאהב
נרדם הוא פתאום ועצם את עיניו? אבא למה?".
רקע.
אביה של אליגון רוז נפטר כשהייתה בת 17. על מילות השיר חשבה בזמן שהלכה ברחוב. מחשש שהיא תשכח את המילים, העלתה אותן על הכתב כשהגיעה לביתה.
במשך שנים הכחישה שכתבה את השיר על רקע מות אביה, אך לבסוף אישרה זאת. השיר הוא הראשון שכתבה.
לאבא שלי יש סולם
השבוע (חברת החדשות)
השבוע (נקראה גם סיכום השבוע) הייתה מהדורת חדשות בהגשת רינה מצליח המסכמת את השבוע, ששודרה בימי שישי בין 19:30 ל-20:00 בקשת 12.
היסטוריה.
התוכנית התחילה את דרכה לאחר פיצול ערוץ 2. בעקבות המאבק בין "רשת" ו"קשת" על התוכנית "פגוש את העיתונות", הוחלט לשדר את התוכנית לשדר את התוכנית ברשת 13 בימי שבת ולשדר את תוכנית "השבוע" בקשת 12 בימי שישי, זאת מאחר שהתוכנית מוגדרת כתוכנית תעודה ואינה כלולה בתוכניות שמורשות לשידור בשני הערוצים.
בסוף דצמבר 2017 יצאה התוכנית לחופשה, אך לא חזרה לטובת הארכת התוכנית שמשודרת לפניה "אופירה וברקוביץ'".
בדמינטון בישראל
קונקורד (זן ענבים)
קונקורד (באנגלית: Concord) הוא זן תרבותי של מין הגפן "Vitis labrusca" (הידוע גם כ"ענבי שועל") אשר ענביו משמשים כענבי מאכל, ענבי יין וענבי מיץ. לעיתים קרובות ענביו משמשים גם להכנת ג'לי, מיץ ענבים, פשטידות ענבים, משקאות קלים בטעם ענבים וממתקים. הענב משמש לעיתים לייצור יין, ויינות כשרים במיוחד. באופן מסורתי, רוב יינות הקונקורד המיוצרים באופן מסחרי הם מתוקים. אך אם הפרי מספיק בשל, ניתן אף לייצר יינות יבשים. הענב נקרא על שם העיירה קונקורד במסצ'וסטס שבה הוא פותח.