לאחר מות המלכה אליזבת, כשהיה איש חצרו של המלך החדש, ג'יימס הראשון, ירד הונו של הרינגטון. כאשר היה בן דודו סר גריפין מרקהאם מעורב בעלילות ביי (Bye) ומיין (Main) על קנוניות נגד בית המלוכה, ונכנס לחובות בעקבות כך, העמיד עבורו הרינגטון ערבות בסך 4,000 לירות שטרלינג. הרינגטון לא יכול היה לשלם את חובותיו של בן דודו מבלי למכור את אדמותיו, ובנוסף הוא סירב להינמק בכלא, ועל כן באוקטובר 1603, כשנלקח למעצר, ברח ממנו. אולם, ג'יימס הראשון הבין שנאמנותו נתונה לממשל והעניק לו תואר אביר מסדר האמבט, וכמו כן העניק לו את הנכסים שנלקחו בעת גלותו של מרקהאם.
לקראת סוף ימיו, היה סר ג'ון הרינגטון למורה פרטי של הנרי פרדריק, נסיך ויילס. הוא חיבר בעבורו מהדורה מוערת של הספר "De praesulibus Angliae" מאת פרנסיס גודווין. נכדו של הרינגטון, ג'ון צ'טווינד, פרסם לאחר מכן מהדורה מוערת זו ב-1653, תחת השם "סקירה קצרה של מצב הכנסייה" ("A Briefe View of the State of the Church"). בתקופה שבה לימד את הנסיך בשיעורים פרטיים, הוא אף תרגם מאיטלקית לאנגלית את החיבור "Regimen Sanitatis Salerni" ("אסכולת סלרנום"), אוסף של עצות בריאותיות מימי הביניים; התרגום פורסם ב-1607 בלונדון בהוצאת ג'ון הולם וג'ון.
במאי 1612 נפל הרינגטון למשכב, וב-20 בנובמבר 1612 הוא מת, זמן קצר לאחר שמת יורש העצר הנרי פרדריק, נסיך ויילס, ב-6 בנובמבר. הוא נקבר בקלסטון.
יצירתו הספרותית.
מלבד יצירותיו בתקופת אליזבת, ובהן תרגומו ל"אורלנדו המטורף" ו"בחינה מחדש", המשיך הרינגטון בכתיבה יצירתית גם לאחר מותה של אליזבת, אף על פי שלאחר מותה נשבע להפסיק לכתוב שירה. הוא פרסם עוד כרך שירה קצר אחד, ב-1607, אך המשיך לשלוח מכתבים לחבריו ולבנו הבכור של המלך ג'יימס הראשון, יורש העצר הנסיך הנרי, עד ל-1609. הנרי הרינגטון, מצאצאיו של ג'ון, אסף מאוחר יותר מכתבים אלו, ופרסם אותם תחת הכותרת "Nugae Antiquae" ("טריוויה ישנה") ב-1769. כרך זה מהווה מקור חשוב לגבי ההיסטוריה של כיבוש אירלנד בידי בית טיודור.
הרינגטון זכור גם בשל שיר האפיגרמה הפוליטית שכתב:
בתרגום חופשי:
פרננדו בלאונדה טרי
פרננדו בלאונדה טרי (בספרדית: Fernando Belaúnde Terry; 7 באוקטובר 1912 - 4 ביוני 2002) היה נשיא פרו במשך שתי קדנציות לא רצופות (1963–1968 ו-1980–1985). הודח בהפיכה צבאית בשנת 1968 הוא נבחר מחדש בשנת 1980 לאחר 11 שנות שלטון צבאי. הוא היה מוכר ביושר האישי שלו ומחויבותו לתהליך הדמוקרטי.
תחילת חייו.
השני מארבעה ילדים, בלאונדה נולד בלימה למשפחה מהמעמד העליון של בעלת שורשים ספרדיים. אביו, רפאל באלונדה דיאז קנסקו, מורה, כיהן כראש ממשלה; סבו היה שר אוצר, ואחד מסביו היה נשיא הרפובליקה.
במהלך הדיקטטורה של אוגוסטו בי. לאגווייה, הרדיפה בעקבות פעילותו הפוליטית של אביו, רפאל, ודודו ויקטור אנדרס בלאונדה אילצה את המשפחה להגר לצרפת בשנת 1924, בה פרננדו למד בתיכון ואחר כך קיבל את ההכשרה אוניברסיטאית הראשונית שלו בהנדסה.
מ-1930 עד 1935 למד בלאונדה טרי אדריכלות בארצות הברית, שם הוא למד בתחילה באוניברסיטת מיאמי (שבה לימד גם אביו), ובשנת 1935 עבר לאוניברסיטת טקסס באוסטין, בה קיבל את התואר אדריכל. לאחר מכן הוא עבר למקסיקו ועבד במקצוע זה לזמן קצר. חזר לפרו בשנת 1936 ועבד בה כאדריכל לתכנון בתים פרטיים. בשנת 1937, הוא פתח מגזין בשם "El Arquitecto Peruano" ("האדריכל הפרואני"), שעסק בעיצוב פנים, תכנון ערים כללי ובסוגיות בינוי שהיו בוערות במדינה. בלאונדה טרי פעל לדיקום אגודת האדריכלים של פרו והמכון לתכנון ערים במדינה זו.
בלאונדה הפך ליועץ ממשלתי לדיור ציבורי בפרו ובחוץ לארץ. בשנת 1943, החל ללמד אדריכלות ובינוי ערים בבית הספר למהנדסים-"Escuela Nacional de Ingenieros" של לימה, ומאוחר יותר הפך לדיקן הפקולטה להנדסה אזרחית ולאדריכלות. בלאונדה גם תכנן את הבנייה, יחד עם מרצים וסטודנטים אחרים, מהפקולטה לארכיטקטורה של האוניברסיטה הלאומית להנדסה בשנת 1955.
קריירה פוליטית.
הקריירה הפוליטית של בלאונדה החלה בשנת 1944 כאחד ממקימי מפלגת החזית הדמוקרטית הלאומית, שבוחר בחוסה בוסטמנטה כנשיא בשנת 1945, הוא כיהן בקונגרס הפרואני עד ההפיכה הצבאית של הגנרל מנואל אודריה בשנת 1948.
בלאונדה חזר לזירה הפוליטית בשנת 1956, כאשר אודריה קרא לבחירות, הוא תמך ב"חזית הלאומית של נוער דמוקרטי", ארגון שהוקם על ידי סטודנטים בעלי חשיבה רפורמטיבית, שחלקם למד אצלו; תמיכתו העקרונית בעיתון "לה פרנסה", שנסגר על ידי הדיקטטורה בתחילת 1956, הניעה את הנהגת החזית הלאומית לבקש ממנו להוביל את המפלגה.
בבחירות ביוני 1962 נבחר בלאונדה לנשיא. בתחילת אוקטובר 1968 הודח בלאונדה על ידי הצבא. בלאונדה הוגלה לארגנטינה, בה קיבל מקלט מדיני. בלאונדה ניסה לשוב מיד לפרו, אולם הורד מהמטוס על ידי שלטונות ארגנטינה. ביולי 1980 שב בלאונדה והושבע לנשיא פרו. בשנת 1984 הוא נבחר לכהונה שנייה.
"El Manguerazo".
הוא התפרסם, כאשר ב-1 ביוני של אותה שנה ועדת הבחירות הלאומית סירבה לקבל את מועמדותו. הוא הוביל מאחה שכונתה לאחר מכן "El Manguerazo" (בספרדית: צינורות למטה), על שם צינורות המים שבהם השתמשה המשטרה כדי לפזר את המפגינים. בלואנדה הרגיע את המפגינים ואת כוחות המשטרה, ובצעד סמלי, כשהוא מחזיק בדגל פרו הוא חצה את המרווח שבין כוחות המשטרה לבין המפגינים בשביל להעביר את האולטימטום למפקד המשטרה שמועמדותו תאושר.
הממשלה נכנעה, והתמונה המדהימה של בלאונדה צועד לבד עם הדגל הוצגה על ידי העיתון "Caretas" למחרת, במאמר שכותרתו "Así Nacen Los Lideres" ("כך נוצרים מנהיגים").
חללית מטען אוטומטית
Automated Transfer Vehicle
מקאם אבו אבראהים
מקאם א-נבי אבו אבראהים (בערבית: مقام النبي ابو ابراهيم; בתרגום: אתר הנביא אבו אבראהים), הוא אתר דתי (מקאם) השוכן בדלית אל-כרמל בשכונה המערבית לא רחוק מהמרכז הישן של היישוב. אבו איברהים הוא אחד מהנביאים מייסדי האמונה הדרוזית ומפיציה במאה ה-11. הוא היה אחד השליחים הראשונים שנשלח על ידי הח'ליף המצרי הפאטימי אל-חאכם כדי להפיץ את הדת. אבו אבראהים היה השני מבין חמשת הנביאים מייסדי האמונה. המתחם נמצא בקרבת בית אוליפנט.
המערה שימשה לו כמקום מסתור לאחר שנרדף בעקבות מעשיו. הוא הצליח לחמוק דרך סדק במערה. במתחם חמש ח'ילוות (בתי תפילה דרוזים).
המקאם הוא מערה תת-קרקעית שבו נהג הנביא אבו אבראהים להתפלל, גודלה הוא 2 על 1.5 מטר. המערה חצובה בסלע סדוק. אל המערה מובילות מדרגות היוצאות מתוך אולם מרכזי הבנוי מעל המערה. המבנה מעל המערה משמש להתכנסות מפגשים ותפילה דתית.
תאריך הקמת המקאם אינו ידוע, ויש לכך מספר מסורות. אחת המסורות המקומיות מספרת שבזמן מלחמות נהגו הנשים והילדים למצוא מקלט במקום והגברים שיצאו לקרב הצליחו לנצח בהשראת הנביא.
החל משנת 2007 מתקיימת במקום צעדה שנתית בתאריך 6 ביולי. ההחלטה על האירוע התקבלה על ידי המועצה הדתית הדרוזית העליונה ביחד עם האימאם אבו מוניר קאסם נסר א-דין. באירוע משתתפים דרוזים מכל הכפרים.
פרס הרומן הערבי
פרס הרומן הערבי הוא פרס ספרותי אשר נוסד בשנת 2007 על ידי מועצת השגרירים הערבים בצרפת ומכון העולם הערבי שבפריז.
הוא מוענק מדי שנה ל"יצירה ספרותית בעלת ערך ספרותי גבוה ולסופר ממוצא ערבי, אשר נכתבה או תורגמה לצרפתית". עם הפרס מוענק סכום כספי של 15,000 יורו.
מתחם הנביא אבו אברהים
יהודה הלוי (פירושונים)
מאייר - בית החולים לילדים
מאייר - בית חולים לילדים
מאייר (בית חולים)
בריאן היילנד
בריאן היילנד (Brian Hyland; נולד ב-12 בנובמבר 1943) הוא מוזיקאי וזמר פופ אמריקאי שהצליח במיוחד בשנות ה-1960 המוקדמות. הוא המשיך להקליט בשנות ה-1970. עיתונאי האתר Allmusic ג'ייסון אנקני סטייט כתב עליו "שירי אהבת הנעורים של היילנד, הגדירו למעשה את הסאונד של סגנון פופ הבאבלגם, בתקופה שלפני הביטלס". למרות שמעמדו כאליל נוער נחלש, הוא הוציא לאור כמה אלבומים בסגנון קאנטרי, וכמה משיריו היו להיטים.
ביוגרפיה.
היילנד נולד בוודאוון, קווינס, ניו יורק. הוא למד לנגן על גיטרה וקלרינט בילדותו, ושר במקהלת הכנסייה המקומית. בגיל 14 הוא ייסד את להקת ההרמוניה "The Delfis", אשר הקליטה גרסת דמו אבל לא הצליחה לקבל חוזה הקלטות. היילנד בסופו של דבר חתם בחברת קאפ הקלטות כאמן סולו, וסינגל הבכורה שלו, "Rosemary", יצא בסוף שנת 1959. חברת התקליטים העסיקה את צמד הפזמונאים לי פוקריס ופול ואנס לעבוד יחד עם היילנד על השיר הבא, "Four Little Heels (The Clickety Clack Song)", שזכה להצלחה בינונית, וצמד הפזמונאים המשיך לעבוד עם היילנד.
באוגוסט 1960 הוציא היילנד לאור את הלהיט הראשון והגדול ביותר שלו, כשהוא עוד לא בן 17, "Itsy Bitsy Teenie Weenie Yellow Polka Dot Bikini", שנכתב על ידי ואנס ופוקריס. השיר הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד, ומכר כמעט מיליון עותקים בחודשים הראשונים של השקתו, ויותר משני מיליון עותקים בסך הכול.
היילנד עבר ל-ABC הקלטות, שם החל לעבוד עם גארי לסרס ופיטר אודל כפזמונאים ומפיקים, והוציא להיטים נוספים כגון "Let Me Belong to You" ו-"I'll Never Stop Wanting You".
הלהיט הגדול האחר של היילנד בתקופה זו היה הסינגל שיצא בשנת 1962, "Sealed with a Kiss" ("חתום בנשיקה"), שהגיע למקום ה-3 בשנת 1962 הן במצעד הסינגלים האמריקאי והן במקבילו האנגלי. הוא נשאר על במצעד הפופ האמריקאי במשך 11 שבועות.