ההקדמה להזדווגות יכולה להיות אגרסיבית ביותר. הזכר ינגח את שריונה של הנקבה בעזרת שריונו שלו, ויצבוט את רגליה. הטיפוס של הצב על גב הצבה הוא תהליך מסורבל במהלכו על הזכר להתמתח ולהתייצב במטרה לשמור על שיווי המשקל בעודו עומד בשיפוע. חלקו התחתון הקעור של השריון מסייע לו לשמור על איזון בעודו רכוב על שריונה של הנקבה ומקרב את פתח הביב שלו (בו נמצא גם הפין שלו) קרוב יותר אל פתח הביב המורחב שלה. במהלך ההזדווגות משמיע הזכר קולות נחירה ורטינה חזקים וצרודים שתוארו כ"נהמות קצובות". זהו אחד הקולות הבודדים שהצב משמיע. קולות נוספים מושמעים במהלך קרבות בינם לבין עצמם, כשהם מנסים ליישר את עצמם וקול הלחישה הנשמע כתוצאה מלחץ האוויר כשהם מושכים את רגליהם וצווארם אל תוך השריון.
הטלת ביצים.
מחודש יולי ועד חודש נובמבר עורכות הנקבות מסע של מספר קילומטרים על מנת להגיע לאזורי הקינון - חופים יבשים וחוליים. חפירת הקן היא תהליך מורכב ומייגע, והנקבה תיאלץ לעבוד מספר שעות בכל יום במשך ימים ארוכים עד שתשלים את המלאכה. את מלאכת החפירה מבצעת הנקבה ברגליה האחוריות בלבד, מבלי לראות את התוצאה. היא חופרת בור מוארך בעומק של כ-30 ס"מ ומטילה בתוכו עד 16 ביצים. צורתן של הביצים עגולה והן בעלות קליפה קשה. משקלן נע בין 82 ל-157 גרם וגודלן הוא כשל כדור ביליארד. על פי תצפיות מסוימות נראה כי בממוצע, מטילות נקבות מהזנים בעלי השריון דמוי הכיפה יותר ביצים מנקבות מהזנים בעלי השריון דמוי האוכף (ממוצע של 9.6 ביצים להטלה לזן "porteri" בעל השריון דמוי הכיפה מהאי סנטה קרוס, מול ממוצע של 4.6 ביצים להטלה בזן "duccanesis" בעל השריון דמוי האוכף מהאי פינסון.
הנקבה אוטמת את הקן בבוץ העשוי מאדמה מעורבת בשתן שאותו היא דוחסת בעזרת החלק התחתון של שריונה ומשאירה את הביצים להתחמם בשמש. נקבות יטילו עד ארבע הטלות בכל עונת הטלה.
לטמפרטורה השפעה על מין הצבים שיבקעו. בקינים הקרירים יותר יבקע רוב של זכרים ובקינים החמים יותר יבקע רוב של נקבות. הדבר קשור לזמן הדגירה וההטלה. בתחילת עונת ההטלה הטמפרטורות קרות יותר ותקופת הדגירה ארוכה יותר, מה שיביא לבקיעתם של זכרים רבים יותר. ביצים שהוטלו בשלב מאוחר כשהטמפרטורות חמימות יותר יזדקקו לתקופת דגירה קצרה יותר, מה שיביא לבקיעתן של יותר נקבות.
תקופת החיים הראשונה וההתבגרות.
הצבים הצעירים מגיחים מהקן לאחר ארבעה עד שבעה חודשים. משקלם כ-50 גרם ואורכם כ-6 ס"מ. עם בקיעתם של הצבים מהביצה, עליהם לחפור את דרכם החוצה מהקן, דבר האורך לעיתים מספר שבועות, אך שק החלמון שלהם יכול לקיים אותם במשך 7 חודשים. בתנאי יובש קשים עלול הבוץ להתקשות, והאבקועים עלולים למות כשהם קבורים בו. בנוסף, עלולה הצפה של אזור הקן להביא לטביעתם. לכל האבקועים שריון דמוי כיפה, ובתחילה לא ניתן להבחין בין תתי הזנים השונים. ב-10–15 השנים הראשונות יישארו הצבים הצעירים באזורים נמוכים וחמימים יותר , והם חשופים לסכנות כגון נפילה לנקיקים, מחיצה על ידי סלעים נופלים וחשיפה יתרה לחום. עקב גלאפגוס היה הטורף המקומי היחיד שהיווה סכנה לצבים הצעירים; לפי דרווין: "מיד עם בקיעתם נופלים הצבים הצעירים בהמוניהם כטרף לעקב." העקב הפך נדיר בימינו, אך מינים שהובאו על ידי האדם כגון חזירי פרא, כלבים, חתולים ועכברושים שחורים הפכו לטורפי ביצים וצבים צעירים. לצבים הבוגרים אין טורפים טבעיים מלבד האדם; לפי דרווין: "הזקנים מביניהם מתים כנראה אך ורק בתאונות כמו נפילה ממצוקים. לפחות חלק מתושבי המקום טענו באוזניי כי הם מעולם לא ראו צב שמת ללא סיבה נראית לעין."
ניתן להבחין במינו של הצב רק בהגיעו לגיל 15 בערך. הצבים מגיעים לבגרות מינית בגיל 20–25 בשבי, וכנראה 40 בטבע (כשהם מגיעים למלוא גודלם). תוחלת החיים בטבע היא כנראה למעלה ממאה שנה, מה שהופך את הצבים לאחד מהמינים מאריכי החיים ביותר בממלכת בעלי החיים. הארייט, צבה מגן החיות באוסטרליה, הייתה הצבה המבוגרת ביותר הידועה. היא מתה בשנת 2006 וגילה הוערך בלמעלה מ-170 שנה. צ'יימברס טען שהארייט הייתה כנראה בת 169 בשנת 2004, אם כי בהודעות לתקשורת נמסר כי גילה היה 175 בהתבסס על לוח זמנים אמין פחות.
מערכה (תיאטרון)
מערכה (בלועזית: אַקט) בתיאטרון היא פרק ממחזה. מספר המערכות בהצגה יכול לנוע בין 1–5 ויותר, תלוי במבנה בו בחר המחזאי לתאר את הסיפור. משך זמן המערכה נע לרוב בין 30–90 דקות, אך עשוי להמשך גם זמן קצר יותר של כ-10 דקות.
מערכות מתקיימות גם בתחומי בידור נוספים כדוגמת אופרה, טלוויזיה, קולנוע, קברט, ומופעים מגוונים ומוזיקליים שונים.
היסטוריה.
התיאטרון הרומי היה הראשון לחלק את ההצגות למספר מערכות המופרדות ביניהן במרווחים. ניתן לחלק מערכות גם לסצנות, כאשר בתיאטרון קלסי כל התארגנות מחדש של כניסות ויציאות של שחקנים מהבמה היא סצנה, אולם בתיאטרון המודרני ההגדרה פחות מובחנת באופן זה.
במחזות מודרניים, פעמים רבות, יש רק רמה מבנית אחת, אשר יכולה להיות לפי מערכות או סצנות בהתאם להחלטתו של המחזאי. חלק מהמחזאים מוותרים על החלוקה לפרקים שונים. סצנות רצופות בדרך כלל מופרדות אחת מהשנייה בזמן או במקום, אבל החלוקה בין מערכות קשורה למבנה הדרמטי הכולל של יצירה. לעיתים קרובות סיומה של מערכה מגיע יחד עם פעולה או החלטה חשובה שמקבלת על עצמה אחת או יותר מהדמויות במחזה, לרוב מדובר בהחלטה בעלת חשיבות שיש לה השפעה עמוקה על הסיפור.
אופרטות רבות ומרבית מחזות הזמר מחולקים לשתי מערכות, כך שבפועל ההפסקה נתפסת כנקודת החלוקה ביניהן.
מחזה בשלוש מערכות.
במחזה בן שלוש מערכות, לכל מערכה יש אלמנט וחוויית קורא וצופה אחרת. במבנה הנפוץ ביותר, המערכה הראשונה מציגה את הנושאים, תחילה במצג שלאחריו נכנס הגיבור הראשי, ומוצגת הנחת היסוד הדרמטית ותיאור המצב ובין אמצע לסוף המערכה הראשונה מתרחש תיאור האירוע שמניע את העלילה. המערכה השנייה אפלה יותר ובה הדמות הראשית נתקלת במכשול המונע ממנה מלהשיג את הצרכים הדרמטיים שלה, ולרוב מופיע האנטגוניסט המרחיק אותה מהשגת מטרותיה. במערכה השלישית מתקיימת ההכרעה והגיבור הפרוטגוניסט מנצח וחוזר שיווי המשקל לסיפור.
מחזה בחמש מערכות.
עד המאה ה-18, מרבית המחזות חולקו לחמש מערכות. תבנית זו ידועה כ"מחזה בחמש מערכות", ונותחה על ידי גוסטב פרייטג. חמש המערכות מהוות פונקציות ספציפיות במבנה הכללי של המחזה, אבל בביצועם בהצגה אין, בהכרח, כל הפרדה ברורה ביניהן.
פרייטג מחשיב את העלילה כמבנה נרטיבי שמחלק את הסיפור לחמישה חלקים, כמו מערכות של מחזה. חלקים אלו הם המצג של המצב, פעולה מתגברת באמצעות קונפליקט מרכזי, נקודת שיא (או נקודת מפנה), פעולה שוככת בה הקצוות הפתוחים בעלילה נסגרים ופתרון.
מבנה דומה של חמש מערכות קיים גם בתיאטרון הנו המסורתי ביפן.
ADE 651
ADE 651 הוא מכשיר מזויף שנועד לגילוי חומרי נפץ, סמים וחומרים נוספים ממרחק ומתופעל כשהוא מוחזק ביד. המכשיר הוא מתוצרת ATSC.
המכשיר נמכר במספר מדינות במזרח הרחוק והקרוב, בהן עיראק שקנתה את המכשירים בסך 60,000$ ליחידה. חוקרים מטעם ה-BBC וארגונים נוספים טוענים, כי מדובר במכשיר נטול יכולות גילוי חומרים, ואינו פונקציונלי יותר ממקל דאוזינג. בינואר 2010 נאסר יצוא של המכשיר לאפגניסטן ועיראק מתחומי הממלכה המאוחדת, מנהל ATSC נעצר בחשד להונאה, והורשע ב-24 באפריל 2013. ביוני 2010 נעצרו מספר מנהלי חברות נוספות, שעסקו בייצור מכשירים דומים.
השימוש במכשיר בשירותי הביטחון של עיראק ופקיסטן הפך לוויכוח בינלאומי גדול, ובעקבות כך נשלחו מכשירים דומים שהיו בשימוש ממשלת תאילנד לבדיקה מחודשת. משמעות אי יעילות המכשיר, היא אי מניעת הגעת מכוניות תופת אל יעדיהן ברחבי עיראק, וגרימה עקיפה להרוגים רבים. קיימים כיום מכשירים המגלים חומרי נפץ, אך מדובר במכשירים גדולים בהרבה מבחינה פיזית.
גלגל פולקרק
גלגל פוֹלְקֶרְק (באנגלית: Falkirk Wheel) הוא שמה של מעלית סירות בסקוטלנד, המחברת את תעלת פורת' אנד קלייד עם תעלת יוניון. המעלית, הנקראת על שמה של העיר הסמוכה פולקרק בסקוטלנד התיכונה, נחנכה בשנת 2002. שתי התעלות אותן היא משרתת היו מחוברות בעבר על ידי מערכת של 11 תאים סכורים (locks), אך השימוש בהם פסק עוד בשנות השלושים של המאה הקודמת, הם מולאו אדמה והוסבו לשטחי בנייה.
התוכנית לשיקום התעלות בסקוטלנד התיכונה המחברות את גלאזגו עם אדינבורו נוהלה על ידי רשות נתיבי המים הבריטית בסיוע ובמימון של שבע רשויות מקומיות, חברת הפיתוח הציבורית "סקוטלנד אנטרפרייז", קרן הפיתוח האזורי של האיחוד האירופי (ERDF) וְועדת המילניום. המתכננים החליטו כבר בתחילה לבנות מעלית־סירות חדשנית ובולטת בנוף שתחבר את שתי התעלות ולא לשחזר את מערכת התאים הסכורים ההיסטורית. מבין ההצעות שהוגשו לוועדה נבחר העיצוב של "גלגל פולקרק", הכולל גם מרכז מבקרים ובו חנות, בית קפה ואולם כינוסים.
הפרש הגבהים בין שתי התעלות במקום בו ניצב הגלגל הוא 24 מטרים, כגובהו של בניין בן שמונה קומות. תעלת יוניון גבוהה ב-11 מטרים מן האקוודוקט המתחבר לקצה העליון של הגלגל, והסירות חייבות לעבור דרך שני תאים סכורים על מנת לרדת מן התעלה אל האקוודוקט. האקוודוקט לא הוקם בגובה רב יותר, כדי לא לפגוע בשרידי חומת אנטונינוס העוברת במקום.
התאים, המלאים במים, מתוכננים כך שמשקלם יהיה שווה זה לזה, ללא קשר למשקל כלי השיט הנמצא בכל אחד מהם, זאת תוך שמירת גובה אחיד של המים בכל תא, בהתאם לכמות המים הנדחית על ידי כלי השיט הנמצא (או לא נמצא) בו.