בשלב הזה נחתו הגרמנים ב-18 בפברואר 1918 בחוף אסטוניה, והשתלטו על הארץ כולה לנוכח התנגדות קלה. ב-21 בחודש הם השתלטו על האפסאלו, הסמוכה לפתח מפרץ ריגה במערב. למחרת הגרמנים השתלטו על ולגה שבדרום. ב-24 בחודש הגרמנים השתלטו על פרנו, ויליאנדי וטרטו. באותו יום עצמו, עם הסתמן נסיגת הכוחות של רוסיה הבולשביקית מהארץ, אסטוניה הכריזה על עצמאותה תחת שלטון רפובליקני. למחרת הגרמנים השתלטו על טאלין הבירה. עד ל-4 במרץ, עם תפיסת העיר נרבה, הגרמנים סיימו את השתלטותם על כל שטחי אסטוניה. יום לאחר מכן סיימו הכוחות הבולשביקים את נסיגתם מחוץ לתחומי הארץ, כאשר חצו את נהר הנרבה מגדתו האסטונית לגדתו הרוסית.
הכיבוש הגרמני אושר על ידי הבולשביקים, עוד קודם לסיום ההשתלטות על אסטוניה, בחוזה ברסט-ליטובסק, אשר נחתם ב-3 במרץ.
השלטון הצבאי.
הגרמנים לא הכירו בשלטון הרפובליקני האסטוני, אשר הכריז על עצמאות הארץ. אסטוניה, יחד עם שטחים סמוכים, בעיקר מלטביה של ימינו, הושמה תחת שלטון צבאי גרמני, כאשר הערים הגדולות: טאלין, טרטו ונרבה נשלטו ישירות על ידי הצבא, ואילו מרחבי הארץ נשלטו בעקיפין, תוך היעזרות באדמיניסטרציה שהורכבה מנכבדים מקומיים מקרב המיעוט הגרמני. בהתאם, הצבא האסטוני הוכרז כבלתי חוקי ב-23 במרץ. במאי הכירו בשלטון האסטוני הרפובליקני בריטניה, צרפת ואיטליה. לאחר מכן, מיוני 1918, כנראה כתגובה להכרה בשלטון הרפובליקני האסטוני על ידי מדינות ההסכמה, מנהיגים אסטוניים שפעלו למען עצמאות הארץ הושמו במעצר. בין הנעצרים היה גם המנהיג של המשטר הרפובליקני קונסטנטין פטס (Päts), אשר הושם בבתי כלא שונים לאחר מעצרו ב-16 ביוני. למרות עמדה זו ופעולות אלה של הגרמנים, המשיכו תומכי עצמאות אסטוניה בפעילותם במחתרת.
ניסיון להקמת ישות גרמנית - בלטית.
במקביל, המיעוטים הגרמניים באסטוניה ובלטביה ניסו להקים ישות מדינית משלהם, מאיחוד של כמה מחוזות בהם הייתה אוכלוסייה גרמנית ניכרת. האיחוד האמור ביקש להיספח, על בסיס איחוד עם בית הוהנצולרן, לאימפריה הגרמנית. התארגנות זו קיבלה הכרה מהקייזר הגרמני בספטמבר, ופרט לגרמניה, לא הכירה בה שום מדינה אחרת. תום המלחמה בנובמבר הפך מהלך זה לקצר ימים, אולם לגורמים המעורבים במהלך היה חלק בהתכתשויות באזור הבלטי בשנים שלאחר המלחמה, בעיקר כחברים במיליציות הפרייקור.
אחרית דבר.
עם תום המלחמה, ב-11 בנובמבר, שנלווה אליו תום השלטון של הקייזר בגרמניה, ממשלת המעבר הגרמנית מסרה את השליטה על אסטוניה לרפובליקנים, שהקימו ממשלה זמנית, בראשות פטס, שחזר מגרמניה. העברת הסמכויות נחתמה פורמלית ב-19 לחודש. הרוסים הבולשביקים התנגדו לכך ופלשו לאסטוניה ב-28 באותו חודש. האסטונים לחמו לעצמאותם כנגד הפולשים וזו הושגה והוכרה על ידי הרוסים ב-1920.
הספרייה הלאומית של סינגפור
אחמד שאוקי
אחמד שאוקי (בערבית: احمد شوقي; 25 בדצמבר 1868, קהיר - 13 בדצמבר 1932, גיזה) המכונה امير الشعراء ("נסיך המשוררים") היה משורר ומחזאי מצרי, שסלל את הדרך לשירה הערבית החדשה לצד חאפז אבראהים.
חייו.
שאוקי גדל במשפחה אמידה, מצד אביו ממוצא צ'רקסי, יווני וכורדי, ומצד אמו ממוצא יווני וטורקי. עם הקשרים הטובים לחצר הוא קיבל במהרה משרה אצל הח'דיו עבאס חלמי השני. לאחר מכן הוא השלים לימודי משפטים באוניברסיטת מונפלייה. בצרפת הוא הושפע מהמחזאים מולייר ורסין. הוא חזר למצרים ב-1894, עד שבשנת 1914 גירשו אותו הכובשים הבריטיים לאנדלוסיה, שם הוא שהה עד לחזרתו בשנת 1920, עם עצמאות מצרים מהשלטון הבריטי.
יצירותיו.
מחזות:
שירה:
פרוזה:
אלפרד פרג
אלפרד פרג (ألفريد مرقس فرج, 14 ביוני 1929, זקאזיק במצרים - 4 בדצמבר 2005, לונדון) היה אחד המחזאים המצריים הבולטים ביותר.
ביוגרפיה.
פרג למד ספרות אנגלית באוניברסיטת אלכסנדריה, וסיים את לימודיו בשנת 1949. עד שנת 1955 הוא לימד, ואז עבר לכתוב ביקורות בעיתונים שונים. הוא היה שותף לפרויקטים רבים בתחום התרבות ולייסוד קבוצות תיאטרון שונות. יחד עם אחרים, כמו יוסף אידריס יצר את "תחיית התיאטרון" בשנות השישים.
פרג כתב את מחזהו הראשון "נפילת פרעה" (1957) בגיל 26. לאחר מכן המשיך בקריירה שלו כסופר. הוא כתב כ -52 מחזות, כולל: "הספר של בגדאד" (1964), "סולימאן אל-חלבי" (1965), "אלזייר סלים" (1967) ו"עטווה עם סכין הג'ק "(1993), בנוסף לכמה מחזות אחד כמו "קול מצרים" (1956) ו"המלכודת "(1965). בהצגותיו הוא דן בסוגיות חמורות כמו בעיית העצמאות הלאומית ב"אגרותיו של שופט סביליה "(1987), ובנושא הפלסטיני ב"אש וזיתים" (1970). חלק מיצירותיו תורגמו לגרמנית ואנגלית כמו "עלי ג'נאח אל - טבריזי ומשרתו קופה" (1969) או לאנגלית בלבד כגון "נישואין בהודעת גירושין" (1973). בנוסף להיותו מחזאי, כתב גם רומנים כמו "סיפור הזמן האבוד" (1977) ו"הימים והלילות של סינדבאד "(1988), וסיפורים קצרים.
במחזותיו הוא עירב ערבית מצרית עממית עם ערבית ספרותית, וזכה לפרסים שונים.
Trespass (אלבום)
Trespass הוא אלבום האולפן השני של להקת ג'נסיס הבריטית משנת 1970, האחרון עם הגיטריסט אנתוני פיליפס והיחיד עם המתופף ג'ון מיהאו. האלבום כלל שירים בסגנון פולק רוק יחד עם רוק מתקדם. השירים היו הרבה יותר ארוכים מאלבום הבכורה, From Genesis to Revelation. לאחר פיטוריו של מיאהו, הוא הוחלף על ידי פיל קולינס (לעתיד מנהיגה השני של הלהקה לאחר פיטר גבריאל).
באלבום שישה שירים, אורך כל שיר נע בין 4 עד ל-9 דקות. באלבום יש את הסינגל The Knife שמאופיין בסגנונות כמו: רוק פסיכדלי, הבי מטאל והארד רוק. השיר מספר על מנהיג כריזמטי אשר מוביל את אנשיו לקרב אבוד. באלבום יש שני כלים אשר לא היו נפוצים אצל ג'נסיס כמו: דולצימר ואקורדיון. עטיפת האלבום צוירה על ידי פול וויטהוד שלאחר מכן יצייר שני ציורים לעטיפות האלבומים שלהם. בעטיפה רואים שוויטהוד חתך את הציור בסכין, וזה מרמז לקטע האחרון באלבום, The Knife.
האחים דארדן
האחים ז'אן פייר דארדן (Jean-Pierre Dardenne ; נולד ב-21 באפריל 1951 בלייז', בלגיה) ולוק דארדן (Luc Dardenne ; נולד ב-10 במרץ 1954, לייז' בלגיה), הם צמד קולנוענים בלגי. הם מתסרטים, מפיקים ומביימים את סרטיהם יחד.
האחים החלו ליצור סרטי תעודה ונרטיב בתחילת שנות השבעים של המאה העשרים, אך הם הפכו למוכרים בינלאומית באמצע שנות התשעים של המאה, עם פרסום סרטם La Promesse (בעברית: ההבטחה). הם זכו בפרס בינלאומי ראשון על סרטם רוזטה, שזכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 1999 ובאופן יוצא דופן הם זכו בפרס פעם נוספת ב-2005 על סרטם הילד. בשנת 2011 סרטם הילד עם האופניים זיכה אותם בגרנד פרי של הפסטיבל.
כל סרטיהם מאז זכייתם הראשונה מוצגים בתחרות המרכזית בפסטיבל, וזוכים באחד מן הפרסים הגדולים. הם בעלי מספר הזכיות הגבוה ביותר בהיסטורית הפסטיבל.
צ'אד קרוגר
צ'אד רוברט קרוגר (באנגלית: Chad Robert Kroeger; נולד ב-15 בנובמבר 1974) הוא כותב שירים, זמר ונגן גיטרה הידוע בתור הגיטריסט והסולן של להקת הרוק הקנדית ניקלבק. בנוסף לעבודתו עם ניקלבק, קרוגר היה מעורב במגוון שיתופי פעולה, והופיע כמוזיקאי אורח במספר שירים והיה מעורב בכתיבתם ויצירתם. קרוגר גם כתב והפיק שירים לאמנים אחרים ולסרטים.
ביוגרפיה.
קרוגר נולד בהאנה שבאלברטה בשם צ'אד רוברט טרטון. הוא למד לנגן בגיטרה בגיל 13, ובתחילת 1990 היה חלק מלהקת קאברים, שכללה גם את חברי ניקלבק העתידיים מייק קרוגר וראיין פיק. לאחר שהלהקה התפרקה, הפכו השלושה לחלק מלהקת הרוק ניקלבק, שהוקמה באותה העת.
ב-2002 קרוגר הקים חברת הקלטות בשם 604 Records והפיק אלבומים של להקות רוק שונות.
בשנת 2002 שיתף פעולה עם סולן להקת Saliva ג'וסי סקוט וסולן להקת Theory of a Deadman בשיר הנושא של הסרט ספיידרמן, "Hero". כמו כן שיתף פעולה עם הזמרת הקנדית אבריל לאבין, לה נישא ב-2013 אחרי שיצאו מספר חודשים בלבד. ב-2 בספטמבר 2015 הודיע הזוג על גירושים.
Wind &amp; Wuthering
Wind &amp; Wuthering הוא האלבום השמיני שהוציאה להקת ג'נסיס. האלבום יצא לאור בדצמבר 1976.
זהו האלבום האחרון בו השתתף הגיטריסט, סטיב האקט ולאחר עזיבתו הבסיסט מייק ראת'רפורד החליף אותו. טוני באנקס קלידן הלהקה, אמר שזהו אחד אלבומי הלהקה האהובים עליו. שם האלבום הגיע משני מקורות שונים, Wind הגיע כחלק משמה של מסעדה סינית במנהטן שנקראה, House of Four Winds (בית ארבעת הרוחות). Wuthering הגיע משם ספר שנכתב על ידי אמילי ברונטה, אנקת גבהים. האלבום הוקלט בהולנד, מפני שהלהקה רצתה להתחמק מתשלומי מס בבריטניה. האלבום כלל ברובו קטעים אינסטרומנטליים. היצירה הארוכה ביותר באלבום היא "One for the Vine" שנמשכת כעשר דקות. רוב השירים נכתבו והולחנו על ידי טוני באנקס. זהו גם האלבום השני בו פיל קולינס מחליף את פיטר גבריאל בתפקיד הסולן לאחר עזיבתו של גבריאל. עטיפת האלבום צוירה על ידי חברת Felicity Roma Bowers שגם עתידה לצייר את עטיפת האלבום ה-14 של הלהקה, We Can't Dance בשנת 1991. עטיפת האלבום צוירה בצבעי מים.
שירי האלבום.
Eleventh Earl of Mar.