ליפוט ודאס (במקור ויינברגר עד 1882, בהונגרית: Vadász Lipót; קישווארדה, 13 בנובמבר 1861 – בודפשט, 29 באוגוסט 1924) היה עורך דין, פוליטיקאי, חבר באספה הלאומית ההונגרית (1910-1918), עורך יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
ליפוט ודאס נולד במשפחה יהודית בעיירה בהונגריה ש-25% מתושביה היו יהודים לפני השואה. אביו היה ברנאט ויינברגר (1837–1904) ואמו מריה מיטלמן (1840–1907). ודאס למד משפטים באוניברסיטת בודפשט (שמו כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ופתח משרד עורכי דין בעיר הולדתו לאחר שקיבל את התואר במשפטים. הוא ייסד את התאחדות התעשיינים של מחוז סאבולץ', בה החזיק בנשיאות במשך עשר שנים. בשנת 1886 היה ממייסדי המפלגה הליברלית במחוז וערך את "עיתון של סבולץ' העליון" (Felsőszabolcsi Hírlap)"." בין השנים 1910 לבין 1918 היה חבר פרלמנט מטעם "מפלגת העבודה הלאומית" (שהמשיכה את הקו של המפלגה הליברלית) והיה איש סודו האישי של אישטוואן טיסה. בפרט, השתתף במאבק הפרלמנטרי באספה הלאומית להחמרת תקנות הבית. על פי הצעתו, בית הנבחרים העביר החלטה בשנת 1915 שקראו לו על שמו "לקס ודאס" (חוק ודאס), שחוקק מחדש כללי בית נבחרים מחמירים שנקבעו בעבר למאבק בפיליבסטר. בין השנים 1913–1917 הוא היה סגן שר המשפטים (מזכיר מדיני לשר), תחילה בקבינט של לאסלו לוקאץ' ואחר כך בקבינט של אישטוואן טיסה. ודאס היה מעורב בהכנת טיוטות תקנות בנושא הסכמים מחוץ לפשיטת רגל, בחקיקת עיכוב או השהייה של פעיליות כלכלית בתקופת המלחמה ובחוק העיתונות, וכן עבד על הסדרת המשפט האזרחי. לאחר נפילת ממשלת טיסה בשנת 1917, הוא עבר תחילה לאופוזיציה, ואחר כך פרש לחלוטין מהפוליטיקה. שוב עבד כעורך דין והשתתף בחיי הקהילה היהודית של פשט. הוא היה הנשיא המשותף של האגודה הספרותית היהודית-הונגרית. פרסם מספר מחקרים משפטיים בכתבי עת מקצועיים.
ודאס הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני. טקס ההלוויה נערך על ידי הרב פרנץ הבשי.
משפחתו.
אשתו הייתה קורנליה ראדו (1869–1945), בתם של ברנאט רוזנבליט (אחר כך ראדו), רופא, ושל יוליאנה פוקס, אותה נשא ב-5 באפריל 1892 בקישווארדה.
ילדיהם:
ספוטניק לייט
ספוטניק לייט (ברוסית: Спутник Лайт; באנגלית: Sputnik Light) הוא חיסון נגד COVID-19 של מנה אחת, שפותח על ידי מכון המחקר גאמליה לאפידמיולוגיה ומיקרוביולוגיה.
ספוטניק לייט היא גרסת חיסון עם זריקה בעלת מנה אחת, הוא נרשם ב-6 במאי 2021 במשרד הבריאות של הפדרציה הרוסית כחיסון חד רכיבי והוא המרכיב הראשון בחיסון ספוטניק המקורי, המבוסס על וקטור מהסרוטייפ האנו-אדנו-וירובי הרקומביננטי 26 (rAd26). יעילות החיסון של המנה הבודדת היא 79.4% בהתבסס על ניתוח נתונים מ-28 יום לאחר קבלת מנת החיסון על ידי אזרחי הפדרציה הרוסית כחלק מתוכנית החיסון ההמונית בתקופה שבין 5 בדצמבר 2020 עד 15 באפריל 2021.
הרכב.
הוא מורכב מהמינון הראשון של חיסון ספוטניק V, המבוסס על וקטור Ad26 וניתן לאחסן אותו בטמפרטורת מקרר רגילה של בין 2–8 מעלות צלזיוס. לפי המכון, גרסה זו תתאים באופן אידיאלי לאזורים עם התפרצויות חריפות ומאפשר לאנשים רבים להתחסן במהירות. בעת הצורך החיסון נועד להפוך למנה שלישית (חיסון דחף) למי שקיבל ספוטניק V לפחות 6 חודשים קודם לכן, דבר שהיה נושא לדיונים רבים ברוסיה עם התפרצות זן דלתא של נגיף הקורונה ביוני 2021.
יעילות.
מחקר אמת עולמי עם משתתפים בגילאי 60–79 בארגנטינה מצא כי החיסון של זריקה אחת יעיל ב-79% במניעת הדבקה. ניסוי קליני שלב III ברוסיה מצא גם הוא יעילות של 79%. על פי נקסטסטראן, זן B.1.1.317 היה הזן הדומיננטי ברוסיה במהלך תקופת המחקר (5 בדצמבר 2020 עד 15 באפריל 2021) ואילו בארגנטינה (29 בדצמבר 2020 עד 21 במרץ 2021) זן N .5 שלט בהתחלה, אך עד מהרה זנים רבים התקיימו בפרופורציות דומות.
שיעור יעילות של כ-80% עולה על שיעורי היעילות של חיסונים רבים הדורשים שתי מנות של החיסון בכל מבצע חיסונים.
מחקר בטיחות ואימונוגניות בשלב I / II של ספוטניק אור הדגים את התוצאות הבאות:
ביקורת.
הרכב, אתרי ייצור ונהלים, לוגיסטיקה וחששות לגבי השפעות שליליות ובקרת איכות זהים לאלה שעלו באשר למנה הראשונה של חיסון ספוטניק V. כתוצאה מכך, נושאים הקשורים למנה השנייה, כגון נוכחות אפשרית של חלקיקים המוסמכים לשכפול, אינם עולים בהקשר לספוטניק לייט.
אסטון מרטין ולהאלה
אסטון מרטין ולהאלה (באנגלית: Aston Martin Valhalla) היא מכונית על במרכב קופה, בעלת שני מקומות ישיבה, שמיוצרת בייצור מוגבל (500 יחידות) על ידי אסטון מרטין משנת 2021. היא נחשפה ביולי 2021, ומכירתה ללקוחות תחל בשנת 2023.
היא המתחרה הישירה של אסטון מרטין לפרארי SF90 סטרדלה ופורשה 918.
היא מופיעה יחד עם אסטון מרטין DB5, אסטון מרטין V8 ואסטון מרטין DBS סופרלג'רה בסרט של ג'יימס בונד, לא זמן למות.
עיצוב.
העיצוב החיצוני מעוצב בהשראת אסטון מרטין ואלקירי, אך מיועד לכביש ולא למסלול כמו הואלקירי. עיצוב הפנים כמעט ולא שונה משאר רכבי אסטון מרטין, וגם מדגם הקונספט. רוב חלקי המכונית עשויים מסיבי פחמן להורדת המשקל.
מפרט טכני.
היא כוללת מערכת הנעה היברידית פלאג-אין המשלבת בין מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.0 ליטר טווין טורבו (שני מגדשי טורבו) המספק כ-750 כ"ס ב-7,200 סל"ד עם שני מנועים חשמליים המספקים יחד 204 כ"ס, שלושת המנועים מספקים יחד 950 כ"ס. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 2.5 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 330 קמ"ש. סוללת ליתיום יון של רימאק אוטומובילי המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 15 ק"מ עד למהירות של 130 קמ"ש.
פרנץ הבשי
פרנץ הבשי (במקור הנדלר עד שנת 1905, בהונגרית: Hevesi Ferenc; לוגוז', 15 ביולי 1898 – הונולולו, הוואי, 29 במרץ 1952) היה הרב הראשי של פשט. אביו היה הרב צדוק הבשי (1868–1943) וסבו היה הרב אברהם מרדכי (מרק) הנדלר (1837–1911).
ביוגרפיה.
פרנץ הבשי הוא בנם של שמעון (צדוק) הבשי ושל יוליאנה (ינקה) ברודי. בין השנים 1912–1921 היה תלמיד בבית המדרש לרבנים בבודפשט. בשנת 1921 כתב את עבודת הדוקטורט שלו, בשם: אלמנטים פילוסופיים בתרגומי התנ"ך הערבית של סעדיה גאון. הוא קיבל סמיכה לרבנות בשנת 1922 באותה שנה נבחר לרב הראשי של הקהילה הניאולוגית של סקשפהרוואר. בשנת 1930 נבחר לרב בית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהאני, ולאחר מכן בשנת 1943, לאחר מות אביו, כרב הראשי של פשט. בין השנים 1939–1946 לימד בבית המדרש לרבנים בבודפשט. הוא הסתתר בתקופת השנתיים האחרונות של מלחמת העולם השנייה, ולאחר שחרורו, בהזמנת הג'וינט (Joint Distribution Committee) סייר באנגליה ובארצות הברית, כדי להשיג תמיכה ועזרה ביהדות הונגריה. הוא לא שב לבודפשט כי חבר בהונגריה הזהיר אותו לא לעשות כן. הוא התיישב בארצות הברית ועד מהרה עבר להוואי, שם קיבל על עצמו את הנהגת הקהילה היהודית של הונולולו. הוצע לו לעבוד באוניברסיטת ג'ורג'טאון במחלקה לפילולוגיה שמית שזה עתה הוקם, אך נפטר מהתקף לב לפני שחזר ליבשת אמריקה. הוא נחשב לנואם ודרשן מצוין. עבודותיו התאולוגיות פורסמו בהונגרית ובעברית.
חייו הפרטיים.
אשתו הייתה מגדולנה רוטנשטיין, בתם של מוריץ רוטנשטיין ושל שרולטה הרצפלד, אותה נשא לאישה ב-2 בנובמבר 1922 בבודפשט.
גידי שמור
גידי שמור (נולד בפתח תקווה ב-1962) הוא זמר, יוצר, כותב ומלחין ישראלי, בעיקר בסוגת המוזיקה הים-תיכונית.
שמור התעוור בשתיו עיניו, עקב מחלת הגלאוקומה כשהיה בן שנה. עם זאת, הצליח להפיק להיטים רבים. אלבומו הראשון "זר בעולם" שיצא בשנת 1986, היה להצלחה גדולה, שיר הנושא "זר בעולם" ולהיטים נוספים בין היתר: "למה את עוזבת", "חזון אחרית הסמים" (לך לנמלה עצל), "רוצה לחזור", "לפני שאת הולכת", "כל כך מתגעגע", "קרב בשדה האהבה", "מאוחר מדי" (יושב בבית קפה קטן) ועוד.
מאז שיצא לאור אלבומו הראשון "זר בעולם" - הפכו שיריו ללהיטים, ואף זכו לביצועים חדשים על-ידי אמנים אחרים. שמור בנה את עצמו בעשר אצבעות כתמלילן, מלחין, זמר ונגן אורגן - וכל זה בלי לראות. רק דרך המוזיקה והצלילים ששמע.
ביוגרפיה.
שמור נולד בפתח תקווה, עד גיל שנה הוא ראה, ואז התחילה להתפתח אצלו מחלת הגלאוקומה, המחלה יוצרת לחץ תוך עיני, שנדיר מאוד בקרב תינוקות, עם זאת ניסו להציל את עיניו במספר ניתוחים שעבר, אך ללא הצלחה. נרשם לבית הספר "לדוגמה" בתל אביב - שלימים שינה את שמו ל"גורדון". למדו שם ילדים רואים, והייתה גם כיתה של תלמידים עיוורים מאזור גוש דן. שמור למד לכתוב ולקרוא כתב ברייל, ובהמשך אף נעזר בתוכנות קול במחשב. שמור התחבר לבמה, וכבר בבית הספר הופיע במסיבות סוף שנה ובמסיבת פורים, והיה בעל ביטחון עצמי רב, למרות לקות הראייה שלו, דבר שהוביל אותו להופיע על במות החל מגיל 17.
המעבר לעולם המוזיקה החל מהיותו מנסה להופיע תחילה במופעי סטנדאפ
שהיו אז בתחילת דרכם בישראל, ותמיד היה פותח בסוג של הומור עצמי שהיה אומר "אני סומך עלייך בעיניים עצומות". שמור אמר בראיון כי הגיע למוזיקה במקרה. "כשהייתי בן 23, חבר שלי שניגן על אורגן, ורצה להיפטר ממנו, שאל אותי אם אני מוכן לקנות אותו ממנו. בבית שלי כל בני המשפחה אהבו לשמוע מוזיקה, ולא בהכרח רק מזרחית, אז הסכמתי, ולמדתי לנגן באורגן, יחד עם כישרון השירה שלי, התחלתי לכתוב ולהלחין שירים".