המרכז לטניס בישראל - קריית שמונה
המרכז לטניס בישראל - קריית שמונה, הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל.
היסטוריה.
המרכז נפתח באוקטובר 1979 לרווחת ילדי קריית שמונה והגליל העליון שסבלו באותן שנים מירי קטיושות ובילו לא מעט שעות במקלטים. באזור לא היו באותה התקופה פעילויות רבות למען הילדים ופתיחת המרכז יצרה התלהבות רבה כאשר קרוב לאלף ילדים בשבוע הגיעו לשחק טניס, ענף שלא היה אז פופולרי ומוכר דיו בפריפריה הצפונית. תלמידי בתי הספר נהגו להגיע בבוקר לשיעורי טניס במסגרת שיעור ההתעמלות ובערב הגיעו מבוגרים רבים כדי לשחק. מלבד ילדים, הגיעו למרכז גם חיילים רבים ששירתו באזור או חזרו משירות ממושך בלבנון ובעזרת מתנדבים במרכז הטניס יכלו ליהנות מכיבוד, שתייה חמה, מקלחת ומנוחה וגם מאסקפיזם בדמות זמן איכות של טניס על המגרש. חיילים רבים שלחו למרכז מכתבי תודה והערכה על האירוח החם. גם תושבים מדרום לבנון היו עוברים את הגבול דרך "הגדר הטובה" ומגיעים לשחק.
בנובמבר 2012 אירח המרכז לראשונה תחרות בינלאומית בטניס, ITF לנוער (רמה 5), שהייתה לכבוד ג'פרי מרשל בחסות משפחת מרשל מארצות הברית שתרמה לקיומה. היסטוריה נוספת נרשמה כאשר לראשונה בישראל התקיימו משחקים רבים, ביניהם חצאי הגמר והגמר, באולם סגור בזכות חידושם של שלושת המגרשים המקורים. לתחרות זו הגיעו כ-70 שחקנים ושחקניות מישראל וממדינות נוספות, כאשר על אף שבאותם ימים התקיים בישראל מבצע "עמוד ענן" ועשרות שחקנים זרים עזבו את הארץ כשלושה ימים לפני התחרות, עדיין נותרו כעשרה זרים, מאמניהם ומשפחותיהם שלא נרתעו מהמצב הביטחוני והגיעו להשתתף בתחרות.
הפעילות במרכז.
במרכז קיימת תוכנית תחרותית לילדים המוכשרים מהאזור שחלקם גם משחק בתחרויות הארציות. מהמרכז בקרית שמונה צמחו שני שחקני נבחרת הדייוויס של ישראל: דודי סלע, שהגיע בשיאו למקום ה-29 בדירוג העולמי ואחיו עופר סלע שהגיע בשיאו למקום ה-236. במרכז תוכניות למען הקהילה בזכות תרומות של אנשים יקרים מישראל ומחו"ל, מרביתם יהודים: תוכנית "חבק" להעצמת בני נוער שהחלה בקרית שמונה בשנת 2003 ותוכנית לילדים ומבוגרים בעלי צרכים מיוחדים.
המרכז מקיים תוכניות טניס מגוונות לילדים (מגיל 3 עד 18) למתחילים ולמתקדמים מגיל 18 ומעלה, תוכנית למנויים והשכרת מגרשים. במרכז 8 מגרשים מוארים, מתוכם 3 מגרשים מקורים מחודשים, קיר אימון גדול, חדר כושר, מקלחות ושירותים, מועדון לילדים, מקלט, חניה, גישה לנכים ושרות שזירת מחבטים. המנהל הראשון של המרכז היה האמריקני בוב פדרס ממושב בית הילל שהיה שחקן כדורסל בגליל עליון, אחריו מונה איתן שטרן מקיבוץ כפר בלום ובשנת 1988 מונה יליד העיר שאול זוהר. מנהל המרכז הוא טל אמסלם.
ויליאם רנקין (טייס)
סגן-אלוף ויליאם רנקין (באנגלית: William Rankin; 16 באוקטובר 1920 - 6 ביולי 2009) היה טייס אמריקאי, והאדם היחיד אי פעם ששרד נפילה לתוך ענן סערת-ברקים, קומולונימבוס. רנקין היה טייס בחיל הנחתים האמריקני ולחם במלחמת העולם השנייה וכן במלחמת קוריאה. במהלך טיסה מעל ענן קומולוניבוס, אירעה תקלה שחייבה אותו להיפלט לתוך הענן.
תיאור הפליטה.
ב-26 ביולי 1959 המריא רנקין במטוס ווט F-8 קרוסיידר ממנחת חיל הים האמריקאי ויימאות', מסצ'וסטס. הוא טיפס לגובה 13,716 מטרים, מעל פסגתו של ענן קומולוניבוס ושייט במהירות 0.8 מאך. לפתע שמע רנקין רעש חזק ממנוע המטוס, ולאחר מכן הבחין כי הוא דמם, וכי אזעקת הדליקה החלה לפעול. כשניסה למשוך בידית אספקת הכוח בחירום היא נשברה בידו, ורנקין החליט להיפלט מהמטוס.
על אף העובדה שלא לבש חליפה לוויסות לחץ, נפלט רנקין לאטמוספירה החיצונית בקור מקפיא של 50 מעלות צלזיוס מתחת לאפס. כמעט מיידית נכווה רנקין בכל חלקי גופו, והלחץ הנמוך גרם לדימום מעיניו, אפו ואוזניו. למזלו, מסיכת החמצן שלו עבדה כשורה.
בעת נפילתו, נפגע רנקין על ידי כדורי ברד ונסחף מעלה בזרמי האוויר החזקים בענן, דבר שגרם לו להקיא. רנקין ראה סביבו ברקים רבים, אותם תיאר כלהבים כחולים בעובי של מספר מטרים, ואף חש את פגיעתו של אחד מהם שהצית את מצנחו, מה שגרם לו להאמין שמת. הגשם היה כה עז שהוא נאלץ לעצור את נשימתו מחשש שיטבע.
לאחר כארבעים דקות נרגע מזג האוויר ורנקין צנח לתוך יער במדינת צפון קרוליינה. הוא אושפז בבית החולים בעיירה אהוסקי כשהוא סובל מחבלות, כוויות קור ותופעות נוספות שנגרמו בשל שהייתו הארוכה בסביבה בה לחץ האוויר אפסי.
רנקין חיבר ספר המתאר את קורותיו באותו היום, "האדם שרכב על הרעם".
ארתור קיילי
ארתור קֵיילי (באנגלית: Arthur Cayley; 16 באוגוסט 1821 בריצ'מונד, סארי - 26 בינואר 1895 בקיימברידג' אנגליה) היה מתמטיקאי בריטי פורה.
כילד, נהג קיילי לפתור בעיות מתמטיות מסובכות להנאתו. הוא למד בטריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג' בעיקר שפות כגון: יוונית, צרפתית, גרמנית ואיטלקית בנוסף ללימודי המתמטיקה. קיילי עבד כעורך דין במשך 14 שנים.
קיילי הגה את ההגדרה המודרנית לחבורה בתור קבוצה עם פעולה בינארית המקיימת אקסיומות מסוימות. עד אז העיסוק היה קונקרטית בחבורות של תמורות. משפט קיילי מראה כי ההגדרה המודרנית המופשטת של קיילי שקולה להגדרה הקונקרטית באמצעות תמורות.
קובי מימון
כריסטין פלורס
מלחמת גאליה
מלחמת גאליה (בלטינית: Bellum Gallicum) הייתה מלחמת כיבוש, שניהלה הרפובליקה הרומית המאוחרת כנגד השבטים הקלטיים השונים בשטח גאליה העתיקה בין 58 ל-50 לפנה"ס. היא הסתיימה בניצחון רומאי ובכיבושה של גאליה על ידי הרפובליקה הרומית. יוליוס קיסר, שפיקד על הצבא הפולש, יזם את המערכה במטרה להאדיר את שמו ולזכות ביוקרה הפוליטית המתלווה לכיבוש ולסיפוח שטחים חדשים. במהלך המלחמה ניצל קיסר לתועלתו את הסכסוכים בין השבטים השונים. גאלים רבים אשר שירתו בצבאו, בעיקר בחיל הפרשים, שיתפו עמו פעולה וסיפקו אספקה לצבאו.
המלחמה ארכה תשע שנים, ובמהלכן הצליח יוליוס קיסר לכבוש את כל שטחה של גאליה, לפלוש פעמיים לאי הבריטי, ואף לחצות את נהר הריין ולהפיל את חיתתו על השבטים הגרמאניים. המלחמה לוותה בהרס רב וגרמה לפגיעה קשה באוכלוסיית גאליה. הצבאות הגאלים הובסו, והתושבים שהתנגדו לכיבוש הרומי נטבחו או נמכרו לעבדות. ההשתלטות על גאליה הסתיימה אמנם בשנת 51 לפנה"ס, אך קיסר נותר בה גם במהלך שנת 50 לפנה"ס. האוצרות שנשדדו מגאליה, ומכירת מקומיים רבים לעבדות העשירו את קיסר ואת מקורביו.
כפי שציפה יוליוס קיסר, המלחמה העלתה את קרנו בעיני הרומאים ושימשה לו קרש קפיצה לעמדת מתחרה בכיר על השלטון. הצבא, שאיתו כבש את גאליה, ראה בו מנהיג נערץ והעניק לו גם את הניצחון במלחמת האזרחים שפרצה שנה מתום המערכה. כתוצאה מכך הפך קיסר לדיקטטור לכל ימי חייו.
רקע.
רקע גאוגרפי.
המלחמה נערכה בעיקר בשטח גאליה, אך במסגרתה פלש קיסר גם פעמיים לאי הבריטי ונסוג ממנו, וערך שתי פלישות עונשין לגדה המזרחית של הריין. גאליה עצמה השתרעה על כברת ארץ רחבת ידיים החופפת במידה רבה לשטחן של צרפת ובלגיה המודרניות. גבולו הדרומי של האזור עבר בהרי הפירנאים, גבולו המערבי באוקיינוס האטלנטי; הנהרות מוזל והריין תחמו את גאליה מצפון ומצפון-מזרח והרי האלפים מדרום מזרח. בדומה למצב האזור המודרני, האזור שפע מים, קרקעות פוריות ויערות (שרבים מהם נכרתו עד היום), והיו בו ערים רבות, חלקן בצורות, ולצידן כפרים.
מזג האוויר באזור זה הוא מתון: חמים בקיץ עם לחות ליד החוף, קריר בחורף וטמפרטורות שלעיתים נדירות יורדות לרמה מסוכנת. גשמים יורדים במשך כל השנה, אך הם לא עזים מספיק כדי למנוע מהפולש את תמרוניו. כרגיל בעולם העתיק, בעונת החורף לא התנהלה בדרך כלל פעילות קרבית והצבא הרומי נהג לחנות במחנות חורף. עם זאת, במקרה הצורך היה מסוגל לנהל פעילות קרבית גם במהלך החורף. באזור צפון-מערב, במקום שבו שכנו המנפים והמורינים, התפתחו ביצות בעונות הגשומות והללו שימשו מחסה לגאלים שברחו מפני הצבא הרומי.
השטח שאינו הררי התאים היטב לשיטת הפעולה של הלגיון הרומי. היערות היוו אתגר לחיל הרגלים הרומאי הכבד, אך מרבית הגאלים ישבו במישורים פתוחים עם ביצורים בגבעות. חלק מהנהרות היו רחבים ועמוקים די הצורך לשם תעבורת סחורות. חלק מהגאלים שישבו ליד חופי האוקיינוס האטלנטי הפעילו צי סוחר שהתאים לשיט אטלנטי. פני השטח באי הבריטי בתקופה זו היו מיוערים למדי; יערות אלה סייעו לבריטונים (תושביו הקדומים של האי הבריטי) להסתתר מפני צבאו של יוליוס קיסר ולטמון מארבים לחייליו.
קיסר נאלץ להתמודד עם שני מכשולי מים גדולים – נהר הריין במזרח ותעלת למאנש במערב. נהר הריין, אף שהוא רחב למדי, היה הקל שבאתגרים אלו, שכן הצבא הרומי היה מיומן בביצוע עבודות הנדסיות מורכבות וחייליו הצליחו להקים גשר מעל הנהר תוך פרק זמן קצר יחסית. תעלת למאנש היוותה מכשול קשה הרבה יותר. ספינות רבות של הצבא הרומי נטרפו בסערות, שכן הצבא שלא הכיר את האוקיינוס האטלנטי, לא היה מנוסה בשיט במימיו והתקשה למצוא נמל טבעי נוח באי הבריטי עקב היכרות מוגבלת עם הגאוגרפיה של האי.
הרפובליקה הרומית.
בתקופת מלחמת גאליה הייתה הרפובליקה הרומית האימפריה השלטת באגן הים התיכון. בתחילת המאה ה-3 לפנה"ס השלימה רומי את כיבושו של חצי האי האפניני; בהמשך המאה ה-3 הכניעה את קרתגו בשתי מלחמות קשות וממושכות ובשנת 146 לפנה"ס החריבה אותה כליל; במאה ה-2 והראשונה לפנה"ס כבשה את יוון וכמעט את כל הממלכות ההלניסטיות באסיה הקטנה ובמזרח התיכון. רומא כבשה גם חלקים נרחבים של חצי האי האיברי, חלקים מאפריקה הצפונית ואזורים נוספים.