בשעה זו היה בלנהיים נתון למתקפה כללית מכל צדדיו על ידי שלושה גנרלים בריטיים: קאטס, צ'רצ'יל ואורקני. הצרפתים הדפו בקטלניות כל מתקפה, אך רבים מתוכם ראו מה קורה במישורים שמחוץ לכפר ומה יהיה גורלם; הצבא שלהם הובס והם היו מנותקים ממנו. אורקני, שתקף מאחור, ניסה טקטיקה שונה וניהל משא ומתן עם בריגדיר דה נוויל על כניעתו. יחידות אחרות החלו לנקוט בדרך פעולה דומה, לאור האיום של תותחי כוחות הברית. אולם, רק בשעה 21:00 המרקיז דה בלנזאק (Blanzac), שקיבל את הפיקוד לאחר בריחתו של קלרמבו, הסכים בחוסר רצון להכיר בתבוסה הבלתי נמנעה, וכ-10,000 מחיילי הרגלים הטובים ביותר של צרפת הניחו את נשקם.
במהלך המאורעות הללו מרלבורו עדיין היה על אוכף הסוס שלו, וניהל את המרדף אחר האויב המובס. הוא עצר לרגע אחד על מנת לשרבט על גב חשבון ממסבאה פתק קצר לאשתו, שרה: "אין לי זמן לומר דבר מעבר לכך שאני מתחנן בפנייך למסור למלכה על שירותי, וליידע אותה שהצבא שלה נחל ניצחון עטור תהילה".
לאחר הקרב.
האבדות הצרפתיות היו כבדות והסתכמו בלמעלה מ-30,000 חיילים הרוגים, פצועים או נעדרים. יתר על כן, המיתוס של הצרפתים הבלתי מנוצחים נהרס, ושאיפותיו של לואי להסכם שלום מוקדם מעמדת ניצחון נגוזו. מרודה-וסטרלו סיכם את הטענות נגד הצבא של טאלאר: . היה זה קרב צמוד וקשה, שבעקבותיו אמר אויגן .
למרות זאת, קרב בלנהיים היה ככל הנראה הניצחון הגדול ביותר של המלחמה; מרלבורו ואיגן, שעבדו בשיתוף פעולה הדוק, הצילו את האימפריה של בית הבסבורג ולפיכך הגנו על הברית הגדולה מפני קריסה. תוך זמן קצר הצליחו כוחות הברית לכבוש את הערים הבוואריות מינכן, אאוגסבורג, אינגולשטאדט, ואולם. לפי הסכם אילברשיים, שנחתם ב-7 בנובמבר 1704, בוואריה עברה לשלטון צבאי אוסטרי, כך שההבסבורגים יכלו לנצל את משאבי הטבע שלה להמשך המלחמה.
שרידי האגף שהיה נתון לפיקודם של אלקטור בוואריה ומרשל מרסין הגיע בקושי רב לשטרסבורג, ובדרך לשם ערקו משורותיו כ-7,000 חיילים נוספים. לאלקטור בוואריה הוצע להמשיך להמשיך כשליט המדינה (תחת תנאים שיוכתבו באמצעות ברית עם אוסטריה), אך הוא בחר לעזוב את מדינתו ומשפחתו על מנת להמשיך להילחם נגד הברית הגדולה מארצות השפלה הספרדיות, שבהן הוא כיהן בתפקיד המושל הכללי. המפקד העליון בפועל באותו יום, מרשל טאלאר, נלקח לאנגליה ונכלא בנוטינגהאם עד לשחרורו ב-1711.
הקרבות של 1704 נמשכו זמן רב מעבר לצפוי, כיוון שחברות הברית הגדולה רצו להשיג את היתרון הגדול ביותר האפשרי. אויגן, מרלבורו ובאדן הבינו כי לצרפת יש מספיק עוצמה כדי להימנע מחתימה על הסכם שלום לאחר ההפסד בבלנהיים, ונפגשו על מנת לתכנן את מהלכיהם הבאים. במשך השנה שלאחר מכן הציע הדוכס לתקוף לאורך כל עמק נהר המוזל, על מנת להביא את המלחמה לתוך צרפת. צעד זה היה כרוך בכיבוש המבצרים הגדולים של לנדאו ששמרו על הריין, ואת העיירות טריר וטרארבאך שעל גדות המוזל עצמו. טריר נכבשה ב-26 באוקטובר, ולנדאו נכנעה ב-23 בנובמבר לכוחותיהם של המרגרייב מבאדן והנסיך אויגן; עם נפילת טרארבאך ב-20 בדצמבר ניתן האות לסיום הקרבות של 1704.
מרלבורו חזר לאנגליה ב-25 בדצמבר (14 בדצמבר לפי הלוח היוליאני) לקול שבחיהם של המלכה אן והעם. בימים הראשונים של ינואר שלאחר מכן הובאו לארמון וסטמינסטר דגלי יחידת הפרשים 110 ויחידת הרגלים 128, שנלקחו בשעת הקרב. אולם, האירועים לא הסתיימו בכך. בפברואר 1705 החליטה אן, שב-1702 העניקה למרלבורו תואר דוכס, להעניק לו את פארק וודסטוק שבאוקספורדשייר ומענק ממלכתי של רבע מיליון לירות שטרלינג, על מנת לבנות בית מגורים כמתנה מהמלכה אסירת התודה וכהכרה בניצחונו - אותו תיאר ההיסטוריון הבריטי סר אדוארד שפרד קריסי כאחד הקרבות החשובים והמכריעים בהיסטוריה, וכתב כי "אלמלא היה בלנהיים, כל אירופה הייתה סובלת עד היום מהשפעות הכיבושים הצרפתים הדומים לאלה של אלכסנדר בשטחם ולאלה של הרומאים במשכם".
נכון לשנות ה-2000 ארמון בלנהיים הוא אחד מבתי המגורים הבריטיים היחידים המכונים "ארמון" ואינם שייכים למשפחת המלוכה הבריטית. הוא ממשיך לשמש כמקום מושבם של דוכסי מרלבורו.
איגוד השמאים בישראל
איגוד השמאים בישראל (שנקרא עד אפריל 2016 איגוד שמאי ביטוח בישראל) הוא איגוד מקצועי ישראלי. שמאי האיגוד עוסקים בהערכות רכוש שאינו מקרקעין כגון מוניטין, כלי רכב, רכוש (שנקרא בעבר אלמנטרי), חקלאות, צמ"ה, אומנות ושמאות ימית. האיגוד אינו כולל את שמאי המקרקעין שמאוגדים במסגרת לשכת שמאי מקרקעין בישראל.
בעבר, הוגדר המקצוע כ"שמאות כללית" או כ"שמאות רכוש". רוב חברי האיגוד הם שמאים עצמאיים, בעלי משרדים, ושכירים העובדים או מופעלים על ידי משרדי שמאים ברחבי הארץ (שמאי חוץ) ומיעוטם שמאים המועסקים בחברות הביטוח השונות (קרויים גם שמאי בית).
האיגוד מפעיל וועדות מקצועיות ענפיות, המטפלות במחלוקות מקצועיות שבין שמאים לבין: חברי איגוד המוסכים, חברות ביטוח, סוכני ביטוח, עורכי דין, מבוטחים וכן על פי מינוי בתי המשפט השונים ברחבי הארץ לבוררות, גישור והגשת חוות דעת מומחה. האיגוד פתוח לכל שמאי העוסק בהערכות רכוש שאינו מקרקעין, שחפץ להימנות על חבריו, בכפוף לתנאי קבלה מקצועיים, השכלתיים ואחרים הקבועים בתקנון האיגוד.
האיגוד פועל על-פי תקנון העמותה המחייב את חבריו. הפעלתו כגוף מבוצעת על ידי חברי הוועד המרכזי והנשיאות המבצעת את החלטותיו. חברי הוועדים נבחרים בבחירות, אחת לשנתיים, כאשר לכל ענף נציג בוועד המרכזי. כל הנבחרים פועלים בהתנדבות. האיגוד מעסיק בשכר בעלי מקצוע אחדים כגון: יועץ משפטי, רואה חשבון, וכדומה.
יו״ר איגוד השמאים הוא עורך דין דורון חבקין המכהן בתפקיד מזה 3 שנים.
השכלה כללית ומקצועית.
שמאי חבר איגוד פירושו איש מקצוע שעיסוקו העיקרי הוא שמאות ומתן חוות דעת מקצועיות לפי דרישות השוק. בין הצרכנים נמנים: בתי המשפט, חברות ביטוח, גופים ומוסדות ציבוריים ופרטיים וכלל הציבור. כל חבר באיגוד מחזיק תעודת חבר של האיגוד ותעודת שמאי לפי טיב ההסמכה הנדרשת בענף בו הוא עוסק, משרד ממשלתי, או אחר אם בענף בו הוא עוסק דרושה תעודה כזו לפי כל דין.
חברי האיגוד, על ענפיו השונים, הם בעלי השכלה אקדמית (עיונית ומקצועית) בתחומים שונים וביניהם: מהנדסים, עורכי דין, כלכלנים, אגרונומים, הנדסאים, מכונאים ועוד. ניסיונם נרכש בהתמחות אצל מאמנים מורשים של האיגוד.
חברי האיגוד נדרשים להתעדכנות בידע המקצועי בתחומים חדשים ונוספים במסגרת השתלמויות איגודיות, ימי עיון וסמינרים המועברים על ידי מומחים נבחרים המוזמנים בידי ההנהלה.
מטרות ופעילויות.
האיגוד מספק שירותים מקצועיים הן לחבריו במסגרת השתלמויות מקצועיות, הן לכלל הציבור במסגרת וועדות מקצועיות לברור מחלוקות מקצועיות, והן לבתי המשפט.
האיגוד וחבריו מקיימים שיתוף פעולה עם מוסדות שנועדו להעמיד דור חדש של שמאים משכילים באמצעות תוכניות לימוד מוכחות ומפוקחות. לשם כך משמש האיגוד שותף במוסדות ההשכלה לשמאות, כגון מכללת עתיד ללימודי מקצוע שמאות רכב, ומכללת עדיף ללימודי שמאות רכוש, שמאות חקלאית, שמאות ימית, שמאות אמנות וסיקור סיכונים.
קיים שיתוף פעולה עם משרד התחבורה בנושאי קביעת נושאי הלימוד, קביעת רמת הדרישה לקבלת רישיון שמאי רכב ונטילת חלק בוועדות האתיקה והערר הפועלת במשרד התחבורה. חברי האיגוד נוטלים חלק בהעברת חומר הלימוד ובעריכת סיורים לימודיים והדרכה מעשית לשמאי במסגרת לימודיו.
חברי האיגוד מסייעים לפרטים וגופים שונים בהכנת תשתית תביעה כנגד אחרים הרומסים זכויות ורכוש שלא בדין, ומשתתפים לא אחת ב"מבצעים" של הרשויות בהעמדת חוות דעת מקצועיות לצורכי פיצוי והשבת נזק לאחר אירועים טראומתיים, כגון: מלחמת לבנון הראשונה, מבצע עופרת יצוקה, פרשת סגר האינתיפדה, פינוי חלקי ארץ שונים, רעידות אדמה וכדומה.
רקע היסטורי.
בשנת 1950 הוקם "האיגוד הישראלי של שמאים בוחנים". מייסדיו היו קבוצת שמאים שמרביתם עסקו כבר בעבר במקצוע השמאות בארצות מוצאם, ומיעוטם תושבי הארץ. החברים המייסדים מנו 18 שמאים, 10 שמאי רכב (שנקראו אז "סקציית מכוניות") ו-8 שמאים להערכת רכוש כללי (רכוש לא מוגדר, שאינו רכב).
במהלך שנות קיומו של האיגוד התרחב האיגוד ונוספו אליו הענפים: אש ואלמנטארי (כיום ענף רכוש) (מ-1950), רכב (מ-1950), חקלאות (מ-1974), ימי (מ-1970) וציוד חקלאי – צ.מ.ה (מ-1980).
העמותה נרשמה מחדש במסגרת החוק העות'מאני של האגודות על פי חוק העמותות הישראלי (סעיף 60 לחוק העמותות התש"ם – 1980) במאי 1982.
עד לשנת 1966 נקרא האיגוד בשם "האיגוד הישראלי של שמאים ובוחני ביטוח". האיגוד נרשם כעמותה בשנת 1966, בשם "איגוד שמאי ביטוח בישראל". עם חלוף השנים והתבססותו של מקצוע השמאות, החלו לעלות קולות לפיו שמו של האיגוד אינו תואם את אופיו שכן פעולות רבות של שמאי אינן נעשות כלל בהתייחס לתחום הביטוח בלבד. כך למשל פעילותו של שמאי רכוש המעריך שווים של תכשיטים אינה נעשית רק לשם עריכת פוליסת ביטוח אלא לעיתים נעשית היא לשם חלוקת רכוש בין מספר שותפים. כך גם עבודתו של שמאי חקלאי הנדרש להעריך נזקים שנגרמו בעקבות אסון טבע אינה מופנית אל מבטח. בנסיבות אלה, בשנת 2016, הוחלט להשמיט את המילה "ביטוח" משמו של האיגוד ולהשאיר את השם החדש "איגוד השמאים בישראל".
הכרה תחיקתית ראשונה למקצוע השמאות ולאיגוד שמאים כלשהו במדינה הייתה בשנת 1953 ב"חוק מילווה חובה, תשי"ג-1953 - מינוי שמאים לעניין הערכת רכוש". במסגרת זו אושרו לראשונה 44 שמאים לעסוק במקצוע השמאות לעניין הערכת רכוש (רכב ואלמנטארי). מרביתם של שמאים אלו היו ממייסדיו הראשונים של האיגוד.