בית ספר EZ Way הוקם בשנת 1998 ומוסד כחברה בשנת 2000 על ידי עו"ד אהוד צלטנר. כיום הרשת מקיימת קורסי הכנה לבחינות במכינות של 30 מכללות ואוניברסיטאות, ומפעילה למעלה מ-30 שלוחות בכל הארץ. בשנה נפתחים כ-100 קורסים, כ-40% מהם מיועדים לאוכלוסיות מיוחדות. בדומה לרשתות אחרות, רשת ה-EZ Way מפרסמת ספרים ועזרי לימוד לבחינות, אפליקציות לימודיות, תוכנות ועזרים ללמידה מקוונת לבחינה הפסיכומטרית.
קורסים ללקויי למידה.
בתחילת שנות ה-2000, EZ Way החלה להציע קורסי פסיכומטרי לבעלי לקויות למידה; בתחילה עם המכינה הקדם אקדמית של המרכז האקדמי רופין והמכינה ללקויות למידה באוניברסיטת חיפה ובהמשך בשיתוף עם אגודת ניצן. מבחן פסיכומטרי ללקויי למידה הוא על פי רוב מבחן ממוחשב הכולל תוספת זמן והתייחסות ללקויות למידה והפרעות קשב. לפיכך נועד הקורס שמציעה החברה להיות מותאם ללקויי למידה. על פי נתוני EZ Way, כ-8,000 נבחנים לקויי למידה או בעלי הפרעות קשב, השתתפו בקורס זה מאז התחלתו.
לצד הקורס, החלה החברה בקמפיין ציבורי שמטרתו להשוות את תנאיהם של נבחנים בעלי לקויות למידה לאלו של הנבחנים האחרים. במסגרת הקמפיין, נעשתה פנייה מטעם החברה לחברי הכנסת, שהובילה להצעת חוק הנגישות לפסיכומטרי של ח"כ אילן גילאון להשוואת מספר מועדי הבחינה הפסיכומטרית בתנאים מיוחדים, למספר המועדים בהם מתקיימת הבחינה הרגילה.
קורסים למגזר החרדי.
עמותת ידידי עתידים, מפעילת "תוכנית חלמי"ש" (חרדים לומדים מקצועות ישימים), פנתה בשנת 2006 אל EZ Way בבקשה ליצור תוכנית לימודים שתאפשר לבוגרי ישיבות לגשת לבחינה הפסיכומטרית. ההכנה לבחינה נועדה לצמצם את פערי הידע של הלומדים בה, שלא למדו לימודי ליבה, ולאפשר להם להשתלב במכינת הנדסה והייטק בטכניון, ומשם בשוק העבודה. ב-2008 השיגו בוגריו ציונים גבוהים מהממוצע הארצי, על אף שהגיעו לקורס בלי ידע באנגלית ועם ידע מועט במתמטיקה. מאז פתיחתו, למדו בקורס הייעודי למגזר החרדי למעלה מ-4,000 תלמידים.
קורסים לנשים.
במסגרת שיתוף פעולה בין צה"ל, פרויקט "עתידים" ופרויקט "צבר" לקידום נשים עתודאיות למקצועות ההייטק, EZ Way התבקשה לבנות קורס פסיכומטרי המותאם לנשים. קורס זה פותח על סמך בעיות נפוצות בהן נשים נתקלות יותר בלימודים לפסיכומטרי. קורס זה הראה כי הפער הממוצע בין גברים ונשים בפסיכומטרי, שעומד על כ-43 נקודות על פי נתוני המרכז הארצי לבחינות ולהערכה, מצטמצם כאשר נשים לומדות בקורס לנשים בלבד, המותאם להרגלי הלימוד שלהן.
אולימפיאדת טוקיו (סרט)
אולימפיאדת טוקיו (ביפנית: 東京オリンピック, נהגה: טוקיו אוֹריפּיקוּ; באנגלית: Tokyo Olympiad), הוא סרט דוקומנטרי מ-1965 שבוים על ידי הבמאי היפני קון איצ'יקאווה ומתאר את משחקי אולימפיאדת טוקיו שנערכו ב-1964.
כמו הסרט "אולימפיה" של הבמאית הגרמנית לני ריפנשטאהל, שתיעד את משחקי אולימפיאדת ברלין שנערכו ב-1936, נחשב סרטו של איצ'יקאווה כאבן דרך ביצירת סרטים דוקומנטריים. עם זאת, "אולימפיאדת טוקיו" מתמקד בעיקר באווירה של המשחקים ובפן האנושי של הספורטאים ופחות בהישגים הספורטיביים ובמנצחים. הסרט נכלל ברשימה "1,001 סרטים שעליך לראות לפני שתמות".
הפקה.
משחקי אולימפיאדת טוקיו נחשבו כבעלי חשיבות עליונה לממשל היפני. חלק ניכר מהתשתיות ביפן נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה והמשחקים נתפסו כהזדמנות להציג את יפן מחדש בפני העולם ולהבליט את התעשייה ואמצעי התחבורה החדשים והמודרניים, כמו גם את הכלכלה הצומחת של יפן. מאז חידוש המשחקים האולימפיים בעת החדשה, ב-1896, צולמו בסרט כל האולימפיאדות, ברמה מסוימת. בדרך כלל, נעשה הצילום במימון הוועד האולימפי הבינלאומי כדי להנציח את האירועים למען הדורות הבאים. הממשל היפני החליט לממן ולהפיק סרט משלו למשחקי טוקיו ובתחילה נשכר הבמאי אקירה קורוסאווה, שלאחר הצלחת סרטיו: "איקירו" ו"שבעת הסמוראים" במערב, היה הבמאי היפני בעל הפרסום הרב ביותר מחוץ ליפן. אולם, נטייתו המפורסמת של קורוסאווה להשגת שליטה מלאה בכל ההפקה הייתה לרועץ: הוא דרש לביים לא רק את הסרט, אלא גם את טקס הפתיחה ואת טקס הנעילה של המשחקים ודרישתו זו הביאה לפיטוריו. למלא את מקומו הובא קון איצ'יקאווה שיצאו לו מוניטין של במאי המסוגל להיכנס להפקות בהן הנסיבות שהתפתחו לא תאמו במדויק את התוכניות הראשוניות.
איצ'יקאווה גייס צוות של צלמים שכיסו חלק גדול מהתחרויות ומההתרחשויות שסביב התחרויות. חלק מהצלמים היו צלמים בעלי שם, דוגמת: קאוזו מיאגאווה ושיגיצ'י נאגנו . לרשותו עמדו 150 מצלמות לצילום האירועים. בסוף האולימפיאדה עמדו לרשותו סרטי צילום באורך של 70 שעות והוא ערך אותם לסרט בן 170 דקות.
איצ'יקאווה עשה שימוש באמצעים טכניים להדגשת נקודת הראות שלו לאירועים השונים: הילוכים איטיים, הגברת סאונד, צילומי קלוז אפ מוקצנים וצילומי סטילס בשחור-לבן.
חזונו של איצ'יקאווה לגבי "אולימפיאדת טוקיו" עורר בשעתו מחלוקת ביפן, כיוון שהיה הפוך מזה שהממשל היפני חפץ בו וציפה לו. איצ'יקאווה הציג סרט שהדגש בו היה המבט הקולנועי והאמנותי על ההתרחשויות, שהיה בעל עניין רב יותר בספורטאים עצמם ופחות במבט העיתונאי וההיסטורי על תוצאות התחרויות, כפי שחפצו מממני הסרט. כתוצאה מכך, הכריח הוועד האולימפי היפני את איצ'יקאווה לערוך מחדש את סרטו ולקצרו כך שיתאים לדרישות המקוריות מהסרט. התוצאה הסופית הייתה סרט בן 93 דקות שהוצג בהקרנות מסחריות בבתי קולנוע ברחבי העולם.
קבלת הסרט והביקורת.
הסרט השתתף בפסטיבל קאן והוצג מחוץ לתחרות. הסרט זכה בפרס "האומות המאוחדות" של באפט"א ובפרס באפט"א לסרט התיעודי הטוב על שם רוברט פלאהרטי.
יחד עם סרטה של לני ריפנשטאהל, "אולימפיה", נחשב "אולימפיאדת טוקיו" כאחד מהסרטים הטובים והחשובים אודות המשחקים האולימפיים וכאחד מסרטי הספורט התיעודיים הטובים בכל הזמנים. נכון ל-2013, כל 11 הביקורות שניתנו לסרט באתר "Rotten Tomatoes" הן חיוביות.
הסרט יצא ב-1984, על ידי "The Criterion Collection", חברת הפצה של סרטי וידאו המוגדרים כ"חשובים וקלאסיים", ב"גרסת הבמאי" שלו, באורך 170 דקות. נכון ל-2013, לא ניתן לצפות בסרט כפי שהוקרן בבתי הקולנוע וניתן לרכוש רק את סרט הווידאו של "גרסת הבמאי" באמצעות אתרים המציעים סרטים משומשים למכירה.
ב-2013 עלתה גרסה בת 125 דקות לערוץ היוטיוב של הועד האולימפי.
סצנות בולטות בסרט.
ענפי ספורט נוספים הנסקרים בסרט הם: התעמלות מכשירים, הרמת משקולות, היאבקות, איגרוף, סיף, ג'ודו, קליעה למטרה, מרוץ אופניים, קרב 5 וקרב 10, הוקי שדה, כדורעף, כדורגל, חתירה ושיט.
סיבוב אורוגוואי
סיבוב אורוגוואי היה סבב דיונים שהתנהל בין השנים 1986 ל-1994, במטרה להגיע לנוסח חדש להסכם GATT לסחר רב-צדדי. הכוונה הייתה להסדיר את הסחר החופשי בין המדינות בעולם. ההסכם שנחתם בסוף סבב הדיונים החליף את אמנת הוואנה שלא הגיעה לביצוע.
הדיונים התנהלו על ידי סבבי שיחות סחר רב-צדדיים להפחתת מכסים בהם השתתפו המדינות החתומות על הגרסה הקודמת של הסכם GATT. עם השנים התווספו עוד ועוד מדינות להסכם ומתוך כך גם לשיחות. סיבוב אורוגוואי היה השמיני במספר. בתחילתו היו חברות בהסכם 102 מדינות ובסופו חתמו על ההסכם החדש 128 מדינות.
רקע.
סיבוב טוקיו אשר קדם לסיבוב אורוגוואי הסתיים בשנת 1979. כמעט מיד לאחר סיומו הרגישו המדינות כי יש צורך לפתוח בסבב שיחות חדש מאחר שמצבן של המדינות המתפתחות הידרדר ולא היה באפשרותן לקיים את מה שהוחלט עליו בסיבוב טוקיו.
עם השנים נוצר מתח בין מדינות הצפון למדינות הדרום אשר נבע מהגבלות שונות על הסחר והרגשתן של מדינות הדרום כי ההסכמים אינם תורמים לפיתוחן ואף פוגעים ביכולות הייצוא והייבוא שלהן, כמו גם מתח בין מדינות הצפון עצמן. בסופו של דבר נוצרה קואליציה רחבה בעד פתיחת סיבוב שיחות חדש אשר ינסה להסדיר את הבעיות אשר התעוררו על ידי מדינות הדרום ויתרום לליברליזציה של הסחר וגם לפיתוחם.
בעיות רבות עלו מתוך המערכת הבינלאומית, למשל העדרן של מדינות רבות מן ההסכם. כמו כן ניתן לציין את הדומיננטיות הברורה של ארצות הברית בהסכם ה-GATT המקורי אל מול סיומה של המלחמה הקרה תוך כדי סיבוב אורוגוואי והיחלשותה היחסית של ארצות הברית בסחר העולמי.
סיבה נוספת לצורך בפתיחת סבב שיחות הייתה העלייה של הפרוטקציוניזם החדש. בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 מדינות רבות השתמשו בהגבלות שונות על המסחר הבינלאומי אשר עוקפות את הסכמי ה-GATT, למשל סובסידיות שונות, שימוש ארוך טווח בהגבלות המותרות בהסכם רק לטווח קצר כגון הגבלות נגד היצף ועוד. עליית הפרוטקציוניזם ערערה את בסיסו של הסכם ה-GATT כאשר ההערכה היא כי בין 25 ל-30 אחוז מהסחר העולמי הושפעו מפרוטקציוניזם זה. כמו כן האמונה הרווחת בין המדינות המפותחות היא כי פרוטקציוניזם מוביל בסופו של דבר למלחמה, כפי שקרה לאחר המשבר הכלכלי של שנות ה-30 ופרוץ מלחמת העולם השנייה, ולכן יש למנוע את עלייתו המחודשת.
כמו כן, התברר כי למנגנון יישוב הסכסוכים הקיים בהסכם אין מספיק סמכות לאכוף את ההסכם ויש צורך לחזקו. לא היה לו לוח זמנים מסודר לפעולה ופרוצדורה מסודרת, היה קל לחסום את החלטותיו ובמקרים רבים התמשכו הסכסוכים לאורך זמן ללא החלטה בעניינם.