נינט טייב, שהסכימה לפתוח את "פסטיבל בסוודר" הראשון בחורף 2009. בשנת 2010 הפסטיבל השני התקיים גם הוא במועדון "לבונטין 7" בהשתתפות אמנים ולראשונה גם חסרי בית סיפרו את סיפורם. בשנים 2011–2012 לא התקיים הפסטיבל, בין היתר בשל המחאה החברתית. דפני ליף הצטרפה למארגנים ב-2013. בשנת 2015, פסטיבל בסוודר 5, הצטרף לצוות ההפקה שהתרחב עם השנים גם המפיק והמוזיקאי רון דבני והפסטיבל עבר לראשונה למועדון הבארבי בת"א, כשבפסטיבל זה, בין היתר, השתתפו להקת הדג נחש.
השפעה.
הרעיון של "מחזור אורבני" הושפע ישירות מתרבות הנגד של שנות ה-60 ומפסטיבל "Burning Man", בנוואדה ארצות הברית, כשרוח הפסטיבל היא להעניק דברים לאחרים ללא תמורה. בנוסף, הפסטיבל גם הושפע מפסטיבל Live Aid, פסטיבל שהוקם על ידי המוזיקאי Bob Geldof והרעיון המרכזי בו הוא עזרה לאפריקה באמצעות המוזיקה.
רשימת אמנים שהשתתפו בפסטיבל לפי שנים.
נואמים בולטים: דודו וייזר, איציק ווינגרטן, רוני סומק, ד"ר שמוליק שיינטוך, ד"ר שלומית בנימין, עו"ד גיל גן-מור, אודי בן-ארויה מעמותת "לשובע".
חלוקת הבגדים.
הבגדים והשמיכות שנאספים בפסטיבל מחולקים לחסרי בית, לפליטים ולנשים בזנות. כמו כן, החל מהפסטיבל הרביעי, אוספת עמותת "לשובע" חלק ניכר מהבגדים ומחלקת בין ה"גגונים" השונים אותם היא מנהלת.
עבד אל-חכים חאג' יחיא
עבד אל-חכים חאג' יחיא (בערבית: عبد الحكيم حاج يحيى; נולד ב-16 בפברואר 1965) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם רע"ם וכראש עיריית טייבה.
ביוגרפיה.
חאג' יחיא נולד בטייבה. כשהיה בן 15 הציע מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית הישראלית לאביו, שתממן עבור בנו לימודי רפואה במוסקבה אם יצטרף למפלגה. האב, מוסלמי אדוק, ויתר על ההצעה מחשש שהדבר ירחיק את בנו מהדת.
בעל תואר בהנדסה אזרחית מהטכניון.
הצטרף לתנועה האסלאמית ב-1981. כיהן כראש עיריית טייבה לתקופה של כחצי שנה ב-1998 ובין השנים 2005–2007. ביוני 2007, לאחר שעיריית טייבה הייתה נתונה כעשור במשבר כלכלי, החליט שר הפנים, רוני בר-און, להדיח את חאג' יחיא מתפקידו ולמנות ועדה קרואה לעיר, בראשות שלמה טוויזר. עתירה לבג"ץ שהגיש חאג' יחיא נגד ההחלטה - נדחתה.
בינואר 2015, לקראת הבחירות לכנסת העשרים, נבחר חאג' יחיא בבחירות המקדימות למקום השני ברשימת התנועה האסלאמית (המיוצגת בכנסת תחת רע"ם), בהפרש של קול אחד (51-50) מול וואליד טהאא המתמודד נגדו. במסגרת איחוד הרשימות הערביות לקראת הבחירות, הוצב במקום השישי של הרשימה המשותפת.
יחיא מתח בכנסת ביקורת על כך שהחלטת הממשלה 922, תוכנית החומש לצמצום פערים בחברה הערבית, לא לוותה באישור תוכניות מתאר ליישובים הערביים, ולפיכך לא ניתן היה לנצל כספים רבים שהוקצו במסגרתה והם הושבו לאוצר.
בנאום שנשא בכנסת בדצמבר 2016 אמר: בריאיון לאתר דבר ראשון בדצמבר 2018 סירב לגנות את ארגון הטרור חמאס, ואמר .
על אף שלא היה חבר ועדת העבודה והרווחה, הצטרף ליו"ר הוועדה בכנסת ה-20 ח"כ אלי אלאלוף ולצד ח"כ איל בן ראובן בהקמת 'צוות משימה' פרלמנטרי לטיפול בריבוי התאונות בענף הבניין. במסגרת פעולתם יצאו השלושה לסיורי פתע באתרי בניה, ויזמו חקיקה לשיפור הבטיחות בענף. בין החוקים שהובילו השלושה: חוק הקובע כי אתרי בניה בהן אירעו תאונות קשות או קטלניות יסגרו מיידית למשך יומיים, חוק המחייב מינוי עוזרי בטיחות באתרי בניה גדולים וחוק האוסר להעסיק מנופאים שלא בהעסקה ישירה או באמצעות חברות ייעודיות ועוד. במאי 2017 מונה חאג' יחיא לראשות ועדת משנה לוועדת העבודה והרווחה בנושא הבטיחות בענף.
הוא נבחר גם לכנסת ה-21 מטעם רע"מ-בל"ד במקום ה-3 ברשימה וכנציג השני של מפלגת רע"ם ברשימה. בבחירות הפנימיות שנערכו בתנועה האסלאמית לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הודח חאג' יחיא ממקומו ברשימה על ידי וליד טאהא, שזכה למקום ה-6 ברשימה המשותפת.
חיים אישיים.
חאג' יחיא מתגורר בטייבה, נשוי ואב לארבעה.
אנג'לה בקסטון
אנג'לה בקסטון סילק (באנגלית: Angela Buxton; 16 באוגוסט 1934 – 14 באוגוסט 2020) הייתה טניסאית יהודייה-בריטית.
הישג השיא של בקסטון היה זכייה בשני טורנירי גראנד סלאם לזוגות נשים באליפות צרפת הפתוחה (1956) ובאליפות וימבלדון (1956) וכן הגעה לשלב הגמר באליפות וימבלדון בטורניר לנשים (1956).
הישגים בטניס.
בקסטון נולדה בליברפול, אנגליה והחלה לשחק טניס בגיל צעיר. בתחילת 1953 היא נסעה ללמוד טניס אצל ביל טילדן בקליפורניה. בשנת 1954 בקסטון דורגה במקום הרביעי בבריטניה. בהמשך, בקסטון אשר דורגה במקום התשיעי בעולם, הגיעה לרבע הגמר בטורניר וימבלדון 1955 ביחידות. השנה המוצלחת ביותר שלה הייתה 1956. בטורניר ווימבלדון של אותה שנה, אליו הגיעה כמדורגת שישית, היא הגיעה לגמר היחידות, אם כי נהנתה גם מצירוף נסיבות מוצלח, מבחינתה. ברבע הגמר, יריבתה בברלי פלייץ (Fleitz) האמריקנית, המדורגת שנייה, פרשה. בחצי הגמר היא ניצחה את פאט וורד (Ward) הבריטית, טניסאית בלתי מדורגת, עד שלבסוף הפסידה בגמר לשירלי פריי האמריקנית. לעומת זאת, בקסטון זכתה באותו טורניר בגמר טורניר זוגות הנשים. באליפות צרפת הפתוחה היא הגיעה לחצי הגמר ביחידות וזכתה בטורניר הזוגות. בשתי הזכיות בזוגות, שותפתה הייתה אלתיאה גיבסון. כן זכתה באותה שנה במספר תארים מקומיים, ביחידים, בזוגות, במגרשי דשא ובמגרשי חמר.
ב-1953 זכתה בקסטון במכביה הרביעית בתואר ליחידות. לטענתה, יהדותה פגעה ביכולתה להתקבל ולהתקדם בתחום הטניס העולמי בגיל צעיר, כי סבלה מאנטישמיות.
פרישה.
לאחר שסבלה מפציעה קשה ביד בסוף 1956 (tenosynovitis), נאלצה בקסטון לפרוש לאחר שנת 1957, בגיל 22.
בקסטון כתבה מספר ספרי טניס באנגלית: Tackle Tennis This Way, טניס למתחילים, וטקטיקות מנצחות של טניס וזוגות.
בקסטון הייתה אחת מששת המייסדים של מרכזי הטניס בישראל.
היכל התהילה.
בקסטון נכנסה להיכל התהילה של הספורט היהודי בשנת 1981. בשנת 2014 היא נכנסה למוזיאון והיכל התהילה הלאומי היהודי של הספורט בניו יורק.
נפטרה ב-14 באוגוסט 2020 בגיל 85.
פייר-מארי ז'רלייה
פייר-מארי ז'רליֶיה (בצרפתית: Pierre-Marie Gerlier; 1880, ורסאי - 1965, ליון) היה קרדינל קתולי וחסיד אומות העולם מצרפת.
ביוגרפיה.
ז'רלייה למד באוניברסיטה של בורדו והיה עורך דין. לאחר מכן למד בסמינר לכמרים באיסי שבפריז ובפריבור. במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין בצבא הצרפתי, נפצע ונפל בשבי הגרמני. בשנת 1921 הוסמך לכמורה והיה ראש קהילה בפריז. בשנת 1929 הוסמך בתור בישוף על ידי האפיפיור פיוס התשיעי. ההסמכה בוצעה בקתדרלת נוטרדאם בפריז.
ז'רלייה היה הארכיבישוף של ליון משנת 1937 ועד מותו. תואר הכבוד שנקבע לו היה הפרימט של גאליה. בשנת 1939 היה אחד הבוחרים באספה האפיפיורית שהתכנסה לבחור אפיפיור חדש. באספה זו נבחר פיוס ה-12.
בתקופת כיבוש צרפת בידי הגרמנים גינה ז'רלייה את גירוש היהודים מצרפת למחנות ההשמדה הנאציים וכן גינה את התנאים בהם נמצאים היהודים במחנות אלה. הוא פעל למען הסתרת ילדים יהודיים במוסדות קתוליים בצרפת, לשם הגנתם מפני גירוש.
משנת 1945 ועד 1948 היה ז'רלייה סגן הנשיא של הוועידה האפיסקופלית הצרפתית . בשנת 1958 השתתף שוב בבחירת אפיפיור, בבחירות בהן נבחר יוחנן העשרים ושלושה, ובשנת 1963 השתתף בבחירות בהן נבחר פאולוס השישי.
ז'רלייה מת מאוטם שריר הלב בליון ונקבר בקתדרלת ליון.
ב-1981 הכיר יד ושם בז'רלייה בתור חסיד אומות העולם.
אילנה דבדבני
אילנה דבדבני (נולדה ב-1948) היא פרופסור אמריטה בחוג לעבודה סוציאלית והייתה ראש המרכז לחקר השיקום והתפתחות האדם באוניברסיטת חיפה עד פרישתה בשנת 2015.
ביוגרפיה.
אילנה דבדבני נולדה וגדלה בשכונת יד אליהו בתל אביב. בנעוריה הייתה פעילה בתנועת הנוער והצטרפה לגרעין נח"ל. לקראת סוף השמינית, בעת אימונים בקפיצה לגובה, נפלה ונפצעה בידה; היא עברה מספר ניתוחים אך ידה לא חזרה לתפקוד מלא והיא נותרה עם נכות.
דבדבני למדה עבודה סוציאלית באוניברסיטת בר-אילן, ועם סיום התואר הראשון התגייסה לשירות בתי הסוהר והחלה לעבוד בכלא תל מונד עם אסירים צעירים (בגילאי 21-15). בעבודתה נחשפה לסיפורים קשים ולבני נוער משכונות מצוקה שנולדו אל תוך הפשע והסמים. היא סיירה בישראל במטרה להכיר מקרוב את המשפחות והשכונות של האסירים בהם טיפלה. לטענתה, לאחר שנוכחה לדעת שרוב האסירים חוזרים לאחר השחרור לבית הכלא, הבינה כי יכולתה להביא לשינוי מוגבלת, ובחרה לעסוק בכיוון אחר - בריאות הנפש.
כאשר הצטרפה לבעלה לשליחות של משרד הביטחון בניו יורק, החלה ללמוד לתואר שני בישיבה יוניברסיטי והשתלמה בכפר טיפולי לגמילה למכורים לסמים (מודל שלא היה קיים בישראל). חבריה לסגל המטפלים היו נרקומנים לשעבר, ובמפגשים עימם למדה על הכוחות הטמונים באנשים בכל מצב. כאשר חזרה לישראל, הציעה את הרעיון לגופים שונים, כמו: הוועדה לשיקום שכונות, שירות בתי הסוהר, ושירותי קהילה נוספים, אך היא נתקלה בספקנות והפרויקט לא קרם עור וגידים. דבדבני הקדימה את זמנה, שכן היום הקהילות הטיפוליות הן המודל המועדף לטיפול בהתמכרויות.