במגמה להעלות את בנו על דרך הישר ולהרחיק אותו מהשפעתו הרעה של לי, מסדר אביו של בויס, סוכן FBI לשעבר, לבנו עבודה בחברה מסחרית בשם RTX הפועלת בתחום הלוויינים, כפקח במרכז לקליטת תשדורות של לוויין ריגול של ה-CIA, אשר חג במסלול מעל ברית המועצות וסין ומספק מידע לתחנות קרקע באוסטרליה ובבריטניה. במהלך עבודתו נתקל בויס באקראי במידע לפיו ה-CIA מעורב בפוליטיקה של אוסטרליה, כולל בפרשת הדחתו של ראש ממשלת אוסטרליה גוף ויטלם. מאוכזב מהתערבות מדינתו בעניינים של מדינה דמוקרטית בעלת ברית, מחליט בויס לפגוע ב-CIA על ידי העברת מידע סודי לברית המועצות.
בויס נפגש עם לי ויחדיו הם מתכננים להעביר מידע לשגרירות ברית המועצות במקסיקו סיטי עבור כסף. לי משמש כבלדר ומסתיר את זהותו של בויס, תוך שהוא נותן למפעיליו הסובייטים להאמין שמדובר באפרו-אמריקאי. בתחילה קיים אמון בין הסובייטים ללי, אך עד מהרה הם מגלים עצבנות, קובלים על כך שהמידע חסר ערך ודורשים מידע איכותי יותר ובכללו מידע טכני ומידע על אנשי מפתח ב-CIA. במקביל, לי מתחיל לסחור לא רק בקוקאין אלא גם בהרואין ואף מתמכר לסם. בויס, שחש שלי מסכן את המשך הפעולה, מבקש ליצור קשר ישיר עם הסובייטים ואף מגיע לפגישה עמם במקסיקו. במהלך הסרט יוצר בויס קשר רומנטי עם צעירה בשם לנה (המגולמת על ידי לורי סינגר), אך אינו מצליח להתמיד במערכת היחסים עקב עצבנותו ההולכת וגוברת בשל עיסוקו בריגול.
כינויו של בויס, "הבז", נובע מתחביבו, ציד באמצעות בז, הוא חותם על הודעותיו לסובייטים בכינוי "פלקון" (בז). כינויו של לי, "איש השלג", נובע מעיסוקו בקוקאין, אבקה לבנה כשלג.
בסיום הסרט, לאחר שבויס החליט לנטוש את ההרפתקה, להתפטר מעבודתו ולחזור ללימודים, מגיע לי ללא תיאום עם בויס לשגרירות הסובייטית במקסיקו סיטי, בתקווה להשיג סכום כסף לרכישת סמים שנזקק להם. בהתקרבו לשגרירות נעצר לי על ידי המשטרה המקומית שחשדה בו כי הוא זומם פעולת טרור. כשנעצר נתגלו ברשותו צילומי מסמכים סודיים. המקסיקנים הזעיקו את סוכני ה-FBI ולי התוודה בפניהם ואף הסגיר את חברו בויס, שנעצר מיד בלוס אנג'לס. בחקירתו מסר בויס הודאה מלאה על מעשיו.
באחת האמירות הנוקבות בסרט אומר בויס לגבי הסובייטים: "הם מושחתים בדיוק כמונו, מה חשבתי לעצמי". הסרט מסתיים עם השלכתם לכלא של בויס ולי.
מוזיקה.
המוזיקה המקורית, פרי עטם של מוזיקאי הג'אז-פיוז'ן פט מתיני ולייל מייס, מבוצעת על ידי Pat Metheny Group (מתיני בגיטרה, מייס בקלידים, סטיב רודבי בגיטרה בס ופול ורטיקו בתופים) ותזמורת מיתרים. הקטע הידוע ביותר מתוך הפסקול הוא השיר החותם את הסרט, "This Is Not America" בביצוע דייוויד בואי ו-Pat Metheny Group. השיר הגיע למקום ה-14 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-32 בבילבורד הוט 100.
המשרד לתרבות והכוונה אסלאמית
המשרד לתרבות והכוונה אסלאמית (בפרסית: وزارت فرهنگ و ارشاد اسلامی) הוא המשרד לענייני תרבות ברפובליקה האסלאמית של איראן. המשרד ממונה על הגבלת הגישה למדיה אשר אינה מאושרת על ידי המשטר בטהראן.
המשרד מפקח בין היתר על יצוא ויבוא קולנוע, טלוויזיה, עיתונות, פרסומים שונים, ציורים, מוזיקה, ומדיות נוספות. כל העוסק באיראן באחד מתחומים אלו נדרש לקבל מהמשרד רישיון מיוחד לכך.
השר הממונה כיום על המשרד הוא מוחמד מהדי אסמאעילי.
מטרות המשרד.
פעילות המשרד מעוגנת בחוק האיראני. מטרותיו הן:
לוקסמבורג (פירושונים)
קורט בלומנפלד
קורט יהודה בלומנפלד (Kurt Yehuda Blumenfeld; 29 במאי 1884, מאגראבובה, פרוסיה המזרחית, הקיסרות הגרמנית – 21 במאי 1963, ירושלים) היה עיתונאי ומנהיג ציוני בגרמניה.
קורות חיים.
בלומנפלד נולד בשנת 1884 במאגראבובה (Marggrabowa) שבפרוסיה המזרחית, הקיסרות הגרמנית. בילדותו חונך ברוח ההתבוללות.
כשהיה סטודנט הצטרף לתנועה הציונית. בשנת 1909 נתמנה למזכיר ההסתדרות הציונית בגרמניה. בשנים 1913–1914 ערך את העיתון הציוני "די ולט". בשנת 1924 התמנה לנשיא התאחדות ציוני גרמניה. בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל, והיה לחבר הנהלת קרן היסוד. היה מראשי האגף הפרוגרסיבי של הציונות הכללית ומתומכיו של ד"ר חיים ויצמן. יוצר "קדמה" של ציוני גרמניה בא"י.
היה נשוי לג'ניה (בתו של מיכאל הורביץ, סוחר עצים נודע וציוני ותיק, ואחותה של אסתר, אשתו של משה זמורה) ואב לנעמי שמר, רפאל (רפי) בלומנפלד (אדריכל) ורחל סלוצקי. בן דודו היה הפרופ' חיים ברלין שניהל את מחלקת העור בהדסה תל אביב משנת 1946.
בלומנפלד נפטר בשנת 1963 לאחר מחלה ממושכת, בן 79 במותו. נקבר בבית העלמין סנהדריה. על שמו נקרא רחוב בקריית היובל בירושלים.
משרד המשפטים האיראני
משרד המשפטים של הרפובליקה האסלאמית של איראן (בפרסית: وزارت دادگستری جمهوری اسلامی ایران) הוא הגוף באיראן האחראי להעמדה לדין, בתביעות ממשלתיות. בנוסף, שר המשפטים המכהן בראשות המשרד משמש כיועץ המשפטי של המדינה. למשרד אין כל סמכויות בתחום השיטור, הנתון תחת משרד הפנים האיראני. סעיף 160 בחוקת איראן מסדיר ומגדיר את פעילות המשרד.
מדע (פירושונים)
גליונות (פירושונים)
וולאג'ה
בית המשפט העליון של יפן
בית המשפט העליון של יפן (ביפנית: 最高裁判所) הוא הסמכות השיפוטית העליונה ביפן. לבית משפט זה סמכות עליונה בפירוש חוקת יפן ובהכרעה בשאלות הנוגעות לחוקים במדינה, ברמה הלאומית וברמה המקומית. כן מוקנית לו גם סמכות של ביקורת שיפוטית, דבר אשר מאפשר לו לפסול חוקים שחוקקו הדיאט של יפן ואספות מקומיות ולהכריז על פעולות מנהליות כי הן אינן חוקתיות.
נשיא בית המשפט העליון של יפן הוא נאוטו אוטאני.
היסטוריה.
בית המשפט העליון הראשון ביפן שפעל בדפוסים של בית משפט עליון בעולם המערבי היה בית המשפט העליון למנהל שיפוטי (大審院) אשר הוקם על ידי משרד המשפטים בשנת 1875. בבית משפט זה ישבו 120 שופטים, הן בחטיבות אזרחיות והן בחטיבות פליליות. חמישה שופטים ישבו בכל הרכב. החטיבה הפלילית של בית משפט זה הייתה ערכאה ראשונה לפשעים נגד קיסר יפן ולפשעים חמורים נגד הסדר הציבורי. החוק שמכוחו פעל בית משפט זה בוטל בשנת 1947, עת הוקם בית המשפט העליון במתכונתו הנוכחית תחת החוקה.
סמכויות.
סעיף 81 לחוקה מגדיר את בית המשפט העליון כערכאה עליונה עם סמכות לקבוע את חוקתיותם של כל חוק, צו, פקודה או תקנה. בית המשפט העליון אחראי להציג מועמדים לשופטים עבור בתי משפט נמוכים יותר שימונו על ידי הממשלה, לקבוע סדרי משפט, לפקח על המערכת המשפטית, לרבות על פעילותם של תובעים, ולהטיל משמעת על שופטים ועובדים אחרים במערכת המשפט. בית המשפט פוסק את דינו בהרכב מורחב של 15 שופטים או בהרכב מצומצם של חמישה. ההרכב המורחב נדרש לדיונים בנושאים חוקתיים.
ביקורת שיפוטית.
בית המשפט העליון היא בית המשפט היחיד ביפן שלו סמכות מפורשת לביקורת שיפוטית על חוקים, אם כי נטען כי לבתי משפט נמוכים ממנו גם כן הסמכות לפרש את החוקה. בניגוד לבתי משפט לחוקה במדינות אחרות, בית משפט זה מקיים ביקורת שיפוטית רק במקרים שבהם יש מחלוקת אמיתית בין הצדדים, והוא אינו דן בשאלות הבאות לפתחו מטעם נציגי ממשל.
בית המשפט בדרך כלל ממאן להשתמש בסמכות הביקורת השיפוטית שמעניקה לו החוקה, משום חוסר רצונו להתערב בעניינים רגישים פוליטית. חריג לנוהג זה של בית המשפט היה בדמות סדרה של פסיקות בעניין חוסר חוקתיותה של הקצאת המושבים בדיאט למחוזות הבחירה בבחירות הכלליות. בסך הכול פסל בית המשפט העליון שמונה חוקים מאז הקמתו ב-1947.
שופטים.
מינוי שופטים.
נשיא בית המשפט העליון נבחר על ידי ממשלת יפן וממונה על ידי הקיסר. לצדו שופטים 14 שופטים נוספים הנבחרים אף הם על ידי הממשלה. לאחר בחירתם עומדים שופטי בית המשפט העליון למשאל עם המאשר את מינוים בבחירות הכלליות העוקבות. נוסף על כך, השופטים עומדים לאישור משאל עם בכל עשר שנים מתחילת כהונתם, משאל עם שנערך אף הוא בזמן הבחירות הכלליות. במסגרת משאל עם זה, לא הועבר עד היום אף שופט עליון מתפקידו. גיל הפרישה של השופטים ביפן הוא 70
בניין בית המשפט העליון.
מקום מושבו הראשון של בית משפט עליון זה, אשר החל לפעול במאי 1947, היה מתחם מועצת הקיסר בארמון הקיסרי של טוקיו. בספטמבר של אותה שנה עבר בית המשפט העליון למבנה של בית המשפט המחוזי של טוקיו, ובאוקטובר 1949 עבר למקום מושבו במתחם הקודם של בית המשפט העליון למנהל שיפוטי. בשנת 1974 עבר בית המשפט לבניין הנוכחי שבו הוא יושב ברובע צ'יודה שבטוקיו. זהו בניין בן חמש קומות שתוכנן על ידי האדריכל שיניצ'י אוקאדה ואשר זכה בפרס המוסד לארכיטקטורה של יפן לעיצוב.
פיירקס
אמנות דיגיטלית (פירושונים)
הקנוניה נגד אמריקה
הקנוניה נגד אמריקה (באנגלית: The Plot Against America) הוא רומן מאת הסופר היהודי-אמריקני פיליפ רות, שיצא לאור בשנת 2004. הסיפור מתאר היסטוריה חלופית למאורעות בארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה. בתרחיש הבדיוני, הנשיא פרנקלין רוזוולט מובס בבחירות לנשיאות בשנת 1940 על ידי איש הימין הלאומני צ'ארלס לינדברג, וכתוצאה מכך ארצות הברית מחליקה במדרון האנטישמיות.
הרומן עוקב אחר קורותיה של משפחת רוֹת בזמן ממשל לינדברג – תקופה שבה ממוסדת בהרחבה גזענות נגד יהודים, ומשפחות יהודיות אמריקניות כמו משפחת רות מוצאות את עצמן נרדפות במגוון דרכים. המספר והגיבור המרכזי הוא פיליפ רות הצעיר, כך שמעבר לתפניות הפוליטיות המעניינות, הספר עוקב בתשומת לב אחר ההתבגרות של נער יהודי אמריקני על מבוכותיו ועל פחדיו.
גרעין היסטורי.