אל השיר הופנו ביקורות חיוביות מפיהם של מבקרי המוזיקה העכשווית. צ'אק טיילור ממגזין הבילבורד שיבח את הפקת השיר ואת קולה של אגילרה. עוד הוסיף כי על אף גילה הצעיר של אגילרה, היא יודעת לבצע שירים בעלי נושאים כאובים. מגזין המוזיקה "אנטרטיינמנט ויקלי", כתב על אגילרה כי היא זמרת מלודרמה נהדרת, וקולה אף יגרום לצמרמורות אצל ויטני יוסטון, מריה קארי וברברה סטרייסנד, שהיו להשראות של אגילרה כילדה קטנה. ביל לאמב מאתר "Dotdash", העניק לשיר חמישה כוכבי זהב מתוך חמישה, וכתב כי "השיר אינו משתלב עם מוזיקת הפופ שייחדה את אותה תקופה. Hurt הוא שיר מיוחד שיזכר לעוד דורות רבים". אחת הביקורות השליליות הבולטות שקיבל השיר הייתה ממגזין "דיילי טלגרף", שכתב שהשיר הוא בלדה משעממת ולא מיינסטרים". ג'ון מרפי מאתר "", שיבח את קולה של אגילרה ואת תפאורת הקליפ, אך הוסיף כי הוא לא התרשם מהפקת השיר וממסרו. אתר המוזיקה "AXS" הכתיר את השיר לשיר הטוב ביותר של אגילרה, תוך שהוא משבח את המסר והקליפ של השיר.
וידאו קליפ.
רקע.
קליפ השיר צולם במשך חמישה ימים רצופים במהלך ספטמבר 2006. הווידאו קליפ בוים על ידי פלוריה סיגיסמונדי בשיתוף עם אגילרה. החזון של הצמד לקליפ היה מופע קרקס בכיכובה של אגילרה, שכלל ליצנים, פילים ואריות. במהלך היום הראשון לצילום הקליפ, משב רוח חזק העיף את אוהל הקרקס הראשי, וצוות הפקת הקליפ נאלצו לצלם את הקליפ במקום אחר, דבר שגרם לעיכוב בצילומיו. ב-17 באוקטובר 2006, הוקרן הקליפ לראשונה בערוץ המוזיקה "MTV".
הקליפ מתחיל בפריימים מעומעמים בשחור-לבן. קולו של כרוז הקרקס קורא לעוברים והשבים להיכנס אל המתחם, ומציג את התחנות בו. הקליפ הופך לצבעוני כאשר אגילרה מופיעה בחדר הלבשה מישון ורעוע. בתוך החדר, היא מקבלת מעוזרה פתק בו כתוב . לאחר התבוננת במכתב, עולה בועת זיכרון המציגה פלאשבקים מילדותה של אגילרה עם אביה. לאסי קיי משחקת את אגילרה הילדה, ואביה משוחק על ידי טימותי מרפי. לאחר מכן, הסרטון מציג את ההופעה האחרונה של אגילרה, בה אביה נכח. היא יורדת מגג הקרקס באמצעות חבל שכרוך סביב מותניה, על גבו של פיל הקרקס. באותו הפריים, אגילרה לבושה בנעלי פוינט ושמלה לבנה. אביה צופה עליה מן השורה הרביעית, תוך שהוא לבוש בבגדים בלים וישנים ומגבעת חומה. לאחר סיום ההופעה, אביה ניגש אליה בניסיון לברך אותה, אך הוא נבלע בעדר מעריצים שדוחפים אותו החוצה. אגילרה רצה אל עבר אביה בניסיון למצוא אותו, אך לאחר שהבינה כי הוא איננו, היא מתמוטטת על הקרקע. בעודה מתאבלת על השנים בהן לא דיברה עם אביה, היא מבחינה בצל אדם המעפיל על הקרקע. בתקווה שדמות הצל תהיה אביה, היא מושיטה ידיה אל עברו, אך היא פורצת בבכי לאחר שהצללית נעלמה אל הליל. הקליפ מסתיים כאשר אגילרה יושבת על ארגז קרקס, שרה ובוכה. הקליפ היה מועמד בקטגוריית "קליפ השנה" בטקס פרסי ג'ונו ב-2007.
הופעות חיות.
ב-31 באוגוסט 2006, ביצעה אגילרה את השיר בטקס פרסי המוזיקה של MTV. במהלך תקופת החגים, הופיעה רבות בתוכניות לילה ובספיישלים לכבוד חג המולד. בהמשך השנה, ביצעה אגילרה את השיר בתוכנית הבידור הגרמנית . "Hurt" נכלל ברשימת השירים בסיבוב ההופעות "Back to Basics Tour". לאורך ביצועי השיר בסיבוב ההופעות, לבשה אגילרה תלבושת נוצות שעוצבה על ידי רוברטו קוואלי. הביצוע שלה באוסטרליה נכללה באלבום הווידאו "".
Oobius
מבוימים
מבוימים (באנגלית: Staged) היא סדרה קומית בריטית, המתרחשת בתקופת מגפת הקורונה בממלכה המאוחדת. הסדרה צולמה בעיקר בשיחות וידאו. שידור הבכורה של הסדרה היה ב-10 באוקטובר 2020 בערוץ BBC One. ב-22 באוקטובר 2020 הוכרז על הזמנת עונה שנייה לסדרה. העונה השנייה שודרה לראשונה ב-4 בינואר 2021 בערוץ BBC One, והיא עלתה לשירות וידאו על פי דרישה BBC iPlayer.
תקציר.
בעונה הראשונה מייקל שין ודייוויד טננט מגלמים דמויות בדיוניות של עצמם. השניים מנסים לערוך חזרות להצגה "שש נפשות מחפשות מחבר" מאת לואיג'י פיראנדלו. בשל הסגר בבריטניה בעת מגפת הקורונה הם עורכים את החזרות באמצעות ועידת וידאו, בעוד הבמאי שלהם, סיימון, מתאמץ לשלוט בהפקה.
העונה השנייה עוקבת אחר מייקל ודייוויד "האמיתיים" בעקבות ההצלחה של הסדרה "מבוימים". סיימון מתחיל לעבוד על רימייק אמריקני של הסדרה, אבל מייקל ודייוויד אינם מתבקשים לגלם את הדמויות שלהם.
ערוץ המורשת הייעודי
לחץ דיאסטולי
חנא פרח כופר ברעם
לין רמזי
לין רמזי (באנגלית: Lynne Ramsay; נולדה ב-5 בדצמבר 1969) היא במאית, תסריטאית ומפיקת קולנוע סקוטית.
ביוגרפיה.
נולדה בגלאזגו בשנת 1969 למשפחה ממעמד הפועלים. הוריה היו חובבי קולנוע וחשפו אותה מגיל צעיר לסרטים מן הקולנוע ההוליוודי הקלאסי.
העניין שלה באמנות החל בצילום סטילס, כצעירה התנסתה בצילום ופיתוח בחדר חושך. למדה צילום במכללת נאפייר באדינבורו (היום אוניברסיטת נאפייר). בין השנים 1992–1995 למדה בימוי וצילום בבית הספר הלאומי לקולנוע וטלוויזיה בביקונספילד, אנגליה.
קריירה.
במרבית סרטיה, מעורבת רמזי בכל שלבי ההפקה, היא כותבת את התסריט ושותפה בליהוק, בבחירת הלוקיישנים ובעיצוב התלבושות. מאפיינים בולטים של יצירתה כוללים עיסוק בתמות של אובדן הילדות, מוות וזיכרון. כמו כן, במרבית סרטיה קיים מיעוט בדיאלוגים. מרבית מסרטיה באורך מלא הם אדפטציות קולנועיות של ספרים או סיפורים קצרים.
סרטים קצרים.
בשנת 1996 יצרה רמזי את סרטה הקצר הראשון "מיתות קטנות" (Small Deaths) כסרט הגמר שלה בלימודי הקולנוע. רמזי שימשה במאית, תסריטאית וצלמת בסרט. הסרט זכה בפרס חבר השופטים לסרט הקצר בפסטיבל קאן באותה שנה.
בסרטה משנת 1997 "להרוג את היום" (Kill The day) מתמקדת בסיפורו של אסיר משוחרר המתמודד עם התמכרות להרואין. הסרט זכה בפרס השופטים בפסטיבל הסרטים הקצרים קלרמונט-פראנד בצרפת.
רמזי זכתה פעם נוספת בפרס חבר השופטים בפסטיבל קאן, על סרטה "איש הגז" (Gasman) משנת 1997. עלילת הסרט מתרחשת בגלאזגו של שנות ה-70 ומתארת ילדה צעירה שמגלה במהלך מסיבת חג מולד כי לאביה שני ילדים מאישה אחרת.
סרטה הקצר הבא של רמזי הוא "שחיין" (Swimmer) משנת 2012. הסרט הוזמן על ידי חברת ההפקה "BBC Films" והוועד המארגן של המשחקים האולימפיים בלונדון. זהו סרט בשחור לבן שמתאר שחיין צעיר שלא התקבל לנבחרת הבריטית לאולימפיאדה חרף אימוניו הרבים. השחיין צולם בעודו שוחה במגוון מקורות מים כגון נהרות ונחלים, על רקע נופים המאפיינים את בריטניה. הסרט זכה בפרס באפט"א לקולנוע לסרט הקצר בשנת 2013.
בשנת 2019 יצרה את הסרט התיעודי הקצר "בריז'יט" שמתעד שיחה בינה לבין הצלמת והיוצרת בריז'יט לקומב.
מלכודת עכברים.
סרטה הראשון באורך מלא של רמזי הוא "מלכודת עכברים" (Ratcatcher) בשנת 1999. בסרט מתוארים מספר שבועות בחייו של ילד בן 12 בשכונת עוני בעיר גלאזגו בתקופת שביתת העירייה, לאחר שחברו הטוב נהרג בטעות לאחר משחק בתעלת מים הסמוכה לשכונה.
בצאתו היה "מלכודת עכברים" הסרט הסקוטי השני באורך מלא שבוים על ידי אישה.
בסרט בוחנת היוצרת כיצד עוני והזנחה משפיעים על חייהם והתפתחותם של ילדים. כמו כן עוסקת בנושאים כגון עולמם הפנימי של ילדים, אכזריות וטוב לב. למקומות שבהם מתרחשת היצירה יש חשיבות עלילתית והם מהווים סמלים בתהליכים נפשיים ופנימיים שעובר הגיבור. רמזי משלבת בסרט היבטים מזרם הקולנוע הבריטי החופשי (Free Cinema), וכן מן הקולנוע הריאליסטי.
מורברן קאלאר.
בשנת 2002 יצא לאקרנים סרטה השני באורך מלא של רמזי, "מורברן קאלאר" (Morvern Callar). בסרט מבוסס על ספר באותו שם מאת הסופר הסקוטי אלן וורנר. עלילת הסרט מתמקדת בצעירה סקוטית העובדת כקופאית בסופרמרקט המקומי בעיירה קטנה, שלאחר התאבדותו של בן הזוג שלה, מחליטה להוציא לאור את הספר שהותיר אחריו ויוצאת למסע גילוי עצמי בסקוטלנד ובספרד. בין התמות המרכזיות ביצירה נכללות חוסר שייכות, תלישות, גיבוש זהות אישית, התמודדות עם אובדן ואבל, וכן חוויות של נדידה ומסעות.
חייבים לדבר על קווין.
סרטה הבא באורך מלא של רמזי הוא "חייבים לדבר על קווין" (We Need To Talk About Kevin), שיצא לאקרנים בשנת 2011. הסרט מבוסס על ספרה של ליונל שרייבר באותו שם. בסרט מתואר סיפורה של אווה, אם שבנה ביצע טבח בבית הספר התיכון שבו למד. עלילת הסרט עוברת לסירוגין בין חייה של אווה לאחר הטבח והשלכות המעשה על חייה, לבין האירועים שקדמו לטבח והובילו אליו.
לאחר הצלחתו של "חייבים לדבר על קווין", רמזי יועדה לביים את המערבון "לג'יין יש אקדח" (Jane Got A Gun) משנת 2015, אולם בשל חוסר הסכמה עם מפיקי הסרט התפטרה יום לפני תחילת הצילומים. לאור פרישתה עזבו את ההפקה גם השחקנים ג'וד לאו ומייקל פסבנדר.
יום נפלא.
סרטה של רמזי משנת 2017, "יום נפלא" (You Were Never Really Here) מבוסס על נובלה של הסופר האמריקאי ג'ונתן איימס. בסרט מסופר סיפורו של ג'ו, בלש פרטי המתמודד עם פוסט טראומה, אשר נשכר לאתר את ביתו הקטינה של סנאטור שנמכרה לזנות. הסרט נשלח לפסטיבל קטן לפני השלמתו, עריכת הסרט הסתיימה ימים ספורים לפני הקרנתו הפומבית הראשונה בפני קהל במהלך הפסטיבל. הסרט זכה בפרס התסריט והשחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן.
פרסים.