בעברית בתקופות שקדמו לעברית הישראלית, מהעברית המקראית ועד תחיית הלשון העברית, קיימות אמנם מילים בעלות שורש מחומש, אך שורשיהן בדרך־כלל אינם פרודוקטיביים, למשל "פַּתְשֶׁגֶן", המופיעה בתנ"ך () או "תַּרְנְגוֹל", המופיעה בלשון חז"ל, . כיוצאי דופן ניתן למנות את השורשים חמרמ"ר (, , ) וסחרח"ר (), שני שורשים שהרד"ק (1160 – 1235) פירט את נטיותיהם כפעלים בספרו "ספר מכלול": את חמרמ"ר כניטה בבניין פֻּעַל ואת סחרח"ר בבניין קל. לאחר תחיית הלשון העברית השתמש דוד ישעיהו זילברבוש בנטיית פועל של השורש סחרח"ר בספרו "מפנקס זכרונותי" מ־1936: "עוד אחת מעט וה"אדנות" תתקפני, ולבי יהי מלא ממנה וגם את ראשי תסחרחר".
משלבים.
נטיות של שורשים מחומשים קיימות בכל משלבי השפה העברית. כמה שורשים מצויים בשימוש רחב ומופיעים אפילו בפרסומים של משרד החינוך ("סינכרון", "לפלרטט") והשורש טלגר"ף בהטיית הפועל "טִלְגְּרֵף" מופיע ב"מילון אבן־שושן לתלמידי בית הספר - מחודש ומעודכן לשנות האלפיים". שורשים אחרים מופיעים בשימוש יומיומי בסלנג, בז'רגונים של קבוצות מצומצמות או כחידושים ספרותיים או אישיים.
חידושים בספרות.
דוגמה לחידושים בספרות העברית שהם הטיות פרודוקטיביות של שורשים מחומשים ניתן למצוא כבר ב־1939 ב"ספר רצוף אהבה" של הרב אהרן ראובן טשארני, שבו נמצא הביטוי "אני מתקטנטן" (שורש קטנט"ן, בניין התפעל). במאמרו "ביאליק: ערך לאנציקלופדיה" מ־1944 כתב אברהם רגלסון: "אגדות־ביאליק הן רמות־הסגנון על דרך תנ"כית, וכמה מפסוקיהן הן מְזוּנְגְבָלוֹת־סאטירה ומקונמנות־הומור" (שורש זנגב"ל, משקל מְקֻטָּל), וזלמן שניאור בספרו "דור דור ואנשיו: סיפורים" שיצא לאור על ידי הוצאת יבנה ב־1957 כתב "נגרנו, תפרנו וסנדלרנו" (שורש סנדל"ר, בניין פיעל). בספרו של אליעזר שטיינמן "פני עצמי" שיצא לאור ב־1971, לאחר מותו, הוא כותב: "הזקן התכלבלב. קשקש במקלו." (שורש כלבל"ב, בניין התפעל). ב־1999 כתב פרופ' זאב מגן במאמרו "דמיין: על ג'ון לנון ואהבה": "...כשלחייו המנומשות מתארגמנות והולכות בתשוקה דתית מזרחית" (שורש ארגמ"נ, בניין התפעל); את השורש שעטנ"ז "הפרו" כנרת רוזנבלום בחיבורה "ארבעה בתים ואף אחד בכלל" מ־2008, שבו כתבה: "לגננות בפריז היא מהנהנית ווי, לנו כן, ומדי פעם משעטנזת בווי־כן מתוק להפליא" (שורש שעטנ"ז, בניין פיעל), וגם יואב קרני ב־2009 במאמרו "מי יפרש את האינטרס הלאומי?" בכתבו "האיש הזה [...] הוא גידול פרא של תרבות פוליטית משועטנזת, המתקשה להבחין בין עוצמה ובין כוחניות" (שורש שעטנ"ז, משקל מְקֻטָּל). בספרו של מאיר שלו "הדבר היה ככה" (2009) הוא מצטט אזהרה טיפוסית של סבתו: "אל תקרצרץ לי את הקיר", ומסביר ש"לקרצרץ" (שורש קרצר"ץ, בניין פיעל, מיידיש: "קראץ", שריטה) היא מילה אקולקטית בשימוש שכיח במשפחתו עד היום. הסופר יצחק בן־נר שם בפי דמויות ספרו "המלאכים באים" (1987) חידושים, שמטרתם יצירת עברית עתידנית, בין השאר "לקנקרט" (שורש קנקר"ט, בניין פיעל, מלועזית "קונקרטי").
גם מתרגמים חידשו בנטיות של שורשים מחומשים או לחלופין השתמשו בנטיות מלשון בדיבור, כמו בתרגומה מ־1987 של אליה גילדין ל"הנאוה לאדון" מאת אלבר כהן: "כלב־ים קטן מזקונקן"(שורש זקנק"ן, משקל מקוטל) (בתרגום זה אליה גילדין גם הקדימה וחידשה עם "הכל משועטנז בהצעות מבולבלות וסותרות" – שוב: שורש שעטנ"ז, משקל מְקֻטָּל), בתרגומו של עמנואל לוטם לספר "השען העיוור" מאת ריצ'רד דוקינס: "חוגי ויכוחים המעודדים פריקלוט" (שורש פרקל"ט, משקל קיטול) או בתרגום הספר "מדברים על זה" מאת ג'וליאן בארנס: "לא התכלבלבתי ולא התחנפנתי" (כך במקור).
סלנג וז'רגון.
בסלנג הישראלי השתרשו כמה נטיות של שורשים מחומשים והפכו לנחלת הכלל: לחנטרש (חנטר"ש), מסמורטט (סמרט"ט), להשטנקר (שטנק"ר), אינגלוז (אנגל"ז), משלומפר (שלמפ"ר), שנירקול (שנרק"ל).
מלבד בסלנג, קיימות נטיות רבות של שורשים מחומשים בז'רגונים מקצועיים או של קבוצות חברתיות מסוימות ואינן בשימוש כללי; לדוגמה, בז'רגון מדעי המחשב: לאנדקס (אנדק"ס) – לציין רשומה באינדקס, להכליל אתר אינטרנט ברשימה של מנוע חיפוש וכדומה, לאנקלד (אנקל"ד) – לגרום להכללת קוד מחשב מקובץ אחד בקובץ אחר ; בז'רגון העוסקים במכניקת הקוונטים: קווינטוט / מקוונטט (קונט"ט) – החלת קוונטיזציה / דבר שעבר קוונטיזציה; בז'רגון עיבוד סאונד: לקמפרס (קמפר"ס) – לאזן עוצמות צליל; בז'רגון משחקי מחשב: מאבייקט (אביק"ט) – יוצר אובייקטים, לטלפרט (טלפר"ט): לעבור או להעביר באמצעות טלפורטציה; בז'רגון הקוסמטיקה: לשפכטל (שפכט"ל) – לאפר בכבדות או בהפרזה; בז'רגון המחול: לכרגרף (כרגר"ף) – ליצור כוריאוגרפיה.
השתבצות עיצורי שורשים מחומשים בתבנית שורש משולש.
שורשים מחומשים (בדומה לשורשים מרובעים ומשושים) ניטים בדרך כלל לפי תבניות הנטייה של שורשים משולשים, כשעיצורי השורש המחומש מתארגנים בשלוש יחידות המקבילות לשלושת עיצורי שורש תלת־עיצורי. כל יחידה כזו קרויה "שורשן". הכינויים המסורתיים "פ"א הפועל", "עי"ן הפועל" ו"למ"ד הפועל" מתארים בהרחבה את השורשן הראשון, השני והשלישי של כל שורש. כל שורשן מכיל עיצור יחיד או כמה עיצורים. מאחר שהשורשנים משתמרים בכל צורות הנטייה, ניתן לייצג באופן גרפי את שלושת השורשנים על ידי תבנית תלת־תאית, │ │ ,
ולייצג בעזרתם תבניות התארגנות שונות של עיצורי שורשים מחומשים לשורשנים. כך למשל נצררים שלושת העיצורים למ"ד, גימ"ל ורי"ש של השורש טלגר"פ לשורשן /lgr/, כך שאפשר לייצג את תבנית ההתארגנות של חמשת עיצורי השורש בתוך המבנה התלת־עיצורי באופן גרפי: ♦│♦♦♦│♦ . המעוינים מראים, שבנטיות השורש המחומש הנתון, השורשן הראשון והשלישי הם של עיצור יחיד, בעוד השורשן השני הוא צרור תלת־עיצורי מהעיצור השני, השלישי והרביעי של השורש המחומש (במקרה של טלגר"פ: הצרור /lgr/).
הגדרת צרור העיצורים כשורשן יחיד מאפשרת החלת הבניינים והמשקלים התלת־עיצוריים על נטיות שורשים בני יותר משלושה עיצורים; כך למשל למשקל קִטּוּל, שבו גזורות מילים כמו "סִכּוּי", "עִצּוּר" או "חִלּוּף", משתייכת גם מילה כמו "טִלְגְרוּף", כשהשורשן השני במילים אלה הוא, בהתאמה, כ"ף, צד"י, למ"ד והצרור לג"ר (/sikuj/, /ʕiʦur/[, /χiluf/, (/tilgruf/).
גם המילה "שְׁנִרְקוּל" נגזרת על דוגמת משקל קִטּוּל, אבל תוך יצירת שני שורשנים בני צרורות דו־עיצוריים כל אחד, צרור ראשון מהאות הראשונה והשנייה וצרור שני מהאות השלישית והרביעית: /ʃnirkul/ – תבנית השורשנים של השורש שנרק"ל בייצוג גרפי היא לפיכך: ♦♦│♦♦│♦ ; באופן דומה יוצרת הטיית השורש פרור"ד את המילה "פִרְווּרְד", אבל במילה זו השורשנים הדו־עיצוריים הם השני (מצרור של העיצור השני והשלישי) והשלישי (מצרור של העיצור הרביעי והחמישי: /firwurd/, תבנית השורשנים של השורש פרור"ד בייצוג גרפי היא לפיכך: ♦│♦♦│♦♦ .
שימור צרורות העיצורים שבמקור השורש בתבנית השורשנים.
תבנית צרירת העיצורים בנטייה נוטה לשמר את צרורות העיצורים הקיימים במקור ממנו נגזר השורש, כך שזה עדיין ניתן לזיהוי בתצורות השורש השונות ("Cluster transfer"); כך ניטה רסטר"ט בתבנית ♦│♦♦│♦♦ ומניב "רִיסְטַרְטְתִי" (|/ristarteti/), מה שמשמר את צרורות העיצורים שבמקור "restart", בעוד פלרט"ט ניטה בתבנית ♦♦│♦♦│♦ ומניב "פְלִירְטַטְתִי" (/flirtateti/), מה שמשמר את צרורות העיצורים שבמקור "flirt", וקמפר"ס ניטה בתבנית ♦│♦♦♦│♦ ומניב "קִימְפְּרַסְתִּי" (/kimprasti/), שמשמר את צרורות העיצורים שבמקור "compress". כך גם ניטה השורש קונט"ט בתבנית ♦♦│♦♦│♦ ומניב "מקוונטט" (/mekvuntat/) תוך שימור צרורות העיצורים שבמקור "quant" ("קוונט"), והשורש אביק"ט ניטה בתבנית ♦│♦♦│♦♦ ומניב "מאבייקט" (/meabjekt/) תוך שימור צרורות העיצורים שבמקור "objekt" ("אובייקט").
פירוק צרור עיצורים בשורשן.