ביוני 2017, נשא הנשיא דונלד טראמפ נאום בו "ביטל" את הפשרת היחסים בין קובה לארצות הברית שחלה בעת כהונתו של ברק אובמה. הוא אמר שתנאי מקדים לקיום עסקה חדשה בין המדינות הוא הסגרתה של שאקור, שחרור אסירים פוליטיים והשבת פליטים פוליטיים. טראמפ כינה את שאקור "רוצחת השוטרים ג'ואן צ'סימרד".
בתרבות.
מוזיקה.
שאקור כונתה "אגדת מוזיקת הראפ", ומוזיקאים רבים כתבו שירים על שאקור או הקדישו לה את שיריהם, בהם:
באקדמיה, בפוליטיקה ובמשפט.
בדצמבר 2006, הורה יו"ר מערך אוניברסיטת העיר ניו יורק מתיו גולדשטיין לנשיא סיטי קולג', גרגורי ויליאמס, להסיר שלטים והתייחסויות "לא מאושרים ולא נאותים" מן האזור הקרוי "מרכז קהילה וסטודנטים ע"ש גיירמו מורלס/אסאטה שאקור" (Guillermo Morales-Assata Shakur Community Center, או MSCC). MSCC היה מרחב בתוך בניין בקמפוס, אשר נקרא כך על ידי סטודנטים ב-1989 לאחר שזכו בשימוש אוטונומי בו במסגרת מאבק מול האדמיניסטרציה שנבע מתוך התנגדות להעלאת שכר לימוד. לאחר שהוסר השלט, תבעה קבוצת בוגרים את האוניברסיטה, ואחר מספר החלטות וערעורים, הסטודנטים המשיכו להשתמש במרכז, והעלו מחדש את השלט. MSCC, הקרוי על שם שאקור ופעיל למען עצמאות לפוארטו ריקו שגם הוא נמלט לקובה, שימש להתארגנויות סטודנטים בנושאי גזע, להט"ב, מאבקים מול האוניברסיטה, ומאבקים פוליטיים אחרים. היחסים עם האדמיניסטרציה המשיכו להיות מתוחים, וב-2013 בהחלטה חד-צדדית, ומבלי לקיים דיון בוועדה שכללה חברי סגל, ניהול, וסטודנטים לתכנון ושימוש הבניין – שלחה האוניברסיטה כוחות משטרה ל-MSCC כדי להוציא משם בכוח את הסטודנטים ולהחרים מסמכים ותיקים השמורים בו. לפחות סטודנט אחד נעצר. פעולות האוניברסיטה גררו גל של הפגנות ומחאות מצד סטודנטים, כולל ארגונים שלא היו קשורים למרכז, כשעמדתם היא שהאוניברסיטה מרחיקה לכת בחסימת התארגנות מצד סטודנטים וחברי סגל, ומשתיקה מחאה, באופן גורף ולא תקין.
ב-1995, לאחר מאבק מעורר מחלוקת, שונה שם של מלגה שהייתה קרויה על שמה של שאקור במכללת מנהטן. ב-2008, באוניברסיטת באקנל, נכללה שאקור בקורס בשם "גיבורים אפרו-אמריקאים", שבין הדמויות שנלמדו בו היו הארייט טאבמן, סוג'ורנר טרות', מלקולם אקס ואנג'לה דייוויס. האוטוביוגרפיה שלה נלמדת בתוכניות ללימודים שחורים ולימודי נשים לצד אלו של אנג'לה דייוויס ואיליין בראון – הנשים היחידות מתנועת הכוח השחור שפרסמו ספרי אוטוביוגרפיה. פרופסור ה. ברוס פרנקלין מאוניברסיטת ראטגרס, אשר כולל קטעים מספרה בקורס שלו "פשיעה וענישה בספרות אמריקאית", קורא לשאקור "לוחמת מהפכנית נגד אימפריאליזם".
קמפיין "Hands Off Assata" (לא לגעת באסאטה) קם כקואליציה של מגוון ארגונים ופעילים בתחילת שנות ה-2000 כדי להתנגד למאמצים של מדינת ניו ג'רזי והממשלה הפדרלית להביא להסגרתה של שאקור. ב-2005, כשהוספה שאקור לרשימת הטרוריסטיים של ה-FBI, ההתארגנות גברה בהנהגת הארגון Black Radical Congress משיקגו. התנועה חוותה תחייה מחודשת עם הפשרת היחסים בין ארצות הברית וקובה, וההתדרדרות בבריאותו של פידל קסטרו, כאשר עלה בין פעילים החשש שהסכמים בין המדינות יכללו את הסגרתה. בין התומכים בקמפיין יש ארגונים, חברות מסחריות ואינדיבידואלים, ובהם האגודה הלאומית של עורכי דין שחורים, חברת התקליטים מוס דף, המרכז הלאומי לחינוך זכויות אדם, אנגלה דייוויס וסוזן טיילור.
ב-2015, כתב המייסדת-שותפה של Black Lives Matter אלישה גרזה: "כשאני משתמשת בדרישתה העוצמתית של אסאטה בהתארגנות הפוליטית שלי, אני תמיד מתחילה בשיתוף המקור של הדרישה, בשיתוף חשיבותה של אסאטה לתנועת שחרור השחורים, ואת המטרה והמסר הפוליטיים של הדרישה, ולמה היא כה חשובה בהקשר שלנו". הטקסט לו התייחסה של שאקור היה מתוך מכתב שלה "אל עמי" ("To My People"), וספציפית לסיומת:
הארגון "בנותיה של אסאטה" (Assata's Daughters) המבוסס בשיקגו קרוי על שמה. הארגון, של נשים צעירות ונערות שחורות, קם להתנגד לאלימות משטרתית, והוא חלק מקואליציה של התארגנויות שחורות ברחבי ארצות הברית שנקרא "Movement for Black Lives" (התנועה למען חיים שחורים). באפריל 2017, תרמה הקרן של קולין קאפרניק, הספורטאי שעורר סערה בהתנגדות שלו לעמוד בעת ההמנון הלאומי במחאה על אלימות כלפי שחורים, לקבוצה סכום של $25,000.
ביולי 2017, חגג חשבון הטוויטר הרשמי של מצעד הנשים 2017 את יום הולדתה של שאקור, מה שעורר ביקורת מצד מספר ערוצי תקשורת שמרנים, ושבחים מצד תומכי מאבקים שחורים.
קבלת עול מצוות
קבלת עול מלכות שמים
הרמס (בית אופנה)
הרמס (באנגלית: Hermès) הוא בית אופנה צרפתי שהוקם בשנת 1837. החל משנות ה-50 של המאה ה-20 לוגו החברה הוא מרכבת דוכס המובלת על ידי סוס. החברה מתמחה במוצרי אופנה עילית הכוללים בגדים, אביזרי אופנה ובשמים. אחד המעצבים המפורסמים שהתחילו את דרכם בחברה הוא ז'אן-פול גוטייה.
היסטוריה.
הקמת החברה.
טיירי הרמס נולד בקרפלד בשנת 1801 ומשפחתו עברה לצרפת ב-1828, ובשנת 1837 נפתחה החנות הראשונה של המותג בפריז. עיצוביה כללו בעיקר אוכפים ותיקי נסיעות שנועדו למעמד האריסטוקרטי הגבוה. החברה זכתה לאזכוריה הראשונים בציבור כאשר זכתה בפרסים על העיצוב בירידי אופנה ברחבי פריז בשנים 1855 ו-1867. צ'ארלס אמיל בנו של הרמס לקח בעלות על החברה בשנת 1880 והעביר את החנות למיקום בו היא נמצאת עד היום. בעזרת בניו, אדולף ואמיל מוריס החברה הצליחה להגיע למעמד יוקרתי ופתחה חנויות ברחבי אירופה, אמריקה, רוסיה ואסיה.
האחים הרמס.
לאחר פרישתו של צ'ארלס אמיל שינו בניו את שם החברה ל"Hermès Frères" (האחים הרמס) לאחר מכן החלו לספק אוכפים לצאר הרוסי. בשנת 1914 היו בחברה למעלה משמונים עובדים. לאחר מכן לאמיל מוריס הוענקה הזכות הבלעדית להציג רוכסנים בעיצובי העור ובבגדיו ובכך הפכו לראשונים שהציגו בגדים עם רוכסנים בצרפת. העיצוב המפורסם של הרמס היה מעיל גולף מעור בעל רוכסן שעוצב עבור נסיך ויילס ב-1918. בשנות העשרים הפך אמיל מוריס לבעלים הבלעדי של החברה והוציא קולקציה ראשונה של אביזרי אופנה. הוא צירף את שלושת מחותניו כשותפים עסקיים. בשנת 1922 הציג אמיל מוריס תיק עור ראשון כחלק מקולקציית תיקים שעיצב לאחר שאשתו טענה שעדיין לא מצאה תיק שיתאים לצרכיה ולטעמה. ב-1924 נפתחו שתי חנויות של הרמס בארצות הברית. ב-1929 הוצגה בפריז קולקציית בגדי הנשים הראשונה של החברה.
בשנות השלושים עשה בית אופנה שם לעצמו לאחר שעיצב כמה מעיצוביו המפורסמים כדוגמת "Sac à dépêches" שכונה לאחר מכן "Kelly bag" על שמה של גרייס קלי. בשנת 1937 הציג הרמס קולקציית צעיפים שהפכו במהרה לחלק מתרבות הלבוש הצרפתית. חלק מתדמית המותג שנבנתה באמריקה שייכת להצגת הקולקציות בחנויות כולבו של ניימן מרקוס בניו יורק. במהלך שנות השלושים החל הרמס לעבוד עם חברה לייצור שעונים שווייצרים כדי ליצור קולקציית שעונים לגברים ולנשים עשויי זהב 18 קרט ופלדת אל חלד, השותפות בין שתי החברות נמשכה עד אמצע שנות החמישים. בשנת 1949 הוציאה החברה את עניבת המשי הראשונה והוציאה בושם ראשון בשם "Eau d'Hermès".
לאחר מותו של אמיל מוריס.
רוברט דומאס, חתנו של הרמס, שיתף פעולה עם גיסו ג'ין רנה לאחר מותו של אמיל מוריס בשנת 1951. בכך היו בעלי החברה הראשונים שלא היו מקורבים מדרגה ראשונה לבעלים המקורי. לאחר שהתמנה לבעלים שינה את שמו לרוברט דומאס-הרמס. זמן קצר לאחר מכן הפך לוגו החברה להיות הסוס עם הכרכרה הידוע כלוגו החברה עד היום. דומאס הציג קולקציות ייחודיות של אביזרי אופנה ותכשיטים. בשנת 1961 הפך עסק הבישום לחברת בת רשמית של הרמס עם השקתו של הבושם "Calèche".
נפילתו ותקומתו של הרמס.
במהלך שנות השבעים עם עלייתם של בתי אופנה אחרים והתגברותם של החיקויים בשוק החל בית האופנה לדעוך מתהילת העבר שאפפה אותו. ג'ין לואיס דומאס, בנו של רוברט דומאס התמנה ליו"ר החברה בשנת 1978. הוא מיקד את החברה לייצור של מוצרי משי ועור בעיקר והוסיף פריטים חדשניים וטכניקות ייצור חדשות. ג'ין לואיס העסיק שני מעצבים מפורסמים שיהיו אחראים על הקולקצייה של הרמס ואחד מעיצוביהם הידועים הוא ז'קט אופנוענים מעור פיתון. בשנת 1978, כאשר מונה ג'ין לואיס ליו"ר היו מכירות החברה מוערכות בכ-50 מיליון דולר. בשנת 1990 עלו מכירות החברה והגיעו לסכום של 460 מיליון דולר. החל משנות השמונים החלה החברה לייצר גם משקפי שמש וסכו"ם לבית. בשנות התשעים התרכז דומאס בהליך בו הוריד את רוב חנויות הזכיין והוסיף חנויות בבעלות ישירה של המותג עצמו דבר שהצריך הוצאות רבות אך הגביר את רווחי החברה והשליטה בהכנסות. בשנת 1999 קנה דומאס 35% ממניות המותג ז'אן-פול גוטייה בסכום של 150 מיליון.
החברה כיום.
בינואר 2006 פרש דומאס מניהול החברה וב-2010 הוא מת לאחר התמודדות עם מחלה. פטריק תומאס שהיה סגנו של דומאס החליף אותו ובכך הפך למנהל הראשון שלא נושא את השם הרמס.
תשתית מפתחות ציבוריים (או בקיצור PKI; מאנגלית: Public-key infrastructure) היא תשתית של חומרה, תוכנה, אנשים, מדיניות ותהליכים הנדרשים כדי להנפיק, לנהל, להעביר, להשתמש, לאחסן ולגנוז תעודות דיגיטליות.