פרשני הברית החדשה דנו בשאלה האם הסיפור הוא תיאור של אירוע מציאותי וממשי שאכן קרה, או שהוא משל ודוגמה על מנת להביע רעיון. הפרשנות הקתולית המסורתית טוענת שאכן היה זה אירוע ממשי, עם התגלות פיזית של השטן לפני ישו ונוכחות שלהם במקומות המוזכרים. עם זאת, בספרו מכלול התאולוגיה דן תומאס אקווינס בשאלה זו ומסביר שלדוגמה בניסיון על ההר, ישו לא ראה במו עיניו את כל ממלכות האדם ואת עושרן, אלא שהשטן תיאר לו אותם בדבריו. מכאן משתמע שלא כל ביטוי פיזי שמוזכר בסיפור אכן קרה בפועל.
כמו כן מצביע אקווינס על כך ששלושת הניסיונות מכוונים כנגד שלושה משבעת החטאים: הניסיון הראשון כנגד גרגרנות, השני כנגד חמדנות והשלישי כנגד גאווה. הפרשנים עומדים גם על ההבדל שבין פיתוי לבין ניסיון, כאשר הראשון הוא במטרה להחטיא את האדם והשני הוא במטרה לבחון אותו. הלקח מהסיפור למאמינים הוא שעליהם ללכת בעקבות ישו ולעמוד בפיתויי העולם הזה ובנסיונותיו.
הקשר לתנ"ך.
המעשה כולו מסופר תוך שמירה על קשר ברור עם התנ"ך, כלומר הברית הישנה, שאותה נועדה הברית החדשה לתקן. מוטיב הניסיון הוא מוטיב חוזר בתנ"ך ומהווה אבן דרך ביחסים שבין אלוהים ובחיריו: אדם הראשון, אברהם, משה, עם ישראל ואיוב. כל תשובותיו של ישו לשטן הן ציטוטים מהתנ"ך והן מחזקות את הקשר הזה. עיקרו של הסיפור נועד להראות שבניגוד לניסיונות התנ"כיים שלא כולם עמדו בהם, ישו כמתקן החטא הקדמון ושאר חטאי האדם, מצליח לעמוד בניסיונות. כמו כן, בני ישראל שנלקחו למדבר לארבעים שנה כדי לנסותם לא עמדו בניסיונות, בעוד ישו נלקח לאותו מספר סמלי של ימים ועמד בפיתויו. ניתן לראות את הניסיון הראשון, שעניינו אכילה, כתיקון חטא אדם הראשון שאכל מעץ הדעת ולא שמר על מוצא פיו של אלוהים. הסירוב לניסיון ההשתחוות לשטן הוא תיקון לחטא העגל, העוון החמור ביותר של עם ישראל, שהיווה מעין חזרה על חטא אדם הראשון. הניסיון שעניינו ניסוי אלוהים הוא בהקשר למאורע שבו בני ישראל ביקשו מים וננזפו על ידי משה לבל ינסו את אלוהים. כמו כן, מוזכר אירוע זה בתוכחתו של משה בחומש דברים.
בנוסף, צום ארבעים הימים מהווה אף הוא מוטיב תנכ"י, המופיע כאשר משה עלה להר סיני לקבל את התורה, וכאשר אליהו ברח למדבר. כך גם מוטיב המלאכים ששירתוהו, בגרסת מרקוס, מזכיר את המלאך המעניק מזון לאליהו במדבר.
בן מיטלמן
בן מיטלמן (נולד ב-27 באפריל 1985) הוא עיתונאי ישראלי ששימש בעבר ככתב ספורט, טכנולוגיה וכמגיש בחברת החדשות.
כיום עובד כאיש יחסי ציבור בחברת גוגל ישראל.
ביוגרפיה.
מיטלמן נולד וגדל בפתח תקווה למשה ולעידית, ולו שתי אחיות. בצעירותו כתב במקומונים בפתח תקווה בעיקר על כדורגל ישראלי, וגם ידוע באהדתו לקבוצת הכדורגל הפועל פתח תקווה.
שירת בגלי צה"ל ככתב תרבות, כמגיש תוכניות וכחבר מערכת בתוכנית "בילוי נעים" עם מולי שפירא. עם סיום שירותו הצטרף לערוץ הספורט ככתב וכשדר קווים. שימש ככתב הספורט של חדשות ערוץ 2 מאז 2008 ונמנה עם צוות המגישים של התוכנית "החדשות הלילה". משנת 2017 עבר לעבוד בקשת 12, באותם תפקידים.
נכון להיום:2021) הוא משמש כמגיש ב "שלוש" וב"מהדורה ראשונה", וככתב ופרשן בדסקים: "תרבות מדע וטכנולוגיה" וספורט.
היה שליח חברת החדשות למונדיאל 2010 בדרום אפריקה, לאולימפיאדת לונדון 2012, למונדיאל 2014 בברזיל, לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016, למונדיאל 2018 ברוסיה ולאולימפיאדת טוקיו 2020.
מיטלמן ראיין דמויות בולטות בעולם הספורט כגון נשיא פיפ"א ספ בלאטר, נשיא אופ"א מישל פלאטיני, והאתלט קרל לואיס.
מיטלמן הגיש (עד מאי 2019) את הפודקאסט "עושים ספורט-קאסט" שהיה חלק מרשת "עושים היסטוריה".
באוגוסט 2022 עזב את עבודתו כעיתונאי, ועבר לעבוד בתחום יחסי הציבור של חברת גוגל ישראל.
מיטלמן נשוי לשירה הכט ואב לשלושה בנים.
ניבור
ניבור או ניבוהר (Niebuhr) הוא שם משפחה.
נויבאואר
נויבאואר או נויבואר (Neubauer) הוא שם משפחה ממקור גרמני.
פדרו דה ולדיביה
אחוות הצלב
אחוות הצלב (ברומנית: Frăţia de Cruce) היה ארגון נוער וצעירים לגיונרים, שקדם לייסוד התנועה הלגיונרית. קורנליו זליה קודריאנו החליט על הקמת הארגון ב-8 בנובמבר 1923, בעת שהיה חבוש בבית סוהר וקרשט - באותה תקופה קודריאנו היה פעיל של ליגת ההגנה הלאומית-נוצרית.
אחוות הצלב נועדה להכין את הצעירים להיות, כדברי קודריאנו, "חיילים טובים ברומניה עתידית". חברי האחוות היו תלמידים, סטודנטים וצעירים באופן כללי, שחונכו ברוח לאומית ונוצרית אורתודוקסית.
כארגון הנוער של ליגת ההגנה הלאומית-נוצרית, אחוות הצלב היו אמורות לשאת את השם Arhanghelul Mihail (רב המלאכים מיכאל), אולם לאחר התפצלות המפלגה החליט קודריאנו להקים מפלגה משלו בשם Legiunea Arhanghelul Mihail (לגיון רב המלאכים מיכאל) עם תנועת נוער בשם Frăţia de Cruce (אחוות הצלב).
המנהיג הראשון של אחוות הצלב היה יון מוצה, השני מיכאי סטלסקו והשלישי גאורגה איסטרטה, שגם פרסם ב-1937 ספר בשם Frăţia de Cruce.
אריאל היימן
אריאל היימן (נולד ב-1953) הוא גאולוג, בעלים משותפים של חברת הייעוץ "אור", וחוקר במכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS). בעבר, מנכ"ל מכון דוידסון לחינוך מדעי, הזרוע החינוכית של מכון ויצמן למדע וקצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, אשר כיהן כקצין המילואים הראשי הראשון. בנוסף, היימן חוקר במכון הגאולוגי ומרצה באוניברסיטה העברית, ואחד ממגישי התוכנית "רצועת הביטחון" בגלי צה"ל.
קורות חייו.
אריאל נולד ב-1953 בירושלים וגדל בשכונת רחביה. למד בבית הספר היסודי והתיכון בגימנסיה העברית (סיים בשנת 1971). היה פעיל בשבט מצדה של תנועת הצופים. נשוי לרויטל, אב לארבעה בנים.
שירות צבאי.
התגייס לצה"ל ב-1971 לסיירת מטכ"ל בה עבר מסלול הכשרה כלוחם ולחם במלחמת יום הכיפורים. לאחר קורס קצינים עשה הסבה לשריון, שם שירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בחטיבה 7. השתחרר בדרגת סגן ב-1975. שירת במילואים במגוון תפקידים פיקודיים בחיל השריון ממפקד פלוגה ועד למפקד חטיבה. בשנת 2002 מונה לקצין המילואים הראשי הראשון. במסגרת זו יזם והוביל את שינוי התפיסה לגבי מודל המילואים. ועדה בראשות היימן הציגה בפני המטה הכללי מודל מילואים חדש. לאחר אישור המטה הכללי ואישור שר הביטחון שאול מופז, ועדת השרים למערך המילואים, והממשלה, הוקמה הוועדה לחוק המילואים בראשותו של פרופ' אבישי ברוורמן. היימן ריכז את עבודת הוועדה ולאחר אישור הממשלה הביא את חוק המילואים לאישור הכנסת. החוק עבר בקריאה ראשונה במאי 2005 טרם פיזורה של הכנסת. לאחר מלחמת לבנון השנייה הובא החוק עם שינויים מסוימים ואושר על ידי הכנסת באפריל 2008. בנוסף לפעילותו זו יזם היימן גם את אמנת הסטודנטים בין האוניברסיטאות לסטודנטים המשרתים במילואים, ואת אמנת המעסיקים בין המעסיקים לעובדיהם המשרתים במילואים. הוא יזם והביא בפני ממשלת ישראל את ההצעה ליום ההוקרה למערך המילואים אשר מצוין מאז מדי שנה בל"ג בעומר. יום זה כולל בין השאר טקסי הוקרה לחיילי המילואים וטקס במשכן הנשיא להוקרת יחידות המילואים המצטיינות. היימן השתחרר בסוף שנת 2005 ומאז ממשיך בשירותו במילואים במגוון תפקידים.
מחקר.
היימן החל ללמוד גאולוגיה וביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1975, וסיים בהצטיינות. בין השנים 1982–1985 למד לתואר שני. עבודת המחקר עסקה בנושא "הגאולוגיה של צפון עמק החולה ורמת הבניאס תוך הדגש למשקעי מעיינות (טרוורטין)". בין השנים 1986–1990 עשה את עבודת הדוקטורט במחלקה לגאולוגיה באוניברסיטה העברית. נושא המחקר היה "התפתחות בקע ים המלח בצפון ישראל בפליוקן ובפליסטוקן". בשנים אלו התגורר עם משפחתו ברמת הגולן ועבד במכון לחקר הגולן.
בשנת 1990 יצא לפוסט דוקטורט באוניברסיטת אוהיו, שבארצות הברית. שם התמחה בין השאר בגיאוכרונולוגיה תוך פיתוח שיטת K-Ca, ושימוש בשיטות K-Ar, Ar/Ar ו- Rb-Sr. המחקר עסק בעיקרו בוולקניזם ובטקטוניקה של הרכס הטרנסאנטארקטי שבאנטארקטיקה. עם חזרתו ארצה בשנת 1992 התמנה לחוקר בכיר במכון הגאולוגי בירושלים וכמורה מן החוץ באוניברסיטה העברית. מחקריו, הנמשכים לאורך השנים, נוגעים במספר תחומים: א. טקטוניקה וולקניזם בצפון מזרח ישראל ב. בקע ים המלח בצפון מדינת ישראל ומצפון לה, ובפרט המשכו בטורקיה. ג. רעידות אדמה, פלאוסייסמולוגיה, התנזלות וסיכונים סייסמיים. ד. גאוכרונולוגיה.
חינוך - מכון דוידסון לחינוך מדעי.
בין השנים 2008–2017 שימש אריאל היימן כמנכ"ל מכון דוידסון לחינוך מדעי, הזרוע החינוכית של מכון ויצמן למדע. בתחילת תפקידו איגד את כל הפעילויות החינוכיות של מכון ויצמן למדע שהחלו כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20, תחת קורת הגג של מכון דוידסון. במסגרת תפקידו, התרחבה הפעילות באופן משמעותי והיא כוללת כיום למעלה מ-70 תוכניות שמטרתן טיפוח החינוך המדעי-טכנולוגי בישראל, המורים, התלמידים והקהל הרחב. היימן ייצר בין השאר שיתופי פעולה עם משרד החינוך ועם גופים חינוכיים נוספים בארץ ובעולם.
פעילות נוכחית.
עם סיום תפקידו במכון דוידסון הקים אריאל עם רויטל (רעייתו) את חברת "אור", העוסקת בין היתר בייעוץ לארגונים, ובהערכת האפקטיביות של פעילותם. בנוסף, אריאל משמש כחוקר במכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS), וחזר להוראה באוניברסיטה העברית ולמחקר בתחום הגאולוגיה. אריאל משרת פעיל במילואים בתפקידי מטה, ומגיש בימי שני בשבוע את התוכנית "רצועת הביטחון" בגלי צה"ל.
צלב הוורד
כריש שחור-סנפירים