סן מרטין שיחקה שתי עונות בליגת העל הארגנטינאית במשך שנותיה כקבוצת כדורגל. הפעם הראשונה הייתה בשנת 1970, כאשר סיימה במקום האחרון בליגת העל, בה השיגה ארבעה ניצחונות בלבד מתוך 20 משחקים. בעונת 2010/2011 הקבוצה העפילה לליגת העל לאחר שניצחה את חימנסיה לה פלאטה בפלייאוף העלייה לליגת העל.
תקשורת בלתי מילולית
לקות למידה בלתי מילולית
קונטרה אלט
קונטרה אלט או קונטרלטו (איטלקית: Contralto) הוא הקול הנשי הקלאסי הנמוך ביותר ובעל הטסיטורה הנמוכה ביותר. המנעד הקולי של קונטרה אלט נופל בין טנור למצו-סופרן, בדרך כלל בין הפה הנמצא מתחת לדו האמצעי (F3 בכתיב מוזיקלי מדעי) ובין הסול במנעד השמיני (G5). ישנם קולות העשויים גם להגיע למי במנעד השלישי או עד לסי במול במנעד החמישי (B♭5).
סוגי קונטרה אלט.
המונח קונטרה אלט הוא בעל משמעות בהקשר של שירה קלאסית או שירת אופרה. גם בפרקטיקה האופרטית הנוכחית, זמרות קונטרה אלט מסווגות בדרך כלל כמצו-סופרן, כיוון שהאחד יכול לכסות את טווח הצלילים של האחר. קונטרה אלט בדרך כלל מיוחס לזמרות. זמרים, שטווח הצלילים שלהם נופל בטווח הזה או גבוה מכך ידועים כקונטרה טנור. המונח האיטלקי "Contralto" והמונח "Alto" אינם מונחים זהים. המונח האחרון מתייחס לתחום קול מסוים בשירת מקהלה ללא התייחסות לגורמים כמו טסיטורה, צבע קול ומשקל קול.
בטווח הקטגוריה של קונטרה אלט ישנן שלוש תת-קטגוריות – קונטרה אלט מסלסל, קונטרה אלט לירי וקונטרה אלט דרמטי.
באופרה.
קונטרה אלט אופרטי הוא נדיר, ובספרות האופרה יש תפקידים מעטים שנכתבו במיוחד עבור קולות אלו. לזמרות קונטרה אלט נכתבים בדרך כלל תפקידי נשים כמו אנג'לינה בלה צנרנטולה, רוזינה בספר מסביליה או אולגה ביבגני אונייגין, אך בדרך כלל בתפקידים נבליים או "גבריים".
אמרה נהוגה בין זמרות הקונטרה אלט, על כך שהן יכולות לשחק "מכשפות, כלבתות או מכנסיים" (באנגלית: witches, bitches &amp; breeches).
ראיו ואייקנו
סימיאטיצ'ה
פרונטיס
פְרוֹנְטִיס (ביוונית: Φρόντις, בלטינית: Phrontis) הוא שמן של שלוש דמויות במיתולוגיה היוונית.
פרונטיס בן אונטור.
היה הקברניט האוחז בהגה בספינתו של מנלאוס מלך ספרטה בשובו לארצו במסע רב-תלאות ממלחמת טרויה. על פי המסופר באודיסיאה להומרוס, הרג האל פויבוס־אפולון בחציו את פרונטיס כשהאוניות סבבו את כף סוניון, בקצה הדרומי של אטיקה. מנלאוס ואנשיו נחתו בחוף, וכאן קברו את חברם וערכו את טקסי הפולחן לכבודו:
הנוסע והגאוגרף היווני פאוסניאס, בן המאה השנייה לספירה, מתאר בספרו ציור שעיטר את קירות הַלֶסְכֵה (lesche) בדלפי, מעשה ידי הצייר פוליגנוטוס. הציור הנציח את טרויה לאחר כיבושה, ואת הכנות הגיבורים היוונים להפלגתם חזרה לארצם. פרונטיס נראה באמצעית האונייה כשהוא אוחז בשני כדומים. פאוסניאס מוסיף ומביא את המסופר באודיסיאה על מותו של פרונטיס מידי אפולון.
פרונטיס בן פריקסוס וכלקיופה.
פרונטיס זה היה אחד מארבעת ילדיהם של פְרִיקְסוֹס בן אַתַמַס ושל רעייתו כַלְקִיוֹפֵּה, בת אַיֵטֵס מלך קוֹלְכִיס. הוא ואחיו גדלו בקולכיס, ולאחר מות אביהם יצאו אל ממלכת סבם בבויאוטיה. אונייתם נטרפה בדרך, וגלי הים השליכו אותם עירומים וחסרי כל אל חופי האי דִּיָה. כאן מצא אותם יאסון בעת הפלגתו עם חבריו הארגונאוטים אל קולכיס כדי להביא את גיזת הזהב. משנתברר לו כי פרונטיס ואחיו הם נכדי המלך אַיֵטֵס, שכנע אותם לשוב עמו אל קולכיס ולסייע לו במשימתו. כשגיזת הזהב בידו, שבו יאסון והארגונאוטים ועמם פרונטיס ואחיו אל יוון.
פרונטיס אשת פנתואוס.
אשת פַּנְתוֹאוֹס, אחד מזקני טרויה, ואמם של פּוּלִידַמַס, אֶוּפוֹרְבּוֹס והִיפֶּרֶנוֹר. נזכרת ב"איליאדה" להומרוס כ"פרונטיס האלוהית".
זלמן יואלי
שניאור זלמן יואלי (שניאורסון) (ז. יואלי; 10 במאי 1903, י"ג באייר תרס"ג, – 7 בנובמבר 1984, כ' בחשוון תשמ"ה) היה עיתונאי ועסקן ציבור ישראלי, כתב "דבר" לענייני מפלגות ועניינים מוניציפליים וחבר מערכת העיתון, חבר מרכז מפא"י ואיש פתח תקווה, חבר מועצת העיר החל בראשונה (1940) ויקיר העיר לשנת 1982.
קורות חיים.
יואלי נולד בשנת 1903 בבֶּנדֶרי שבבסראביה, רוסיה, הרביעי מששת ילדיהם (שלושה בנים ושלוש בנות) של חיה רחל לבית פאניש ואהרן משה שניאורסון, חסיד חב"ד.
מצד אביו היה דור שישי, בן אחר בן, למייסד חסידות חב"ד רבי שניאור זלמן מליאדי.
קיבל חינוך יהודי מסורתי בישיבות. נתפס לציונות, ובשנת 1924 עלה לארץ ישראל כחלוץ במסגרת "חבורת הדרום", עבד באזור חיפה, בסלילת כבישים, בבניין ובייבוש ביצות. נישא לרוזה (שושנה) (1903–1994) והתגורר בחיפה. בשנת 1931 עבר עם אשתו ובנו הבכור למושבה פתח תקווה, ובה התגורר עד מותו.
משנות ה-30 היה חבר מערכת יומון ההסתדרות הכללית, "דבר", וכתב העיתון לענייני מפלגות ועניינים מוניציפליים. היה חבר אגודת העיתונאים בתל אביב.
בנוסף, היה עסקן ציבור, חבר מרכז מפא"י, ומיוזמי הקמת שיכון ארלוזורוב ובית החינוך לילדי עובדים בפתח תקווה. ב-1938 נבחר כראש המועצה המקומית החמישית של פתח תקווה, וב-1940, כשנבחרה לראשונה מועצה לאחר שהמושבה קיבלה מעמד של עיר, היה חבר מועצת העירייה הראשונה של פ"ת (1940). המשיך לפעול כחבר המועצה. בשנת 1950 נבחר לראש המחלקה הטכנית.
במשך שנים רבות ערך את עיתון עיריית פתח תקווה. יזם את הוצאת "קטיף".
ערך וטיפל בפרסומים רבים על העיר, בהם ספר היובל ה-75, אלבומים וחוברות על פעילויות העירייה.
מספר פעמים נשלח על ידי משרד החוץ להסברה בחו"ל.
בשנת 1982 הוענק לו התואר יקיר העיר פתח תקווה.
זלמן יואלי נפטר בשנת 1984, בגיל 81. נקבר בבית הקברות סגולה בעירו. הותיר את אשתו, ילדיו ונכדיו.
משפחתו.
הוריו של יואלי התירו לילדיהם ללמוד לימודי חול ולרכוש השכלה רחבה.
אחותו הבכורה, אודיה שניאורסון (נולדה ב-1896 – נפטרה באודסה) הייתה פיזיקאית;
אחיו מרדכי קלמן (נולד ב-1898) היה מנהל בית חרושת;
אחותו בלומה שניאורסון (1899–1975) הייתה גננת, מראשונות הגננות של רשת החינוך העברית "תרבות" בבסרביה (עלתה לארץ ישראל);
אחיו הצעיר, דב בער שניאורסון (נולד ב-1904) היה מהנדס בחיפה;
ואחותו הצעירה ריקה (רבקה) שניאורסון (נולדה ב-1907 בפתח תקווה) הייתה אף היא גננת.
זלמן ושושנה יואלי היו הורים לשניים: אהרן יואלי (1929–2007), מראשוני טייסי הקרב בחיל האוויר הישראלי, אלוף-משנה, בעל עיטור העוז על הפלת שני מטוסי הסילון הראשונים על ידי חיל האוויר, וצפורה (1935–2016), וסבים לנכדים.
הנצחה.
באפריל 2019 עיריית פתח תקווה בחרה להנציחו בכך שקראה לרחוב בעיר על שמו - "רח' יואלי זלמן שניאורסון".
ז. יואלי
ז' יואלי
#הפניה זלמן יואלי
הקיץ של רונה ודורי
חג'ה
דרך רומית
אילן עמית
אילן עמית (19 בינואר 1935 - 11 במרץ 2013) היה מתמטיקאי והוגה דעות ישראלי, מעובדי רפא"ל ו"המוסד".
ביוגרפיה.
אילן כרוך (עמית) נולד ב-19 בינואר 1935 בחיפה, בן לאריה כרוך, מורה למתמטיקה, סגן מנהל בית הספר הריאלי בחיפה וממייסדי "הצופים העבריים". עמית למד בבית הספר הריאלי ונמנה עם תלמידיו של יוסף שכטר (ה"שכטריסטים"). בשנת 1960 נמנה עם מקימי המושב השיתופי יודפת, שנוסד ברוח ערכיו של שכטר.
ב-1962 סיים לימודי תואר ראשון במתמטיקה בטכניון. עבד במחלקת חקר ביצועים של חברת "מקורות" וב-1965 מונה למנהל המחלקה, תפקיד אותו מילא עד שנת 1967. היה מנהל משותף של חברת נת"ם - חברה לניתוח מערכות וחקר ביצועים. בשנת 1967 קיבל תואר דוקטור למתמטיקה מהטכניון, על עבודה שכותרתה "שיטה וריאציונית עבור המשוואה הדיפרנציאלית של לבנר ושמושיה", בהנחייתו של אלישע נתניהו. היה מרצה למתמטיקה בפקולטה למתמטיקה של הטכניון.
בסוף שנות ה-70 הצטרף למחלקה למחקרים צבאיים ברפא"ל. במהלך עבודתו זו, בגיל 46, התעוור עקב מחלה.
בסוף שנות ה-80 צורף על ידי עוזי ארד, סגן ראש אגף המודיעין ב"מוסד", לצוות שעסק בהערכות מודיעין וגיבש המלצות מדיניות ואסטרטגיות.
בנוסף לעבודתו עסק בפעילות רוחנית בהשפעת המיסטיקן גורדייף.
שימש עורך-שותף של אחדים מגליונות כתב העת "מחשבות".
עמית נישא שלוש פעמים והוליד ארבעה ילדים. נפטר בחודש מרץ 2013 ונטמן בבית הקברות קריית שאול.
פרדס יוסף
פרדס יוסף היא סדרת ספרי חידושים על החומשים בראשית, שמות וויקרא. הספר חובר על ידי רבי יוסף פצנובסקי ונדפס בפיטרקוב בין השנים תר"צ - תרצ"ז (1930–1937).
פצנובסקי, שהשתייך לחסידות גור, עסק במסחר והתגורר בפאביאניץ שבפולין. סדרת ספריו מכילה ליקוט רחב של חידושי תורה, פירושים, שאלות ותשובות מראשונים ואחרונים. החידושים בדרך כלל למדניים. חלק גדול מהחידושים נלקט מספרים שאינם מפורסמים.
בשער הספר כותב המחבר אודות עבודתו: .
הכרך הראשון על ספר בראשית יצא לדפוס בפיטרקוב בשנת 1930 בהוצאת מסורה. כרכים נוספים יצאו בשנים 1937 (שמות) ו-1939 (ויקרא).
פצנובסקי נפטר בב' בסיוון ה'תש"ב (1942) בגטו לודז' לפני שהספיק להביא לדפוס את כתבי ידו על הספרים במדבר ודברים.
פרדס יוסף החדש.
עקב הפופולריות של הסדרה הוציאו מספר מחברים ספרים משלהם ברוח סגנונו של המחבר, תחת השם "פרדס יוסף החדש". מכון פרדס השלים את הכרכים על החומשים במדבר ודברים, בעריכת הרב דוד אברהם מנדלבוים. מכון זיכרון מרדכי הוציא את "פרדס יוסף החדש" על הגדה של פסח, בעריכת הרב גמליאל רבינוביץ.
זכריא תאמר
זַכַּרִיַא תַאמֶר (בערבית: زكريا تامر; נולד ב-2 בינואר 1931 בדמשק) הוא סופר סורי, מהחשובים שבכותבי סיפורים קצרים וספרות ילדים בעולם הערבי.