אדוארד היקס נולד באחוזת סבו באטלבורו (לנגהורן), במחוז באקס, פנסילבניה. הוריו היו אנגליקנים. אייזיק היקס, אביו, נותר ללא הון לאחר התבוסה הבריטית במלחמת העצמאות. לאחר שאמו של אדוארד נפטרה כשהיה בן שמונה עשרה חודשים, אליזבת טווינינג - חברה קרובה של אמו - גידלה אותו כאחד הילדים שלה בחווה שלהם, המכונה חוות טווינינג. ככל הנראה הוא התגורר גם בחוות דייוויד ליידום. היא לימדה אותו גם את האמונות של הקווייקרים, שהשפיעו רבות על שארית חייו.
בגיל שלוש עשרה היקס החל התמחות בחברת כרכרות אצל ויליאם והנרי טומלינסון. הוא שהה איתם שבע שנים, במהלכן למד את מלאכת הציור. בשנת 1800 עזב את חברת טומלינסון כדי להתפרנס באופן עצמאי כצייר בית, ובשנת 1801 עבר למילפורד לעבוד אצל ג'ושוע סי קנבי.
בשלב זה של חייו היקס היה, כפי שכתב אחר כך בזיכרונותיו, " צעיר חלש וסורר ... מאוד אהב לשיר, לרקוד, לעשות שעשועי הבל, ולהיות בחברת צעירים, וגם לעיתים קרובות לקלל". הוא לא היה מרוצה מחייו, והתחיל להשתתף בקביעות בפגישות של קוואקרים, בשנת 1803 התקבל לחברות בכנסייה. מאוחר יותר באותה שנה הוא התחתן עם אישה קווקרית בשם שרה וורסטל.
קריירת ועבודה.
בשנת 1812 הוא מתועד ככומר, ובשנת 1813 החל לנסוע ברחבי פילדלפיה כמטיף של הקוויקרים. כדי לעמוד בהוצאות הנסיעה, ולתמיכה במשפחתו הגדלה, היקס החליט להרחיב את סחרו בצביעת חפצים ביתיים וציוד חקלאי וכן לצייר שלטי פרסום. סחר השלטים שלו היה משתלם, אבל הוא הרגיז חלק מקהילת הקוויקרים, משום שהוא סתר את המנהגים הפשוטים שהם כיבדו. בשנת 1815 היקס ויתר לזמן קצר על הציורים וניסה לפרנס את משפחתו מחקלאות, תוך שהוא ממשיך בציור פשוט של שכניו הקווייקרים. הקשיים הכלכליים שלו רק גברו, מכיוון שהציור הזה היה פחות משתלם, והיקס לא היה בעל הניסיון הדרוש לעיבוד האדמה, או לנהל חווה לבדו.
בשנת 1816 כשאשתו ציפתה לילד החמישי, היקס חזר לציור דקורטיבי. תפנית זו הצילה את היקס מאסון כלכלי ושמרה על פרנסתו לא ככומר קוואקרי אלא כאמן קוואקרי. בסביבות 1820 עשה היקס את הראשון מציוריו הרבים של "ממלכה השלווה". ציורי היקס יוצרו לעיתים קרובות עבור בני משפחה וחברים, ולא היו למכירה, וציור דקורטיבי נותר מקור ההכנסה העיקרי שלו.
ציור.
האמונות של הקוואקרים אסרו על חיים מפוארים או על כמות מוגזמת של חפצים או חומרים. הוא לא הצליח לשמור על עבודתו כמטיף וצייר בו זמנית, היקס בחר בחיי ציור, והשתמש בציורי הקנבס שלו כדי להעביר את אמונותיו. הוא לא היה מוגבל על ידי כללי קהילתו, והיה מסוגל לבטא באופן חופשי את מה שהדת לא יכולה לתאר כל כך טוב בדרשות .
אף על פי שהיא אינה נחשבת לדימוי דתי, "ממלכת השלום השלווה" שצייר היקס מדגימה את האידיאלים הקווייקרים. היקס צייר 62 גרסאות לרעיון זה. החיות והילדים נלקחו מישעיהו כולל האריה שאוכל קש עם השור. היקס השתמש בציוריו כדרך להגדיר את הרעיון המרכזי שלו, שהיה מסע אחר לגאולת הנפש. נושא זה היה גם אחת מאמונותיו התאולוגיות.
עבודתו של היקס הושפעה מאמונה ספציפית של הקוואקרים המכונה 'האור הפנימי'. ג'ורג' פוקס (מייסד תנועת קוואקרים) ומייסדים אחרים הקימו והטיפו את תורת האור הפנימי. היקס הסביר כי יחד עם הידע הכתוב, אנשים רבים משיגים ישועה על ידי כניעת מרצון עצמי לכוח האלוהי של ישו ול"ישו שבפנים". היקס תיאר בני אדם ובעלי חיים כדי לייצג את הרעיון של האור הפנימי ולשבור מחסומים פיזיים (של הבדל בין שני פרטים) לעבודה ולחיים משותפים בשלום. רבים מציוריו מדגימים עוד יותר את המושג הזה עם תיאורים של אינדיאנים שפגשו את מתיישבי פנסילבניה, ובולט בהם ויליאם פן.
היקס העריץ את פן כמתנגד לשלטון הבריטי באמריקה, והוא קיווה שפן יכול להבטיח רפורמה. כמו פן, היקס התנגד לשלטון של בריטניה. היקס העריך ביותר את פן על כינון חוזה פנסילבניה עם האינדיאנים, מכיוון שזו הייתה מדינה שטיפחה מאוד את קהילת הקווייקרים.
התערוכה הגדולה הראשונה של אדוארד היקס התקיימה בשנת 1860 בוויליאמסבורג, וירג'יניה. הוא קיבל ביקורות מעורבות בשל הרגלו לחזור על פרטים שונים שוב ושוב. הצגת העבודות המוקדמת ביותר של היקס הייתה בשנת 1826. היקס השתמש בפן ובאינדיאנים כדי לנסח מחדש את נבואתו של ישעיהו במלואה (ו"גר זאב עם כבש")
עבודתו התמקדה לעיתים קרובות בנושא דתי תוך שימוש באירועים אקטואליים כדי לתאר אותם. היקס העביר משמעות באמצעות סמלים, ותיאר טורפים (כמו אריות) וטרף (כגון כבשים) חיים זה ליד זה כדי להדגים את נושא השלום.
אף על פי שאף אחד מציוריו אינו זהה לחלוטין, ישנם מבנים ודפוסי קומפוזיציה מסוימים שהיקס חוזר עליהם בכל עבודותיו. אף שהחלל עשוי להיראות רדוד במישור התמונה בציורים אלה, העומק נוצר באמצעות גודל האובייקטים והחפצים, ועל ידי אור וצל. החזית, האמצע והרקע מוגדרים על ידי חפצים, בעלי חיים, נוף, בני אדם וקווים.
היקס כמעט תמיד צייר סצינות חוץ, בהן מקור האור הוא השמש או השמיים. ערכות הצבעים של עבודותיו אינן מסובכות, ובתוך ציור כמו "ממלכת שלום" רבים מהצבעים בעלי גוון חום. זו דרך נוספת בה היקס ניסה לשדר "אחידות" או שלום. רוב הציורים הללו מאוזנים בצורה א-סימטרית, כדי לשקף פעולות המתרחשות בין קבוצות אנשים ובעלי חיים בתוך היצירה.
אייזפוטה
אייזפוטה (בלטבית: Aizpute) היא עיר במערב מחוז אייזפוטה שבלטביה.
היסטוריה.
ההתיישבות הראשונה באייזפוטה החלה במאה ה-9 לספירה, כשקורוניאנים, שבט בלטי, הגיעו לאזור.
במאה ה-13, בזמן מסעות הצלב, נכבש האזור בידי צלבנים גרמניים, ומנהיג המסדר הליבוני דיטריך פון גרינינגן, הורה בשנת 1247 על הקמת מבצר במקום, שנודע בשם הסנפוט. המבצר נועד לשמור על הכניסה הדרומית לעיר, המחברת בין פרוסיה לליבוניה. המבצר מופיע בדגל העיר.
במהלך השנים נחרב המקום מספר פעמים באופן חלקי, בעיקר במהלך מלחמות פולין-שוודיה. בשנת 1665 שופץ המבצר בידי הדוכס הבלטי-גרמני יעקב פון קטלר, שעבר להתגורר במקום. לאחר מותו בשנת 1682, עבר המבצר שיפוץ נוסף ובשנת 1860 נבנתה במקום הכנסייה הלותרנית סנט ג'ון.
בתקופת רפובליקת לטביה, אייזפוטה הפכה למרכז מסחרי גדול, אך בזמן התקופה הסובייטית נחלשה וסופחה למחוז לייפאיה. בשנת 2009 הפכה העיר למרכז המחוז אייזפוטה.
מוקדי עניין בעיר.
באייזפוטה קיים מוזיאון היסטורי, בו מוצגים העוסקים בהיסטוריה המקומית, במסילות הרכבת Liepāja-Aizpute ו-Aizpute-Saldus, בחינוך ובאמנות המקומית.
פארק האמנות Ģirts Brumsons הוא מוזיאון פתוח המציג פסלים ויצירות אמנות המשולבים בצמחייה.
תחנת הכוח ההידרואלקטרית הנטושה של אייזפוטה, שהוקמה במאה ה-18, מהווה מוקד עניין בשל מפל המים הגבוה, גשר אבן עתיק ומבשלת הבירה הסמוכים למקום.
קהילה יהודית.
הקהילה היהודית נוסדה במאה ה-16, אז החלו יהודים להגיע לאזור מליטא ומפרוסיה המזרחית. בית התפילה הראשון נוסד במקום בשנת 1708. בשנת 1750 קיבלו היהודים זכות ישיבה חוקית באיזפוטה, ושנה לאחר מכן ניתנה להם רשות לבנות בית כנסת.
ב־1800 הכילה הקהילה 678 איש. בשנת 1835 מנתה הקהילה 1,599 איש והיוותה את הרוב בעיר. הקהילה הצטמצמה בעקבות הגירת מספר משפחות לרוסיה וכן בשל מחלת הכולרה שהתפרצה במקום.
ערב מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה כ-700 יהודים.
עם פרוץ המלחמה, נמלטו מספר משפחות מהעיר, אחרות גורשו לסיביר, רבים גויסו לצבא ונפלו בקרב, ואחרים נותרו במקום.
ב־24 ביולי 1941 נורו למוות ליד בית העלמין 36 יהודים שהוגדרו כשמאלנים או כבעלי רכוש. 386 יהודים נשלחו לגטו שהוקם בבניין גדול, ולאחר מכן נלקחו ליער ליד תחנת הרכבת של קאוויני ונרצחו שם.
לזכר קורבנות השואה נקבעה מצבה בבית העלמין המקומי, בה נכתב בעברית ובלטבית: "בקבר אחים זה נטמנו עצמותיהן של יהודי אייספוטה וקורבנות אחרים, של הקלגסים הנאצים הגרמנים, שנטבחו באכזריות ב-1941. יהי זכרם ברוך!"
ערים תאומות.
אייזפוטה היא עיר תאומה של הערים הבאות:
Amen (פירושונים)
רקטה עתירת משקל
המסגד הגדול של קירואן
המסגד הגדול של קירואן (בערבית: جامع القيروان الأكبر) הוא מסגד השוכן בעיר קירואן בלב רובע המדינה של העיר אשר הוכר כאתר המורשת העולמית בתוניסיה. המסגד הוא אחד מהמרשימים, הגדולים והעתיקים בצפון אפריקה ובעולם המוסלמי בכלל. כיום הוא משמש כיעד תיירותי כביר עבור מאמינים מוסלמים מכל העולם, אך גם עבור אדריכלים ומעצבי חוץ שמתרשמים מהעיצוב האדריכלי שלו.
המסגד, שהוקם על ידי המצביא הערבי ומושלהּ הראשון של איפריקיה, עוקבה בן נאפע, בשנת 670 לספירה, עם ייסודה של העיר קירואן, משתרע על שטח של למעלה מ־9,000 מטר רבוע. זהו אחד ממקומות התפילה המוסלמיים העתיקים ביותר שקיימים כיום, ומהווה מודל אדריכלי המאפיין כמעט את כל המסגדים האופייניים במגרב. היקפו של המסגד הוא כ-405 מטר, מכיל אולם תפילה המגובה בהיפוסטילים, חצר מרוצפת שיש ומינרט מרובע יחיד, שהוא המינרט העתיק ביותר כיום. בנוסף למשמעות הרוחנית שלו, המסגד מהווה יצירת מופת של האדריכלות האסלאמית.