בתי המגורים הראשונים הוקמו בפאתי כפר סבא, מכספי עיריית כפר סבא ועיזבון פירסט, תורם אמריקני שהוריש את כספו לטובת ילדי ישראל. מאוחר יותר תרמו סול ובטי שטיינברג, זוג נדבנים אמריקנים, תרומה נוספת, וכך קיבלה הפנימייה את שמה.
בשנת 2017 מלאו לפנימייה 50 שנה. ארבעים שנים מתוכן הפנימייה הייתה מנוהלת על ידי דוד מיזלמן. את חגיגות היובל הפנימייה ציינה בחודש מאי 2017.
מבנה הפנימייה.
במהלך השנים פותח בשטיינברג דגם ייחודי של "פנימייה בעיר", המאפשר לחניכים ליהנות מתחושת בית, לצד האפשרות ללמוד במערכות החינוך העירוניות.
חניכי הפנימייה לומדים בשמונה בתי ספר בעיר: חטיבות הביניים שז"ר ושרת, והתיכונים כצנלסון, גלילי, הרצוג, רבין, אורט שפירא. הפנימייה מקיימת קשרי גומלין עם מוסדות התרבות, הפנאי והקהילה בעיר, בנוסף לכלל תנועות הנוער ונבחרות הספורט. דגם ייחודי זה מאפשר לכל חניך לבחור נתיב לימודי וחברתי המאפשר לו לממש את יכולתו וכישרונותיו.
חניכי הפנימייה מחולקים לחמש קבוצות: בוגרי הפנימייה, תלמידי שכבת י"ב, תלמידי שכבת י"א, תלמידי שכבת י', והשכבה הצעירה- שכבות ז'-ט'. לכל קבוצה צוות חינוכי המונה מדריך ומדריכה. כמו כן, מלווה את הקבוצות אם בית וצוות טיפולי צמוד, הפועלים בשיתוף פעולה למען הצלחת החניכים. בפנימייה ישנו מח"מ - מרכזיה חינוכית מקומית.
בקמפוס 7 בתי מגורים, חדר אוכל, ספרייה, חדר מחשבים, חדר מוזיקה, אמפיתיאטרון, דשא לישיבה בחברה, מגרשי קט-רגל וכדורסל צמודים.
בשטח הפנימייה נמצאים גם משרדים של חברות היי-טק העוסקות בחינוך (הפדרציה היהודית של סן פרנסיסקו ומפרש).
שיחת מכוניות
שיחת מכוניות (Car-Talk) היא תוכנית רדיו שבועית המשודרת בארצות הברית.
התוכנית משודרת ברדיו הציבורי האמריקאי (NPR) פעם בשבוע בשבת בבוקר. התוכנית משויכת לסוגה של תוכניות אירוח (Talk-Show), והיא עוסקת בכל הקשור ל"מכוניות, תיקון מכוניות, או כל דבר אחר" כפי שמגישיה מציגים אותה. התוכנית נוצרה ומוגשת על ידי שני אחים, טום וריי מליוצי, מבוסטון, והיא נודעת בחוש ההומור המייחד אותה. התוכנית משודרת ברדיו הציבורי החל מ-1987.
ביוני 2012 הודיעו המגישים שהם פורשים מיצירת פרקים חדשים של התוכנית, אולם ארגון NPR הודיע שימשיך לשדר פרקים נבחרים מוקלטים בכל שבוע.
התוכנית.
התוכנית שודרה לראשונה בשנת 1987 ברדיו הציבורי בארצות הברית. כיום (2012) מאזינים לתוכנית כ-3.3 מיליון מאזינים בכ-660 תחנות רדיו מקומיות, בנוסף למאזינים בשני ערוצים של NPR בלוויין, וכן ברשת האינטרנט. פרקים קודמים של התוכנית זמינים להורדה כפודקאסט בתשלום.
כאות הפתיחה של התוכנית משמש קטע אינסטרומנטלי בסגנון בלוגראס, בשם “Dawggy Mountain Breakdown” בביצוע אמן הבנג'ו דייוויד גריסמן.
מסגרת התוכנית.
בבסיס התוכנית יש מתכונת קבועה של שיחות טלפון ממאזינים, המתקשרים לשאול שאלות בענייני מכוניות. השאלות יכולות להיות בכל נושא שקשור, ולו בעקיפין, למכוניות: תקלות, טיפולים שוטפים, קניה ומכירה, וכל נושא אחר שיש לו זיקה כלשהי ואפילו קלושה, למכוניות. השיחות בין המאזינים לאחים מליוצי מוקלטות מראש. אולם מדיניות מוצהרת של המגישים והעורכים היא, שהמגישים לא שומעים את השאלות מראש (ולעיתים המגישים מתלוננים על כך בשידור, באופן הומוריסטי, כאשר הם אינם יודעים מה לענות), כך שכל שיחה שראויה לשידור תשודר, גם אם המגישים אינם יודעים את התשובה לשאלה. מעבר לכך, באחד המדורים בתוכנית, הנקרא “Stump-the-Chumps”, מתקשרים למאזין/ה מהעבר כדי לברר במה הועילה התשובה שנתנו אז. המגישים מקפידים לשדר הן את ההצלחות שלהם, כמו גם את הכישלונות.
מרכיב עיקרי של התוכנית הוא ההומור. ברוב המקרים זהו הומור עוקצני, ציני מעט אבל תמיד בעל מאפיינים אופטימיים ועליזים. האחים מרבים ללעוג זה לזה ברוח טובה, ולעיתים גם להתבדח על חשבון המאזינים, אולם הם מקפידים שלא לחרוג מכללי התקינות הפוליטית. אחד המאפיינים הבולטים של המגישים הוא יכולתם לתהות על קנקנם של השואלים בתוך מספר דקות, כדי לדעת עד כמה רחוק ניתן ללכת בהתבדחות על חשבונם, מבלי לפגוע בהם או במאזינים אחרים. לעיתים מנסים האחים, ובמיוחד הבכור, טומי, לנחש את אופן האיות של שמות המתקשרים, בעיקר על פי אזור המוצא שלהם, המבטא וכדומה. טומי מליוצי הוא גם בעל חוש מוזיקלי וקול ערב, ומדי פעם הוא פוצח בשיר בו הוא נזכר בעקבות השיחה.
המגישים מרבים להתבדח על כך שהתשובות שלהם לא מועילות, שמספר המאזינים שלהם זעום, ושהם עצלנים וחסרי ידע. למשל, את הסיבה לכך שהם נמנעים לשמוע את השאלות מראש הם מסבירים כך: אילו עשו זאת, היה עליהם להשקיע זמן בחיפוש התשובה, והשקעת זמן ומאמץ היא עבודה – דבר שהם משתדלים להימנע ממנו.
פעמיים במהלך התוכנית, כשהם נדרשים להכריז על כך שזהו הרדיו הציבורי, הם מודיעים על מקרה נוסף של מיאוס ודחייה של התוכנית על ידי מאזיניה (שהוא כמובן בדיוני כי התוכנית פופולרית מאד), בסגנון: ולמרות שחברי הקונגרס המתירניים ביותר מאיימים לסגור את התחנה הזאת בכל פעם שהם שומעים אותנו אומרים את זה - זהו NPR, הרדיו הציבורי הלאומי."
התוכנית עשירה מאוד בפינות ובמדורים קבועים או מתחלפים, ובהם המגישים מגוונים את רפרטואר הבדיחות, לעיתים באמצעות קריאת מכתבים של מאזינים בעניינים שאינם קשורים במכוניות. במסגרת זאת המגישים אוהבים לקרוא "חכמות" של ילדים, סיפורים על תקלות שונות ומשונות, וכל דבר המעורר צחוק בריא.
המגישים.
האחים טום וריי מליוצי הם מכונאים בהכשרתם, ובנוסף שניהם בוגרי המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס במדעים. שניהם שימשו כמרצים למדעים באוניברסיטאות מקומיות במשך מספר שנים. לטענתם, לאחר שנמאס להם ללמד, הם פתחו סדנה בשם Hacker’s Heaven ("גן-עדן למפצחים"), שתשמש כחלל שבו נהגים יטפלו בעצמם במכוניות שלהם, תחת הדרכה. הסדנה לא הייתה רווחית, אך האחים נהנו מהעבודה עם הלקוחות ולא סגרו אותה. בשנת 1977 הוזמנו להשיא עצות למאזינים בענייני מכונאות בתוכנית רדיו מקומית בבוסטון. כעבור עשר שנים הם קיבלו פינה קבועה בתוכנית ששודרה ברדיו הציבורי, פינה שהפכה כעבור כשנה לתוכנית משלהם. את הסדנה הפכו למוסך רגיל, הקיים עד היום בשם Good News Garage ("מוסך החדשות הטובות"). המוסך שוכן בצידה של כיכר הרווארד, בסמוך לאוניברסיטת הרווארד הידועה, ברובע קיימברידג' שבלב בוסטון.
האח הבכור, טום מליוצי, נפטר ב-3 בנובמבר 2014, מסיבוכים של מחלת אלצהיימר.
אתר האינטרנט של התוכנית.
באתר ניתן למצוא קישור לשידור האודיו של התוכנית, ולקניית תוכניות קודמות מהאתר iTunes של חברת אפל. בנוסף ניתן למצוא בו חידות, בדיחות, סיפורים, בלוג של האחים, רשימה של מכונאים מומלצים על ידי המאזינים, המפולחת לפי אזורים בארצות הברית; פורומים ושפע של עצות בנושאי מכונאות ומכוניות; ועוד.
Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums
Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums (גרמנית: "ירחון לתולדות ישראל ולחכמת ישראל" או "להיסטוריה היהודית ולמדעי היהדות"; בראשי תיבות: MGWJ; מכונה גם בסתמי: Monatsschrift, מוֹנַאטסשריפְט) היה כתב עת אקדמי מחקרי שהופיע, עם כמה הפסקות, במשך 83 שנים, מ-1851 עד 1939. זמן קצר לאחר הופעתו הוא נעשה לכתב עת חשוב ומשפיע למדעי היהדות.
ייסוד ותקופתו של פרנקל.
כתב העת נוסד ב-1851 על ידי זכריה פרנקל, שהיה רב בדרזדן. כתב העת היה אמור להיות ביטאון ה"אסכולה הפוזיטיבית-היסטורית" של פרנקל (אליה מייחסת עצמה היהדות הקונסרבטיבית), שהייתה בתווך בין היהדות הרפורמית, שאברהם גייגר היה מייצגה, והנאו-אורתודוקסיה של שמשון רפאל הירש. כתב העת ייצג את גישתו של עורכו ששמרה על ההלכה אבל העלתה שאלות שנגדו את הדוגמה האורתודוקסית.
מעוז האסכולה באותה תקופה היה בית המדרש לרבנים בברסלאו, שנוסד ב-1854 על ידי פרנקל, שכיהן כמנהלו הראשון. לכתב העת לא היה קשר פורמלי עם בית המדרש לרבנים, אולם רוב המאמרים נכתבו על ידי המרצים והסטודנטים משם. פרנקל היה העורך הכללי של כתב העת עד מותו ב-1868.
בשנים שלאחר המהפכות של 1848 המדינות הגרמניות קיווה פרנקל לפתור את בעיית האדישות של הדור הצעיר לערכים היהודיים על ידי הפצה של ידע מדעי על העבר היהודי ובכך להחיות את התודעה היהודית. פרנקל כתב בעצמו כרבע מן הטקסטים. הוא עסק בנושאים כמו: תרגום השבעים, יהדות הלניסטית, היסטוריה של ההלכה וכן כתב ביקורות על ספרים.
תקופתו של גרץ.
ב-1869 התמנה צבי גרץ לעורך. הוא כתב, בעיקר, על היסטוריה של עם ישראל, תנ"ך ולשון המשנה. מ-1882 עד 1886 היה פינקוס פרידריך פרנקל (Pinkus Friedrich Frankl) עורך שותף. ב-1887, עם יום ההולדת ה-70 של גרץ, הופסקה הוצאתו של כתב העת למשך 5 שנים.
1892 עד הסוף.
ב- 1892 חזר כתב העת להופיע על ידי מרקוס בראן (Markus Brann) (עורך שותף 1892–1919) ודוד קאופמן (עורך שותף 1892–1907. ב-1903 נתנה להם החברה לקידום חכמת ישראל (Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaft des Judentums) שנוסדה ב-1902 תמיכה כספית. אחרי מותו של בראן ב- 1920 קיבל על עצמו יצחק היינמן את תפקיד העורך הכללי אותו מילא עד עלייתו לארץ ישראל ב-1938.
הכרך האחרון (מס' 83, ינואר–דצמבר 1939) נערך על ידי לאו בק; כרך זה הוחרם על ידי הגסטאפו לפני הפצתו והושמד. רק עותקים בודדים ניצלו. הדפסה מחודשת שלו נעשתה ב-1963 בהוצאת J.C.B. Mohr בפרסומי מכון לאו בק.