המועצה העלתה חברי שושלת צ'אקרי לתפקידי מפתח בממשל ובצבא כדי לחזק את כוחם ואת ההשפעה המלוכנית. לבנק התאי היו חובות לבנק האימפריה הבריטית, שנותרה שותפת המסחר הגדולה ביותר של תאילנד. לקראת סוף שנות העשרים של המאה ה-20 החלה התדרדרות חדה במצבה הכלכלי של תאילנד, דבר שהביא את המועצה להעביר חוק שמעלה את המיסים לאוכלוסייה הכללית ומבטל את תקן הזהב. למרות העלאת המיסים, יום חמישי השחור שבו קרסה הבורסה לניירות ערך בניו יורק ב-24 באוקטובר 1929, סימן את תחילת השפל הגדול אשר הביא למשבר כלכלי חמור בתאילנד כמו גם ברוב העולם. השפל הביא את ראשי הפוליטיקה האריסטוקרטית להילחם חזק אף יותר כדי לשמור על כסאם. השפל בו בזמן הביא להתנגדות גדולה יותר ויותר להמשך השלטון האבסולוטי בקרב העם התאילנדי. אמנם העם ראה את המלך בתור חצי אל, אך לא כך היה בנוגע לשאר נסיכי השושלת המלוכנית, שהמשיכו באורח חיים בזבזני למרות העוני האדיר שסחף את המדינה.
ההתנגדות לאבסולוטיזם.
עם עליית החינוך המערבי לפשוטי העם דרך אגודות של מיסיונרים ודרך עליית המסחר ושיתוף הפעולה עם המערב, החלו רבים לתשאל את חשיבות המשך קיומו של המוסד האבסולוטי. התמיכה הרבה במלוכה לא אפשרה את עלייתן של תאוריות שלטוניות וחברתיות כגון רפובליקניזם, פדרליזם או קומוניזם בקרב רוב התאים, אך עלתה התמיכה ברעיון להביא לרפורמה דמוקרטית שתקים מונרכיה חוקתית אשר תעבוד עם פרלמנט נבחר. בפברואר 1927, שבעה סטודנטים מרקע אזרחי ורקע צבאי נפגשו בפריז, הרפובליקה הצרפתית השלישית, כדי לדון על שינוי הממשל בתאילנד. מנהיג הפלג הצבאי היה פלק פיבונסונגרם, מייג'ור בצבא התאי, בעוד את הפלג האזרחי הנהיג פרידי באנומיונג, מלומד בעל תואר שלישי במשפטים. ביחד הם הקימו את המפלגה העממית (בתאית: คณะราษฎร; קהנה ראטסדום), אשר דגלה באידאולוגית החוקתיות והלאומיות. כל חבריה המייסדים של המפלגה החלו דרכם במעמד השלישי או מעמד הביניים ופעלו קודם כל בשביל להחליש את הכוח וההשפעה של האריסטוקרטיה.
תנועת המפלגה העממית לרפורמה חוקתית קיבלה תמיכה נרחבת בקרב מעמד הביניים שגדל באותה העת ובקרב קצינים צבאיים רבים. ללא ידיעתם של מנהיגי המפלגה, שנחשבו למהפכנים בידי הממשל האריסטוקרטי, המלך ראמה השביעי עצמו גם כן תמך באפשרות של הפיכה דמוקרטית. פּאָיוֹן פָּמוֹרְנָמוֹנְטְרִי, חבר מייסד של המפלגה העממית וקצין בצבא המלכותי התאי אשר שירת בעבר במשמר המלכותי, לקח על עצמו את התפקיד לגייס תומכים ברפורמה חוקתית ומתנגדים להמשך השלטון האבסולוטי של האריסטוקרטיה. כל הפעילות של המפלגה בתאילנד נעשתה מתחת לפני השטח ובלי שסמכויות המשטר יבחינו. מתוך הקשרים הפנימיים הצליח פאיון ליצור קשר עם פְּרָאיָה פָהוֹנְפוֹנוֹפֶּאִיאַסְנָה, קולונל בחיל הארטילריה, אשר היה רב השפעה בחיל ותמך ברפורמה חוקתית. נוסף לפראיה התחבר למפלגה גם הקולונל דָּוֶה בְּנַדְהוֹמַסְנָה, איש צבא מבריק שניהל את מערכת החינוך באקדמיה הצבאית הלאומית. שני אנשי צבא רבי השפעה נוספים הצטרפו למפלגה גם כן: פְּרָאיָה רִיטִיתִיָּאנִי - מפקד חיל הארטילריה המוצב בבנגקוק ופָּרָה פֶּרְסְפִּיתַאִיּוּט, קצין רב השפעה. ארבעת קצינים אלו נודעו בתור "ארבעת חיילי הטיגריס" (בתאית: 4 ทหารเสือ) והנהיגו את הפלג הצבאי של המפלגה. למפלגה נקבעו שני מנהיגים, פרידי באנומיונג - מנהיג אזרחי, ופְּרָאיָה פָהוֹנְפוֹנוֹפֶּאִיאַסְנָה - מנהיג צבאי.
המפלגה העממית פעלה לפי ששת העקרונות הבאים שנכתבו בידי פרידי באנומיונג:
ששת עקרונות אלו הציבו בראשם את הביטחון המדיני אך הסדירו את זכויות האדם במעלה גבוהה אף יותר. שני העקרונות הראשונים נקבעו בידי הפלג הצבאי, השלושה האחרונים בידי הפלג הציבורי בעוד העקרון השלישי, הכלכלי, הוסדר בהחלטה מאוחדת של שני הפלגים וקבע כי בתאילנד חוקתית עם הרפורמה המיוחלת תישאר לממשל השפעה מרובה על הכלכלה האזרחית שכן הפעילות הכלכלית של האזרח הממוצע תישאר מחויבת למערכת הכלכלית שתקבע המדינה, פעולה שמגבילה את הפיתוח הקפיטליסטי הכלכלי מצד האזרח הפשוט. עקרון השוויון הרביעי נועד בין לבין כדי לקרב את הפלגים הסוציאליסטים בתאילנד לתוך המפלגה העממית.
המהפכה החוקתית.
24 ביוני 1932.
המידע אודות תכנון ההפיכה החוקתית הגיע דרך הלשנה לאוזניו של הנסיך פְּרִיבַאטְרָה במהלך ה-23 ביוני 1932. הנסיך, שהיה רב השפעה בממשל התאי, לא ראה את תכנון ההפיעכה כאיום ותכנן לדחות את מסדר החקירה ליום למחרת. דחייה זאת הייתה קריטית לתכנון ההפיכה. באותו ערב, קבוצת מהפכנים תחת פיקוד ההנהגה של המפלגה העממית, אנשי צבא ואזרחים, שטו על ספינות הצי התאי בנהר צ'או פראיה והתגנבו לעבר ארמונות האצולה. הוטל מצור על ביתו של הנסיך פְּרִיבַאטְרָה כמו גם על בתיהם של חברי אצולה רבי השפעה אחרים. עם ההגעה של כוחות המהפכנים אל ארמון דוסיט החלה קריאה לתגבורת מצד מהפכנים בחיל השריון. כמו כן נותקו הקשרים הטלפונים בין הנסיכים במטרה שאלו לא יוכלו לארגן פעילות נגד המהפכה וכדי שתמנע הגעת הידיעה על ההפיכה המתהווה למפקדי הצבא. מבין הקצינים שהנהיגו את ההפיכה ופשטו על מוסדות השלטון היה קוּאַנג אָפְּהָיְווֹנְג, חבר אצולה ובנו של מושל מחוזי אשר התנגד להמשך שלטון המונרכיה האבסולוטית וידע לפוטרות כיצד בנוי מרכז העיר ומקום מושבה של האצולה ומוסדות השלטון.
בשעה ארבע לפנות בוקר, ב-24 ביוני, הועבר סימן מידי המהפכנים למוצב הצבאי שמתרחשת התקוממות אזרחית של תושבים סינים בחלק אחר של העיר. רוב הכוחות של המוצב בעיר נעו לפעול ובתוך הפעולה צלחו המהפכנים בחתיפה של מפקד המוצב של בנגקוק שהיה נאמן ישירות לנסיכים השליטים. בפועל המהפכנים לקחו את ההנהגה על המוצב העירוני ופיקדו על תנועת חלק מהטנקים לעבר ארמון דוסיט, מושב השלטון אשר נתפס בידי הפיקוד המהפכני. בשעה שש בבוקר, אל מול הארמון, עלה פְּרָאיָה פָהוֹנְפוֹנוֹפֶּאִיאַסְנָה על אחד הטנקים שהגיעו למקום והקריא את המניפסטו של המפלגה העממית, לפיו הסתיים שלטון המונרכיה האבסולוטית והוקמה המונרכיה החוקתית של תאילנד. לאחר מכן מעטים מעוד מהדרג האזרחי והצבאי הביעו התנגדות למהפכה מכיוון שבפועל היו הנסיכים המלכותיים שבויים של המהפכנים. המניפסטו של המפלגה העממית, שנכתב בידי פרידי באנומיונג, הועבר מאוחר יותר בשידור רדיו לכל תושבי המדינה:
הקמת החוקה.
בעוד התרחשו המאורעות והוכרז על המניפסטו בבוקר ה-24 ביוני, ראמה השביעי, ביחד עם רעייתו המלכותית ושני שרים מטעם האצולה, שיחק בגולף וקיבל דיווחים לא סדירים על המתרחש בבירה מכיוון שלא היה ברור לגמרי מה מתרחש עד לקריאת המניפסטו. מאוחר יותר הגיעה אליו דרישה רשמית מטעם המפלגה העממית לחתום על "חוקה זמנית". ראמה השביעי קיבל את האפשרות לשמור על הכתר, ומכיוון שטענתו האישית הייתה בעד החוקתיות הוא הסכים לחתום על "חוקה זמנית" מאוחר יותר באותו היום באירוע רשמי. נוסף על כך, חלק מן הנסיכים שהיו מחוץ לבירה בעת ההפיכה ועל כן לא נפלו לידי מעצר בית בליל ה-23–24 לחודש, החלו לארגן מהפכת נגד אפשרית. מהפכת נגד זאת לעולם לא יצאה לפועל מכיוון שראמה השביעי סירב לתת פקודה נגד המפלגה העממית ומנהיגיה וסירב לפעול כדבר יועציו. התגובה הרשמית של ראמה השביעי להנהגת המפלגה העממית (כוונה לפרידי באנומיונג בפרט) הייתה זאת:
לאחר מכן התאספה מועצה של 15 חברים מטעם המפלגה העממית במטרה לכתוב חוקה דמוקרטית. המהפכנים שחררו מאוחר יותר את כל השבויים שנפלו לידיהם מלבד הנסיך פְּרִיבַאטְרָה, אותו החשיבו כמסוכן לעצם קיומה של המונרכיה החוקתית שפעלו להקים. מאוחר יותר הוא גורש מתאילנד ויצא לגלות כפויה לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים (מאוחר יותר אינדונזיה). שלושה ימים לאחר המהפכה, ב-27 ביוני, אימצה סיאם את החוקה הראשונה שלה, שנכתבה בידי חברי המפלגה העממית. הייתה זאת חוקה זמנית ועל כן כעבור שישה חודשים, נכנס הפרלמנט בהתאם לדרישה מהחוקה הזמנית ונקבעה חוקה חדשה לגמרי ב-10 בדצמבר, אשר נחשבת להיות החוקה הרשמית הראשונה של תאילנד אשר יצאה לפועל ועל בסיסה נבנו חוקות מאוחרות יותר.
מורשת.
הדרך שבה התרחשה המהפכה הביאה לתחילת התערבות ממושכת של הצבא בתוך הפוליטיקה התאית לאורך המשך המאה ה-20 ואף לתוך המאה ה-21. מנהיגי הצבא, מחשש שהמלוכנים יחזרו לשלוט בממשלה, אילצו את הכינון המחודש של האספה הלאומית, שבעקבותיה אירע ניסיון הפיכה נגדית פרו-מלוכנית בשנת 1933, בהנהגת בן דודו של המלך. אף על פי שלא היו שום עדויות לשיתוף פעולה מלכותי, ראמה השביעי מצא את עמדתו החדשה בלתי נסבלת. בתחילת 1934 הוא עזב את תאילנד לממלכה המאוחדת, ובמרץ 1935 התפטר. מועצת עוצרות מונתה לפעול כממלאי מקומו, בעוד הנסיך אנאנדה מאהידון, אז תלמיד בית ספר בשווייץ, הועלה לתפקיד ראמה השמיני, מלך תאילנד אך נותר ללא כל כוח וסמכות עד שהגיע לבגרותו. למרות שמעולם לא התמודד מעולם עם איום חיצוני עד 1941, הצבא החדש, בראשות קצינים מאומנים היטב וממושמעים ומצויד בכלי נשק מודרניים, תרם לשינוי יסודי בחלוקת הכוחות והסמכויות במדינה.