פריצת הדרך של ברנדה לי לתודעה הלאומית בארצות הברית באה בחודש פברואר 1955, כאשר סירבה לשכר של 30 דולר להופעה בתחנת רדיו מקומית, כדי לפגוש את הזמר רד פולי שהופיע בעיר בתוכנית של רשת הטלוויזיה ABC. תקליטן מקומי שכנע את פולי להאזין לשירתה של לי טרם תחילת הופעתו. פולי נדהם משירתה האדירה, הבאה מגוף ילדותי קטן כל כך ומיד נתן לה להופיע באותו הערב עם השיר "ג'מבליה", זאת ללא כל חזרות.
הקהל בהופעה פרץ עם סיום שירתה בתשואות רמות וסירב להתיר לה לעזוב את הבמה בטרם שרה שלושה שירים נוספים. ב-31 במרץ 1955, בהיותה בת 11, היא הופיעה בתוכנית טלוויזיה ששודרה מחוף לחוף, מהעיר ספרינגפילד במיזורי. היא חתמה על חוזה הופעות בן חמש שנים בתוכנית הטלוויזיה, חוזה שבוטל למעשה בתביעה שהגישו אמה ומנהלה בשנת 1957, אולם היא המשיכה להופיע בתוכנית זו.
ב-30 ביולי 1956 הציעה לה חברת התקליטים "דקה" (Decca Records) חוזה הקלטות. אף ששני תקליטיה הראשונים התפרסמו בעת שהייתה כבר בת 12, על עטיפות התקליטים נכתב "ברנדה לי הקטנה (בת 9)". אף לא אחד משני התקליטים הראשונים, אשר יצאו לאור בשנת 1956, הצליח במצעד הפזמונים. תקליטה הראשון בשנת 1957, עם השיר One Step at a Time, היה הראשון שנכנס למצעדי הפופ והקאנטרי. להיטה הבא "דינמיט" תרם לה את כינויה: "העלמה דינמיט הקטנה".
לי הופיעה בתחילה בעיקר במופעי מוזיקת קאנטרי, אולם הנהלת חברת התקליטים עימה עבדה החליטה כי מוטב לשווקה כאמנית פופ. כתוצאה מכך, כל להיטיה הידועים משנות ה-60 לא שודרו בתחנות רדיו אמריקאיות המשדרות בסגנון הקאנטרי, ולא היה לה להיט נוסף במצעד פזמוני הקאנטרי עד לשנת 1969.
להיטיה הגדולים: 1958-1965.
הצלחתה הגדולה ביותר של לי במצעדי הפופ הייתה החל מסוף שנות ה-50 ועד למחצית שנות ה-60, עם שירים בסגנון רוקבילי ורוק אנד רול. בין להיטיה הגדולים מצויים השירים Jambalaya, Sweet Nothin's (שהגיע למקום הראשון במצעד), I Want to Be Wanted (מקום ראשון), All Alone Am I (מקום ראשון), ו- Fool #1 (מקום שלישי). היו לה להיטים נוספים בסגנון הפופ, ובהם: That's All You Gotta Do (מקום שישי), Emotions (מקום שביעי), You Can Depend on Me (מקום שישי), Dum Dum (מקום רביעי), Break it To Me Gnetly (מקום שני), Everybody Loves Me But You (מקום שישי), ו-As Usual (מקום 12).
התקליט הנמכר ביותר של ברנדה לי היה שיר חג מולד. בשנת 1958, המפיק אוון ברדלי בקשה להקליט שיר חדש שכתב ג'וני מרקס, אשר הצליח בעבר בכתיבת להיטי חג מולד. לי הקליטה את השיר Rockin' Around the Christmas Tree, בחודש יולי. התקליט יצא לאור לחנויות בחודש נובמבר, אולם נקנו רק 5,000 עותקים ממנו. אף כאשר נעשה ניסיון לשווקו שנה אחר כך, בשנת 1959, נכשל. למרות כל זאת, התקליט ידע הצלחה אדירה בתחילת שנות ה-60, יותר מחמישה מיליון עותקים ממנו נמכרו, ועד היום הוא בין השירים המושמעים מדי חג מולד בארצות הברית.
בשנת 1960 היא הקליטה את השיר בזכותו היא ידועה יותר מכל, I'm Sorry, אשר הגיע למקום הראשון במצעד להיטי הפופ. היה זה תקליט הזהב הראשון של לי, אשר זיכה אותה במועמדות לפרס גראמי. אף שהשיר לא שווק בתחום מוזיקת הקאנטרי, היה זה בין הלהיטים הראשונים שעשה שימוש במה שנודע מאוחר יותר כ"צליל של נשוויל" - תזמורת כלי מיתר וקולות רקע בלגאטו (Legato).
להיטה האחרון במצעד פזמוני הפופ, אשר הגיע לעשרת הגדולים בשנת 1963, היה Losing You (מקום 6), יחד עם זאת לי המשיכה להקליט להיטים שנכנסו למצעד והגיעו למקומות נמוכים יותר, אף בשנת 1966, ובהם: Coming On Strong, ו- Is It True (בשנת 1964).
בשנת 1959 יצאה ברנדה לי למסע הופעות בבריטניה וזכתה שם להצלחה רבה. שירה בסגנון רוקבילי Let's Jump the Broomstick, משנת 1961, לא נכנס למצעד בארצות הברית ואילו בבריטניה הגיע למקום 12 במצעד. לאחר להיט זה היו לברנדה לי שני להיטים נוספים שהגיעו לעשרת הגדולים במצעד בבריטניה. בעת הופעותיה של ברנדה לי בבריטניה, בתחילת שנות ה-60, זכתה שלהקת החימום בטרם עלתה לבמה הייתה להקת רוק בריטית אלמונית מליברפול, בשם הביטלס. כך סיפרה לא אחת בראיונות עיתונאיים.
קריירה מאוחרת.
בתחילת שנות ה-70 שבה לי לסגנון מוזיקת קאנטרי, שם היו שורשיה, והצליחה ליצור סדרת להיטים במצעד פזמוני הקאנטרי בארצות הברית. להיטה הראשון בסגנון זה היה בשנת 1973, Nobody Wins, אשר הגיע לחמשת המקומות הראשונים במצעד, ואף הצליח להיכנס ל-100 הראשונים במצעד פזמוני הפופ, כשהוא מטפס עד למקום ה-70. שירה Sunday Sunrise הגיע למקום השישי במצעד הקאנטרי בחודש אוקטובר 1973. בכל אחת מן השנים 1974–1975 נכנסו שניים משיריה למצעד.
לאחר מספר שנים ללא להיטים, בשנת 1979 הצליח שירה Tell Me What It's Like להיכנס לעשרת הגדולים במצעד הקאנטרי, ואף בשנת 1980 נכנסו שניים משיריה לעשרת המקומות הראשונים (The Cowboy and the Dandy, Broken Trust) בשנת 1982 התפרסם האלבום The Winning Hand, אשר הצליח מאוד, ובו הופיעה לצד דולי פרטון, כריס כריסטופרסון ווילי נלסון. להיטה האחרון היה בשנת 1985: Hallelujah, I Love Her So.
לי המשיכה להופיע ולהוציא תקליטים עד לתחילת המאה ה-21. בשנת 2002 פרסמה אוטוביוגרפיה.
ניטרט
ניטראט
סאב זירו (מקרר)
חידת גפרורים
חידת גפרורים היא חידה גרפית המוצגת בעזרת גפרורים או רישומים המייצגים גפרורים.
לצורך פתרון חידות אלו ניתן להשתמש גם בחפצים אחרים בעלי צורה דומה לגפרורים כמו למשל קיסמי שיניים.
סוגים של חידות גפרורים.
חידות הגפרורים מחולקות לפי תחומן והן:
מיניסטר
שם נרדף
ח'ייבר פח'טונח'ווה
ח'ייבר פח'טונח'ווה (באורדו: خیبر پختونخوا, בפשטו: خیبر پښتونخوا) הוא אחד מארבעת המחוזות של פקיסטן. בירת המחוז היא פשאוור. רוב אוכלוסיית המחוז, כ-35,525,047 (נכון ל-2017), פתאנית. המחוז נוסד ב-26 באפריל 1902 כאשר הוא סופח מאמירות אפגניסטן. השפה המדוברת ביותר במחוז היא פשטו. שפות מדוברות אחרות הן אנגלית ואורדו. המחוז נקרא בעבר "מחוז הספר הצפון-מערבי", ובאפריל 2010 החליט הסנאט של פקיסטן להחליף את שמו לשם הנוכחי.
בצפון המחוז נמצא מעבר ההרים החשוב מעבר ח'ייבר.
היסטוריה.
באלף הראשון לספירה, לפני עלייתו של האסלאם, נשלט המחוז על ידי מלכי השאהי. השאהים הראשונים היו אפגנים-בודהיסטים ושלטו באזור עד 870 לספירה. ערבים-מוסלמים וטורקים כבשו את האזור באלף השני לספירה. עם הזמן, התאסלמו השבטים הפתאנים. בשנים 963 - 1187 היה המחוז חלק מאימפריות אסלאמיות גדולות יותר, כולל האימפריה הע'זנאווית. אחר כך נשלט המחוז על ידי פתאנים אפגנים מוסלמים מסולטנות דלהי כולל השושלת הממלוכית של דלהי (1206-90).
ב-1526 הפכו השליטים הממלוכים של דלהי לחלק מהאימפריה המוגולית העולה.
הבריטים, ששלטו ברוב תת-היבשת ההודית התקשו לשלוט באזור זה. האזור היה זירה לשלוש מלחמות בין בריטניה לאפגניסטן.
לאחר קבלת עצמאות האזור בחר ב-1947 במשאל עם להצטרף לפקיסטן.
בתקופת הכיבוש הפלישה הסובייטית לאפגניסטן שימש האזור כבסיס אספקה ראשי למוג'אהדין שנלחמו בסובייטים.
הארמיה הששית
מלה&quot;ע ה-2
אריך פון דם באך צלבסקי
הרמאן וילהלם גרינג
הרמאן גרינג
הרמן וילהלם גרינג
מונטגיו בראונלו פארקר
ג'וש הווארד
ג'ושואה "ג'וש" ג'יי הווארד (באנגלית: Joshua Jay Howard; נולד ב-28 באפריל 1980 בוינסטון-סיילם שבקרוליינה הצפונית) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2003–2012. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA.
נעוריו וראשית הקריירה.
הווארד נולד בווינסטון-סיילם, ולמד ב"בית הספר התיכון גלן" שבקרנרסוויל. כאשר שיחק בקבוצת הכדורסל של בית הספר, הוא נבחר לחמישיית המצטיינים הראשונה של מדינת קרוליינה הצפונית בעונה האחרונה שלו, כשבו בזמן הגיע להישגים גבוהים במיוחד - שש חסימות בממוצע למשחק ו-70 אחוזי קליעה. הוא אף השיג ממוצעים של "דאבל דאבל" בשתי עונותיו האחרונות בגלן, וזכה פעמיים ב"פרס פרנק ספנסר" לשחקן המצטיין בצפון מערב קרוליינה.
לאחר שכשל במבחני הכניסה לאוניברסיטת וייק פורסט, החליט הווארד להצטרף לשנה אחת לאקדמיית הרגרייב מילטרי בצ'טהאם שבווירג'יניה. לאחר שהצטיין בשנה בה שיחק במסגרת הרגרייב מילטרי, התקבל הווארד לאוניברסיטת וייק פורסט ב-1999. הוא בחר בלימודי הסוציולוגיה במכללה והתמקד בלימודים בינלאומיים.
הווארד הצטיין במהלך העונות בהן שיחק בקבוצת הכדורסל של וייק פורסט, והיה מהשחקנים הבולטים בקבוצה. עונת ה"סניור" שלו, , הייתה המוצלחת ביותר - הווארד זכה בתארים אישיים רבים, בהם שחקן השנה של טורניר התאחדות החוף האטלנטי (ACC), חמישיית העונה של ה-ACC וחמישיית ההגנה של העונה, וחמישיית העונה בליגת המכללות מטעם AP; ואף הועמד לזכייה בפרס שחקן השנה בליגת המכללות על שם ג'יימס נייסמית' וג'ון וודן. במהלך קריירת המכללות שלו השיג הווארד מעל ל-1,000 נקודות, 500 ריבאונדים, 200 אסיסטים, 200 חטיפות, 100 חסימות ו-100 שלשות, והוא השחקן השני בלבד בתולדות ה-ACC שעושה זאת.
קריירת משחק.
דאלאס מאבריקס (2003–2010).
בשנת 2003 נבחר הווארד במקום ה-29 בסיבוב הראשון בדראפט ה-NBA, על ידי קבוצת דאלאס מאבריקס. הווארד החל את הקריירה שלו בדאלאס בתור הסמול פורוורד המחליף של הקבוצה, והשיג בעונתו הראשונה ב-NBA () ממוצע של 8.6 נקודות ו-5.5 ריבאונדים למשחק. על אף שנעדר מ-13 משחקים באותה עונה עקב פציעה, הוא זכה בבחירה לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.