בסדרת הטוב משבעה, בוסטון הובילה במשחק מספר 6. ניצחון במשחק זה היה מקנה לה את הזכייה באליפות לאחר 68 שנות "בצורת" מאז זכייתה הקודמת בשנת 1918. המטס השוו ובאינינג העשירי במצב בו בוסטון נזקקה לפסילה אחרונה של שחקן המטס על מנת לעלות שוב לחבוט ולנסות ולנצח במשחק ובאליפות כולה, נחבט הכדור לכיוונו של באקנר. בבואו לתפוס את הכדור ביצע טעות והכדור עבר בין רגליו. כתוצאה מכך המטס ניצחו במשחק ולבסוף זכו באליפות.
למרות טעויות אחרות בקבוצה כולל מהלך תמוה של מאמן הקבוצה אשר החליף את המגיש רוג'ר קלמנס הטוב במגיש פחות טוב, ואף על פי שבוסטון הפסידה במשחק שלאחר מכן (משחק מס' 7) לאחר שכבר הובילה 0–3, ההפסד של האליפות נזקף בעיני רבים בעת ההיא לחובתו של באקנר. בסופו של דבר עזב באקנר את הקבוצה והעיר. הוא חזר לבוסטון בשנת 1990 אולם חודשיים לאחר פתיחת העונה פרש מלשחק בייסבול.
בשנת 2004 לאחר זכייתה של הבוסטון רד סוקס בוורלד סיריס התראיין באקנר, לאחר ששמר על שתיקה ארוכה. לאחר הזכייה הפיצו אוהדי הרד סוקס כרזות ענק עם האימרה: "אנחנו סולחים לך, באקנר". בראיון אמר באקנר: "על מה הם סולחים לי? הרגתי מישהו? רצחתי מישהו? אם מישהו צריך לסלוח זה אני להם, לא הם לי. על כל מה שעשו לי בשנים שאחרי השגיאה ההיא, הם צריכים לבקש סליחה".
ב-8 באפריל 2008 עלה באקנר להגשת כבוד במשחק הפתיחה של הבוסטון רד סוקס לאחר זכייתה באליפות 2007. זו הייתה הפעם הראשונה בה הופיע באצטדיון מאז פרש. הקהל קם על רגליו והריע לבאקנר במשך ארבע דקות תמימות. לאחר המשחק נשאל האם הוא שלם עם החלטתו לעלות למגרש באותו היום. באקנר ענה "הייתי צריך לסלוח. לא בהכרח לאוהדים כמו בעיקר לתקשורת על התקופה הקשה שעברתי אני ומשפחתי בגללה. עשיתי זאת - סלחתי וכעת אני שם את העניין מאחורי".
באקנר נפטר ב-27 במאי 2019. הותיר אחריו אישה - ג'ודי, ושלושה ילדים.
אישה שאין לה ווסת
איפה היינו ומה עשינו
איפה היינו ומה עשינו, אוצר שנות החמישים והשישים, הוא לקסיקון ביטויים עבריים שכיחים במדינת ישראל בשנות ה-50 ושנות ה-60 מאת אמנון דנקנר ודוד טרטקובר. ראה אור בהוצאת כתר בירושלים בשנת 1996. שם הספר הוא פרפרזה למשחק הילדים "איפה הייתם ומה עשיתם", שרווח באותן שנים. הלקסיקון הכתוב בהומור, מתעד מונחים ומושגים מחיי היומיום במדינת ישראל בשנות החמישים והשישים, שני העשורים הראשונים לאחר הקמתה.
בהקדמה לספר כתבו המחברים כי הוא משקף במידה מסוימת את חוויותיהם שלהם, ולא למשל של ילדים ונערים "במושב או במושבה, בקיבוץ או במעברה", בשנות החמישים והשישים; "את תמונת עולמם של ילדים ונערים עירוניים, שהתפלחו (=התגנבו) לבתי קולנוע, אספו עטיפות של מסטיקים, שיחקו בגולות, סטנגה וחמש אבנים, קראו באדיקות את ה"הארץ שלנו", הלכו לקייטנות קיץ, החליפו ספרים בספריות השאלה פרטיות, שמעו הרבה רדיו, היו חניכים של תנועות נוער, הושקו בשמן דגים ושמעו אזהרות קודרות מפי הוריהם בדבר הסכנות הטמונות ברוח פרצים...". במילים אחרות, לקסיקון התרבות של המחברים משקף בעיקר את עולמם של נערים בני המעמד הבינוני, החילוני, המתבוננים בסקרנות ובהיתול על כל הסובב אותם, לעיתים מבלי למיין את העיקר והטפל, ותוך כדי כך יוצרים סדר עדיפויות אחר או חדש, מזה שהכירו אצל הוריהם.
הספר עוצב בסגנון אלבומי, ומכיל תמונות ואיורים צבעוניים רבים. החומרים הרבים נאספו מעיתונים וכתבי עת, אריזות ועטיפות מזון, פריטי משחקים לילדים, בולים ומעטפות דואר, גלויות, סמלים, לוגאוים, ומודעות פרסומת, אשר המסר והשפה שלהם משקפים את רוח הזמן.
המצוות התלויות בארץ
לויקופלסט
הלוֹיקוֹפְּלַסְט (גרמנית: Leukoplast) הוא סרט-דבק רפואי מסוג מיוחד המתבטא בהרכב בד-הסרט החזק והמסיבי, ובהרכב חומר הדבק החזק והעמיד שלו
היסטוריה.
הלוֹיקוֹפְּלַסְט, פרי תוצרת החברה הגרמנית "בריסדורף מוצרים רפואיים בע"מ" (AG Beiersdorf) שמקום מושבה היה ליד המבורג, הוא חומר חבישה ותיק שנכנס לפס היצור כבר משנת 1921 ומאז שווק לאורך שנים רבות עד זמננו. בשנת 2001 חָבְרָה חברת Beiersdorf לחברה Smith &amp; Nephew הלונדונית, ויחדיו הקימו מיזם משותף שנקרא BSN; גם עתה בסיס החברה החדשה היה בהמבורג. חברה זו נרכשה בשנת 2006 על ידי חברת "Montagu Private Equity" אשר בסיס משרדיה בלונדון.
המילה 'לויקופלסט' מורכבת משתי מילים ביוונית-עתיקה, ומשמעות השם בכללותו היא "פלסטר-לבן" (או רטייה לבנה). מקור המילה לויקו ביוונית עתיקה: λευκός (תעתיק אנגלי: leukos. תעתיק עברי: לֵאוּקוֹס).
תיאור ושימושים.
השימושים העיקריים של הלויקופלסט הם בתחום הרפואי. סרט-דבק זה, מיועד לקיבועים רפואיים (כגון עירויים או קטטרים) ולאבטחת תחבושות. עם זאת, ניתן למצוא שימושים שלו לצרכים אחרים הדורשים דבק עם חוזק גבוה.
ייחודיות הלוֹיקוֹפְּלַסְט מתבטאת בדבק החזק שבו העשוי מתחמוצת אבץ אשר מאפשרת לו להידבק אל העור באופן חזק גם תחת עומס כבד. סרט הלויקופלסט עשוי ממשי מלאכותי (הידוע בשם: Rayon), ללויקופלסט יש כוח מתיחה גבוה לעומת המיקרופור; כתוצאה מכך הלויקופלסט לא ניתן לחיתוך בלא מספריים בדרך כלל, לעומת מיקרופור הניתן לחיתוך גם בלא מספריים. הלויקופלסט הוא דבק עמיד מאוד במים לעומת סרטי-דבק רפואיים רבים אחרים. הלויקופלסט מיועד לחבישות העלולות להזדהם משמן או נפט והוא מהווה חוצץ לחומרים אלה.
בדומה למיקרופור גם הלויקופלסט 'נושם' אם כי במידה פחותה מהמיקרופור. כמו כן, למרות יתרונות הלויקופלסט בתחום החוזק למיקרופור יש את היתרונות שלו בתחום נוחות השימוש וכח הנשימה שלו. בנוסף לכך, מחירו היקר של הלויקופלסט ביחס לשאר סרטי הדבק הרפואיים (כמו מיקרופור), הוא שגורם לו להימצא בכמות פחותה אצל צוותים רפואיים ציבוריים.
סרט הלוֹיקוֹפְּלַסְט מיוצר במגוון רחב של גדלים וצבעים, לפי שימושים שונים המיועדים לו. הלויקפלסט משווק בתוך מארז דמוי טבעת, המשמשת כמתקן קטן לאחסון סליל הסרט על מנת לשמור על נקיונו. בדומה למיקרופור, הלויקופלסט (Leukoplast ™) הוא סימן מסחרי רשום של "Smith &amp; Nephew".
סקלה סנטה
לפי המסורת הנוצרית, סקלה סנטה (איטלקית Scala Santa), היינו, "המדרגות הקדושות", הן גרם המדרגות בוויה דולורוזה שבירושלים, דרכן עלה ישו מהרחוב אל הפרטוריום כדי להישפט בפני פונטיוס פילטוס, ומהן הורד בסיום משפטו. על פי המסורת הנוצרית, המדרגות הועברו לרומא בשנת 326 על ידי פלאוויה יוליה הלנה, אמו של הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס, ומוקמו לבסוף ברובע לטראנו.
היסטוריה.
בימי הביניים נודע גרם המדרגות בשם "מדרגות פילטוס" (Scala Pilati), והוא שכן בארמון לטראנו הישן. לאחר שהארמון חרב, הרס אותו האפיפיור סיקסטוס החמישי ב-1589 באופן יזום כדי להקים תחתיו את הארמון החדש. המדרגות הועברו למיקומן הנוכחי והונחו כך שיובילו אל קפלת לאורנטיוס הקדוש. הקפלה שימשה כקפלה האישית של האפיפיורים המוקדמים בארמון לטראנו, ובשל עושר של שרידי קדושים שנשמרו בה, היא נודעה גם בכינוי "קודש הקודשים" (Sancta Sanctorum).
במאה ה17 המדרגות כוסו ברצפת עץ לשם הגנה עליהם. באפריל 2019 כיסוי העץ הוסר ולראשונה בעת החדשה היה ניתן לרואת את המדרגות עצמם. הסתבר שהמדרגות היו משיש, חומר בניה ועיטור שלא היה בשימוש כלל בירושלים בימי בית שני, משמע המדרגות די בוודאות לא שימשו בירושלים במשפטו של ישו.
המדרגות.
המדרגות שמורות ב"מתחם הקדוש של הסקלה סנטה" (Santuario della Scala Santa) שהוקם בסוף המאה ה-16. המתחם שייך לבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו, אף כי בין שני המבנים חוצץ רחוב. מעל חזית הכניסה למתחם מופיע הכיתוב:
הסקלה סנטה מונה 28 מדרגות עשויות שיש לבן השמורות מתחת לשכבת עץ. משני צדדיו של גרם המדרגות הקדוש נמתחים שני גרמי מדרגות לשימוש יום-יומי, שמספר המדרגות בכל אחד מהם כפול מזה שבגרם ההיסטורי. קירות ותקרת המעבר דרכו עולות המדרגות מעוטרים בפרסקאות עשירים, מעשה ידיהם של אמנים ידועי-שם מסוף המאה ה-16, והן מסתיימות בפרסקו גדול המתאר את צליבת ישו. נוסף על גרם המדרגות וקפלת לורנצו הקדוש, שוכנת במתחם "אורטוריית סילווסטר הקדוש שבארמון" (Oratorio di San Silvestro in Palatio), המוקדשת לאפיפיור סילווסטר הראשון. במקום שכנה כנסייה קודמת מהמאה ה-7 שהייתה חלק מארמון לטראנו הישן. הכנסייה הנוכחית, כמו המבנה כולו, הוקמה בסוף המאה ה-16.
משמעות.
המדרגות היו לאתר עלייה לרגל עבור מאמינים המבקשים לציין את אירועי הפסיון של ישו, והכנסייה הקתולית אף העניקה שטרות מחילה למאמינים אשר טיפסו בהן. על המבקש להעפיל במדרגות לעשות זאת על ברכיו, ומנהג זה מקובל בעיקר בימי שישי ובמהלך התענית. אפיפיורים רבים עלו על ברכיהם במעלה המדרגות, וכך עשה גם מרטין לותר בשנת 1511.
טריקלינום לאונינום.
בפינה הדרום-מזרחית של המתחם ניצב אפסיס "טריקלינום לאונינום" (Triclinium Leoninum), המוכר גם בכינוי "גומחת לטראנו" (Nicchione del Laterano). האפסיס הוא השריד היחיד לטריקלינום (טרקלין רומי) בארמון שהקים האפיפיור לאו השלישי לפי תוכניות של ארמון הקיסר בקונסטנטינופול. השריד הנראה בשטח נותר במכוון במקומו כאשר הארמון הישן נהרס, ועורפו שולב במתחם החדש שהוקם. ב-1743 שופץ האפסיס ושומר. בחלקו הפנימי העליון של האפסיס קבוע פסיפס המתאר את ישו מורה לשליחים על משימתם. מימין לאפסיס נראה ישו בהפקידו מפתחות בידיו של סילווסטר הקדוש, ולברום (נס שעליו הסימון כי רו) בידי קונסטנטינוס. משמאל לאפסיס נראה פטרוס הקדוש ולצידו האפיפיור לאו השלישי וקרל הגדול. סביב האפסיס מופיע הפסוק מהדוקסולוגיה הגדולה:
איפה הייתם ומה עשיתם