בפברואר 2018 הוכרז כי צמד הבמאים ג'ון פרנסיס דיילי וג'ונתן גולדשטיין חתמו על בימוי הסרט. אך עד יולי 2019 עזבו דיילי וגולדשטיין את הפרויקט; אנדי מוסקייטי וכריסטינה הודסון נכנסו למשא ומתן כדי לביים ולכתוב טיוטה חדשה של התסריט, בהתאמה. בנוסף ברברה מוסקייטי ומייקל דיסקו הצטרפו לפרויקט כמפיקים. הצילומים שצפויים היו להתחיל במרץ 2021, בפועל החלו חודש קודם. בינואר 2020 מוסקייטי הצהיר כי אלמנטים מהעלילה של חוברת הקומיקס פלאשפוינט ישולבו בסרט. ביוני 2020 דווח כי מייקל קיטון ניהל שיחות מוקדמות לחזור לגלם את ברוס ויין / באטמן בסרט, תפקיד שגילם בעבר בסרט באטמן (1989) של טים ברטון ובאטמן חוזר (1992), אך בהמשך קיטון דחה טענות אלה ב-21 באוקטובר. באוגוסט 2020 דווח כי בן אפלק יגלם את באטמן מהיקום המורחב של DC קומיקס, אך הדיווחים לא אומתו. בפברואר 2021 הוכרז רשמית כי סשה קייל תגלם את סופרגירל ובמרץ 2021 הוכרז על ליהוקים נוספים.
צילומים.
צילומי הסרט החלו בארצות הברית ב־19 באפריל 2021 ונערכו גם בבית ברגליי שבפיטרסבורו באנגליה. ביוני 2021 עברו הצילומים לגלאזגו ואדינבורו לצילום סצנות המציגות את גות'אם סיטי. הצילומים הושלמו ב-8 באוקטובר 2021.
הפצה.
הסרט מתוכנן לצאת לאקרנים ב-4 בנובמבר 2022. הצצה ראשונה נחשפה ב-16 באוקטובר 2021, במהלך DC FanDome. ב-10 במרץ 2022 הסרט נדחה ל-23 ביוני 2023.
רעיה רדליך
רעיה רדליך (27 במרץ 1946 – 20 ביוני 2002) הייתה פסלת ואמנית קרמיקה ישראלית.
ביוגרפיה.
רדליך נולדה בחיפה בשנת 1946 לאליהו (ארנסט) רדליך ולחנה לבית לב. בנעוריה הופיע בתיאטרון הילדים "שחרית". לאחר שירותה הצבאי למדה קדרות בבצלאל, ולאחר מכן למדה עיצוב תעשייתי בלונדון, אנגליה. בין מוריה נמנה האמן הסקוטי אדוארדו פאלוצי . לאחר שובה שימשה כמעצבת בבית החרושת לקרמיקה "לפיד" (1971) ובבית החרושת "Industria Ceramica" בסן ג'ובאני ולדארנו , איטליה (1976-1977). בשנות ה-90 השלימה תואר שלישי באמנות. נושא מחקרה היה "ברירת החיקוי באמנות על פי קאנט ואדורנו". שימשה כמרצה לאמנות בבצלאל ובאוניברסיטת חיפה.
יצירתה.
בבסיס העשייה האמנותית של רדליך עמדו סוגיות של זהות – מגדרית, פוליטית ואמנותית – באופן שבו האישי הוטמע בקולקטיבי והסימבולי שולב בפיגורטיבי. האמנות הייתה עבורה צורה של מאבק ברשע האנושי, באלימות וברעיון המלחמה.
למשפט אייכמן הייתה השפעה מכרעת על תפישתה האמנותית, שבאה לביטוי בעיסוק בחלקי, בשבור ובקטוע. רדליך כותבת: "… היה זה משפט אייכמן, בשנת 1961, אשר קבע את נתיב היצירה שלי באמנות. לפני כן ידעתי שאהיה ציירת כמו מאטיס. לאחר ששמעתי את המספרים שקרא התובע גדעון האוזנר, הבנתי שלעולם לא אצור אמנות נעימה".
רדליך עבדה בעיקר בחומר הקרמי. היא ראתה עצמה אמנית רב תחומית ונאבקה בהיררכיה הרווחת בעולם האמנות הישראלי, במסגרתה אמני קרמיקה זכו פעמים רבות ליחס מזלזל מצד הממסד. רדליך פעלה רבות, להכללת האמנות הקרמית בשיח האמנותי.
בשנת 1975 הציגה רדליך בבית האמנים בירושלים את "אמנות פוליטית" – תערוכת היחיד הראשונה שלה. במרכז התערוכה הוצבה העבודה "חיילים ואזרחים" – שתי שורות מקבילות, באורך שמונה מטרים, של דמויות קרמיות. בשורה אחת חיילים אנונימיים, כמעט זהים, חובשים קסדות שחורות, עשויים ביציקה בתבנית; מולם, מסודרים בשורה, דמויות לבנות מתפתלות, שונות זו מזו, בעלות תווי פנים כפולים. היצירה שיקפה את מחאתה כנגד המלחמה כביטוי אוניברסלי של לוחמנות גברית.
לצד העבודה בקרמיקה, יצרה רדליך פסלים בקנה מידה גדול, בתהליך שכלל חיתוך קלקר וציפויו בבד ובבטון. חלקם נצבעו בצבעים עזים. היו אלה פסלים פיגורטיביים של חיות ודמויות אדם ורובם נהרסו עם השנים. פסל אחד, "פורטרט של יהודי", היא תרמה למוזיאון יד ושם. פסל נוסף – סלמנדרה גדולת ממדים – ניתן לראות על קיר הבניין של הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית.
גוף העבודה המרכזי של רדליך עסק במוטיב הכד, ובעיקר הכד השבור. בתחילה היו אלה שברים מונחים בערימה, באופן שביקש להציגם כסימבול ולהרחיק אותם מההקשר הפונקציונלי והארכאולוגי. בדומה, שילבה רדליך שברים של כלים קרמים בעבודות קיר. בהמשך התפתח העיסוק בשבור לכדי יצירה של מקטעי כדים. הסדרות "שברים יקרי ערך" (1987) ו"קטעי כד" (1989) כללו כדים גדולים המזכירים אמפורות עתיקות שקודרו באובניים ולאחר מכן נחתכו ועוותו. הפסלים פנו זה לזה כדמויות פגומות ופגיעות, המנהלות ביניהן שיחה.
בעבודות אחרות, כגון "סבא" (1990) ו"נמר" (1992), והסדרות "קטעי כד" (1991) "קטעי כד על קנים" (1992), רדליך ציירה על הכדים הקטועים דימויים מגוונים משני צדדיהם. אלו מוטמעים אל פני השטח של הקרמיקה בשילוב של ציור חופשי והדפס רשת, ובעבודה רב שכבתית. הכדים הקטועים חושפים את פנימיותם באופן שמטשטש את ההבחנה בין פנים וחוץ וחותר תחת ההגדרה של כד כאובייקט שמהותו הפרדה בין חלל פנימי לחזית חיצונית.
רדליך המשיכה לעסוק ב"שלם החלקי", כפי שהגדירה האוצרת טלי תמיר, בעבודות כגון "שלושה קטעי כד והילה" (1992) ו"קסנדרה" (1994). אלו מציגות רצועות דקות שמאזכרות כדים, מעין פרוסות הנושאות את זיכרון הכד, שעונות על קיר או מונחות בצורה אופקית על רצפה, אינן יכולות לעמוד ללא תמיכה.
מוטיב הפרגמנט בעבודתה של רדליך תואר על-ידה במסגרת עבודת המאסטר שלה: "מהרעיון על חלק שאינו חלק משלם, אלא חלק מחלק, מהמחשבה על חלקיות שאינה תלויה בשלמות, אני מגיעה בעשייתי האמנותית לצורות שנושאן הלימות החלקיות… צורותי פוסלות עצמן, הן צורות המפריכות את רעיון השלמות מבפנים".
במחצית השנייה של שנות ה-90 הוסיפה רדליך לגוף העבודה את מוטיב ההילה. פסלים אלו נוצרו בברזל או בקרמיקה, חלקם בצורת דיסקיות וחלקם טבעות, ונקראו "הילות שנפלו". ההילות חבולות, מעוותות ושבורות, וכובד משקלן ניכר בהן. ההילות הפגומות, על הפשטות הצורנית שלהן, הן קורבנות של פעולות אלימות בחומר וכך משקפות את הביקורת הערכית של רדליך.
בשנותיה האחרונות יצרה רדליך מספר עבודות פוליטיות והטמיעה דימויי מלחמה באובייקטים הקרמיים. העבודה "פני מלחמה" (1997) מורכבת משני פסלים דמויי מסיכה או גולגולת, שתווי הפנים שלהן בנויים מצלליות של מטוסי קרב, חיילים ומסוקים. הבעת הפנים אטומה והאנושיות נמחקת. העבודה "טבע דומם גרסת מלחמה" (1994) מציגה מערך של אובייקטים קרמיים המתכתבים עם המסורת האמנותית של טבע דומם: מפה מקומטת ועליה דמויות שוכבות מפותלות, חלקי כד מחוברים לכדי כד שלם באיחוי גס בצבע אדום וצורה דמוית נחש תלויה על הקיר. שלושת המרכיבים עוטים דוגמת הסוואה וטפטופים אדומים שמהדהדים זרמי דם. גם בעבודות אלה ניכר המסר האנטי-מלחמתי של רדליך.
שמורת חולות משאבים
שמורת חולות משאבים היא שמורת טבע, הממוקמת בחבל ניצנה, מערבית לצומת טללים וצפונית ליישוב אשלים. שטח השמורה הוא 13,000 דונם והיא הוכרזה כשמורה בפברואר 1992. השמורה מורכבת מגבעות חולות וגבעות גיר וקירטון. בשמורה חיים מספר מיני זוחלים ובהם לטאת עינחש ומדברית עינונית, חרדון מצוי (ים תיכוני), חרדון המדבר וחרדון החולות. בנוסף על כך, בשמורה חיים גם שלושה מיני קיפודים - קיפוד מצוי, קיפוד המדבר וקיפוד החולות. בשטח השמורה ממוקמת באר חיל. מאז שנות ה-90 התיישבו בשטח השמורה שבט מסעודין אל-עזאזמה.
בשנת 2018 התפרסם כי על 400 דונמים משטח השמורה עתיד לקום אזור תעשייה.
טרויס קלסי
טרויס קלסי (באנגלית: Travis Kelce; נולד ב-5 באוקטובר 1989) הוא שחקן פוטבול אמריקאי, המשחק בעמדת ה-טייט אנד בעבור קנזס סיטי צ'יפס בליגת ה-NFL.
ביוגרפיה.
קלסי נולד וגדל בקליבלנד, אוהיו ובתיכון שיחק כדורסל, בייסבול ופוטבול אך בסופו של דבר התמקד בענף הפוטבול. טרויס שיחק פוטבול מכללות עבור אוניברסיטת סינסינטי, שגם היא נמצאת באוהיו.
קלסי נבחר בדראפט ה-NFL של שנת 2013 על ידי קנזס סיטי צ'יפס ומאז הוא זכה בסופרבול אחד עם הקבוצה, השתתף ב-6 פרו בולים והיה חלק מנבחרת העשור של ה-NFL. בנוסף, הוא גם קבע את מספר העונות הרצופות עם 1,000 יארדים או יותר לטייט אנד (5) וכיום הוא מחזיק בשיא היארדים בעונה אחת על ידי טייט אנד (1,416).
כמו כן, קלסי הוא האח הצעיר של ג'ייסון קלסי המשחק גם הוא בליגת ה-NFL עבור פילדלפיה איגלס.
קריירה.
פוטבול מכללות.
קלסי שיחק עבור אוניברסיטת סינסינטי בין השנים 2009–2012, זאת לאחר שקיבל משם מלגה. הוא הצטרף לאחיו הבוגר, ג'ייסון, ששיחק שם גם הוא, בעמדת הגארד השמאלי.
בשנת 2009 קלסי השתתף ב-11 משחקים אך קיבל דקות משחק מועטות. גם בעונת 2010 לא שיחק עקב כך שהושעה לאחר שנכשל בבדיקת סמים. לאחר ההשעיה באורך שנה הוא חזר לעונת 2011 בה שיחק 13 משחקים. את העונה הוא סיים עם 150 יארדים ו-2 טאצ'דאונים. את העונה האחרונה בה שיחק פוטבול מכללות, עונת 2012, קלסי סיים עם 722 יארדים ו-8 טאצ'דאונים.
קלסי נבחר על ידי קנזס סיטי צ'יפס בסיבוב השלישי, במקום ה-63 בדראפט ה-NFL. זמן מה לאחר הדראפט, הקבוצה הכריזה על אנדי ריד כמאמן החדש השלה. אנדי ריד הכיר את קלסי לאחר שבחר ואימן את אחיו הבוגר של טרויס, ג'ייסון. לאחר היבחרותו בדאפט, טרויס הוחתם על חוזה בשווי 3.12 מיליון דולרים.
את עונת 2013 החמיץ קלסי בעקבות ניתוח שעבר בברכו. הוא השתתף במשחק אחד ולא השיג נתונים באותו משחק.