הפרווה של אשמן השקיק קצרה, צפופה ורכה ומשתרעת עד לקרומי הכנף, למרפקים ולברכיים. צבעה הכללי כהה בדרך כלל ונע בין חום שוקולד כהה לחום קפה עמוק, חום ביסטר-שחור או שחור ממש. הגחון והחזה נוטים להיות בהירים, וצבעם נע בין חום בהיר לאוכרה, אפרפר או בז׳. סימן ההיכר של הסוג הוא צמד הפסים הבהירים והמסולסלים לאורך הגב שצבעם בז׳, צהבהב או לבן בוהק, והם בולטים במיוחד על רקע הפרווה הכהה שסביבם. הפסים מסתיימים בסמוך לזנב, אך בהמשך אליהם יש כתמים בהירים דהויים על כנף הזנב. אצל אחדים מהמינים הפסים דהויים או נעדרים. מלבד פסי הגב, יש לאשמן בדרך כלל כתמים בהירים גם בצידי האוזניים ועל הסנטר. הכנפיים, הרגליים, הזנב ולרוב גם הפנים בצבע חום-שוקולד כהה, שחור פיח או שחור מבריק. האוזניים שחורות בקצה וורודות בחלקן הפנימי. הרגליים והזרועות בצבע בורדו או חום מלוכלך.
תפוצה.
המינים בסוג נפוצים באמריקה הדרומית והמרכזית. טווח התפוצה של הסוג כולל את דרום ומרכז מקסיקו, ניקרגואה, גואטמלה, בליז, הונדורס, אל-סלבדור, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, אקוודור, גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם, וונצואלה, טרינידד וטובגו, פרו, בוליביה ומרבית ברזיל. בית הגידול כולל יער גשם טרופי, יער עננים, יער ביצות, יער גדותיים, יער מנגרובים, וסוואנה טרופית, דוקרנית או צחיחה למחצה. הוא מצוי גם בקרבות מגורי אדם.
אקולוגיה.
אשמני השקיק מבלים את שעות היום במקומות מוארים יחסית כמו שקעי עצים, גזעים, נקיקי סלעים, גומחות בין שורשים ומבנים נטושים, והם עירניים למדי ועסוקים בהחלפה של מקומות מנוחה, במשיכת בני זוג או בהשמעת שירי חיזור. האשמנים יוצאים לצוד לפני השקיעה ותרים אחר מזון בחופה התחתונה של היער; לאחר רדת החשיכה, הם עוברים לחפש מזון בשטחים פתוחים במשך כשלוש שעות ולאחר מכן מבלים את הזמן בעיקר באינטראקציות חברתיות. האשמנים ניזונים מחרקים מעופפים ומאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד בתדר של 42–50 קילוהרץ. האשמנים מחפשים טרף בגובה 3–8 מטר מהאדמה, וכל גיחת ציד נמשכת 20–30 דקות ולאחריה מנוחה קצרה. שטחי הציד נמצאים בשימוש על ידי המושבה כולה, ולאחר פרק זמן של 5–10 שבועות, מקורות המזון מדלדלים והמושבה עוברת למקום אחר. הטורפים העיקריים של אשמני השקיק הם דורסי לילה, נחשים, טרנטולות אוויקולריה וזיזפיים גדולים. הפרווה האפלולית מספקת לאשמן הסוואה מושלמת בשעות הלילה ומקשה מאוד על זיהויו.
האשמנים חיים בבדידות, בזוגות או בקבוצות ומושבות של 5–60 פרטים בהם יש הקפדה על מרחק מינימלי של מספר ס״מ בין אשמן לאשמן שנועד כנראה למתן את פגיעות המושבה לטורפים. המושבות מורכבות ממספר תת-קבוצות שכל אחת מהן היא למעשה הרמון המכיל זכר ובין 3 ל-9 נקבות. הזכר מחזיק טריטוריה קטנה בגודל 10–30 מטר ומנסה לפתות נקבות נוספות לעבור להרמון שלו. הנקבות לעומתו עסוקות בקביעת היררכיה דומיננטית ביניהן, בטיפוח עצמי, בביקור בהרמונות סמוכים על מנת להתרשם מזכרים אחרים או בגירוש נקבות שאינן שייכות להרמון ובגירוש עטלפי חרקים ממינים אחרים שמזדמנים לאזור.
אשמני השקיק כאמור מתאפיינים בשקיקי עור גדולים על הכנפיים. השקיקים אינם מכילים בתוכם בלוטות ריח, והזכר ממלא אותם בהפרשות שונות דוגמת רוק ושתן שעוברים בתוך השקיק תסיסה מיקרוביאלית ויוצרים ריח ייחודי לכל זכר. ההפרשות שמתערבבות בשקיקים מפיקות ריח עז ומשמשות את הזכר לפיתוי נקבות חדשות, לתצוגה בטקס החיזור אחר נקבות וותיקות ולסימון שטח ההרמון בתוך המושבה. במהלך החיזור אחר נקבות בהרמון שלו או בפיתוי נקבה שנזדמנה לטריטוריה, הזכר מרחף מול הנקבה תוך כדי פתיחת השקיקים והתזת נוזלים לעברה (פעולה שמכונה על ידי חוקרי הטבע ״המלחה״), והוא גם משמיע שירי חיזור מורכבים שנשמעים כשילוב בין קרקורי צפרדע לציוצי ציפור. התזת נוזלים והפקת שירים טריטוריאליים עשויה להתרחש בתגובה לכניסת זכר פולש לשטח ההרמון. עימות בין זכרים נפתר בדרך כלל לאחר משחק נביחות קצר. עם זאת, סביב שטח ההרמון מתקבצים לעיתים קרובות מספר זכרים שממתינים להחלפת הזכר השולט, כשלרוב המחליף הוא הזכר עם וותק ההמתנה הארוך ביותר.
הרבייה מתרחשת פעם או פעמיים בשנה בסמיכות לעונת הגשמים במשך תקופה של 4 שבועות. הנקבה ממליטה גור יחיד מפותח למדי לאחר היריון של 6 חודשים והוא נגמל והופך לעצמאי בגיל חודשיים. למרות שהנקבה היא היחידה שמטפלת באופן ישיר בגור, נוכחותו של הזכר חשובה עבור הגור בלמידה ותרגול של שירי חיזור. באופן חריג ליונקים, גורי האשמן ידועים בכך שהם משמיעים מספר סוגים של הברות לא ברורות ופטפוטים בדומה לתינוק אנושי ולגוזלי ציפורים. הגורים מגיעים לבגרות תוך שנה או פחות, ורבים מהם עוזבים את המושבה שבה נולדו ועוברים למושבה אחרת. תוחלת החיים הממוצעת בטבע היא 6 שנים.
מינים.
בסוג זה 5 מינים:
אשמן כנף-ארנק
אשמן כנף-ארנק (שם מדעי: "Balantiopteryx") הוא סוג של עטלף קטן במשפחת האשמניים ובו 3 מינים שחיים בעיקר באמריקה המרכזית. הסוג הוקם בשנת 1867 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס, והוא קרוי על שם ארנקי העור שתלויים על כנפיו. המין קרוב מבחינה גנטית וחיצונית לסוג אשמן כנף-שקיק.
תיאור ואנטומיה.
למיני האשמן הארנקי גוף דק וקומפקטי, ראש משולש, פנים קטנות וכנפיים ארוכות וצרות. החרטום נפוח וחרוטי וקצהו מתחדד באופן קיצוני ופונה בזווית מעלה. העיניים גדולות ושחורות, האף קטנטן והשפה התחתונה עודפת על העליונה. האוזניים בינוניות ומעוגלות עם צפירים קטנים. הסוג מתאפיין בארנק עור עם בלוטות ריח על כל כנף והוא ממוקם מול המרפק ונפתח כלפי חוץ. הארנק גדול ובולט יותר אצל הזכרים, ולקראת עונת הרבייה הוא מתמלא בנוזל ריחני שנועד למשוך את הנקבות. אורך הראש והגוף של מיני האשמן הארנקי 37–55 מ״מ, אורך הזרוע 35–49 מ״מ, אורך האוזן 10–15 מ״מ ואורך הזנב 8–21 מ״מ; משקלם 9-3.7 גרם. קרום התעופה האחורי מפותח חלקית ומכסה את מרבית הזנב, להוציא את הקצה המחודד והזקוף.
לאשמן הארנקי פרווה קצרה וצפופה. צבעה הכללי נע בין אוכרה, לערמוני, סגלגל, חום כהה, חום-כתמתם, חום אפרורי או אפור. הדפוס המפוספס שקיים אצל מספר סוגי אשמנים אינו נוכח אצל האשמן הארנקי. הפנים בצבע שחור מבריק, בורדו או ורדרד והגחון חיוור יותר משאר הגוף. הכנפיים שחורות מפוחמות או חומות כהות. האוזניים, הרגליים והזרועות בצבע בורדו או ורוד מלוכלך.
תפוצה.
מיני האשמן הארנקי מצויים בעיקר באמריקה המרכזית, ובמידה פחותה גם בצפון אמריקה הדרומית. טווח התפוצה שלהם כולל את מרכז ומערב מקסיקו, בליז, גואטמלה, הונדורס, אל-סלבדור, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה ואקוודור. בית הגידול מורכב מיער גשם טרופי נשיר או ירוק-עד, סוואנה טרופית, בתה חופית ויער עננים עד רום 1,500 מטר מעל פני הים.
אקולוגיה.
האשמנים הארנקיים פעילים בדמדומים ובלילה, ויוצאים לפעילות קצת לפני השקיעה. הם עטלפים חברותיים שחיים בקבוצות קטנות של 25 פרטים עד מושבות גדולות של 10,000 פרטים; עם זאת, גם במושבות המוניות הם מקפידים על ריחוק חברתי של כ-20 ס״מ בין עטלף לעטלף. האשמנים אינם טריטוריאליים וחולקים את מקומות הלינה שלהם עם עטלפים ממינים אחרים. בשעות היום, הם שוכנים במערות, צוקים, חללי עצים, מכרות, מנהרות, גשרים, רפתות ומבנים נטושים והגורם העיקרי בבחירת מקום המקלט הוא רמה גבוהה של לחות. לרוב הם נחים על קירות אנכיים במקום להיתלות על התקרה, ואוחזים בקיר בידיהם ורגליהם.
האשמנים הארנקיים הם אוכלי חרקים; התזונה שלהם מורכבת מיתושים, זבובים ופרפראים קטנים שאותם הם צדים מעל חופת היער או בשטחים פתוחים, והם עשויים לנוע עד 11 ק״מ ממקום הלינה במהלך חיפוש אחר מזון. הם עפים לאט יחסית, כשהזכר עף במהירות של 9.76 קמ״ש והנקבה בסביבות 9.14 קמ״ש. האשמנים מעדיפים לאתר את טרפם באמצעות חוש השמיעה והראיה, אך בעת הצורך משתמשים גם באיכון-הד. הם משמשים כמזון עבור תנשמת, בואשן, חוטמן ומיני חתוליים.
עונת הרבייה של האשמנים מתרחשת בין ינואר לפברואר, והנקבה ממליטה גור יחיד בין סוף יוני לאמצע יולי. ההיריון נמשך 4.5 חודשים, והגור נולד מפותח למדי; הוא מסוגל לעוף תוך שבועיים בלבד, אך למרות נשאר לצד אימו במשך 9 שבועות. האשמנית נושאת את הגור רק בשבוע הראשון ללידתו, ולאחר מכן מניחה אותו במקום המקלט בזמן שהיא יוצאת לחפש מזון. האשמנים הצעירים הופכים לעצמאיים בגיל 2–3 חודשים ועוזבים את המושבה.
מינים.
בסוג זה 3 מינים:
עטלף משפך
עטלף משפך (שם מדעי: "Natalus") הוא סוג של עטלף זעיר במשפחת הנטליים ובו 7 מינים שחיים באזור הנאוטרופי ביבשת אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1838 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי והוא בעל מספר המינים הגדול ביותר מבין הסוגים במשפחה. משמעות השם המדעי של הסוג היא "עטלף תינוק", שנועד לציין את גודלו הקטן.
תיאור.
אנטומיה ומאפיינים פיזיים.
לעטלף המשפך גוף קטן, כדורי וקומפטי, וכנפיים ארוכות, גדולות ורחבות. הגולגולת בולטת בצורתה המוזרה והייחודית: האזור של המוח רחב, גדול וכיפתי, בעוד שהפנים והחרטום קומפקטים, צרים ומוארכים. החרטום הצר והשטוח מזכיר בצורתו חרטום לטאה, ובקצהו אף קטנטן שמסתכם בזוג נחיריים שמתמזגים עם השפתיים. העיניים זעירות ושחורות, ומכוסות לעיתים על ידי שיער הפנים. השפתיים רחבות, בשרניות ושסועות בצידן התחתון, והשיניים קטנטנות, מרובות ומותאמות לתזונה מן החי. בהונות היד קצרים וכמעט שאינן נראים. אצבעות הרגליים דקיקות וארוכות עם טפרים חדים.