במקביל ללימודיו החל ללמד גאוגרפיה וגאוגרפיה היסטורית של ארץ ישראל בסמינר למדריכי עליית הנוער, בבית המדרש למורים ע"ש דוד ילין ובתיכון ליד האוניברסיטה (1952–1961). בשנים 1962–1963 למד באוניברסיטת ניו יורק וסיים בהצטיינות לימודי דוקטורט, במהלכם גם לימד באוניברסיטה גאוגרפיה היסטורית של ארץ ישראל. בשובו לישראל שימש מרצה להוראת גאוגרפיה באוניברסיטה העברית ובטכניון (1964–1969). בשנת 1969 הצטרף לסגל המחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב (עד 1981 כמרצה ולאחר מכן כפרופסור חבר). עם הגיעו למחלקה ייסד בה את ענף הלימוד של גאוגרפיה היסטורית של ארץ ישראל.
בשנת 1977 היה פרופסור אורח באוניברסיטת קלארק בבוסטון, משנת 1982 שימש כמרצה במכללת אריאל (לימים אוניברסיטת אריאל) ובשנת 1984 לימד בהיברו יוניון קולג' בלוס אנג'לס. בשנת 1987 פרש לגמלאות.
בעקבות מלחמת ששת הימים, היה בין מקימי התנועה למען ארץ ישראל השלמה. התנועה הייתה בתחילתה על-מפלגתית ועם מייסדיה נמנו אישים מוותיקי תנועת העבודה ומוותיקי התנועה הרוויזיוניסטית, אנשי צבא משורות צה"ל לשעבר, וכן סופרים ומשוררים, ובהם, נתן אלתרמן, חיים גורי, זאב וילנאי, ישראל אלדד, אברהם יפה ומשה שמיר. הראל פרסם את מאמריו בביטאון התנועה הדו-שבועי, "זאת הארץ״.
עד לראשית המאה ה-21 פרסם הראל 13 ספרים וכ-80 מאמרים מקצועיים, מהם שתורגמו גם ליפנית ולרוסית. במאמריו טען לזיהוי מיקומים גאוגרפיים בארץ ישראל על פי תיאורים היסטוריים מן המקרא. ביניהם, זיהוי מסלול יציאת מצרים ומיקום הר סיני, מיקום מכרות פלשת וישראל בנחל יבוק, חשיפת שבעת מדברות יהודה, ומיקום שדות הגידול של שבעת המינים בהרי ירושלים. כמו כן מצא הראל עדויות להיותם של בני ישראל הראשונים לטעת עצי יער בארץ ישראל ושימושם באיתות לצורכי קשר. חקר את השפעת בני ישראל על החקלאות, המסחר והכלכלה בארץ ישראל בתקופת המקרא.
למנשה הראל שני בנים ובת הקרויים על שמות הרים בארץ ישראל: סיני, נבו ומצדה.
הנצחה.
פרופ' מנשה הראל נפטר בכ"ג באדר א' תשע"ד (23 בפברואר 2014), ונקבר בחלקת יקירי ירושלים שבהר המנוחות. על שמו של מנשה הראל, נקרא רחוב בירושלים, בקמפוס האוניברסיטה בגבעת רם - בחזית התיכון ליד האוניברסיטה.
פרסים.
הראל זכה לאותות יקיר ההסתדרות (1987) ויקיר ירושלים (1991) והוא חתן פרס יגאל אלון (2001) ופרס ישראל לחקר ידע ארץ ישראל (2002). ספריו "זאת ירושלים" ו"מסעי מדבר יהודה וים המלח" זכו בפרס ירושלים לחינוך וחכמת ישראל בשנת 1972, ספרו "מסעי סיני" בפרס יד יצחק בן-צבי וספרו "הגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל" בפרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר.
מוריץ בליבטרוי
כריסטוף וולץ
כריסטוף ולץ
כריש גדול-פה
כריש גדול-פה (שם מדעי: "Megachasma pelagios") הוא מין נדיר ביותר של כריש החי במים עמוקים. מאז נתגלה ב-1976 נצפו או נלכדו 63 פרטים בלבד (נכון למאי 2017), ושלושה מהם אף צולמו בווידאו. בדומה לכריש ענק ולכריש הלויתן, הוא מסנן את מזונו מתוך המים וניזון מפלנקטון וממדוזות. הכריש שוחה כשפיו פעור לרווחה, ושואב כמות גדולה של מים מתוכה הוא מסנן את מזונו. המאפיין הבולט של הכריש הוא ראש גדול מעוגל ושפתיים רחבות. מין זה של כריש אינו דומה לשום כריש אחר המוכר למדע, ולפיכך קיבל סיווג משלו למשפחה כרישים גדולי פה ("Megachasmidae"), אם כי יש המציעים לשייך אותו למשפחה כרישים ענקיים ("Cetorhinidae") בה כרגע יש מין יחיד והוא הכריש הענק. הנקבות גדולות מהזכרים ויכולות להגיע לאורך של למעלה מחמישה מטרים ולמשקל של למעלה מטון.
רונאלד רוס
The High End of Low
"The High End Of Low" (תרגום לעברית: "הקצה הגבוה של הרדוד") הוא אלבום האולפן השביעי של מרילין מנסון. האלבום יצא לשווקים ב-25 במאי 2009 בבריטניה, וב-26 במאי בארצות הברית.
הסינגל הראשון מתוך האלבום הוא "Arma-Goddamn-Motherfuckin-Geddon", שיצא לרדיו ב-18 במאי 2009. מאוחר יותר, פורסם הווידאו-קליפ של הסינגל.
סינגל נוסף שפורסם מתוך האלבום הוא "We're From America".סינגל זה יצא לאור במהדורה מוגבלת למכירה בחנות "Hot Topic" בלבד.
ווסט אנד
הגיבן מנוטרדם (דיסני)
בימויי
קברניט
הרשקוביץ'
אלן גרדינר
סר אלן גרדינר (באנגלית: Alan Henderson Gardiner; 29 במרץ 1879 – 19 בדצמבר 1963) היה אחד מהאגיפטולוגים הבריטיים החשובים ביותר בשנות ה-20 של המאה ה-20.
חייו.
גרדינר נולד באלתם הנמצאת ברובע גריניץ' בלונדון רבתי. לאחר שקרא ספר של גסטון מספרו, אגיפטולוג צרפתי, נסע לשנה לפריז כדי ללמוד אצלו, אולם רמת ההרצאות לא ענתה לציפיותיו. גרדינר למד בבית ספר "צ'רטרהאוס" וב""קווין קולג'" באוקספורד, שם סיים ב-1901 תואר ראשון בעברית וערבית. לאחר סיום לימודיו עבד במשרדו של אביו שלושה חודשים ולאחר מכן נסע לברלין שם שהה 10 שנים ועבד תחת פרופסור אדולף ארמן בהכנת מילון מצרי. עם מוריו נמנה גם האגיפטולוג קורט זתה. הכנת המילון מומנה על ידי ארבע אוניברסיטאות גרמניות. בתקופה זו הוא התמחה בכתב היראטי. הוא בילה חלק מזמנו בנסיעות לפריז וטורינו שם העתיק כתבים בכתב היראטי. גרדינר מעולם לא עבד לפרנסתו, הוא קיבל מימון שוטף מאביו. בשנת 1948 קיבל תואר סר.
גרדינר פרסם ספרים רבים העוסקים בחקר מצרית עתיקה, ביניהם הספר החשוב "הקאנון המלכותי מטורינו" (פורסם ב-1959) העוסק במחקר פפירוס בכתב היראטי אשר נמצא בלוקסור בשנת 1820. הפפירוס מכיל רשימה של אלים, רוחות, וכן רשימת מלכים מיתיים ואמיתיים אשר מלכו במצרים מתחילתה. ספר חשוב נוסף של גרדינר הוא: "מצרים של הפרעונים". הספר פורסם ב-1961 והוא מכסה את כל זוויות הראיה של הכרונולוגיה המצרית וההיסטוריה המצרית אשר הייתה ידועה עד מועד פרסום הספר.
גרדינר תרם רבות לחקר הפילולוגיה המצרית העתיקה. הוא פרסם שלוש מהדורות של ספר בשם "" הידוע גם בשם "רשימת הסימנים של גרדינר". הספר אשר פורסם לראשונה ב-1927, עוסק ונותן רשימת סימנים ידועה של כתב החרטומים שהיה בשימוש בין השנים 2000 לפנה"ס-1300 לפנה"ס. ספר זה נחשב עד היום כספר לימוד בסיסי לכל סטודנט הלומד מצרית קדומה.
בשנת 1915 פענח גרדינר את הכתב הפרוטו-סינאי אשר נתגלה בשנת 1904 על ידי הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי בסרביט אל-ח'אדם אשר בדרום סיני. כתב זה מתוארך ל-1500 לפנה"ס. גרדינר פענח את המילה "לבעלת", שמשמעותה 'לגברת', 'לגבירה', שככל הנראה כוּונה לעשתורת. פעמים רבות המילה "מאהבּ", שמשמעותה 'אהוב', באה אחרי "בעלת". יחד עם אריק פיט (Eric Peet) חקר גרדינר את כתובות וציורי הסלע הרבים שנתגלו בסיני בוואדי מע'רה ובסרביט אל-ח'אדם והשניים פרסמו ב-1917 את ספרם "The Inscriptions of Sinai".
בשנת 1922 גרדינר השתתף במשלחת של הווארד קרטר אשר גילתה את קברו של המלך המצרי תות ענח' אמון.
גרדינר נפטר באוקספורד ב-1963.
חברה לנאמנות
חברה לנאמנות (באנגלית: Trust Company) (הנאמן) - היא חברה המטפלת בנכסי לקוחותיה (הנהנים), בשקידה ובמסירות כאילו הייתה הבעלים של הנכס. הנאמן פועל עבור הנהנה, בהתאם להסכם הנאמנות שנחתם ביניהם, המגדיר את מהות הקשר ואת רצונותיו של הנהנה. בישראל, פעילות זו כפופה לכללי חוק הנאמנות.
מתי לקוח נדרש לשירותים של חברה לנאמנות?
נאמנות על פי חוק.
(על פי דרישות הרשות לניירות ערך ורשות המסים בישראל).
נאמנות על פי חוזה.
(ניהול נכסים פיננסיים בהתאם להסכם שנחתם בין הנאמן לנהנה).
יתרונותיה של חברה לנאמנות.
לחברה לנאמנות, כתאגיד, יתרון על פני יחיד המשמש כנאמן, מהסיבות הבאות:
הוי
הוי (באנגלית: Hoy; מנורדית: Háey - "האי הגבוה") הוא אי באיי אורקני שבצפון סקוטלנד בממלכה המאוחדת. שטחו של האי 143 קמ"ר ומתגוררים בו כ-430 תושבים (2011). האי הוא השני בגודלו מבין איי אורקני (אחרי האי מיינלנד).
כביש האייר (The Ayre), העובר על סוללה, מקשר את האי לאי סאות' וולס.
לחופי האי מצוקים גבוהים - מהגבוהים שבממלכה המאוחדת. גבוהו של מצוק ראש סנט ג'ון (John's Head) הוא 350 מטרים. בין תצורות הטבע הידועות שבאי הוא האיש הזקן מהוי.
באי מצוי חורש טבעי - הצפוני ביותר באיים הבריטיים. הנקודה הגבוהה באי, ולמעשה הנקודה הגבוהה ביותר באיי אורקני, היא גבעת וורד (Ward Hill) שגובהה 479 מטרים.
היסטוריה.
ממצאים ארכאולוגיים שהתגלו באי ובהם קבר סלע חצוב שמכונה דוורפי סטיין הממוקם במערב האי, מעידים על התיישבות מהתקופה הנאוליתית. קבר זה דומה באופיו לקברים מתקופה זו או מתקופת הברזל שהתגלו לחופי הים התיכון.
האי היה מיושב בתקופה הויקינגית ועל פי המיתולוגיה הנורדית, האי הוא אתר הקרב הנצחי בין הדינג והוגני.
בשל חשיבותו האסטרטגית של האי הוקמו בו ביצורים בתקופת מלחמות נפוליאון ובהם הצפוני שבין מגדלי מרטלו. כמו כן, האי, השוכן לחופי אגן סקפה פלו, שימש כמרכז עבור הצי המלכותי ובליינס שבאי היה ממוקם בסיס מרכזי של הצי במלחמת העולם הראשונה והשנייה.
חלקו הצפוני של האי משמש כיום כשמורת טבע בשל ציפורי הים המקננות בו ובייחוד החמסנים הגדולים (Stercorarius skua) וצוללנים אדומי הגרון (Gavia stellata).
תחבורה.
מעבורות אורקני מפעילה קווי מעבורת המקשרים את ליינס שבאי ואת לונגהופ שבסאות' וולס עם האי פלוטה ועם יוטון שבמיינלנד, ואת מואנס שבהוי עם האי גראמסיי ועם סטרומנס שבמיינלנד.
אזכורים תרבותיים.
האי שימש רקע לוידאו קליפ משנת 1984 של השיר "Here Comes The Rain Again" של להקת יוריתמיקס.
הסקה מרכזית