בין בניו המוכרים הם: הרב חיים יהודה ממודיעין עלית מנהל רוחני בישיבת חכמת התורה; הרב יהושע ראש כולל 'ישיבת הר"ן' - סניף קריית הרצוג, עורך ומהדיר כתבי סבו הרב שלמה זלמן אוירבך, ומחבר ספר "כוס ישועות"; הרב אברהם דב מרכסים ראש בית המדרש ברקאי בחיספין שבגולן.
הרב יצחק ירוחם בורודיאנסקי
טיהומיל בריטיץ'
גדי פולק
גדי פּוֹלַק הוא אמן צייר ופסל חרדי ממוצא רוסי. בחלק ניכר מספריו שיתף פעולה עם הרב ברוך חייט.
ביוגרפיה.
גדי פולק נולד באודסה שבברית המועצות. משפחתו הייתה משפחה של מוזיקאים, וזו גם הקריירה שיועדה לו. הוא למד פסנתר במשך 4 שנים, אך בגיל 10 ביקש מאביו ללכת לבית ספר לאומנות. בגיל 15 ניסה להתקבל לאקדמיה לאומנות, במגמת פיסול. לדבריו, העדיף פיסול משום שלא אהב להתעסק עם צבעי שמן. הוא לא התקבל, ולפיכך חזר הביתה ושימש במשך שנה כשוליה של אמן מפורסם. לאחר שנה הוא התקבל לאקדמיה, שם למד במשך 4 שנים. לאחריהן שירת ב במשך שנתיים; לאחר חצי שנה של שירות הוא עבר לשרת בעיתון של הצבא, כגרפיקאי. לאחר סיום השירות הצבאי עבד בחברת פרסום. לאחר כמה שנים עלה לישראל, שם חזר בתשובה. לדבריו, הקטליזטור שלו לחזרה בתשובה היה לאחר שכומר ביקש ממנו לאייר עבורו תנ"ך. לאחר שעלה לארץ למד לימודים מלאים בישיבה. הוא נישא בארץ והוא מתגורר במודיעין עילית. בבקרים הוא לומד בכולל עם הצייר דוד גולדשמיט, המתגורר אף הוא בשכונה.
עבודתו המקצועית.
לאחר נישואיו פנה פולק ליוני גרשטיין, אמן חרדי מפורסם, וביקש ממנו להשיג לו לקוחות לאיור ספרים. בהמשך פגש את הרב ברוך חייט, אז החל שיתוף הפעולה הפורה שלהם והוא הוציא עמו מספר רב של ספרים. בהמשך החל פולק להוציא ספרים משלו כשהוא כותב ומאייר את תוכנם. כיום גם עוסק פולק במסירת קורסי לימוד לאיור אקדמי מקצועי למאיירים ומאיירות חרדיים, מתלמידיו הבולטים הם הציירת רות בייפוס והמאיירת בתיה טופורוביץ, חלק מספריו תורגמו לאנגלית ורוסית.
ספרו א אידישע קאפ הפך לרב מכר במגזר החרדי, ומכר כ 30 אלף עותקים תוך חודשים ספורים, רף מכירות גבוה מאוד בחברה החרדית.
מכבל ערב
עיתונאות אזרחית
עיתונאות אזרחית היא תקשורת אלטרנטיבית שמטרתה ללבן את היחס של הציבור לפוליטיקה בתקשורת. עיתונאות זו נובעת מהתפיסה של התקשורת המודרנית כבעלת אינטרסים כחלק מהיותה אמצעי תיווך מהשלטון לציבור.
בעיתונאות האזרחית כל אדם יכול לכתוב ולפרסם ידיעות, דעות וסיפורים חדשותיים בנושאים שונים, באופן המנותק מהעיתונאות הציבורית ומצנזורה. האינטרנט והמדיה החדשה הם חלק בלתי נפרד מתופעה זו, והם מאפשרים הפצת ידיעות באופן יעיל ומהיר יותר מתקשורת ציבורית.
אחד המקרים העיקריים שגרמו להתפתחות עיתונאות זו הייתה בעת הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2001. התקשורת מיהרה לפרסם את שמו של הנבחר בשל תחרות עם אמצעי התקשורת האלקטרוניים בעיקר, בשלב שלא היה ניתן לקבוע עדיין מיהו המנצח. התוצאה של הפרסום הייתה שגויה והייתה בעלת השלכות חמורות בעיקר בקרב הציבור שחש מרומה.
עיתונות אזרחית בישראל.
דבר העובדים בארץ ישראל, הוא אתר חדשות ופובליציסטיקה בבעלות ובהוצאה לאור של הסתדרות העובדים הכללית החדשה. האתר נקרא על שמו של עיתון ההסתדרות "דבר" אשר נסגר בשנת 1996. השקפות האתר הן סוציאליסטיות וציוניות. האתר החל לפעול ביוני 2016, נסגר למספר שבועות באפריל 2019 ועלה לאוויר בשמו החדש ב-1 במאי 2019. האתר מבקר תכופות את תפיסת העולם הנאו-ליברלית, ומעודד מדיניות כלכלית-חברתית של מדינת רווחה והרחבה תקציבית. בסיקור באתר מושם דגש על התאגדויות אנושיות בכלל, ועל התאגדויות עובדים בפרט ועל סוגיות הנוגעות בזכויות עובדים. כאתר בבעלות ארגון עובדים, ביקש האתר להוות חלופה תקשורתית שאינה נשלטת על ידי בעלי הון. בין תחומי הסיקור של האתר: כלכלה, עבודה, רווחה, בריאות, תשתיות, חינוך, ביטחון, חדשות חוץ, ספורט - בדגש על ספורט נשים ונכים ועוד. האתר על פי רוב נוקט עמדה תומכת כלפי הסתדרות העובדים הכללית.
שיחה מקומית הוא אתר חדשות ודעות ישראלי שהוקם באפריל 2014. האתר מופעל על ידי קולקטיב של כתבים וצלמים. מטרתו כדבריו להיות "בית של עיתונות אקטיביסטית הנובעת ממחויבות לדמוקרטיה, התנגדות לכיבוש וחתירה לשלום, שוויון, צדק חברתי, שקיפות וחופש המידע – אבל לא משרתת שום מפלגה, תנועה פוליטית או מצע".
שקוף - גוף התקשורת של הציבור, או בקיצור שקוף, הוא כלי תקשורת המתמקד בעיתונות חוקרת, ופועל במודל כלכלי של מימון המונים ובבעלות ישירה ומלאה של תומכי המיזם, ובמודל מדיניות של התבססות על הצבעותיהם לבחירת נושאי התחקיר של המיזם.
מגפון הוא אתר חדשות ישראלי. ייחודו של העיתון בהיותו "עצמאי", ולא נתמך ומושפע מבעלי הון ועסקים, להבדיל ממספר מיזמים חדשותיים אחרים בישראל.
המקום הכי חם בגיהנום הוא אתר עיתונות מקוונת ישראלי המתמקד בנושאי חברה, רווחה, זכויות האדם, משפטים ופוליטיקה. מטרת האתר היא לפרסם באופן יומי תחקירים, כתבות שטח וטורים, ולתת במה לקולות שאינם פופולריים בזרם המרכזי של העיתונות בישראל.
אור-לי ברלב היא אקטיביסטית חברתית ועיתונאית עצמאית, כלומר אינה ממומנת על ידי גוף תקשורתי. היא העיתונאית העצמאית הראשונה שהתקבלה למועצת העיתונות והתקשורת בישראל. פעילותה ממומנת על ידי תרומות הציבור.
עיתונות אזרחית בארצות הברית.
Democracy Now, עיתונות אזרחית אמריקאית
CurrentTV, ערוץ טלוויזיה בכבלים שנוצרו על ידי אל גור ועורך הדין ג'ואל הייאט, מבוסס על סרטונים באורך של 5 דקות לכל היותר, הנקראים פודקאסטים. התוכן התבסס על 25% מהסרטונים שהופקו על ידי הצופים. קהל היעד שלה הוא צעירים בגילאי 18 עד 34 שנתנו מידע בסגנון MTV. הכוונה הייתה להביא את היצירתיות של האינטרנט והוולוגים (קטעי וידאו) למסך הטלוויזיה.
עיתונות אזרחית בצרפת.
בשנת 2005, AgoraVox נולד מרעיון מאת קרלו רוולי. יש בו מיליון מבקרים והוא מקור המידע השני בגודלו בצרפת, אחרי לה פיגארו, העיתון הלאומי הגדול ביותר.
Rue89 שנוסדה על ידי ארבעה עיתונאים מקצועיים בבלוגים של Liberation בשנת 2007, כדרך לצאת משני משברים, כלומר המשבר הכלכלי הכללי בתקשורת המסורתית וחוסר האמון בקרב הקוראים.
עיתונות אזרחית באיטליה.
באיטליה יש שמונה פלטפורמות עיתונאות משתתפות; Sololibri.net, אתר ספרותי, AgoraVox Italia, Citynews, Blasting News Italia, חלק מהרשת הבינלאומית, Cittanet, רשת חדשות מקומית, TopicNews.it, SalvisJuribus.it, CQ24, הכלאה של עיתונים ובלוגים ו- Giornalia (giornalia.com ). האחרון פעיל מאז 2019 ומאפשר לכם לכתוב ולפרסם מאמרים ותכנים אחרים ממשתמשים רשומים. ייחודי מסוגו, בהשוואה לכל אתרי המידע האזרחים הפעילים באיטליה ובשאר אירופה, שכן הוא מאפשר פרסום ישיר במרחב "החברתי" של האתר. לכן המאמרים גלויים באופן מיידי למשתמשים רשומים, אשר מצדם יכולים לאמת את המידע על ידי העורכים, כך שניתן יהיה לפרסם מידע זה בחלק הגלוי לכל הפלטפורמה, העיתון המקוון הראשי.
עיתונות אזרחית באוסטריה.
Okto.tv מסייעים בהדרכה והשכרת חומרים לעיתונאים אזרחיים עד לפרסום, שהשירות מכוון בעיקר לקבוצות שמיוצגות פחות בתקשורת הממסדית באוסטריה.
עיתונות אזרחית בקוריאה הדרומית.
OhmyNews הוא אתר החדשות הדרום קוריאני המתוייר ביותר [13] (יותר ממיליון משתמשים מדי יום). 70% מתוכנו מיוצר על ידי כ- 35,000 כתבי אזרחים, משתמשים רגילים, אשר מחליטים לתרום את תרומתם באמצעות הגשת מאמר. צוות המערכת מונה 47 אנשים בלבד.
איוואן ורנטיץ'
איוואן (איוויצ'ה) ורנטיץ' (Ivan Vranetić) (1927 – 3 בפברואר 2010) היה חסיד אומות העולם מוורבאס שביוגוסלביה, כיום בוסניה והרצגובינה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בספטמבר 1943, לאחר שגרמניה השתלטה על איטליה ועל השטחים בשליטתה, ברחו יהודים רבים לאזור בדרום יוגוסלביה שהיה תחת שליטת הפרטיזנים. חלק מהיהודים הצטרפו לשורות הפרטיזנים, בעוד הנשים והילדים שוכנו בכפרים, בעיקר בכפר טופוסקו שבדרום קרואטיה. רבים מתושבי הכפר היו קשורים ל"אוסטשה", מפלגת השלטון בקרואטיה, שהייתה אחראית על רצח רוב יהודי קרואטיה. תושבים אלה התעלמו ממצוקתם של היהודים, ואלה מבין התושבים שסייעו ליהודים, עשו זאת בשל הפחד מהפרטיזנים.
בסוף 1943 הגיעו יחידות צבא גרמני לאזור והחלו קרבות בינן לבין הפרטיזנים היוגוסלבים. הפליטים היהודיים נאלצו לברוח מהמקומות בהם התנהלו קרבות ולנדוד בין מקומות מסתור.
איוואן (איוויצ'ה) ורנטיץ' בן ה-17 סייע ליהודים בטופוסקו. הוא התיידד עם פליטים יהודים, נהג להזהירם מהתקרבות הקרבות, מצא להם מקומות מסתור חדשים, ליווה אותם למקומות אלו ודאג לצורכיהם במסתור תוך סיכון חייו. בין הפליטים שהגיעו לטופוסקו הייתה ארנה מונטיליו, שבעלה נרצח במחנה יאסנובאץ, ועמה אחותה הקטנה, בתה הקטנה ואמה הקשישה. ורנטיץ' מצא גם להן מסתור.
לאחר המלחמה.
ורנטיץ' שמר על קשר עם רבים מהיהודים שהציל, בהם ארנה מונטיליו. מונטיליו עלתה לישראל, שם נישאה בשנית והולידה שני ילדים נוספים. היא המשיכה לשמור על קשר מכתבים עם איוואן. בשנת 1963 ביקר ורנטיץ' לראשונה בישראל, ובשנת 1964 עבר לישראל לצמיתות. באותו הזמן כבר לא חייתה מונטיליו עם בעלה השני, ומשהגיע ורנטיץ', הם נישאו.
ב-1970 הכיר יד ושם באיוואן ורנטיץ' כחסיד אומות העולם. הוענקה לו אזרחות כבוד של מדינת ישראל, ובשנת 1986 הוא מונה ליושב ראש ארגון חסידי אומות העולם המתגוררים בישראל. בשנת 2009, בעת ביקורו של האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בישראל, בירך ורנטיץ' את האפיפיור במהלך ביקורו ביד ושם.
מותו.
ורנטיץ' נפטר בישראל ב-3 בפברואר 2010, בגיל 84.