לורן נולדה בשם לורן ג'וי ג'ורגנסן באטלנטה, ג'ורג'יה. היא התגוררה באזור וייל, קולורדו מגיל שנה עד גיל 4. היא למדה בבית הספר "Galloway" שבאטלנטה, ג'ורג'יה, והופיעה במספר הפקות בתיאטרון "Alliance". בגיל 11 היא עברה עם אימה מאטלנטה ללוס אנג'לס כדי לקדם את קריירת המשחק שלה. היא סיימה את לימודי התיכון בגיל 14. ב-2012 היא סיימה את לימודיה לתואר ראשון בהיסטוריה של ארצות הברית מאוניברסיטת קולומביה.
הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג'
הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג' (באנגלית: Princess Mary Adelaide of Cambridge, שמה המלא: מרי אדלייד וילהמינה אליזבת; 27 בנובמבר 1833 – 27 באוקטובר 1897) הייתה בת למשפחת המלוכה הבריטית, נכדתו של ג'ורג' השלישי וסבתא-רבתא של המלכה אליזבת השנייה. בזכות נישואיה היא נשאה את התואר "דוכסית טק".
מרי אדלייד תיזכר כאמה של המלכה מרי, בת זוגו של המלך ג'ורג' החמישי. היא הייתה אחת מבני משפחת המלוכה הראשונים שנתנו חסות למגוון רחב של מפעלי צדקה.
ראשית חייה.
מרי אדלייד נולדה בהנובר לאביה, הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג', הצעיר ביותר מבין הבנים שהגיעו לבגרות של המלך ג'ורג' השלישי ושל שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ. אמה הייתה אוגוסטה, נסיכת הסן-קאסל, בתו של הנסיך פרידריך, נסיך הסן-קאסל.
מרי אדלייד הוטבלה ב-27 בנובמבר 1834 בבית קיימברידג' שבהנובר. דודתה מצד אביה, הנסיכה אליזבת, נסיכת הממלכה המאוחדת, הייתה סנדקיתה היחידה שנכחה בטקס ההטבלה. שאר סנדקיה וסנדקיותיה, שיוצגו ככל הנראה על ידי מיופי כוח, היו המלך ויליאם הרביעי ורעייתו המלכה אדלייד (דודה מצד אביה ורעייתו), הנסיכה מרי, דוכסית גלוסטר ואדינבורו (דודתה מצד אביה), מריה, נסיכת הסן-קאסל (דודתה מצד אמה) והנסיכה פרידריך מאנהלט (בת דודתה).
מרי אדלייד בילתה את שנותיה הראשונות בהנובר, שם אביה כיהן כמשנה למלך בשמו של דודה ג'ורג' הרביעי ואחריו ויליאם הרביעי.
ב-1837, לאחר מות דודה, ויליאם הרביעי, עלתה לכס המלוכה בבריטניה, בת דודתה, הנסיכה ויקטוריה מקנט כמלכה ויקטוריה. על פי החוק הסאלי נמנע מהמלכה ויקטוריה לרשת את כתר ממלכת הנובר, ותחת זאת הועבר הכתר לנסיך ארנסט אוגוסטוס, דוכס קמברלנד. לפיכך, הגיעה לקיצה האוניה הפרסונלית בין בריטניה והנובר, שהתקיימה מעל מאה שנה ושבמסגרתה המונרך של ממלכת הנובר התגורר באנגליה כמלך בריטניה ובאמצעות משנה למלך שמשל בשמו, מלך בהנובר. הדוכס מקמברלנד עבר להנובר ואביה של מרי אדלייד לא היה כבר נחוץ שם והוא שב עם משפחתו ללונדון וקבע את משכנו בארמון קנזינגטון.
נישואין.
בגיל 30 הייתה מרי אדלייד עדיין רווקה. ממדי גופה הגדולים (שהקנו לה את הכינוי "מרי השמנה" - Fat Mary) והעובדה שלא הייתה לה הכנסה כספית, היו הגורמים לרווקותה, בנוסף לגילה המתקדם. עם זאת, מעמדה המלכותי מנע ממנה להינשא לאדם ללא ייחוס מלכותי. בת דודתה, המלכה ויקטוריה, ריחמה עליה וניסתה להסדיר שידוך עבורה.
בסופו של דבר, נמצא מועמד מתאים בממלכת וירטמברג, הנסיך פרנסיס מטק. הנסיך היה בדירוג נמוך ממרי אדלייד. הוא היה צאצא לנישואים מורגנטיים ולא היו לו זכויות ירושה לכתר וירטמברג, אך היה לו תואר נסיך ובעורקיו זרם דם מלכותי. ללא כל אפשרות אחרת, הסכימה מרי אדלייד להינשא לו. ב-12 ביוני 1866 נישאו מרי אדלייד ופרנסיס בכנסיית סנט אן שבקיו, מחוז סארי.
הדוכס והדוכסית מטק העדיפו להתגורר בלונדון ולא מחוץ לבריטניה, בעיקר בשל העובדה שמרי קיבלה קצבה ממשלתית שנתית של 5,000 ליש"ט ועקב העובדה שהיא לקחה על עצמה תפקידים מלכותיים. אמה, הדוכסית מקיימברידג', שילמה לה גם סכום משלים. בקשתה מהמלכה ויקטוריה להכנסה נוספת נענתה בשלילה, אך המלכה העבירה לרשותם דירות בארמון קנזינגטון ובווייט לודג' בפארק ריצ'מונד כמעון כפרי.
מרי אדלייד ביקשה שלבעלה יוענק תואר "הוד מעלתו המלכותית" (Royal Highness), אך המלכה סירבה לכך ותחת זאת העניקה לפרנסיס את התואר "הוד מעלתו" (Highness) לרגל חגיגות יובל הזהב שלה.
למרי אדלייד ופרנסיס נולדו בת אחת ושלושה בנים:
חייה מעבר לים.
למרות הכנסתם הצנועה של מרי אדלייד ופרנסיס, היה לה טעם יקר והיא חיה חיים ראוותניים, היא צרכה מאכלים יקרי המציאות, רכשה בגדים יקרים ויצאה לחופשות מעבר לים. עד מהרה תפחו חובותיה ובני הזוג נאלצו להימלט מבריטניה ב-1883 כדי להתחמק מנושיהם. הם נסעו לפירנצה וכן התארחו אצל קרובי משפחתם באוסטריה ובגרמניה. בתחילה הם נסעו תחת השמות הרוזן והרוזנת פון הוהנשטיין. יחד עם זאת, מרי העדיפה לנסוע תחת תוארה המלכותי שהעניק לה תשומת לב ושירות טוב יותר באופן משמעותי.
שנותיה האחרונות.
בני הזוג טק שבו מגלותם הכפויה ב-1885 והמשיכו לחיות בארמון קנזינגטון ובוויט לודג'. מרי אדלייד החלה להקדיש את חייה לפעילות צדקה ושמשה כפטרונית של מפעלי צדקה שונים לילדים.
ב-1891, פעלה מרי אדלייד בלהיטות למען נישואיה של בתה, הנסיכה ויקטוריה מרי מטק (שכונתה בחוג המשפחה "מאי") עם אחד מבניו של נסיך ויילס, לימים המלך אדוארד השביעי. באותה תקופה, חיפשה המלכה ויקטוריה כלה ילידת בריטניה עם ייחוס מלכותי עבור נכדה, המלך לעתיד, ובתה של מרי אדלייד התאימה לקריטריונים אלו. לאחר אישורה של המלכה, התארסה הנסיכה ויקטוריה מרי עם הנסיך אלברט ויקטור, דוכס קלרנס ואייבונדייל, שהיה אז השני בסדר הירושה לכתר הבריטי. מותו של הדוכס, שישה חודשים מאוחר יותר, היה מכה אכזרית. יחד עם זאת, המלכה ויקטוריה חיבבה את הנסיכה מרי ושכנעה את אחיו של הדוכס המנוח והבא בתור בסדר הירושה, הנסיך ג'ורג', דוכס יורק, לשאת את מרי לאישה. השניים נישאו ב-6 ביולי 1893 בקפלת ארמון סנט ג'יימס.
מרי אדלייד לא זכתה מעולם לראות את בתה מוכתרת כמלכה. היא מתה ב-27 באוקטובר 1897 בוויט לודג', בעקבות סיבוכים של ניתוח חירום שעברה. היא נטמנה בקמרון המלכותי בקפלת סנט ג'ורג' שבטירת וינדזור.
תאריה.
כנכדה בקו זכרי של מלך הנובר, היא גם נשאה את התארים: נסיכת הנובר ודוכסית בראונשווייג ולינבורג.
הר מצולה
הר מצולה הוא הר המתנשא מקרקעית הים, שפסגתו נמצאת מתחת לפני הים, ולכן הוא איננו אי. הרי מצולה נוצרים בדרך כלל מהרי געש פעילים או רדומים המתנשאים בתלילות מקרקעית הים לגובה שבין 1,000 ל-4,000 מטרים. אוקיינוגרפים מגדירים אותם כמבנים נפרדים המתרוממים לגובה של לפחות 1,000 מטרים מעל לקרקעית הים. פסגות הרי המצולה נמצאות לעיתים קרובות במרחק של מאות עד אלפי מטרים מתחת לפני השטח, ומשום כך נחשבות חלק מהים העמוק.
מעריכים כי קיימים כ-100,000 הרי מצולה בכל כדור הארץ, אבל רק חלק קטן מהם נחקר. הרי מצולה קיימים בשלל צורות וגדלים, ועם זאת כולם מתנהלים על פי תבנית מובהקת של צמיחה, פעילות ומוות. בעשורים האחרונים נחקרו כמה הרי מצולה פעילים, דוגמת לואיהי בשרשרת איי הוואי.
בשל שפעת הרי המצולה הם מהווים בתי גידול לאחת מהמערכות האקולוגיות הימיות הנפוצות ביותר בעולם. פעולות גומלין בין הרי מצולה לזרמים תת-ימיים, כמו גם מיקומם גבוה במים, מושך אליהם פלנקטון, אלמוגים, דגים ויונקים ימיים. תעשיית הדיג מודעת להשפעתם המצטברת על בעלי החיים, והרי מצולה רבים הם אזורי דיג אינטנסיבי. עקב כך יש חששות מההשפעה השלילית של דיג על המערכות האקולוגיות של הרי המצולה, כמו גם מקרים מתועדים היטב של הצטמצמות הדגה, כמו למשל של דג המאכל ממים עמוקים "Hoplostethus atlanticus" (באנגלית orange roughy). 95% מהנזק האקולוגי נגרם מדיג ברשת מכמורת של דגי הקרקעית, המקרצפת מערכות אקולוגיות שלמות מהרי המצולה.
בשל מספרם הרב ממתינים הרי מצולה רבים למחקר נאות, ואפילו למיפוי. את הפער בידע משלימים באמצעות שתי שיטות: בתימטריה ומדידת גובה באמצעות לוויינים. היו מקרים שבהם התנגשו ספינות בהרי מצולה שלא היו מסומנים על המפות. לדוגמה הר המצולה מוירפילד (Muirfield ) קרוי על שם הספינה שהתנגשה בו ב-1973. עם זאת, הסכנה הגדולה ביותר מהרי מצולה היא התמוטטות של המדרונות, ככל שהם מזדקנים. מחדרים פלוטוניים החודרים לתוך הרי המצולה מפעילים לחץ על דפנות ההר, וגורמים לגלישת אדמה שיש בה את היכולת הצפונה לגרום לגלי צונאמי גדולים.
גאוגרפיה.
אפשר למצוא הרי מצולה בכל אגן אוקייני בעולם, בתפוצה נרחבת במרחב ובגיל. טכנית מוגדר הר מצולה כהר בודד המתנשא לגובה של 1,000 מטרים ויותר מקרקעית הים, ושטח פסגתו מוגבל, הגדרה שנוסחה ב-1964. עם זאת, לא תמיד דבקים בהגדרה זו, וכמה מדענים מכירים במבנים שגובהם אינו עולה על 100 מטרים כהרי מצולה. על פי ההגדרה המחמירה ביותר יש עד כ-100,000 הרי מצולה באוקיינוסים, ועל פי ההגדרה המקלה מאוד ייתכן שיש כ-25 מיליון. עם זאת, יש הרבה מאוד הרי מצולה קטנים ועמוקים שקשה לאתר, כך שייתכן שהמספר האמיתי לא ייוודע לעולם.
מרבית הרי המצולה הם ממקור געשי, ולכן שוכנים על הקרום הימי בסמוך לרכס המרכז אוקייני, תימרת מעטפת וקשת איים. קרוב למחצית מהרי המצולה בעולם שוכנים באוקיינוס השקט, והשאר מפוזרים בעיקר לאורך האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס ההודי. בסך הכול יש יותר הרי מצולה בחצי הכדור הדרומי.