מדדים לחישוב תנאי הנוחות האקלימית.
Predicted Mean Vote - PMV הוצג לראשונה ב 1970 על ידי החוקר הדני Fanger, נועד לחשב את הנוחות האקלימית בתוך בניינים, המדד הותאם בהמשך לשימוש בתנאי חוץ. מדד זה מקובל ביותר בקרב ביו-קלימטולוגים והוא מחשב את תנאי האקלים (קרינה, טמפרטורת האוויר, לחות האוויר ומהירות הרוח) בסביבה נתונה כפי שאלו משפיעים על גוף האדם ובהתחשב בסוג הביגוד ובפעילות המטבולית.
ערכי עומס החום שמתקבלים בממד זה נעים בין 2.5 ומעלה לציון עומס חום כבד ו (2.5-) ומטה לציון עומס קור כבד, טווח הנוחות של האדם מתקבל בין 0.5 ל (0.5-). יתרונה של שיטת ה PMV טמון בכך שהיא משקללת את השפעת קרינת השמש וזרימת הרוח על הנוחות התרמית ומאפשרת להשוות בין תנאי הנוחות בנקודות מדידה שונות. חסרונה של השיטה נובע מכך שהיא אינה נותנת תיאור מספק של השפעת תנאי האקלים על התהליכים הפיזיולוגים וויסות החום בגוף האדם. כך לדוגמה, יוצא שחישובם של טמפרטורת העור ושיעור ההזעה, יתבסס רק על פי מצב הפעילות הפיזית של האדם, ללא התחשבות בהשפעתם של תנאי האקלים כגון קרינה ורוח על משתנים אלו.
מדד נוסף לחישוב נוחות אקלימית הוא מדד Physiological Equivalent Temperature - PET המשקלל את תנאי מזג האוויר המשולבים של טמפרטורת הקרינה, טמפרטורת האוויר, הלחות היחסית ומהירות הרוח כפי שהם נמדדים בסביבה הפתוחה, ומשווה אותם לטמפרטורה שחש אדם הנמצא בחדר מוצל בו טמפרטורת הקרינה שווה לטמפרטורת האוויר, מהירות הרוח היא 0.1 מ/ש ולחץ אדי המים בו הוא hPa12. מדד זה מתבסס על מודל (Munich energy balance model for individuals (MEMI.
יתרונו של המדד הוא בכך שהתוצאות שלו מוצגות ביחידות טמפרטורה מוכרות (מעלות צלזיוס), דבר המאפשר הבנה נוחה יותר שלו על ידי כלל הציבור. תחושת הנוחות במדד זה מחולקת באופן הבא:
מדד נוסף הוא מדד עזרה זהר אשר נפוץ בשימוש בשירות המטאורולוגי הישראלי ובצה"ל. מדד זה מחשב את הנוחות האקלימית על פי שקלול של טמפרטורת האוויר היבשה וטמפרטורת האוויר הלחה. הטמפרטורה היבשה היא זו המוכרת לנו מתחזית מזג האוויר ואילו הטמפרטורה הלחה היא הטמפרטורה אליה מתקרר האוויר באמצעות האידוי (קירור באידוי).
מדד עזרה זהר מחולק ל 6 ערכי עומס חום לפי הסדר הבא:
אנדרטת הלוחם הבדואי
אנדרטת הלוחם הבדואי נמצאת לצד כביש 77 (כביש המוביל) כקילומטר צפונית למחלף המוביל.
שמות הנופלים חקוקים על אבני זיכרון לבנות במרכז האתר. מדי שנה, ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, מתקיים במקום טקס ממלכתי - צבאי.
רקע.
שיתוף הפעולה בין הבדואים וצה"ל החל עוד במלחמת העצמאות כשבדואים מהשבט ערב אל הייב מהכפר טובא הביעו את רצונם לעזור לכוחות ההגנה כבר בתחילת המלחמה. מפקד הפלמ"ח יגאל אלון הסכים לצרף לפלמ"ח פלוגה של 70 בדואים שכונתה "פל-הייב".
הבדואים שירתו בצה"ל בעיקר בתפקידי גששים ב-1987 הוקם גדוד הסיור המדברי המורכב בעיקר מבדואים ומשתתף בפעולות ביטחון בגזרת רצועת עזה, וב-2015 הוקמה יחידת מרעול לאזור יהודה ושומרון.
מתחם האנדטרה.
אנדרטת הלוחם הבדואי נמצאת בתוך אתר הנצחה גדול ומטופח. באתר שתי ככרות, אחת על שם יצחק רבין ולידה אבן שחורה גדולה ועליה חקוקות מילותיה של חמוטל בן זאב: "לתת את הנשמה ואת הלב לתת כשאתה אוהב". הככר הנוספת הקרויה על שם אריאל שרון. עוד באתר רחבת טקסים, גן תבלינים וגן בו הוצבו ממצאים ארכאולוגיים שהתקבלו מרשות העתיקות העוסקים בחיי היום יום בארץ ישראל, כגון בתי בד ועוד.
האנדרטה עשויה בטון שעליו חקוקים בעברית וערבית שמות הנופלים וכן פסוקים בעברית. במקום גם גן הנצחה לחללים שמקום קבורתם לא נודע ובו נמצאים סלעי בזלת שחורים המביעים צער. במרכז האתר נמצא בית יד לבנים ובו חדר הנצחה עם תמונות הנופלים ותיקי זיכרון לכל נופל. בבית גם אולם להתכנסות. באתר יש גם טנק ותותח.
משה דוד הר
משה דוד הֵר (Herr; נולד ב-8 במאי 1935) הוא פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה.
משה דוד הר נולד בתל אביב וגדל בה. אביו, שמואל הר (מצאצאי אחיו של הגר"א), סופר ומורה, נולד בליטא, עלה לארץ ישראל ב-1927 והיה מורה בבית-ספר תיכון ומרצה במכללת ערב לפועלים בתל אביב; כתב סיפורי ילדים וספרי לימוד. אמו, חיה הר, ילידת אוקראינה, עלתה לארץ ב-1930 וניהלה הוצאת ספרים בתל אביב.
הר למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב ואחר כך, החל מ-1952, באוניברסיטה העברית בירושלים. קיבל בהצטיינות תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ובתלמוד ותואר שני בתלמוד ובלימודי הרחבה (הלניזם יהודי, נצרות קדומה ולשון עברית). בשנים 1961-1959 שירת שירות חובה בצה"ל, רוב הזמן כקצין זוטר במטכ"ל. קיבל תואר ד"ר לפילוסופיה על עבודתו: "השלטון הרומי בספרות התנאים: דמותו והערכתו" שנעשתה בהדרכת פרופסור אפרים אלימלך אורבך. בשנת פוסט-דוקטורט היה חבר-מחקר במכון ללימודים קלסיים בקולג' האוניברסיטאי של לונדון כאורחו של ההיסטוריון הקלאסי הדגול פרופ' ארנלדו מומיליאנו. שלושת המלומדים שהשפיעו ביותר על דרכו המחקרית היו אורבך, מומיליאנו וחברו פרופ' מנחם שטרן.
שימש כמדריך לתלמוד באוניברסיטת תל אביב בשנים 1966-1961. היה מדריך לתלמוד והיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בשנים 1970-1963 שבה מונה מרצה להיסטוריה של עם ישראל בימי בית שני ובתקופת המשנה והתלמוד ב-1971, מרצה בכיר ב-1973, פרופסור חבר ב-1979 ופרופסור מן המניין ב-1991. היה ראש החוג להיסטוריה של עם ישראל. בסוף 2004 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס. היה עמית-מחקר באוניברסיטת קיימברידג' ובוולפסון קולג' באוניברסיטת אוקספורד ופרופסור-אורח ליהדות הלניסטית באקול פראטיק דה אוטז אטיד, לקשרים בין היהדות לבין הנצרות הקדומה באוניברסיטת לוצרן ובאוניברסיטת בזל בשווייץ, בקתדרה להיסטוריה של עם ישראל ע"ש גולדסמית בקולג' האוניברסיטאי של לונדון, בקתדרה לספרות חז"ל על שם פרנקל באוניברסיטת מישיגן באן ארבור ובקתדרה למדעי היהדות על שם פטינקין באוניברסיטת שיקגו.
היה חבר המערכת של סדרת הספרים "יד לתלמוד" של הוצאת מסדה ושל "ההיסטוריה של ארץ ישראל" בעשרה כרכים בהוצאת יד יצחק בן-צבי וכתר. היה אחד מעורכי "תרביץ", הרבעון למדעי היהדות של המכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית. היה חבר הוועדה האקדמית של מרכז דינור לחקר תולדות ישראל, חבר המועצה וההנהלה של החברה ההיסטורית הישראלית והוא חבר המועצה של האיגוד העולמי למדעי היהדות וחבר ההנהלה האקדמית של המכון לחקר הנצרות המזרחית באוניברסיטת קיימברידג'. היה פעיל בוועדות של משרד החינוך: חבר הוועדה לאישור ספרי לימוד לבתי-ספר תיכוניים בשנים 1967- 1970; חבר ויועץ אקדמי בכיר של הוועדה לתוכניות לימודים בתורה שבעל פה בשנים 1981-1975 ויו"ר שלה בשנים 2000-1997; יו"ר וועדת המקצוע לתורה שבעל פה בשנים 2000-1993.
הר היה ממקימיה ומחברי הנהלתה של "התנועה ליהדות של תורה" שנוסדה, בהנהגתו של א"א אורבך, ב-1965.
משה דוד הר נשוי למרים הר שהייתה מרצה לספרות צרפתית באוניברסיטה העברית ולהם שני בנים ושתי בנות.
מחקריו.
תחומי מחקריו.
מחקריו של משה דוד הר משתרעים על פני התחומים הבאים: אחדותן של תולדות ישראל לכל אורכן וחלוקתן לתקופות; ספרות ישראל בימי בית שני; כיתות וזרמים בימי בית שני; שנאת ישראל והאהדה ליהודים בעולם העתיק; הלניזם יהודי; השלטון הרומי והיהודים בארץ; יהדות ונצרות בזמן העתיק; תולדות היהודים בתקופת המשנה והתלמוד; עולמם של חז"ל, מחשבתם וספרותם – תולדות ההלכה; האגדה והמדרש; היסטוריה רעיונית (אמונות ודעות) – והקשר בין כל אלו למציאות הריאלית; תולדות 'חכמת ישראל'. קצת ממחקריו עניינם המעבר מן העולם העתיק לימי הביניים והספרות הרבנית בימי הביניים.
אחדותן של תולדות ישראל וחלוקתן לתקופות.
במסת מבוא
בחן הר את השאלה מה מאחד את תולדות ישראל לכל אורכן ופיתח את השקפתו של יחזקאל קויפמן
שלפיה מה שהעמיד את הזהות היהודית מאז היות ישראל לעם היא 'האידיאה הדתית' שהתגשמותה בפועל היא בנורמה של 'הדת וחוקיה'. הר שכלל תפיסה זו ואף הגדיר ביתר חדות את 'האידיאה' כרעיון הברית (בין האומה לבין האל) ואת 'הדת' כמערכת המצוות של התורה. לפי הר דווקא העובדה, שהחל מאמצע המאה ה-18 שוב אין חלקים גדולים מאוד מן האומה רואים את ההלכה כנורמה מחייבת וההלכה עצמה שרויה מאז במשבר פנימי חמור, מאשרת את התפיסה בדבר מרכזיותה של ההלכה, שכן מאז המאה ה-18 שרויה האומה גופה במשבר זהות קשה ביותר. הר הראה שהדברים המרכזיים שהעמידו את חייה של האומה בימי בית ראשון נעלמו או הפכו שוליים בימי בית שני והדבר היחיד, שמרכזיותו נשמרה ואף נתגברה, ירושלים והמקדש ועבודת ה' בו, הפך להיות הציר המרכזי של העם בין בארץ בין בגולה בין במציאות בין בתודעה לאורך כל ימי בית שני.
במאמר נוסף
טען שהגבול בין התקופה הראשונה בתולדות ישראל לבין זו שלאחריה הוא חורבן בית ראשון שלאחריו הופכת המציאות שבה רובה של האומה שרוי בגולה תופעת-קבע, אך הראה שקשה להכריע בשאלה אם התקופה המתחילה בחורבן בית ראשון נמשכת עד לכיבושי הערבים או שמא יש להפריד בין ימי בית שני מזה לתקופת המשנה והתלמוד מזה ומטעמים שונים נטה הר יותר לדעה השנייה.
במחקר על המונח 'ימי הביניים' (שהורתו ותוקפו עניינם רק באירופה הנוצרית שהייתה חלק מהאימפריה הרומית המערבית) בתולדות ישראל מצא הר
שהדבר היחיד היכול להצדיק שימוש במושג זה בהיסטוריה היהודית הוא, שבניגוד לזמן העתיק מזה ולזמן החדש מאז המאה ה-18 מזה, שבהם היו יהודים שווי-זכויות לנכרים שבקרבם חיו, הם לא נחשבו, ואף לא יכלו להיחשב, שווים בעיני הנכרים בימי הביניים.