ב-1996 החלה לכתוב במקומון "צומת השרון" של רשת שוקן וערכה את מגזין הפנאי שלו. ב-1997 החלה לעבוד בעיתון "הארץ", כעורכת-משכתבת ולכתוב מדור חינוך. מראשית שנות ה-2000 סיקרה את החברה החרדית בעיתון "הארץ" והתמקדה בין השאר בתהליכי שינוי בחברה זו ובמתח בין הקצנה לפתיחות, שמרנות ומודרניות. הפנתה זרקור לבעיות החברה החרדית, העוני, מצוקת הדיור, הנשירה, האפליה כלפי ספרדים, מצוקות הנשים החרדיות, אלימות נגד נשים ומסורבות גט. התמחתה בקבוצות חרדיות קיצוניות. חתומה, בין היתר, על גילוי נשות הטליבאן. מנגד ליוותה מקרוב את מהפכת ההתמקצעות וההשכלה בציבור החרדי ואת היציאה בשאלה של יחידים ומשפחות. בשנים אלה כתבה גם כתבות מגזין ופרסמה ראיונות ומאמרי דעה. ב-2013–2015 הייתה כתבת התרבות של מוסף גלריה וסיקרה תיאטרון ומחול וכן כתבה ביקורות ספרות.
ב-2015, השתתפה בסרט "גרסה דינקותא" של אחותה נועה רוט, יוצרת קולנוע דוקומנטרי, על סיפור משפחתה. הסרט התחרה בפסטיבל דוקאביב.
מאז 2016 היא כתבת עצמאית, כותבת ועורכת ספרים, מפרסמת ביקורות ספרות במוסף ספרים בהארץ וכן כותבת פרוזה.
ב-2021 ראה אור ספרה הראשון, "מעבר לים" שראה אור בהוצאת שוקן. הרומן - המבוסס על מכתבים משפחתיים ומסמכים רבים - מספר על חמש שנים שבהן עשה האמן נחום גוטמן בבירות האמנות הסוערות של אירופה בראשית שנות ה-20 של המאה העשרים ומשרטט את דיוקן האמן כאיש צעיר. בתחקיר טקסטואלי ראשון מסוגו חשפה לראשונה את דמותה של פ"פ, הלוא היא פרידה פליגלמן, אהובתו של גוטמן שהייתה אנתרופולוגית וסופרג'יסטית פורצת דרך. הצעירה האמריקאית היהודייה שגוטמן קשר עמה את חייו באותן שנים מאירה את דמותו של האמן באור חדש.
חיים אישיים.
מתגוררת בתל אביב-יפו, אם לשניים.
היפורתודוס מיסטקינוס
היפורתודוס מיסטקינוס (שם מדעי: Hyporthodus mystacinus) הוא מין של דג גרם ממשפחת הדקריים ותת-משפחת הדקרים. הוא מצוי בטבע במערב האוקיינוס האטלנטי וגם במזרח האוקיינוס השקט. זהו מין השוכן בעומקים של 100 עד 400 מטר מתחת פני הים.
דקר זה יכול להגיע לאורך של 160 ס"מ לזכרים ו-100 ס"מ לנקבות ויכול להגיע למשקל מרבי של 107 ק"ג. הדג בעל גוף עגלגל עם ראש גדול ושרירי בעל לסתות בולטות, מעט מופנות מטה והוא בעל עיניים קטנות. סנפיר הגב מכיל רעמת סנפיר פרוקה נמוכה וסנפירי השת גבוהים יותר וקרובים לזנב השרירי והמעוגל. הדקר בעל גוני חום-שוקולד עם פסים בהירים לרוחבו והצעירים כהים יותר ובעלי פס שחור לצד הזנב. הזכרים מעט יותר גדולים מהנקבות.
הדקר מצוי בטבע לאורך מערב האוקיינוס האטלנטי בין קרוליינה הצפונית ודרומה לפלורידה, מפרץ מקסיקו והים הקריבי שלחופי איי בהאמה וברמודה ודרומה עד לריו דה ז'ניירו בברזיל. הוא נפוץ גם במזרח האוקיינוס השקט לחופי אקוודור ואי הקוקוס שבקוסטה ריקה ואף באיי גלאפגוס.
מין זה שוכן לרוב לאורך המדפים היבשתיים של אמריקה והוא ניזון מדיונונים, דגים אחרים וסרטנים. הוא לא נידוג באופן מסחרי מאחר שהוא מצוי בעומק רב יחסית לדקרים אחרים.
שבט קמפבל
שבט קמפבל (באנגלית: Clan Campbell, בסקוטית גאלית: Na Caimbeulaich) הוא שבט סקוטי, ששטחו ההיסטורי נמצא כיום במחוז ארגייל וביוט שבמערב סקוטלנד, הממלכה המאוחדת.
שבט קמפבל התעצב לכדי ישות שבטית סביב המאה ה-13 באזור לוך או בארגייל שבמערב סקוטלנד, במהרה הפך לשבט חשוב עם כוח פוליטי רב בסקוטלנד כשהוא מחליף נאמנויות בין שליטים סקוטים לכתר האנגלי. השבט היה מרכיב פוליטי וצבאי חשוב בכל אירוע או מערכה צבאית בסקוטלנד, כולל מלחמות אנגליה-סקוטלנד, מלחמת האזרחים האנגלית ומרידות היעקוביטים. החל מהמאה ה-17 השבט נותר בנאמנות לכתר האנגלי ואנשי השבט גויסו ללא פחות מ-16 רגימנטים בצבא אנגליה (ובהמשך הצבא הבריטי), בהם רגימנט המשמר השחור (הרגלים ה-42) ורגימנט ההיילנדרים ארגיילשייר (הרגלים ה-91) שהוקמו על ידי ראשי השבט עבור הצבא הבריטי (שניהם כיום חלק מהרגימנט המלכותי של סקוטלנד).
היסטוריה.
באופן מסורתי מקורות השבט מיוחסים לממלכת סטרת'קלייד הבריטונית (התקיימה עד המאה ה-11) אשר התפרסה באזור דרום-מערב סקוטלנד. האזכור הכתוב הראשון למשפחת קמפבל הוא משנת 1263, כאשר מלך סקוטלנד אלכסנדר השלישי מכנה את האציל גילספי ממנסטרי באיגרת רשמית בשם "גלספי קמפבל". משפחת קמפבל המוקדמת שכנה באחוזות באזורי דרום-מזרח ומרכז סקוטלנד בתקופה זו, אך באמצעות נישואים עם יורשת ממשפחת אודוין (O' Duine) מלוך או שבאזור ארגייל בהדרגה מרכז הכוח של השבט המתהווה נוצר בארגייל. בעשורים הראשונים כונה השבט שבט אודוין על שם האחוזה שירשו בני השבט ובהמשך השבט שינה את שמו לשבט דירמיד (Diarmid) על שם חזיר בר מהמיתולוגיה הקלטית המוקדמת (שדמותו משמשת גם כיום כסמל השבט).
במאה ה-13 השבט היה עוד קטן יחסית והיה ואסל של אדוני לורן משבט מקדוגל, אך במהלך מלחמת העצמאות הסקוטית הראשונה בתחילת המאה ה-14 השבט תמך וסייע לרוברט הראשון במאבקו כנגד ממלכת אנגליה והשבטים הנאמנים לה. לאחר הניצחון של הכתר הסקוטי ב-1328, ברוס העניק לשבט קמפבל תארים, אחוזות ואדמות רבות עבור נאמנותם, כולל אחוזות משבט מקדוגל שהיה נאמן לאנגלים. משום נישואים עם אחותו של ברוס, יורשי העצר של השבט היו גם בעלי קשר דם לבית ברוס החל מתחילת המאה ה-15, בתקופה זו הכוח הרב שצברו אדוני השבט בסקוטלנד עבר לשמש את אנגליה, כאשר השבט הפך לאחד הכוחות הנאמנים ביותר לממלכת אנגליה.
ב-1445 ראש השבט דאנקן קמפבל קיבל את התואר "אדון קמפבל הראשון", ויורשו קולין קמפבל הועלה בדרגת האצולה לכדי "רוזן קמפבל הראשון" ב-1457. בקרב קנוקברי ב-1490 הביסו כוחות השבט לצד שבט דרומונד את כוחות שבט מארי מה שזכה לכינוי "טבח מונזיווירד", ב-1499 השבט הביס את שבט קלדר ולקח את טירת קוודר באינוורנס שנמצאת עד היום בבעלות ענף קוודר (רוזנות קוודר) של השבט. ארצ'יבלד קמפבל רוזן ארגייל החמישי פיקד ב-1568 על כוחותיה של מרי, מלכת הסקוטים בקרב לנגסייד כנגד כוחות ג'יימס סטיוארט, רוזן מארי הראשון.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית צודד השבט עם כוחות הקובננטרים (תומכי הפרלמנט הסקוטי). ארצ'יבלד קמפבל, מרקיז ארגייל הראשון, פיקד על כוחות הפרלמנט בקרב אינוורלוכי ב-1645 והובס שם על ידי כוח שכל את שבט מקדונלד, שבט מקלין וכוחות אירים בפיקודו של ג'יימס גרהאם, מרקיז מונטרוז הראשון. לאחר הקרב הכוחות של מונטרוז פשטו על טירת קמפבל של השבט והעלו אותה באש (אם כי נותרה בידי שבט קמפבל). היריבות עם שבט מקלין ומקדונלד המשיכה בשנים הקרובות בסדרת פשיטות וקרבות בין הצדדים, ב-1672 החל עימות גם עם שבט סינקליר כאשר שבט קמפבל ניסה לקחת את אדמות השבט כדי לישב חוב, בתגובה שני השבטים נכנסו לכמה שנים של לחימה עד לניצחון הקמפבלים שקיבלו את רוזנות ברדלביין בתמורה.
במהלך התקוממות היעוביטים של 1689, כוחות השלטון האנגלי הרגו כ-30 בני שבט מקדונלד בלתי חמושים בעמק גלנקו (Glencoe). אף על פי שרוב החיילים בכוח האנגלי לא היו משבט קמפבל, מעורבותו באירוע רבה, כולל מספר חיילים בני השבט ומפקד הכוח קפטן רוברט קמפבל מגלנליון עצמו ששירתו בכוח האנגלי. טבח גלנקו הפך לסמל משמעותי של תנועת היעקוביטים וההתנגדות הסקוטית לשליטה האנגלית ובמידה רבה תרם להתמרדויות הנוספות של היעקוביטים במהלך המאה ה-18. במרד היעקוביטי של 1715 ו-1745 נותר שבט קמפבל נאמן לכתר הבריטי ושימש כוח שיטור צבאי ברחבי סקוטלנד כנגד מוקדי ההתמרדות והמערכות העיקריות נגד היעקוביטים, בתקופה זו גם הקים מספר יחידות צבאיות לטובת הצבא הבריטי שהמפורסמת בהן היא "המשמר השחור" (אשר עושה שימוש בטארטן הרשמי של השבט).
טארטן.
השבט כולל מספר טארטנים לא רשמיים וארבעה טארטנים רשמיים, בהם "טארטן קמפבל" (המוכר גם כטארטן המשמר השחור) אשר זוהה גם עם מספר יחידות צבאיות לאורך ההיסטוריה, "טארטן קמפבל ברדלביין" המזוהה עם ענף ברדלביין וגלנאורחי, "טארטן קמפבל קוודור" ו-"טארטן קמפבל לאודון" שניהם מזוהים עם ענפי קוודור ולאודון בהתאמה. מבין הטארטנים הלא רשמיים ניתן למנות את "טארטן קמפבל ארגייל" הכולל פס לבן כתוספת לדפוס קמפבל הרשמי ומזוהה באופן חלקי עם ראש השבט וטירת ארגייל.
היפורתודוס ספטמפסכיאטוס
היפורתודוס ספטמפסכיאטוס (שם מדעי: Hyporthodus septemfasciatus) הוא מין של דג גרם ממשפחת הדקריים ותת-משפחת הדקרים, המצוי בטבע במזרח האוקיינוס השקט שלחופי סין, הונג קונג, טאיוואן, קוריאה ויפן וייתכן שאף במערב אוסטרליה כשתצפיות מאזורים מערביים יותר נובעים מטעות בזיהוי. הוא שייך לסוג היפורתודוס אך חלק מהחוקרים רואים בו בן לסוג דקר.
מין זה יכול להגיע לאורך 155 ס"מ ולמשקל של 62.8 ק"ג אך לרוב אינו עולה על אורך של 1 מטר. הוא בעל גוף עגלגל עם גוף חום ועליו פסים כהים לאורכו, הראש רחב עם לסתות גדולות ובולטות המותאמות לבליעת טרף גדול והסנפירים קצרים אך רחבים ומעוגלים בצורתם. הסנפירים כהים יחסית בקצוות.
הוא מצוי לאורך מזרח האוקיינוס השקט סביב שוניות אלמוגים בעומק של 5 עד 30 מטרים ומחפש מזון של דגים אחרים וסרטנים. לאורך חופי יפן המין נידוג למאכל במגוון מאכלים של המטבח היפני. למרות זאת האוכלוסיות שלו אינם בסכנת הכחדה.
תלי דלת
תְּלִי דלת (באנגלית: Door hanger) הוא שלט מפלסטיק או מקרטון, בדרך כלל מלבני, שנתלה על ידית דלת. לפעמים, משתמשים בהם להפצת פרסומת מודפסת לבתי מגורים. שלטים אלו נראים, לעיתים קרובות, בבתי מלון ובמקומות לינה אחרים כאמצעי לתקשר עם צוות התחזוקה והניקיון של אותו מקום לינה.
שימושים.