אחיו הם הסופר ארי אלון, מרדכי אלון ונשיא בית המשפט המחוזי בבאר שבע השופט ספי אלון. אלון היה נשוי עד לפטירתו לסופרת אמונה אלון, בתם של הרב פרופ' פינחס פלאי ופנינה פלאי. לבני הזוג שישה ילדים, בהם הסופר אורי אלון (מיוצרי סדרות הטלוויזיה "שטיסל" ו"אוטונומיות"). בתו שרה היא אמנית ונשואה למשורר ועורך הרב אלחנן ניר ובתו מרים נשואה למשורר וקולנוען עמיחי חסון. אלון התגורר שנים רבות בבית אל ובירושלים.
קישורים חיצוניים.
מאמריו ושיעוריו:
בעקבות מותו:
מאנגה
מאנגה (בקאנג'י: 漫画, בהיראגאנה: ま ん が, בקטקנה: マ ン ガ) הוא שם כללי המקובל מחוץ ליפן לקומיקס שמקורו ביפן ומאפייניו ניתנים לזיהוי כקומיקס יפני אותנטי. ביפן עצמה, בדומה למונח אנימה, המילה "מאנגה" הוא שם לכל קומיקס, ללא התייחסות לארץ המוצא.
המאנגה התפתחה במקביל לקומיקס המערבי, אך שונה ממנו הן במאפיינים גרפיים, עלילתיים ומבניים והן בתרבות הסובבת את התעשייה. ביפן אנשים מכל הגילאים קוראים מאנגה. המדיום כולל יצירות במגוון רחב של ז'אנרים – פעולה, הרפתקאות, קומדיה, סיפורים בלשיים, דרמה, היסטוריה, אימה, מסתורין, רומנטיקה, מדע בדיוני, פנטזיה, ארוטיקה, ספורט, מתח, ועוד. חוברות וספרי מאנגה רבים מתורגמים לשפות אחרות. שוק המאנגה של יפן הוא שוק הקומיקס הגדול בעולם. בשנת 1995 שוק המאנגה ביפן הוערך בכ-586.4 מיליארד ין (בסביבות 7 מיליארד דולר), עם מכירות שנתיות של 1.9 מיליארד ספרים ומגזינים של מאנגה ביפן בלבד (שווה ערך ל-15 פריטים לאדם). לאורך השנים סדרות המאנגה זכו גם לקהל קוראים גדול ברחבי עולם. בשנת 2008 שוק המאנגה הוערך ב-175 מיליון דולרים. נכון ל-2019 מאנגה מהווה 38% משוק הקומיקס הצרפתי. בשנת 2005 שוק המאנגה בצרפת הוערך בכ-460 מיליון אירו (569 מיליון דולרים). בשנת 2012 באירופה ובמזרח התיכון שוק המאנגה הוערך בכ-250 מיליון דולרים.
סיפורי מאנגה מודפסים בדרך כלל בשחור-לבן, אם כי ישנם גם סיפורי מאנגה שמודפסים בצבע מלא. ביפן יוצאים בדרך כלל מרבית סיפורי מאנגה בהמשכים במגזינים מיוחדים המוקדשים רק למאנגה, ולעיתים קרובות מכילים סיפורי מאנגה רבים. כל מגזין מכיל פרק אחד בכל סיפור מאנגה. מעת לעת יוצאים גם כרכים מיוחדים בהם נמצאים כל הפרקים בסיפורי מאנגה מסוימים שנאספו לכרך אחד. לרוב הכרכים הללו מודפסים בספרים עם כריכה רכה. אמן מאנגה (המכונה ביפנית "מאנגקה") עובד בדרך כלל עם כמה עוזרים בסטודיו קטן ועובד במקביל עם עורך מטעם חברת פרסום מסחרית. אם סדרת מאנגה פופולרית מספיק, היא עשויה להפוך בהמשך לסדרת או סרט אנימה. לפעמים נוצרים סיפורי מאנגה אשר מציגים את העלילה של סרטי אנימציה או סרטי לייב-אקשן פופולריים.
אטימולוגיה.
"מאנגה" היא מילה יפנית (漫画 או まんが) המשמשת לציון "קומיקס". המשמעות המילולית של הביטוי: "תמונה מגוחכת". הוא מורכב משתי מילים: "גא" (画) - "תמונה" או "תגליף", ו"מאן" (漫) - "מגוחך". את השם "מאנגה" טבע הצייר קצושיקה הוקוסאי, בהעניקו שם זה לסדרת קריקטורות פופולרית שלו. צייר מאנגה קרוי "מאנגאקה" (Mangaka 漫画家).
בשפה היפנית המילה "מאנגה" מציינת קומיקס לכל דבר, העולם מחוץ ליפן אימץ את המילה ככינוי לקומיקס היפני בלבד.
היסטוריה.
בדרך למאנגה המודרנית והשפעות ראשיות עליה.
קדמו למאנגה האמאקימונו (emakimono) - מגילות מאוירות המגוללות סיפור בעזרת שילוב של מלל ואיורים. מגילות אלה החלו להופיע בתקופת נארה (Nara) כחיקוי למגילות דומות שהיו מקובלות בסין. החל מאמצע המאה ה-12 החלו המגילות היפניות להיבדל משמעותית בסגנונן ממקבילותיהן הסיניות. המגילות היפניות מתאפיינות במשקל רב שניתן לציורים על חשבון המלל. עליונות הציור על המלל היא גם אחד המאפיינים החשובים ביותר של המאנגה.
מאוחר יותר, בתקופת אדו (Edo) החלו להתפרסם ספרים נטולי מלל ובהם רק תגליפי עץ. ספרים אלו נקראו "ספרי התבוננות" בניגוד ל"ספרי קריאה".
השפעות של הקומיקס מהעולם המערבי במחצית הראשונה של המאה ה-20.
לאחר תקופת רסטורציית מייג'י החל ייבוא של קומיקס מהעולם המערבי ליפן ואמנים יפנים רבים החלו ללמוד רבות מהקומיקסאים בחו"ל. המאנגה המודרנית עוצבה, למעשה, בצלם רצועות אלה. במחצית הראשונה של המאה העשרים החלו להופיע בעיתונות היומית ביפן מגוון סדרות קומיקס המחקות את אחיותיהן מעברו השני של האוקיינוס השקט.
התקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה.
תחת הכיבוש האמריקני שלאחר תום מלחמת העולם השנייה, היו המאנגאקים נתונים יותר מאי פעם להשפעת רצועות הקומיקס האמריקאיות, שתורגמו והופצו בעיתונות היומית היפנית.
המאנגה המודרנית נוסדה למעשה במהלך תקופת הכיבוש האמריקני (1945 עד 1952) ובשנים שלאחר הכיבוש האמריקני (1952 עד תחילת שנות השישים), בעוד שיפן, אשר בעברה הייתה מדינה מיליטריסטית ואולטרה-לאומית, הקימה מחדש את התשתית הפוליטית והכלכלית שלה וחוותה באותה העת תקופה של צמיחה אומנותית. אחד המאנגאקים הללו, שהושפע רבות מוולט דיסני, חולל מהפכה בסוגה זו, והיה למעשה לאבי המאנגה של ימינו: אוסמו טזוקה (手塚 治虫 Osamu Tezuka). עד בוא טזוקה, היו המאנגות מעוצבות כהצגת תיאטרון: הדמויות היו מתוארות באותו "מרחק" מהקורא בכל המסגרות והיו מוצבות במרכז התמונה כשהן עומדות. טזוקה היה הראשון שתיאר תנועה בקומיקס היפני. עבודותיו היו דומות יותר לסרט קולנוע מאשר להצגת תיאטרון. לשם המחשת התנועה, השתמש טזוקה באמצעים גרפיים כגון עקבות-תנועה או שימוש במילות רעש ("בום", "ווושש", וכדומה) שליוו את כל התנועות. אולם המהפך האמיתי שחולל היה בהשתמשו במסגרת כבעדשת מצלמה. הוא נטל לעצמו את החופש לשנות את מיקום "מצלמה" זאת ממסגרת למסגרת, ולמקם את הדמויות שלו באזורים שונים של המסגרת, לאו דווקא במרכזה.
טזוקה ביקש להתנסות בסוגים שונים של מאנגה. תוך כדי כך הוא גם המציא כמה סוגים חדשים. בינואר 1963 עלתה לשידור בטלוויזיה היפנית סדרת ההנפשה המקורית הראשונה. טזוקה הפיק אותה, והיא הייתה מבוססת על אחת מעבודותיו הידועה במערב כ"אסטרו, הרובוט הקטן". עד שנות ה-60 היו ילדים קהל היעד העיקרי של המאנגות. בשנות השישים היה טזוקה אחד המאנגאקים שהחלו ליצור מאנגות למבוגרים. מאנגות אלה טיפלו בנושאים "רציניים" יותר ועלילותיהן היו מורכבות יותר.
טזוקה נודע בחוש ההומור שלו, ברגישותו האנושית, בעמדותיו האנטי-צבאיות ובחשש שעלה מעבודותיו מפני השתלטות הטכנולוגיה על החברה. בשנת 1985 הוענק לטזוקה אוסאמו פרס התרבות של טוקיו. ארבע שנים לאחר מכן הלך לעולמו. שנה לאחר מותו הקדיש לו המוזיאון לאמנות מודרנית בטוקיו תערוכה. אירוע זה ציין את הצטרפותה "הרשמית" של המאנגה לקאנון התרבות היפני.
התפתחות המדיום למוצר הנצרך באופן מאסיבי ביפן וברחבי העולם.
בעוד שלפני כן עיקר הקוראים של מאנגה היו גברים, במהלך שנות ה-70 החלה לגדול כמות הקוראות של המאנגה באופן משמעותי. קבוצת המאנגקות "קבוצה 24" היו מאמני המאנגה הראשונים שיצרו סיפורי מאנגה המיועדים בעיקר לקהל נשי. במגזיני המאנגה אשר קהל היעד העיקר שלהם היו בני נוער מדע בדיוני הפך לז'אנר פופולרי במיוחד בשנות ה-70, כאשר שניים מתתי הז'אנרים הפופולריים שהתפתחו בתקופה זו היו מכה ואופרות חלל. בשנות השמונים הפכו סדרות המדע הבדיוני לעמוקות יותר, ולעיתים קרובות יותר עסקו בשאלות פילוסופיות. דוגמאות בולטות כוללות את "אקירה" ו"הרוח שבמעטפת", אשר יחד עם סרטי האנימה שלהם היו המאנגות הראשונות שזכו להצלחה מהותית בעולם המערבי. המאנגה המצליחה ביותר של העשור, לעומת זאת, הייתה "דרגון בול", אשר הגיע קצת מאוחר יותר לאירופה ואמריקה הצפונית, אך בסופו של דבר תזכה גם להצלחה רבה באירופה ובאמריקה הצפונית.
ז'אנרים ותת-ז'אנרים.
לפי קהל היעד.
כתבי העת של מאנגה מיועדים בדרך כלל לקבוצת גיל מוגדרת ולמין מסוים:
ז'אנרים פופולריים במאנגה אשר נפוצים גם בספרים ובקומיקס בעולם המערבי.
בדומה לכל מדיית המונים אחרת, לסדרות האנימה יש ז'אנרים רבים ומגוונים אשר חלקם נפוצים גם בספרים ובקומיקס בעולם המערבי. הז'אנרים הללו כוללים בין היתר:
מאפייני המאנגה.
המאפיינים החזותיים של המאנגה.
המאנגות מרבות להשתמש במוסכמות גרפיות לשם תיאור המצב הרגשי או הגופני של הדמויות. אובדן הכרה, למשל, מתואר על ידי זוג צלבים המחליפים את עיגולי העיניים. במאנגה City Hunter, למשל, (המוכרת במערב גם כ"ניקי לארסון"), זעמה של הדמות הראשית מובע באמצעות הופעתו של קרדום עצום שאותו היא מנחיתה כביכול על ראשו של מושא הכעס שלה. המעבר החד מהרציני למשעשע גם הוא מאפיין בולט של המאנגה.
מילות צליל ורעש מלוות תדיר את התנועות, הפעולות והמחשבות של הדמויות. השפה היפנית עשירה מאוד במילים מסוג זה, כמו גם במילים דומות המתארות תופעות שאינן מלוות בהכרח בצליל אופייני. חיוך, למשל, מלווה בדרך כלל בכיתוב "ניקו ניקו", דממה מתוארת על ידי הכיתוב "שין", נצנוץ מלווה בכיתוב "פיקה פיקה", וכדומה.
המבנה הצורני של המאנגה דינאמי: מסגרות משנות את ממדיהן וצורתן בהתאם לאיור שהן מכילות, לפעמים דמויות או קטעי איור יוצאים במכוון מהמסגרת. לא נדיר, שהרכיבים הגרפיים המרכיבים את המאנגה שייכים לעולם שבו פועלות הדמויות. לדוגמה במאנגה Rough הדמויות אוספות מהקרקע בועות-שיח ש"נפלו" ארצה.
עיצוב הדמויות.
באנימה עיצוב הדמויות יכול להשתנות בדרכים מסוימות בהתאם לעידן או קריקטוריסטים. יותר מסוג אחד של סגנון המברשת מושפע לעיתים קרובות יותר מאשר אנימה קליגרפיה. חלק מהתכונות הנראות לעין הן: