מהרגע שהשלושה נוחתים בנתב"ג הם במעקב של מפקח המשטרה משה בן דוד (שייקה אופיר), עוזרו גבי (גדי יגיל) והשוטרת ציפי (יונה אליאן). בנתב"ג הם נפגשים בתיירת היהודיה האלמנה זלדה שפירו (שלי וינטרס) שהגיעה לישראל כדי למצוא חתן.
השלושה מתפצלים, צ'ארלס נשאר בתל אביב וארצ'י וסאלי עוברים לבית לחם, שם הם "מתכננים" ביחד עם מדריך התיירים מוסטפא (יוסף שילוח) שוד של תכשיטי המדונה בכנסיית המולד) כדי למקד את המעקב אחריהם ולאפשר לצ'ארלס פעולה חופשית ברמת גן.
ברמת גן נפגש צ'ארלס עם עמיתו סוחר היהלומים זלצבורג (יהודה אפרוני) שללא כוונה מגלה לו פרטים רבים על סדרי האבטחה. הקומבינציה של חדר הכספות משתנה מדי פעם ורק מר רבינוביץ (יוסי גרבר) מעודכן בה. עבריין נוסף, מומו (בומבה צור) חוטף את בנו של רבינוביץ (חן פלוטקין) וצ'ארלס מאיים על רבינוביץ כי ימסור לו את קומבינציה חדר הכספות אחרת יאונה רע לבנו. אשתו של רבינוביץ (נעמי גרינבאום) מודאגת מאוד ורבינוביץ לא עומד בלחץ.
צ'ארלס מצליח לעקוף את מערכת האזעקה ומגיע עד לחדר הכספות. בינתיים עוקבים השוטרים משה וגבי אחרי צ'ארלס וסאלי שמצליחים להימלט מחופשים ובעזרת מסוק להגיע ליד בית בורסת היהלומים ברמת גן. מוסטפא נתפס ונחקר על ידי השוטרים ומגלה להם לאחר איומים על הפסקת עבודתו, את התכנית. משה וגבי ממהרים לבורסה ברמת גן אבל השומר במקום (אריה מוסקונה) אומר להם שאין כל בעיה...
ארצ'י מצליח בעזרת ציוד מתוחכם לעקוף את הרצפה במבואה של חדר הכספות הקשורה לאזעקה, לפתוח את חדר הכספות ולפוצץ את כל הכספות חוץ מהכספת של צ'ארלס. אלפי יהלומים נשפכים לרצפה אך צ'ארלס שרצה רק להראות לאחיו כי גבר עליו, לא מעוניין בהם. ארצ'י כועס אך אין לו ברירה. בדרך חזרה נופלים יהלומים מכיסו על הרצפה ומפעילים את האזעקה.
מתחיל מרדף בתוך בניין הבורסה. צ'ארלס וארצ'י מצליחים להגיע לגג ולהיחלץ משם בעזרת המסוק.
לבסוף הם עוזבים את הארץ ביחד עם זלדה שלא הצליחה למצוא חתן. צ'ארלס נותן לארצ'י 100,000 דולר ותורם לבורסה 50.000 דולר "לשיפור תנאי הבטיחות"...
לסליה ניומן
לסליה ניומן (באנגלית: Lesléa Newman; נולדה ב-5 בנובמבר 1955) היא סופרת אמריקאית ממוצא יהודי. היא קיבלה מספר פרסים ספרותיים על היצירות שכתבה.
ביוגפריה.
לסליה ניומן נולדה בניו יורק למשפחה יהודית. בלידה היא קיבלה שם "לסלי", כאשר היא החלה את הקריירה הספרותית היא שנתה את שמה ל"לסליה" כהלחם של שמה ושם יהודי "לאה". עוד בילדותה היא התחילה לכתוב שירה והשתתפה בתחרויות לצעירים.
במהלך הקריירה הספרותית ניומן כתבה מעל ל-75 ספרים. הנושאים העיקריים של ספריה הם יהדות, דימוי גוף, הפרעת אכילה, הורות להט"בית ונושאים כללים הקשורים למגדר.
בשנת 1997 ספרה Belinda's Bouquet נאסר להפצה בקנדה לצד ספרים נוספים לרבות One Dad, Two Dads, Brown Dad, Blue Dads. בעקבות החלטת בית משפט העליון של קנדה בשנת 2002 האיסור בוטל.
בשנת 1989 פורסם ספר Heather Has Two Mommies. הספר זכה למהדורה נוספת בשנת 2015. הוא היה שנוי במחלוקת וצוין על ידי איגוד הספריות האמריקאי כספר שקיבל מספר רב של איסורים בספריות. למרות זאת הספר היה מועמד לקבלת "פרס למבדה" בשנת 2016.
בשנת 1995 ניומן קיבלה "פרס סטונוול". בסך הכול היא קיבלה פרס זה פעמיים. בשנת 2010 שני ספרים של ניומן היו מועמדים לקבלת "פרס סטונוול", אך בסופו של דבר זכה ספר "The Vast Fields of Ordinary" של ניק בורד.
ספרים של ניומן היו מועמדים לקבלת "פרס למבדה" 9 פעמים וזכו מספר פעמים.
בשנת 2019 ספרה Gittel's Journey: An Ellis Island Story זכה בפרס הלאומי לספרים יהודיים.
בנה קראצ'ון
בנה קראצ'ון (במקור ברנאט קלרמן, בהונגרית: Karácsony Benő; אלבה יוליה, 7 בספטמבר 1888 – אושוויץ, קיץ 1944) סופר יהודי-הונגרי מטרנסילבניה.
ביוגרפיה.
ברנאט קלרמן נולד במשפחה יהודית. הוא השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון בעיר הולדתו, אך את תעודת הבגרות קיבל בקולוז'וואר (1906). הוא החל את לימודיו באקדמיה למשפטים של אוראדיה, אך אביו, החייט, לא יכול היה עוד לפרנס אותו, ולכן סיים תואר במשפטים באקדמיה רק לאחר מלחמת העולם הראשונה. בינתיים שירת בחזית, נפצע, טופל בבית החולים בטימישוארה, ואחר כך נשלח שוב לחזית וחזר הביתה ב-1919.
הוא השתקע בקלוז' בתחילת שנות ה-30 ופתח משרד עורכי דין עצמאי; הוא גם המשיך את עיסוקו המשפטי גם כסופר ידוע במשך כמעט עשרים שנה. הוא גורש למחנה ההשמדה אושוויץ ב-1944, והנציונל-סוציאליזם נטל שם את חייו.
פעילותו.
כסטודנט למשפטים ערך שבועון עוקצני בעיר אלבה יוליה שבו מתח ביקורת חריפה על המינהל הציבורי של המחוז. סיפוריו הקצרים הראשונים הופיעו בעיתון אחר (1908–1909) תחת שם משפחתו המקורי.
קראצ'ון משך לראשונה את תשומת הלב הציבור הספרותי (1920) בנובלה "לפתן המלונים" שהופיע בכתב העת "זריחה" (Napkelet). זמן קצר לאחר מכן, התיאטראות של טרגו מורש וקלוז' הציגו את מחזהו "אחרי גירושין", ולאחר מכן הופיע ב"אגודת ידידי הספר הטרנסילבנית" עם כרך של סיפורים קצרים (בלדת האביב, 1925). הוא עדיין לא היה נוכח בהקמת "קהילת הליקון" (קהילת הכותבים החופשיים של סופרים ומשוררים הונגרים בטרנסילבניה), אך מאוחר יותר נעשה מעורב בעבודתה של קהילת הכותבים ועד 1942 והשתתף בקביעות בפגישות בטרגו מורש. רומנים אחרים שלו התפרסמו על ידי הגילדה הטרנסילבנית לאמנויות יפות, בעוד שיצירתו "בשבילי הרוגע", פורסמה ב-1946 לאחר מותו בהשגחת ה-(JBA (Jewish Business Association
הרומנים שלו מאופיינים לא כל כך באפוס אלא בסובייקטיביות. וידויים אירוניים-ליריים של הרומנים הללו, שבערך כולם משקפים אותה בעיה, הסביבה ברובה זהה, הגיבורים דומים, כך שאחת מיצירותיו יכולה להיחשב כהמשך של השנייה. אנו מבחינים גם בהבדלים: המבט "על" "המסע על הנהר האפור" פחות עליז מזה של הרומנים הקודמים, והוא חורג ממסלולי הביטחון ככל שהוא מרמז על סולידריות עם הכוחות הנלחמים למען חברה אנושית יותר, מעבר להתנגדות המוסרת לחברה הבורגנית.
נוסחה שחוזרת על עצמה ביצירותיו היא שלגיבור הרציני יש אלטר אגו קומי. הדיאלוג בין השניים מנתח בעצם את החברה ברוח הגרוטסקה האנליטית. התוצאה, לא משנה כמה הומוריסטי הניתוח הזה, היא טרגית. קראצ'ון מראה בבירור את הנטיות האנטי-אנושיות של הקפיטליזם שכתוצאה מכך ניתן למצוא אנושיות אמיתית רק בקרב קורבנות החברה האזרחית, הנופלים, התמהונים הנסחפים שלו, נמצאים בין הגיבורים הפצועים המכסים את פגיעותם באירוניה הנעלה שלהם, לבין "ליצני חצר".
לאסלו נמט אפיין את שיטת הכתיבה וההצגה של קראצ'ון באופן הבא: "הצליל המתפתל והמפותל של כתיבתו, המהממת והתמיד מפתיעה והבלתי צפויה, ההתעלות המתמדת הזו של הלעג עד דמעות, הניצוץ האינטואיטיבי שובה את רצונו של הקורא, גם ללא רצון, הוא חסר תקדים בספרות ההונגרית. הרבגוניות הסגנונית והפרדוקסלית הזו שלו הופכת את הסופר לפופולרי כל כך, עד שאחרי 1944 התפרסמה יצירתו כמעט במלואה במהדורה חדשה עם הערכותיהם של כמה וכמה מבקרי ספרות. "הברווז הקטן והמכוער" הוצג שוב, ועם העיבוד לכתביו כתב גאבור ג'נג'ש מחזה בשם "לעולם לא מאוחר". אישטוואן פרקש העלה גרסה מומחזת של "צד שטוף שמש" באוראדיה.
קורנברג
פרדיננד פלדמן
פרדיננד פלדמן (בפולנית: Ferdynand Feldman; 1862 – 3 ביוני 1919) היה מגדולי שחקני התיאטרון הפולני במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
ביוגרפיה.
לא הרבה ידוע על ילדותו של פלדמן. הוא נולד בשנת 1862 והיה יהודי במוצאו. בראשית הקריירה למד פלדמן באקדמיה לאמנויות יפות על שם יאן מתייקו בקרקוב, ובהמשך בבית הספר לדרמה דרינגה בוורשה. כבר בגיל 19, החל משנת 1881, החל להופיע בתיאטרון קרקוב. בשל יכולתו להצחיק הוא הצליח תחילה בקומדיות, פארסות ואופרטות.
פלדמן שיחק בתיאטראות גן, בוורשה, קרקוב, פוזנן, לובלין, צ'נסטוחובה ולודז'. בשנת 1890 התקבל להרכב התיאטרון הגדול בלבוב שם הופיע במשך עשרים וחמש שנים. בשנותיו האחרונות, בשנים 1916–1919 שיחק בתיאטרון יוליוש סלובקי בקרקוב.
במלחמת פולין-אוקראינה הוא השתתף בקרב למברג (1918) בלבוב, שהייתה אז חלק מפולין, כשהוא משתתף בצד הפולני ולא האוקראיני.
את תשומת הלב של המבקרים משכו עבודותיו על היצירות של אלכסנדר פרדרו . בין השאר, פלדמן גילם לעיתים קרובות את דמותו של נפוליאון בונפרטה, תדיאוש פאוליקובסקי ועוד. ליהוקו לתפקידים דרמטיים בקריירה איפשר לפלדמן לפתח את כישרונו, והוא זכה לביקורות אוהדות. כשחקן הוא התאפיין ביכולת היגוי (דיקציה) מגוונת ומרשימה, תוך שימוש במחוות והבעות פנים. הוא יצר הבחנה משמעותית בין הדמויות שגילם, ובנה דמות באמצעות פרטים קטנים ואביזרים.
חיים אישיים.
פרדיננד פלדמן היה יהודי פולני, וכפי הנראה נחשף כבר בביתו לתנועת ההשכלה היהודית. בגיל 19 בערך הכיר את אשתו קתרינה סוויצה, שהייתה לימים זמרת האופרה והשחקנית קתרינה פלדמן, ונישא לה בכנסיית סנט ניקולס בלבוב (שהייתה אז בשטח פולין)
. הוא לא היה אדם דתי, אך לפני חתונתו נטבל לנצרות והמיר את דתו לקתוליות, על מנת שיוכלו להינשא בכנסייה. בתם המשותפת היא השחקנית קריסטינה פלדמן . הוא קבור בבית הקברות ליצ'קוב (לבוב) .
ארווין סבו
פלישת רוסיה לאוקראינה
דנה אינטרנשיונל (אלבום)
דנה אינטרנשיונל (עופר ניסים מציג) (באנגלית: ) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. האלבום יצא לאור באפריל 1993, על ידי חברת התקליטים IMP רקורדס. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים: "סעידה סולטנה", "דנה אינטרנשיונל", "פטה מורגנה" ו"משחק הדמעות".