לפי האגדה, אחרי מותו של אל סיד, שנהרג מפגיעת חץ, גופתו נקשרה לסוסו בתנוחת רכיבה ונשלחה לקרב בידי אשתו. מטרת מעשה זה הייתה להעלות את המורל של חייליו. החיילים נערכו לקרב וחשבו שמנהיגם נלחם לצידם, ובקרב עצמו חיילי האויב נבהלו למראה הלוחם "הבלתי מנוצח" ששב להילחם גם אחרי שנורה, והם נסוגו לספינותיהם. לכן, יש האומרים שאת הקרב האחרון שלו ניצח אל סיד לאחר מותו.
טיסונה.
חרבו של אל סיד, "טִיסוֹנָה", עדיין מוצגת במוזיאון הנשקייה המלכותית שבארמון המלכותי שבמדריד. זמן קצר לאחר מותו היא הפכה לאחד מהיקרים בחפצי הערך שברשות משפחת המלוכה הקסטיליאנית. ב-1999 נבדקה דוגמית קטנה מהחרב בבדיקה מטלורגית, שאישרה חלקית את מוצאה בקורדובה המורית במאה ה-11, למרות שדו"ח הבדיקה לא מציין אם הרכב הלהב ניתן לזיהוי כפלדת דמשק.
אל סיד בספרות ובאמנות.
עשרות ספרים, מחזות ויצירות תרבות אחרות מספרים על חייו של אל סיד. בסרט "אל סיד" משנת 1961 כיכבו צ'רלטון הסטון (כאל סיד) וסופיה לורן (כדוניה חימנה). בשנת 2003 הופק גם סרט מצויר בשם זה
(El Cid: La leyenda, בספרדית - אל סיד: האגדה), בבימויו של חוסה פוסו ובכיכובם של לולס לאון, סנצ'ו גרסיה ואחרים.
דמותו של אל סיד בספרות.
אחת הדמויות המרכזיות ברומן ההיסטורי אריות אל ראסאן שכתב גאי גבריאל קיי היא דמות המצביא רודריגו בלמונטה 'המפקד', אשר מבוססת על דמותו של אל סיד.
ברומן דון קיחוטה של מיגל דה סרוונטס, המיתוס של הלוחם האגדי אל סיד מניע את דון קיחוטה לצאת לחפש הרפתקאות. המיתוס של אל סיד שזור לאורך הרומן ומהדהד בצורה קומית / טרגית את מעשיו של דון קיחוטה המחפש את האצילות והגבורה של ימי הרקונקוויסטה במציאות היום יומית של העת החדשה.
פייר קורני חיבר את המחזה "לה סיד" בשנת 1636, אשר זכה להצלחה רבה.
בתרבות הפופולרית.
בהרחבה "The Conquerors" של משחק המחשב ניתן לשחק עם אל סיד ומסעותיו.
סיביר
סיביר (ברוסית: ) הוא אזור גדול ברוסיה הכולל את כל צפון אסיה. שטחו של חבל סיביר 13.1 מיליון קמ"ר והוא מהווה כ-77% משטחה של רוסיה. חבל סיביר גדול יותר מהמדינה השנייה בשטחה בעולם (קנדה). בסיביר חיים 33 מיליון תושבים, כ-23% מאוכלוסייתה של רוסיה.
גאוגרפיה.
גבולות האזור הם הרי אורל במערב, האוקיינוס השקט במזרח, אוקיינוס הקרח הצפוני בצפון, ובדרום - האזורים ההרריים בצפון-מרכז קזחסטן, מונגוליה וסין. רוב רובו של האזור, מלבד הקצה הדרום מערבי, שייך לרוסיה. יש להבדיל בין האזור הגאוגרפי סיביר לבין האזור המנהלי הרוסי, אשר אינו "גולש" לקזחסטן ושגבולו המזרחי הוא נהר קולימה.
האקלים בסיביר הוא ממוזג יבשתי, עם הפרשי טמפרטורות חדים בין קיץ לחורף. הטמפרטורה הממוצעת בינואר היא 25 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.
באלפיים השנים האחרונות התגוררו בסיביר בעיקר עמים נוודים כגון השיונגנו, סקיתים, צ'וקצ'ים ואויגורים וכו'. סיביר מהווה חלק מרוסיה מאז כיבושה במחצית השנייה של המאה ה-16. בשל היותו אזור מבודד וקשה לחיים היה חבל סיביר מקום להגליית אסירים, הן בתקופת שלטון הצארים והן בתקופת השלטון הקומוניסטי (במסגרת גולאגים). כמו כן התגוררו בה ציידי פרוות שהגיעו מרוסיה.
אף על פי שסיביר מיושבת בדלילות (3 בני אדם לקמ"ר), בדרומה יש ערים גדולות, בהן נובוסיבירסק שבמטרופולין שלה מתגוררים כ-2 מיליון תושבים. ערים נוספות הן קרסנויארסק, ברנאול, אירקוטסק, קמרובו, נובוקוזנצק, אומסק, טומסק וטיומן.
בסיביר ישנם אוצרות טבע רבים: זהב, יהלומים, נפט, ברזל, פחם אבן ומתכות נדירות. לכן בתקופת השלטון הקומוניסטי הוחל בפיתוח תשתיות וביישוב מאסיבי של סיביר.
בסיביר זורמים נהרות גדולים רבים: נהר האוב, נהר הלנה, הנהר אנגרה האמור והיניסיי.
בסיביר נמצא הכפר אוימיאקון מקום היישוב הקר ביותר בעולם מחוץ לאנטארקטיקה. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה באופן רשמי הייתה C° 71.2− (26 בינואר 1926) ואילו הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה באופן לא רשמי היא C° 81.2− (1916).
אוליבר סטון
ויליאם אוליבר סטון (באנגלית: William Oliver Stone; נולד ב-15 בספטמבר 1946) הוא קולנוען ותאורטיקן קונספירציה אמריקאי ממוצא יהודי. זכה להצלחה אדירה בזכות סרטיו הביוגרפיים ובזכות סרטים אחרים ואף זכה ב-3 פרסי אוסקר, בעיקר על סרטו "פלאטון" והוא אף זכה להצלחה ניכרת בזכות יצירות הדוקומנטריים שלו בטלוויזיה. סרטיו הרבים עוסקים בפרשיות פוליטיות אמריקאיות שנויות במחלוקת.
מאז תחילת פעילותו ב-1973 ,סטון זכה לתדמית של אחד מבין הקולנוענים הגדולים בכל הזמנים בתעשיית הקולנוע אך גם לאחד מהקולנוענים השנויים במחלוקת.
ביוגרפיה.
סטון נולד בניו יורק שבארצות הברית. אביו היה יהודי ואמו קתולית, אך הוא עצמו חונך כנוצרי-אפיסקופלי. החל ללמוד באוניברסיטת ייל, אך עזב כעבור שנה ועבד כמורה בבית ספר בדרום וייטנאם וכאיש צוות באוניית סוחר. בשנת 1967 התגייס לצבא ארצות הברית, עבר הכשרה כלוחם בחיל הרגלים, שובץ באוגדת החי"ר ה-25 ובהמשך בדיוויזיית הפרשים הראשונה (מוטסת), ולחם במלחמת וייטנאם. סטון נפצע פעמיים במהלך שירותו וזכה באותות כוכב הארד בעבור גבורה בשדה הקרב ובלב הארגמן הניתן על פציעה בעת לחימה. לשירותו הצבאי השפעה גדולה על יצירתו.
לאחר שחרורו מן הצבא בשנת 1968 החל סטון בלימודי קולנוע באוניברסיטת ניו יורק, וב-1973 ביים את סרטו הראשון "התקף". בשנת 1978 זכה להישגו הקולנועי המשמעותי הראשון, כאשר התסריט שעיבד לסרט "אקספרס של חצות" זכה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר. במהלך שנות השמונים עבד סטון בעיקר כתסריטאי, עבור במאים כבריאן דה פלמה, מייקל צ'ימינו וג'ון מיליוס.
בשנת 1986 כתב וביים את הסרט "סלבדור". בסרט, המתרחש על רקע מלחמת האזרחים באל-סלבדור, הביע לראשונה את דעותיו הפוליטיות השמאליות. עם זאת, דווקא הסרט פלאטון שיצא באותה שנה, המספר את סיפורה של מחלקת חי"ר במלחמת וייטנאם, קיבע את מעמדו כבמאי מוביל, בעל אמירה ייחודית. על סרטו זה זכה סטון בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, והסרט עצמו זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
סרטיו של סטון מציגים את החברה האמריקנית כחברה אלימה, תחרותית, הנשלטת מאחורי הקלעים על ידי בעלי ממון ואינטרסים, הפועלים כנגד האדם הפשוט. כך הראה את הפיכתם של וודי הארלסון וג'ולייט לואיס, הרוצחים הסדרתיים חסרי המצפון בסרטו "רוצחים מלידה" (1994) לכוכבי תקשורת, את השחתתו של צ'ארלי שין הצעיר והתמים בידי איל הממון מייקל דאגלס ב"וול סטריט", (1987), ואת העוול שעשתה אמריקה ללוחמים בווייטנאם ב"נולד בארבעה ביולי" (1989), עליו שב סטון וקיבל את פרס הבמאי הטוב ביותר. סרטיו "JFK תיק פתוח" (1991) ו"ניקסון" (1995) מראים כיצד חברו גופי ימין קיצוני ביחד עם בעלי אינטרסים בממסד הצבאי והתעשייתי על מנת להשתלט בצורה חסרת רסן על ארצות הברית, ואינם נרתעים אף מרצח נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי, על מנת להוביל את האומה האמריקנית אל מלחמות שכל כולן נועדו לתועלת האינטרסים הצרים של אותו ממסד. ב-2008 ביים סטון את הסרט W. העוסק בדמותו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש. "דרומית לגבול", סרט תעודי שביים סטון שנה מאוחר יותר, עוסק בפוליטיקה של דרום אמריקה ובפרט בנשיא ונצואלה הוגו צ'אווס.
בשנת 2016 ביים וכתב את סרט הדרמה הביוגרפי "המרגל - סנודן" אשר מבוסס על חיו של אדוארד סנודן ופרשיית הריגול שבו הסתבך. הסרט יצא לאקרנים בספטמבר 2016, בארצות הברית, ובינואר 2017 יצא בישראל.
בשנת 2002 שהה סטון בישראל וצילם סרט תיעודי על הסכסוך הערבי-ישראלי, שבו הוא מראיין מנהיגים כיאסר ערפאת, שמעון פרס, ובנימין נתניהו. הסרט יצא ב-2003 בשם "פרסונה נון גרטה" (מלטינית: אישיות לא רצויה).
בפברואר 2012 דווח כי בנו, המפיק והשחקן שון סטון, התאסלם באיראן.
מרכיב צורני חשוב בסרטיו של סטון הוא השימוש במגוון של מצלמות ופורמטים שונים לצילום, החל מ-VHS, דרך סרטי 8 מילימטר, ועד 70 מילימטר.
התבטאויות אוטואנטישמיות.
ב-2010 התראיין סטון ל"סאנדיי טיימס" לגביי הסדרה הדוקומנטרית בהפקתו, "The Untold History of The United States", שלדבריו אמורה להציב את יוסיף סטלין ואדולף היטלר בהקשרים היסטוריים "נכונים יותר". במהלך הראיון תקף את היהודים וטען כי הדגש על השואה בעיסוק במלחמת העולם השנייה נובע ממה שכינה "השליטה של היהודים בתקשורת", וכמו כן טען כי היטלר פגע ברוסים יותר מאשר ביהודים. לאחר מכן פרסם התנצלות רשמית על דבריו בנוגע לשליטה היהודית בתקשורת, ואמר כי הייתה זו "הערה מגושמת".
בנוסף טען במהלך מסיבת עיתונאים שערך לרגל השקת הסדרה, כי היטלר היה "שעיר לעזאזל" וש"נעשה בשמו שימוש זול" לאורך ההיסטוריה.
בעקבות התבטאויותיו של סטון, נשמעו קריאות מקרב חוגי הימין בארצות הברית להחרים אותו ואת סרטיו. עם זאת, הארגון האמריקאי-יהודי "הליגה נגד השמצה" קיבלה את ההתנצלות שפרסם.
הד הוא החזרה או השתקפות של צליל, המגיעה אל המאזינים זמן מה לאחר שמיעת הצליל הישיר. באקוסטיקה ובעיבוד קול נעשה שימוש רב מושג זה.
דוגמאות נפוצות להד הן החזרת גל קול מתחתית באר, או מקירות חדר או אולם, בניין וכדומה. הפרש הזמן בין הצליל הישיר ובין ההד שלו שווה ליחס בין המרחק הנוסף שעל הקול לעבור לבין מהירות הקול (כ-340 מטרים לשנייה, באוויר).
עוצמת ההד.