"הדים" ראה אור בהוצאה לאור של התנועה בקיבוץ מרחביה, משנת תרצ"ד 1934 עד שנת תשמ"ח 1988. תקופה ארוכה היה רבעון, שגליונותיו רואים אור 4 פעמים בשנה.
השתתפו בעריכתו ובכתיבתו חברי מפלגת מפ"ם, התנועה המיישבת "הקיבוץ הארצי", ותנועת הנוער "השומר הצעיר", וכן חברי מפלגת מפ"ם, וחברים ואוהדים של "הקיבוץ הארצי". בין המשתתפים בגליונות "הדים" היו מאיר יערי, יעקב חזן, אליעזר הכהן, אליעזר ליבנה, שמעון שור, קובה דורון, בנימין דרור, אבא קובנר, אברהם סוצקובר, מנחם שדמי.הגליונות הכילו מנעד סוגות: מאמרים על כלכלה סוציאליסטית, על הגות ופילוסופיה, כגון הגותו של קרל מרקס או לודוויג ויטגנשטיין, עמדות בפוליטיקה הישראלית, רשימות ספרותיות שכללו פרוזה ושירה, כגון של המשוררת גיטל מישקובסקי, וצילומי נוף ועבודות אומנות של חברי קיבוצים. נושא עיקרי בגליונות "הדים" היה החיים בקיבוץ, ההווי והתרבות, ותהיות על עתידה של החברה הקיבוצית.
אברהם חנוך גליצנשטיין
הרב אברהם חנוך גליצנשטיין (כ"ה בטבת תרפ"ט, 7 בינואר 1929 - כ' באדר תשע"ה, 11 במרץ 2015) היה סופר חרדי-ישראלי ומתרגם, חסיד חב"ד.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים, לר' שמעון גליצנשטיין, מנהל ישיבת תורת אמת בירושלים ומזכיר הרב אברהם יצחק הכהן קוק. למד בישיבת תורת אמת ירושלים, בשנת תש"י התמנה למזכיר ישיבת תומכי תמימים בלוד, תחת הרב אפרים וולף, בה' באלול תשי"ב התחתן עם טובה בת ר' אברהם פריז, והמשיך עד שנת תשכ"ג, מאותה שנה ירש את תפקידו של אביו כמנהל ישיבת תורת אמת בירושלים. בהמשך עמד ברשימת עסקנים שפעלה להקמת בית הספר בית חנה ושימש כמזכיר בתיכון של המוסד עד פטירתו בכ' באדר תשע"ה.
הרב גליצנשטיין הוציא לאור יותר משישים ספרים. חיבורו המרכזי הוא "ספר התולדות", המסקר את חייהם של אדמו"רי חב"ד. כמו כן היה מעורב בהוצאת הספר "באר החסידות" של הסופר אליעזר שטיינמן, והיה עורך וכותב טורים בבטאון חב"ד שיצא בישראל משנת תשי"ב - תשל"ג.
התגורר בשיכון חב"ד בירושלים והיה אב לבת יחידה. נפטר בכ' באדר תשע"ה ונקבר בהר המנוחות.
מורי נ. רותבארד
מורי ניוטון רותבארד
מארי ניטון רותבארד
מארי ניוטון רות'בארד
ניב הקבוצה
ניב הקבוצה היה כתב עת של חבר הקבוצות, ולאחר מכן של איחוד הקבוצות והקיבוצים, שראה אור החל משנת תר"ץ 1930 ועד 1972.
נושאי כתב העת היו החברה הישראלית, החיים בקיבוץ, ופרשיות מההיסטוריה של עם ישראל. כן הובאו בו פרוטוקולים של דיונים כלל-תנועתיים, כגון "תקנון הקיבוץ וחוקתו". בנוסף נכלל בו מדור "ממדף הספרים".
רוב גיליונותיו ראו אור בדפוס הפועל הצעיר בתל אביב. תקופה ארוכה היה "ניב הקבוצה" רבעון.
רוב המשתתפים בכתב העת היו חברי הקיבוצים של תנועת איחוד הקבוצות והקיבוצים, ומיעוטם שוחרי התנועה הקיבוצית; בהם: דוד בן-גוריון, סנטה יוספטל, יחיאל דובדבני, אמנון קרניאל, חיים גבתי, בן הלפרן, חנן שדמי, שמואל גדון, עמרם הישראלי, יוסף שפירא, קדיש לוז וצבי לוז.
בן ציון מיטבסקי
הרב בן ציון מיטבסקי (תרכ"ב, 1862 - חשוון תרס"ו, 1905) היה רבה של לבדובה שבליטא. נרצח על ידי שודדים יהודים מבני קהילתו. לאחר מותו יצא ספרו בני ציון.
קורות חייו.
נולד בשאוולי שבליטא. למד בישיבת וולוז'ין. בשנת תרנ"ב, זמן קצר לפני סגירת הישיבה, הוסמך לרבנות על ידי ראש הישיבה הנצי"ב. נישא לחיה ינטל, בת הרב משולם ליברט. כעבור זמן התמנה לרב העיר לבדובה שבמחוז וילנה.
בשנת תרס"ו, בגיל 44, נרצח הרב מיטבסקי בידי כנופיית שודדים יהודים מבני קהילתו. באחד הערבים חדרו חברי הכנופיה כשהם רעולי פנים לביתו של אחד הגבירים היהודים בלבדובה במטרה לשדוד את כספו. הרב מיטבסקי ששהה במקום זיהה את קולו של השודד רעול הפנים ופנה אליו בבקשה להניח לבעל הבית, ובתגובה הוא ירה בו למוות.
מקרה הרצח של רב בידי יהודי זעזע את יהודי האזור. הרב צבי הירש רבינוביץ מקובנה כותב כי "כל בית ישראל רגזו ואבלו בשומעם הרצח הנורא הזה". הרב חיים עוזר גרודזנסקי כותב: "על השמועה כי באה נמס כל לב ורפו כל ידיים, הזעקה הקיפה במחנה ישראל. הנשמע כזאת, רב וגדול בישראל נפל בידי בני עוולה ונרצח על ידי הסיקריקון השודדים והרוצחים. הכאב עוד חדש עמדי, כי ידעתי והכרתי פה אל פה את הרב הגאון... ופעמים אין ספורות היו לי איתו שעשועים דאורייתא".
משפחתו.
הרב מיטבסקי הותיר אחריו אלמנה וחמישה ילדים. ילדו השישי נולד לאחר מותו ונקרא על שמו - בן ציון. הוא עלה לישראל בשנת 1941 ועסק בהוראה. בן נוסף, משולם שרגא, חניך ישיבת סלובודקה, עלה לארץ ישראל בשנת 1926 ולמד בישיבת חברון בעיר חברון. נהרג בפרעות תרפ"ט. לאחר שדבר מותו נודע לאמו, היא כתבה להנהלת הישיבה: "שניים קדושים במשפחתי: בעלי הגאון ובני, שעתיד היה להיות גדול בישראל. אי צרי ואי תנחומים ללבי, אחרי שנשבר כלי יקר זה, משולם-שרגא מחמדי, באכזריות פרא?! רק בפלגי הדמעות אשר תזלגנה עיני עד אחרון יומי אמצא נוחם-מה".
ספרו "בני ציון".
בשנת תרס"ח, שנתיים לאחר רצח הרב מיטבסקי, הוציאה אלמנתו את הספר "בני ציון", המכיל למעלה ממאתיים סימנים ובהם חידושי תורה מאת הרב מיטבסקי. מלבד עצם פרסום דברי תורתו של הנרצח, הוצאת הספר נועדה כדי לשמש מקור הכנסה למשפחתו. בהקדמה לספר היא כותבת:
הספר זכה להסכמותיהם של הרבנים צבי הירש רבינוביץ, רפאל שפירא וחיים עוזר גרודזנסקי. בשל הנסיבות המיוחדות הם האריכו בדבריהם ופנו לציבור הרחב לרכוש את הספר כדי לסייע באחזקת משפחתו של הנרצח.
הספר היה פופולרי בקרב תלמידי ישיבות ליטא. בהקדמה להוצאה השנייה, מספר הרב חיים מיליקובסקי כי בלומדו בישיבות סלונים ומיר "יד הכל הייתה ממשמשת בספר היקר הזה".
בשנת תשס"ד יצא הספר במהדורה חדשה על ידי מכון "אבני שוהם".
ספק מדאורייתא לחומרא
בארתולומיאו דיאס
Fun Makers
יום דויד הקדוש
מעמד לרובים
חאבאב
פרו-טל
פרו-טל (proTELL), או בשמו הרשמי "החברה למען חוקי נשק ליבראלים", הוא ארגון שורשי שווייצרי הפועל כלובי למען זכות הציבור לשאת נשק. הארגון נוסד ב-1978 ומשרדיו ממוקמים בברן, שווייץ.
רקע.
שווייץ היא מדינה בעלת מסורת ארוכה של נשיאת נשק בידי הציבור, והחוק בה בנושא זה ייחודי מאוד. ייחודיותו נובעת מהתקנה המאפשרת לאזרחים להשאיר ברשותם את הנשק ששימש אותם במהלך השרות הצבאי (שרות חובה) גם לאחר השחרור. כלי נשק אלה כוללים החל מאקדחים וכלה ברובי סער. בנוסף, אחד מענפי הספורט הנפוצים במדינה הוא ענף הירי הספורטיבי, שמקורו עוד בימי עצמאותה של שווייץ. רבים מהאזרחים, נשים וגברים כאחד, רשומים למועדוני ירי הנפוצים במדינה. מכיוון שכך, פעילות הארגון מתקיימת בסביבה יחסית אוהדת, בניגוד לארגונים דומים במדינות אחרות. אמנם לאחרונה נשמע יותר ויותר קולם של מתנגדים לדעות הארגון, אולם כאמור דעת הציבור נותרה חיובית לגבי החזקת נשק בידי הציבור. שם המותג של הארגון, פרו-טל, מקורו בגיבור האגדה המפורסמת מתקופת העצמאות של הקשת השווייצרי, וילהלם טל, שאולץ לירות חץ בתפוח שהונח על ראשו של בנו.
פילוסופיה.
הארגון מתנגד לכל הצעת חוק או תוכנית שנועדות לכרסם בזכות הציבור להחזקת נשק או נשיאתו. עם זאת, על מנת להבטיח את תמיכת הציבור בדעותיו, הוא מקפיד לצאת נחרצות נגד עבריינות נשק או אלימות חמושה.
הארגון היה מהמתנגדים העיקריים למשאל העם ב-2011 בנושא הגבלת כלי נשק, והיה ממארגני תעמולת ה"לא" בנושא זה. ההצעה שהובאה למשאל בפברואר אותה שנה נדחתה ברוב מכריע על ידי האזרחים ובכך נותרה על כנה זכותם לאחסן בביתם נשק, כולל צבאי. הוא גם ממובילי ההתנגדות להצעת חוק נוספת (שכדרכה של שווייץ גם כן תובא למשאל עם) הפועלת לביטול שרות החובה בשווייץ.
ליטל ג'ו
הליטל ג'ו (באנגלית: Little Joe - "ג'ו קטן") היה משגר רקטי שפותח על ידי נאס"א, סוכנות החלל של ארצות הברית, על מנת לבחון את התנהגותן של חלליות המרקורי והאפולו ברגעים הקריטיים של השיגור, במיוחד בזמן שהלחץ האווירודינמי נמצא בשיאו (Max Q), וכן לבחינת מערכת המילוט של החלליות במהלך השיגור.
הליטל ג'ו תוכנן כך שיהיה זול ואמין, ועל כן נבנה מרכיבים קיימים שכבר הוכיחו את יעילותם.
הגרסה הראשונה של המשגר - ליטל ג'ו 1 - שימש לבחינת חלליות המרקורי, ושוגר 8 פעמים בין 1959 ל-1961, מתוכם שני שיגורים נכשלו. הגרסה השנייה של המשגר - ליטל ג'ו 2 - שימש לבחינת חלליות האפולו, ושוגר בהצלחה 5 פעמים בין 1963 ל-1966.
ליטל ג'ו 1.
בניית הגרסה הראשונה של הליטל ג'ו (ליטל ג'ו 1) החלה עם תכנון תוכנית מרקורי, תוכנית החלל המאוישת הראשונה של ארצות הברית, והתבססה על תכנונים קודמים של מקסים פאגט ופאול פורסר. מטרת המשגר הייתה לאפשר את בחינת מערכת המילוט של חללית המרקורי ואת מערכת המצנחים והנחיתה שלה, כל זאת בעלות הזולה ביותר. מחירם של המשגרים האחרים שתוכננו לשימוש בתוכנית, המרקורי-רדסטון והאטלס, עלו מיליון דולר ו-2.5 מיליון דולר (בהתאמה), והיו יקרים מדי לשימוש בטיסות המבחן של החללית (שמטרתם הייתה לבחון את מערכות החללית בעת הנחיתה והשיגור ולא בטיסה מסלולית - עבור משימות מבחן אלו השתמשו במרקורי-רדסטון ובאטלס). על ידי שילוב מאיצי דלק מוצק קיימים לשלב ראשון לא-מונחה התקבל משגר השווה בעוצמתו למרקורי-רדסטון, אך בחמישית ממחירו.