התבוסה הצבאית בשערי מצרים ובריחתו הביאו להתמרמרות אדירה באלכסנדריה. משראו שמלכם החוקי נטש אותם לחסדי הפולש הכתירו למלך את אחיו הצעיר, לימים המלך תלמי השמיני, שהיה בן 12 או 13 בעת האירוע. הם כינוהו אאוגרטס, על שמו של תלמי השלישי, שנחל הצלחות רבות במלחמה הסורית השלישית נגד הסלאוקים. האמצעים האלה לא עזרו למצרים כי אנטיוכוס הציג עצמו כמי שתומך בשליט החוקי על פני האוזורפטור.
המצודה החזקה של פלוסיום עדיין עמדה בדרכו של הצבא הסלאוקי הפולש. במקום להטיל עליה מצור או להסתער על חומותיה, בחר אנטיוכוס בדרך עקיפה לכבוש את העיר המבוצרת. הוא נהג ביד נדיבה בשבויים המצריים. חיילים מצרים רבים שמאסו בשלטון המושחת באלכסנדריה ואף יותר מכך מההתפתחויות המדאיגות סביב ההנהגה והאוזורפציה נטשו את עמדותיהם בהמוניהם. אנטיוכוס ניצל את המצב העדין הזה בעיר ונכנס אליה בעורמה.
עם נפילת פלוסיום נפתחה הדלת ללב הממלכה התלמית. עד מהרה כל מצרים התחתונה להוציא את אלכסנדריה, שעדיין החזיקה מעמד, הייתה תחת כיבוש סלאוקי. אנטיוכוס הקים את מחנהו בממפיס והכתיר עצמו לפרעה. יחד עם זאת, הציג עצמו כמי שמגן על תלמי השישי נגד המורדים. תלמי השישי נאלץ לספוג את הפגיעה בכבודו היות שהיה שבוי בידיו של אנטיוכוס.
תחבולות אלה לא עזרו לאנטיוכוס. אלכסנדריה, העיר הגדולה ביותר במצרים, לא התפתתה ללכת שבי אחריו. קומאנוס וקינאס, שעמדו מאחורי המלכתו של תלמי השמיני, הקימו ממשלה משל עצמם וקיבלו את תמיכת הצבא. הם שלחו, אמנם, משלחת דיפלומטית לאנטיוכוס, אך היא לא השיגה דבר. משראה אנטיוכוס שדיפלומטיה לבדה לא עוזרת, הטיל מצור על אלכסנדריה שפגע קשות בעניי העיר כי מחירי התבואה האמירו. בצר להם, שלחו המצרים משלחת לרומא בתקווה שזאת תתערב לטובתם בסכסוך.
למרות המצור והתנאים הקשים, העיר החזיקה מעמד ואנטיוכוס נאלץ לחזור כלעומת שבא כי לא היו לו האמצעים הנדרשים לקיום מצור מסודר וארוך. כמו כן, משלחת רומית בראשות של גאיוס פופיליוס לינאס, שהייתה באלכסנדריה ביקשה ממנו לא לכבוש את העיר. אנטיוכוס השאיר חיל מצב חזק בפלוסיום, השאיר את תלמי השישי כשליט-בובה, ויצא את גבולות מצרים עוד באותה השנה.
למרות שלא כבש את אלכסנדריה, נהנה אנטיוכוס מיוקרה מדינית רבה היות שזו הייתה הפעם הראשונה מזה 150 שנה שהסלאוקים הצליחו להביס בצורה קשה כל כך את המצרים. בנוסף, לקח אנטיוכוס שלל רב מהמצרים. בה בעת הגיעה אליו משלחת מפרסאוס עם בקשת עזרה במלחמתו נגד הרומאים שנכנסה לשלב קריטי. למרות הצלחותיו של פרסאוס במלחמה עד כה, בחר אנטיוכוס לצדד ברומאים. בדיעבד הסתבר שהחלטתו הייתה נבונה כי שנה לאחר מכן הובס פרסאוס בקרב פידנה והפסיד במלחמה. אנטיוכוס לא רק שסירב לעזור לפרסאוס, אלא אף שלח לרומא מהשלל שגזל במצרים מנחה של 50 כיכרות והוסיף עליהם כתר מזהב. כדי להגדיל עוד יותר את יוקרתו המדינית בזבז עוד 100 כיכרות ברחבי יוון.
תוכניותיו של אנטיוכוס לא עלו יפה. תלמי השישי לא רצה לשחק את תפקיד הבובה. במקום להישאר נאמן לאנטיוכוס, שלח תלמי השישי משלחת לאלכסנדריה והגיע להסכם שלפיו שלט בשיתוף עם תלמי השמיני. אנטיוכוס לא ישב בטל ובשנת 168 הנחית צבא בקפריסין, שהייתה בשליטת התלמיים וכבש אותה. כמו כן, פלש בפעם השנייה למצרים. המצרים ניסו לגייס צבא נוסף ואף נעשה ניסיון לגייס 1,200 שכירי חרב ביוון, אך ללא הועיל.
המצרים לא יצאו לקרב נגדו, אלא הסתפקו בשיחות דיפלומטיות. אנטיוכוס, שחש שידו על העליונה הציב אולטימטום ודרש לקבל את קפריסין ואת פלוסיום, שכבר היו תחת שלטון כוחות הכיבוש שלו. לדאבונו, דעת הקהל שהייתה אוהדת בשנה הקודמת, עת פלשה מצרים לתחומי ממלכתו, הפנתה לו עורף. התקפתו השנייה נראתה בלתי מוצדקת. משפקע זמן האולטימטום והמצרים לא נענו לדרישותיו, פקד אנטיוכוס על חייליו להתקדם לתוך מצרים.
הרומאים לא רצו לעמוד מנגד כשאנטיוכוס מבסס מחדש את העוצמה הסלאוקית. הסיום המוצלח של המלחמה המקדונית השלישית בשנת 168 לפנה"ס שחרר מכוחות רומים רבים וגאיוס פופיליוס לינאס, ראש המשלחת שביקרה בשנה שעברה באלכסנדריה, שהה באי דלוס בים האגאי. משנודע לו על ההתפתחויות במצרים הפליג מיד דרומה ופגש את אנטיוכוס בדרכו לאלכסנדריה בכפר אלאוסיס (Eleusis) שבפרברי אלכסנדריה. הסצנה המתוארת במקורות ההיסטוריים מדגימה את העוצמה הרומית: אף שלינאוס נחת בליווי מספר ליקטורים בלתי חמושים בלבד, הוא הצליח לכפות על אנטיוכוס להתפנות ממצרים בפקודת הסנאט הרומי. לאחר שנתן לו את ההוראה, שרטט לינאוס עיגול סביב רגליו של אנטיוכוס בחול וביקש ממנו לתת תשובה מידית לפני שיצא מגבולות העיגול. אנטיוכוס שלא רצה להסתכן בעימות ישיר עם רומא נאלץ להיכנע. הרומאים לא הסתפקו בנסיגתו של אנטיוכוס ממצרים, אלא אף דאגו להחזיר את קפריסין לידי התלמיים.
אגרוז
קואלה סוריה
קטאלניה
יברייסקיה אנציקלופדיה
יברייסקיה אנציקלופדיה (מרוסית: Еврейская энциклопедия; האנציקלופדיה היהודית) הייתה האנציקלופדיה היהודית הראשונה בשפה הרוסית אשר הוקדשה ל"יהדות ולתרבותהּ, בעבר ובהווה".
האנציקלופדיה, שכללה 16 כרכים, יצאה לאור בהוצאת ברוקהאוס-אֶפרון בין השנים 1906–1913 בסנקט פטרבורג שברוסיה. עם עורכיה נמנו יולי גסן, שמעון דובנוב, יהודה לייב קצנלסון (בוקי בן יגלי), אלברט הרכבי, שאול גינזבורג, ישראל ברלין ישראל צינברג ומארק וישניצר. הברון גינצבורג סייע במימון.
האנציקלופדיה התבססה על ה-"Jewish Encyclopedia", אך גם הדגישה את מרכזיותהּ של הקהילה היהודית הגדולה בעולם דאז: יהדות האימפריה הרוסית.
גם כיום משמשת אנציקלופדיה זאת כלי עזר חשוב בחקר יהדות מזרח אירופה.
מודל קורנו
מודל קורנו הוא משחק בכלכלה, שבו בדואופול או באוליגופול קובעות כל החברות את הכמות המיוצרת בצורה סימולטאנית.
כל חברה במודל קובעת את תפוקתה בהתבסס על הנחה מראש לגבי תפוקת שאר החברות.
מודל קורנו פותח על ידי הכלכלן אנטואן אוגוסטן קורנו.
בדואופול, קביעת התפוקה של כל חברה תעשה בצורה הבאה:
במודל זה ישנה תחרות סימולטנית בין מעט יצרנים אוליגופוליסטים.
מודל ברטראן
מודל ברטראן (נכתב לעיתים: מודל ברטרנד) הוא משחק בכלכלה, שבו בדואופול או באוליגופול קובעות כל החברות את מחירו של מוצר מסוים בצורה סימולטאנית. המודל מכונה גם מלחמת מחירים.
כל חברה במודל קובעת את מחירה בהתבסס על הנחה מראש של מחיר המוצר שיקבעו יתר החברות. מודל ברטראן קובע כי שיווי המשקל האפשרי היחיד במצב הזה הוא שהמחירים שכל החברות יציעו יהיו זהים וכן שווים לעלות השולית של ייצור אותו מוצר.
זאת, מכיוון שאם אחת החברות תציע מחיר גבוה יותר מהאחרות, כולם יקנו במחיר הזול והיא תפסיד, ואילו אם היא תציע מחיר זול יותר מהחברות האחרות אזי היא תוכל להרוויח יותר על ידי קביעת מחיר גבוה יותר ולכן תעלה את המחיר.
לכן אם לשתי החברות יש אותה עקומת עלות שולית, אם כן, המחיר שייקבע יהיה זהה. אם לאחת החברות יש עלות שולית נמוכה יותר היא תקבע מחיר מונופוליסטי בשוק, אם ביכולתה להבטיח כי במחיר זה עדיין החברות האחרות לא יוכלו לייצר.
מודל ברטראן פותח על ידי הכלכלן ז'וזף לואי פרנסואה ברטראן.
פתרון המודל בדואופול, שבו לשתי החברות אותה עקומת עלות שולית, הוא פתרון פשוט:
שקילות ריקארדו
שקילות ריקארדו היא עיקרון כלכלי שאומר שכל צורת גיוס כסף של הממשלה מהציבור, אם על ידי מיסים ואם על ידי איגרות חוב, תהיה בעלת השפעה זהה על המשק.
בזמן המלחמות הנפוליאוניות בתחילת המאה ה-19 התלבטה הממשלה הבריטית אם לממן את הגידול בהוצאותיה הצבאיות על ידי הטלת מיסים או על ידי הנפקת אג"ח לציבור. היא הייתה זקוקה לעשרים מיליון לירות שטרלינג.
הכלכלן הבריטי דייוויד ריקארדו הראה כי מבחינה מקרו-כלכלית שתי האפשרויות זהות, משום שאם מהוונים את תקציב הממשלה ואת בעיית הפרט, מקבלים כי הערך הנוכחי של זרם התצרוכת איננו תלוי בעיתוי המס, אלא רק בנטל המס. העקרון עבור אופק של שלוש תקופות:
formula_1
הסיבה לשקילות ריקרדו היא שאם הממשלה תבחר באפשרות האג"ח היא תצטרך מתישהו לפרוע את חובותיה לציבור. הדרך היחידה שלה לצורך פריעת החובות תהיה העלאת המיסים. כלומר בכל מקרה
הציבור יודע היטב את העובדה הזאת – הגרעון הממשלתי שלה היום הוא העלאת המיסים של המחר.
הציבור מכין את עצמו לקראת העלאת המיסים על ידי קניית אג"ח מהממשלה במחיר זול. כך יוכל הציבור להשתמש בכסף שיחסוך לצורך תשלום המיסים.
למעשה, שקילות ריקארדו קובעת כי כל גידול בחיסכון הממשלה יחייב קיטון בחסכון הפרטי, כלומר כל נטל של הממשלה על הציבור לא מגדיל את סך התוצר.
תוצאה זו שונה מאוד ממודל קיינס שקבע כי גידול בהוצאות הממשלה יביא לגידול בתוצר.
התנאים לשקילות ריקארדו מלאה:
ב-1974 פרסם הכלכלן רוברט בארו מאמר פורץ דרך במגזין לכלכלה פוליטית בהוצאת אוניברסיטת שיקגו (Journal of Political Economy), תחת הכותרת "Are Government Bonds Net Wealth?". בארו הציג הוכחה מתמטית לשקילות ריקרדו, במודל בין-דורי. המאמר נהיה לאחד המפורסמים והמצוטטים ביותר בעולם הכלכלה, בכך שערער על גישת הכלכלה הקיינסיאנית.
קסטיליה לה מנצ'ה
ג'ו פאס
ג'ו פאס (באנגלית: Joe Pass נולד כ-Joseph Anthony Passalaqua; 13 בינואר 1929 - 23 במאי 1994) היה גיטריסט ג'אז. סגנון נגינתו המשלב מהלכי "בס מהלך" (walking basslines) ושימוש בקונטרפונקט מלודי תוך כדי אלתור השפיעו על דורות של נגני גיטרה ג'אז.
שנותיו הראשונות.