אוכלוסיית קודו ההרים הראתה עלייה דרמטית במהלך 1980 בעקבות הקמת הפארק הלאומי הרי באלה, אבל תסיסה פוליטית ואזרחית בשנת 1991, הביאה בעקבותיה כריתת יערות ובעיקר ציד, ומספר הקודואים בפארק נפל לשפל של 150–260 פרטים בלבד. מאז יש התאוששות טובה, עם 680–730 שנספרו בפארק בין שנת 2000 ל-2001, וייתכן כי המספר כיום הוא מעל 1,000. עם זאת, הגנה פחות יעילה במקומות אחרים הביאה לירידות מתמשכות.
למרות היותו מוגן באופן מלא על ידי החוק, האכיפה ברוב המקומות חסרה, מלבד החלק הצפוני של הרי באלה, שבו גם נמצא חלק גדול מהאוכלוסייה. שטח מוגן קטן יותר, הוא ה"Muktar Wildlife Sanctuary", שהוקם עבור הקודואים בשנת 1990, ולאחר ציד בלתי חוקי חמור וכריתת יערות, הם נחשבו כנכחדים באזור זה, עד שנוכחות של אוכלוסייה קטנה אושרה בשנת 2003. כרגע אין אוכלוסייה בשבי, ומספר מומחים הציעו להקים אוכלוסייה בשבי כדי להגן עליו מהכחדה.
מלבד זאת גן החיות של סנט לואיס עובד בשיתוף פעולה עם ארגונים לשימור הסביבה, וקהילות מקומיות תומכות לשימור הקודו, על ידי מעקב ותוכניות חינוך סביבתיות, כמו גם ניסיונות לשחזר יערות שהושמדו בסביבתו. ההתאוששות הדרמטית של הקודו בשנת 1980 הראתה כי מאמצי שימור יכולים להיות יעילים עבור המין, ונותנים תקווה שעל ידי הגנה ראויה, אנטילופות אלה יוכלו להתרבות מחדש בהצלחה.
עוצבת הגולן
חטיבת הגולן (חטמ"ר 474) היא חטיבה מרחבית באוגדת הבשן אשר אחראית על הביטחון השוטף בגזרת רמת הגולן ובגזרת הר החרמון. מפקד החטיבה הנוכחי הוא אלוף-משנה אחסאן דקסה.
היסטוריה.
באמצע העשור הראשון של המאה ה-21, הוחלט לאחד את חטיבת הגולן (חטמ"ר 474) וחטיבת החרמון (חטיבה 810), לחטיבה מרחבית אחת, ושמה עוצבת הגולן. במסגרת ההחלטה, הוחלט כי החטיבה המאוחדת החדשה תשלוט על כל גזרת רמת הגולן והחרמון, תחת פיקודו של אל"ם ניזאר פארס ששימש אז מח"ט עוצבת הגולן, ובמקביל חטיבת החרמון הפכה לחטיבת מילואים.
ב-2009 הוחלט להחזיר את המצב לקדמותו וחטיבת החרמון חזרה לסד"כ כחטיבה מרחבית נפרדת בעוצבת געש אז, וכיום באוגדת הבשן. בשנת 2016, בעקבות התוכנית הרב-שנתית "גדעון", הוחלט לאחד בשנית את החטיבות, תחת פיקוד עוצבת הגולן.
מפקדי חטיבת הגולן.
בין הקצינים שפיקדו על חטיבת הגולן:
המועדון המסחרי והתעשייתי
המועדון המסחרי והתעשייתי הוא מועדון חברים ייחודי של אנשי כלכלה, תעשיינים, מנהלים, אנשי עסקים ובעלי מקצועות חופשיים מתחומים שונים ומהמובילים בישראל.
המועדון הוקם בשנת 1938 בטרם הוקמה מדינת ישראל על ידי אנשי כלכלה וחזון, מראשי הסוחרים והתעשיינים של המדינה שבדרך.
המועדון מהווה נקודת מפגש לבכירים מכל קצוות המשק הישראלי.
ליבת הפעילות של המועדון היא קידום ערכים חברתיים והזדמנויות עסקיות. המפגשים החברתיים מהווים קרקע פורייה ליצירת פרויקטים חברתיים לקידום הדור הבא של יזמים צעירים, כמו גם ליצירת קשרים עסקיים בין חברי המועדון לקידום כלכלת ישראל.
השדרה הניהולית של המועדון כוללת את נשיאת המועדון יונה ברטל, נשיאות הכבוד, חברי ההנהלה ומנכ"לית המועדון עליזה סומך קרן.
בפני חברי המועדון מופיעים אישי ציבור בכירים מתחומי הממשל והפוליטיקה, ראשי חברות גלובליות, אנשי כלכלה מובילים, אנשי עסקים, מדע ורוח, העוסקים בנושאים הרלוונטיים לסדר היום הלאומי, מחד והסוגיות המקדמות את המשק, מאידך.
המועדון מציע לחבריו:
ומעל לכל, המועדון המסחרי תעשייתי מקדם יחד עם הגורמים הכלכליים המובילים במשק סדר יום רלוונטי באמצעות פרויקטים חברתיים וניירות עמדה משותפים לטובת כלכלת מדינת ישראל.
היסטוריה.
המועדון נוסד ב-10 בפברואר 1938 בתקופת היישוב היהודי, על ידי ראשי התעשיינים, בעלי המקצועות החופשיים ואנשי המסחר היהודים, כמועדון בעל צביון בריטי. על מגילת היסוד חתומים התעשיין יעקב בוטקובסקי, סוחר העצים משה סבירסקי ומאיר אריסון. על המייסדים נמנה גם איש הביטוח הרצל (הרץ) גולדנברג, ממייסדי חברת הביטוח "ירדניה" שהיה פעיל שנים רבות במועדון.
תחילה שימש המועדון מקום קבוע למפגש חברתי בימי שישי. משתתפיו היו גברים בלבד, הוחלפו בו דעות ורעיונות ונוצרו קשרים בתחומים מדיניים, כלכליים ומשפטיים.
ב-20 במאי של אותה השנה התכנסה אספה מייסדת ומטרות הארגון הורחבו ליצירת יחסי מסחר הוגנים ופעילות לטובת פיתוח המסחר והתעשייה בלשכות המסחר והממשלה. בדו"ח של אותה השנה, הנשיא יעקב בוטקובסקי הציג את הצלחת המועדון במגבית "כופר הישוב".
כחלק מפעילות המועדון הועברו הרצאות בנושאים שונים, ונערכו סיורים בעזרת הקרן הקיימת להכרת יישובים ברחבי ארץ ישראל.
בשנת 1941 רכש המועדון את מבנה הקבע שלו ברחוב נחמני 17 בתל אביב, ובסוף שנות ה-60, לאחר שהמבנה נמכר, העביר את פעילותו לבית ציוני אמריקה, בית הרופאים ובית העיתונאים במלון שרתון. משנת 2010 פועל המועדון בעיקר ממלון קראון פלאזה בתל אביב.
לצד נשיא המועדון, הנבחר אחת לשנתיים ויכול לכהן שתי קדנציות רצופות בלבד, פועלת הנהלה בת 12 חברים המקימה מתוכה ועדות בנושאים מובילים: מלגות, קשרי חוץ, פעילות בקהילה, ועדת קבלה ואירועים שונים.
במהלך השנים התארחו במועדון נשיאים, ראשי ממשלות, שרים, חברי כנסת, רמטכ"לים, שגרירים, שופטים, סופרים, אנשי רוח ואנשי עסקים בכירים, בהם: דוד בן-גוריון, לוי אשכול, אבא אבן, מנחם בגין, ד"ר יוסף בורג, חיים הרצוג, יצחק רבין, יצחק שמיר, חיים לסקוב, שאול מופז, הרב ישראל מאיר לאו, יוסף לפיד, בנימין נתניהו, אהוד ברק, עוזי ארד, יעקב פרנקל, סטנלי פישר, יוסי שריד, כרמי גילון, אריאל שרון, עמוס עוז ועוד. שיא ההופעות במועדון, 38 במספר, נקבע על ידי נשיא המדינה לשעבר שמעון פרס.
בשנת 2007 חגג המועדון שבעים שנים לקיומו, באירוע מיוחד במשכן הנשיא.
עם נשיאי המועדון נמנו: יעקב בוטקובסקי, הלל הילמן, ד"ר ארנון רוז'נסקי, ישראל לוין, אפרים גוזמן, אריה וינברג, ד"ר חיים טייכמן, ד"ר אשר הלפרין, משה נוידרפר, משה שמיר, יצחק גטניו, רמי גוזמן, מירה פרידמן חמו, חיים אהרן, עמיר מקוב, רפי פריאל, אורלי אברהמי, דן ברניצקי, אמנון דותן והנשיאה הנוכחית יונה ברטל.
המועדון הקים קרן מלגות על שם אל"ם אילן רמון ומחלק מלגות לסטודנטים ותלמידי תיכון מצטיינים ונזקקים בתל אביב בעיקר בשכונות של דרום תל אביב ויפו. הסכומים עבור הקרן נתרמים על ידי חברי המועדון ובשיתוף עם גופים עסקיים המשקיעים בקידום ידע כלכלי וטכנולוגי בישראל.
מגילת סן מיקלה
מגילת סן מיקלה (באנגלית: The Story of San Michele) הוא ספר זכרונות ופנטזיה של הרופא השוודי אכסל מונתה. הוא יצא לאור לראשונה באנגלית בשנת 1929, זכה לפרסום ותפוצה עולמיים ותורגם לעשרות שפות.
הספר אינו אוטוביוגרפיה אלא קטעי זיכרונות מעבודתו כרופא ומחייו ב"וילה סן מיקלה" שבנה בעיירה אנאקפרי בקאפרי מעורבים עם קטעים בדויים ואפילו פנטסטיים.
עלילה.
מונתה הגיע לראשונה לקאפרי בהיותו בן 18, עלה במדרגות לאנקאפרי, נפגש עם התושבים וביקר בקפלה ההרוסה "סן מיקלה" שנבנתה על הריסות חווילתו של טיבריוס. כבר אז בשלה בליבו ההחלטה שלאחר שיגמור את לימודי הרפואה, ירכוש את המקום ויבנה שם את ביתו. הוא סיים את לימודי הרפואה בפריז ובחדרו ברובע הלטיני הייתה תלוי תמונה של קאפרי, משאת חייו.
מונתה מתאר את עבודתו כרופא בפריז. הוא נמנע כמה שיכול, לתת תרופות. הוא הגיע למסקנה שרוב תלונות החולים, בעיקר מחוג האצולה, הן על רקע פסיכוסומטי והם היו זקוקים ל"אבחנה" כדי שיירגעו. האבחנות היו אז ברפואה אופנה חולפת פעם-"אפנדיציטיס" ופעם "קוליטיס". הוא מתאר גם את פגישותיו עם הסופר גי דה מופאסאן.
הקליניקה של מונתה התמלאה בחולים עשירים, אבל הוא ביקר גם בשכונות העניים וטיפל בהם ללא תשלום.
מונתה חש למקומות אסון למרות הסיכון. כאשר היה בטיול בלפלנד נודע לו על מחלת כולרה קשה בנאפולי עם אלף חללים ביום. הוא מתאר את הגוססים בבתים כשהעכברים מצטופפים סביבם ומתחילים לאכול אותם. הוא חש גם לעיר מסינה בסיציליה שנחרבה ברעש אדמה וצונאמי ונאלץ לישון עם רוצחים.
מונתה מתאר בספר את ניסיונו עם לואי פסטר בטיפול בחולי כלבת ואת עבודתו עם ז'אן-מרטן שארקו בבית החולים סלפטרייר שטיפל בחולות היסטריה נשית בהיפנוזה. מונתה חלק על שארקו וטען שחלק מה"חולות" אינן חולות אלא ניצבות במופע של שרקו. כאשר ניסה להבריח "חולה" כזאת מבית החולים הוא נתפס וסולק על ידי שארקו.
לבסוף עבר מונתה לרומא בה פתח קליניקה מוצלחת. בגלל שיטותיו הפסיכולוגיות התחבב על החוגים העשירים וצבר ממון שאיפשר לו לבנות את "וילה סן מיקלה" שם בילה שנים רבות ביחד עם האנשים הפשוטים של אנקאפרי. בספר אין כל התייחסות של מונתה למשפחתו.
מונתה היה חובב בעלי חיים נלהב, אך עם זאת תמך בניסויים בבעלי חיים, בשל תרומתם לקידום הרפואה. בקאפרי קנה את "הר ברברוסה" והפך אותו למקום מקלט לציפורים. הוא מביע בספר את תמיכתו בהמתת חסד לחולים סופניים סובלים.
מהדורות בעברית.
הספר תורגם לראשונה לעברית ב-1935 על ידי יצחק ליב ברוך ויצא לאור בהוצאת אמנות.
ב-1973 יצא הספר לאור בהוצאת עם עובד. המתרגם אמציה פורת השתדל לשמור במידת האפשר על צביונו של התרגום הישן למשל - המילה מערופיה (ציבור לקוחות - קליינטורה).
המועדון המסחרי תעשייתי
יעקב אבן (אפשטיין)
יעקב (ג'קי) אבן
פצ'ולי