הוא מופיע לראשונה בחיזיון שיצרה אלה בעזרת הישות הלורית, שהפגיש את כל הגארד והגארד האנושיים. נייג'ל היה נסער על כך שהוא צורף למלחמה בין-גלקטית בין שני מיני חייזרים. הוא שואל איך להגיע לאמריקה על מנת להצטרף לקרב של הגארד, לאחר שאלה חושפת את סודם הקצר של אבני הלורלייט הנמצאות סביב כדור הארץ המשגרות מיד גארד מאבן לורלייט אחת לאחרת. הוא קיבל הוראות להשתגר מאבן הלורלייט בסטונהנג' לזו אשר במפלי הניאגרה.
בספר "נלחמים כאחד" מוגדוריאנים מנסים ללכוד אותו ואת קבוצתו, אך הם מספיקים להפיל שלושה רפרפנים מוגים לפני שלקסה, סאם גוד, שש ואלה אוספים אותם. הוא מנסה לעשן סיגריה בדרך חזרה. שש מודעות כמה הילדים חרדים ומפוחדים ובכללי לא מוכנים לקרב.
כשפירי דן-רא חוטפת את ג'ון סמית' לבסיס המוגי, נייג'ל מנסה להילחם בה. הוא נכשל ונדהם ממותם של ברטרנד ופלר. ראן עוזרת לו לברוח. דניאלה מוראלס מצווה להגן עליו ועל ראן.
המורשות:
פלר מתוארת כבלונדינית ומאוד מושכת. היא קיבלה את המורשות שלה בין הספר "גורלה של מספר 10" ל"נלחמים כאחד". היא הייתה בחיזיון ההמוני שיצרה אלה בעזרת הישות הלורית, וכנראה שהיא ראתה את אותו חיזיון עבר כמו שאר הגארד האנושיים. היא נלחמה נגד כמה רפרפנים מוגים במפלי הניאגרה לפני שנאספה על ידי לקסה, מספר שש, סם גוד ואלה. היא נדקרת על ידי פירי ראן-דא, וזמן קצר לאחר מכן היא נשרפה יחד עם ברטרנד שניסה להציל אותה.
מורשות:
ברטנרד מתואר כבעל רעמת שיער חום. בגלל מראהו, שש אמרה שהוא הזכיר לה בובת חיה. הוא ומשפחתו היו כוורנים בגרמניה. מופיע לראשונה בחיזיון ההמוני שאלה יצרה. הוא נהרג על ידי פירי ראן-דא, כשנשרף בחיים תוך הגנה על פלר ב"נלחמים כאחד".
מורשות:
קופאנו אוקקה הוא גארד אנושי מלגוס, ניגריה, ואחד מהגארד הנחושים ביותר להתאמן באקדמיה האנושית לגארד. הוא המספר הראשי הראשון שהוצג ב-"generation one". הוא אחד הגארדים החזקים ביותר באקדמיה, בתחרות עם ניקולאס למברט. קופנו הוא צעיר שדומה לאביו בגובה, אך שרירי יותר. טיילור קוק מתארת אותו כ"שחור, בנוי כמו שחקן פוטבול, חתיך, עם עיניים רחבות שגורמות לו להיראות סקרן". הוא טוב לב ומאמין שלגארד יש מטרה. הוא מאמין שגורלו נכתב על ידי הישות הלורית. עם זאת, לאחר שעבר שינוי רגשי בגלל איינר, הוא מתחיל לראות את הכיעור של העולם ובספק אם עליהם להיות בעלי מורשת, כשראה את כל הדברים הנוראים שקורים לגארד האנושי. זה לא מוריד את אהבתו או את יחסו המגונן כלפי חבריו. כאשר הם מגיעים לבית של איינר, הוא עושה כל שביכולתו כדי למצוא את טיילור ולהציל את נייג'ל ברנבי מהתאבדות שלא ברצונו. קופאנו וטיילור הופכים לזוג החל מ-"fugitive six".
מורשות:
שידות לוריות.
כל הספאנים קיבלו שידות לוריות מהזקנים של לוריאן בשביל כל אחד מתשעת הגארד, על מנת שישמרו עליהן עד שהילד יגדל ויפתח מורשות. זו גם דרך לאיתור האחרים, אם אחד מהגארד פתח את שלו. אם הגארד מת, השידה שלו והחפצים בתוכה הופכים לחסרי תועלת וכשהגארד מתפורר - גם הם מתפוררים. השידה יכולה להיפתח רק על ידי הספאן והגארד ביחד, אלא אם כן הספאן מת ואז אופשר לגארדים לפתוח אתה לבד.
תליונים לורים.
כל גארד מקבל תליון שעליו לענוד שמסמל אותו כחבר גארד. אפשר להוריד את התליונים אבל לא מומלץ כי ככל שאתה יותר זמן בלי התליון אתה מרגיש יותר חולשה ולאט לאט הוא מת.
תליון לורי נוסף נמצא על ידי ארבע ושש במעבדה של מלקולם גוד, תליון זה היה שייך לפיטקוס לור.
מקורות.
https://iamnumberfour.fandom.com/wiki/I_Am_Number_Four_Wiki
בית מקרא
בית מקרא, כתב עת לחקר המקרא ועולמו הוא כתב עת מדעי לחקר המקרא בהקשר מקום יצירתו של המקרא: אזור הסהר הפורה ותקופתו: העת העתיקה. הוא רואה אור על ידי "החברה לחקר המקרא בישראל" בהוצאת מוסד ביאליק בירושלים. החל לצאת לאור בשנת תשט"ז-1957.
לעיתים מוציא "בית מקרא" חוברת המוקדשת כולה לנושא אחד. בשנת תש"ע הופיעה החוברת 'סיפור יוסף במקרא ובראי הדורות' בעריכת לאה מזור ובשנת תשס"ד החוברות 'ראשית ישראל במקרא ובמחקר' בעריכת נילי שופק ו'דמות האישה במקרא ובמדרש' בעריכת אמירה מאיר.
בראיון ב-2011 אמר עורך כתב העת, פרופ' יאיר הופמן:
העורך מאז 2007 ועד 2019 היה פרופ' יאיר הופמן (אוניברסיטת תל אביב) והחל מ-2020 (שנת תש"ף) העורכת היא פרופ' דלית רום-שילוני (אוניברסיטת תל אביב). חברי המערכת הם פרופ' שמואל אחיטוב (אוניברסיטת בן-גוריון), פרופ' גרשון ברין (אוניברסיטת תל אביב), ד"ר דוד גלעד (אוניברסיטת בן-גוריון), פרופ' משה גרסיאל (אוניברסיטת בר-אילן), פרופ' שמואל ורגון (אוניברסיטת בר-אילן), ד"ר לאה מזור (האוניברסיטה העברית) ופרופ' נילי שופק (אוניברסיטת חיפה).
משתתפים בו בין השאר החוקרים: אוריאל רפפורט, שולמית אליצור, אלכסנדר רופא, יאיר הופמן, עמנואל טוב, לאה מזור, אורלי קרן, גלעד ששון, טובה פורטי, נתן וסרמן, חיה בן-איון, יורם כהן, טליה סוצקובר, ארנון עצמון, נורית רייך, יונתן גרוסמן, אדווה הכהן ורימון כשר.
יצחק פרסקי
יצחק (געצל) פֶּרסקי (15 במאי 1898 – 4 בספטמבר 1982) היה ממתנדבי היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, נפל בשבי הגרמני וניסה לברוח ממנו מספר פעמים. אביו של נשיא מדינת ישראל התשיעי וראש ממשלת ישראל לשעבר, שמעון פרס.
ראשית דרכו.
געצל פרסקי נולד בוולוז'ין שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס) והתגורר בעיירה וִישְׁנֶבָה, שהייתה אז בתחום פולין. היה צאצא של רבי חיים מוולוז'ין, למד בישיבה ולאחר מכן היה פועל. הפך לעצמאי ועסק במסחר בתבואה ועצים. ראה חיל בעסקיו. נשא לאשה את שרה לבית מלצר (1903–1969), שהייתה ספרנית ומורה לרוסית. נולדו להם שני בנים: שמעון (1923–2016) וגרשון, לימים, קבלן בנייה (1925–2011).
בארץ ישראל.
בשנת 1932 עלה פרסקי לארץ ישראל. שרה אשתו נשארה עם בניהם בווישנבה כשהיא מנהלת את העסק המשפחתי, על מנת שישמש עורף כלכלי ליצחק עד שיתבסס בארץ. בארץ לא צלחה דרכו כאיש עסקים. ניסה דרכו כיבואן עצים והפסיד ממון רב מן הכספים שהעבירה לו אשתו מפולין. לאחר מכן פתח חנות מכולת בתל אביב ושוב נחל הפסדים. הדבר הגיע עד לידי כך שהודיע לאשתו כי הוא עומד לחזור לווישנבה. אשתו השיבה לו נחרצות כי הדבר לא בא בחשבון, וכי היא תבוא לארץ עם שני הילדים. ואכן, בשנת 1934 הגיעו שרה ובניה לארץ. יצחק המשיך בעסקיו, פתח מסעדה בירושלים, שגם היא לא הצליחה וחזר לתל אביב. בינתיים פרצה מלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם השנייה.
לאחר פרוץ המלחמה ב-1939 התנדב יצחק פרסקי לצבא הבריטי. הוא היה מראשוני מתנדבי היישוב, והתנדב חרף גילו המבוגר יחסית, כשהוא בן 42.
כיתר מתנדבי היישוב הוצב פרסקי בחיל החפרים, חיל עזר לביצוע עבודות ביצורים וחפירות הגנה עבור היחידות הלוחמות. שנתיים מילא תפקידים שונים במסגרת החיל והגיע לדרגת קורפורל - רב-טוראי. במרץ 1941 הגיע עם חיילי חיל החפרים ליוון כדי להשתתף בלחימה נגד הצבא הגרמני שפלש ליוון, כדי לסייע לבת בריתו איטליה הפשיסטית שכשלה בניסיונה לכבוש את יוון. ב-29 באפריל 1941 נכנעו חיילי חיל המשלוח הבריטי לצבא גרמניה ונלקחו בשבי. מתוך כ-9,000 חיילים בריטיים שנשבו, 1,383 היו יהודים ממתנדבי היישוב, ופרסקי בכללם.
בדרך למחנה השבויים, קפץ פרסקי מהרכבת והסתתר במשך תקופה ארוכה בהרים, כשהוא ניזון משיחים ומבעלי חיים שהצליח לצוד. נזירים יוונים שחיו במנזרים הררים נתנו לו מדי פעם ככרות לחם ושקי תירס. לבסוף, בעקבות הלשנה, נתפס על ידי הגרמנים. לאחר שנתפס, ברח שוב מן השבי ונתפס בשנית. הגרמנים עמדו להוציאו להורג, אך כומר צבאי אוסטרלי מהשבויים הבריטים התערב והציל אותו ממיתה והוא נשלח לכלא בגרמניה.
יצחק ו"הרוזן מאושוויץ".
בכלא בגרמניה התוודע פרסקי אל שבוי בריטי בשם צ'ארלס קווארד שהיה אלוף הבריחות. שניהם חפרו מנהרה ונמלטו מן הכלא, גנבו בגדים אזרחיים והתחזו לכפריים גרמנים. פרסקי, ששלט בשפה הגרמנית, אמר לחברו להעמיד פני אילם כדי שמבטאו האנגלי לא יסגיר אותו. הם עלו לרכבת במטרה להגיע לגבול שווייץ, אך שוטרים גרמנים עצרו אותם. קווארד ניסה לדבר והשוטרים גילו כי הם שבויים נמלטים. שניהם נחבשו בצינוק ולאחר מכן נשלחו למחנה שבויים בפולין E715 ליד העיירה אושוויינצ'ים, שהיה חלק ממחנה מוֹנוֹבִיץ, שפעל כמחנה עבודה עבור חברת אִי גֶה פַארבֶּן בקומפלקס המחנות של אושוויץ. עד מהרה נודע לשניהם דבר קיומו של מחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו הסמוך, והתברר להם שמתנהלת בו השמדה המונית של יהודים.
כשנודע לו דבר ההשמדה נחלץ קווארד להציל יהודים מאושוויץ. הדבר היה כרוך בסכנת חיים עבורו ועבור חבריו לשבי שידעו על פעולותיו. סכנה מיוחדת נשקפה לשבויי היישוב בשל יהדותם. למרות הסכנה הצטרף יצחק פרסקי אל קווארד, שזכה בשל פעולתו הנועזת לכינוי "הרוזן מאושוויץ". קווארד לא היה בן אצולה, אך היה בעל חזות מרשימה כשל אציל ועל כן כונה בתואר זה. קווארד יצר רשת של שבויים שסייעו לו בפעולות ההצלה ויצחק פרסקי היה אחד מהם. בעזרת חברי הרשת הציל קווארד מאות יהודים מהשמדה. בשנת 1963 הוענק לקווארד אות חסיד אומות העולם על ידי מוסד יד ושם.
בדצמבר 1944, כאשר כוחות הצבא האדום התקרבו לאושוויץ, הועברו השבויים למחנה השבויים סטלאג B-IIV בלאמסדורף בדרום מערב פולין, ובינואר 1945 הוצעדו לבוואריה.
בהתקרב המלחמה לסיומה ברח יצחק פרסקי מן השבי. הוא גנב מאיכר גרמני עגלה רתומה לסוסים ודהר לעבר כוחות צבא ארצות הברית. הוא נחקר זמן רב על ידי האמריקאים שסירבו לקבל את סיפורו כפשוטו, ורק לאחר שהצליח להוכיח את זהותו הוא הוחזר לידי כוחות הצבא הבריטי.