במהלך התקופה הקולוניאלית נשלטה סרי לנקה על ידי שלוש מעצמות עד לקבלת עצמאותה ב-1948. בתחילה הייתה זו האימפריה הפורטוגזית, אחר כך הולנד ולבסוף בריטניה. בריטניה החלה בגידול מטעי קפה, תה וקינמון בסרי לנקה, ולצורך כך הביאה לסרי לנקה מאות אלפי טמילים מהודו, אותם העבידה במטעים. הבריטים התייחסו יפה לטמילים ובנו בשבילם מוסדות חינוך נוצריים, מה שהפך את הטמילים לקבוצה החברתית השלטת בסרי לנקה.
בשנת 1948 זכתה סרי לנקה לעצמאות מהממלכה המאוחדת והפכה לדמוקרטיה סוציאליסטית. בראות ממשלתה הראשונה את חוסר האיזון בין העמים, החליטה כי על מנת ליצור שוויון יש להפוך את השפה הסינהאלזית לשפה הרשמית במדינה. הדבר יצר מתח רב בין הסינהאלזים לטמילים ובסופו של דבר הביא לרצח ראש הממשלה בנדרנייקה בשנת 1959.
תחילת הסכסוך.
בשנת 1972 היה המצב במדינה טעון ביותר, את הפיצוץ גרם חוק חדש שחוקקה הממשלה. החוק הגביל את מספר הטמילים הרשאים ללמוד באוניברסיטאות וקבע כי הבודהיזם, דתם של הסינהאלזים, הוא הדת הרשמית במדינה. עם קבלת החוק פרצו מהומות אלימות של סטודנטים טמילים שדרשו הקמת מדינה עצמאית לטמילים בצפון האי ובמזרחו, והצבא נאלץ להתערב.
טיגריסי השחרור של טאמיל אילם.
שנת 1976 הייתה נקודת מפנה בתולדות הסכסוך. בשנה זו הוקם הארגון הטמילי המשמעותי ביותר במאבק - טיגריסי השחרור של טאמיל אילם - הטיגריסים לא בחלו בשום אמצעי במלחמת השחרור שלהם, ועל אף ניסיונו של נשיאה החדש של סרי לנקה, שנבחר ב-1977, ג'וניוס ריצ'רד ג'ייוורדנה, להפסיק את המהומות על ידי הכרה באוטונומיה טמילית בצפון ובמזרח המדינה, המשיכו לבצע פיגועים כנגד אזרחים. לאורך כל שנות ה-80 המשיכו שני הצדדים בטרור, ובפשעי זכויות אדם.
ההתערבות ההודית.
בשנות ה-80, לאחר לחצים מצד גורמים טמילים בשלטון ההודי, ולאחר שכ-100,000 טמילים הוגלו למחנות בהודו, נכנסה הודו לסרי לנקה בניסיון להפסיק את הלחימה. בשנת 1989, פרץ מרד סינהאלזי בראשות מפלגה בשם "JVP", וממשלת סרי לנקה בראשותו של ראנאסינג פרמאדאסה החלה בחיסול שיטתי של פעילי המפלגה. בשנת 1990, לאחר הסכם הפסקת אש עם הטמילים, עזבו ההודים את סרי לנקה. אולם הפסקת האש לא החזיקה מעמד. בשנת 1990 הנמרים הטמילים גירשו מהמחוז הצפוני יותר מ-70,000 מוסלמים, וביצעו פעולות טרור רבות: פיצוצי אוטובוסים, רכבות, מטוסים ואף מקדשים. בשנת 1991 נרצח מי שהיה ראש ממשלת הודו בזמן התערבותה בסרי לנקה רג'יב גנדי על ידי מחבלת מתאבדת טמילית כנקמה על ההתערבות ההודית הכושלת בסרי לנקה.
בשנת 1993 נרצח נשיא סרי לנקה ראנאסינג פרמאדאסה ובשנת 1999 נפגעה נשיאת סרי לנקה צ'אנדריקה קומאראטונגה, בפיגוע התאבדות.
כישלון הסכם השלום.
ב-24 בדצמבר 2001 השיג ראש הממשלה החדש ראניל ויקראמאסינגה הסכם הפסקת אש, בשנת 2002 החלו להישמע קולות הקוראים להסכם שלום ובהמשך אותה שנה כבר נחתמו מספר סעיפים בהסכם. בשנת 2003 התחדשה האלימות לאחר פיגוע התאבדות בבירה בקולומבו. ב-2005 החריף רג'פקשה את המלחמה כנגד הנמרים הטמילים. ובינואר 2008 בוטלה הפסקת האש באופן רשמי על ידי ממשלת סרי לנקה. בשלהי 2007 הרג חיל האוויר של סרי לנקה את מנהיג האגף המדיני של הארגון, ס.פ טאמילסלבאן.
כניעת הטיגריסים הטמילים.
בסוף שנת 2008 ובתחילת 2009 התעצמה הלחימה בין הממשלה לטיגריסים הטמילים, והממשלה הצליחה לכבוש את המעוזים האחרונים שלהם. ב-2 בינואר כבשה את בירת המורדים קילינוצ'צ'י ודחקה את המורדים למובלעת קטנה בג'ונגלים בצפון מזרח האי, ובאמצע מאי 2009 הרגו את השרידים של הנמרים הטמילים ביחד עם אזרחים ששהו באזור.
ב-16 במאי הכריז נשיא סרי לנקה על ניצחון הצבא על המורדים, ויום אחר כך, הכיר גם הארגון בהפסדו אחרי שנמצאה גופתו של מייסד הארגון, ולופילאי פרבאקראן.
ב-17 במאי 2009 הכריז ארגון הטיגריסים על הנחת נשקו, משום שאין בכוחו להגן על תומכיו. בנוסף קרא הארגון לממשלה לפתוח בשיחות שלום. במהלך העימות מאז 1994 נעלמו עשרות אלפי אנשים המשתייכים לנמרים הטמילים או שתמכו בהם (דווחו על ידי הממשלה יותר מ-65,000 איש), בתחילה הממשלה דיווחה על כך שהם נמצאים בבתי כלא. אך על פי דברי ראש הממשלה ויקרמסינגה כולם נרצחו.
השלכות הסכסוך.
השלכה חברתית.
כ-50,000 דונמים של אדמות במחוז הצפוני הוחרמו בידי הצבא, ומשמשים בידיו מבחינה כלכלית. במחוז הצפוני עדיין שוהים קרוב ל-120,000 חיילים. עשרות אלפי טמילים נותרו חסרי בית. בעקבות מחאות של האו"ם, הקמת ועדת חקירה והפסקת מענקי פיתוח, החל מ-2015 המצב הצבאי על הטמילים הוקל. הוסרו מחסומי דרכים, והופסק דיכוי מחאות פוליטיות.
השלכות כלכליות.
לסכסוך ישנן השלכות מרחיקות לכת בעיקר על כלכלת סרי לנקה. בעקבות הסכסוך נפגע אנושות ענף התיירות שיכול היה להיות אחד מהענפים המכניסים ביותר של האי, בשל העובדה שבסרי לנקה אתרים ארכאולוגים, חופים יפים, ואתרי תיירות נוספים. כמו כן גרמו הלחימה ופיגועי הטרור במדינה לבריחת משקיעים ממנה. לאחר 2015 היה נראה שהמדינה משתקמת. חיילים עוסקים בפינוי מוקשים, בניית בתי ספר ומקדשים.
הסכסוך הסינהאלזי טמילי
הסכסוך הסינהאלזי טאמילי
בית אנטון איוב
חלוקה מנהלית של שוודיה
ממלכת שוודיה, בדומה למדינות אחרות ביבשת אירופה, מחולקת לארבע יחידות שלטוניות (לאחר השלטון המרכזי): ארץ, חבל, מחוז ונפה. אך בעוד שלמחוזות ישנם מושלים נבחרים שממלאים תפקיד רשמי, כיום נהוג להתייחס לארצות ולחבלים בעיקר בענפי הספורט והתיירות, ולעיתים גם בנושאים הנוגעים להיסטוריה ולתרבות (כגון דיאלקטים שונים, תחושת שיוך שונה וכו').
לעיתים ישנם הבדלים בלתי ניכרים לעין בחלוקה שבין החבל למחוז, לעיתים הם אף חופפים לגמרי, ולעיתים חבל חולש על מספר מחוזות, או מחוז כפוף למספר חבלים. זאת מאחר שהחלוקה ביניהם בוצעה במשך כ-1,000 שנים, ונבעה בין היתר מריבים פוליטיים בין שליטים שונים לאורך ההיסטוריה ולאו דווקא מחלוקה שבטית או תרבותית.
חלוקה עתיקה / מסורתית.
ארצות שוודיה.
ממלכת שוודיה מחולקת מבחינה גאוגרפית לארבע "ארצות" היסטוריות (מצפון לדרום):
בעבר היו עוד שתי "ארצות" שוודיות, שכיום לא נמצאות בשטחה הריבוני של שוודיה, ולכן הן לא נכנסו לטבלה:
חבלי שוודיה.
25 חבלי-ארץ היסטוריים (בשוודית: Landskap) מרכיבים את ממלכת שוודיה ולהם שורשים עוד בתקופה הוויקינגית. החבלים מהווים פרובינציות בעלות סממנים גאוגרפיים, תרבותיים והיסטוריים המבדילים ביניהן, ובימי הביניים הם ניצבו כישויות פוליטיות-משפטיות, טרם חולקה שוודיה למחוזות מנהליים.
חבלי הארץ, שכיום ערכם מסורתי וסנטימנטלי כמו גם תיירותי, והם מתקבצים בארבעת ה"ארצות" (מסודרים לפי הא'-ב' השוודי):
החבל הצפוף ביותר, עם 153.3 תושבים לקמ"ר, הוא סֶדֶרְמַנְלָנד שבסביאלנד, ואילו הכי פחות צפוף, עם פחות מאדם אחד לקמ"ר, מתחלקים הַרְיֶדאלֶן ולפלנד השוודית שבנורלנד.
מפת המיקום של כל חבל מופיעה בתבנית בתחילת הדף.
חלוקה נוכחית / פורמלית.
מחוזות שוודיה.
המחוזות (בשוודית: Län, לֵן) הם החלוקה הפוליטית הבכירה הנהוגה בשוודיה, והם מונים 21 יחידות מנהליות גדולות שלהן סמכויות נרחבות בתחומי החיים של תושביהן. המחוזות מחולקים ל-290 נפות שלהן שלטון עצמי המקביל לעירייה. בראש כל מחוז עומד מושל שנבחר בבחירות מחוזיות אחת לכמה שנים (משתנה ממחוז למחוז).
החלוקה למחוזות בשוודיה החלה בשנת 1634, אולם מחוזות שונים קיבלו את מעמדם בזמנים מאוחרים יותר (מסודרים לפי האות הסידורית במפה):
מחוזות לשעבר:
הערות:
נקודות לציון:
נפות (קומינר) שוודיה.
קומין (בשוודית: Kommun וברבים קומינֶר, מלטינית: Communis - "קהילה", "התאגדות") היא היחידה הגאוגרפית-השלטונית הקטנה ביותר הנהוגה בשוודיה. ה'קומין' מהווה מעין נפה, כאשר מספר נפות מצויות תחת סמכות מנהלית של מחוז. היקף סמכותה המקומית דומה לזה של עירייה (כפי שמוכרת בישראל), בהבדל הניכר שגבול השיפוט שלה אינו חופף בהכרח אזור עירוני ספציפי ואינו מקיף שטח בנוי רציף אחד, אלא לעיתים מספר יישובים.
הערות:
ממלכת שוודיה
חנינא קרצבסקי
דוד שמעונוביץ
דוד שמעונוביץ'
מדד התפרצות געשית
ראובן בריינין
ראובן בריינין (בלועזית: Reuben Brainin; פורים ה'תרכ"ב, 16 במרץ 1862, ליאדי – י"ח בכסלו ה'ת"ש, 30 בנובמבר 1939, ניו יורק) היה סופר עברי, יידי, מבקר ספרות, פובליציסט, ביוגרף, עורך ומתרגם.
תולדות חייו.
ראובן בן מרדכי בריינין נולד בשנת 1862 בעיירה ליאדי שבאימפריה הרוסית. התחנך בחינוך יהודי מסורתי ולמד לימודים גבוהים במקצועות המתמטיקה (במוסקבה) והפילוסופיה (בווינה). החל ב-1888 התפרסמו כתביו בעיתונים העבריים "המליץ", "התורן", "הצפירה", "המגיד" ו"השילוח" וכן בכתב העת השקפה. בשנת 1895 החל להוציא לאור בווינה את כתב העת "ממזרח וממערב", אך הוצאתו פסקה לאחר הגיליון הרביעי. בשנת 1902 עבר להתגורר בברלין שבגרמניה.
עבודותיו הנודעות יותר היו פרסומיו הביוגרפים על מנהיגים יהודים, החל בפרץ סמולנסקין (1896) ואברהם מאפו (1900) ולמעלה ממאה ביוגרפיות של הוגים ואנשי רוח יהודים. במסגרת "לוח אחיאסף", אותו אף ערך בחלק מהשנים, התפרסמו כתביו על חייהם של מוריץ לצרוס, משה גידמן, תיאודור הרצל, ישראל זנגוויל ומקס נורדאו. בעיתון "השילוח" פורסמה ביקורתו על כתבי יהודה לייב גורדון, לצד טיפוחו את שאול טשרניחובסקי הצעיר.