נולד בדירסבורג (Diersburg) שבמדינת באדן-וירטמברג והצטרף לצי הקיסרי עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. עם תום המלחמה הוצב בבסיס קיל. במהלך דיכוי מרד הספרטקיסטים הקומוניסטי מיד לאחר המלחמה גיבש תחת פיקודו הכריזמטי 6,000 חיילים לאומנים במסגרת שנקראה של שמו "בריגדת ארהארדט". כמתנגד חריף לחתימת ראשי רפובליקת ויימאר על חוזה ורסאי ועקב פקודת הממשלה לפרק את היחידה, הוביל את הפוטש של קאפ במרץ 1920. ניסיון ההפיכה הסתיים כאשר חייליו הנסוגים מברלין טובחים בקהל שליווה את יציאתם מן העיר בשער ברנדנבורג.
ארהארדט נמלט מגרמניה, אך שב אליה ב-1922 מבלי שהועמד לדין ועמד בראש ארגון הטרור "קונסול" שחבריו ביצעו את רצח ולטר רתנאו, שר החוץ היהודי של רפובליקת ויימאר. ב-1923 עבר לבוואריה שהייתה תחת שלטונו של גוסטב פון קאהר והקים בה ארגון צבאי מחתרתי (Viking Bund). במהלך הפוטש במרתף הבירה סירב ארהארדט להגיש סיוע לאדולף היטלר. אף על פי שרבים מחייליו לשעבר השתלבו במפלגה הנאצית, לא היה ארהארדט עצמו חלק ממנה.
שמו היה רשום כמועמד לחיסול ב"ליל הסכינים הארוכות" (30 ביוני 1934), בו חיסל היטלר את בכירי האס אה, אך הוא נמלט לאוסטריה לפני כן. ב-27 בספטמבר 1971 הוא מת בביתו בקרמס שבאוסטריה, בגיל 89.
לילה טוב ובהצלחה
לילה טוב ובהצלחה (באנגלית: Good Night, and Good Luck) הוא סרט דרמה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2005, בבימויו של ג'ורג' קלוני. התסריט, שנכתב על ידי קלוני וגרנט הסלוב ומבוסס על התרחשויות אמיתיות, מספר על עיתונאי הטלוויזיה אדוארד מורו ומלחמתו במקארתיזם, שהגיעה לשיאה בעימות משודר עם הסנטור האמריקאי ג'וזף מקארתי.
הסרט זכה בפרס התסריט הטוב ביותר ובפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל ונציה, וכן היה מועמד לשישה פרסי אוסקר, לרבות פרס השחקן הטוב ביותר ופרס הבמאי הטוב ביותר.
עלילת הסרט.
אדוארד מורו, עיתונאי של ערוץ הטלוויזיה האמריקאי CBS, והצוות שעובד איתו – שכולל את המפיק פרד פרנדלי (ג'ורג' קלוני) והכתב ג'ו ורשבה (רוברט דאוני ג'וניור), מחליטים לשדר בתוכניתו השבועית של מורו כתבה שתעסוק בתופעת המקארתיזם שהתפשטה באותה עת, ושאותה הוביל הסנטור ג'וזף מקארתי. הם לוקחים כמקרה מייצג את סיפורו של מיילו רדולוביץ', עובד חיל האוויר האמריקאי שהודח משום שאחותו ואביו נחשדו בקומוניזם. בעקבות התוכנית הוחזר רדולוביץ' לעבודתו.
בהמשך מקדישים מורו ופרנדלי תוכנית שלמה לתקיפת פעולותיו של מקארתי, תוך שילוב של קטעי וידאו מוועדות הסנט שמראים את שיטות עבודתו. בתחילת המשדר קורא מורו למקארתי להגיב לדברים בתוכנית הבאה אם ירצה, ואכן ניתנת למקרארתי תוכנית שלמה שבה מגיב על הטענות שהועלו נגדו, בעיקר על ידי התקפה אישית על מורו והאשמתו בקומוניזם.
זמן מה לאחר המשדרים האלו מתבשר צוות הסדרה שמקארתי הועמד לחקירה על ידי הסנאט, אך ניצחונם במערכה מולו גובה מחיר אישי. המסרים השנויים במחלוקת של התוכנית מובילים לכך שנותני החסות של הסדרה מסירים ממנה את חסותם, ומורו ופרנדלי מתבשרים על ידי הנהלת הערוץ שנותרו להם עוד חמש תוכניות אחרונות, במתכונת לא שבועית ובשעות פופולריות פחות, עד ש-CBS תוריד את הסדרה.
גוסטב נוסקה
גוסטב נוֹסקֶה (בגרמנית: Gustav Noske; 9 ביולי 1868 - 30 בנובמבר 1946) היה פוליטיקאי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה שכיהן כשר ההגנה בממשלת רפובליקת ויימאר בין 1919 ל-1920.
ביוגרפיה.
נולד בברנדנבורג ובמקצועו היה קצב, שעלה למשרות פוליטיות דרך פעילות במסגרת האיגודים המקצועיים. משנת 1906 ולאורך כל מלחמת העולם הראשונה היה חבר הרייכסטאג מטעם מפלגתו (הסוציאל-דמוקרטים). עיקר עניינו היה בנושאים צבאיים והאימפריה הקולוניאלית הגרמנית והיה מבין ראשוני התומכים במלחמה.
מיד לאחר המלחמה, כאשר יצר פרידריך אברט את ממשלתו מונה נוסקה לשר ההגנה, בתמיכת יועצו הצבאי של אברט, הגנרל וילהלם גרנר. פעולתו הראשונה הייתה דיכוי מרד הספרטקיסטים, מרד קומוניסטי שנוסקה חשש שעלול להפוך את גרמניה למדינה קומוניסטית, כמו מהפכת אוקטובר. לשם דיכוי המרד הסתייע נוסקה בחיילים משוחררים ימנים ממתנדבי הפרייקור וחיילי רייכסווהר, שדיכאו את המרד במחיר דמים כבד. לפי עדויות מאוחרות של קצינים שהשתתפו ברצח מנהיגי המרד קרל ליבקנכט ורוזה לוקסמבורג, השניים "הוצאו להורג" בפקודתו של נוסקה, אשמה זו מעולם לא הוכחה רשמית, אך גם לא הופרכה.
לאחר חתימת חוזה ורסאי על ידי ממשלתו, הוציא נוסקה את פקודות הפירוק ליחידות הצבא ובכללן לבריגדת ארהארדט, עקב כך פרץ במרץ 1920 הפוטש של קאפ, הפעם על ידי הצבא, הימין והמלוכנים שביקשו להשתלט על השלטון.
כשם שהשתמשו שנה קודם לכן בכוחות הימין כנגד השמאל, כן פנו עתה נוסקה, הנשיא אברט והקנצלר באואר לכוחות השמאל (האיגודים המקצועיים שנשלטו על ידי קומוניסטים) לעזרה כנגד הימין. השלושה פרסמו מיד קריאה לעם לפתוח בשביתה כללית על מנת להציל את הרפובליקה ולמנוע את חזרתו של וילהלם השני לקיסרות. ההיענות לקריאתם הייתה מלאה והשביתה שפרצה שיתקה את המשק כולו, פרט למזרח פרוסיה. עד מהרה התברר שמשטרו של קאפ לא יוכל להתקיים נוכח התגובה העממית ושלטון אברט שב על כנו.
בין 1920 ל-1933 כיהן נוסקה כמושל מחוז הנובר, ופוטר על ידי אדולף היטלר. באוגוסט 1944 נאסר על ידי הגסטפו בעקבות חשד שהיה חלק מקשר העשרים ביולי. הוא שוחרר על ידי כוחות בעלות הברית וחי בפרנקפורט. מת במהלך מסע הרצאות בארצות הברית.
פפירוס האריס א
פפירוס האריס א הוא מהפפירוסים הארוכים ביותר שנמצאו שמקורם במצרים העתיקה. אורך הפפירוס הוא 42 מטר, הוא מחולק לחמישה קטעים, והוא כולל 1,500 שורות של טקסט. הטקסט מעוטר בשלושה ציורים המתארים את רעמסס השלישי בחברת האלים.
הפפירוס נמצא בקבר ליד מדינת האבו מול לוקסור מצידו במערבי של הנילוס. הטקסט מספר על תקופת מלכותו של המלך המצרי רעמסס השלישי והוא חובר בתקופת מלכותו של בנו ויורשו רעמסס הרביעי שמלך באמצע המאה ה-11 לפנה"ס.
הפפירוס נקרא לרוב בשם פפירוס האריס, למרות שישנם פפירוסים נוספים באוסף הפפירוסים של האריס. הוא ידוע גם בשם פפירוס האריס הגדול. במוזיאון הבריטי הפפירוס מקוטלג בשם "פפירוס המוזיאון הבריטי מס 9999 (Papyrus British Museum 9999).
הפפירוס נרכש בשנת 1855 על ידי האספן אנתוני צ'ארלס האריס, ובשנת 1872 נרכש על ידי המוזיאון הבריטי.
הטקסט.
הטקסט כתוב בכתב היראטי, שלושת הקטעים הראשונים מתארים את התרומות שנעשו על ידי מלך רעמסס השלישי לאלים במקדשים של תבאי, הליופוליס וממפיס. בכל קטע נמצא ציור המתאר את האל נותן מנחות לאלי העיר. הקטע הראשון מוקדש מנחות שניתנו לאלי תבאי. בציור המתאר את אלי תבאי, רואים את רעמסס השלישי נותן מנחה לשלישיית אלי תבאי: אמון, אשתו מות ובנם ח'נום. הטקסט מציין את גודל המנחה. בתבאי המנחה כללה 309,950 שקי דגנים וכמויות גדולות של מתכות ואבנים יקרות למחצה.
הקטע השני מוקדש למנחות שניתנו לאלי הליופוליס. האלים להם הוא הקדיש את המנחות היו: אתום, שו, תפנות, גב, אוזיריס, איזיס, נפתיס וסת.
הקטע השלישי מוקדש למנחות שניתנו לשלישית אלי ממפיס, שהייתה אחת הערים החשובות בממשל המצרי. המלך מחזיק בידו שוט מפותל כשהוא לבוש בבגדים הייחודים למלך כולל כיסוי ראש מבד מגולגל, חצאית משולשת עם אבנט וזנב של שור. האלים היו: פתח המתואר כמומיה, אשתו סחמת והאל נפרטם, והם מוצגים בדמויות האופייניות להם שיותר כולל בגדים מסורתיים.
הקטע הרביעי עוסק במספר מקדשים קטנים.
הקטע החמישי והאחרון מתאר את אירועי תקופת שלטונו מלך מהשושלת ה-20 שמלך במחצית הראשונה של המאה ה-11 לפנה"ס. הטקסט מציג את הכאוס בתחילת השושלת עשרים. קטע זה עוסק בסיפור מעשיו וגבורותיו של רעמסס תוך אידיאליזציה של מעשיו, שמקטינה את אמינות הסיפור ההיסטורי. יחד עם זאת, הפפירוס מכיל מידע על אירועים חשובים בתקופת שלטונו. קטע זה מסתיים בציון מותו של רעמסס השלישי ועלייתו לשלטון של בנו רעמסס הרביעי. אין אזכור בטקסט לגבי נסיבות מותו של רעמסס השלישי.
על פי הטקסט בפפירוס, אביו של רעמסס השלישי סת נ אחת' החזיר את הסדר והיציבות למצרים לאחר תקופה של מלחמות אזרחים פנימיות. הוא גרש את חסידיו של ירסו שהיה פקיד במעמד גבוה ממוצא חורי (ח'ארו במצרית), שעלה לגדולה בתקופת שלטונו של סתי השני. ירסו הביא לנפילת השושלת ה-19.
רעמסס השלישי שיקם את המדינה, ארגן אותה ואת הבירוקרטיה מחדש, ושיקם את הצבא. הוא נלחם בגויי הים וטען כי הכניע אותם והפכם לנתיני הממלכה המצרית. הוא שיעבד את האדומים, הפסיק את פלישות הלובים ויישבם בחלקו המערבי של דלתת הנילוס.
בקטע בו הפפירוס מסכם את מלחמותיו של רעמסס השלישי בגויי הים נכתב:
רעמסס עסק גם בפעילות כלכלית, הוא שלח משלחת לארץ פונט, ייבא נחושת מהמכרות הגדולים באטיקה (תמנע), ושלח משלחות לסיני שייבאו משם אבנים יקרות. כדי להקל על חיי פשוטי העם הוא נטע עצים לצורך מתן צל. הוא הגן על נשים כדי שתוכלנה ללכת באופן חופשי לכל מקום שהן רוצות.
כאשר מצרים הייתה בתקופה של שלום, שכירי החרב הזרים התגוררו עם משפחותיהם בערים נצורות. ובסך הכל, רעמסס היה משוכנע בכך שמצבם של כל תושבי מצרים שפר עליהם בתקופת מלכותו נתינים וזרים כאחד.
ג'ק בקופסה
יוסף סנדל
יוסף סַנדֶל (ביידיש: סאנדעל; בפולנית: Józef Sandel; כ"ח באלול תרנ"ד, 29 בספטמבר 1894, קולומיאה, גליציה – ה' בכסלו תשכ"ג, 1 בדצמבר 1962, ורשה) היה מבקר וחוקר אמנות יהודית ועיתונאי יהודי פולני, יו"ר האגודה היהודית לקידום האמנויות היפות בפולין שלאחר מלחמת העולם השנייה, היסטוריון של האמנות הפלסטית היהודית בפולין.
ביוגרפיה.