האיים הדודקאנזיים
האיים הדודקאנזים
אלתמימי
אבו עבדאללה מחמד אבן סעיד אלתמימי (בערבית: أبو عبداللة محمد بن سعيد التميمي) היה רופא ערבי מוסלמי בן המחצית השנייה של המאה העשירית, שהתפרסם בעולם האסלאם. הוא היה יליד ירושלים ובה רכש את השכלתו הרפואית. לאחר שסיים את התמחותו ברמלה, עבר בשנת 980 לערך למצרים, שם התקרב לווזיר יעקוב אבן כלס (930–991), שפעל בשליחותם של הח'ליפים הפאטמיים אבו תמים מעד אל-מועיז ובנו אלעזיז.
חיבוריו.
אלתמימי כתב ספרי רפואה רבים, שמחלקם הגדול לא נותר דבר. מקורותיו של אל תמימי היו גם סופרים מהספרות הקלאסית כגלנוס ודיוסקורידס וגם מקורות מימי הביניים. חלק מספריו היו פרי עבודתו העצמית בעזרת מפגש בלתי אמצעי עם צמחי מרפא. כיוון שהוא פעל במרחב הארץ ישראלי הוא תרם רבות להכרת הצומח באזור זה בתקופתו. חלק מחיבורו הידוע "מרשד" (המדריך) נותר בכתבי יד, שטרם פורסמו, וחלקים אחרים מצוטטים על ידי סופרים מאוחרים יותר, כגון הרמב"ם ואבן אלביטאר. אלתמימי התמחה בעיקר בנושא ה"תריאק" ורפואת העיניים שהיו בשימוש בסוריה ובארץ ישראל בתקופה המוסלמית הראשונה (עד 1099).
חיבוריו של אלתמימי הם מן המקורות החשובים ביותר להכרת חומרי המרפא והמזונות שהיו בשימוש האוכלוסייה באזור סוריה-רבתי (א-שאם) בימי הביניים. זאת ועוד, המידע הנמסר בכתביו כולל תחומים רבי עניין: הריאליה, התרבות החומרית, חיי היום-יום של התושבים המקומיים ואמונותיהם. אלתמימי משלב בחיבוריו תיאורים גאוגרפיים וידיעות מקוריות יוצאות דופן על כריית מחצבים, הפקת שמנים ובשמים ומלאכות מסורתיות אחדות שרווחו בקרב התושבים, בעיקר באזור ירושלים-רבתי ואגן ים המלח.
העתקה צמודה
אבן אלביטאר
אבו מחמד עבד אללה בן אחמד אבן אלביטאר אלמאלקי (ערבית: ضياء الدين أبو محمد عبد الله بن أحمد المالقي; סביבות 1197–1248), רופא ועשבונאי מפורסם בעולם האסלאם.
חייו.
אבן אלביטאר נולד במאלגה ספרד והשתלם בנעוריו בבוטניקה וברפואה אצל אבו אל-עבאס א-נבאתי. בשנת 1219 בהיותו כבן עשרים שנה, יצא למסע לימודים ארוך בארצות שונות מסביב לאגן הים התיכון והשתלם ברפואה ובבוטניקה אצל טובי הרופאים והעשבונאים, וזאת תוך כדי לימוד מעשי והכרה בלתי אמצעית של הצמחים בשטח. בסוף מסעו הגיע למצרים ושירת שם בחצרו של השליט האיובי אלכאמל בן אלעאדל בתפקיד רופאו הראשי של השולטאן. בשנת 1240, כשנתיים לאחר מותו של אלכאמל, המשיך אבן אלביטאר לשרת במשרתו בדמשק אצל אחרון השליטים האיוביים, אלצאלח נג'ם אלדין איוב. במסגרת עבודתו אצל השליטים האיוביים, העמיק את ידיעותיו בחקר הצמחים באזור ארץ ישראל וסוריה. אופי התיאורים ומגוון האתרים הנזכרים בספריו מעידים על היכרות טובה עם טבעה של הארץ ועם צמחייתה שהושגה במהלך סיוריו.
המפורסם מבין ספריו של אבן אלביטאר הוא "הקובץ על התרופות הנפרדות", האוצר בתוכו חומר רב; כמעט כל המידע השימושי בתחום הבוטניקה הרפואית עד ימיו. בחיבור זה מזכיר אבן אלביטאר צמחי מרפא רבים מאזור ירושלים, שאין ספק שהכירם אישית. כן מצוטטים בחיבורו קטעים מחיבורים רפואיים קדומים רבים שנשכחו, ובהם מידע רב אודות חומרי המרפא בירושלים. עבודתו מצטיינת בשיטתיות, והודות לכך מתוארים בחיבורו גם צמחים קטנים שאינם בולטים בנוף, אשר בדרך כלל אינם מוזכרים במקורות כתובים אחרים. בכך מעשיר אבן אלביטאר את רשימת צמחי ארץ ישראל וסוריה הידועים בשימוש האדם בימי הביניים.
אבן אלביטאר נפטר בשנת 1248.
לקריאה נוספת.
זהר עמר, "אבן אל-ביטאר חוקר צמחי אש-שאם", קתדרה 76, תשנ"ה, עמ' 49- 76.
וושינגטון (מיין)
וושינגטון (באנגלית: Washington) הוא מחוז במיין שבארצות הברית. נכון לשנת 2010 האוכלוסייה בו מנתה 32,856 איש. עיר המחוז שלו היא מצ'יאס. מחוז וושינגטון נוסד ב-25 ביוני 1789, ונקרא על שמו של ג'ורג' וושינגטון.
לעיתים מכונה "מחוז הזריחה", זאת משום שהוא המחוז המזרחי ביותר במיין ובארצות הברית כולה. יישובים רבים לאורך החוף מתפרנסים בעיקר מדיג; תיירות היא מרכיב נוסף בכלכלת המחוז אך לא מרכיב מרכזי כמו במחוזות אחרים. מחוז וושינגטון ידוע ביבולי האוכמניות שלו, וכמעט 85% מאספקת האוכמניות בעולם מגיעה ממחוז וושינגטון.
גאוגרפיה.
לפי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2010, שטחו הכללי של מחוז וושינגטון הוא 8,430 קמ"ר, כאשר 6,652.3 קמ"ר (78.91%) הם אדמה והשאר (1,777.9 קמ"ר; 21.09%) הם מים.
מחוזות סמוכים של ארצות הברית:
מחוזות סמוכים של קנדה:
פוליטיקה.
מחוז וושינגטון נחשב למחוז "מתנדנד". ב-2004 הוא היה אחד משני המחוזות היחידים במיין שהצביעו למועמד הרפובליקני ג'ורג' בוש שהתמודד מול ג'ון קרי. בוש ניצח וקיבל 49.79% מהקולות, לעומת קרי שקיבל 48.47% מהקולות. בשנת 2008, המועמד הדמוקרטי ברק אובמה בקושי הצליח להביס את יריבו ג'ון מקיין, 49.51% לעומת 48.50%, ושוב בשנת 2012 כשניצח אובמה את יריבו מיט רומני, 49.27% מהקולות לאובמה לעומת 47.68% מהקולות לרומני.
דמוגרפיה.
חלוקת תושבי וושינגטון על פי קבוצות מוצא:
דוד די סילוה
רבי דוד די-סילוה (רד"ס) היה בנו של רבי חזקיה די סילוה, ונכדו של הרופא רבי רפאל מרדכי מלכי. חי בירושלים במאה ה-18 ונחשב לרופא מומחה. רד"ס מייצג את תקופת המעבר בין שלהי שלטונה של הרפואה הגאלנית-ערבית המסורתית ובין ניצני חדירת הרפואה המודרנית ובכך הוא מהווה מקור חשוב למחקר תולדות הרפואה.
במהלך חייו הוא ערך שני מסעות בארצות המערב ושם הוכשר לרופא מוסמך. רד"ס הוא כנראה הרופא היהודי הארץ-ישראלי הראשון שלמד רפואה 'מודרנית' באירופה. כאשר חזר לירושלים עסק לפרנסתו ברפואה פרטית ואת שירותיו העניק לבני כל הדתות.
רבי דוד די-סילוה כתב חיבור בשם "פרי הדס" (נמצא עדיין בכתב יד), העוסק בעניינים שונים בנושא הרפואה. חיבורו מהווה מעין יומן ובו הוא מספר על מנהגים ורשמים שחווה בעת ביקורו באירופה עם השוואה לנעשה בירושלים. מעבר לכך הוא מביא דוגמאות לטיפולים שנתן לחולים בישראל ומחוצה לה, דבר המאפשר הצצה יוצאת דופן לשגרת עולמו של רופא בירושלים ועל חיי היום יום של הקהילה היהודית בעיר זו לפני כשלוש מאות שנה. החוקר זהר עמר מאוניברסיטת בר-אילן פרסם פרק מספר זה המכיל רשימת חומרי רפואה ומזונות, שמותיהם וסגולותיהם הרפואיים לפי סדר האלף-בית.
שר-אל
מנזר אוטובוירן
מנזר אוטובוירן (גרמנית: Kloster Ottobeuren) הוא מנזר בנדיקטיני שנמצא באוטובוירן, בוואריה שבגרמניה והוא ידוע בעיקר בגלל הכנסייה בסגנון הרוקוקו שנמצאת בו.
היסטוריה.
המנזר נוסד ב-764 על ידי טוטו המבורך והוקדש למרטיר אלכסנדר הקדוש. לא הרבה ידוע על ההיסטוריה הקדומה של המנזר מלבד זאת שטוטו, אב המנזר ומייסדו מת בערך ב-815 ושאולריך הקדוש היה אב המנזר ב-972. במאה ה-11 החל האב אדלהלם (1082-1094) לפעול לשימור הבניין שהיה רעוע, תהליך אותו סיים ממשיכו האב רופרט (1102-1145) בתוספת בניית מנזר לנשים ממשפחות אצולה.
המנזר נשרף פעמיים, ב-1153 וב-1217. במאות ה-14 וה-15 התדרדר מעמדו עד כדי כך שבעת כניסתו לתפקיד של האב יוהאן שדלר (1416-1443) שהו במקום רק שישה או שמונה נזירים וההכנסה השנתית לא עלתה על 46 מרק כסף. תחת ניהולו של האב לאונרד ויידמן (1508-1046) החל המנזר לפרוח: הוא הקים בית דפוס ובית ספר שבו למדו בנדיקטנים מכל רחבי שוואביה. עם זאת, לאחר זמן לא רב, נפגע בית הספר במלחמת שלושים השנים ונסגר.
הוא הוכר כמנזר אימפריאלי (מעמד שמקנה לו עצמאות משלטון המחוז והוא כפוף ישירות לקיסר) ב-1299, אך איבד את מעמדו זה לאחר שהנסיך-בישוף של אאוגסבורג הפך לפוגט של המנזר. ב-1710 קיבל המנזר בחזרה את מעמדו האימפריאלי, אך לא היה חלק מאחוזת המעגל השוואבי.
תקופתו הטובה ביותר של המנזר החלה עם כניסתו לתפקיד של האב רופרט נס (Rupert Ness) (1710-1740) שבנה את המבנה הנוכחי והחל בהקמת הכנסייה, אותה סיים ממשיכו ב-1766.
הכנסייה.
כנסיית אלכסנדר הקדוש ותאודור הקדוש נבנתה כבזיליקה בסגנון הרוקוקו בין השנים 1737-1766. בניגוד לרוב הכנסיות שפונות מזרחה, היא פונה דרומה. אורכה 89 מטרים, גובהה 36 מטרים, רוחבה 41 מטרים ובחזיתה שני מגדלים שגובהם 82 מטרים.
הכנסייה מעוטרת בפאר רב, וכוללת קישוטי סטוקו, פרסקאות ופסלים רבים. הצבע השולט בה הוא לבן, העמודים והמזבחות עשויים שיש צבעוני, והקירות והתקרה מעוטרים בדוגמאות צמחים, צדפות ופיתולים.
ב-1926 העניק לה האפיפיור פיוס ה-11 את התואר "בזיליקה קטנה".
מוזיקה.
בכנסייה מתקיימת תוכנית מוזיקה עשירה במיוחד שכוללת קונצרט מדי יום ראשון, בהם הופיעו ומופיעים גם מנצחים מהשורה הראשונה בעולם, בהם הרברט פון קאראיין, ליאונרד ברנשטיין וקרל ריכטר שגם הופיע בנגינת עוגב. רוב הקונצרטים מביאים לידי ביטוי לפחות את אחד העוגבים הידועים שבמנזר. העוגב הישן, יצירת מופת של בונה העוגבים קרל יוזף ריפ (Karl Joseph Riepp) (1710-1775) מורכב למעשה משני עוגבים והוא אחד העוגבים ההיסטוריים הנחשבים ביותר באירופה. ב-1957 נבנה עוגב נוסף על ידי G. F. Steinmeyer &amp; Co, והוא שופץ והורחב כך שכעת הוא בעל 100 משלבים ששולטים בחמש מקלדות. כל העוגבים בנויים בסגנון הצרפתי.
עליקה
עַלֵיקָה הוא כפר סורי עזוב הממוקם במרכז רמת הגולן, לצד כביש קוניטרה - גשר בנות יעקב (כביש 91), בסמוך לתחילתו של נחל גילבון. בכפר התגוררו בעיקר תושבים ממוצא טורקמני בדומה לכפרים נוספים באזור (בהם כפר נפח). השם "עליקה" משמעו בערבית מין של שיח הפטל, הנפוץ באזור הכפר משום הנחלים והמעיין באזור.