ספר מוסר על פי שיטתם של חסידי מצרים. נכתב בערבית-יהודית. שמו המקורי בערבית הוא "אל-מרשד אלי אל-תפרד ואל-מרפד אלי אל-תג'רד".
כמו עוד מבני משפחתו (למשל רבי אברהם בן הרמב"ם בספרו המספיק לעובדי ה'), הסתמך רבי דוד בספרו גם על מחברים מוסלמים ולמד משיטותיהם דברים שמועילים לדבריו. הספר דומה לספר חובת הלבבות של רבינו בחיי אבן פקודה, אך בניגוד לרבינו בחיי שסידר את ספרו על פי נושאים, רבי דוד בחר לסדר את ספרו על פי ברייתא המופיעה בתלמוד הבבלי:
בכתב היד העיקרי של הספר נשמרו 28 פרקים. הפרקים הראשונים עוסקים בבאור המושג חסידות, לאחריהם מבוארים דרכי ההגעה לחסידות והמידות שנמצאות לפניה בברייתא, ובסוף הספר מוסברים המדרגות שאליהם מגיע מי שכבר הגיע למדרגת החסידות שרבי דוד מבאר שענינם להגיע לדבקות בה' ולנבואה.
בשנת ה'תשמ"ז נדפס הספר מתוך כתבי יד על ידי הוצאת מקיצי נרדמים, בההדרתו של יוסף ינון פנטון שגם תרגם את הספר לעברית, והוסיף מבוא נרחב על תולדותיו והגותו של רבי דוד.
חשיפת האמיתות העיוניות ותמצית הכוונות האמיתיות.
ספר פילוסופיה. נכתב בערבית-יהודית. שמו המקורי בערבית הוא "תג'ריד אל-חקאיק אל-נט'אריה ותלכ'יץ אלמקאצד אלנפסאניה".
הספר מבוסס רבות על שיטתו של הרמב"ם בספרו מורה הנבוכים, ובסוגיות מסוימות גם על ספר המספיק לעובדי ה' של בנו רבי אברהם, ועל ספר מאמר הבאר של נכדו רבי עובדיה בר' אברהם.
לפי יוסף ינון פנטון, ספר זה הוא ספר הפילוסופיה האחרון שנכתב בערבית-יהודית.
250 עמודים מהספר שרדו ב2 כתבי יד, אך זהו רק חלק קטן מן הספר, ומשאר חלקי הספר שרדו רק קטעי גניזה של עמודים בודדים.
פירוש על משנה תורה.
פירוש בערבית יהודית על ספר משנה תורה לרמב"ם. הפירוש שרד רק בחלקו, בעיקר להלכות יסודי התורה, קידוש החודש וסדר התפילות. מכך עולה שהפירוש נכתב לפחות על הספרים מדע, אהבה וזמנים. מקטע ששרד מהפירוש על הלכות קידוש החודש עולה שזמן כתיבת פירושו על הלכות אלה הייתה שנת 1387 ושהוא שהה אז בחאלב. בפירושו להלכות קידוש החודש ניכרת בקיאות בענייני אסטרונומיה.
בנוסף לפירושו על סדר ההלכות של משנה תורה לרמב"ם, כתב רבי דוד הערות בגיליון כתב יד של פירושו רבי יעקב אלאמשאטי על הלכות שבת וערובין שהיה ברשותו. פעמים רבות הערות אלו מוסבות על דברי הרמב"ם עצמו ומטרתם להביא פירושים נוספים שלא הובאו בפירושו של רבי יעקב אלאשמאטי. בליקוטים אלו מלקט רבי דוד ביאורים מפירושיהם של רבינו נתן בעל הערוך, רש"י, רבינו חננאל בן שמואל, רבי אברהם בן הרמב"ם, רבינו יהונתן מלוניל, רבי תנחום הירושלמי, רבי יהודה אלמדארי ואביו רבי יהושע הנגיד.
בשנת ה'תשפ"א הדפיס מכון בית אהרון וישראל ספר בשם "גנוזות הרמב"ם ובית מדרשו על הלכות שבת וערובין". שבו הודפס משנה תורה הלכות שבת וערובין עם פירושו של רבי יעקב אלאמשאטי ועם פירוש "קול נגידים" שמבוסס על הערות רבי דוד על פרוש ר"י אלאמשאטי בתוספתת לקוטים נוספים מבית מדרשו של הרמב"ם.
פירוש על מורה נבוכים.
פירוש בערבית-יהודית על ספר מורה הנבוכים של זקנו הרמב"ם. פירוש זה הוא מהפירושים הבודדים על מורה נבוכים שנכתבו בשפת המקור ועל הנוסח המקורי של הספר, בניגוד לרוב הפירושים על המורה נבוכים שנכתבו בעברית ולא על הנוסח המקורי אלא על נוסח תרגומיהם של רבי שמואל אבן תיבון ורבי יהודה אלחריזי.
ביאור זה לא שרד, ושרדו ממנו רק קטעים בודדים.
מדרש יקר חכמה.
דרשות בערבית יהודית על פרשות השבוע. הדרשות בחיבור זה כוללות ליקוט מפירושי "הקדמונים והאחרונים" שעובדו על ידו כדי שיהיו מובנים להמון העם. רבי דוד נהג לדרוש דרשות אלו בסמיכות לתפילת תפילת מנחה של שבת.
ככל הנראה חיבור זה לא שרד, אך שרד מדרש אחר בערבית ביהודית המיוחס לאב-סבו רבי דוד בר' אברהם הנגיד. החוקר יוסף ינון פנטון מעריך, שהמדרש המיוחס לרבי דוד הנגיד הראשון נתחבר על ידי חכם אנונימי כמה דורות לאחר רבי דוד הנגיד השני לצורך אותה מטרה (דרשה לאחר תפילת מנחה) ומכיוון שהיה בנוי באותו הסגנון של החיבור האבוד של רבי דוד, החלו האנשים לקרוא גם למדרש מאוחר זה על שמו של רבי דוד בר' יהושע הנגיד. ולאחר כמה דורות נוצר בלבול בין הסב לנינו והמדרש יוחס לרבי דוד הראשון.
כליל היופי (פירוש על התורה).
פירוש בעברית על חמישה חומשי תורה.
בהקדמתו לפירוש כתב שהוא ביסס את פירושו בעיקר על מורה נבוכים של זקנו הרמב"ם, ועל פירושי רבי אברהם אבן עזרא. בעניינים דקדוקיים השתמש רבי דוד פעמים רבות בספריו של הרד"ק. לעיתים, עוסק הפירוש גם בעניינים קבליים, ולצורך כך מצטט רבי דוד את ספר הזוהר ומבארו. רבי דוד הוא מהבודדים מבין חכמי זמנו ומקומו שמצטטים את הזוהר. ספרי קבלה נוספים שמצוטטים בספר הם "ספר המשקל" של רבי משה די ליאון וספר "מגלה עמוקות" של רבי שמואל אבן-מטוט.
מהפירוש על חמישה חומשי תורה שרדו רק קטעים שמראים את הקפו הגדול של הפירוש כולו, אם אכן נכתב על כל התורה. למשל, כתב יד שמכיל רק את הפירוש על התחלת פרשת בראשית, מחזיק 115 עמודים. פירוש לחציה הראשון של פרשת בשלח, החלק הנקרא בתורה בשביעי של פסח, זוהה כשייך לרבי דוד, והוא ככל הנראה חלק נוסף מ"כליל היופי".
פירוש על מסכת אבות.
פירוש בערבית יהודית על משניות מסכת אבות. לפני כל משנה מביא רבי דוד סיפור על התנא שמוזכר בה. נראה שהפרוש נכתב לצורך דרשות בפרשות ספירת העומר, ובכך הוא השלמה לספר "מדרש יקר חכמה". מהפירוש שרדו רק כמה דפים שהתגלו בגניזה הקהירית.
פירוש התפילה.
פירוש בערבית-יהודית. מסודר בעיקרו על פי נוסח התפילה של הרמב"ם, אבל מפרש גם קטעים שאינם בסידור הרמב"ם אבל מופיעים בנוסח ארם צובה. נכתב כחלק מהפירוש הנ"ל למשנה תורה, ומכיל הפניות פנימיות לחלקים אחרים של פירוש זה.
תוכן הפירוש מבוסס על כתבי הרמב"ם ובית מדרשו, וכן על מובאות מהזוהר והמקובלים (בדומה לפירושו כליל היופי על התורה). בפירוש זה השתמרו חלקים מספר המספיק לעובדי ה' שלא היו ידועים עד היום. בנוסף השתמרו בפירוש זה קטע מפירושו של רבי חננאל בן שמואל על ההפטרות וקטע מפירושו של רבי תנחום הירושלמי על ספר משלי.
חיבור זה שרד בשתי כתבי יד שלמים מחלב ובעוד כמה קטעי גניזה. הפירוש תורגם לעברית מתוך כתבי היד על ידי הרב יחיאל יהודה זייבלד וחלק ממנו נדפס בכתב העת בית אהרון וישראל.
הדיוויזיה ה-134 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-134 (בגרמנית: 134. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוקטובר 1940 כחלק מגל הגיוס ה-11, באזור האימונים הצבאיים גרפנווהר במחוז הצבאי XIII מחלקים של דיוויזיות הרגלים ה-252 וה-255. בנוסף, הדיוויזיה קיבלה חלקים מדיוויזיית הרגלים ה-10. הכשרת החיילים נמשכה עד מרץ 1941.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-43 במסגרת הארמייה הרביעית, ובספטמבר 1941 היא השתתפה בקרב קייב. במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-35 במסגרת הארמייה השנייה, ובתחילת דצמבר היא כותרה יחד עם הדיוויזיה ה-45 בליבני ואיבדה חלק גדול מהארטילריה שלה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בגזרה המרכזית, ובקיץ 1944 הושמדה הדיוויזיה במהלך מתקפת בוברויסק הסובייטית, במסגרת מבצע בגרטיון.
זאב גצל
הרב זאב זליג גצל (18 באוגוסט 1946 – 11 בינואר 2022) היה משגיח ומנהל רוחני של ישיבת איתרי ור"מ בישיבת מאורות התורה טלז-סטון, מראשוני תנועת התשובה בישראל, מחבר ספר "אשירה".
ביוגרפיה.
נולד ברוסיה לרבי אליעזר ולשושנה גצל בשם "זליג" - בילדותו נוסף לו השם זאב ומאז היה זה שמו העיקרי.
בשנת תש"ט לאחר עלייתם לארץ ישראל, שוכנו בשיכון עולים באזור פרדסיה ולאחר מכן עבר להתגורר עם הוריו בשיכון ה' בבני ברק. הוא למד אצל הרב יהודה קולדצקי בישיבת היישוב החדש בתל אביב, ולאחר מכן בישיבת פוניבז' בבני ברק. במהלך לימודיו התקרב לראשי הישיבה: הרב שמואל רוזובסקי, הרב אלעזר מנחם שך ולמשגיח הרב יחזקאל לווינשטיין.
בשנת תש"ל נישא לחיה רחל גולובנציץ, בתו של הרב יהושע גולובנציץ שהיה רב קהילת "אגודת אחים אנשי אמריקה" בשכונת אחווה וממונה מטעם המועצות הדתיות על המקוואות והעירובין בארץ.
לאחר נישואיו, למד בכולל של הרב בצלאל ז'ולטי בראשות הרב שילה רפאל ובשנת תשל"ב התמנה לתפקיד ר"מ בישיבת איתרי לצעירים, שם נקשר מאד לרב שמואל אויערבך.
במשך השנים, כיהן כר"מ בישיבת מאורות התורה בטלז סטון, והיה מראשוני תנועת התשובה בארץ. הוא כתב מאמרים בכתב העט "מחשבת" ובספרי "אל המקורות", והיה מוסר הרצאות בארגוני התשובה "אל המקורות", "ערכים" ו"אפיקים" - במסגרת זו היה מוסר הרצאות בכל רחבי הארץ בענייני אמונה, יהדות, אהבת הבורא, ואהבת ישראל.
הרב זאב זליג גצל, מסר שיעור בתלמוד ירושלמי במשך למעלה משלושים שנה בבית הכנסת "ישורון" שבירושלים. בשנת תשנ"ח התמנה על ידי הרב אליפנט ובהמלצת רבו הרב שמואל אויערבך, לשמש כמנהל רוחני ומשגיח בישיבה הגבוהה איתרי, שם שימש כמשגיח. הוא מסר שיחות קבועות מדי יום שני בפניו תלמידיו.
בשנת תשס"ג, חלה במחלת פרקינסון ותנועותיו נעשו מוגבלות, כשנחלש כח הדיבור התאמץ וכתב את תמצית מאמריו בספרו ’אשירה'. מצבו ידע עליות ומורדות, אך הוא המשיך למסור שיחות בישיבה על אף הקשיים הפיזיים וקשיי הדיבור עד ליומו האחרון. הוא נפטר ב-11 בינואר 2022, ונטמן בהר הזיתים בירושלים.
ליביו ברוטי
ליביו ברוטי (באנגלית: Livio Berruti; 19 במאי 1939) הוא אתלט עבר איטלקי' אלוף אולימפי (רומא 1960) ושיאן עולם בריצת 200 מטר (1960–1963).
ביוגרפיה.