בשנת 2005 קיבל עמיר את מלגת "אמן-מורה" של משרד החינוך ומשרד התרבות. במסגרת מלגה זו, הקים עמיר תוכנית ייחודית ללימודי צילום עבור תלמידי התיכון בכפר ג'סר א-זרקא, לאור הצלחת הפרויקט המלגה חודשה לעמיר במשך 4 שנים. ב-2008 זכה עמיר בפרס האמן הצעיר מטעם משרד התרבות והספורט. ועדת הפרס ציינה בנימוקיה בין היתר כי "... גוף העבודות של רון עמיר הוא תוצר מרתק של עבודה רבת שנים בכפר הערבי ג'סר א-זרקא. מה היא הברית בין צלם למצולם, שואל עמיר: זהו צילום שבו מהדהדות התהיות אודות היחסים ביניהם ואודות יחסיה של האמנות עם פעילות מוסרית ופוליטית. הצילומים של עמיר קוראים תיגר על ההבחנה בין פנים-חוץ, בין אינטימי למנוכר".
בשנת 2006 החל לשמש כמרצה במחלקה לצילום של המדרשה לאמנות בבית ברל, משנת 2009 משמש כמרצה במוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר ומשנת 2010 מרצה עמיר גם בבית ספר מנשר לאמנות. בשנת 2014 השתתף עמיר בתוכנית השהות של ארטפורט בתל אביב.
לאנדרי מולמו
לאנדרי מולמו (בצרפתית: Landry Mulemo; נולד ב-27 בספטמבר 1986) הוא כדורגלן בלגי ממוצא קונגלוזי המשחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה.
מולמו החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סטנדרד לייז', ולאחר שהושאל לסנט טרוידן לשלוש עונות, שיחק גם בקבוצה הבוגרת של סטנדרד לייז' ורשם במדיה 55 הופעות. בשנת 2008 זכה עם סטנדרד לייז' באליפות. ב-22 ביוני 2010 חתם על חוזה לעונה אחת בבוג'הספור הטורקית, במדיה רשם 21 הופעות. בשנת 2011 חתם לשלוש שנים בקורטרייק הבלגית, במדיה ערך 36 הופעות וכבש שער אחד.
בקיץ 2013 הגיע להיבחן במחנה האימון של בית"ר ירושלים בגרמניה והרשים את המאמן אלי כהן. ב-6 באוגוסט 2013 חתם על חוזה לעונה אחת בקבוצה, שם שיחק עד שיחרורו מהקבוצה ב-21 בינואר 2014. בהמשך חתם מולמו בקאפושוואר מליגת העל ההונגרית. בתום אותה העונה, עם סיום חוזהו, עזב מולמו את קאפושוואר וחתם בקורטרייק מליגת העל הבלגית, אך שוחרר ממנה בסוף עונת .
בינואר חתם בולזניה שקודרה מליגת העל האלבנית. ב-11 בפברואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, שהייתה גם ההופעה הראשונה שלו מזה שנה וחצי.
נבחרת לאומית.
מולמו שיחק בכל נבחרות הנוער של בלגיה, ובמדי הנבחרת הצעירה שותף באליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2007. בנוסף שיחק עם הנבחרת עד גיל 23 באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
משנת 2011 משחק מולמו בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
אפרים עידן
רון מור
אברהם קרשקש
אברהם קרשׂקשׂ (בקטלאנית: Abraham Cresques) היה קרטוגרף יהודי ספרדי חשוב בן המאה ה-14 שחי ועבד בסיוטאט דה מיורקה, כיום פלמה דה מיורקה. תרומתו העיקרית של אברהם קרשׂקשׂ, ביחד עם בנו יהודה קרשקש, הוא "האטלס הקטלאני" של שנת 1375.
קורות חייו.
אברהם קרשׂקשׂ נולד ב-1325 במיורקה כבן לשושלת רבנים. עיקר פרסומו היה בתחום הקרטוגרפיה, אך תואר על ידי כותב בן זמנו גם כאמן של בניית שעונים, מצפנים וכלי ניווט אחרים. הוא היה חבר מוביל בבית הספר המיורקי לקרטוגרפיה, אשר היה פורץ דרך בתחומו. שמו האמיתי הוא "קרשׂקשׂ בן אברהם", אך בספרות מאוחרת יותר שמו נזכר בעיקר בצורה המשובשת. לפעמים הוא נזכר גם כ"קרשׂקשׂ היהודי".
האטלס הקטלאני.
בשנת 1375, אברהם קרשׂקשׂ ובנו יהודה קיבלו משימה מחואן הראשון מלך אראגון לחבר מספר מפות ניווט של העולם המוכר, עם פירוט רב יותר מהמפות המקובלות עד אותה תקופה. המלך הורה לשניים לפרט במפות על כל "מזרח ומערב" ובפרט "על כל מה שקיים מערבה ממיצרי גיברלטר". בתמורה לכך לאברהם קרשׂקשׂ ובנו שולמו 150 מטבעות זהב אראגוני ו-60 פאונד מיורקי, על פי מסמכים מהמאה ה-14 שנכתבו על ידי המלך עצמו. האב ובנו עבדו על המפות בביתם ברובע היהודי של פלמה דה מיורקה והשלימו אותן באותה שנה. האטלס הקטלאני כולל לא רק מפות, אלא גם מידע באסטרונומיה ותיאורים של אזורים שונים בעולם כפי שהם נכתבו בספרי מסעות אירופאים, כולל אלה של מרקו פולו.
האטלס הקטלאני חיבר מידע ממקורות ישנים וחדשים, והיווה את "הניחוש הטוב ביותר של ימי הביניים למפה של העולם". על מפות האטלס תוארו בצורה מדויקת למדי חופי הים התיכון וחופי האוקיינוס ההודי. ערים נוצריות צוינו באטלס על ידי צלב. הממלכה המונגולית הוצבה במיקומה הנכון במרכז אסיה, וניתן בו פירוט אף לגבי ערים מסוימות בסין. עם זאת כמו מפות עולמיות אחרות בנות התקופה, גם באטלס הקטלאני ירושלים תוארה כיושבת במרכז העולם.
מלבד האטלס הקטלאני, ישנן מספר עבודות נוספות שמיוחסות לאברהם קרשׂקשׂ או לבנו, אך אין תמימות דעים בין החוקרים האם אכן הם חיברו אותן. בין עבודות אלה ישנן מפות של איסטנבול, פריז, נפאל, ונציה וערים נוספות בעולם.
שאל את הרב
חזית לנינגרד
חזית לנינגרד הייתה קבוצת ארמיות סובייטית, שהוקמה על ידי הפיקוד העליון הסובייטי כדי להגן על מרחב לנינגרד במהלך מלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי במהלך מצור לנינגרד ושחרור אסטוניה ולטביה מכיבוש הנאצי.
היסטוריה.
חזית לנינגרד הוקמה בהוראת הסטאבקה ב-23 באוגוסט 1941 תוך פיצול החזית הצפונית. עם הקמתה כללה החזית את הארמיות ה-8, ה-23, ה-48 ומספר יחידות נוספות. ב-30 באוגוסט 1941 הצי הבלטי הועבר תחת פיקודה וב-25 בנובמבר 1942 מיחידות חיל האוויר הסובייטי שהיו באזור הוקמה ארמיית האוויר ה-13.
תפקידה הראשי של החזית היה לעצור התקדמות קבוצת ארמיות צפון והצבא הפיני במרחב לנינגרד. לאחר קרבות קשים ותוך החלפת מפקדי החזית רק הגעה של גאורגי ז'וקוב לאזור תרמה להתייצבות החזית בסתיו 1941 ותחילת מצור לנינגרד. במהלך שנת 1942 החזית ניסה לפרוץ את המצור אך ללא הצלחה. ביוני 1942 מפקד החזית הועבר מתפקידו תוך האשמות בניהול כושל של הצבא. רק בינואר 1943 מבצע התקפי הביא לכיבוש מבצר שליסלבורג ועל ידי כך הוקם קשר יבשתי אמין עם יתר חלקי ברית המועצות.
בתחילת 1944 במהלך מבצע לנינגרד-נובגורוד הוורמאכט הורחק מפרברי העיר והמצור הסתיים. ביוני 1944 חזית לנינגרד ניהלה מערכה מוצלחת נגד הצבא הפיני שבסופו של דבר הביאה להוצאת פינלנד ממעגל הלחימה.
החל מספטמבר 1944 החזית פעלה לשחרור אסטוניה ובהמשך לטביה. תוך כדי הלחימה התפצלה מחזית לנינגרד החזית הבלטית השלישית, ובאפריל 1945 הועברו תחת פיקוד החזית יחידות של החזית הבלטית השנייה שבוטלה. במהלך אביב 1945 החזית פעלה לכיתור קבוצת ארמיות קורלנד הגרמנית וסיימה את המלחמה באזור זה.
ב-24 ביולי 1945 בוטלה החזית ומפקדתה נוצלה להקמת פיקוד צבאי לנינגרד.
מבצע דנייפר-קרפטי
מבצע דנייפר-קרפטי הוא שם כולל, שההיסטוריוגרפיה הסובייטית נתנה לשורת מתקפות גדולות, שביצעו כוחות הצבא האדום במהלך המחצית הראשונה של שנת 1944 בשטח אוקראינה, בהן השתתפו ארבע חזיתות סובייטיות. במהלך המבצע שחרר הצבא הסובייטי כמעט את כל שטח אוקראינה המערבית, הגיע עד לגבולות ברית המועצות ערב פתיחת מבצע ברברוסה ואף חדר לשטח רומניה.
במהלך המבצע, בו השתתפו שלוש חזיתות סובייטיות, ביצע הצבא האדום מספר מתקפות עיקריות :
רקע.
בחודשים האחרונים של שנת 1943, במסגרת קרב דנייפר, הצליחו כוחות הצבא האדום לחצות את נהר הדנייפר, לפרוץ את קו ההגנה שהקימו הגרמנים לאורכו, להשתלט על שטחים נרחבים בגדה המערבית של הנהר, ולשחרר את בירת אוקראינה, קייב.
ההתעקשות של היטלר להמשיך ולהחזיק בקו נהר הדנייפר בכל מחיר, גרמה להשארת מספר מובלעות גרמניות בין ראשי הגשר הסובייטיים ממערב לנהר - האחת באזור העיר קורסון, בין השטחים שהוחזקו על ידי החזיתות האוקראיניות הראשונה והשנייה, והשנייה מדרום לשם, באזור הברך הגדולה של הדנייפר, בין הערים קירובוגרד וניקופול - והדרישה להמשיך ולהחזיק במובלעות הללו, סיבכה מאוד את מצבו של אריך פון מאנשטיין, מפקד קבוצת ארמיות דרום הגרמנית.
בהתאם לתוכנית שגיבשה הסטבקה (הפיקוד העליון הסובייטי) לקראת דצמבר 1943, כוחות החזית האוקראינית הראשונה נועדו לתקוף את האגף הצפוני של קבוצת ארמיות דרום הגרמנית, בעוד החזיתות האוקראיניות השנייה, השלישית והרביעית תוקפות בחלק הדרומי של מערב אוקראינה. בסוף דצמבר סוכם שהחזית האוקראינית השנייה תועבר לתמוך במתקפה החדשה של החזית האוקראינית הראשונה, ואילו החזית האוקראינית השלישית והחזית האוקראינית הרביעית ינחיתו מתקפה בחלק הדרומי של החזית במטרה להגיע לגבולות ברית המועצות ערב פרוץ המלחמה. עם סיום משימה זו, החזית האוקראינית הרביעית נועדה להפנות את כוחותיה לשחרור חצי האי קרים, שנותר עדיין בשליטת כוחות הציר.
יחסי הכוחות.
הצבא האדום.
בסך הכול ריכז הפיקוד הסובייטי לצורך המבצע המתוכנן מעל 2 מיליון חיילים, 31 אלף תותחים, 1908 טנקים וכ-2370 מטוסים.
כוחות הציר.
הסובייטים העריכו, שכוחות הציר, אשר עמדו מול כוחות הצבא האדום בגזרת המתקפה המיועדת, כללו כ-1,800,000 חיילים, 21,800 תותחים, 2200 טנקים וכ-1560 מטוסים, אולם לפי הנתונים הגרמניים מדובר במספרים נמוכים בהרבה.
מהלך הקרבות.
מבצע ז'יטומיר-ברדיצ'ב.