באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה באוגוסט אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם קים גרהם, רושל סטיבנס וקמרה ג'ונס בתוצאה של 3:22.29 דקות, לפני רוסיה (3:23.98 דקות) ואוסטרליה (3:25.88 דקות) ומדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.00 שניות, אחרי מארי-ז'וזה פרק מצרפת (49.28 שניות) ופולין דייוויס-תומפסון מבהאמה (49.96 שניות).
אלופה אולימפית.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אטלנטה (1996) שנערכו באטלנטה ב-19 ביוני היא זכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.61 שניות, אחרי מייסל מאלון-ואלאס (50.52 שניות) ולפני קים גרהם (50.87 שניות). במשחקים האולימפיים עצמם, היא זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם רושל סטיבנס, מייסל מאלון-ואלאס וקים גרהם בתוצאה של 3:20.91 דקות, לפני ניגריה (3:21.04 דקות) וגרמניה (3:21.14 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.55 שניות.
אלופת עולם באולם.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בפריז, צרפת בתחילת מרץ 1997 זכתה מיילס קלארק בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.96 שניות ומדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר בשיא אמריקה חדש של 3:27.66 דקות, אחרי רוסיה שקבעה שיא עולם חדש של 3:26.84 דקות ולפני גרמניה (3:28.39 דקות)
באליפות ארצות הברית שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה ב-14 ביוני 1997 היא זכתה במדליית זהב בשיא אליפות חדש של 49.40 שניות, לפני קים גרהם (50.65 שניות) ומייסל מאלון-וואלאס (50.74 שניות), בתוצאה שדירגה אותה במקום שני בעולם, בסוף השנה, אחרי קתי פרימן מאוסטרליה (49.39 שניות).
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בתחילת אוגוסט אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בפעם השנייה בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם מייסל מאלון-וואלאס, קים גרהם וקים באטן בתוצאה של 3:21.03 דקות, אחרי גרמניה (3:20.92 דקות) ולפני ג'מייקה (3:21.30 דקות) ומדליית ארד שנייה ברציפות בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.90 שניות, אחרי קתי פרימן (49.77 שניות) וסנדי ריצ'רדס מג'מייקה (49.79 שניות).
שיאנית ארצות הברית.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריסל, בלגיה ב-22 באוגוסט היא קבעה בריצת 800 מטר שיא לאומי חדש של 1.56.78 דקות, שיפור לשיא בן 12 השנים של מארי דקר (1.56.90 דקות). תוצאה זו דירגה אותה במקום רביעי בעולם בסוף השנה.
באליפות ארצות הברית שנערכה בניו אורלינס, לואיזיאנה ב-12 ביוני 1998 היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1.58.78 דקות, לפני ג'ואטה קלארק-דיגס (1:59.01 דקות) ומרדית' ולמון (1:59.29 דקות).
חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה ברומא, איטליה ב-14 ביולי היא קבעה בריצת 400 מטר תוצאה של 50.11 שניו, תוצאה שדירגה אותה במקום שישי בעולם בסוף השנה.
חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ ב-12 באוגוסט היא קבעה בריצת 800 מטר שיא לאומי חדש של 1.56.43 דקות, תוצאה שדירגה אותה במקום שני בעולם, בסוף השנה, אחרי מריה מוטולה ממוזמביק (1:56.11 דקות).
באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין, ב-27 ביוני 1999 היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:59.47 דקות, לפני מרדית' ולמון (2:00.36 דקות) וקאתי ראונדס (2:00.71 דקות).
בתחרות שנערכה במונקו ב-4 באוגוסט היא קבעה בריצת 400 מטר תוצאה של 49.98 שניות, תוצאה שדירגה אותה במקום שישי בעולם בסוף השנה. שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בציריך ב-11 באוגוסט היא קבעה בריצת 800 מטר שיא לאומי חדש של 1:56.40 דקות. שיא זה זה החזיק מעמד כ-18 שנים ונשבר על ידי אג'יי וילסון (1:55.61 דקות).
שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד בסוף אוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בפעם השלישית בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם סוזיאן ריד, מייסל מאלון-ואלאס ומישל קולינס בתוצאה של 3:22.09 דקות, אחרי רוסיה (3:21.98 דקות) ולפני גרמניה (3:22.43 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.40 דקות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת סידני (2000) שנערכו בסקרמנטו ביולי 2000 היא זכתה בשתי מדליות כסף, בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.23 שניות, אחרי ל. קולנדר-ריצ'רדסון (49.87 שניות) ולפני מישל קולינס (50.29 שניות) ובריצת 800 מטר בתוצאה של 1:59.12 דקות, אחרי הייזל קלארק (1:58.97 דקות) ולפני ג'ואטה קלארק-דיגס (1:59.49 דקות). כשלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות שנערכה במונקו ב-18 באוגוסט היא קבעה בריצת 400 מטר תוצאה של 50.04 שניות, תוצאה שדירגה אותה במקום עשירי בעולם בסוף השנה.
במשחקים האולימפיים עצמם היא זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם מוניק הנגן, לטשה קולנדר ומריון ג'ונס בתוצאה של 3:22.62 דקות, לפני ג'מייקה (3:23.25 דקות) ורוסיה (3:23.46 דקות). בשנת 7200 החזירה מריון ג'ונס את המדליות שבהן זכתה לאחר שהודתה שהשתמשה בסמים אסורים. בנובמבר 2007 המליצה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF) לפסול את רביעיות השליחות של ארצות הברית ב-4x100 מטר וב-4x400 מטר. ב-10 באפריל 2008 פסל הוועד האולימפי הבינלאומי את הנבחרות האמריקאיות ולקח מהאתלטיות את המדליות, אך בחר שלא לחלק מחדש את המדליות ולא נעשה שדרוג. לאחר שכל האתלטיות האמריקאיות שהשתתפו בריצות השליחות, פרט לננסי פרי ומריון ג'ונס, פנו לבית המשפט לבוררות בספורט, ב-16 ביולי פסק בית המשפט לטובתן והחזיר להן את המדליות.
באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין ב-24 ביוני 2001 היא עלתה לריצת הגמר אף לא השתתפה בה.
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום רביעי בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם מוניק הנגן, מישל קולינס וסוזיאן ריד בתוצאה של 3:26.88 דקות, היא פתחה ראשונה בתוצאה של 49.99 והרביעייה האמריקאית הובילה בבטחה עד להחלפה האחרונה שבה ריד הפילה את המקל.
באליפות ארצות הברית שנערכה בפאלו אלטו, קליפורניה ב-23 ביוני 2002 היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.91 שניות, לפני מישל קולינס (51.20 שניות) ומוניק הנגן (51.34 שניות).
בתחרות שנערכה במדריד, ספרד ב-20 בספטמבר אותה שנה היא קבעה בריצת 400 מטר תוצאה של 50.27 שניו, שדירגה אותה במקום שלישי בעולם בסוף השנה.
באליפות ארצות הברית שנערכה בפאלו אלטו ב-22 ביוני 2003 היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:58.84 דקות, לפני ניקול טטר (1:59.91 דקות) וג'ן טומי (2:00.12 דקות).
באליפות העולם שנערכה בפריז באוגוסט אותה שנה היא זכתה בפעם שלישית במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם דמטריה וושינגטון, מלישה ברבר וסניה ריצ'רדס בתוצאה של 3:22.63 דקות, לפני רוסיה (3:22.91 דקות) וג'מייקה (3:22.92 דקות). נוסף לכך היא השתתפה בריצת 800 מטר אך נשרה כבר לאחר שלב המוקדמות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אתונה (2004) שנערכו בסקרמנטו ב-12 ביולי 2004 היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:59.06 דקות, לפני ניקול טטר (2:00.25 דקות) והייזל קלארק (2:00.37 דקות). במשחקים האולימפיים עצמם היא סיימה במקום שישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.27 דקות.
חיים אישיים.
היא נשואה למאמנה ג'יי ג'יי קלארק, אחיותיו הן ג'ואטה והייזל קלארק, אלופות ארצות הברית בריצות הבינוניות ואתלטיות אולימפיות.
קיה בונגו
קיה בונגו (באנגלית: Kia Bongo) הם מסחריות וטנדרים אשר מיוצרים במספר תצורות מתוצרת יצרנית הרכב הדרום קוריאנית קיה משנת 1980.
בנוסף דגמי "קיה בונגו" מיוצרים / יוצרו בארצות הבאות: אקוודור על ידי Automóviles de Ecuador , באורוגוואי על ידי Nordex Uruguay , באלג'יריה על ידי GLOVIZ, בפקיסטן על ידי יצרנית הרכב Kia Lucky Motors (שם רשמי: "Kia Lucky Motors Pakistan"), חברה בשותפות joint venture בין קיה ו-"Yunus Brothers Group", ברפובליקת הפיליפינים בין השנים 2000–2010 על ידי Columbian Autocar Corporation (CAC) ומשנת 2019 על ידי Ayala Corporation ובווייטנאם על ידי THACO KIA (שם רשמי: "Truong Hai Auto Corporation").
נווה דרומי
הנס תומה
הנס תומה (בגרמנית: Hans Thoma; 2 באוקטובר 1839 – 7 בנובמבר 1924) היה צייר וגרפיקאי גרמני.
ראשית חייו.
הנס תומה הגיע מרקע צנוע. אביו פרנץ יוזף תומה (1794–1855) היה טוחן מיומן ועבד גם ביער השחור. אמו רוזה תומה (1804–1897), לבית מאייר, באה ממשפחה של אומנים. סבה הגיע ממנזנשוואנד.
הוא הפסיק את החניכות שהתחיל, כליתוגרף וצייר בבזל. הוא למד ציור ורישום באופן עצמאי לפני שהתקבל לבית הספר לאומנות בקרלסרוהה בשנת 1859. שם היה תלמידו של יוהאן וילהלם שירמר ושל לודוויג דס קודרה. תומה סיים את לימודיו בשנת 1866.
לאחר שהות בבזל ודיסלדורף (1867–1868) הוא נסע לפריז עם אוטו שולדרר בשנת 1868, שם התרשם במיוחד מעבודותיהם של גוסטב קורבה ובית הספר ברביזון. תומה נסע לבסוף למינכן, בירת האמנות של גרמניה. הוא התגורר בעיר בשנים 1870 ל־1876. בשנת 1874 נסע לראשונה לאיטליה.
בשנת 1877 נישא תומה לציירת הפרחים וטבע הדומם סלה ברטנדר. נסיעה שנייה לאיטליה החלה בשנת 1880, לאחר שסייר באנגליה שנה קודם והציג שם בשנת 1884 במועדון האמנות בליברפול. הוא התיידד עם ארנולד בוקלין והיה מקורב לקבוצת וילהלם לייבל.
פרנקפורט וקרונברג.