הביטוי הדומה המקורי פורסם בדיונים הפרלמנטריים של צפון אירלנד ב-1934 (כרך 16):
ויכוח מר התעורר בפרלמנט של צפון אירלנד ב-24 באפריל 1934 על זכויות המיעוט (המיעוט בצפון אירלנד הוא תומכים לאומנים, שהיו ברובם קתולים), תוך פירוט כיצד התדרדרו אלה בדרך כלל מאז 1921. קרייג הכחיש את הטענות ב נאום, בסופו אמר:מאז שנכנסנו לתפקיד ניסינו להיות הוגנים לחלוטין כלפי כל אזרחי צפון אירלנד. למעשה, במצע של אורנג', אני, בעצמי, קבעתי את העיקרון, שאני עדיין דבק בו, שאני ראש ממשלה לא של חלק אחד של הקהילה אלא של כולם, ושככל שאני יכול אני הולך לראות שמשחק הוגן הועמד לכל המעמדות והאמונות ללא שום טובה מצידי.ג'ורג' לייק מהמפלגה הלאומנית השיב: "מה עם הפרלמנט הפרוטסטנטי שלך?"
קרייג השיב:הכבוד. חבר חייב לזכור שבדרום הם התהדרו במדינה קתולית. הם עדיין מתפארים בכך שדרום אירלנד היא מדינה קתולית. כל מה שאני מתגאה בו הוא שאנחנו פרלמנט פרוטסטנטי ומדינה פרוטסטנטית. זה יהיה די מעניין עבור היסטוריונים של העתיד להשוות מדינה קתולית שהושקה בדרום למדינה פרוטסטנטית שהושקה בצפון ולראות איזו מהן משתפרת ומשגשגת יותר. הכי מעניין אותי כרגע לראות איך הם מתקדמים. אני עושה כמיטב יכולתי תמיד לעלות על החשבון ולהקדים את הדרום.
שימוש דומה.
ביטוי דומה שהוא השתמש בו היה "זה כל המטרה שלי בניהול ממשלה פרוטסטנטית לעם פרוטסטנטי". הביטוי הנכון צוטט על ידי ג'ונתן ברדון, ופרופסור רונן פאנינג, אך הציטוט השגוי הנפוץ הועבר על ידי היסטוריונים בולטים כגון Diarmaid Ferriter, Seán Cronin, Patrick Buckland ומארק טירני, במידה ש"פרלמנט פרוטסטנטי לעם פרוטסטנטי" הפך כעת למקובל מאוד כציטוט בפועל.
אוסטאולפיס
אוסטאולפיס (שם מדעי: "Osteolepis") הוא סוג נכחד של דג מהקבוצה ריפידיסטים שחי בתקופת הדבון שבעידן הפלאוזואיקון. הוא היה קרובו של האאוסתנופטרון שחי באותה תקופה.
שמו "Osteolepis" (”אוסטאולפיס“) הוא מיוונית: ὀστέον (”אוסטאון“) – עצם, ו־λεπίς (”לפיס“) – קשקשת.
דג זה הגיע לאורך 20 סנטימטרים, וקשקשיו היו גדולים, מרובעים ומכוסים בשכבת , חומר ספוגי גַרמִי. על פני השטח של שכבה זו היו נקבוביות שמהן נמשכו תעלות עד לתאי חישה עמוקים יותר בעורו, שככל הנראה שימשו לחישת תנודות במים.
דג זה היה טורף של חסרי חוליות ודגים אחרים. דג זה היה בעל מספר תכונות המשותפות לו לחברי הקבוצה בעלי ארבע רגליים וכנראה הוא היה קרוב לבסיס העץ האבולוציוני שלהם.
המאובנים של דג זה התגלו ב שבסקוטלנד, והוא תואר בשנת 1843 על ידי החוקר לואי אגאסי.
Le Soir
Le Soir (בעברית: הערב) הוא עיתון יומי בלגי המתפרסם בצרפתית, שנוסד בשנת 1887 על ידי אמיל רוסל. "Le Soir" הוא אחד העיתונים בצרפתית הפופולריים ביותר בבלגיה. מאז שנת 2005 הוא מתפרסם בפורמט ברלינר ונמצא בבעלות חברת Rossel &amp; Cie .
היסטוריה.
"Le Soir" נוסד בשנת 1887 כפרסומון חינמי. מאוחר יותר הוא הפך לעיתון בתשלום.
כאשר גרמניה כבשה את בלגיה במלחמת העולם השנייה, הוחרם "Le Soir" מבעליו הקודמים והמשיך להתפרסם תחת צנזורה הדוקה של יחידות התעמולה של הוורמאכט, בניהולו של הכותב הפרו־נאצי רמון דה בקר . הוא כונה "Le Soir volé" - "'Le Soir' הגנוב". חלק מהעיתונים המתחרים של "Le Soir" הפסיקו לחלוטין להתפרסם, מה שגרם לעלייה בפופולריות של העיתון. תרמה לכך גם הצטרפותם של אמנים מפורסמים, כגון הרז'ה, לצוות העיתון.
ב-6 בספטמבר 1944, ימים ספורים לאחר שכוחות אנגליים שחררו את בלגיה מהכיבוש הגרמני, חזר "Le Soir" לבעליו המקוריים והחל להתפרסם תחת ניהולו של לוסיאן פוס. כיום מפיצה את העיתון חברת ההוצאה לאור Rossel &amp; Cie.
מאפייני העיתון.
מאז סיום מלחמת העולם השנייה נוקט העיתון בהשקפה ליברלית יחסית למתחרו העיקרי, . העיתון מגדיר את עצמו כ
לא עומדות מנגד
לא עומדות מנגד היא עמותה המסייעת לנשים ולגברים ביציאה ממעגל הזנות. היא הוקמה במטרה להגביר את המודעות הציבורית לנזקי הזנות וכן לחבר נשים שורדות זנות לקהילה לצורך הגשת סיוע חירום. כיום מפעילה העמותה כמה עשרות אלפי מתנדבות ומעניקה מענה חירומי לכ- 1800 נשים וגברים במעגל הזנות. העזרה היא במזון, מלגות לימודים, עזרה בדיור, טיפולי שיניים, מקומות לינה ותמיכה נפשית וכלכלית גם לטווח ארוך.
רקע.
העמותה הוקמה כקבוצת פייסבוק בשנת 2017 על ידי נעמה גולדברג. הקבוצה הוקמה מתוך ההבנה כי אנשים העוסקים בזנות סובלים מבדידות, המקשה עליהם לתפקד ולהתקיים בחברה. מטרת העמותה היא להעלות את המודעות לנזקי הזנות ולחבר בין מתנדבות בקהילה לבין אלו הזקוקות לסיוע.. בעמוד הפייסבוק שלה מפרסמת העמותה מאות עדויות אנונימיות של שורדות זנות הנותנות פתח לעולמן של השורדות ועוזרות להבין עד כמה זנות היא דבר שלילי והרסני.
הראציונל העומד מאחורי הקמת העמותה גורס כי זנות היא טראומטית וקשה. נתונים על נזקי הזנות מתועדים היטב בספרות המחקרית, בנוסף ידוע כי אחוזים גבוהים של העוסקות בזנות הגיעו מרקע של הזנחה ופגיעות פיזיות ובעיקר מיניות. אחוזים גבוהים מהנשים שעסקו בזנות ניסו להתאבד ורבות מאד מהן סובלות מטראומה. הכניסה לעולם הזנות לרוב גוררת בעקבותיה שימוש נרחב באלכוהול ובסמים. למרות שמטרת העמותה אינה שיקום, והיא אינה מתנה את עזרתה בהכרח בשיקום, בעזרת העמותה נשים רבות יוצאות ממעגל הזנות, משתקמות ומשתלבות מחדש בחברה.
העמותה תומכת באופן רשמי בחוק איסור צריכת זנות, השנוי במחלוקת.
הכרה ופרסים.
בשנת 2020 זכתה העמותה בהובלת נעמה גולדברג בפרס מטעם אוניברסיטת בר-אילן לאקטיביזם פמיניסטי על שם פרופ' דפנה יזרעאלי.
בשנת 2021 קיבלה העמותה את פרס יפה לונדון יערי על אקטיביזם בשדה הפמיניסטי.
במרץ 2022 נבחרה העמותה כקהילת הנשים המשפיעות של פייסבוק של מגזין את
ביוני 2022 זכתה העמותה בפרס הנשיא, שהוענק על ידי הנשיא הרצוג, על תרומה למען שורדות ושורדי זנות
סרגיי פוגצ'וב
סרגיי ויקטורוביץ' פוגצ'וב (ברוסית: Сергей Викторович Пугачёв; נולד ב-4 בפברואר 1963) הוא בנקאי רוסי לשעבר, בעלים של מז'פרומבנק , איש עסקים, משקיע בינלאומי ומדינאי, דוקטור למדעים טכניים.
מתגורר בצרפת, לאחר שוויתר על אזרחות רוסית בשנת 2012.
ביוגרפיה.
פוגצ'וב נולד ב-4 בפברואר 1963 בקוסטרומה. ב-1991 הקים פוגצ'וב את בנק הסחר הצפוני, שהפך לאחד הבנקים השיתופיים הראשונים בברית המועצות.
בין 1991–1994 פוגצ'וב התגורר בארצות הברית (ביקר ברוסיה בנסיעות עסקים), מאז 1994 הוא מתגורר בצרפת. הוא ניהל את הפרויקטים העסקיים הגדולים ביותר שלו בצרפת, לוקסמבורג, ארצות הברית, רוסיה, בריטניה.
בשנת 1992, סרגיי פוגצ'וב הקים את הבנק התעשייה הבינלאומי.
בשנות ה-90 היה פוגצ'וב היה נציג של חוג צר של בוריס ילצין, היה מראשי מטה הקמפיין שלו ב-1996. בהתבסס על אירועי הבחירות של 1996 בשנת 2003, הבמאי האמריקאי רוג'ר ספוטיסווד צילם את הסרט "פרויקט ילצין" , בו כיכבו שחקנים מפורסמים כמו ג'ף גולדבלום, אנתוני לפגליה, לייב שרייבר, אב הטיפוס של הדמות הראשית היה סרגיי פוגצ'וב, תפקידו שיחק בסרט גריגורי גלדי .
בשנים 2001–2011 היה חבר במועצת הפדרציה של רוסיה.
חיים אישיים.
פוגצ'וב קיבל אזרחות צרפתית ב-2009. ב-2011 התנהלה נגדו חקירה של ממשלת רוסיה בגין מעילה בהלוואות מהממשלה לבנק שלו. פוגצ'וב טען שהאישומים היו ממניעים פוליטיים, עזב את רוסיה ועבר לגור בלונדון, שם היה לו בית עם בת זוגו אלכסנדרה טולסטוי וילדיהם. למרות שחי בבריטניה, פוגצ'וב לא היה חופשי ממאבקים משפטיים, מכיוון שממשלת רוסיה השתמשה בבתי המשפט בלונדון כדי לתבוע כסף שהיא טענה ששייך לה. רוב הונו, 15 מיליארד דולר, הוקפא בשנת 2014, בתוקף צו עולמי שהוצא על ידי בתי משפט בריטיים. למרות צו בית משפט שהורה לו להישאר בבריטניה, ברח פוגצ'וב לניס שבצרפת.
לפוגאצ'ב שני בנים מנישואיו הקודמים לגלינה ארכיפובה. יש לו שלושה ילדים (שני בנים ובת אחת) עם בת זוגו לשעבר אלכסנדרה טולסטוי (בתו של ההיסטוריון והפוליטיקאי הבריטי הרוזן ניקולאי טולסטוי). לפוגאצ'ב יש חמישה נכדים.
הסופר קאפ הטורקי בכדורסל
ארתור מסלן
ד"ר ארתור מסלן, (במקור מסר-Messer; (בהונגרית: Meszlény Artúr; בודפשט, 11 באוקטובר 1875 – בודפשט, 23 במרץ 1937) היה שופט, עורך דין, פרופסור באוניברסיטה, סופר משפטי יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
ארתור מסר נולד במשפחה יהודית כבנם של עורך הדין פילפ מסר ושל ברתה היים. את הדוקטורט שלו במשפטים קיבל בשנת 1898 בבודפשט. מאותה השנה עבד כמתמחה בבית המשפט. ב-1902 עבר את בחינות לשכת עורכי הדין. ביולי 1907, קיבל הסמכה כפרופסור חבר במשפט פרטי/אזרחי הונגרי באוניברסיטת פרנץ יוזף בקולוז'וואר. לאחר פרקטיקה קצרה כעורך דין, החל לעבוד כנוטריון ציבורי בית המשפט כבר בינואר 1900 ולאחר מכן הועסק בבית המשפט הנפתי (כמו בית משפט השלום) של פשט כרשם ומזכיר משנה. משנת 1914 שירת במחלקה להכנת חוקים במשרד המשפטים. במקביל, מ-1911 עד 1917, היה פרופסור מן המניין ב"אקדמיה המזרחית למסחר". משנת 1917 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי של בודפשט. הוא פרש על פי בקשתו ב-1921 ולאחר מכן עבד כעורך דין מ-1921 עד 1937. בינתיים עבר התגורר בסגד. אשתו הייתה מרגיט צ'ייקל, בתם של פילפ צ'ייקל ושל רגינה טנצר, הם נישאו בבודפשט ב-2 באוגוסט 1924. באוניברסיטת פרנץ יוזף בקלוז' הוענק לו גם כן תואר פרופסור מן המניין ב-1929.