אסמא אל־אסד (לבית אל־אח'רס; בערבית: أسماء الأسد "אסמאא' אלאסד" ; נולדה ב-11 באוגוסט 1975) היא אשת נשיא סוריה בשאר אל-אסד, לו נישאה בדצמבר 2000.
נעוריה והשכלתה.
אסמא אל-אסד נולדה בלונדון בשם אסמא אל-אח'רס (الأخرس), בתו של אב קרדיולוג בעל שם ואם שעבדה בשגרירות סוריה בלונדון. משפחתה הייתה מוסלמית סונית ממוצא סורי, מהעיר חומס. בצעירותה נודעה בשם האנגלי אמה (Emma) ולמדה בבית ספר נוצרי יוקרתי. ב-1996 סיימה תואר ראשון במדעי המחשב וספרות צרפתית בקינגס קולג'.
קריירה מקצועית.
לאחר הלימודים החלה לעבוד כאנליסטית בבנק השקעות בבעלות דויטשה בנק בלונדון. בבנק עבדה המחלקת קרנות גידור עם לקוחות באירופה ומזרח אסיה. ב-1998 הצטרפה לחברת ג'יי. פי. מורגן ושות', שם התמחתה בתחום המיזוגים ורכישות בענפי הביוטכנולוגיה והתרופות. במהלך שלוש השנים שעבדה בג'יי פי מורגן שהתה תקופות ממושכות בפריז ובניו יורק. במקביל לעבודתה הייתה פעילה גם באגודה הסורית-ערבית, אגודה שייסד אביה במטרה לחזק את הקהילה הסורית בלונדון.
הגברת הראשונה.
אסמא אל-אח'רס פגשה בבשאר אל-אסד, נשיא סוריה לעתיד, בזמן שהלה למד אופתלמולוגיה בלונדון, והם נשארו בקשר. לאחר שנשיא סוריה חאפז אל-אסד מת ביוני 2000, בשאר הפך לנשיא סוריה. אסמא עברה לסוריה בנובמבר 2000 והתחתנה עם בשאר בדצמבר של אותה שנה. הנישואין תפסו רבים בהפתעה, היות שלא היו דיווחים תקשורתיים על הקשר ביניהם או על מהלכי חיזור לפני הנישואין. אסמא עזבה את עבודתה ונטשה את כוונתה ללמוד מנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד לטובת המעבר לסוריה ונישואיה לבשאר.
למשפחתה של אסמא קשרים טובים עם משפחת אסד, ואביה הוא שסייע לבשאר למצוא התמחות ברפואת עיניים בלונדון. שנה לאחר חתונתם נולד לזוג בנם הראשון חאפז, שנקרא על שם סבו חאפז אל-אסד. מאז נולדו לזוג שני ילדים נוספים.
בניגוד לחותנתה אניסה אל-אסד, מגלה אסמא מעורבות רבה בפעילות ציבורית, חברתית ודיפלומטית. היא מרבה להשתתף באירועי צדקה ובאירועים חברתיים אחרים: בשנת 2001 הקימה את ארגון F.I.R.D.O.S (ראשי תיבות: Fund for Integrated Rural Development of Syria; נשמע גם כמילה "גן עדן" בערבית), שבמסגרתו היא מקדמת פרויקטים בתחומי החינוך, ופיתוח האזורים הכפריים בסוריה. בשנת 2003 נתנה את חסותה להקמת ארגון להגברת מעורבותן של נשים בכלכלת סוריה.
בראיונות עמה ציינה כי "על הנשים ליטול חלק בקבלת החלטות פוליטיות וביצירת מדיניות" וכי "יש להשקיע מאמצים נוספים ביצירת שוויון הזדמנויות בין גברים לנשים ובמניעת אפליה ביניהם".
בשנת 2008 זכתה אסמא אל-אסד בתואר הגברת הראשונה הערבייה של השנה מטעם המרכז לחקר הנשים הערביות ובשיתוף עם הליגה הערבית. כמו כן קיבלה את מדליית נשיא איטליה על פעילותה החברתית.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
בזמן ההתקוממות בסוריה שמרה אל-אסד על שתיקה אותה הפרה רק במכתב ששלחה בפברואר 2012 לעיתון ה"טיימס", בו הביעה תמיכה בבעלה והשתתפות בצער ההרוגים.
בפברואר 2011 רואיינה למגזין "ווג" וזכתה לכתבת פרופיל מחמיאה תחת הכותרת "ורד המדבר", העיתון גונן בתחילה על החלטתו, אך בהמשך הוסרה הכתבה מאתר המגזין וכשנה אחר כך התנצלה העורכת הראשית של "ווג", אנה וינטור, על הכתבה.
במסגרת הסנקציות נגד המשטר הסורי, הקפיא האיחוד האירופי את נכסיה של אל-אסד והטיל איסור על כניסתה לתחומו (מלבד לבריטניה בה יש לה אזרחות).
על אל-אסד נמתחת ביקורת על אורח חייה הראוותני בשעה שבני עמה נהרגים.
ב-8 באוגוסט 2018 פורסם כי היא חלתה בסרטן השד, ובאוגוסט 2019 הודיעה כי החלימה לחלוטין מהמחלה.
השחתת אתרים
הנרי וולאס
הנרי אגרד וולאס (באנגלית: Henry Agard Wallace; 7 באוקטובר 1888 – 18 בנובמבר 1965) היה חוקר בתחום האגרונומיה וסגן נשיא ארצות הברית בכהונתו השלישית של פרנקלין דלאנו רוזוולט (1941-1945). קודם לכן, שימש וולאס כמזכיר החקלאות (1933-1940) וכמזכיר המסחר. וולאס היה תומך חזק בליברליזם של הניו דיל, ותמך במדיניות רכה יותר כנגד ברית המועצות. יריבותו עם פעילי מפלגה ומנהיגי המפלגה בערים הגדולות הובילה למחלוקת בעת תפקודו כסגן הנשיא במהלך מלחמת העולם השנייה. וולאס שירת קדנציה אחת בתפקיד סגן הנשיא, ולא מונה בשנית לתפקיד לאחר שהנשיא רוזוולט פעל בעצת יועציו, והחליט לבחור בסנאטור הארי טרומן על פניו של וולאס כשותפו למירוץ בבחירות לנשיאות ב-1944. וולאס היה מועמדה של המפלגה הפרוגרסיבית לנשיאות ארצות הברית בבחירות בשנת 1948, לאחר שעזב את המפלגה הדמוקרטית. הוא התמודד מול טרומן, מול תומאס דיואי הרפובליקני ומול סטרום ת'ורמונד שתמך בזכויות המדינות. הוא השיג 2.4% מהקולות ולא זכה באלקטורים. במשך תקופה ארוכה בחייו הועלו טענות כי הוא מחזיק בקשרים עם גורמים קומוניסטים. בשנות חייו האחרונות התנער וולאס מטענות אלה וטען כי הוא אנטי-קומוניסט.
ראשית חייו.
משפחת וולאס הייתה ממוצא סקוטי-אירי פרסבטריאני, והיגרה מאלסטר אל פנסילבניה. סבו, הנרי וולאס, היה כומר שהטיף לצדק חברתי. הוא היה בעל אדמות באיווה ותמך בהתאגדות של חקלאים. הוא טען שעזרה לחקלאים היא משימה אלוהית.
בנו, ואביו של הנרי, היה הנרי קאנטוול וולאס, חקלאי, עורך עיתון, פרופסור וסופר ששירת כמזכיר החקלאות בממשלם של וורן הרדינג וקלווין קולידג'. הנרי נולד ב-7 באוקטובר 1888 בחווה בעיירה אוריינט באיווה. המשפחה עברה לדה מוין. אמו, מאי ברודהאד, הייתה דתייה. היא הוכשרה במכללה במוזיקה ובאומנות.
התקדמות בחקלאות.
מאי וולאס אהבה צמחים והעבירה את התחביב לבנה בילדותו, כשלימדה אותו כיצד להכליא ביניהם. כשהאגרונום לעתיד ג'ורג' וושינגטון קרוור החל ללמוד באוניברסיטת איווה, אירחו אותו משפחת וולאס, כיוון שאסור היה לו לשהות במעונות עקב מוצאו השחור. וולאס ליווה את קרוור בסיורים בטבע. בגיל עשר, התנסה וולאס בהכלאת צמחים. הוא התעניין במתמטיקה ובסטטיסטיקה. בגיל חמש עשרה, החל ניסויים כדי להוכיח ששיפוט איכות התירס בעזרת תכונות חיצוניות התעלם מאיכותו.
וולאס למד באוניברסיטת איווה וסיים את לימודיו ב-1910 עם הכשרה לגידול בעלי חיים. במהלך תקופתו באוניברסיטה, היה חבר באחווה. הוא הפך לעורכו של "החקלאי של וולאס", כתב עת חקלאי משפיע שהוקם על ידי אביו, בין 1910 ל-1924, והפך לעורך הראשי בין 1924 ל-1929. וולאס התנסה בהכלאת זני תירסים וכתב מאמרים רבים. הוא פרסם מאמרים סטטיסטיים בנושא החקלאות והכניס את נושא האקונומטריקה לחקלאות.
ב-1914, נישא וולאס לאילו בראון, וב-1926, בעזרת הירושה שלה, הקים תאגיד להכלאת זני תירס והתעשר ממנו.
דתו.
וולאס גדל כפרסביטריאניסט, המהווה את אחד הזרמים בנצרות, אך שינה את דעותיו במכללה. ב-1919 נטש את הכנסייה. בעשר השנים הבאות הקדיש וולאס זמן רב בחקירת דתות ומנהגים שונים, כולל ספיריטואליזם ודתות אזוטריות. ב-6 ביוני 1925, הצטרף לאגודה התאוסופית. הוא נטש אותה ב-23 בנובמבר 1935, ובסופו של דבר בחר וולאס לדגול בכנסייה האפיסקופלית.
וולאס התכתב עם המשורר, הצייר והתאוסופיסט האירי ג'ורג' ויליאם ראסל, שנודע בשם העט AE או Æ, וערך את עיתון "The Irish Homestead" של אגודה חקלאית קואופרטיבית. ראסל, כמו וולאס, ניסה להמציא מחדש את החיים הכפריים.
במהלך שנות השלושים החליף וולאס מכתבים עם הצייר, המיסטיקן ופעיל השלום ניקולאי רוריך ועם אשתו הלנה. ניקולאי והלנה פיתחו תאוסופיה משלהם שהדגישה את המכנה המשותף בין הדתות. רוריך היה מועמד לפרס נובל לשלום והוזמן לבית הלבן במהלך כהונתו של הנשיא הרברט הובר. וולאס פגש את רוריך ב-1929, וגם פרנקלין ואלינור רוזוולט פגשו אותו.
רוריך, שהיה גורו, עזר לאיגור סטרווינסקי ליצור את הבסיס ליצירתו מ-1913, פולחן האביב. בשנות העשרים נסע רוריך לטיבט, מעוז החוכמה העתיקה של התאוסופיסטים, ובשנות השלושים פרסם אוסף אגדות מסורתיות. רוריך הפך לידוען בינלאומי ודרש את הגנת יצירות האומנות והיצירות התרבותיות האנושיות מפני המלחמה, לצד אלברט איינשטיין, ג'ורג' ברנרנד שו והרברט ג'ורג' ולס. וולאס ורוזוולט ביקשו מהקונגרס לתמוך בניסיונו של רוריך ליצור ברית שלום, וב-1935 צירים מעשרים ושתיים מדינות באמריקה הלטינית חתמו על הברית בוושינגטון. רוזוולט, שהתעניין בדתות אסייתיות, החליף מכתבים עם הלנה רוריך.
כעבור שנים, בזמן מערכת הבחירות של 1948, פורסמו מכתבי "גורו יקר" התכתבותו של וולאס עם רוריך, שפגעו קשות בוולאס.
קריירה פוליטית.
מזכיר החקלאות.
ב-1933, מינה נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט את וולאס לתפקיד מזכיר החקלאות של ארצות הברית בקבינט שלו, משרה בה שירת אביו בין 1921 ל-1924. וולאס היה שייך לפלג הליברלי של המפלגה הרפובליקנית עד 1936, ותמך במועמד הדמוקרטי אל סמית' ב-1928. וולאס היה בין שלושה רפובליקנים שמונו לקבינט של רוזוולט. כמזכיר החקלאות, היה וולאס שנוי במחלוקת: כדי להעלות את מחירי התוצרת החקלאים הוא ציווה על שחיטת חזירים, חרישת שדות כותנה, ותשלום לחקלאים כדי שימנעו מגידולים מסוימים. הוא תמך באגירת מלאי. עם תחילת כהונתו של וולאס, כרבע מהאמריקנים חיו בחוות. החקלאים נהרסו בידי השפל הגדול, ולכן ניסה וולאס לפעול לטובת החקלאים העניים. בנוסף הנהיג תוכנית לארוחות בבתי ספר, שימור סביבתי ושליטה בזיהום.
שערוריית רוריך.
ב-1933, ממשל רוזוולט, שהכיר בברית המועצות, שלח את ניקולאי רוריך ואת בנו ג'ורג' אל מרכז אסיה בשליחות מחלקת החקלאות. באסיה החליט רוריך, במקום להביא זנים עמידים לבצורת, לחפש מקדש עתיק בטיבט. היפנים והבריטים, ששלטו באזור, לא ראו זאת לטובה. רוריך נמלט להודו לבקש מקלט.