דניאל אדם מוולסלאבין (או איש וולסלאבין), (Daniel Adam z Veleslavína, 31 באוגוסט 1546 - 18 באוקטובר 1599) היה מילונאי, מדפיס ומוציא לאור, מתרגם וסופר צ'כי, נציג ההומניזם בבוהמיה. השפיע בצורה ניכרת על הספרות הצ'כית בת זמנו עד כדי כך ששלב שלם בהתפתחותה נקרא "התקופה הוולסלאבינית" - Veleslavínská doba.
נולד בווֶלֶסלאבין ב-31 באוגוסט 1546. ישוב הולדתו, וולסלאבין, הפך משנת 1922 חלק מן העיר פראג. למד באוניברסיטת קארל בפראג ובין השנים 1569-1575 היה שם פרופסור. התחתן עם אנה, בתו של המדפיס גאורג (ייז'י) מלאנטריך מאוונטין ומשום כך היה עליו לעזוב את המשרה באוניברסיטה בתקופה שבה נדרש מהפרופסורים להישאר רווקים. התחיל לעבוד עם חמיו ואחרי מותו של זה המשיך את דרכו בבית הדפוס. דניאל אדם מוולסלאבין היה בחשאי חבר ב "אחים הבוהמים", הכנסייה הפרוטסטנטית הצ'כית. מאוחר יותר קיבל תואר אצולה. על ידי עבודות עריכה ותרגום תרם תרומה מיוחדת להתפתחות השפה הספרותית הצ'כית. עבודתו "סילבה קוודרילינגוויס" ("יער ארבע השפות") הייתה למילון הצ'כי-לטיני ולטיני-צ'כי הידוע ביותר. יחד עם צוותו תרגם והוציא לאור ספרים רבים בתחום ההיסטוריה, הדת והמדע. הוא עצמו כתב ספר מקורי אחד מלבד - "לוח השנה ההיסטורי" Kalendář historický, (1578), (1590) - מעין סקירה של ההיסטוריה האירופית.
מתוך תרגומיו, העבודה בעלת ההשפעה הרבה ביותר הייתה תרגום צ'כי של כתבי הקודש - הביבליה מקראליצה Bible kralická בשישה כרכים, 1579-1594. השפה שבה נכתבה נחשבה מופת לשפה צ'כית ספרותית בארצות הצ'כיות ובסלובקיה בנות זמנו- וכונתה שפת כתבי הקודש או שפת הביבליה (bibličtina).
נפטר בפראג בגיל 53 ב-18 באוקטובר 1599.
כתביו.
תרגומים:
Mathiolliho herbář העשביה של מטיאולי (1501-1577)
(Matouš Hozius Vysokomýtský (1555 - 1589)
המיולה
במוזיקה, המיולה היא תבנית ריתמית שבה שתי תיבות מוזיקליות שמשקלן משולש (שלושה חצאים, או שלושה רבעים), מוטעמות כאילו היו שלוש תיבות שמשקלן זוגי (שני חצאים או שני רבעים).
למשל, מהלך קצבי אשר ללא המיולה יראה כך (משמאל לימין):
עם המיולה יראה כך:
בדוגמה הקצבית להלן מופיעה המיולה בשתי התיבות האחרונות: הספירה בהן נשארת משולשת, אולם ההטעמה הקצבית מחלקת אותן לשלוש פעמים שני רבעים.
דוגמה נוספת להמיולה מופיעה בתיבות 64–65 בפרק הראשון של הסונאטה לפסנתר ק. 332 מאת מוצרט:
קל לראות את השינוי בהטעמה לפי תפקיד היד השמאלית.
תחושת ההטעמה אצל המאזין בתיבות 62–65 היא, אם כך: 1, 2, 3, 1, 2, 3, 1, 2, 1, 2, 1, 2.
השימוש בהמיולה אופייני בעיקר לתקופת הרנסאנס והברוק, בריקודים דוגמת הקוראנט והסרבנד, שם היא מופיעה בדרך כלל לפני הקדנצה המסיימת, אך נעשה בה שימוש גם במוזיקה מאוחרת יותר.
ערן פרייס
ערן פרייס (נולד ב-24 במרץ 1947) הוא תסריטאי, מעבד ומחזאי ישראלי, במאי ומפיק סרטי וידאו דוקומנטרי, המתגורר בארצות הברית. פרופסור מן המניין לקולנוע דוקומנטרי באוניברסיטת טמפל, פילדלפיה.
ביוגרפיה.
ערן פרייס נולד בעפולה, שעה שהוריו היו חברי קיבוץ עין דור. לאחר מכן, המשפחה התגוררה בבית חרות. פרייס למד בבית-הספר על שם רופין בעמק חפר. היה חבר קיבוץ מגל במשך חמש שנים. סיים את שירותו הצבאי בנח"ל. התחתן עם אנדרייה שהייתה עולה חדשה מארצות הברית. בארץ נולדו להם שלושה בנים.
למד משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים בתל אביב ולאחר מכן, בימוי וכתיבה בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1974 ביים באוניברסיטה את "לתקן את התנ"ך", מאת אוריאל זוהר בהשתתפות נטע פלוצקי ומשה אסם, שחקני תיאטרון החאן.
החל משנת 1979 מחזותיו הועלו בתיאטרונים מרכזיים בארץ.
בשנת 1982 הסרט "אות קין", של אורי ברבש וערן פרייס זכה בפרס כינור דוד.
בשנת 1983 כתב (ביחד עם בני ברבש) את התסריט לסרט מאחורי הסורגים. הסרט היה מועמד ב-1984 לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
קווארנה
קווארנה (בבולגרית: Каварна) היא עיר נמל לחוף הדרום המערבי של הים השחור בשטח מחוז דובריץ' שבחבל דרום דוברוג'ה בבולגריה. העיר שוכנת 64 קילומטרים צפונית-מזרחית לוארנה ו-49 קילומטרים מבירת המחוז דובריץ'.
היסטוריה.
התיישבות אנושית מאורגנת באזור מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית ובמקום הוקם יישוב שנקרא קְרוֹאוּנוֹי. בהמשך, הפך היישוב חלק מפרובינציה רומית, כאשר במהלך המאה ה-1 לפנה"ס נחרב ברעידת אדמה וקרס אל תוך הים השחור. העיר נבנתה מחדש ועברה לחזקת האימפריה הביזנטית. במהלך המאה ה-7 נכבש האזור על ידי שבטים סלאבים ופרוטו-בולגארים בהנהגת אספרוך, אשר הוו את הבסיס להקמת האימפריה הבולגרית הראשונה והעיר הביזנטית הוחרבה והועלתה באש.
היישוב התפתח מחדש כמה עשרות שנים מאוחר יותר תחת השם קָארְבוּנָה. קיים תיעוד בפורטולאנו לנמל שפעל בעיר במהלך המאה ה-14. השם קווארנה מופיע לראשונה בתעודות עות'מאניות מהמאה ה-17 ומניחים שזהו יישוב חדש, אשר צמח על בסמיכות לחורבות קודמו שלא שרד את כיבושו ב-1397, במהלך נפילת האימפריה הבולגרית השנייה לידי האימפריה העות'מאנית. עד למאה ה-19 פעל במקום נמל מסחרי שדרכו יוצאה חיטה. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) שוחררה העיר לאחר קרבות דמים בין תושביה הבולגרים והגגאוזים למיליציית הבאשי בוזוק המוסלמית צ'רקסית ובהמשך, הפכה מכוח חוזה סן סטפנו חלק מנסיכות בולגריה.
לאחר מלחמת הבלקן השנייה הועברה העיר לחזקת רומניה, נכבשה בידי הצבא הבולגרי במהלך מלחמת העולם הראשונה והוחזרה שוב לרומנים מתוקף חוזה ניי. תמיכת בולגריה בגרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה הובילה להסכם קראיובה אשר במסגרתו הוחזר כל חבל דרום דוברוג'ה לבולגריה ב-1940. העיר נותרה מאז בחזקת הבולגרים.
כלכלה ודמוגרפיה.
בעיר נמל דיג קטן, מעגן יאכטות, קומפלקס בתי הארחה וכן מגרשי גולף המצויים בהקמה. באזור העיר קיים מפעל ליצור מים מינרליים, מפעלי מזון, טקסטיל ועיבוד עץ. 95 אחוזים מהתושבים הם נוצרים אורתודוקסים, 4 אחוזים פרוטסטנטים והשאר מוסלמים סונים.
אקלים.
בעיר שורר אקלים ממוזג מתון עד תת-ים תיכוני בשל השפעתו הממתנת של הים השחור. החודש החם בשנה הוא יולי והטמפרטורות נעות בין 17oc מינימום ועד 27oc מקסימום. החודש הקר בשנה הוא ינואר, בו נעות הטמפרטורות ממינימום של מינוס 1oc ועד מקסימום 5oc. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 472 מילימטרים והחודש הגשום ביותר הוא נובמבר.
בלמונט (מבצר)
מיכאיל ברקלאי דה טולי
מיכאיל ברקלאי דה טולי (ברוסית: Михаил Богданович Барклай-де-Толли, בגרמנית: Michael Andreas Barclay de Tolly נולד ב-27 בדצמבר 1761 - מת ב-26 במאי 1818) היה גנרל-פלדמרשל רוסי שבלט במלחמת רוסיה–צרפת (1812). זכור כראשון שיישם את מדיניות האדמה החרוכה, מדיניות שהתפרשה אז ברוסיה כתבוסתנית.
רקע.
הוא נולד במשפחת גרמנים-בלטים בעלת שורשים סקוטים. במהלך מחצית המאה ה-17 משפחתו עברה לריגה בעקבות דיכוי המרד בסקוטלנד על ידי אוליבר קרומוול. סבו היה ראש העיר של ריגה. אביו (Weinhold Gottard Barclay de Tolly) שירת בצבא הרוסי והיה בעל תואר אצולה רוסי. הוא נולד ככל הנראה, באחוזה המשפחתית פמושיס שבקרבת שבלי שבאותה תקופה הייתה בשטחה של דוכסות קורלנד וסמיגליה ובשנת 1795 סופחה לאימפריה הרוסית במהלך חלוקת פולין. הוא עצמו כתב בביוגרפיה שלו שנולד בריגה.
ברקלאי דה טולי התחיל את שירותו הצבאי בשנת 1776, ובשנת 1778 קודם לדרגת קצין זוטר. לאור העדר קשרים ובהיותו חסר יחוס נאלץ לשרת 20 שנים עד שקודם לדרגת סגן-אלוף. הוא השתתף במלחמה העות'מאנית - רוסית (1787 - 1792), בין היתר במצור אוצ'קוב ובקרבות נוספים. בשנת 1790 הועבר לצפון והשתתף במלחמה נגד השוודים. בשנת 1794 השתתף בקרבות בפולין בזמן המרד המקומי.
באחד הקרבות נגד הצבא הצרפתי ספג פציעה קשה שאילצה אותו לעזוב את הצבא לאחר שקודם בדרגה וקיבל עיטורי כבוד.
בשנת 1808 חזר לצבא ובמסגרת המלחמה הפינית נטל חלק בפעולות נגד שוודיה. פעילותו הייתה בין הגורמים העיקריים להצלחה הרוסית במלחמה ובסיפוח פינלנד. לאחר המלחמה קודם למושל פינלנד ועד לשנת 1810 היה המפקד הצבאי של האזור.
ב-20 בינואר 1810 התמנה לתפקיד שר הביטחון וחיזק את הצבא לקראת המלחמה נגד צרפת ויזם את הקמת הארגון הראשון למודיעין צבאי ברוסיה, הלשכה המיוחדת.
מלחמת 1812.
הוא פיקד על הארמייה הראשונה שהתמקמה בליטא. בלחץ כוח עודף, החל בנסיגה מאורגנת תוך ניהול קרבות והחל להשתמש באסטרטגיה שנקראה מאוחר יותר אדמה חרוכה. בסביבות אוגוסט התחבר עם הארמייה השנייה שהייתה בפיקודו של פיוטר בגרטיון שהאשים אותו באי-יכולת ניהול המלחמה וייצג בכך את הדעה ששיטת הלחימה הזאת אינה מכובדת.
הערכת פעילותו בזמן המלחמה מושפעת מראיית ה"מפלגה הרוסית" בחצר המלוכה, שראתה בו גרמני שמסיבה לא ברורה הוביל לאסטרטגיית נסיגה בשלב הראשון של המלחמה.
ב-29 באוגוסט 1812 הוחלף דה טולי על ידי מיכאיל קוטוזוב שקיבל את פיקוד העליון על הצבא. ברקלאי דה טולי נשאר מפקד הארמייה הראשונה. למרבה האירוניה, קוטוזוב המשיך באסטרטגית האדמה החרוכה של דה-טולי.
בקרב בורודינו היה מפקד האגף הימני של הצבא הרוסי ובלט מאוד בניהול הקרב. בישיבת מטה לאחר הקרב תמך בפינוי מוסקבה. לאור היחסים הקשים עם קוטוזוב, עזב בספטמבר את הצבא.
לאחר המלחמה.
לאחר מותו של קוטוזוב חזר לתפקידו כמפקד העליון.
בשנת 1813 השתתף בקרבות במסגרת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית ותקופה מסוימת היה מפקד של צבא הקואליציה. על פעילות זו קיבל עיטור אנדריי הקדוש.