בשנת 2010 דימיטריס נמצא במערכת יחסים עם אישה נשואה בשם מריה, שבינה לבין בעלה יורגוס יש הסדר לחלוקת ימי הבילוי במשך השבוע. את מפגשי הסקס הם מקיימים במכוניתה משום שדימיטריס מעדיף לישון לבד, ולא רוצה להגיע למצב שהוא יצטרך לבקש ממנה לעזוב. בשנת 2011 נסגר האולפן שדימיטריס עובד בו, עקב מיעוט הכנסות. דימיטריס מנסה לשכנע את פנאיוטיס, בעלי העסק, להמשיך להפעיל את האולפן, אך לשווא, והוא נשאר מובטל.
דימיטריס מוזעק לבית החולים אחרי שאימו לקתה בהתקף לב. ברגעיה האחרונים היא מזהה אותו במפתיע, ומתה על אף ניסיונות החייאה. בהולכו ברחוב לקנות מצרכים, כריסטינה רואה את דימיטריס העצוב. כעת היא בהיריון, והיא ויאניס מעמיסים מזוודות על מונית (כנראה בדרכם לאיטליה). כעבור מספר חודשים, מריה מסבירה לדימיטריס שכרגע הוא בדיכאון עקב מות אימו, אך יוונים רבים היו שמחים להיות במקומו, שאין לו התחייבויות משפחתיות, ובסוף גם יימצאו לו הזדמנויות עבודה כבמאי. במסיבת ערב השנה החדשה, יורגוס בעלה של מריה, מתעמת עם דימיטריס ומבקש ממנו לנתק את הקשר עם מריה, משום שהרומן משפיל אותו ומונע ממנו להמשיך לקיים מראית עין של זוגיות מכובדת עם אשתו. דימיטריס עוזב את המקום בלא להיפרד ממריה.
דימיטריס מחליט להפיק סרט תיעודי העוסק במערכות יחסים, משכנע את פנאיוטיס לאפשר לו להשתמש באולפן המושבת, ומתחיל לצלם דמויות מזדמנות ברחוב. בחלון ראווה של חנות בעלי חיים בפלאקה, הוא רואה גור רועה גרמני שמזכיר לו את 'בדידות'. כאשר הוא בא פעם נוספת לקנות את הגור, בעל החנות אומר לו שבחורה אחת כבר קנתה את הגור לפני מספר ימים. בעת הצגת קטע קישור העוסק בגורל , אנדונאקי בוכה, והבמאי מכריז "קאט!". זווית הצילום נפתחת, ומתברר שהבמאי הוא דימיטריס, ואילו אלניצה ואנדונאקי הם שחקנים בסרט שהוא מצלם. לאולפן נכנסת אישה צעירה עם גור כלבים, ואלניצה מכירה לדימיטריס את נכדתם כריסטינה, גרושה עם ילד ששבה לא מכבר מאיטליה. לשאלת דימיטריס, כריסטינה מאשרת שהיא קנתה את הגור בחנות החיות שהוא עבר בה. הוא בטוח שכבר ראה אותה בעבר, אך היא מכחישה היכרות קודמת ביניהם.
אחרי סיום הצילומים, דימיטריס מציע לכריסטינה לשכור את הקומה העליונה בדירתו. בדרכם לדירה, דימיטריס מציל אותה ברגע האחרון מפגיעת משאית קירור. נוכח נזיפת נהג המשאית, לשניהם יש תחושת דז'ה וו. דימיטריס מראה לה את הדירה, וכאשר נשמעים מהרחוב צלילי תיבת נגינה, כריסטינה יוצאת למרפסת (ובכך משחזרת סצנה מהסיפור הראשון). דימיטריס יוצא אחריה ומראה לה את הסביבה. בתמונת הסיום, המצלמה סוקרת את קו הרקיע של אתונה מן המרפסת.
הפקה.
פיתוח.
השחקנית מארו קונדו והשחקן יורגוס קונסטנדינו, המגלמים את אלניצה ואנדונאקי קוקוביקוס, משחזרים למעשה דמויות שגילמו בשנת 1965, בקומדיה "" (בתרגום חופשי: "והאישה תירא את בעלה" ), בבימויו של יורגוס צאוולאס שנפטר בשנת 1976. סצנות מהסרט המקורי אף נראות מוקרנות בטלוויזיה בסרט זה. הבמאי פאפאקליאטיס הסביר, שליהוק זה מבטא את הרעיון הסמלי שבבסיס הסרט, ובו דור קודם מעביר את השרביט לדור הבא דווקא בתקופה שבה נדמה שהדברים חוזרים אחורה בזמן. על מנת להשתמש בדמויות ובקטעים מהסרט המקורי, קיבל פאפאקליאטיס את אישור ת'אנוס צאוולאס, בנו של הבמאי ומחזיק זכויות היוצרים על הסרט מ-1965, לפי חוזה שנחתם ביניהם.
פאפאקליאטיס החל לכתוב את התסריט בקיץ 2011, וסיים את המלאכה באוקטובר באותה שנה. היה בכוונתו לסיים את התסריט ולהתחיל בהפקה עוד קודם, אך הדבר נמנע ממנו מכיוון שבאותה עת הוא שיחק במחזה התיאטרון "אמדאוס", בו גילם את וולפגנג אמדאוס מוצרט .
צילומים.
הסרט כולו צולם באתונה. שלב הצילומים החל ב-2 באפריל 2012 ונמשך כשלושה חודשים, בעיקר באתרים אותנטיים ברובע פלאקה שלמרגלות האקרופוליס.
הפצה והכנסות.
הסרט יצא לבתי הקולנוע ביוון ב-29 בנובמבר 2012, מכר 531,547 כרטיסים, ובכך היה לסרט השני הרווחי ביותר בשנת 2012, אחרי "סקייפול", והסרט היווני השני הרווחי ביותר בעשור השני של המאה ה-21, אחרי "אהבה יוונית", אף הוא סרט של כריסטופורוס פאפאקליאטיס.
"יוון סיפור אהבה" פתח את פסטיבל הקולנוע היווני ה-20 שהתקיים באוקטובר-נובמבר 2013 בבריזבן, אוסטרליה, והוקרן בפסטיבלי קולנוע נוספים, אך לא יצא בהפצה בין-לאומית. כמו כן התקבל הסרט לתחרות פרס גלובוס הזהב לשנת 2013, אך לא נכנס לרשימת חמשת סרטי שלב הגמר של התחרות.
ב-2017 רכשה חברת הפקות טורקית את התסריט, ובשנת 2019 יצא רימייק טורקי בשם "Bir Ask Iki Hayat " (בעברית: "אהבה אחת, שני חיים").
ביקורות.
גידי אורשר נתן לסרט דירוג 6/10, וכתב באתר האינטרנט שלו, שעל אף שפאפאקליאטיס מנסה לשמור על היגיון פנימי, הבעיה בסרט היא נקודות השקה ומעברים לא מוסברים בין שני הסיפורים, המשאירים את הצופה נבוך ומתוסכל, ומדובר בסרט בוסר מבולבל ויומרני בהשוואה לסרטים מכוננים בסוגת היקומים המקבילים: "דלתות מסתובבות" (פיטר הויט), "כוחו של מקרה" ואף "חייה הכפולים של ורוניק" , שניהם של קשישטוף קישלובסקי. נחום מוכיח כתב שסגנונו של פאפאקליאטיס נגיש, זורם וסוחף, וסך הכל מדובר בסרט לא רע, אך נוסחתי מדי ומתחנף, ולא מאתגר את הקהל. אורי קליין כתב ב"הארץ" שזהו סרט יומרני שלא תובע מהצופים יותר מדי ואמירותיו צפויות, ובכל זאת אפשר ליהנות ממנו.
באתר "Movies LTD" היווני, קיבל הסרט דירוג 5/5, ובביקורת נכתב שהיה אפשר לומר שמדובר בהפקה היוונית המעוררת השראה ביותר של המאה ה-21, אלמלא היינו רואים את גווינת' פלטרו מחמיצה או תופסת את הרכבת ב"דלתות מסתובבות", ואת יו גרנט פוגש את ג'וליה רוברטס ב"נוטינג היל". אבל אפשר יותר מלסלוח לפאפאקליאטיס משום שהוא במאי מוכשר, וראויה לציון יכולתו להעתיק אוסף של סצנות קלישאתיות לתוך סרט יחיד, מה שעושה אותו ל"גנב מוכשר". באתר "Movies to See or Not" קיבל הסרט דירוג 5/10, ונכתב שמבחינת הבימוי, התוצאה אחידה וטובה מאד, אחרי שמתאוששים מההלם של תסריט שכמו הועתק מסרטים כגון "מחילת הארנב", "דלתות מסתובבות", "חייה הכפולים של ורוניקה", "נוטינג היל" ו"כשהארי פגש את סאלי", ואפילו וונג קאר-ויי יהיה במצב קשה עם "מצב רוח לאהבה" שלו. פאפאקליאטיס רוצה להפוך אופרת סבון לאמנות גבוהה, אבל דיאלוגים נדושים וסיבוך של ענייני בגידות עם משבר כלכלי, מביאים תוצאה משעממת למדי. גם מבקר הקולנוע סטאוורוס גאנוטיס מזהה קווי דמיון עם סרטים כמו "דלתות מסתובבות" ו"כוחו של מקרה", דבר שלדעתו גובל בפלגיאט של ממש, אבל לזכותו של פאפאקליאטיס נזקפת יכולתו להניע את המצלמה ולשחרר אותה בטכניקות נכונות, כך שהתסריט צובר נקודות במקום אחד, ומאבד נקודות במקום אחר, והמבקר מגדיר את הסרט "בסדר".
קייזה
קייזה ריי אלסטד (באנגלית: Kiesa Rae Ellestad; נולדה ב-16 בינואר 1989), הידועה בשם הבמה קייזה (באנגלית: Kiesza), היא זמרת-יוצרת ורב-נגנית קנדית. ב-2017, היא הייתה מעורבת בתאונת דרכים בטורונטו, וסבלה מפציעות קשות שחייבו אותה לקחת מספר שנים חופש בשביל להחלים.
ראשית חייה.
קייזה נולדה ב-16 בינואר 1989 בקלגרי, קנדה.
כשהייתה בת 13, קייזה הלכה למחנה קיץ, והמשיכה ללכת עד שהייתה בת 16. כשהייתה בת 16, לקחה חלק בתוכנית של החברה לאימון מפרשים וחיים . מאוחר יותר היא הפכה למדריכת שייט בבית הספר לשייט גלנמור בשנת 2007. שנה לאחר מכן הצטרפה למילואים של הצי המלכותי הקנדי יחד עם אחיה, והפכה ל- NavCom (Communicator Naval). זה היה בזמן שהייתה בצוותים בודדים של חיל הים שהיא לימדה את עצמה לנגן בגיטרה.
בינתיים, היא נכנסה לתחרות מיס תבל קנדה . היא הצהירה כי זמנה בחיל הים הניע אותה למסור 4,500 תקליטורים לחיילים קנדיים שמשרתים באפגניסטן ב-2008. קייזה התאמנה בג'אז בסטפס, ובתיאטרון. היא התאמנה גם כבלרינה, אך בשל פציעה בברך בגיל 15, היא סיימה את קריירת הבלט שלה. כשהייתה בת 18, היא כתבה את שירה הראשון, כדר להביע את רגשותיה, לאחר שהוריה החליטו להתגרש. באותה שנה, שירה הושמע לראשונה ברדיו.
תאונת דרכים.
ניק קריוון, מ-"Toronto Star" , דיווח כי קייזה הייתה מעורבת בתאונת דרכים ב-2017 בטורונטו, כאשר רכב אובר התנגש עם מונית. הוא דיווח כי חלק מההחלמה שלה, ממה שהיא תיארה כ-"פגיעה מוחית טראומטית", מחייב אותה להישאר בחדר חשוך למשך חצי שנה.
קריירה.
2006–2013: תחילת הקריירה.
ב-2005, נבחרה קייזה להופיע בשידור חי בתוכנית הרדיו "Folk Routes" של טום קוקסוורת' בתחנת הרדיו CKUA . זמן קצר לאחר מכן התקבלה למכללת סלקירק בנלסון , קולומביה הבריטית. במכללה היא למדה נגינה על קלידים, שירה ונגינה על גיטרה. מאוחר יותר, היא קיבלה מלגה ממכללת ברקלי למוזיקה. לאחר מכן, ב-2010, היא נסעה לניו יורק בשביל לקדם את הקריירה המוזיקלית שלה. אף על פי שהתחילה בעיקר כזמרת פולק, היא שינה את המקצב שלה כאשר התחילה לעבוד בניו יורק, יחד עם המפיק המוזיקלי רמי סמיר עפוני. ב-2010. היא נבחרה להופיע בחגיגות יום קנדה בכיכר טרפלגר בלונדון מול 30,000 איש.
ב-2012, היא הוציאה את הסינגל הראשון שלה, "Oops". בריאיון שנתנה ב-2014, היא אמרה כי הסינגל נכתב כבדיחה.
ב-2013, היא הייתה אחד מהכותבים של הסינגל "Triggerfinger" של הלהקת הנורווגית, דאנקיבוי . היא כתבה גם עבור אמנים אחרים, כמו ריהאנה, קיילי מינוג ואיקונה פופ.
2014–2016: "Sound of a Woman".