מבחינה מוזיקלית, השיר שונה מאוד מקודמו במפעם ובעיבוד, ומבחינות רבות הוא שיר יותר מורכב, הכולל במהלכו חילופי סולם מגוונים ואקורדים לא שגרתיים. פול גריין, מבקר "לוס אנג'לס טיימס", כתב שהמוזיקה הנמרצת והג'אזית של השיר הולמת את העיר ניו יורק הרבה יותר מהמוזיקה של שיר המקור.
ישנה גם מחווה קצרה לשיר של "הביטלס" "Drive My Car", שנשמעת במהלך סולו החצוצרה (ב־2:18), כשג'ון וזמרי הליווי נכנסים עם "ביפ ביפ, ביפ ביפ כן!".
רשימת השמעה.
סינגל 12 אינץ'.
צד א'
צד ב'
ההתנגדות המתמטית
לני שטרן
גוף כשרות
הטבח בלוקסור
מקדש חתשפסות
פנחס שטיינר
רבי פנחס הכהן שטיינר (? - י"ט כסלו תרע"ג – 1912) היה רבה של אילוק שבקרואטיה (תחת השלטון האוסטרו-הונגרי) במשך עשרים ושתיים שנה. לפני כן ייסד ישיבה בפקש ועמד בראשה.
ביוגרפיה.
נולד בפקש שבהונגריה, בנו של יעקב הכהן שטיינר. בצעירותו למד אצל רבי אליעזר זוסמן סופר, בעל "ילקוט אליעזר" ואחיו רבי חיים סופר, בעל "מחנה חיים". לאחר מכן למד בפרשבורג אצל בעל הכתב סופר והיה מגדולי תלמידיו.
נשא את חיה שרה קאליש, בת רבי מרדכי קאליש, חתנו של רבי מאיר פישהוף, מחבר הספר "המאיר" ו"שם משמואל". לאחר נישואיו התגורר בבונהאד ושימש מגיד שיעור בקהילה. לאחר מכן שב לפקש, ייסד בה ישיבה ועמד בראשה. כעבור זמן הגיע לפקש רבי אליעזר זוסמן סופר, תחילה כדיין, לסייע לחותנו רבי יואל אונגר, ששימש אז כרבה של פקש. לאחר פטירת הרב אונגר התמנה הרב זוסמן סופר תחתיו והקים בפקש ישיבה נוספת. הרב זוסמן סופר היה מעודד את תלמידיו לשמוע גם את שיעוריו של תלמידו הרב שטיינר בישיבתו.
התכתב רבות עם גדולי הרבנים בהונגריה, והוא מופיע בספרי שו"ת רבים, ובהם "נטע שורק", "לבושי מרדכי", "ערוגות הבושם", "המהרש"ג", "פרי השדה" ועוד.
בשנת 1890 התמנה כרבה של העיר אילאק וכיהן במשרתו במשך עשרים ושתיים שנה. הרביץ תורה בעירו, ובין תלמידיו היה בן העיר רבי יוסף נפתלי שטרן.
נפטר בי"ט כסלו תרע"ג (דצמבר 1912), הלווייתו נערכו באילוק, ונקבר בבית העלמין המקומי. בהלווייתו הספידו רבי יוסף לייב סופר, אב"ד פקש, בעל "ילקוט סופר", שנסע כל הלילה כדי להגיע להלוויה.
את מקומו מילא בנו, הרב הלל שטיינר, שכיהן כרבה של אילוק עד מלחמת העולם השנייה, שבה נספה.
חיבוריו.
חיבורים נוספים, ובהם "שו"ת "פתח המלביש", "ראשית בכורים" ו"שפתי כהן", שהיו בכתב יד אבדו בשואה.
כריסטיאן נטסאי
אנטסירננה
פרד השינגר
פרד השינגר (באנגלית: Fred Hechinger נולד ב -1 בדצמבר 1999) הוא שחקן אמריקאי יהודי.
ראשית חייו.
השינגר נולד בניו יורק לשרה רוזן ופול השינגר. סבו פרד מ' השינגר היה עורך מדור החינוך של הניו יורק טיימס. הוא גדל באפר וסט סייד ולמד בבית הספר סנט אן, שם כללו חבריו לכיתה שחקנים אחרים לוקאס הדג'ס ומאיה הוק. השינגר היה כתב נוער . הוא יהודי.
הלחימה ברצועת עזה ממבצע צוק איתן עד צעדת השיבה הגדולה
משפיען
שבע הגבעות של רומא (סרט)
שבע הגבעות של רומא (או להתראות רומא) (באנגלית: Seven Hills of Rome, באיטלקית: Arrivederci Roma) הוא קופרודוקציה איטלקית - אמריקאית משנת 1958 בבימויו של רוי רולנד, עם מריו לנצה, מריסה אלסיו ורנטו רסקל בתפקידים הראשיים.
זה הסרט לפני האחרון של לנצה וסרטה האחרון של אלסיו.
הסרט צולם ברומא ובו קטע של סיור בהליקופטר מעל האתרים הידועים של רומא כמו הקולוסיאום, פורום רומאנום, נהר הטיבר ועוד.
שם הסרט באנגלית נובע מהשיר "שבע הגבעות של רומא" אותו שר מריו לנצה בלחנו של ויקטור יאנג.
שם הסרט באיטלקית נובע מהשיר "להתראות רומא" ("Arrivederci Roma") אותו שר לנצה ביחד עם ילדה איטלקית לפני קהל בפיאצה נבונה ללחנו של רנטו רסקל שגם משחק בסרט. השיר הזה הפך ללהיט בביצועים של בינג קרוסבי, דין מרטין, קוני פרנסיס, אדי פישר, נט קינג קול, קליף ריצ'רד, פרי קומו ועוד. לנצה מבצע את השיר ביחד עם ילדה איטלקית בשם לואיזה די מאו שנפגש במקרה בעת הצילומים והתרשם מקולה. זו הייתה הופעתה היחידה בסרטים.
בניגוד לשאר סרטיו הוא שר כאן בעיקר שירים ומעט קטעי אופרה מריגולטו ו"מרתה". בסצנה אחת הוא מחקה את זמרתם של פרי קומו, פרנקי ליין, דין מרטין ולואי ארמסטרונג.
תקציר העלילה.
מרק רביר (מריו לנצה) הוא זמר אמריקאי ממוצא איטלקי. הוא מאורס לאשת החברה קרול רלסטון (פגי קסטל). לאחר ריב היא מודיעה לו שהיא נוסעת לאיטליה ומרק יוצא בעקבותיה.
על הרכבת לרומא עולה רפאלה מריני (מריסה אלסיו) שנוסעת מסאבונה לרומא ובדרך מאבדת את ארנקה. מרק משלם עבורה את כרטיס הנסיעה ומביא אותה לדירתו של בן דודו פפה בונלי (רנטו רסקל) שהוא פסנתרן במועדונים.
פפה מוכן לארח אותם ומרק מבטיח למצוא עבודה. הוא יוצא לרחובות רומא ושר "קליפסו איטלקי" כאנשים רבים מצטרפים אליו.
באחד הפעמים הוא נתקל בצעירים שרוקדים רוקנרול ומדגים בפניהם את כושר החיקוי שלו לזמרים אחרים.
לבסוף הוא מגיע לפיאצה נאבונה ומוצא שם ילדה ששרה בלווי אקורדיון. הוא שר אתה את השיר "להתראות רומא" כשקהל רב צופה בהם ומריע להם בסוף.
לסוף מקבל מרק עבודה במועדון לילה כשפפה מלווה אותו. מתפתח רומן אהבה משולש בין מרק, פפה ורפאלה. העניינים מסתבכים כשמרק פוגש את ארוסתו קרול. בתחילה הם מתלהבים ומחדשים את ידידותם למורת רוחה של רפאלה שפפה מחזר אחריה אך היא רוצה לחזור למשפחתה. אך לבסוף מבין מרק שקרול אינו בשבילו וחוזר לזרועותיה של רפאלה.
מודל חיקוי
טארט לימון
טארט לימון (בצרפתית: tarte au citron) היא מנת קינוח, המורכבת מקלתית מתוקה ומילוי בטעם לימון.
בבריטניה, טארט לימון מורכב מקלתית (המיוצרת לרוב בתבנית טארט מחורצת) המכילה חביצת לימון אפוי המורכבת בדרך כלל מביצים, סוכר, מיץ לימון ושמנת. בדרך כלל המתכונים כוללים אפייה מקדמית של הבצק, לפני הוספת הציפוי. לפעמים הטארט מכוסה באבקת סוכר לפני ההגשה.
לחלופין, ניתן לבשל את מילוי הלימון בסיר ואז להוסיף אותו לתחתית המאפה.
קינוח דומה מאוד לטארט לימון הוא פאי לימון בדרך כלל משמש כמנה אחרונה, שמורכב מקרום בדרך כלל פריך מלוח ופודינג לימון כמילוי. את פאי הלימון מכינים עם תחתית עוגה. פשטידה זו שונה מעוגת מרנג הלימון, שעליה מרנג. אין שימוש בקרום עליון, כמו בעוגת דובדבנים.
תחנת הרכבת זכרון יעקב
תחנת הרכבת זכרון יעקב הייתה תחנת נוסעים של רכבת ישראל ששירתה את היישוב זכרון יעקב וישובי הסביבה. התחנה נמצאת על מסילת החוף של רכבת ישראל, במערב היישוב זכרון יעקב, היום בצמוד לתחנה נמצא קניון מול זכרון. התחנה פעלה משנת 1920 ועד שנת 1996, אז נסגרה לשירות נוסעים בשל היעדר ביקוש. במקום קיימת תחנת רכבת תפעולית.
היסטוריה.
תחנת הרכבת זכרון יעקב הוקמה על ידי הבריטים בשנת 1920 בסמוך ליישוב זכרון יעקב.
ניסיונות לפתיחה מחודשת של התחנה.
ב-26 בנובמבר 2001, ערך שר התחבורה אפרים סנה ביקור בזכרון יעקב. במהלך הביקור הוצג בפניו הצורך בפתיחת התחנת רכבת במקום. לאחר הביקור החליט השר שהתחנה תפתח לנוסעים במהלך שנת 2003. אך דבר לא קרה והתחנה נשארה סגורה.
מבנה התחנה.
מבנה התחנה עדיין קיים אך אינו בשימוש מאז סגירת התחנה. התחנה היא ללא רציף והיא מכילה מבנה קטן בו יש כמה חדרים. התחנה נמצאת כ-500 מטרים ממערב לקניון מול זכרון. בצמוד לתחנה נמצא מבנה שו"ב של רכבת ישראל.
אנרגית גלים
ג'ייקוב תומפסון
ג'ייקוב תומפסון (באנגלית: Jacob Thompson; ) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית עד להתפטרותו עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית והיה למבקר הכללי של צבא הקונפדרציה.
ב-1864 ביקש נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס מתומפסון להוביל משלחת לקנדה, שם הוא הזדהה כראש השירות החשאי של הקונפדרציה בקנדה. מכאן והלאה הוא נודע כמי שארגן פעולות נגד האיחוד ונחשד שארגן פעולות נוספות רבות, כולל פגישה ככל הנראה עם רוצחו של הנשיא לינקולן ג'ון וילקס בות'.
כוחות צבא האיחוד העלו באש את מעונו של תומפסון באוקספורד, מיסיסיפי, עיר מגוריו של הסופר ויליאם פוקנר, שביסס כמה מהדמויות בספריו על דמותו של תומפסון.
ראשית חייו.
ג'ייקוב תומפסון נולד בעיירה ליסבורג שבקרוליינה הצפונית לניקולס וללוקרישיה (לבית ואן הוק) תומפסון. הוא התחנך באקדמיית בינגהאם שבמחוז אורנג', וב-1831 סיים את לימודיו באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שם הוא היה חבר באגודות הפילנתרופיות של האוניברסיטה. לאחר סיום לימודיו הוא לימד באוניברסיטה לתקופה קצרה וב-1832 עזב כדי ללמוד משפטים. ב-1834 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין בפונטוטוק שבמיסיסיפי.
קריירה פוליטית.
תומפסון החל להיות מעורב בפוליטיקה וב-1838 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, שם הוא כיהן בשנים 1839–1851. ב-1845 הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית, אך מינויו לא מומש ומושבו אויש על ידי ג'וזף צ'אלמרס. בשנים 1845–1847 הוא היה יושב ראש הוועדה לענייניי האינדיאנים. בבחירות של 1850 לא עלה בידו להיבחר מחדש, והוא שב לעסוק בעריכת דין עד 1857 כאשר הנשיא שהושבע אז, ג'יימס ביוקנן, מינה אותו כמזכיר הפנים של ארצות הברית.
בשנים האחרונות לנשיאותו של ביוקנן, התנצחו חברי הקבינט אלו עם אלו בסוגיות העבדות והפרישה. בנאום שנשא ב-1859, קידם תומפסון גישה מתונה בעד האיחוד. הוא גינה את הרפובליקנים במדינות צפון, שדיברו על סוגיית העבדות כ"סכסוך בלתי הפיך", ואת הקיצוניים במדינות דרום ששאפו לפתוח מחדש את סחר העבדים האטלנטי.
הצטרפותו לקונפדרציה.