"מארה סאד" הוא מחזה עם מוזיקה. בכך הוא מושפע ברטולט ברכט, שאצלו השירים מגיבים על נושאים וסוגיות במחזה. בשונה ממבנה מוזיקלי מסורתי, השירים אינם מוסיפים לעלילה או להצגת ההתפתחות של הדמויות במחזות. בניגוד לכך, לעיתים קרובות הם מוסיפים את אפקט הניכור, קוטעים את העלילה בהצגה או מציעים פרשנות היסטורית, חברתית ופוליטית. ריצ'רד פיסלי (Peaslee) הלחין את המוזיקה להפקה המקורית בשפה האנגלית של "מארה סאד" בבימויו של פיטר ברוק. אף על פי שאין שום פסקול רשמי למחזה בשום שפה, הצלחה ההפקה בלהקה השייקספירית המלכותית בבימויו של ברוק והסרט בבימויו הביאו לכך שהפסקול שחיבר פיסלי הפך לפופולרי בהפקות דוברות האנגלית. חלקים מהפסקול של פיסלי נכללו בגרסה המסחרית האנגלית של ג'פרי סקלטון/אדריאן מיטשל (המבוססת על הטקסט בו השתמשה הפקת הלהקה השייקספירית המלכותית. הפסקול המלא ניתן לרכישה מידי ECS Publishing/Galaxy Music Corporation. ההפקה המקורית של הלהקה השייקספירית המלכותית הייתה כל כך פופולרית שחלק משירי ההצגה הוקלטו ושולבו באלבומה של ג'ודי קולינס "In My Life".
השירים הוקלטו בידי הצוות המקורי של הפקת הלהקה השייקספירית המלכותית והסרט. ההקלטה הראשונה של ההצגה נעשתה על גבי שלושה אריכי-נגן בחברת קלרנדון רקורדס ב-1964. הייתה זו הקלטה מלאה של הפקת ברודוויי המקורית. הגרסה השנייה שהופצה הייתה אלבום אריך נגן בודד של פסקול הסרט שהופצה בידי קלרנדון/יונייטד ארטיסטס רקורדס.
הגרסה השלישית הייתה תקליטור אוסף של שתי ההפקות של ברוק/פיסלי בביצוע הלהקה השייקספירית המלכותית משנת 1966; "מארה סאד וארצות הברית", הופץ בידי פרימייר רקורדינגס. השירים, שנכללו בתקליטור הופצו בידי פרימייר רקורדינגס ב-1992:
רשימת השירים אינה כוללת את ההמנון הלאומי (שמופיע בכל ההקלטות האחרות) ואינה מציינת במפורש את "שיר עגלת הנידונים למוות" (The Tumbrel Song), לא בנפרד ולא כחלק מ"שיר ופנטומימה של הגעתה של קורדיי לפריז". צוות השחקנים שהוקלט בהקלטה זו כולל את פטריק מגי, גלנדה ג'קסון ופרדי ג'ונס. (ההפקה הנלווית, ארצות הברית, מספר על חייל אמריקאי שתוקף את הוייטקונג במלחמת וייטנאם.)
הפקות.
הבכורה העולמית נערכה בברלין בבימויו של קונראד סבינארסקי, בהשתתפות שמונים שחקנים.
ב-1964 המחזה תורגם בידי ג'פרי סלקטון עם עיבוד של השירים בידי אדריאן מיטשל והוצג בידי הלהקה השייקספירית המלכותית בלונדון, בבימויו של פיטר ברוק. ההצגה כללה חמישים שחקנים, ביניהם: איאן ריצ'רדסון בתפקיד הכרוז, קליב רוויל (Clive Revill) בתפקיד מארה, פטריק מגי בתפקיד דה סאד וגלנדה ג'קסון בתפקיד שרלוט קורדיי.
אחרי שתי הצגות טרום בכורה, הועלתה ההפקה בברודוויי ב-27 בדצמבר 1965, בתיאטרון מרטין בק ורצה 145 פעמים. ריצ'רדסון גילם את דמותו של מארה, בעוד מגי וג'קסון שבו על תפקידיהם בהפקה המקורית שנערכה בלונדון.
ההצגה זכתה בפרס טוני להצגה הטובה ביותר וברוק זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר. פרסים נוספים ניתנו למגי כשחקן המשנה ול Gunilla Palmstierna-Weiss על עיצוב התלבושות. ג'קסון הפסידה את פרס הטוני לשחקנית המשנה הטובה ביותר לטובת זואי קלדוול. ההפקה גם זכתה בפרס מטעם איגוד מבקרי התיאטרון של ניו יורק להצגה הטובה ביותר.
באוסטרליה ביים את המחזה אדגר מטקאלף ב-1966 בתיאטרון פלייהאוס בפרת', ההצגה הציגה במשך שישה שבועות. צוות השחקנים כלל את אלן לנדר בתפקיד מארה, איילין קולוקוט בתפקיד שרלוט קורדיי. שחקנים נוספים היו רוזמארי בר, פיטר מוריס, כריס ג'ונסון, קן גרגורי ורולנד רושיקולי (Rocchiccioli). מעצב התפאורה היה טד דומבובסקי.
מארה סאד בתיאטרון המקצועי הישראלי.
תיאטרון חיפה, הצגת בכורה: 8 באפריל 1967
עיבוד לסרט.
ב-1967 יצא לאקרנים עיבוד לסרט של המחזה עם רבים מהשחקנים המקוריים, והשתמשו בשמו הארוך של המחזה בקרדיט הפתיחה, אף על פי שמרבים לקצר את שם המחזה ל"מארה סאד". התסריט נכתב בידי אדריאן מיטשל. פיטר ברוק היה הבמאי ובין השחקנים היו מגי, ג'קסון, קליפורד רוז ופרדי ג'ונס.
באותה שנה הופק המחזה בידי רשת הטלוויזיה ARD של גרמניה המערבית והייתה ההצגה הראשונה בטלוויזיה הגרמנית שהופקה בצבע.
קישורים חיצוניים.
קישורים באנגלית
הנריק דאם
קארל פטר הנריק דאם (בדנית: Carl Peter Henrik Dam; 21 בפברואר 1895 קופנהגן - 17 באפריל 1976 קופנהגן) היה ביוכימאי ופיזיולוג דני. הוא זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1943 על מחקרו יחד עם אדוארד דויזי שהביאו לגילויים של הוויטמין K ושל תפקידו בפיזיולוגיה של האדם.
ילדותו ושנות לימודיו.
הנריק דאם נולד בשנת 1895 כבנם של אמיל דם, רוקח, ושל אמילי, בת לבית פטרסון, מורה.
הנריק דאם סיים בשנת 1920 תואר ראשון בכימיה במכון הפוליטכני בקופנהגן (בימינו - האוניברסיטה הטכנית של דנמרק) והתמנה לעוזר מדריך לכימיה בבית הספר לחקלאות ולרפואה וטרינרית. ב-1923 הוא היה למדריך לביוכימיה במעבדה הפיזיולוגית של אוניברסיטת קופנהגן. בהמשך השתלם בשנת 1925 אצל פריץ פרגל באוניברסיטת גראץ בתחום המיקרוכימיה ומאוחר יותר שב לאוניברסיטת קופנהגן בה התמנה למדריך במכון לביוכימיה של האוניברסיטה בשנת 1928. כעבור שנה היה למרצה והחזיק במשרה זו גם בעת שהותו בחו"ל, עד שנת 1941.
פעילותו המדעית.
בשנת 1934 סיים את עבודת הדוקטורט שלו בביוכימיה באוניברסיטת קופנהגן - "כמה מחקרים על המשמעות הביולוגית של הסטרינים".(Nogle Undersøgelser over Sterinernes Biologiske Betydning)
על מנת להמשיך במחקריו על מטבוליזם הכולסטרול, קיבל הנריק דאם מלגת רוקפלר ועבד בשנים 1933-1932 במעבדה של שנהיימר בפרייבורג. בהמשך עבד בשיתוף פעולה עם המדען השווייצרי פאול קארר בציריך.
בזמן שחקר את מטבוליזם הסטרול באפרוחים בקופנהגן גילה דאם את ויטמין K. דאם ערך מחקרים בתרנגולות שניזונו מתפריט דל שומן במיוחד. הוא הבחין שכעבור זמן מה, העופות סבלו משטפי דם בחלקים שונים בגופן, וכן שדגימת הדם שלהם נקרשה לאט מהרגיל. הוא ניסה לתת לתרנגולות את כל הוויטמינים שהיו מוכרים, אולם ללא הועיל. רק כשהוסיף למזונן מעט זרעי קנאביס, נעלמו התסמינים. אז עלתה במוחו המחשבה, כי אולי מדובר בוויטמין מסוג חדש.
לאחר מכן חקר את ויטמין זה בבעלי חיים שונים ובצמחים. התעניין ביישום המידע ברפואה אצל בני אדם, בתכונות הכימיות והפיזיות הבסיסיות של וויטמין זה. בחקר טיהורו ובידודו של הוויטמין שיתף פעולה עם קארר.
תוך כדי חקר הוויטמין K הבחין דאם אצל חיות ניסוי בתסמינים חדשים מסוימים - כמו עלייה בפרמאביליות הנימית והאדרה בצביעת הרקמה השומנית. הסתבר שהיה מדובר בבליעת שומנים מסוימים בהיעדר וויטמין E.
בזמן שערך בשנים 1941-1940 סיור הרצאות בקנדה ובארצות הברית תחת חסות "הקרן האמריקאית-סקנדינבית", מולדתו נכבשה על ידי הצבא הגרמני באפריל 1940.
התאפשר לו לערוך מחקרים בקיץ ובסתיו 1941 במעבדות לביולוגיית הים בוודס הול ואחר כך באוניברסיטת רוצ'סטר במדינת ניו יורק בשנים 1945-1942 בתור עמית מחקר בכיר. התקבל כחבר עמית במכון רוקפלר למחקר רפואי.
על המחקרים שעשה בשנים האלה זכה בשנת 1943 בפרס נובל לפיזיולוגיה. הצנזורה הנאצית בדנמרק הסתירה את ההודעה על כך.
בהיעדרו, בשנת 1941 התמנה פרופסור לביוכימיה במכון הפוליטכני של קופנהגן, משנת 1950 - פרופסור לביוכימיה ולתזונה.
שב לדנמרק רק ב-1946 והמשיך במחקריו בנושאי הוויטמינים K, E, השומנים, הכולסטרול ומאוחר יותר על היווצרות האבנים בכיס המרה. בשנים 1962-1956 היה מנהל המחלקה לביוכימיה של המכון לחקר השומנים של דנמרק.
ניסוי מפתח של הנריק דאם נגע למתן תזונה חסרת כולסטרול לאפרוחים. אחרי כמה שבועות של תזונה כזאת, התחילו האפרוחים לסבול מדימומים בלתי נשלטים. דאם בודד את החומר התזונתי הנדרש לקרישת הדם וקרא לו "ויטמין הקרישה", בקיצור ויטמין K.
הנריק דאם היה נשוי לאינגר אולסן משנת 1924.
ספרים ומאמרים.
הנריק דאם פרסם לבד ובשותפות כ-315 מאמרים בנושאים ביוכימיים, בעיקר על הביוכימיה של הסטרולים, הוויטמינים K ו-E והשומנים.
מרה סאד
מארה/סאד
ברהמה (פואמה)
מסירות
יוניטי
אייל פרדי
אייל פרדי (שם מדעי: "Odocoileus") הוא סוג שבו כלולים שני מינים דומים של איילים מתת-משפחת איילי העולם החדש, החיים בעיקר באמריקה הצפונית. איילי הפרדות הם איילים בינוניים בגודלם בעלי אוזניים גדולות שהקנו להם את שמם (על שם הדמיון לפרד), וקרניים בינוניות בגודלן שנמצאות רק אצל הזכרים.
הם חיים ברחבי אמריקה הצפונית, כשהמין לבן-הזנב חי בעיקר במזרח אמריקה, והמין שחור-הזנב חי בעיקר במערב אמריקה, כולל קליפורניה. המין לבן-הזנב חי גם באזורים שונים באמריקה הדרומית והמרכזית עד לאזור פרו. הוא גם הועבר לכמה מדינות באירופה ולניו זילנד.
הנס-יירגן שטומפף
הנס-יירגן שטומפף (בגרמנית: Hans-Jürgen Stumpff; 15 ביוני 1889 - 9 במרץ 1968) היה גנרל בלופטוואפה במלחמת העולם השנייה ובסיומה היה אחד מהחותמים על כניעת גרמניה הנאצית.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
שטומפף נולד ב-15 ביוני 1889 בקולברג שבפומרניה, ובשנת 1907 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית. במלחמת העולם הראשונה הוא שירת במטה הכללי, עוטר בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, ובסיום המלחמה הועלה לדרגת האופטמן.
ברפובליקת ויימאר הוא שירת כקצין מטה במיניסטריון הרייכסווהר.