יטי (או איש השלג הנורא/המתועב) הוא יצור מיתולוגי דמוי קוף או דוב, שנאמר עליו כי חי באזור הרי ההימלאיה בנפאל ובטיבט. השמות "יטי" ו"מה-טה" שגורים בפיהם של המקומיים ומהווים חלק מההיסטוריה ומהמיתולוגיה של האזור. סיפורים אודות יטי הופיעו לראשונה כהיבטים של התרבות המערבית הפופולרית במאה ה-19.
הקהילה המדעית ברובה רואה ביטי אגדה, בעיקר לאור מחסור בעדויות, אולם הוא עדיין נותר אחד היצורים המפורסמים ביותר של הקריפטוזואולוגיה (חקר יצורים מיתולוגיים). ניתן לראות ביטי את המקבילה לאגדות ביג פוט מצפון אמריקה.
אטימולוגיה ושמות חלופיים.
השם "יטי" מקורו בשפה הטיבטית, והוא נגזר ככל הנראה משילוב של מילים שפירושן "אזור הררי" ו"דוב". שמות נוספים המשמשים את תושבי ההימלאיה לא מתורגמים בדיוק באותה דרך, לטבע ולאגדות המקומיות:
לנפאלים יש מגוון שמות ליטי, כמו "באן-מאנץ'" שפירושו "איש היער הפראי", או "קאנגצ'נג'ונגה-ראצ'יאס" שפירושו "השד מקאנגצ'נג'ה".
"איש השלג הנורא".
המונח "איש השלג הנורא" לא נטבע עד 1921, השנה בה לוטננט-קולונל צ'ארלס הווארד-בארי הוביל את החברה הגאוגרפית המלכותית ב"משלחת חקירת האוורסט" ותיעד את מסעה בספר. בספר כולל הווארד-בארי תיעוד של חציית "לאקפה- לה" בגובה 6,400 מ', שם גילה עקבות שהוא האמין כי ככל הנראה נוצרו על ידי זאב אפור גדול, אשר יצרו בשלג הרך עקבות זוגיות הדומות לאלו של אדם יחף. הוא מוסיף כי המדריכים משבט השרפה שלו ציינו מיד כי העקבות חייבים להיות של "איש הפרא המושלג" לו הם קראו "מהטו-קאגמי" - "מהטו" פירושו "אדם דוב" ו-"קאגמי" פירושו "איש השלג".
הסברים אפשריים.
טעות בזיהוי של חיי הבר בהימלאיה הוצעה כהסבר אפשרי לתצפיות של יטי, כולל צ'ו-טה (סוג של קוף החי בגבהים הנמוכים יותר), הדוב הכחול הטיבטי או דזו-טה, הידוע גם כדוב האדום מההימלאיה. היו גם שהציעו כי יטי הוא למעשה נזיר מתבודד.
שרידי הקוף הענק:
מעריצים מעלים אפשרות כי היצורים המדווחים יכולים להיות צאצאים של ימינו של הגיגנטופיתקוס. עם זאת, בעוד שיטי מתואר בדרך כלל כהולך על שתיים, רוב המדענים סבורים שהגיגנטופיתקוס הלך על ארבע והיה כה מאסיבי עד שאילו לא התפתח ליצור הולך על שתיים (כמו קופי אדם), הליכה זקופה הייתה קשה יותר עבורו מאשר לקרובו ההולך על ארבע - האורנג אוטן.
בתרבות הפופולרית.
יטי הפך לאייקון תרבותי ומוזכר בסרטים, ספרים ומשחקי מחשב. היצור מתואר כ"איש השלג הנורא", אבל בדרך כלל מוסבר כי מדובר בטעות בזיהוי והוא משמש בעיקר כאתנחתא קומית. סדרת הקומיקס הקלאסית "הרפתקאותיו של טינטין", למשל, מקדישה כרך אחד להרפתקה בהרי ההימלאיה, שבמהלכה הקורא פוגש את היטי האמיתי, וגיבורי הספר לא מגלים את קיומו לציבור כדי להגן עליו מסקרנים. בסדרת המדע הבדיוני "דוקטור הו", אחד מאויביו של הדוקטור הוא יצור עתיק שמנסה להשתלט על מוחות של בני אדם בעזרת רובוטים שמוסווים בצורת יטי. גם שם אחד מהפרקים בהם הרובוטים האלו מופיעים בסדרה, הפרק "אנשי השלג המתועבים" ("The Abominable Snowmen"), מבוסס על אחד מכינויי היטי.
מסור דיסק
שב דנחמתא
באנקר
האפריקאי
ישיבת בני עקיבא לחינוך סביבתי
גשר ריו ניטרוי
גדוד 33
ניטרופוראנטואין
ניטרופוראנטואין (Nitrofurantoin) היא אנטיביוטיקה מקבוצת הניטרופוראנים המשמשת לטיפול בדלקת בדרכי השתן. היא נכללת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
שימושים קליניים.
ניטרופוראנטואין היא קו ראשון לטיפול בדלקת חריפה ופשוטה של שלפוחית השתן, ובפרט זיהומים בדרכי השתן הנגרמים מ-"Escherichia coli" (המחולל השכיח ביותר), מ-"Klebsiella pneumoniae" וממיני "Enterococcus" ו-"Staphylococcus". היא אינה יעילה לטיפול בפיאלונפריטיס ודלקת מסובכת של שלפוחית השתן, בין היתר מאחר שזיהומים אלה נגרמים בשכיחות גבוהה יותר על ידי חיידקים שעמידים באופן מובנה לאנטיביוטיקה זו, כגון "Proteus", "Serratia" ו-"Pseudomonas".
כמו כן, ניטרופוראנטואין משמשת למניעה של זיהומים חוזרים בדרכי השתן בנשים שחוות שני אירועים בשנה לפחות של זיהום תסמיני בדרכי השתן, או בנשים שהזיהום החוזר קשור בקיום יחסי מין. בנשים לאחר גיל המעבר ניטרופוראנטואין נצפתה יעילה יותר מאמצעים מקומיים המכילים אסטרוגן במניעת זיהומים חוזרים.
המינון המקובל לטיפול בדלקת חריפה ופשוטה של שלפוחית השתן הוא 50–100 מ"ג כל 6 שעות למשך 5–7 ימים עבור תכשיר הגבישים המאקרוסקופי, ו-100 מ"ג כל 12 שעות לתקופה זהה עבור התכשיר המעורב. למניעת זיהומים חוזרים המינון הוא 100 מ"ג פעם ביום. במקרים של אי-ספיקת כליות משמעותית ריכוז התרופה בשתן יורד ולכן יעילותה יורדת, עד כדי התוויית נגד באי-ספיקת כליות מתקדמת.
מבנה כימי.
המבנה הכימי של ניטרופוראנטואין כולל טבעת פוראנית, שאליה מצד אחד מחוברת קבוצת ניטרו ומן הצד השני קבוצה צדדית המכילה הידנטואין. תכשירי ניטרופוראנטואין באים בגבישים מאקרוסקופיים או בתערובת של גבישים מיקרו- ומאקרוסקופיים.
מנגנון פעולה.
ניטרופוראנטואין מחוזרת בתא החיידק על ידי ניטרורדוקטאז, ובצורתה המחוזרת היא מגיבה בעוצמה עם חלבונים ריבוזומליים, באופן שמעכב ייצור חלבונים בתא החיידק. כמו כן, היא משרה נזקים ב-DNA החיידקי ומתערבת במסלולים הביוכימיים במעגל קרבס.
פרמקוקינטיקה.
הספיגה של תכשירים פומיים של ניטרופוראנטואין היא 40%–50%, כאשר הספיגה, שמתרחשת במעי הדק מתגברת כשהתרופה ניטלת יחד עם מזון. התצורה בעלת הגבישים המיקרוסקופיים נספגת מהר יותר.
ריכוזי התרופה בדם נמוכים עד כדי אפסיים במינונים הפומיים המקובלים, אולם התרופה, שמופרשת בשתן, מגיעה לריכוז גבוה מהנדרש עבור מחוללים רגישים לתרופה – 32 מיקרוגרם למיליליטר. ריכוז התרופה בערמונית נמוך עבור טיפול בדלקת הערמונית.
תופעות לוואי.
תופעת הלוואי השכיחה ביותר של ניטרופוראנטואין בחילות והקאות, המתרחשות בשכיחות גבוהה יותר בנטילת התכשיר שכולל גבישים מיקרוסקופיים, ככל הנראה מאחר שהוא מתמוסס ונספג מהר יותר. בכ-1% מהאנשים הנוטלים את התרופה מתפתחת פריחה, ובכלל זה תגובות חיסון עצמי. תופעת לוואי שכיחה אף היא היא הופעת שתן כהה בצבע אדום-חום או צהוב, אולם אין זו התוויה להפסקת התרופה.
עם תופעות הלוואי הקשות בעלות משמעות קלינית נמנות התגובות הריאתיות, הנחלקות לתגובות חריפות ולתגובות כרוניות. אלה נצפו רק לאחר טיפול ממושך כמניעה ולא בתגובה לטיפול בדלקת חריפה בדרכי השתן, ושיעורן נמוך מ-1 ל-100,000 מחזורי טיפול בניטרופוראנטואין. התגובות החריפות הן מסוג דלקת ריאות מרגישות יתר ומתרחשות בטווח זמן שעות עד שבועות מהחשיפה לתרופה. התגובות הכרוניות מתרחשות בשכיחות נמוכה פי כמה מהחריפות, אולם הן עלולות לגרום ללייפת ריאתית קבועה, עם תמותה של עד 8%. בשכיחות דומה לתופעות הריאתיות עלולות להתפתח גם תופעות לוואי כבדיות, לרבות דלקת כבד. תופעת לוואי נדירה נוספת היא נוירופתיה פריפרית. עיקר הטיפול לתופעות לוואי אלה הוא הפסקה מידית של התרופה.
אנשים עם חוסר G6PD עלולים לפתח אנמיה המוליטית. המוליזה גם עלולה להתרחש ביילוד במתן סמוך ללידה על רקע חוסר הבשלות של המערכת האנזימטית בתאי הדם האדומים.
התוויות נגד.
התוויות הנגד לשימוש בניטרופוראנטואין כוללות תגובות של רגישות יתר לתרופה ותופעות לוואי משמעותיות כגון תופעות לוואי ריאתיות או כבדיות. כמו כן, התרופה אסורה בשימוש עבור אנשים עם פגיעה בתפקוד הכלייתי במידה של קצב סינון פקעיתי נמוך מ-60 מ"ל/דקה או מיעוט במתן שתן.
התרופה אינה מומלצת החל משבוע 36 להיריון ובילודים מחשש לאנמיה המוליטית והחמרה של צהבת. הקולג' האמריקני לרפואת נשים ולמיילדות ממליץ שלא להשתמש בתרופה בשליש הראשון להיריון, אלא בהיעדר חלופה אחרת בטוחה יותר, בשל דיווחים סותרים על סיכון מוגבר להתפתחות מומים בעובר.
דלקת עורק הצדע
דלקת מפרקים טקיאסו
דלקת רב-עורקית קשריתית
מחלת קוואסקי
משפחת צנעני
משפחת צנעני הוא סרט קומדיה ישראלי מסוגת הבורקס, בבימויו של בועז דוידזון, שיצא לאקרנים בשנת 1976.
תקציר עלילה.
הסרט סובב קומדיה של שקרים וסודות, חנות הנעליים של ציון צנעני התימני סמוכה לחנות הנעליים של ישראל בן נעים הפרסי. בנוסף שניהם שכנים. לציון שתי בנות, ובן אחד נשוי שגם הביא לו נכד. למורת רוחו של ציון, בתו, שמשונה, החלה לצאת עם הרצל, בנו של ישראל.
ציון קונה לאשתו, ציונה, טבעת יהלום יקרה לכבוד יום הולדתה, אך מהסס להעניק לה את המתנה, כאשר מתלבט לגבי הזמן המתאים. משום כך ציונה ממורמרת ויוצאת מהבית, וציון חושד שהיא בוגדת בו עם ישראל. גם אשתו של ישראל חושדת שבעלה בוגד בה, וזאת לאחר שבשעות הלילה ירד אל השכנה מרגלית איתה הוא בוגד באשתו, שם הוא מוצא גם את חנניה, בנו של ציון ששכב אף הוא עם דודתו מרגלית, אחותה של ציונה.
כאשר הטבעת נעלמת, ציון מאשים את ישראל בגנבתה. עד מהרה מתברר שהנכד שמשון בלע אותה.
קבלת הסרט.
הסרט זכה להצלחה ניכרת בקופות ומכר 452,000 כרטיסים בישראל. עם השנים הוא צבר פופולריות וזכה למעמד של סרט פולחן, בדומה ל"צ'רלי וחצי" ול"חגיגה בסנוקר", אף הם מאת הבמאי בועז דוידזון.
זאב רב-נוף, מבקר "דבר", כתב כי זהו "בורקס, בשלושה הבדלים: א. הנוסח הוא תימני; ב. אין אשכנזים בכלל, את תפקידיהם המסורתיים ממלאים פרסים; ג. המילוי איננו עוד ההווי הרומנטי, אלא התחושות המיניות של הגיבורים... מי יודע, על אף כל הסתייגויותי, מסתמנת כאן ראשית תהליך ליצירת סרט פולקלור ישראלי טוב יותר. אולי, אך הדרך עוד ארוכה מאוד."