בנוסח התפילה של הרמב"ם, אין שינוי בין חול ושבת, וגם בשבת משתמע שחותמים "שומר עמו ישראל לעד" (או שלא חותמים ברכת השכיבנו, וממשכים עם ברכת ברוך ה' לעולם, וכדעת הרמב"ם).
עניית אמן אחר הברכה.
לדעת הרמב"ם והשולחן ערוך יש לחתום את ברכת השכיבנו בעניית אמן אחר הברכה של עצמו, ואילו לדעת הרמ"א אין לענות אמן אלא כששמעה מאחרים.
מחוזות קוריאה הצפונית
קוריאה הצפונית מחולקת מנהלתית ל-9 מחוזות (do), עיר מטרופולינית (Chikhalsi) ו-4 ערים מיוחדות (אחרון התווסף בשנת 2019). בנוסף קיימת חלוקה משנית לנפות.
גשר (אונייה)
גשר באונייה הוא האזור או התא שממנו נשלטת האונייה. בעת הפלגה מאויש הגשר על ידי קצין משמרת, כשעימו נמצא ימאי המשמש כצופה. בזמן מהלכים מורכבים יימצא בגשר רב החובל, כשלידו יהיו קצין המשמרת, צופה והגאי.
באוניות מפרש היה רב החובל מפקד על האונייה מסיפון האחרה (quarter deck) או מבית האחרה (poop deck), בירכתי האונייה. באמצע המאה ה-19 נכנסו לשירות גלגלי משוטות, כאמצעי הנעה. בשל בתי הגלגלים הללו, שהיו ממוקמים במחצית אורכה של האונייה, לא ניתן היה לפקד עליה מאחור, שכן הראות קדימה הייתה מוגבלת; מעבר לכך, היה צורך במבנה שיאפשר למהנדסי האונייה לבדוק ולטפל בגלגלי המשוטה. לצורך זאת, נבנה מעין גשר באמצע האונייה, שעליו התמקם רב החובל, וממנו הייתה השליטה בכלי השיט. כעשור לאחר מכן עברה הנעת האוניות למדחפים, אך הגשר נותר כמרכז הפיקוד.
בתקופה שבה החל השימוש בגשר פיקוד לא ניתן היה להפעיל מן הגשר את מערכות האונייה. הקצין שבגשר היה מעביר את פקודותיו למחלקות האונייה השונות באמצעים שונים: ההגאי עמד בבית ההגה (wheelhouse), שם היה ממוקם הגה הספינה, וקיבל את הוראותיו מן הגשר באמצעות צינור או שפופרת קול (התקן שאפשר העברת קול במרחקים קצרים); ההוראות לחדר המנועים הועברו בהתקן שנקרא "טלגרף חדר מנועים": הקצין בגשר היה מעביר ידית מחוון למצב הרצוי, ובחדר המנועים הייתה ההוראה מופיעה על מחוון נוסף. קצין המכונות היה מוודא שההוראה מתבצעת, באמצעות ויסות מתאים של סיבובי המנוע ולחץ הקיטור. מכיוון שגשר הפיקוד היה בדרך כלל חשוף לרוח וגשם, היה בו תא מוגן (pilothouse) ששימש את קצין הניווט, ובו היו העזרים הדרושים לו לניווט. במאה ה-19 הוחל בבניית אוניות ממתכת (תחילת מברזל, ומאוחר יותר מפלדה), והדבר גרם לסטיות במצפן האונייה. בשל כך, מוקם המצפן רחוק ככל האפשר מגוף האונייה, בדרך כלל בקומה שמעל הגשר, שמכונה "אי הקופים" (באנגלית monkey island), בצמוד למצפן ישנם בדרך כלל שני כדורי מתכת המשמשים לאיפוס המצפן ומכונים בפי הימאים בתור "הביצים של המצפן".
באוניות מודרניות ניתן לשלוט על רוב מערכות האונייה מן הגשר עצמו. ההגה מותקן בגשר, וכך גם מערכות השליטה במנועים; חדר המנועים עצמו עשוי להיות בלתי מאויש במשך רוב ההפלגה. בגשר נמצאים גם כל אמצעי הניווט, מכ"ם (וסונאר, על פי מטרת האונייה), אמצעי קשר, ועוד. הגשר בדרך כלל סגור בגג ודפנות, אך מכיוון שתמיד עדיפה ראות טובה, ברוב האוניות מותקן חלק ממכשור הגשר (טלגרף מכונה, הגאים ושליטה במדחף חרטום) גם בכנף הגשר. מקובל שרב החובל שולט באוניה מהכנפיים בעיקר בעת תמרוני כניסה ויציאה מנמלים, או בזמן ערפל, על מנת לשמוע יותר טוב כלי שיט אחרים.
באוניות מלחמה גדולות היו לעיתים כמה גשרי פיקוד. רב החובל היה ממוקם בגשר ניווט, שממנו פיקד על האונייה; גשר זה היה ממוגן כדי שמפקדת האונייה תוכל להמשיך ולתפקד תחת אש. בנוסף, היה גשר פיקוד שבו יכול היה להתמקם אדמירל, וממנו לפקד יחד עם מטהו על האוניות שתחת פיקודו, בלי להפריע לרב החובל. כיום נמצא ברוב אוניות המלחמה מרכז ידיעות קרב (מי"ק), הממוקם עמוק בקרבי האונייה, ובו מרוכז כל המידע המגיע לאונייה מחיישנייה שלה וממקורות אחרים (אוניות אחרות, כלי טיס, ועוד), ומשם גם מופעלים כלי הנשק של האונייה. מפקד האונייה שוהה במי"ק בעת קרב.
לטיף דורי
לטיף דורי (נולד ב-1934) הוא עיתונאי, ופעיל פוליטי ישראלי.
ביוגרפיה.
דורי נולד בעיראק ועלה לישראל ב-1951. הצטרף לתנועת השומר הצעיר ב-1952 והקים את קיני התנועה במעברות חיריה וסקיה (כיום אור יהודה). הוא השתתף ביסוד תנועת הנוער הערבי החלוצי ב-1954. התחיל לעבוד במרכז מפ"ם ב-1955, כמזכיר המחלקה הערבית ומילא תפקידים שונים, ביניהם מזכיר הדור הצעיר. ייצג את צעירי מפ"ם בפסטיבל הנוער הדמוקרטי בוורשה ב-1955, במוסקבה ב-1957 ובווינה ב-1959.
עם שובו ב-1955 מביקור במחנה ההשמדה אושוויץ, כתב סדרת מאמרים על השואה תחת הכותרת "בין חומות המוות" בביטאון מפ"ם בערבית אל מרסאד, שהופיעה לראשונה בישראל בשפה הערבית. לטיף דורי היה הראשון שנכנס לכפר קאסם ב-1 בנובמבר 1956, ורשם את עדויות הפצועים בבית חולים בילינסון ב-10 בנובמבר, והביא לידיעת הקהל בישראל ובעולם את פרטי הטבח שבו נרצחו 49 מתושביו על ידי אנשי משמר הגבול.
דורי אף ייצג את המפלגה במוסדות שונים ביניהם הוועד הפועל של ההסתדרות וארגון יוצאי עיראק. פרסם בירחון אל-פג'ר בשנת 1960, שנתיים לפני ההכרזה על עצמאות אלג'יריה, את מכתבו הנודע "אל אחי האלג'ירי" שבו הביע את הזדהותו ותמיכתו במאבקו להשתחרר מהכיבוש הצרפתי. המכתב זכה להדים רבים.
הוא כיהן כחבר מערכת חותם ואל-מרסאד, והיה חבר מועצת המערכת של ניו אאוטלוק ועורך "צַוּת מפ"ם". ניהל במשך 10 שנים (1972–1982) מאבק ממושך יחד עם עודד ליפשיץ, חבר קיבוץ ניר עוז, נגד גירושם של אלפי הבדואים המצריים שהתגוררו בפתחת רפיח. כיהן כמזכיר התנועה לשלום ולביטחון בין השנים 1967–1973, והיה בין מקימי הוועד נגד המלחמה בלבנון בשנת 1982. הגיע למחנות הפליטים סברה ושתילה, 48 שעות לאחר הטבח שם, יחד עם העיתונאי עודד ליפשיץ ועם הצלם ויקי כהן, העביר את צילומי הקורבנות וקטעי העדויות של הניצולים לוועדת כהן.
נמנה ב-1984 עם מייסדי הוועד נגד גזענות ולשווי זכויות של האזרחים הערביים בישראל. ייסד בשנת 1986 את הוועד לדיאלוג ישראלי-פלסטיני מיסודם של בני עדות המזרח, ומכהן מאז כמזכירו.
ארגן ועמד בראש "משלחת השלום" בת כ-20 חברים, שב-6 בנובמבר 1986 נפגשה ברומניה עם אנשי אש"ף, ועקב כך הועמד לדין יחד עם ראובן קמינר, עם יעל לוטן ועם אליעזר פיילר, באשמת הפרה של "חוק המפגשים", שנכנס לתוקף ב-5 באוגוסט 1986 ואסר על מגע בין ישראלים לבין נציגים של אש"ף. הארבעה הורשעו בעבירה של קיום מגע אסור, לפי סעיף 4(ח) לפקודת מניעת טרור, ובעבירה של קשירת קשר לבצע עוון, לפי סעיף 499 לחוק העונשין. ערעורם לבית המשפט המחוזי על ההרשעה ועל גזר הדין נדחה, אך בערעורם לבית המשפט העליון הוקל עונשם, והועמד על קנס בסך אלף ש"ח לכל אחד.
מאז 1967 פיתח מערכת קשרים ענפה עם התושבים הפלסטינים והנהגתם, בשטחים ומחוצה להם, ובמיוחד עם יאסר ערפאת שעמו נפגש לראשונה בז'נבה ב-1987. במסגרת זו ארגן בשנת 1988 את המפגש הפומבי הראשון של משפחות שכולות ישראליות ופלסטיניות שהתקיים במלון אמריקן קולוני בירושלים המזרחית, שעורר הדים רבים וקיבל כיסוי נרחב באמצעי התקשורת בישראל ובעולם. קיבל בווינה ב-1988 את פרס קריסקי לשלום יחד עם בנאזיר בוטו, ראש ממשלת פקיסטן, וד"ר סרג'יו רמירז, סגן נשיא ניקרגואה.
דורי נבחר להנהלת מרצ ולראש הדסק הערבי עם כינונה ב-1992, והיה בין מקימי "אהל המחאה" בירושלים באותה שנה, במחאה על גירוש פעילי החמאס ללבנון. הוא אף ארגן והשתתף במשלחת מפ"ם שביקרה בתוניס בשנת 1993, ונפגשה עם הנהגת אש"ף ובראשה יאסר ערפאת. שנתיים מאוחר יותר, ב-1995, נבחר לוועדת המזרח התיכון של האינטרנציונל הסוציאליסטי. במלאת 40 שנה לטבח כפר קאסם קיבל בשנת 1996, "אזרחות כבוד" של הכפר על גילוי הטבח. מאוחר יותר, בשנת 1998, ארגן את ביקורה של משלחת מרצ במצרים, והשתתף בפגישה עם הנשיא חוסני מובארכ, שאותו פגש בפעם השנייה. במערכות בחירות שונות מוקם ברשימת מרצ לכנסת.
במשך שנים שידר בהתנדבות מתחנת הרדיו "קול השלום" של אייבי נתן לעולם הערבי.
בשנת 2000 ביקר דורי במרוקו כאורחו האישי של ראש ממשלת מרוקו, עבד א-רחמאן אל-יוסופי. הוא הוזמן כאורח רשמי של תנועת השלום בקובה שבה ביקר בשנת 2001, ונפגש עם הנשיא פידל קסטרו. גם בביקורו השני בשנת 2003 נפגש איתו.
מאז 1967 השתתף במאות פעולות מחאה נגד הכיבוש, הופיע בתחנות אל-גז'ירה ואל-ערביה. השתתף בהלוויה ההמונית שנערכה ליאסר ערפאת ברמאללה ב-12 בנובמבר 2004, ונכח בעצרת הגדולה שהתקיימה במלאת 40 יום לפטירתו, לפי הזמנה רשמית של הרשות הפלסטינית.
בשנת 2005 השתתף כאורח בטקס הזיכרון בהירושימה שביפן לציון יום השנה להטלת פצצת האטום האמריקאית. בשנת 2009 קיבל את אות "יקיר גבעת חביבה" על פועלו רב השנים. ביוני 2009 השתתף בכנס של האו"ם בג'קרטה בירת אינדונזיה וקיבל אשרת כניסה למרות ניתוק היחסים הדיפלומטיים בין ישראל ואינדונזיה. השתתפותו התאפשרה בעקבות התערבותו של מזכיר האו"ם. ביקורו הובלט באמצעי התקשורת.
בשנת 2011 נפגש בפעם השלישית בירדן עם נאיף חוואתמה ראש "החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין" לפי הזמנתו. ב-31 במאי 2012 הופיע בסרט "יומנים" שהקרין הערוץ הראשון של הטלוויזיה שבו תיאר כיצד גילה בשנת 1956 את "טבח כפר קאסם".
מתגורר ברמת גן.
בחירות 2003
בחירות 1996
אסון גשר המכביה
הטבח באי השלום
ברכת ברוך ה' לעולם
ברכת ברוך ה' לעולם (או: יראו עינינו, ברכת הפסוקים או ברכת המולך בכבודו) היא ברכה הנאמרת בחלק מנוסחי התפילה היהודיים בתפילת ערבית של חול לאחר ברכת השכיבנו או כחלק ממנה. מבנה הברכה מורכב ממספר פסוקים הכוללים שמונה עשרה פעמים את שם ה' ובסופם חתימה בברכה.