עם פרוץ מלחמת העולם השנייה קיבל שרון צו מילואים וחזר ללוצק, בה החל לפעול משטר סובייטי קומוניסטי זמן קצר אחר כך. הצטרף למחתרת הציונית, אך נאלץ לברוח לאחר שנתגלה בידי ה-נ.ק.וו.ד. עם תחילתו של מבצע ברברוסה גויס לצבא האדום ושירת במסגרתו כחמש שנים, תחילה בחזית, אך בעיקר באזור קירגיזסטן. ב-1946 חזר שרון לתקופת השיקום. פעל למען ארגון שארית הפליטה ולעלייתה ארצה, וכן לצמיחתם של הארגונים היהודיים והציוניים והתנועה החינוכית. פרסם ב"מוסטי", עיתון השומר הצעיר. היה בין מייסדי מפלגת הפועלים השומר הצעיר, ועמד בראשה כמזכיר הכללי בתקופה שבטרם האיחוד עם מפלגת פועלי ציון. המשיך בפעילות מפלגתית גם במסגרת המפלגה המאוחדת. עלה לישראל בסוף 1949, לאחר עליית המפלגה הקומוניסטית לשלטון וסגירת הפעילות הציונית.
בישראל היה שרון לחבר המרכז והוועדה המדינית של מפ"ם. היה נציג מפ"ם במועצת פועלי חולון, כמזכיר פועלי דחק ופועלים חקלאיים. עבד גם בברית העולמית של מפ"ם. בשנים 1959-¬1962 ביצע שליחות בקובה כנציג המחלקות לארגון ולעלייה של הסוכנות היהודית, ושימש גם כמזכיר הפדרציה הציונית במשך שנה וחצי. לאחר השליחות היה בין מייסדי אגודת ידידות ישראל-קובה, וכמו כן שב לעבוד במרכז לתרבות ולחינוך של הסתדרות העובדים הכללית, בו היה חבר מ-1956. היה חבר המזכירות, מנהל האגף לאמנות וחבר הנהלה בגופי "מפעלי תרבות" השונים. היה חבר מערכת "בשער", ביטאונה הרעיוני של מפ"ם, ופרסם מאמרים ותגובות בעיקר ב"בשער" וב"על המשמר". עסק בניהול בבית אגודת סופרי ועיתונאי יידיש בישראל. פרסם ביידיש ב"נייוועלט" וב"ישראלשטימע". עבד גם בארכיון יד ושם, ובין השאר תרגם מיידיש, מפולנית ומרוסית.
ב-1976 נפטר באופן פתאומי. בשנה שלאחר מותו יצא ספרו "קיץ 1942".
קאצ'יני
תנועת הנוער של ה-6 באפריל
תנועת הנוער של ה-6 באפריל (בערבית: شباب 6 ابريل) היא קבוצת פייסבוק, שהוקמה תחילה בשביל לתמוך בשביתת הפועלים ממחלה אל-קוברא במצרים ב-6 באפריל 2008, מאוחר יותר הייתה ממובילי ההפיכה במצרים.
שני היוזמים של הקבוצה הכירו ממסע הבחירות של מפלגת אל-ע'ד בשנת 2005. אך הם נטשו את הפעילות הפרלמנטרית, אחרי שיו"ר המפלגה, איימן נור, נעצר ונכלא למשך ארבע שנים.
דרך פייסבוק הם קראו לשביתה כללית. בזמן קצר הם אספו יותר מ-70,000 תומכים. ההפגנות דוכאו באלימות, עם פצועים רבים וגם שני הרוגים.
בתחילת ינואר 2011 הייתה התנועה גורם מוביל להתגייסות שהובילה למהפכה, בין היתר דרך וידאו של אסמאא' מחפוז שבו היא קראה להתקוממות. הקבוצה תמכה במוחמד אל-בראדעי והייתה מועמדת לפרס נובל לשלום.
Spring Framework
תשתית התוכנה ספרינג (באנגלית: Spring Framework; להלן: ספרינג) היא שלד תוכנה בקוד פתוח ומנגנון להיפוך שליטה (Inversion of Control) עבור הפלטפורמה של ג'אווה.
ניתן להשתמש ביכולות הליבה של ספרינג בכל יישום Java, אבל קיימות גם הרחבות לבניית יישומי רשת על גבי פלטפורמת ה-Java EE. למרות שספרינג אינה כופה עבודה לפי פרדיגמת תכנות מסוימת, היא הפכה פופולרית בקהילת ה-Java כאלטרנטיבה או אפילו כתוספת למודל ה-(Enterprise JavaBeans (EJB.
מודולים.
ספרינג מורכבת מכמה מודולים המספקים מגוון שירותים:
Spring
חיי אהבה
חיי אהבה (בגרמנית: Liebesleben) הוא סרט מ-2007 בבימויה של מריה שרדר. הסרט הוא קו-פרודוקציה ישראלית-גרמנית שצולמה בישראל, והוא מבוסס על רומן באותו שם מאת צרויה שלו. התסריט נכתב על ידי שרדר ושלו. הסרט זכה בשני פרסי קולנוע הבווארי 2008 לצילום הטוב ביותר והמוזיקה הטובה ביותר. הסרט גם זכה בפרס הסרט הגרמני 2008 עבור הצילום הטוב ביותר.
ביקורות.
הסרט זכה לביקורות שליליות בעיקר.
יאיר רוה כתב על הסרט:
מאיר שניצר כתב על הסרט:
לעומת זאת, מאמרי ביקורת בגרמניה עשו חסד רב עם הסרט, וניתן לקרוא זאת במאמר: "ביקורות משבחות לסרט "חיי אהבה" בגרמניה".
עלאא אל-אסואני
עלאא אל-אסואני (בערבית: علاء الأسواني, נולד ב-26 במאי 1957 בקהיר) הוא סופר ורופא שיניים מצרי.
חייו.
אל-אסואני למד רפואת שיניים בקהיר ובשיקגו. בשנות ה-90 החל לכתוב סיפורים קצרים ואלה התפרסמו לבסוף בקובץ סיפורים תחת הכותרת "אש ידידותית" ("نيران صديقة") בשנת 2004. בשנת 2002 הוא פרסם את הרומן "בית יעקוביאן" ("عمارة يعقوبيان"), שהפך מיד לרב-מכר ותורגם עד כה ל-23 שפות. הספר תורגם לעברית ללא אישור הסופר.הרומן זכה להצלחה מפני שתיאר בשפה עשירה וקולחת ללא שום הגבלות את השינוי שעברה החברה המצרית במהלך שנות ה-70 וה-80, עת נפרדה מעידן הלאומיות והסוציאליזם ועברה לעידן הקפיטליזם וההפרטה. הרומן עורר סערה כי כלל ביקורת פוליטית ישירה ונגע בנושאי טאבו כגון הטרדות מיניות, הומוסקסואליות וקיצוניות דתית. הרומן חשוב מפני שעשה השוואה בלתי-אמצעית בין מצרים של העידן המלוכני לזו של המשטר הנשען על כידוני הצבא ומושל במדינה ללא משחק פוליטי אמיתי.
אל-אסואני הוא אחד האישים הבולטים בתנועת "כפאיה". בכיכר א-תחריר בימי המהפכה של פברואר 2011 אמרו רבים מן האנשים אשר נהרו לכיכר, שהם פה בגללו.
בשנת 2006 פרסם אל-אסואני את הרומן "שיקגו" (شيكاجو), בו הוא מתח ביקורת נוקבת על חוסני מובארכ ומשטרו המנהל מעקב שוטף אחר סטודנטים מצריים בעת לימודיהם בחו"ל. רומן זה היה חשוב ביותר בתוכנו דווקא מפני שהוא מתרחש באוניברסיטת אילינוי בשיקגו. רומן זה הציג את האופן בו רואים המצרים ממרחק ג"ג את הנעשה במצרים. יתר על כן, ברומן שיקגו הציג אל-אסואני דמויות של גולים קופטים החיים בגעגוע תמידי למולדתם, אליה אינם יכולים לשוב מחשש מפני רדיפה דתית ופוליטית. הבחירה כאן הייתה סמלית מפני שזוהי אותה האוניברסיטה בה למד אל-אסואני.
לאחר אירועי המהפכה בשנת 2011 ביקר אל-אסואני גם את המועצה הצבאית בחריפות בעת כהונתה בתקופת המעבר ולאחר מכן גם את הנשיא הנבחר מוחמד מורסי.
כאן יש לזכור כי אל-אסואני הוא איש אופוזיציה חילוני, כזה המאמין בחירות פוליטית, דמוקרטיה ודוחה באופן נחרץ את השחיתות, הנפוטיזם, הקיצוניות הדתית ואת מעורבות הצבא המצרי בחיים הפוליטיים במדינה. עבורו, הדמוקרטיה היא הפתרון, כסיסמה המנוגדת לסיסמת תנועת האחים המוסלמים "האסלאם הוא הפתרון". דוגמה בולטת לדעותיו נראתה בעימות פוליטי חריף ביותר בינו ובין רה"מ לשעבר אחמד שפיק על מסך הטלוויזיה המצרית, על רקע אירועי המהפכה.
משנת 2008 החל במחקר ובכתיבת הרומן הרביעי "מועדון המכוניות" (نادي السيارات") אך כתיבתו התעכבה והופסקה לאור אירועי המהפכה המצרית. באפריל 2013 פורסם לבסוף רומן זה בו תיאר אל-אסואני את החברה המצרית המתעוררת של שנות ה-40, זו הצומחת ומתפתחת על רקע תהליכי המודרניזציה של המחצית הראשונה של המאה ה-20.
אסואני הוא סופר אך גם פובליציסט ומאמרים פוליטיים פרי ידו מתפרסמים בעיתונים חילוניים במצרים כגון אל-מצרי אל-יום, אל-דסתור ואל-שרוק. הוא מתראיין רבות ומקפיד לבטא את דעותיו האופוזיציוניות מתוך אמונה בדמוקרטיה ובחופש הדעה.
כסופר הוא נחשב לסופר מן הז'אנר הריאליסטי, כזה המתמקד בדמויות אנושיות ומתאר אותן לעומק כך שהן מתפתחות ומשתנות בכתיבתו אך נותרות כאלו שהקורא יכול לדמיין ולהבין. מתוך כך, ניתן להבין מדוע בחר אל-אסואני בבניין יעקוביאן, בניין אמיתי השוכן במרכז קאהיר, כגיבור למעשה של הרומן, בן הדמויות פועלות ומתפתחות. הבחירה היא סמלית מפני שהבניין עצמו נבנה בשנת 1934 על ידי אדריכל ארמני בשם יעקוביאן ומהווה בעצם עדות לעידן המלוכני במצרים ולתקופה בה השתלבו הזרים בחברה ובכלכלה במצרים. הוא עצמו מציין את נוכחותם של היהודים, כמו קהילות היוונים, האיטלקים והארמנים, כקהילה שחיה במצרים שנים רבות וראתה בה מולדת אמיתית.
כמו אנשי רוח ערביים רבים, אל-אסואני אינו מכיר בישראל ומסרב לקיים כל קשר עם קוראים או סופרים ישראלים ודוחה כל נורמליזציה עימה. התרגום העברי לספרו "בית יעקוביאן" הוסר מרשת האינטרנט לאחר תביעתו של הסופר עצמו.
בית יעקוביאן.
מקור השם של הרומן בבניין ברחוב טלעת חרב, היוצא מכיכר א-תחריר מזרחה ונבנה בסגנון אר דקו. הרומן עוקב אחרי תושבי בניין המגורים היוקרתי ביותר בקהיר, הנבנה בשנת 1934 על ידי איש עסקים ארמני בשם הגוף יעקוביאן. הרומן סובב סביב היסטוריה של בניין, אך בניין זה משקף למעשה את החברה המצרית ואת חשיבותו של מרכז קהיר. במבוא לספר זה הסביר אל-אסואני כי נחשף להריסת בניין בקאהיר וראה מולו את דירות וחדרי הבניין וחשב כי בניין אינו רק מבנה שכן מתרחשות בו סיטואציות אנושיות בלתי-מוגבלות והדבר היווה עבורו השראה לכתיבת הרומן. אירוע שני היה שיטוטיו ברחבי קאהיר בחיפוש אחר מרפאת שיניים חדשה. בסיוריו הרבים בחצר האחורית של מרכז קהיר נתקל בדמויות מגוונות ובבניינים ובמקומות רבים אשר ירדו מגדולתם ונזנחו. אל-אסואני מעיד כי ראה בכך סימן לירידת מרכז קהיר מגדולתו ומחשיבותו.
בית יעקוביאן עצמו נמצא עד היום במרכז קהיר ושם גדל אל-אסואני שכן משרדו של אביו, עבאס אל-אסואני, היה ממוקם בבניין זה. בשנות התבגרותו ראה את ירידת חשיבותו של מרכז קהיר כמו גם את הזנחתו של הבניין בו גדל וניכר כי הדברים השפיעו עליו מאוד. עבור אסואני, בית יעקוביאן ומרכז קהיר הם סמל למצרים של העידן המלוכני, זו של עידן הסבלנות הדתית, שילוב קהילות הזרים בחברה המצרית והתחדשותה של המדינה המצרית.
הרומן נוגע בנושאים שהם בגדר טאבו, כמו הומוסקסואליות והכיל ביקורת פוליטית קשה על הדיכוי הפוליטי במצרים, השחיתות ותגובת החברה המצרית למשטר וזאת בדמות הקצנה דתית מסוכנת.