ההתנגשויות העיקריות בין המשטרה למפגינים היו בקהיר, אך התנגשויות, חלקן מלוות בהרוגים, היו גם באלכסנדריה, בחילוואן, בפיום, באסמאעיליה, בפורט סעיד, בסואץ, בלוקסור, באל עריש במיניה, באסיוט, בבני סואיף, במרסא מטרוח ובערים נוספות.
הנשיא הזמני של מצרים, עדלי מנסור, הכריז על מצב חירום למשך חודש, הכולל עוצר לילי והרחבת סמכויות המעצר של המשטרה.
אירועי הימים הבאים.
בימים שלאחר 14 באוגוסט נמשכו עימותים בין כוחות ביטחון מצריים ובין אזרחים וטרוריסטים. אירועים בולטים:
תגובות.
שפיכות הדמים גרמה לגל של גינויים ברחבי תבל. במדינות אחדות זומנו שגרירי מצרים לשיחה במשרד החוץ. נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, הצטרף לגל הגינויים, והודיע על ביטול תרגיל צבאי משותף בין מצרים וארצות הברית. האיחוד האירופי הודיע כי יבחן מחדש את יחסיו עם מצרים. לעומת זאת, סעודיה וירדן הביעו תמיכה בממשל המצרי.
במצרים עצמה התפטר במחאה סגן נשיא מצרים, מוחמד אל-בראדעי, ועזב את מצרים.
שוקר
מסגד אקצה
מסגד אקצה (בטורקית: "Mescidi Aksa"; בהולנדית: "Aksamoskee") הוא מסגד בעיר האג בהולנד, השוכן במבנה שהוקם כבית כנסת ושימש את הקהילה היהודית בעיר בין השנים 1844-1975.
כבית כנסת.
באמצע המאה ה-19, עם התגברות הגירה יהודית ממזרח אירופה להולנד, נוצר צורך בקהילה היהודית להקים בית כנסת חדש וגדול, במקום המבנה הישן שנבנה בשנים 1721-1723. לצורך כך העמיד המלך וילם השני מאוצרו הפרטי סך 4500 פלורינים לצורך הבניה. בית הכנסת נבנה בין השנים 1842-1844, בסגנון נאו-קלאסי על ידי האדריכל רודנבורג. אל בית הכנסת החדש הועבר ארון הקודש מבית הכנסת הישן, שבסיסו נבנה בשנת 1723, ועליו נוספו חלק עליון ושלושה כתרים בשנת 1740. ארון הקודש עשוי עץ ועיטוריו מצופים פס זהב מותך. בית הכנסת הוקם במרכזו של אזור שבו התגוררו יהודים רבים. עם גירוש יהודי הולנד למחנות בשנים 1942-1943, עמד בית הכנסת בשממונו עד תום המלחמה. לאחר המלחמה, חודשה הפעילות בבית הכנסת יחד עם עוד 2 בתי כנסת אחרים בעיר. המלחמה פגעה בקהילה מבחינה מספרית, כשלפני המלחמה מנתה כ-17 אלף איש, ולאחריה כ-2000. הקהילה התקשתה להחזיק בשלוש בתי כנסת, ובשנת 1975 סגרה הקהילה את שערי בית הכנסת הגדול. ארון הקודש המפואר הועבר מפורק וארוז בארגזים למוזיאון להיסטוריה יהודית באמסטרדם. כיום משמש ארון הקודש בית כנסת בשכונת הר נוף בירושלים.
כמסגד.
ההגירה המוסלמית להולנד הביאה לבניית מסגד בהאג כבר בשנת 1955, הנקרא מסגד מובארק. בשנות ה-70 התגברה ההגירה המוסלמית, והתעורר צורך לבניית מסגד נוסף. מאחר שבית הכנסת עמד ללא שימוש, פרצו לתוכו מהגרים טורקים שהתגוררו באזור והחלו להשתמש בו כמסגד, ללא רישיון מהעירייה וללא בעלות על המבנה. הצלאה הראשונה התקיימה במבנה ב-7 ביולי 1979. בשנת 1981 הוסדרה העברת המבנה, כאשר הקהילה היהודית מכרה את המבנה לעיריית האג, וזו העבירה אותו לרשות הקהילה המוסלמית הטורקית בעיר. לאחר שהוסדרה הבעלות נערכו שינויים במבנה על מנת להתאימו למסגד, והוכשר לקליטת 1500 מתפללים. בשנת 1987 נבנו בחזית הבניין שני מינרטים בגובה 26 מטרים.
בית הכנסת הגדול של האג
יוליה שטראים
יוליה שטראים (נולדה ב-1962) היא אשת ציבור שכיהנה כסגנית ראש העיר חיפה, יו"ר הרשות לקליטת עלייה בחיפה וראש סיעת "חיפה ביתנו" במועצת העירייה עד נובמבר 2018.
ביוגרפיה.
שטראים ילידת אוקראינה עלתה לישראל בשנת 1990 וקבעה את ביתה בחיפה. בעלת תואר שני בפסיכולוגית ילדים מהמוסד הפדגוגי בביילץ.
בשנת 1991 הצטרפה לתנועת הליכוד והייתה פעילה בה עד לשנת 1999. בשנה זו הצטרפה לישראל ביתנו והייתה שותפה לבניית המפלגה החל מהשלבים הראשונים לקיומה. במסגרת זו הייתה שטראים אחראית, בין השאר, על פעילות המפלגה באזור חיפה והצפון עד לשנת 2003.
החל משנת 1994 ועד 2003 עבדה בהסתדרות הכללית מרחב חיפה בתפקיד מזכירת איגוד מקצועי. בין השנים 2005–2007 שימשה כחברת הנהגת ההסתדרות הכללית, במסגרת זו כיהנה כיו"ר ועדת כספים ומכרזים בהסתדרות.
בשנת 2003 עמדה שטראים בראש רשימת "חיפה ביתנו" למועצת העיר ונבחרה להיות חברת מועצת העיר חיפה עם שני מנדטים. בבחירות 2008 הגדילה "חיפה ביתנו" את כוחה לשלושה מנדטים, בעקבות כך נבחרה פעם נוספת למועצת העיר והתמנתה לסגנית ראש העיר החל מדצמבר 2008. במסגרת חברותה במועצת העיר, מכהנת שטראים כיו"ר הרשות לקליטת עלייה בחיפה, מובילה את תוכנית עיר ללא אלימות ומשמשת כדירקטורית באתו"ס, בעפת"ח וביפה נוף.
בבחירות המוניציפליות של שנת 2018 נפסלה רשימת "חיפה ביתנו" בשל הגשת רשימה של שבעה מועמדים בלבד במקום 11 לפחות כפי שדורש החוק. שטראים הגישה עתירה לבית המשפט המחוזי בחיפה בשבתו כבית משפט לעניינים מינהלתיים. עתירה זו נדחתה, ושטראים פנתה אל בג"ץ, אך גם בערכאה זו היא הפסידה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 עברה מישראל ביתנו לייעץ במטה הליכוד.
חיים אישיים.
שטראים נשואה ואם לבן. מתגוררת במרכז הכרמל בחיפה.
טאיפן
טאיפן או טַיְפָּן (שם מדעי: "Oxyuranus") הוא סוג של נחש ארוכים, מהירים וארסיים ביותר ממשפחת הפתניים הנפוצים באוסטרליה. בסוג זה שלושה מינים כאשר למין טאיפן חופים 2 תת-מינים. הטאיפן נמנה עם הארסיים בנחשי העולם.
שמו של הסוג ניתן על ידי דונלד תומפסון בעקבות השם של נחשים אלו בפי האבוריג'ינים תושבי חצי האי כף יורק, קווינסלנד.
מינים.
בסוג זה שלושה מינים:
הטאיפן ניזון מיונקים קטנים כמו חולדות ובנדיקוטים.
הנחשים בסוג זה נחשבים לנחשי היבשה הארסיים ביותר. הארס שלהם מכיל ארס הפוגע במערכת העצבים וכן הפוגעת בקרישת הדם. הטאיפן פנים-יבשתי הוא הנחש היבשתי בעל ריכוז הארס הגבוה בעולם וטאיפן החופים הוא הנחש היבשתי השלישי בעולם מבחינת ריכוז הארס שלו לפי מדד LD50. טאיפן מרחבי המרכז נחשב גם כן לאחד הארסיים ביותר, אך טרם נחקר בצורה יסודית ומקיפה.
טאיפאן
גביע אמריקה ה-34
תחרות גביע אמריקה ה-34 בשיט (אנגלית:34th America's Cup) התקיימה בספטמבר 2013 בסן פרנסיסקו וזכה בו המועדון המגן על התואר, מועדון היאכטות גולדן גייט, עם צוות אורקל ארצות הברית, שניצח את צוות ניו זילנד המאתגר בתוצאה 8-9 לאחר שהיה כבר בפיגור 8-1. דגם הסירות הוא קטמרן סנפירית מסוג AC72.
סבב המוקדמות, הלואי ויטון, החל ביולי ונגמר ב-30 באוגוסט ובו התמודדו 3 מאתגרות: ארטמיס מרוצים השוודית, ולונה רוסה צ'אלנג' האיטלקית וצוות ניו זילנד שניצח את המוקדמות ושימש כצוות המאתגר. צוות אורקל ארצות הברית שימש כצוות המגן אחרי שבתחרות הקודמת בולנסיה ניצח המועדון שלו, מועדון היאכטות גולדן גייט, את אלינגהי בתוצאה 0-2.
רקע.
בגביע אמריקה ה-33, שהתרחש בשנת 2010 בולנסיה, התחרו המועדונים איגוד השייטים של ז'נבה, עם קבוצת אלינגהי וספינתם "אלינגי 5", כצוות המגן ומועדון היאכטות גולדן גייט, עם אורקל מרוצים וספינתם "Oracle Team USA 17" כצוות המאתגר, שניצח את סבב המוקדמות; ה"לואי ויטון".
גביע אמריקה ה-33 נערך בשיטת הטוב מ-3. בשיוט הראשון ניצח אורקל מרוצים גייט בהפרש של 15 דקות ו-28 שניות, הפער הגדול ביותר מאז 1988 ועלו ליתרון 1-0. לאחר 6 שעות של המתנה, עקב רוחות חלשות נערך השיוט השני בו ניצח שוב הצוות האמריקאי בפער של 5 דקות ו-26 שניות את יריבו השווייצרי, ובכך הבטיח את זכייתו בגביע אמריקה, בתוצאה 2-0, ואת מקומו בגביע אמריקה ה-34.
AC72 הוא הדגם של מפרשיות הלואי ויטון וגביע אמריקה ה-34, כל קבוצה יכולה לעשות שינויים מסוימים בסירה אך היא מוגבלת לחוקים של הדגם.
המפרשיות ששימשו לתחרות הן מסוג קטמרן כלומר יש לה שני גופים צפים הנקראים בידונים. משקלה המותר הוא כ-5900 ק"ג כולל ציוד הפלגה מלא, אך ללא צוותה בן 11 הנפשות, ולה תורן יחיד בגובה של 40 מטרים.
דגם זה הוא יקר ביותר עקב היותו סנפירית, כלומר לסירה יש יכולת ריחוף על חרבות מיוחדות, סנפירים, הגורם לה להגיע למהירויות קיצוניות למפרשית. במקביל לדגם התחרותי יש דגם קטן יותר שמשמש לאימונים ששמו AC45.
לואי ויטון 2013.
הקבוצות המאתגרות הן:
קבוצות אלו העפילו ללואי ויטון, מתוך 10 הקבוצות שהגישו מועמדות. לאחר שכמה קבוצות פרשו ונופו כל הקבוצות שלא עמדו בקריטריונים נותרו שלוש מתמודדות בלואי ויטון. ב-9 במאי במהלך האימונים של ארטמיס נהרג איש הצוות אנדרו סימפסון לאחר שהקטמרן התהפכה כתוצאה מרוחות חזקות. בסבב הראשון התחרו כל ה-3 אחד נגד השני בחמישה סיבובים וארטמיס פסלה בעקבות התאונה את כל שיוטיה.
חצי גמר.
הצוות עם התוצאה הטובה ביותר, צוות ניו זילנד, עלה אוטומטית לגמר ושני הצוותים שנותרו התחרו בחצי גמר שהתנהל בסדרת הטוב מ-7 שבו ניצחה בסופו של דבר לונה רוסה האיטלקית בתוצאה 4-0.
גמר.
הגמר בין לונה רוסה לצוות ניו זילנד התחיל ב-17 באוגוסט והסתיים ב-30 באוגוסט. הוא התנהל בסדרת הטוב מ-13 אך נגמר לאחר שמונה סיבובים בניצחון של צוות ניו זילנד.
שיוטי הגביע.
ענישת צוות אורקל ארצות הברית.
צוות שופטים בינלאומי מצא שצוות אורקל ארצות הברית רימה במהלך באירוע חימום של גביע אמריקה בשנת 2012 לאחר שהוסיף משקל מלאכותי לסירתו. העונשים שהוטלו כוללים גירוש 3 חברי קבוצה, קנס של 250,000 דולר וקירקוע הקבוצה בשני שיוטים בגביע. משמעות העונש האחרון היא שצוות ארצות הברית חייב לנצח 11 שיוטים כדי לזכות בתחרות.
תוצאות.
שיוטי גביע אמריקה ה-34 התחילו ב-7 בספטמבר והסתיימו ב-25 בספטמבר בניצחון צוות אורקל ארצות הברית. על מנת לנצח בתחרות יש לנצח 9 פעמים, כלומר סך הכול אמורים להיות עד 17 שיוטים, אך עקב הענישה נוצר מצב בו יכולים להיות עד 19 שיוטים, כפי שהיו בפועל.
מהלך התחרות.