הרב שלמה בראון ד"ר (בהונגרית: Braun Salamon; פוהו, 4 בדצמבר 1869 – ?, לאחר 1938) היה רב, מורה, סופר, סגן המפקח הראשי על מוסדות החינוך היהודי בבודפשט מטעם הקהילה היהודית של פשט. תרומתו בחינוך הדור הצעיר לערכי ומסורת היהדות הייתה משמעותית בכל מהלך חייו.
ביוגרפיה.
שלמה בראון הוא בנם של יעקב בראון ושל קרולין דויטשלנדר. בין השנים 1884-1894 היה תלמיד בבית המדרש לרבנים בבודפשט, שבמהלכם היה תלמיד גם בבית המדרש הגבוה למדעי היהדות בברלין במשך שנה (Hochschule für die Wissenschaft des Judentums). ב-1893 קיבל דוקטורט במדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), ולאחר מכן הסמכה להוראת הונגרית וגרמנית. סמיכה לרבנות קיבל ב-1895. משנת 1897 היה מורה בבית הספר חטיבת ביניים לבנים של הקהילה היהודית של פשט ומשנת 1925 סגן המפקח הראשי על כל מוסדות הלימוד היהודיים של הקהילה. הוא פרש לגמלאות ב-1938.
משפחתו.
אשתו הייתה רוז'ה קליין (1874–?), בתם של מיהאי קליין ורוזה גולדשטיין. הם נישאו ב-31 באוקטובר 1897 בבודפשט.
ילדיהם:
קיאן רונאן
קיאן רונאן (באנגלית: Kian Ronan; נולד ב-9 במרץ 2001) הוא כדורגלן גיברלטרי-אנגלי המשחק בעמדת המגן בלינקולן רד אימפס ובנבחרת גיברלטר.
קריירה.
בנעוריו שיחק רונאן במועדון איפסוויץ' טאון. ב-14 בנובמבר 2018, רונאן הצטרף בהשאלה לקבוצת מילדנהול טאון מהליגות החובבניות באנגליה.
בשנת 2019, רונאן הצטרף לקבוצת מנצ'סטר 62 מליגת העל הגיברלטרית.
ב-24 באוגוסט 2019, רשם רונאן את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–3 לסנט ג’וזף במסגרת הליגה.
ב-7 בדצמבר 2019, כבש רונאן את שערו הראשון במועדון נגד אירופה פוינט במסגרת הליגה, המשחק הסתיים בניצחון 1–3 לטובת מנצ'סטר 62.
ב-8 ביולי 2020, הוא חתם במועדון הפאר הגיברלטרי לינקולן רד אימפס.
ב-17 באפריל 2021, כבש רונאן את שער הבכורה שלו במועדון נגד מונס קאלפה במסגרת הליגה.
ב-6 ביולי 2021, רשם רונאן את הופעת הבכורה שלו במוקדמות ליגת האלופות נגד פולה אש מלוקסמבורג.
ב-16 בספטמבר 2021, רשם רונאן את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים של הליגה האזורית בהפסד 0–2 לפאוק סלוניקי היוונית.
נבחרת לאומית.
רונאן ייצג את גיברלטר בנבחרות הנוער.
ב-5 בספטמבר 2020, ערך רונאן את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בנבחרת גיברלטר במסגרת ליגת האומות של אופ"א נגד נבחרת סן מרינו.
יעל בראון-פיבט
ליאו לובנטל
ליאו לובנטל (בגרמנית: Leo Löwenthal; נובמבר 1900-ינואר 1993) היה סוציולוג ופילוסוף יהודי בעל השקפה נאו-מרקסיסטית, שעסק במחקר ובהוראה בתחום הסוציולוגיה של הספרות וכתב ספרים ומאמרים בתחום.
קורות חיים.
לובנטל גדל בפרנקפורט במשפחה חילונית שהתרחקה מן היהדות ואורח החיים של הוריו לא היה לרוחו. כתלמיד בתיכון הצטיין בלימודי יוונית, לטינית וגרמנית. הוא השלים את לימודיו יחד עם חברו הפסיכואנליטיקאי לעתיד אריך פרום, ובשנת הלימודים האחרונה שניהם גויסו לצבא גרמניה. עם שחרורו מהצבא, בחורף 1918, החל ללמוד משפטים באוניברסיטת פרנקפורט, בלחץ אביו. לאחר שנה עבר לאוניברסיטת גיסן ולמד פילוסופיה, ספרות ומתמטיקה ובקיץ 1920 העתיק את מקום לימודיו לאוניברסיטת היידלברג. הוא נודע כסטודנט אופוזיציונר ואנטי-ממסדי, ויצא נגד המעמד הבורגני והמשכיל. ב-1923 הגיש את עבודת המחקר שלו לתואר דוקטור בכלכלה ומדעי החברה באוניברסיטת פרנקפורט, שהתמקדה בהגות הפילוסוף והתאולוג הגרמני פרנץ פון בדר.
בשנת 1918 יסד בפרנקפורט קבוצת סטודנטים פעילה, יחד עם פרנץ ליאופולד ניומן, ארנסט פרנקל ונוספים. לאחר מכן היה פעיל במפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית שנטתה לכיוון השמאל המהפכני. האווירה המרקסיסטית לאחר המהפכה הבולשביקית היוותה ללובנטל השראה פוליטית חשובה. עם זאת, השלטון הסטליניסטי וכן חוסר התמיכה בניסיונות המהפכניים ברפובליקת ויימאר יצרו סלידה בקרב פעילי השמאל בגרמניה, ולובנטל ביניהם.
לובנטל נישא לאשתו הראשונה, גולדה גינצבורג, בשנת 1923, והשניים אימצו אורח חיים יהודי. זמן קצר לאחר החתונה נולד בנם דניאל.
עם סיום לימודיו ב-1926 הצטרף למכון למחקר חברתי בפרנקפורט, שלימים כונה "אסכולת פרנקפורט". בהמשך הפכו פרידריך פולוק, תיאודור אדורנו, אריך פרום, הרברט מרקוזה, ולטר בנימין ואחרים לשותפי מחקר וחברים קרובים של לובנטל.
הוא ערך את כתב העת של המכון, שעסק בפסיכואנליזה, תפיסה כלכלית, היסטוריה, תרבות וספרות. עם עליית הנאצים לשלטון הופסקה פעילות המכון, ולובנטל ועמיתיו עברו לז'נבה, ולאחר מכן קיבלו את הצעת אוניברסיטת קולומביה, וב-1934 עברו לניו יורק. באוניברסיטת קולומביה הוא המשיך לערוך את כתב העת של המכון, לימד וכן חיבר כמה מאמרים.
במהלך שנות מלחמת העולם השנייה לובנטל הועסק על ידי הממשל האמריקני. הוא שימש יועץ במחלקת המדיה הארצית של משרד המידע על המלחמה ולאחר מכן עסק בניתוח המורל הגרמני על בסיס מעקב אחרי תוכניות רדיו של הצבא הנאצי והעיתונות הגרמנית.
בשנת 1949 הצטרף ל"קול אמריקה", רשת תקשורת ממשלתית שהוקמה במהלך מלחמת העולם השנייה על מנת להילחם בתעמולה הנאצית. הרשת שידרה תחילה ברדיו, ובהמשך גם בטלוויזיה, ונועדה לקדם דעת קהל חיובית כלפי ארצות הברית ברחבי העולם. הוא שימש מנהל מחלקת המחקר של הרשת ותפקידו כלל עיסוק רב בתעמולה אמריקנית בעיקר מול ברית המועצות, אל עף דעותיו הסוציאליסטיות. תפקידו ב"קול אמריקה" הסתיים לאחר השתלטות הרפובליקנים על רשת התקשורת וצמצום סמכויותיו. הוא התפטר ועבר לאוניברסיטת ברקלי בשנת 1956.
במהלך עבודתו במרכז ללימודים מתקדמים בסטנפורד חיבר את ספרו "הספרות ודמות האדם", שעסק בשקיעת הפאודליזם האירופאי לצד עליית מדינת הלאום, והשפעת תהליכים אלה על תמורות חברתיות המשתקפות ביצירות ספרות. כן כתב מאמרים רבים, בהם המאמר המנתח את היחסים שבין אמנות לתרבות המונים באנגליה של המאה ה-18. על בסיס פרסומיו החדשים, הוצעה ללובנטל המשרה בברקלי.
במהלך שנותיו בברקלי חקר ולימד לובנטל קורסים בסוציולוגיה של הספרות. בנוסף היה פעיל ותמך בתנועות המחאה הסטודנטיאליות של שנות ה-60 על רקע המקארתיזם וההתנגדות למלחמת וייטנאם. הוא כיהן כראש המחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטה. בנוסף לכך, היה חבר בוועדת מוסקטין אשר פרסמה ספר המכיל המלצות ורפורמות בחינוך בברקלי בשנת 1968. במהלך מהומות בקמפוס בשנת 1970 שהחלו בעקבות פלישת ארצות הברית לקמבודיה, אירח לובנטל את הסמינר שלימד בביתו. מתוך סמינר זה נולד ה"סמינר הפרטי" – מפגש בלתי פורמלי שקיים עם תלמידי, גם לאחר שפרש בשנת 1968. ליאו התחתן בשלישית עם סוזן הופמן בשנת 1977.
בהיותו החבר האחרון באסכולת פרנקפורט זכה לובנטל להתעניינות של הדור החדש של סוציולוגים גרמנים, וכן קיבל פרסים רבים בארצות הברית ובאירופה. הוא נפטר בגיל 92 מדלקת ריאות בבית חולים בקליפורניה.
השפעות יהודיות וציוניות.
במהלך לימודיו הגבוהים התקרב לובנטל ליהדות ולחוגים ציוניים. בשנת 1920 הצטרף לקבוצת סטודנטים ציונית בהיידלברג. במקביל ביטא במכתבו לארנסט סימון, חברו הפילוסוף וחוקר החינוך, ביקורת רבה כלפי הציונות - בין היתר בשל שאיפתה להקים בית לאומי בארץ ישראל. לדעתו, הציונות מבוססת על מתח בין הזהות היהודית המולדת לבין ההשתייכות למדינה הגרמנית. ביקורת זו מבוטאת במאמר "מילה עקרונית בשאלת החינוך" שחיברו חמישה חוקרים יהודים גרמנים ב-1922, ביניהם לובנטל, פרום וסימון. לדעתם על הציונות להטמיע ערכים רוחניים השאובים מהשורשים היהודיים, ולא ליפול לגל הבורגני והלאומני השוטף את אירופה.
הוא סייע לפליטים יהודיים ממזרח אירופה, אשר הגיעו לגרמניה בעקבות מלחמת העולם הראשונה ללא תעודות ומסמכים. לובנטל היה חבר בחוג של הרב נחמיה אנטון נובל, הרב האורתודוקסי של הקהילה היהודית בפרנקפורט בשנים 1910–1922. בכך ביטא את המרד באורח החיים של הוריו. נובל היה מלומד ופילוסוף, וגישתו הליברלית וסגנונו משכו את לובנטל כמו גם אינטלקטואלים צעירים נוספים.
השפעת היהדות המשיחית על לובנטל התבטאה במאמר בשם "הדמוני" שהגיש למרצה שלו באוניברסיטה, הפסיכיאטר והפילוסוף קרל יאספרס, בו יצא נגד התפיסה הפוזיטיביסטית-פסיכולוגית של יאספרס וכלל ביקורת על הבורגנות. חיבורו התקבל באהדה על ידי הפילוסוף ארנסט בלוך. פרנץ רוזנצווייג וזיגפריד קרקאואר, אינטלקטואלים יהודים שחיו בפרנקפורט, הביעו גישה ביקורתית יותר כלפי המאמר, בעיקר נגד התלהבות משיחית ואפוקליפטית. רוזנצווייג התנגד להכנסת המאמר לספר היובל שהוקדש לנובל, אך לבסוף צורף המאמר לספר היובל, והיה לפרסומו הראשון.
משיכתו של לובנטל ליהדות ולפסיכואנליזה התחזקה בשנים 1924–1925, עת הכיר סנטוריום יהודי שפעל בפרנפורט, ובו התקיים אורח חיים יהודי, לצד עיסוק אינטנסיבי בפסיכואנליזה. לובנטל ציין בשנותיו המאוחרות כי השילוב בין הפסיכואנליזה להתעמקות היהודית השפיע על המשך הקריירה שלו.
בשנת 1925 חלה תפנית ביחסו של לובנטל לציונות, ובהמשך נטש כליל את התנועה הציונית. לתפיסתו, הציונות והעלייה לארץ ישראל עושה עוול לאוכלוסייה הערבית המקומית. לדעתו, חיבור הזהות היהודית עם הרעיון הציוני של הקמת בית לאומי בארץ ישראל עתיד לנוון את העם היהודי.
אסכולת פרנקפורט והשפעתה על לובנטל.
הצטרפותו למכון למחקר חברתי הביאה לשינוי תפיסתי ניכר, המייחס חשיבות לרציונליות, וביקורת כלפי המסורת הרומנטית והסינקרטיזם אשר אפיינו את חיבוריו בתקופה המוקדמת יותר. חיבוריו על הוגי ההשכלה הצרפתית, רוסו והלווטיוס, משקפים את הגותו המתחדשת.