באולימפיאדת סידני (2000) זכתה בנט בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.80 דקות, לפני מונז (4:07.07 דקות) וקלאודיה פול מקוסטה ריקה (4:07.83 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי, כשהגנה על תוארה בשיא אולימפי חדש 8:19.67 דקות, לפני יאנה קלוצ'קובה מאוקראינה (8:22.66 דקות) ובת ארצה קייטלין סנדנו (8:24.29 דקות).
בשנת 2001 עברה בנט ניתוחים בשתי כתפיה.
במבחנים לאולמיפיאדת אתונה סיימה בנט "רק" במקום השלישי, המאכזב עבורה, ולכן לא נכללה בניבחרת האמריקאית למשחקים (רק שתי שחייניות בכל משחה זכו להיכלל בניבחרת) ובכך לא הצליחה להשתתף באולימפיאדה שלישית ולהגן על תוארה הכפול.
ג'רמי טיילר
ג'רמי טיילר (באנגלית: Jeremy Tyler; נולד ב-21 ביוני 1991 בסן דייגו, קליפורניה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת לוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA. טיילר הוא הזר הצעיר ביותר ששיחק בליגת העל הישראלית בכל הזמנים, זאת לאחר ששיחק במדי מכבי חיפה בגיל 18 בלבד.
טיילר שיחק בליגת התיכונים של ארצות הברית, במדי תיכון סן דייגו בין השנים 2005–2009, כשבעונתו האחרונה בליגה הוא קולע 28.7 נקודות בממוצע למשחק. הוא החליט לוותר על כיתה י"ב והמכללה וכבר בגיל 18 יצא לאירופה. לאחר מספר שבועות בהם ניסו כמה מקבוצות היבשת לצרפו אליהן, חתם במכבי חיפה הישראלית, בתקווה שמאמני הקבוצה יכינו אותו ל-NBA. בכך הפך לשחקן הזר הצעיר בהיסטוריה של ליגת העל.
טיילר החל את העונה עם ציפיות גדולות, אך כבר במשחק הפתיחה של העונה נגד מכבי תל אביב, גילה חוסר תיאום עם שאר הקבוצה והוחלף על ידי עידו קוז'יקרו לאחר 10 דקות בלבד. במשחקו השלישי בקבוצה מצבו הידרדר אף יותר כאשר נגח בפניו של שחקן הפועל גלבוע גליל, מוטי מוסקוביץ'. הוא הורחק מיידית מהמשחק והושעה מהמשחק הבא נגד הפועל חולון. בנוסף, נקנס ב-10 אלף שקלים בפועל וב-20 אלף שקלים על תנאי. בעקבות המקרה ובעיות משמעת קודמות של טיילר, אמר עליו מאמנו אבי אשכנזי: "אני גמרתי להתעסק עם בעיות ההתנהגות שלו. השקעתי בזה הרבה מעבר למה שצריך ואני לא מתכוון להתעסק בזה יותר. הוא יישפט רק על פי הפן המקצועי - לא יהיה טוב, לא ישחק. ההתנהגות שלו דוחה." גם כלי התקשורת לא נשארו אדישים למקרה הנגיחה והחלו להתפרסם מאמרים רבים על הכישלון שבהחתמת השחקן ועל אי יכולתו להעתיק את יכולותיו מהתיכונים לכדורסל המקצועני. לאחר חזרתו מההשעיה שיפר במעט את יכולתו ובארבעת המשחקים שלאחר המקרה קבע ממוצעים של 4.2 נקודות ו-2.5 כדורים חוזרים למשחק. למרות זאת, הלך ודעך מעמדו בקבוצה ולאחר שלא נכלל בסגל הקבוצה במשך ארבעה משחקים רצופים, עזב את מכבי חיפה ב-19 במרץ 2010, פיטר את סוכנו וחזר לארצות הברית.
ב-29 ביולי 2010 חתם טיילר בקבוצת טוקיו אפאצ'י היפנית.. ביוני 2011 נבחר טיילר בדראפט ה-NBA על ידי שארלוט בובקאטס בבחירה ה-39. שארלוט העבירה את זכויות ההחתמה שלו לגולדן סטייט ווריורס, שהודיעה כי תחתים אותו על חוזה.
במהלך עונת 2011-2012 שיחק טיילר בגולדן סטייט ווריורס, במהלך העונה (27 בפברואר 2012) נשלח לקבוצת הדאקוטה וויזארדס מליגת הפיתוח של ה-NBA (קבוצת פיתוח הכישרונות של הווריורס), אך הוחזר לסגל גולדן סטייט ב-6 במרץ 2012.
דוד בראון
האדיקט מנאנט
וידויו של מחסל כלכלי
וידויו של מחסל כלכלי (באנגלית: Confessions of an Economic Hit Man) הוא שם ספרו של ג'ון פרקינס שיצא בשנת 2004 ואשר מתאר את חוויותיו כעובד של חברת הייעוץ צ'ס ת. מיין (Chas. T. Main) מבוסטון. לפני העסקתו ניגש פרקינס לראיון עבודה בסוכנות לביטחון לאומי, דבר שהיווה לטענתו קרש קפיצה ולמעשה סקירה חיצונית מספקת להעסקתו בחברת הייעוץ כ"מחסל כלכלי". קיימת לכאורה התייחסות לספר בקלטת אדיו ששוחררה על ידי אוסאמה בן לאדן בספטמבר 2009.
תוכן.
פרקינס החל לכתוב את ספרו בשנות השמונים ולדבריו - "איומים ושוחד תמיד שכנעו אותי להפסיק".
"כשהוא מגויס בחשאיות על ידי הסוכנות לביטחון לאומי ומקבל שכר מחברת ייעוץ, הוא נסע לאינדונזיה, פנמה, אקוודור, קולומביה, ערב הסעודית, איראן ומדינות אחרות בעלות חשיבות אסטרטגית. פרקינס חושף את המכניקה העדינה של השליטה האימפריאלית מאחורי כמה מהאירועים החשובים ביותר בהיסטוריה הנוכחית, כמו נפילתו של השאה האיראני, מותו של הנשיא הפנמי עומאר טרוחיוס, ופלישות ארצות הברית לפנמה ועיראק." (מתוך בלוג ביקורת באינטרנט, הערה 2 בוויקי אנגלית).
ע"פ ספרו, תפקידו של פרקינס היה לשכנע מנהיגי מדינות בלתי מפותחות לקבל על מדינותיהן הלוואות פיתוח עצומות ממוסדות כגון הבנק העולמי והסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID). כשהן אזוקות לחובות ענק אותם אין להם תקווה לשלם, נאלצו מדינות אלה להיעתר ללחצים פוליטיים מארצות הברית במגוון נושאים. לכן, טוען פרקינס המדינות המתפתחות מנוטרלות דה פקטו בזירה הבינלאומית, פערי העושר בתוכן מתרחבים, וכלכלותיהן משותקות לאורך זמן. בתפקיד זה נפגש פרקינס עם אח"מים שונים מרחבי העולם כולל עומאר טרוחיוס וגרהם גרין.
פרקינס מתאר את תפקיד המחסל הכלכלי באופן הזה:
האפילוג למהדורת 2006 מספק הפרכה למהלך הנוכחי של מדינות G8 למחיקת חובות לעולם השלישי. פרקינס מאשים כי התנאים למחיקת החובות דורשים מהמדינות למכור את שירותי הבריאות, החינוך, החשמל והמים לתאגידים זרים. ארצות אלו יאלצו גם לבטל סובסידיות והגבלות סחר המְגִנות על עסקים מקומיים, אך לקבל את המשך סבסודם של עסקים מסוימים במדינות G8 וארצות הברית, והקמתן של חומות סחר על יבוא המסכן תעשיות במדינות G8.
החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי
החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי, ידועה גם בשמה הרשמי - החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים בע"מ, היא חברה ממשלתית שהוקמה בשנת 1968 כדי לשקם את הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים ולפתחו כאתר לאומי, דתי, היסטורי ותרבותי. בשנות השמונים השלימה החברה את שיקומו ובנייתו של הרובע היהודי, השיגה את מטרתה ואמורה הייתה להיסגר, נכון לשנת 2021 החברה ממשיכה לפעול, והיא עברה לאחריות משרד ירושלים ומורשת.
כיו"ר דירקטוריון החברה משמש עו"ד מוטי רינקוב.
באפריל 2010 פרש מתפקידו מנכ"ל החברה, נסים ארזי, לאחר שכיהן שמונה שנים כמנכ"ל.
היסטוריה.
בין השטחים שהפקיעה המדינה באפריל 1968, נכלל גם שטח הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים, ששטחו כ-134 דונם, לרבות רחבת הכותל והמבנים שהיו בה. ביולי 1968 החליטה הממשלה להקים את החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים בע"מ כחברה ממשלתית בשליטת המדינה. בינואר 1969 נוסדה החברה.
הרובע היהודי שוכן בשטח המנוהל בידי מינהל מקרקעי ישראל. בשנת 1970 החכיר המינהל את הרובע לחברה בחכירה ראשית. את המבנים למגורים החכירה החברה בחכירת משנה לדורות למשתכנים ברובע, ואת שאר הנכסים החכירה בחכירת משנה לדורות או השכירה לפי העניין.
מאז הקמתה ועד שנת 1984 השלימה החברה את שיקומו ובנייתו של הרובע היהודי. היא בנתה כ-500 דירות, כ-100 חנויות וכמה מבנים למוסדות ציבור. ברובע מתגוררות כ-600 משפחות, המונות כ-4,000 איש.
אכלוס הרובע.
בשנים הראשונות לפעילותה הקצתה החברה דירות למשתכנים על פי קריטריונים לאכלוס הרובע שקבעה. בשנת 1971 הקימה החברה ועדת אכלוס המורכבת מחברי דירקטוריון החברה ומעובדיה. מדיניות האכלוס קבעה כי רק אחד מאלה רשאי לרכוש דירה ברובע: "או אזרח ישראל שהוא תושב בה ושירת בצה"ל, או עולה חדש שהוא תושב ישראל."
מדיניות האכלוס הביאה לכך שאוכלוסיית הרובע הייתה מורכבת בתחילה מ 50% חילונים מ 50% דתיים לאומיים. אולם החל משנות ה-80 הפך הרובע לשכונת מגורים מבוקשת בקרב הציבור הדתי והחרדי, חלקם ממוצא אנגלו-סקסי והם מהווים רוב מוחלט של התושבים (למעט מספר משפחות של חילונים). בציבור הדתי לאומי בולטים תלמידי ובוגרי ישיבת ההסדר "הכותל", השוכנת ברובע. בקרב הציבור החרדי ברובע דומיננטית קבוצת ה"זילברמנים", בני משפחתו הענפה ותלמידיו של הרב יצחק שלמה זילברמן. הללו נוהגים על פי מנהגי הגר"א, והקימו ברובע מוסדות חינוך מבוקשים הפועלים על פי שיטת זילברמן וקולטים תלמידים מכל רחבי ירושלים ואף מחוצה לה.
בג"ץ מוחמד סעיד בורקאן.
המשפחות הערביות שהתגוררו ברובע היהודי פונו תמורת פיצוי כספי. חלקן עקרו לאבו דיס. מוחמד סעיד בורקאן, שפונה מביתו ברובע היהודי ועבר עם משפחתו לגור בבית חדש שנבנה עבורם בבית חנינא, עתר לבית המשפט העליון בדרישה לחכור את ביתו הקודם ברובע המשוקם, אך השופט חיים כהן דחה את בקשתו, ואמר:
פעילות מחוץ לרובע היהודי.
מתחילת שנות ה-90 התמקדה החברה בפעילות תחזוקה של הרובע, לרבות ניקיון ושמירה, פיתוח וניהול אתרים ארכאולוגיים הפתוחים לקהל, החכרה של נכסים לדיירים מתחלפים והשכרה של הנכסים שנותרו ברשותה. כמו כן, בניגוד לעיקרון שנקבע של "רובע רובע ועדתו", ואף כי פעילות כזו איננה מנויה בין מטרות החברה לפי תזכיר ההתאגדות שלה; החלה החברה לפעול בתחומי הבנייה והתחזוקה גם ברבעים אחרים בעיר העתיקה, בעיקר ברובע המוסלמי. כך בין השאר, פותח מתחם "חצר גליציה" השוכן ברובע המוסלמי ומוחזק בידי האפוטרופוס הכללי. כשהחברה פנתה אל האפוטרופוס בהצעה לפתח את השטח לנקותו ולתחזקו.
פרשת מכירת חלק מרחבת הכותל.
בשנת 2000 נחשף בעיתון "גלובס", שביולי 1999 מכרה החברה לשיקום ופיתוח הרובע היהודי חלק מרחבת הכותל המערבי לעמותת "עזרת מנחם". המכירה בוצעה במיכרז שפרסמה החברה.