הביוגרפיות של אנשי הסוכנות המרכזית בווינה לאחר המלחמה מגוונות: חלקן הועמדו לדין, ועונשיהם נעו בין עונשי מאסר קלים יחסית (ארנסט גירזיק, ריכרד הרטנברגר, פרנץ נובאק, אלפרד סלאביק, פרנץ שטושקה, יוזף וייזל) ועד עונשי מוות על אנטון ברונר, אדולף אייכמן וקארל רהם. ארנסט ברוקלר, אלויס ברונר ואנטון בורגר הצליחו להימנע ממשפט. מקום הימצאם ופעילותם של פרדיננד דאורך, הרברט גרבינג ואנטון זיטה נותרו עלומים.
הסוכנות המרכזית להגירה יהודית נחשבה "מוקד ונקודת המשען של החיים והמוות היהודיים". בהתחשב בקשר עם אייכמן, ארכיון המסמכים המרכזי שלה עבר חיפוש על ידי היסטוריונים. ב-24 במרץ 2000 פרסמה חברת המחקר בברלין "עובדות ותיקים" ("Facts &amp; Files") הודעה לעיתונות בה נאמר כי ההיסטוריון והארכיונאי הברלינאי יורג רודולף מצא אוסף של "תיקי אייכמן" בארכיונים הנאציים לשעבר של המשרד לביטחון המדינה בגרמניה המזרחית. הארכיון הועבר לאחר נפילת חומת ברלין לארכיון הזמני של הארכיון הפדרלי הגרמני בהופגרטן ליד ברלין. רודולף אמר לעיתונות כי תגלית זו מורכבת מכ-15,000 עד 20,000 תיקים, בהם כמעט 100,000 מסמכים בודדים מהסוכנות המרכזית להגירה יהודית של אייכמן בווינה. "ממצא מרעיש" זה עלה לכותרות והופץ על ידי סוכנות הידיעות אי פי. במארס 2001 העמיד נציב הממשלה הפדרלית של גרמניה לתרבות ותקשורת חמישה מיליון מארק (כ-2.6 מיליון דולר באותה עת) לרשות הארכיון הפדרלי כדי לבחון את טענת חברת המחקר. בפברואר 2004 פרסם הארכיון הפדרלי את תוצאות חקירתם:
"ההודעה לעיתונות משנת 2000, שטענה כי ניתן למצוא בארכיון הנאצי עד 20,000 "תיקים של אייכמן", צריכה לעבור לתחום האגדה, לאחר סיום החקירה. למען האמת, תחת הכותרת "פרויקט אייכמן" היה למשרד לביטחון המדינה אוסף קטן של 20 תיקים, כולל המשרד הראשי של האס דה, הגסטפו, המחלקה של האס דה לאגן העליון של הדנובה, והסוכנות המרכזית להגירת יהודים בווינה. בנוסף, נמצאו כמה חפצים אישיים של אייכמן והכרזה על מצוד, הכרזה שהפיצה אגודת הנרדפים על ידי המשטר הנאצי."[20]
הארכיון הראשי לכאורה של הסוכנות המרכזית להגירה יהודית בווינה, שאת מיקום חותם הארכיון שלו ניסה לשווא רודולף למכור להיסטוריונים מווינה בשנת 2000 תמורת 15,600 מארק (קצת יותר מ-8,000 דולר אמריקאי באותה עת), כלל למעשה 20 תיקים בלבד. היה זה ניסיון כושל להרוויח ממה שהיה למעשה מסמכי שואה פיקטיביים.
הארכיון הראשי של הסוכנות המרכזית להגירה יהודית בווינה הושמד ככל הנראה, יחד עם חומר אחר של המשרד הראשי לביטחון הרייך בגטו טרזינשטט בסמוך לסיום המלחמה. מכיוון שהארכיונים הראשיים כבר לא קיימים או שלא נמצאו, המסמכים המשחזרים את פעילות הסוכנות המרכזית בווינה מפוזרים בארכיונים ורשומות מגוונות, כגון מסמכי קרנות ההגירה במרכז התיעוד של ההתנגדות האוסטרית וארכיון העיר וינה. התיעודים כמעט המלאים של הקהילה היהודית בווינה הועברו לאחר המלחמה לארכיון המרכזי להיסטוריה של העם היהודי בירושלים. עדויות רבות על הקהילה היהודית בווינה נאספו על ידי הג'וינט והן מתעדות את מצבה הרעוע של האוכלוסייה היהודית בווינה בתקופת השואה. מקום הימצאם של הארכיונים המרכזיים של הסוכנות המרכזית להגירה יהודית בווינה נותר לא ידוע.
הארכיון הקווירי האירי
הארכיון הקווירי האירי (באנגלית: Irish Queer Archive; באירית: Cartlann Aerach na hÉireann; בראשי תיבות: IQA) הוא ארכיון באירלנד, שמכיל אוסף מקיף של חומרים שקשורים לספרות להט"ב, ללימודים קווירים ולתרבות להט"ב באירלנד. הארכיון התחיל לפעול מ-2008, בעזרת תרומות מהספרייה הלאומית של אירלנד.
בין חומרי הארכיון, נמצאים גזרי עיתונים מסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, כתבי עת וגליונות להט"בים שפורסמו מ-1974, ואוסף של תמונות, סרטי וידאו, עלונים, כרזות ותגים.
מרסה ברדראן
מרסה ברדראן (באנגלית: Mehrsa Baradaran; נולדה ב-3 באפריל 1978) היא פרופסור למשפטים אמריקאית, המתמחה ב באוניברסיטת קליפורניה באירווין. חיברה שני ספרים שזכו לסיקור תקשורתי רב בארצות הברית ובמדינות נוספות.
קורות חייה.
ברדראן נולדה בשנת 1978 באורמיה, איראן, למשפחה מורמונית, והיגרה לארצות הברית עם משפחתה בשנת 1986 לאחר שמשפחתה סבלה מרדיפה דתית. סיימה תואר ראשון במשפטים בהצטיינות באוניברסיטת בריגהאם יאנג, ותואר דוקטור למשפטים באוניברסיטת ניו יורק. הייתה עמיתת מחקר אקדמי בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק.
ברדראן הייתה מרצה לרגולציה בנקאית, דיני קניין ודיני מינהל בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת בריגהאם יאנג. לאחר מכן עבדה במשרד עורכי דין בניו יורק.
בשנת 2012 הצטרפה לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת ג'ורג'יה ולימדה דיני חוזים ודיני בנקאות. בכתבת דיוקן בהפינגטון פוסט נאמר שהיא חלק מקבוצת נשים מורמוניות הפעילות בנושאי זכויות האדם ויוצאות נגד גזענות, קולוניאליזם וניצול כלכלי. תחומי המחקר שלה מתמקדים באי-שוויון כלכלי וגזעי.
ביולי 2020 מונתה לתפקיד המשנה לדיקן האוניברסיטה לענייני שוויון, גיוון והכלה.
בנובמבר 2020 נמנתה ברדראן על צוות היועצים של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן בנושאים הקשורים למחלקת האוצר של ארצות הברית ולפדרל ריזרב. שמה הוזכר בין המועמדים לתפקידים הקשורים לרגולציה על בנקים.
ספריה.
ספרה הראשון של ברדראן "How the Other Half Banks: Exclusion, Exploitation, and the Threat to Democracy" ("בנקאות לחצי השני של האוכלוסייה: הרחקה, ניצול ואיום על הדמוקרטיה") זכה לסיקור תקשורתי נרחב בארצות הברית ומחוצה לה. בספר היא מתארת כיצד העלות הגבוהה של שירותי הבנקאות בארצות הברית מקשה על השכבות החלשות, ומציעה לאפשר מתן שירותי בנקאות בחינם בסניפי הדואר (בדומה לבנק הדואר בישראל), שירות שהיה קיים בארצות הברית עד 1967.
על ספר זה הייתה מועמדת לפרס פוליצר.
ספרה השני, "The Color of Money: Black Banking and the Racial Wealth Gap" ("צבע הכסף: בנקים שחורים ופער ההון הגזעי") ראה אור בשנת 2017 בהוצאת אוניברסיטת הרווארד.
הספר סוקר את אי-השוויון הכלכלי כלפי שחורים בארצות הברית, החל מהצהרת האמנציפציה בשנת 1863 ועד היום. בספר היא מסבירה כיצד האפליה הגזענית בתחומי הדיור ומדיניות האשראי יצרו "מלכודת כלכלית בלתי-נמנעת עבור הקהילות השחורות והמערכת הבנקאית שלהן". על פי ברדראן, אפליה מוסדית בארצות הברית מנעה מהמערכת הבנקאית לסייע בצמיחה של קהילות שחורות ובמימון פרויקטים בקהילה.
בהשפעת ספר זה הודיעה חברת נטפליקס ביולי 2020 על הענקת תמיכה בגובה 100 מיליון דולר למוסדות פיננסיים וארגונים המסייעים לקהילות שחורות בארצות הברית.
חיים אישיים.
בראיון לסלייט בשנת 2017 סיפרה ברדראן על ההגירה מאיראן לארצות הברית, וביקרה את הצו הנשיאותי של דונלד טראמפ המגביל כניסת אזרחים ממדינות מוסלמיות לארצות הברית.
אחותה שימה מתגוררת בסולט לייק סיטי, ואף היא פרופסור למשפטים. ברדראן נשואה ואם לשלוש בנות.
סטירית פקוחה
סָטִירִית פְּקוּחָה (שם מדעי: "Maniola telmessia") הוא מין של פרפר ממשפחת הנימפיתיים, הנפוץ בחלק המזרחי של המזרח התיכון מאיראן וטורקיה עד לישראל בה הוא נפוץ בכל האזור הים תיכוני. הפרפר מגיח מהגולם בין החודשים אפריל עד מאי ולקראת יוני הוא נכנס לתרדמת קיץ עד לספטמבר ואז אפשר לראותו עד אוקטובר.
מאפיינים.
מוטת הכנפיים של המין היא 50 מילימטרים. הזכר קטן מהנקבה וכהה ממנה ובמקרים רבים יש לו בצידה התחתון של הכנף האחורית ארבע עיניים קטנות שלא נמצאות בכנפיים של הנקבה. לזכר פס כהה במרכז הכנף הקדמית המשמש להפרשת פרומון ריחני שמזמין את הנקבה להזדווגות. הנקודות שבכנף הקדמית בעלות נקודה לבנה המקנה צורת עין ומכאן שמו.
רבייה.
בחודשים ספטמבר עד אוקטובר הנקבה מטילה ביצים בצורת חרוט שקודקודן מעוגל, על דגניים שונים. צבע הביצים ירקרק. מן הביצה בוקע זחל שצבעו ירקרק. הזחל בעל ראש כהה ושעיר. קצה גופו מסתיים בזנב ממוזלג. הזחל עובר בחורף דיאפאוזה וחוזר לפעילות באביב והזחל פעיל בעיקר בלילה. בהגיעו לגודל 30 מילימטרים הזחל מתגלם על הצמח קרוב לאדמה. הגולם ירוק בהיר וגודלו 20 מילימטרים. תקופת ההתגלמות כשלושה שבועות. המין מקים דור אחד בשנה.
Noto (גופן)
Noto (נוטו) הוא גופן של גוגל, המיועד לשימוש בכמה שיותר שפות שונות. גופן noto כולל בסך הכל יותר מ־60,000 תווים. נכון ליולי 2014, 96 גופנים כבר היו זמינים להורדה. הוא מכיל גם אמוג'ים. סמלים אלה משמשים שרתים רבים של גוגל.
השם נוטו הוא למעשה "No Tofu", כאשר "טופו" הוא הכינוי שניתן למלבנים הריקים שמופיעים בגופנים מסוימים כאשר משתמשים בשפה שאינה נתמכת בהם.
הגופן שוחרר תחת רישיון אפאצ'י "ורישיון SIL Open Font", המאפשר שימוש חופשי בגופן.
noto תוכננה לתמוך בכל הכתבים על פי תקן Unicode כדי להשיג הרמוניה ויזואלית גלויה בין שפות / כתבים מרובים. למשל, כמו ש Open Sans בא מהגופן Droid.
באפריל 2021 עבר הגופן עדכון, ועלתה גרסה חדשה לעברית, שעיצב בן נתן, והיא בשימוש במוצרי גוגל כגון המפות ולוח השנה. הגרסאות העבריות של Noto כוללות גרסת סריף, גרסת סנס סריף, וגרסת כתב רש"י.
IAR מערכות היא חברת תוכנת מחשבים שוודית, המתמחה בכלי פיתוח למערכות משובצות. IAR מערכות הוקמה בשנת 1983 והיא רשומה ב-NASDAQ OMX בסטוקהולם. "IAR" הוא ראשי תיבות של: Ingenjörsfirman Anders Rundgren, שפירושו אנדרס רונדגרן הנדסה.