גרנד פרי ארגנטינה נקבע כמרוץ הראשון של העונה ואמור היה להתקיים ב-11 בינואר, אך בוטל מסיבות כלכליות ופוליטיות.
דירוג האליפות.
שיטת הניקוד.
הנקודות בכל מרוץ הוענקו לנהגים שסיימו באחד מששת המקומות הראשונים. בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון שבע התוצאות הטובות מתוך שמונת המרוצים הראשונים בעונה ושבע התוצאות הטובות מתוך שמונת המרוצים האחרונים בעונה.
מרים כבסה
מרים כבסה (נולדה ב-2 ביוני 1966) היא ציירת ואמנית מיצב ופרפורמנס ישראלית, ילידת מרוקו. החל משנת 1997 זכתה להכרה בינלאומית על ציור הפעולה שלה. כבסה המציאה שפה חדשה בציור שהיא מכנה "ציור פעולה בהילוך איטי". במקום מכחול היא עושה שימוש בכלי בית ובכל חלקי גופה, תוך קשב לתנועה ולנשימה. כבסה היא האמנית הראשונה שזכתה על עבודתה בפרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר.
ביוגרפיה.
מרים כבסה נולדה בקזבלנקה שבמרוקו. בהיותה בת חצי שנה עברה המשפחה לפריז, צרפת. בשנת 1969 עלתה לישראל עם משפחתה והתגוררה בטבריה. כבר מילדותה עסקה בציור. בשנת 1977, לאחר פרידת הוריה, התגוררה כשנה עם אמה בגרמניה. לאחר שובה לישראל התגוררה בגפה בקיבוץ שער הגולן כילדת חוץ. באותה עת למדה ציור במכללת תל חי באמצע שנות השמונים שירתה בצבא ועברה להתגורר בתל אביב. בין השנים 1988–1989 למדה ציור בבית הספר לאמנות קלישר בתל אביב. לאחר מכן למדה רישום אצל תמרה ריקמן. בין השנים 1990–1992 למדה במדרשה לאמנות, ובין השנים 1997–1998 בקמרה אובסקורה. משנת 1999 עד שנת 2020 חיה בניו יורק. היא חיה ביפו ופועלת בישראל ובארצות הברית.
עבודותיה.
כבסה פרצה לתודעה הציבורית בשנת 1994 כשהציגה את תערוכת היחיד הראשונה שלה בגלריה דביר. בעבודות שהציגה המציאה שפה ציורית חדשה – באמצעות הנעת כוס בתנועה ריתמית זורמת יצרה ייצוגים של צינורות ספירליים על מזוניט. עבודות התערוכה מיצבו את כבסה כאמנית מבטיחה והיוו את הבסיס לזהותה האמנותית: ציורים שמדמים פעולה של מכונת סריקה, תוך שימוש במסרקות ברזל, מגבים, סמרטוטים, פח אשפה, מסרק ומגהץ.
בשנת 1995 הציגה כבסה בתערוכה במוזאון תל אביב לאמנות שציינה את זכייתה בפרס גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר מטעם קרן נתן גוטסדינר ומוזאון תל אביב לאמנות.
בשנת 1997 נבחרה כבסה לייצג את ישראל בתצוגת הביתן הישראלי בביאנלה בוונציה יחד עם האמנים הישראלים סיגלית לנדאו ויוסי ברגר. כבסה הציגה סדרת ציורי שמן של מערבולות ופסים מופשטים בשחור-לבן על מזוניט שזיקקו וגיבשו את שפתה הציורית. אחת העבודות בסדרה נקראת "30 שניות", בשל השימוש באילוץ – לצייר במשך שלושים שניות – המושאל מהתחום הצבאי. לאילוץ זה הוסיפה כבסה אילוץ נוסף, לצייר בעיניים עצומות, במטרה להפוך עקרון גברי לאקט נשי, אינטימי וחושני. מגזין Plastik פרסם ראיון איתה לצד רפרודוקציה של העבודה.
בשנת 1998 יצרה כבסה את "מומיות", סדרת עבודות שמן על מזוניט שהופקו באמצעות מגהץ. סדרה זו מחקה את פעולת הגיהוץ באופן שמדמה ניסיון להשטיח את פני הציור, ומרמז על המודרניזם ועל הציור השטוח. פעולת הגיהוץ נוגעת גם בזיכרונות אישיים - ריח הגיהוץ בבית ילדותה – כמו גם בשאיפה פמיניסטית רחבה יותר: לפרוץ מגבלות חברתיות ומגדריות כחלק מניסיון להפוך כלי בית לכלים פמיניסטיים. האוצרת שרה בריטברג סמל תיארה את סגנון ציורה כציור "פמיניסטי-מעמדי, עם קריצה: האשה..המרוקאית.. עם הסמרטוט ניקתה/הכתימה את ציור הפעולה ההיסטורי, הגברי."
לפני שעברה למנהטן ב-1999, הציגה כבסה בגלריה דביר סדרת ציורים של נופים אורבניים דמיוניים של העיר ניו יורק. שנה לאחר המעבר למנהטן הצטרפה לתוכנית שהות אמן של סטודיו ISCP. בשנת 2001 החלה לעבוד עם גלריית סטפן סטוקס. בשנת 2002 השתתפה בתערוכה קבוצתית שאצר ג'ון יאו ב-MICA, אוניברסיטת מרילנד לאמנות. יאו חשף את הנשיות ביצירתה של כבסה, שהחלה לחשוב על עבודתה במונחים של שפה. בקטלוג תיאר יאן את תנועות ידיה על פני הציור כמלטפות ומוחקות ומשקפות זו את זו בכוריאוגרפיה של תנועה. בתקופה זו התחברה כבסה לקבוצות רוחניות שונות הפועלות בניו יורק ומחוצה לה. עבודתה הושפעה במיוחד מריקוד הסחרור במחול הסופי, תרגול המייצר אובדן אוריינטציה ותחושת אקסטזה המאפשר שינוי בתודעה. הריקוד הנחה אותה בציורים המעגליים שהוצגו בתערוכת היחיד "ציורי מעגל", בגלריה אלון שגב בתל אביב בשנת 2003.
בשנת 2002 הציגה כבסה בתערוכה הקבוצתית "שפת אם" במשכן לאמנות בעין-חרוד, יחד עם 21 אמנים ישראליים שנולדו או שהוריהם היגרו ממדינות ערב ויצירתם עוסקת בין השאר בזהות מזרחית. בשנת 2004 הוצגו בתערוכה במוזאון תל אביב לאמנות חמש עבודות ווידאו המתעדות את תהליך וטכניקת הציור שלה תוך שימוש בידיה, במגהץ או במגב.
בשנת 2009 הציגה לראשונה כבסה מיצג פרפורמנס של "ציור פעולה בהילוך איטי" ביריד האמנות "פולס" בניו יורק. הציור בוצע במהלך 11 שעות תוך שימוש בגוף ובכאפייה וטלית ככלי ציור. בראיון וידאו על העבודה שהתפרסם באתר של "ארטיס" אמרה כבסה: "אני אוהבת שציור מאפשר לך לעשות דברים שבחיים הם בלתי אפשריים." שנה לאחר מכן הציגה מיצג פרפורמנס נוסף – "A Dream Play" – בפתיחת תערוכת יחיד בגלריה הנדרשוט במנהטן. במשך שעתיים וחצי ציירה חמישה ציורים ומחקה מהם שכבות צבע. ציורי הפעולה שלה התפתחו בשנת 2010, בעקבות תהליך רוחני שעברה, לסדרת עבודות של "ציורי נשימה." ציוריים אלו מבטאים את הנשימה כפעולה מכוונת המכתיבה את מקצב תנועת ידה על הבד.
בשנת 2012 במיצג פרפורמנס בגלריה רוטשילד 69 בתל אביב, שחזרה כבסה עבודות קודמות במעין רטרוספקטיבה חיה. באותה שנה הציגה גם סדרת ציורי מעגל בגלריית Nye+Brown בלוס אנג'לס.
בשנת 2014 בתערוכת יחיד בגלריה ג'ולי M בתל אביב, הציגה כבסה גלילים ארוכים של נייר-מדבקה, גובהם כחצי מטר, אורכם כ-20 מטר כל אחד, והם מצוירים בצבעי שמן. המדבקה הרציפה, שרצה לכל אורך הגלריה כציור אופקי התלוי בגובה העיניים, הופקה כזרם תודעה עם נקודות עצירה פיגורטיביות.
בשנת 2015 הציגה כבסה בגלריה Jenn Singer בניו יורק סדרת ציורים – חותמם של ספרים פתוחים שהניחה על משטח דיקט מכוסה בשמן. הדימויים המדמים רגליים פשוקות ואיבר מין נשי, הופכים באופן סימבולי לנשיים את ספריהם של סופרים גברים שהשפיעו עליה. באותה שנה השתמשה בתערובת של אבקת זהב וצבעי שמן בציורים הציגה בתערוכה "Hands On" בגלריה "דירנסקי" בסן פרנסיסקו.
בתחילת 2017 הוזמנה כבסה לייצר סדרת עבודות בסדנת ההדפס "הראל". היא השתמשה בתערובת של צבעי שמן ופיגמנטים מתכתיים, ובמכבש כדי לייצר את כתם הצבע ולפזרו. כעשרים הדפסים המזכירים את השתקפות האור על פני הכנרת, נבחרו להציג בתערוכה בגלריה הראל. שם התערוכה, "מעברים מומחשים", לקוח מספרו של ג'ורג' פרק, "חלל וכו': מבחר מרחבים."
בשנת 2018 הציגה כבסה במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, בקיבוץ אשדות יעקב את התערוכה "ציור לילה". היצירה – פרפורמנס של ציור פעולה, מיצב ווידאו דו-ערוצי וציור גדול ממדים – נוצרה בשיתוף פעולה עם שחקניות מקבוצת התיאטרון של הבמאי נועם בן-אז"ר. הפרפורמנס, "משמרת לילה במוזאון", בוצע על ידי כבסה והשחקניות במהלך חמש שעות, מחצות ועד הזריחה, כציור פעולה שבמהלכו נוצרו עקבות צבע על הבד. בעבודה זו אפשרה כבסה לראשונה ליוצרים נוספים לקחת חלק פעיל ביצירתה, תוך שהיא יוצרת שפה ציורית חדשה המשלבת בין חקירה תיאטרלית ובין ציור, כמו גם בין פעולה קבוצתית ובין עבודה אינטימית"."
ב־2019 יצרה כבסה את היצירה "סלון" (Living Room), מיצב ציור זמני בו צבעה במשך שמונה ימים סלון דירה בברוקלין. משיכות צבע שחור מדולל עוטפות את החלל כולו, כולל הרצפה והריהוט. היצירה היא תוצאה של התבוננות איטית וזהירה בנשימה ומסמנת את תחילתו של כיוון חדש ביצירתה של כבסה, הבאה לידי ביטוי בתערוכה "זמנו של עולם" בגלריה בקיבוץ בארי ב־2020. הציור עוטף את החלל הגלריה כולו, מהתקרה המחודדת, לקירות ולרצפה, כמו גם את העץ הנטוע בתוך דלי צבע, האובייקט היחיד במרחב.
מפלגת המצרים החופשיים
המפלגה המצרים החופשיים (בערבית: حزب المصريين الأحرار) היא מפלגה ליברלית מצרית, שנוסדה לאחר המהפכה המצרית בשנת 2011. המפלגה תומכת בעקרונות של סדר פוליטי ליברלי, דמוקרטי וחילוני במצרים. המפלגה היא המפלגה הגדולה ביותר בבית הנבחרים המצרי.
היסטוריה.
ייסוד.
ב-3 באפריל 2011 הודיעו המהנדס ואיש העסקים נג'יב סוויריס, וקבוצת אינטלקטואלים ופעילים פוליטיים על הקמת המפלגה והכריזו על מצע, על יעדיה ועל עקרונות היסוד של המפלגה. בין חברי המפלגה הבולטים האחרים נמנו המדען האמריקני המצרי פארוק אל-באז, המשורר הערבי המצרי אחמד פואד ניג'ם, הסופר גמאל אל-גיטאני ויזם התקשורת חאלד בישארה.
ביולי 2011 התגלעו סכסוכים בתוך המפלגה. סיעה פנימית שכונתה "קבוצת 17" האשימה את ההנהגה הלאומית בשיטות לא דמוקרטיות בבחירת מנהיגים מקומיים במחוז דמיאטה ובסובלנות כלפי חברים לשעבר במפלגה הדמוקרטית הלאומית, מפלגת השלטון שתחת משטר מובארכ שפעילותה נאסרה. חמישה מהמתנגדים הוחרגו מרשימת מהמפלגה, וסומנו כ"עושי צרות" על ידי גורמי המפלגה. אף על פי כן, באוגוסט אותה שנה דיווחה המפלגה שהיא מונה 100,000 חברים.
הגוש המצרי ובחירות 2011/2012.
המפלגה הייתה מרכיב בלתי נפרד מהגוש המצרי, ברית בחירות רחבה המתנגדת לאחים המוסלמים, שנוסדה ב-16 באוגוסט 2011. הגוש המצרי נקט בגישת הגנה על החילוניות והחברה האזרחית של מצרים. עם זאת, עד לבחירות הפרלמנטריות הראשונות שלאחר המהפכה שהתקיימו בנובמבר 2011 ובינואר 2012, עזבו כמה מפלגות חברות את הגוש המצרי והתלוננו כי זה כולל "שרידים של המשטר לשעבר".