• Roger Highfield, Lost world frozen 14m years ago found in Antarctica, The Telegraph, Sunday 25 November 2018
• J.G. Bockheim, M. McLeod, Soil distribution in the McMurdo Dry Valleys, Antarctica, Geoderma 144 (2008) 43–49
שער הגולן (אתר ארכאולוגי)
מילדרד פירס
אסף גור
אסף גוּר (גְרָזוֹבְסקי) (Asaph Goor; י"ט בתשרי תרנ"ה, 19 באוקטובר 1894 – מרץ 1982) היה אגרונום ישראלי, מומחה לגידול עצי פרי ומטעים, שהיה מופקד על ענף המטעים בארץ מ-1929 ועד 1963 (כפקיד הראשי למטעים במחלקת החקלאות של ממשלת המנדט, ולאחר קום המדינה מנהל אגף המטעים במשרד החקלאות).
קורות חיים.
גור נולד בשם אסף גרזובסקי בסתיו תרנ"ה-1894 בעיר יפו, הבכור מחמשת ילדיהם של הבלשן, המחנך והמילונאי העברי יהודה גור (גרזובסקי) ורחל בת מרדכי ניימן. התחנך בבית ספר בעירו, ולאחר מכן החל ללמוד חקלאות באוניברסיטה האמריקנית בביירות והמשיך באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. התמחה במטעים ועצי פרי, וסיים תואר בוגר ותואר מוסמך במדעים (M.Sc).
בשנת 1918 התנדב לגדודים העבריים ושירת בהם עד 1920, בדרגת סרג'נט (סמל). מחודש יולי 1920 עבד במחלקת החקלאות והיערות (Department of Agriculture and Forests) של ממשלת המנדט.
בשנת 1924 נישא לדבורה רבינוביץ, ילידת יפו אף היא, כנרת בוגרת בית הספר למוזיקה שולמית, בתם של פניה לבית שטיין, מיילדת (ואחותו של הרופא ד"ר מנחם שטיין), ובוריס רבינוביץ, סוחר. בני הזוג היו הורים לשלושה.
בתחילת דרכו עסק בייעור, ומ-1920 כיהן כמפקח הייעור בארץ. לזכותו נזקף חלק חשוב מייעור הארץ (במסגרת תפקידו היה אחראי בין השאר על נטיעת היער בשער הגיא).
בסתיו 1929 הועבר למחלקת הפירות וכיהן כקצין הראשי למטעים ומזכיר הוועדות הממשלתיות להורטיקולטורה ולפרי הדר בארץ. שימש בתפקידו עד הימים האחרונים של שלטון המנדט.
פרסם מאמרים רבים, בהם מחקר והדרכה, בכל העיתונות החקלאית, ובפרט בכתב העת של החקלאים היהודים בארץ ישראל, "השדה", למן הופעתו ב-1920 ובמשך עשרות שנים, ובמחלקה להתיישבות חקלאית של ההסתדרות הציונית.
נשלח בשליחויות רשמיות לחו"ל וכציר לקונגרסים בינלאומיים להורטיקולטורה.
הוכתר כחבר מסדר האימפריה הבריטית (MBE) וכקצין מסדר אורנז'-נאסאו.
זמן קצר לאחר קום המדינה מינה אותו השר אהרן ציזלינג להמשיך את עבודתו מימי המנדט ולעמוד בראש המחלקה למטעים (לימים אגף המטעים) במשרד החקלאות. הוא כיהן בתפקיד זה מ-1948 ועד 1963. תחת שרביטו הושם דגש מיוחד על קליטתם של זנים חדשים של פירות בארץ.
מ-1963 שימש כיועץ למשרד החקלאות עד פרישתו לגמלאות בסוף שנות ה-60.
בנוסף למאמריו, לאורך שנות פעילותו היה שותף לחיבורים רבים על פירות (רובם בהוצאת האגף לחינוך חקלאי, חלקן בספריית השדה): על זני הזית, השזיף והתמר בארץ, סדרה של חוברות מונוגרפיות על פירות שונים (החבוש, התאנה, הרימון, החרוב, השקד, הזית, התפוח, המשמש, השזיף, האפרסק). עוד מספריו: "פירות הארץ: קובץ ידיעות שימושיות" (עם זלמן רפפורט, תל אביב תש"ט); "פירות ישראל" (תל אביב תשי"ט), לקסיקון המכיל פרטים תמציתיים על 27 עצי פרי; המדריך האנציקלופדי "גידול פירות", שחיבר ביחד עם פנחס שפיגל, חנן אופנהיימר, י' פת ושמואל סטולר, בעריכת יוסף מנחם מרגלית (תל אביב תשכ"ב 1961); הסקירות ההיסטוריות "תולדות הבננה (המוז) בארץ ישראל בכל התקופות" (תשכ"ה), "תולדות האתרוג (פרי עץ-הדר) בארץ ישראל בכל התקופות" (תשכ"ו) ו-"תולדות הוורד בארץ ישראל" (תשכ"ט 1969); וספרו הגדול "פירות ארץ ישראל: תולדות ומקורות", בעריכת שמואל סטולר ואהרן מאירוביץ, שראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת תשל"ד (שני האחרונים ראו אור בתרגום לאנגלית מאת מקס נורוק).
התגורר ברח' אוסישקין שבשכונת רחביה בירושלים.
בשנות ה-70 חלה במחלה קשה, שהגבילה את פעילותו באופן ניכר.
נפטר במרץ 1982.
ילדיו: מרים (נישאה לעמנואל ורדי), חולדה (רז), מתן גור.
בנו מתן גור היה בוגר בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. ב-1955 נישא לשמחה הורוביץ. היה מורה לביולוגיה בבית הספר התיכון החקלאי, כיהן כמנהל הפדגוגי וכסגן מנהל בית הספר ומשנות ה-70 כמנהלו.
מ-1969 כיהן כסגן וממלא-מקום קבוע של ראש המועצה המקומית פרדס חנה-כרכור.
בתו חולדה רז הייתה מורה לתנ״ך בגימנסיה העברית בירושלים.
שני אחיו של אסף גור פנו אף הם לחקלאות: ד"ר עמיהוד גור (1888–1982) היה יערן בעל שם עולמי, שכיהן במשך שנים רבות כמנהל מחלקת הייעור הממשלתית, עד למיזוגה עם מחלקת הייעור של קרן קיימת לישראל. נישא לשפרה, בתו של משה סמילנסקי.
אחיו ד"ר שי גור היה מנהל השירותים הווטרינריים של מדינת ישראל. נישא לצלה, בתו של טוביה זיסקינד מילר, מראשי עסקני התאחדות האיכרים.
אחותו הדסה נישאה ל, בנו הבכור של הנציב העליון הבריטי הראשון, הרברט סמואל (שאותו הכירה דרך אחיה עמיהוד, ששירת כסמל בגדודים העבריים).
אסף גרזובסקי
פאולו נוטיני
פאולו ג'ובאני נוטיני (באנגלית: Paolo Giovanni Nutini; נולד ב-9 בינואר 1987) הוא זמר-יוצר סקוטי, מפייזלי.
קריירה.
אלבום הבכורה של פאולו נוטיני, These Streets, הופץ על ידי אטלנטיק רקורדס בבריטניה ביולי 2006. "Last Request", הסינגל המוצלח ביותר, הגיע למקום חמישי בטבלת הסינגלים בבריטניה. האלבום הגיע לשיא של המקום השלישי בטבלת האלבומים בבריטניה והוסמך 4×פלטינה ידי תעשיית התקליטים הבריטית (BPI). האלבום נשאר במצעד האלבומים במשך 196 שבועות- שבירת שיא.
במאי 2009 נוטיני הוציא את אלבומו השני, Sunny Side Up, אשר לראשונה עמד במקום הראשון בבריטניה והפיק ארבעה סינגלים: "candy", "Coming Up Easy", "pencil full of lead" ו"10/10". אלבום זה אושר גם הוא פלטינה4x ידי ה-BPI. ב-19 בפברואר 2010 זכה האלבום בתואר "האלבום הבינלאומי הטוב ביותר" בטקס פרסי המטאור 2010 (Meteor Awards).
באפריל 2014 יצא לאור אלבומו השלישי, Caustic Love.
אריק שינסקי
אריק קן שינסקי (באנגלית: Eric Ken Shinseki; נולד ב-28 בנובמבר 1942) הוא גנרל אמריקאי בדימוס ששירת כראש מטה צבא ארצות הברית. בינואר 2009 מונה למזכיר לענייני חיילים משוחררים בקבינט של הנשיא ברק אובמה, הוא כיהן בתפקיד עד התפטרותו במאי 2014.
ביוגרפיה.
שינסקי נולד בליהואה שבהוואי, למשפחה ממוצא יפני. ביוני 1965 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית וקיבל דרגות סגן-משנה. הוא הוצב בדרום וייטנאם ושירת כקצין טיווח ארטילריה בדיוויזיית החי"ר ה-25. בספטמבר 1966 נפצע כשעלה על מוקש ואיבד חלק מכף רגלו. לאחר תקופת החלמה בהונולולו מונה לתפקידי מטה במפקדת הצבא האמריקאי בהוואי. ב-1968 עבר לזרוע השריון, השתלם בקורס קציני שריון מתקדם בפורט נוקס, ב-1969 הוצב בווייטנאם, ופיקד על גדוד שריון ברגימנט הפרשים ה-5, במהלך שירותו נפצע פעם נוספת ב-1970. בהמשך הקריירה הצבאית שלו הוצב באירופה, שימש כמפקד בריגדה בדיוויזיית החי"ר ה-3, קצין אג"ם בדיוויזיית החי"ר ה-3, מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה, קצין אג"ם בקורפוס ה-7, עוזר ראש המטה הכללי לענייני תכנון ומבצעים בשנים 1996–1997.
ב-1997 מונה למפקד הארמייה השביעית של צבא ארצות הברית ובמקביל פיקד על כוחות השכנת השלום של נאט"ו בבוסניה והרצגובינה. בשנים 1998–1999 שירת כסגן ראש מטה צבא ארצות הברית.
ביוני 1999 מונה לראש מטה צבא ארצות הברית, בתפקידו זה יישם תוכנית לקידום הניידות והגמישות של הצבא, על ידי שימוש מורחב בנגמ"שי סטרייקר. בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001, הוביל את הצבא למבצע חירות מתמשכת באפגניסטן. לקראת מלחמת עיראק התעמת עם שר ההגנה דונלד רמספלד כשבעדותו בפני הקונגרס הצהיר כי ידרשו כוחות גדולים על מנת לשלוט בעיראק אחרי הפלישה. ביוני 2003 השתחרר בדרגת גנרל ארבעה כוכבים. במהלך שירותו עוטר פעמיים במדליית לב הארגמן, שלוש פעמים בכוכב הארד (כולל סימון V לעיטור שהוענק על אומץ בשדה הקרב), במדליית האוויר, פעמיים בלגיון ההצטיינות ובמדליית השירות המצוין, במדליית השירות המצוין של הצי, במדליית השירות המצוין של חיל האוויר, במדליית השירות המצוין של משמר החופים, ופעמיים במדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה.
לאחר שחרורו כיהן כדירקטור במספר חברות בהן קונצרן האניוול וחברת הביטוח גארדיאן.
בדצמבר 2008 מונה על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה למזכיר המחלקה לענייני חיילים משוחררים, מינויו אושר פה אחד בסנאט בינואר 2009. שינסקי התפטר מתפקידו במאי 2014 על רקע ביקורת שנמתחה עליו ועל משרדו, בדו"ח שפורסם וממנו עלו אי סדרים בנושא הטיפול הרפואי בחיילים משוחררים.
שינסקי נשוי ואב לשני ילדים. במהלך שירותו הצבאי סיים תואר שני בספרות אנגלית באוניברסיטת דיוק.
אנטוניו רמליו איאנש
אנטוניו רמליו איאנש (בפורטוגזית: António dos Santos Ramalho Eanes, נולד ב-25 בינואר 1935) הוא פוליטיקאי פורטוגזי, גנרל בצבא פורטוגל, אשר במשך עשור שנים (1986-1976) כיהן כנשיא המדינה (ה-16) והיה מהחשובים במבססי הדמוקרטיה בה.
קורות חיים.
נולד בעיירה אלקיינס שבקסטיליו ברנקו, מרכז פורטוגל, סמוך לגבול המזרחי עם ספרד, למשפחה קתולית. הוריו: אנטוניו דוס סנטוס איאנש ("António dos Santos Eanes") ומריה דו רוסריו רמליו ("Maria do Rosário Ramalho"). בן 18 התגייס לצבא פורטוגל וטיפס בסולם הדרגות בצבא במהלך המלחמות הקולוניאליות הפורטוגזיות, עד לדרגת גנרל.
נשוי מאז 1970, למריה מנואלה (לבית דוארטה נטו) ואב לשני בנים.