במהלך טקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 1989 , זכה הקליפ של "Like a Prayer" בפרס בקטגוריית, "בחירת הצופים". במרוצת השנים, הוכתר הקליפ לאחד מהקליפים החשובים ביותר בכל הזמנים ברשימות שפורסמו במגזינים וכתבי עת שונים כדוגמת אנטרטיינמנט ויקלי, בילבורד, "NME", ו-"Parade", באתרים שונים נכתב שהוא "הקליפ השנוי במחלוקת ביותר שיצא בכל הזמנים". בשנת 2015, נכלל ברשימת "20 הקליפים השנויים ביותר במחלוקת אי פעם" של "NME" ודורג במקום הראשון.
רקע ופיתוח.
הקליפ של "Like a Prayer" צולם באולפני ראלי בהוליווד ובגבעות סן פדרו; שכונה בתוך העיר לוס אנג'לס, קליפורניה. בבימויה של במאית הווידאו קליפים האמריקאית מרי למברט. שאר הצוות כלל את סטיבן פוסטר כצלם, ג'ון טרוורס כעורך, מרלין סטיוארט כמעצבת התלבושות, שרון אורק כמפיקה, פרדי דה מאן כמנהל ההפקה וליאם פיליפס כעוזר בהפקה. למברט ביימה בעבר עבור מדונה את "Borderline", "Like a Virgin" (1984), "Material Girl" (1985) ו-"La Isla Bonita" (1987). מדונה רצתה שזה יהיה יותר פרובוקטיבי מכל מה שעשתה קודם לכן; לשם כך, היא התייחסה לגזענות והעמידה פנים שהקליפ עוסק בזוג בין-גזעי שנרצח על ידי הקו קלוקס קלאן, אף על פי ששינתה את דעתה והחליטה לכלול נושא פרובוקטיבי נוסף, אך כזה שעוה בקנה אחד עם הקונוטציות הדתיות של השיר. לאחר שהאזינה לשיר מספר פעמים, החליטה מדונה על נושאו הסופי ולמברט עזרה לה לממש אותו.
למברט, לעומת זאת, הגתה רעיון אחר, שכן היא חשה שהנושא של הקליפ צריך לעסק באקסטזה, בדת ובמיניות בפרט. לאחר שדנו על נושא הקליפ, החליטו לפעול לפיה. היא הצהירה מאוחר יותר ש"בתת-מודע, הרבה אנשים הבינו את זה וידעו שמדובר בנושא שמעורר זעם רב". בקליפ הוצגה גם עלילת משנה שבה מדונה עדה לרצח; סיטואציה שלימים הופכת למניע של מיניות ואקסטזה דתית. היא הגיעה למסקנה שאף על פי שהיה בו קצת עצב, הסוף היה יותר "אופטימי". בסצנה האחרונה מוצגים כולם לפי הסדר בדומה לסיום של מחזה בתיאטרון.
השחקן לאון רובינסון גילם את "הקדוש" בהשראת מרטין דה פורס; המכונה גם "הקדוש של המטאטא". דה פורס היה נזיר דומיניקני שידוע בזכות חיי הפרישות שחי, ומספר ניסים המיוחסים לו. מרטין דה פורס נולד בלימה כילד מחוץ לנישואין לאב שהיה אציל ספרדי ואם שחורה שהייתה שפחה משוחררת, ומוצאה מפנמה. בשל העוני ששרר במשפחתו, נשלח בגיל 15 לעבוד כנער משרת במנזר דומיניקני.
תלבושות וצילומים.
מרלין סטיוארט, ששיתפה פעולה בעבר עם מדונה ב-"Material Girl" (1985), הייתה מעצבת התלבושות בקליפ. בסצנה הראשונה לבשה מדונה מעיל שהיה שייך לסטיוארט ושיש לו, לדבריה, משמעות דתית, ובשאר הקליפ היא לבשה שמלה בצבע חום מבית, "Western Costume Co". היא ציינה שהשימוש בבגד הוא "סמלי" וכי המטרה היא לעורר ו"לדחוף את הגבולות". היא המשיכה: "[מדונה] נהגה ללבוש הלבשה תחתונה כבגדי יומיום. אז מצאתי את השמלה המדהימה הזו שבתוכה כתוב השם "נטלי ווד", עבור מי שהיא נוצרה עבורו. באותה התקופה, אנשים נהגו לעצב חליפות והיה שם של [הידוען] בפנים. זה הולבש כמו תחתונים, אך זה היה דומה לשמלה בגלל הדרך שהם ייצרו אותה [סוג מסוים של בגדים]".
הצילומים של הקליפ נמשכו ארבעה ימים, עם יום אחד נוסף שהוקצה לצילום מחדש של כמה סצנות. במקור, למברט לקחה יציקות של פניו, ידיו ורגליו של רובינסון כדי ליצור את הפסל הקדוש שישמש כתפאורה, מכיוון שהשחקן גילם רק את הסצנות בהן קם הפסל לתחייה, לכאורה. עם זאת, במהלך הפוסט-פרודקשן גילתה למברט שהפסל לא דומה לשחקן, אז היא ביקשה ממנו להצטלם מחדש, במטרה לתקן את אותן הסצנות. לבסוף, הוא נאלץ להיות הפסל וזאת, בנוסף לכך שאיפרו אותו בצורה מקצועית. זמן קצר לאחר מכן, הוא התראיין והצהיר: "קודם כל, לא הבנתי כמה קשה לעמוד זקוף בלי לזוז. שנית, כשחקן יש לך אנרגיה עצבנית, ומה שהתבקש ממני היה האנטיתזה המוחלטת לכך".
פרסומת לפפסי.
בינואר 1989, התאריך שבו הקליפ טרם צולם במלואו, הודיעה חברת המשקאות פפסיקו כי חתמה על חוזה בגובה חמישה מיליון דולרים עם מדונה, במסגרתו תצולם פרסומת שתשודר בטלוויזיה בחסותה. את הפרסומת תכננו לשדר לעיתים במסגרת סיבוב ההופעות, "Like a Prayer World Tour", שהיה צריך להתקיים בסמוך ליציאתו של האלבום, "Like a Prayer". מדונה רצתה לנצל את הפרסומת כדי לפרסם את "Like a Prayer" ברחבי העולם לפני תאריך היציאה הרשמי שלו (הפעם הראשונה שדבר כזה נעשה בתעשיית המוזיקה), ופפסיקו הייתה צריכה להרוויח מכך פרסום עולמי גם כן, בשל פופולריותה של הזמרת. אלן פוטאש, ראש מחלקת הפרסום של החברה, הצהיר כי "הבכורה חסרת התקדים של הסינגל המיוחל הזה תגרום לכך שפפסיקו תדורג במקום הראשון בתודעת הצרכנים". מדונה, שתיארה את הפרסומת כ"מאוד מתוקה ומאוד סנטימנטלית", העירה שבהתחלה, חשה חששות לגבי הפרויקט, אך לאחר מספר פגישות היו לה תומכים רבים והיא תיארה את הסיטואציה כ"נוגעת ללב". על אף שבהתחלה היא סירבה לרקוד ולשיר, היא שינתה את דעתה לאחר שפגשה את הכוריאוגרף וינס פטרסון, אך סירבה לומר את המילה "פפסי".
בפרסומת בת שתי דקות, בבימויו של ג'ו פיטק ושמה "Make a Wish", מדונה חוזרת אחורה בזמן לזיכרונות ילדותה. ניתן לראותה כשהיא יושבת על ספה לובשת גוזייה ומכנסיים שחורים ובשערה הכהה ישנו פס בלונדיני. היא אוחזת בידה פחית פפסי וצופה בהקרנה בשחור-לבן של יום הולדתה השמיני. בשלב מסוים, דברים משתנים ופתאום הילדה בהקרנה (בגילומה של השחקנית היידי מרשל), תופסת את מקומה של מדונה, שמצטרפת להקרנה. הילדה משוטטת ללא מטרה בחדרה של הזמרת, בזמן שהאחרונה רוקדת עם חברי ילדותה לפי הקצב של השיר ברחוב ובתוך בר. לאחר מכן, היא רוקדת בתוך כנסייה מוקפת במקהלה, בעת שהילדה מוצאת את הבובה הישנה שלה; למדונה מצטרפים האנשים הנוכחים בכנסייה, וכולם רוקדים ושרים יחדיו. לפתע, נפסקת המוזיקה בפתאומיות והדמויות חוזרות למקומן המקורי. ברגע כיבוי הנרות, הילדה הקטנה מביטה במצלמה ומסתכלת לכיוונה של מדונה שיושבת על הספה בביתה, ואומרת לה "קדימה, תביעי משאלה" ("go ahead make a wish"), וממשיכה לכבות את הנרות שעל עוגת יום ההולדת שלה.
טיזר באורך שלושים שניות הוצג ב-22 בפברואר במהלך קדם טקס פרסי הגראמי ה-31. לבסוף, ב-2 במרץ, הפרסומת שודרה בשלמותה בתוכנית "משפחת קוסבי" (1984–1992) של "NBC"; אחת מסדרות הטלוויזיה הפופולריות ביותר באותה התקופה. היא שודרה בארבעים מדינות ולפי ההערכות צפו בה כ-250 מיליון איש ברחבי העולם; טוד מקנזי, דובר החברה, אמר שהם מתכננים לשדר אותה באירופה, אסיה, אוסטרליה ואמריקה הצפונית. לטענתו של בוב גארפילד מ-"Advertising Age", "מטורקיה ועד אל סלוודור וכל עיר בארצות הברית, כ-500 מיליון עיניים היו דבוקות למסך" בעת שידור הפרסומת. לדברי לסלי סבן מווילג' ווייס, אירוע זה תואר כ"אבן דרך ביכולות הגלובליות של עידן הרפרודוקציות האלקטרוניות; עידן החוגג את השאיפות הפאן-תרבותיות של משקאות קלים בשילוב כוכבי פופ". הפרסומת הופצה בשנת 2017, כאשר הועלתה לערוץ היוטיוב של היוטיובר גבריאל אזקייל.
בכורה ותקציר.
"Like a Prayer" הוצג בבכורה עולמית ב-"MTV" ב-3 במרץ 1989, יממה לאחר שידור הפרסומת של פפסי. הוא שודר לעיתים תכופות בערוץ וזכה לפרסום חסר תקדים ברחבי העולם. עם זאת, הוא עורר סערה וקבוצות דתיות כולל הוותיקן, קראו להחרים אותו ולעצור את שידורו ופרסומו. בכתבה שפורסמה בשנת 2010 לכבוד פרק בסדרת הטלוויזיה "Glee" שהוקדש עבור מדונה, דובר על הצלחתו באותן השנים בהן יצא. את הקליפ תיארו כ"חילול השם", כמו גם "תועבה", בשל המסרים שהוא כלל אודות הנצרות. כתוצאה מהחרמתו ברחבי העולם, היו מדינות בהן נאסר לשידור (בדומה לפרסומת עם חברת פפסי), בעוד שהיו מדינות בהן הותר לשידור. מעבר לנושאים הדתיים בהם עוסק הקליפ, הוא גם עוסק באקסטזה ומיניות, דבר נוסף שעורר מחלוקת.
את "Like a Prayer" צילמו בצבעים חמים (כתום-צהוב), אך ישנם חלקים בהם צבעים קרים מאפיינים אותו גם כן. במרוצת השנים, נכלל בפלייליסטים ומצעדי קליפים שונים, כמו גם העובדה שדורג כקליפ השני הגדול ביותר בכל הזמנים על פי "VH1" (כשמלפניו ניצב "Thriller" של מייקל ג'קסון). מאוחר יותר, נכלל באלבומי הווידאו, "The Immaculate Collection" (1990), ו-"" (2009). באפריל 2019 הופץ הקליפ לרמיקס של השיר ברזולוציית 720p (עם זאת, הוא לא הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של מדונה).
עלילה.
הקליפ מתחיל כשמדונה הופכת עדה לשוד ולרצח של אישה צעירה בידי אנשים לבנים (מפאת "עליונות לבנה"), כשהיא מפוחדת מכדי להגיב. גבר שחור, שראה את האירוע גם כן, רץ לעזור לה, אך הרוצחים בורחים בדיוק כשהמשטרה מגיעה; הם חושדים בטעות שהוא הרוצח ועוצרים אותו. לפני שהם נמלטים, הרוצחים האמיתיים מעיפים מבט מאיים לעבר מדונה, שבורחת מזירת הפשע ונמלטת לכנסייה, שם היא נתקלת בפסל דמוי אדם קדוש. עם תחילת הבית הראשון היא מתפללת מולו, שנראה כאילו הוא בוכה, ולאחר מכן נשכבת על ספסל וחולמת חלום שבו היא נופלת לריק. במהלך הנפילה, היא פוגשת באישה שמאיצה בה לעשות את "המעשה הנכון" (בנוגע לשוד והרצח שראתה). בעת המפגש עם האישה, זו אוחזת במותניה של מדונה וזורקת אותה לשמיים. לאחר מכן, מדונה מתעוררת מהחלום לכאורה, והחלק השני של הקליפ מתחיל.