עונת הרבייה מתרחשת בחודשי אוקטובר עד ינואר, כאשר במהלכה הזכרים הופכים להיות אגרסיביים אחד כלפי השני; בתקופה זאת הם מנסים להקים היררכיה דומיננטית על ידי קרבות ביניהם, הקובעת את השליטה על עדר הנקבות. צורת הלחימה של הכבש הכחול מזכירה יותר את היעלים, כאשר הזכרים נעמדים על רגליהם ומכים בחוזקה אחד את השני, וכן דחיפות ונגיחות רגילות הכוללות ניסיונות להתיש את היריב על ידי משיכתו עם הקרן באזור המצח; מיני הכבשים לעומת זאת, נעמדים זה מול זה וקופצים עם ראש כפוף ומתנגשים בחוזקה. בדרך כלל למרבית הזכרים יש כוח דומה והם אינם מצליחים להקים היררכיה, מה שגורם לקרבות רבים בכל עונת הרבייה.
לאחר תקופת הריון של כ-160 ימים, הנקבה ממליטה גדי אחד ולעיתים רחוקות שנים בחודשי מאי עד יולי. שעות ספורות לאחר לידתו הגדי כבר מקפץ במהירות בסלעים ומלווה את אימו גם בצוקים גבוהים. הגדיים נוטים להתקבץ בקבוצות קטנות, וכאשר הם נודדים עם העדר לאזורים נמוכים או גבוהים הם מלווים בשתי נקבות מלמעלה ולמטה, שיעצרו אותם במקרה שהם יתגלגלו למטה. הגדיים נגמלים לאחר שישה חודשים ומגיעים לבגרות לאחר שנה וחצי, אם כי הזכרים יצליחו להתרבות רק בגיל 5 או 7 שאז הם מסוגלים להתמודד בקרבות.
תוחלת החיים של הכבש הכחול המצוי היא 12 עד 15 שנים בטבע כשהממוצע הוא 10, ואילו בשבי היא מגיעה עד 20 שנה.
איומים ושימור.
הכבש הכחול המצוי מסווג על ידי IUCN בדרגת השימור "ללא חשש" (LC) החל מ-2003, בשל תפוצתו הרחבה, אוכלוסייה משוערת גדולה, וכי הירידות הנוכחיות במספריו הן הרבה פחות מהשיעור הנדרש כדי להעפיל לרישום בקטגוריה מאוימת. בעבר מספריו היו בסביבות מיליון פרטים אולם הם ירדו ביותר מחצי מאז. אין אומדן אוכלוסייה מדויק, אולם אין זה בהכרח שהאוכלוסיות מפוצלות כיון שכבש זה מוסווה היטב בסביבתו, וביחד עם בית גידולו הבלתי נגיש לא ניתן להבחין בו אלא בתנאי ראות מצוינים. כמו כן סוקרים וביולוגים רבים מדווחים שמין זה נפוץ מאוד בבתי גידול מתאימים. הערכות האוכלוסייה העולמית נעות בין מספר של 47,000 להערכה שמרנית מאוד, ו-414,000 לאומדן יתר.
תחרות עם בעלי חיים היא אחד מהאיומים העיקריים, אבל באופן כללי אובדן בית גידול למטרת שטחי מרעה וחקלאות הוא די קטן, ומין זה יוכל להתקיים באוכלוסיות גדולות למדי הן במצב הנוכחי והן לגבי תרחישים עתידיים של גידול בענף בעלי החיים הביתיים. הסיבה לכך היא שמספרים גדולים של הכבש, מצויים לחלוטין בתוך גובה רב, שטח תלול, או סלעי שנמצא בשימוש מועט (אם בכלל) על ידי בעלי חיים מקומיים. באזורים של תת-מין מסוים אכן קיימים בעלי חיים מבויתים, ובמצבים מסוימים יש ביניהם תחרות על מזון. עם זאת, נראה שאפילו מרעה צאן אינטנסיבי אינו משפיע על אוכלוסיות בריאות של הכבש הכחול בניגוד בולט להשפעה של כבשי בית על חיות בר אחרות כדוגמת כבש המופלון, כבש גדול-קרניים ועוד.
בקרב אוכלוסיות בצפון פקיסטן דווח על התפרצות של שחין, שהפחיתה במידה ניכרת את מספריהם עד שלבסוף נעלמה. התפרצויות כאלו עשויות להיות עדיין סיבות לדאגה על פני תפוצתו, אבל דיווחים ממרבית המקומות בתחום מדווחים כל העת על תפוצה רחבה ויציבה.
גישה לבית גידולו של הכבש הכחול קשה מאוד, ומסיבה זאת ציד בלתי חוקי מתרחש בהיקף קטן יחסית; בהתאם לכך, בשרו של הכבש נדיר למדי בשוקי הבשר, ובשרו מופיע בעיקר בשווקים בצפון הרמה הטיבטית. בדרום טיבט, מקומיים רבים מתקיימים מציד לא חוקי של יונקים רבים המתרחש בתדירות גבוהה; עם זאת, ממשלת סין החלה ביישום מדיניות חדשה של החרמת רובים מרועים ונוודים, והתצפיות במהלך 2002-1998 במחוזות גאנסו וצ'ינגחאי מראים שאכן יש ירידה בציד. מסיבה זאת מרבית המקומיים שצדים כבש כחול באופן לא חוקי משתמשים בטכנולוגיות פרימיטיביות כגון מלכודות, כשאחוזי ההצלחה במקרים כאלה זניחים.
ציד חוקי בינלאומי למטרת פוחלצים ובשר מתרחש רק ב5-4 אזורים המיועדים לכך בסין ונפאל (ואולי גם בפקיסטן), ובמספרים קטנים מדי מכדי שיהיה לזה השפעה משמעותית על אוכלוסיית הכבש הכחול. מלבד זאת ציד חוקי ולא חוקי נמצא במגמת ירידה בשל בית הגידול של כבש זה ומזג אוויר השורר בו המקשה מאוד על ציידים מקומיים וחובבנים.
להלן נתונים של IUCN על תפוצת הכבש הכחול במדינות הנזכרות, הכוללים שמורות ופארקים מוגנים, איומים, פעולות שימור ועוד:
צפיר הקורדילרים
צפיר הקורדילרים (שם מדעי: "Oreamnos americanus") הידוע גם כעז הרי הרוקי, הוא סוג של פרסתן גדול דמוי עז החי באזורים הררים של צפון אמריקה, ומהווה מין יחיד בסוגו. השם המדעי "Oreamnos", נגזר מיוונית: "Ore" פירושו "הר" ו-"amnos" פירושו "כבש"; צירוף של שתי המילים פירושו "כבש הרים אמריקני". למרות שצפיר הקורדילרים קרוי גם "יעל ההרים", הוא אינו שייך לסוג יעל, ואף לא לסוג צפיר הכולל מינים החיים בבית גידול דומה.
צפירי הקורדילרים מעולם לא בויתו לצמרם, אולם לפני מאות שנים ילידים קולומביאניים במערב צפון אמריקה היו אוספים את צמרם הנושר באביב ואורגים ממנו בגדים. בשנת 2011 יצא מטבע אמריקני שבצידו מוטבע צפיר קורדילרים בפארק הלאומי גליישר.
תיאור.
גופו הארוך של הצפיר נתמך על ידי רגליים שריריות וחזקות, ופרסות גדולות וחדות המותאמות לטיפוס באזורים הרריים; בצד התחתון של הפרסה, יש לו כרית גמישה דמוית גומי המסייעת לו לתפוס בזיזים קטנים ומונעת ממנו להחליק. צפיר זה מסוגל לטפס בקלות על מדרונות תלולים בזווית של 60 מעלות ויותר. הפרווה של הצפירים נראית כצמר הכבשים, ומשתנה בעונות: בקיץ היא לבנה וקצרה יחסית, ובחורף פרועה וצפופה יותר ומתווספת אליה שכבת שיער עבה של שערות ארוכות וחלולות בעלות גוון צהבהב. פרווה זאת עוזרת לצפיר לעמוד בפני מזג האוויר הקפוא בהרים, וכן בטמפרטורות נמוכות עם רוחות של 50 מעלות מתחת לאפס. כאשר מגיע האביב הצפיר מזרז את נשירת הפרווה החורפית על ידי גירוד ושפשוף סלעים ועצים. באזור הכתפיים יש לצפיר מעין גיבנת, ובצוואר יש בליטת שיער. לשני המינים יש זקן עבה מתחת לסנטר, וזנב עבה וקצר. הזכרים גדולים מהנקבות בצורה ניכרת (כמעט ב-30%) אולם מלבד זאת הדו-צורתיות זוויגית שלהם מועטת. אוזניו של צפיר זה קטנות וחוטמו ארוך ועבה. העיניים והאף קטנים ושחורים, ועומדים בניגוד חזק לפרווה הלבנה שבפנים. הן לזכרים והן לנקבות זוג קרניים קצרות ושחורות בעלות טבעות צמחייה שנתיות, ומקומרות מעט לאחור וארוכות יותר אצל הזכרים; הקרניים חדות מאוד בקצוות, ובתוספת האופי התוקפני שלהם מעניקות להם יכולת לחימה יוצאת מן הכלל כלפי בני מינם או כלפי טורפים.
מידות גופו של צפיר הקורדילרים:
תפוצה ובית גידול.
צפיר הקורדילרים נפוץ בצפון אמריקה לאורך הרכסים והמפלים של הרי הרוקי במדינות קנדה וארצות הברית. תפוצתו מתחילה בדרום ודרום מזרח אלסקה, עוברת דרך יוקון, הטריטוריות הצפון-מערביות, קולומביה הבריטית, אלברטה, וושינגטון, ומסתיימת באיידהו ומונטנה. התפוצה הצפונית ביותר שלו היא לאורך השוליים הצפוניים של "הרי שוגטש" בדרום אלסקה. אוכלוסיות שלו הובאו גם לתחומים נוספים בארצות הברית כגון: איידהו (באזורים שלא היה מצוי), ויומינג, יוטה, נבדה, אורגון, קולורדו, טקסס, דקוטה הדרומית איי קודיאק ובאראנוף באלסקה, וחצי האי האולימפי בוושינגטון.
צפירי הקורדילרים הם היונקים הגדולים ביותר בבית גידולם ההררי, אשר מגיע לגבהים של 5,000 מטר מעל פני הים או אף יותר. רוב הצפירים מצויים בבתי גידול גבוהים עד מקום שבו יש צמחייה. למרות שהם לפעמים יורדים לגובה פני הים באזורי החוף, הם בעיקר נמצאים ברכסי ההרים ובמרעה-תת אלפיני וסוב-אלפיני עם כרי דשא וצוקים. לאורך כל השנה הם בדרך כלל נשארים מעל קו העצים, ולעיתים נודדים בעונות לאזורים גבוהים או נמוכים יותר מהטווח זה. בקיץ כאשר הם זקוקים למלח הם יורדים לגבהים נמוכים מאוד, ולעיתים קרובות חוצים מספר קילומטרים של אזורים מיוערים כדי להגיע למרבצי מלח. כמו כן כאשר הם מעוניינים לעבור לרכס הררי אחר הם יורדים לעמקים וחוצים יערות.
אקולוגיה.
צפירי הקורדילרים פעילים בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות ושעות אחר הצהריים המאוחרות, ולעיתים קרובות ממשיכים לרעות במשך כל הלילה. במהלך פעילותם בשעות היממה הם עוברים על שטח קבוע של כמה מאות מטרים הכולל אזורי מרעה ומנוחה. בשעות המנוחה הצפירים חופרים לרוב שקעים רדודים בקרקע באמצעות רגליהם הקדמיות, וכמו כן חופרים גם כאשר הם מחפשים מלח. בחודשים החמים נצפים בעיקר קבוצות של שלושה עד ארבע נקבות בממוצע, ואילו זכרים בוגרים הם לעיתים קרובות בודדים מלבד עונת הרבייה. במהלך החורף הקבוצות הקטנות מצטרפות יחד ויוצרות עדרים גדולים בסביבות 50 צפירים.