יוסף אוֹלִיצקי (23 בדצמבר 1919, א' בטבת תר"ף - 3 במאי 2015) היה עיתונאי ועורך ישראלי.
ביוגרפיה.
אוליצקי נולד לחיים ולמוסיה לבית לויצקי בנוה צדק. בעקבות מאורעות תרפ"א עברה משפחתו לתל אביב, שם נמנו הוריו על מייסדי שכונת נורדיה. הוא למד בתלמוד תורה, ובגיל 13 יצא לעבודה, אז גם היה לפעיל בתנועת הנוער העובד. בהמשך היה למדריך בהבחרות הסוציאליסטית, חבר ועד ומזכיר הסניף של התנועה בתל אביב. בימי המרד הערבי הגדול שירת כנוטר בבן שמן וביערות הכרמל. לאחר מכן עבד כשליח במרכז מפא"י, ובשנים 1945-1947 היה עוזרו של לוי אשכול במועצת פועלי תל אביב-יפו. באותה תקופה ערך עיתון יומי של מועצת פועלי תל אביב, "יומן המועצה", ניהל את מחלקת 'ספרות ועיתונות' של מפא"י והפיץ את ביטאונה המחתרתי, "אשנב".
אוליצקי השתתף בקורס מפקדי כיתות של "ההגנה" שנערך בחלקו בחולדה ובחלקו בכפר מנחם. בתחילת מלחמת העצמאות היה השליש של ישראל שחורי, שפיקד על הגנת דרום תל אביב. בהמשך המלחמה היה כתב צבאי ודיווח בין השאר על מבצע נחשון, כיבוש שדה התעופה בלוד, כיבוש חיפה ומבצע יפתח.
לאחר המלחמה פרסם את הספר "ממאורעות למלחמה", שהיה לרב-מכר. מאז ערך וכתב ספרים רבים בנושאי ביטחון ועבודה. בשנות החמישים למד במשך שלוש שנים היסטוריה כללית ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
משנת 1949 היה חבר מערכת בעיתון "דבר". הוא כתב את 'טור העבודה והעובד' וחתם בכינויים שונים, בהם: 'אבנר', 'יוסף', 'י. בן-חיים' ו-י.א. בשנת 1956 ערך את המדור "מפועל לפועל" בקול ישראל. במשך כ-20 שנה ערך אוליצקי פרסומים שונים של ההסתדרות הכללית וקיבל משכורת של עורך ראשי. בין השאר היה עורך הביטאון 'בהסתדרות'. אולם לאחר שלא הורשה לפרסם מאמר זיכרון על לוי אשכול שכלל פתקים אישיים שלו, פרש אוליצקי מתפקידו ופרסם חוברת עצמאית בשם "דפי בית ברנר".
בשנת תש"ל-1970 ייסד וערך את כתב העת להיסטוריה "קורות" ("ירחון לידיעת העבר") עד 1978.
אוליצקי היה נשוי ללאה (לייקה) לבית טנץ עד למותה ב-2011 ואב לשלוש בנות: ליאורה, נילי ואורנה.
נפטר ב-3 במאי 2015, ונקבר בתל מונד.
גלים במחול
להקת "גלים במחול", מייצגת בריקוד ותנועה את עמק הירדן, השוכן לחופי ימת הכנרת, ואת מדינת ישראל.
הלהקה נוסדה בשנת 1970 בשמה הראשון "בת-חן" על ידי דורית פורת המנהלת האמנותית והכוריאוגרפית של הלהקה מאז ומתמיד.
רקדניות הלהקה הן נערות בגילאי 14 – 18, מיישובי עמק הירדן. ללהקה רפרטואר ריקודים עשיר ומגוון והיא מופיעה באירועים שונים בארץ ובעולם. הלהקה ייצגה את ישראל והופיעה בגימנסטרדות העולמיות (World Gymnaestrada) בשווייץ, דנמרק והולנד, ולקחה חלק בפסטיבלים בינלאומיים בגרמניה בכל שנה שלישית משנת 1982 (בירשטט גימנסטיקה,) ובפורטוגל.
בשנת 1992 החליפה הלהקה את שמה ל"גלים במחול".
בשנת 1993 הוזמנה הלהקה על ידי משרד החוץ להופיע בהונגריה במסגרת חגיגות העצמאות של ישראל, ב 1996, שוב מטעם משרד החוץ, השתתפה הלהקה בחגיגת סוכות בקפריסין. בשנת 1997 הרחיקה הלהקה עד יפן והופיעה באוסקה בפני הקיסר.
ב 1999 הופיעה הלהקה בפני הקהילה היהודית בברזיל וכן בשנת 2008 במסגרת חגיגות שנת ה - 60 למדינת ישראל, הופיעה בפני הקהילות היהודיות בארצות הברית: מיאמי, ניו יורק וניו ג'רזי. בשנת 2010 הופיעה בפורט מיירס (Fort Myers, Florida) בפלורידה באולם הפילהרמונית "Barbara B. Mann" באדיסון סטייט קולג' (Edison State College).
ללהקה סגנון, השואב השראתו ממקורות כמו: המסורת היהודית, ריקודים אתניים, הטבע וההוויה הישראלית מול האוניברסלית.
הלהקה פעלה בחסות "המרכז למחול של המועצה האזורית עמק הירדן", אותו ניהלה פורת, משנת 2001 עד 2014.
בספטמבר 2014 נפרדה הלהקה ממועצת עמק הירדן, והפכה להיות עצמאית בביתה הראשון בקיבוץ אפיקים.
וילם-אלכסנדר, נסיך אורנג'
מקסימה, נסיכת הולנד
הפקולטה להנדסה כימית (הטכניון)
הפקולטה להנדסה כימית ע"ש וולפסון של הטכניון בחיפה נוסדה בשנת 1953, והיא עוסקת בהכשרה של מהנדסים כימיים. דקאן הפקולטה הוא פרופ' שמעון ברנדון.
היסטוריה.
בשנת 1953 הוקמה המחלקה להנדסה כימית בפקולטה לכימיה תעשייתית. בשנת 1962 המחלקה הופרדה מהפקולטה והפכה להיות יחידה אקדמית העומדת בפני עצמה. בשנת 1972 עברה הפקולטה מהבניין הישן של הטכניון שבשכונת הדר לקמפוס החדש בנווה שאנן, והפקולטה קיבלה שם חדש הפקולטה להנדסה כימית ע"ש וולפסון. הוקמו מספר מעבדות חדשות, מעבדה להנדסה כימית, שתי מעבדות להנדסת פולימרים ומעבדה לבקרת תהליכים.
הפקולטה כיום.
בפקולטה 16 חברי סגל, 400 סטודנטים בלימודי הסמכה ו-80 בלימודי מוסמכים כ 34 לומדים לתואר דוקטור. פעילויות המחקר כוללות הנדסת תגובה כימית, אפיון ועיבוד חמרים (חומרים קרמיים, פולימרים, ננוטכנולוגיה) נוזלים מרוכבים (נוזלים ביולוגיים, חמרים פעילי שטח) תהליכי הפרדת חמרים וחקר מים (הפרדה ממברנלית, ביוטכנולוגיה) תהליכי זרימה, תופעות פני השטח והנדסת מערכות תהליכיות.
Google drive
גרטרוד שולץ-קלינק
גרטרוד שולץ-קלינק (בגרמנית: Gertrud Scholtz-Klink;9 בפברואר 1902- 24 במרץ 1999), הייתה מנהיגת ליגת הנשים הלאומית-סוציאליסטית (אגף הנשים במפלגה הנאצית) ומנהלת כל ארגוני הנשים בגרמניה בתקופת הרייך השלישי.
ביוגרפיה.
תחילת דרכה.
נולדה כגרטרוד אמה טרויש ב-9 בפברואר 1902 באדלסהיים שבמחוז באדן שבדרום גרמניה כבתו של פקיד. במהלך מלחמת העולם הראשונה עזבה את הגמנסיה בבאדן בה למדה, כדי "להקדיש עצמה כל כולה למאמץ המלחמתי", כפי שהצהירה מאוחר יותר. ב-1920 נישאה לאויגן קלינק וב-1 במרץ 1930 הצטרפה יחד עם בעלה למפלגה הנאצית שם הייתה פעילה מהרגע הראשון בגיוס נשים לתנועה. באותה שנה מת בעלה מהתקף לב בעת הפגנה של המפלגה, והותיר אותה עם ארבעה ילדים (בן נוסף מת בצעירותו). לאחר מות בעלה הגבירה את פעילותה והתמנתה למנהלת ליגת הנשים הלאומית-סוציאליסטית בפברואר 1934.
ב-1932 נישאה מחדש לרופא גינתר שולץ. וב-1933 מונתה לתפקיד "יועצת לארגוני נשים" במשרד הפנים המחוזי. היא ניצלה את תפקידה לביטול כל ארגוני הנשים המתחרים כדי לצבור כוח עד שב-1 בינואר 1934 מונתה ל"מנהלת שירות העבודה לנשים" ומנובמבר 34' נשאה את התואר "מנהיגת הנשים של הרייך".
בתפקידה הרשמי.
במסגרת תפקידיה פעלה למען הנחלת "הערכים הגרמניים" של המפלגה בנוגע לתפקיד האישה בחברה. בין השאר הקימה מוסד בשם "שנת משק הבית"- שנה שחייבה את כל בוגרות בתי הספר, ומטרתו העיקרית הייתה להניע נשים גרמניות לנטוש את העולם האקדמי- מקצועי, לטובת חיי משפחה. במקרים חריגים ניסתה שולץ-קלינק לפעול למען נשים שרצו לפתח קריירה, אך לרוב ללא הצלחה. אמנם תפקידה-שלה, עמד בניגוד לאידאולוגיה הנאצית לה הטיפה, אך ראשי המפלגה דאגו להשאיר אותה בתפקיד מנהלי- ייצוגי ולא הנהגתי. בשנת 1936, עם העברתם של ארגוני הנשים לסמכותו של "שירות העבודה של הרייך" פחתה חשיבותה הממשית וההנהגה הנאצית השתמשה בה רק לצרכים ייצוגיים- בעיקר מחוץ לגרמניה. היטלר עצמו העיד על כך באומרו: "ארבע נשים ייצוגיות היו לי: גברת טרוסט (אלמנתו של פאול טרוסט), גברת ואגנר (כלתו של ריכרד וגנר), לני ריפנשטאהל וגברת שולץ-קלינק".
ב-1937 התגרשה מבעלה השני שלא היה מרוצה מתפקידיה הציבוריים הרבים. ב-1940 נישאה בשלישית, לקצין האס אס אוגוסט הייסמאייר שהביא עמו ששה ילדים מנישואיו הקודמים. במהלך המלחמה, חזרה בה מדעותיה לגבי תפקידי האישה ותמכה בהעסקת נשים בתעשיית החימוש, דבר שהיטלר התנגד אליו בתוקף, אך כאמור, לדעותיה בשלב זה לא הייתה השפעה ממשית. רק בינואר 1943, הסכים היטלר לכך, עקב הפצרותיו של שר החימוש אלברט שפר. לאחר שיצאה ההוראה על חיוב נשים בגילאי 17-45 לעבודה בתעשייה, בירכה על כך שולץ-קלינק:.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה, נעצרה גרטרוד על ידי הסובייטים והוחזקה במחנה מעצר, משם היא הצליחה להימלט כעבור מספר שבועות. בעזרת ידידתה, פאולינה, נסיכת וירטמברג היא ובעלה השיגו מסמכים מזויפים ועברו לגור בכפר בבנהאוזן (Bebenhausen) במערב גרמניה. הם הצליחו לחיות בזהות בדויה, כבעלי מאפיה עד פברואר 1948. עקב הלשנה, נעצרו בני הזוג וגרטרוד נידונה ל-18 חודשי מאסר באשמת זיוף מסמכים. לקראת סוף מאסרה, עקב לחץ ציבורי, נוספו לה עוד 30 חודשי מאסר ושיחרורה עוקב עד שנת 1953. לאחר ששוחררה, נאסר עליה לעסוק בהוראה, עיתונאות ופוליטיקה למשך 10 שנים נוספות, אך אושרה לה פנסיה כעובדת מדינה לשעבר.
בהמשך, המשיכה להביע את דעותיה בשבח הנאציזם ואף כתבה ספר בשם "האישה ברייך השלישי", שיצא לאור בשנת 1978 ובו מבחר נאומים, מאמרים והתבטאויות מתקופת הזוהר שלה וכן דברי סניגוריה על הרייך השלישי ודברי הערצה להיטלר.
גרטרוד שולץ קלינק המשיכה להתגורר בכפר בבנהאוזן עד למותה בשנת 1999.
ואיל אל-חלקי
ואיל נאדר אל-חלקי (בערבית: وائل نادر الحلقي; נולד ב-1964) הוא ראש ממשלת סוריה לשעבר. כיהן כראש ממשלה בשנים 2012–2016. קודם לכן כיהן כשר הבריאות מאפריל 2011 עד אוגוסט 2012. באפריל 2013 שרד ניסיון התנקשות באמצעות מכונית תופת בשכונת אל-מאזה שבדמשק.
אל-חלקי נשוי ואב לארבעה ילדים. אל-חלקי הוא מוסלמי סוני.
חיים מוקדמים.
חלקי נולד בשמת 1964 בג'סים במחוז דרעא למשפחה מוסלמית סונית. הוא קיבל תואר ברפואה בשנת 1987 מאוניברסיטת דמשק ודוקטורט בגינקולוגיה ובמיילדות בשנת 1991.
קריירה.
חלקי שימש כמנהל תחום הבריאות בג'אסים בין השנים 1997 ל-2000 והיה המזכיר בסניף דרעא של מפלגת הבעת' הסוציאליסטית הערבית בין השנים 2000-2004.
הוא שימש כמנהל הבריאות בדרעא, ובשנת 2010 מונה לראש הרופאים בסוריה.