באולימפיאדת לונדון (1908) זכה קר להיות האתלט המועדף על המארחים, מאחר שנחשב לאתלט המייצג את האימפריה הבריטית. במשחקים עצמם זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.6 שניות, לפני רוברט קלוגן (22.6 שניות) ונייט קרטמל (22.7 שניות) שניהם מארצות הברית. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 22.2 שניות. ומדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.0 שניות, אחרי רג'י ווקר מדרום אפריקה שקבע שיא אולימפי חדש של 10.8 שניות וג'יימס רקטור מארצות הברית (10.9 שניות).
במלחמת העולם הראשונה שימש קר כקצין במספר גדודים במסגרת חיל המשלוח הקנדי.
לאחר שפרש מספורט תחרותי שימש קר כמאמן אתלטיקה ומאמן קבוצות כדורגל בהמילטון, עיר מגוריו. הוא חבר בוועד האולימפי הקנדי וכן היה מעורב בארגון משחקי חבר העמים הבריטי הראשונים שנערכו בהמילטון בשנת 1930.
בשנת 1963 נפטר קר בעיר מגוריו ועל שמו קרוי אחד מהפארקים העירוניים.
פושע נמלט
שמואל וודניצקי
ישראל שמואל ווֹדניצקי (בכתיב יידי: וואָדניצקי; בפולנית: Szmul Wodnicki; 1895 – 2 בינואר 1980) היה צייר ישראלי נאיבי ממוצא פולני. צייר סיפורים מזיכרונות חיי עיירתו קוזמיר.
חייו.
ישראל שמואל וודניצקי נולד ב-1895 בעיירה קוצק שבפולין הרוסית, במשפחה זעיר-בורגנית. בילדותו עבר לעיירה הציורית קז'ימייז' דולני שעל נהר ויסלה (בפי היהודים: קוזמיר דלובלין) שליד לובלין, עיירת נופש לאמני פולין, ושם גדל. אביו, יחיאל לייב, התפרנס מהובלת רפסודות-עץ לדנציג. וודניצקי קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר" ובישיבה. כבר בראשית נעוריו, כשלמד בבית המדרש, החל לצייר. לאחר נישואיו פתח סנדלרייה. במקביל לעבודתו, המשיך לצייר. צייר תמונות נוף ודמויות. זכה להערכה מצד אמנים מובילים בפולין, והצטרף לאגודת האמנים היהודים בוורשה. השתתף בתערוכות ואף הציג תערוכת יחיד בלובלין ובקרקוב.
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל עם אשתו ושלושת ילדיהם. התפרנס כצבע וסייד, ולבסוף עבד כקבלן עצמאי. התגורר ברחוב יהודה המכבי 49 בתל אביב. הוא הביא עמו את ציוריו, המשיך לצייר בשעות הפנאי וזכה להערכה. בארץ הצטרף לאגודת הציירים והפסלים. מ-1936 השתתף בתערוכות בארץ. ב-1942 הציג בתערוכה הכללית של אגודת הציירים והפסלים בבית "הבימה", וזכה בפרס עידוד שליד פרס דיזנגוף של עיריית תל אביב. ב-1943 השתתף בתערוכת אמנים ארץ-ישראלים ביוהנסבורג. ב-1945 הציג תערוכת יחיד.
בסוף שנות ה-50 נטש את הצבעות והתמסר לציור, ובמקום תמונות הנוף והדמויות שצייר עד אז, הקדיש עצמו לציור זיכרונות עיירתו – "את סימטאותיה ובתיה, את ההר, את השוק, את הכנסייה, את רועת-האווזים, את בית-המדרש ואת גיבורי העיירה: הרב והרבי, השוחט ושואב-המים, בעלי-בתים ופשוטי-עם, תלמידי-חכמים והדיוטות... את בני העיירה והנוסעים לשוק הגדול, עוברים על-פני הכנסייה והצלב ויורקים, את היהודים היוצאים בראש-השנה לתשליך על חוף הנחל ואת עגלת-הרבי הבאה לעיירה ויהודים יוצאים לקראתה".
ציוריו הציגו סיפורים; על גבי כל תמונה כתב ביידיש סיפור קצר המבאר את הסצנה המוצגת.
רשם וצייר בצבעי שמן, באקוורל, בגואש ובדיו.
השתתף בתערוכות בשנים 1963, 1964 ו-1965. בשנת 1970 הציג בתערוכת ציור נאיבי במוזיאון תל אביב לאמנות.
רפרודוקציות של יצירותיו נדפסו בעיתוני הארץ "גזית" (1949) ו"דבר השבוע" (1950) ובאלבומים.
וודניצקי היה אב לשלושה (בת, יונה בן-חיים, ושני בנים, אברהם ושלום וודניצקי) וסב לשישה נכדים ולנינים.
נפטר בינואר 1980. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
אשתו גיטל (טובה) נפטרה שנה אחריו, ונקברה לצדו.
ישראל שמואל וודניצקי
ברונו לאטור
בְּרוּנוֹ לאטוּר (בצרפתית: Bruno Latour; נולד ב-22 ביוני 1947) הוא פילוסוף, סוציולוג ואנתרופולוג צרפתי. משפיע בעיקר בתחומי הסוציולוגיה של המדע ובתאוריה סוציולוגית כללית. לימד וחקר במרכז לחקר הסוציולוגיה של החדשנות ("Centre de Sociologie de l'Innovation") שבבית הספר למכרות של פריז (École des Mines de Paris) מ-1982 עד 2006. כיום משמש כפרופסור באוניברסיטת "סיאנס פו" (Science-Po) שבפריז, שבה שימש כסגן הנשיא למחקר עד 2012. לאטור הוא חתן פרס הולברג לשנת 2013.
לאטור נולד למשפחת ייננים ידועה בבון שבבורגון. כסטודנט, לאטור התמקד תחילה בפילוסופיה והושפע עמוקות ממִישֶׁל סֶרֶס (Michel Serres). כמו כן, בגילאי 19–28 לאטור היה (במילותיו שלו) "קתולי מיליטנטי". בהתחלה למד באוניברסיטת דיז'ון, ולאחר מכן באוניברסיטת טורס, שבה כתב את עבודת הדוקטורט שלו בתאולוגיה: "Exégèse et ontologie: à propos de la resurrection" (1975). העבודה עסקה בשארל פגי, משורר סוציאליסטי קתולי ומסאי. לאטור שירת בצבא הצרפתי, ובמסגרת שירותו באפריקה החל להתעניין באנתרופולוגיה, ומאוחר יותר ביצע עבודת שטח בחוף השנהב. כשעבר ב-"Institut de recherche pour le développement" לקח חלק במשימת המכון לקידום מדע וטכנולוגיה במדינות מתפתחות.
החל משנות ה-80, בשיתוף עם הסוציולוג מישל קאלון, לאטור פיתח את תאוריית השחקן-רשת, שאיתגרה כמה מהנחות היסוד הקלאסיות של הסוציולוגיה. בין ספריו הבולטים ניתן לכלול את "חיי המעבדה" (1979) (עם סטיב וולגר), "מדע בפעולה" (1987), "מעולם לא היינו מודרניים" (1993), "תקוותה של פנדורה" (1999) ו"מרכיבים את החברתי מחדש: מבוא לתאוריית השחקן-רשת" (2005).
צבי קיווייה
צבי קיווייה או צבי האטלס (שם מדעי: Gazella cuvieri), הוא מין של צבי בתת-משפחת הצבאיים החי בצפון אפריקה. הצבי קרוי על שמו של החוקר ז'ורז' קיווייה.
תיאור.
צבי קיווייה הוא אחד הצבאיים הכהים ביותר, פרוותו בצבע חום כהה, בטנו בצבע לבן ומעליה פס שחור עבה, זנבו שחור, קו לבן ובתוכו פס שחור יורד מהעין לאף, פס שחור בחלקו האחורי ולאחריו לבן, כתם שחור על אפו, וגרונו ובין קרניו לבנים. זוג קרניים המגיעות לאורך של 37-25 ס"מ לזכרים, ו30-20 ס"מ לנקבות. גובהו בכתפיים 69-60 ס"מ, אורך ראשו וגופו 105-95 ס"מ, ואורך זנבו 20-15 ס"מ, משקלם של הזכרים 35-20 ק"ג, ושל הנקבות 20-15 ק"ג.
תפוצה ובית גידול.
צבי קיווייה הוא בעל חיים האנדמי להרי האטלס, בתחילת המאה ה-20 תפוצתו הייתה רחבה מאוד, ב-1932 החלה האוכלוסייה לרדת במהירות, וב-1972 נותרו רק עדרים קטנים. כיום תפוצתו היא במדינות: מרוקו, אלג'יר ותוניסיה. צביים אלה חיים במגון בתי גידול הכוללים יערות אלונים ואורנים, חורשים, שטחי מרעה, הרים, וסלעים.
מאפיינים ותזונה.
צבי קיווייה פעיל בלילה ובשעות הבוקר המוקדמות, וחי בקבוצות קטנות של זכר ומספר נקבות המונים 8-4 פרטים. במהלך הלילה הם ירדו לאזורים נמוכים ולקראת הבוקר יחזרו למקומות מסתור באזורים גבוהים. ההריון נמשך כ-160 ימים ובסופם נולד עופר אחד או שתים המוסתר בימיו הראשונים בצמחייה רחוק מהעדר. העופרים מתחילים לאכול מזון מוצק אחרי חודש, ומגיעים לבגרות בגיל שבעה חודשים. צבי קיווייה הוא צבי חששן מאוד וברגע שהוא חש בסכנה הוא יניף את זנבו ויקפוץ על ארבע רגליו בדומה לדלגן, כדי לאותת לשאר על הטורף. הזכרים טריטוריאליים ויסמנו את שטחם בעזרת גללים או בלוטות ריח.
תזונתם כוללת: עשבים, עשבי תיבול, שיחים, ועלים לעיתים (בעיקר בלילה) הם נכנסים לשטחים חקלאיים ויאכלו בעיקר חיטה, כמו כן הם תלויים מאוד במים.
איומים ושימור.
מלבד תנים המסוכנים לעופרים, אין לצבי קיווייה כיום אויבים נוספים בטבע שכן טורפים גדולים כמו אריה ברבארי, פיתון סלעים אפריקני ונמר ברבארי נכחדו מהאזור.
הרשימה האדומה של IUCN מגדירה אותו כמין במצב פגיע (VU) בשל ציד ואובדן בתי גידול למטרות חקלאות. האוכלסייה העולמית בטבע נאמדת בסביבות 2,950-1,750 פרטים. צביי קיווייה נמצאים במרכזי רבייה בספרד ובארצות הברית.
דוד וייסמן
קריל
משיח (פירושונים)
שלמה משיח (תסריטאי)
שלמה משיח (נולד ב-1957) הוא תסריטאי ומחזאי ישראלי.
ביוגרפיה.
בשנים 1972–1976 למד בתיכון "תלמה ילין" במגמת מוזיקה. שירת כנגן בתזמורת צה"ל. בשנים 1985–1988 למד קולנוע בבית הספר "בית צבי".
בשנים 1994–1996 כתב מאמרי פובליציסטיקה בעיתון "חדשות".
בשנים 1995–1996 עסק בכתיבת תסריטים לסרטוני פרסומת במשרד הפרסום "קשר בראל".
לאורך השנים כתב תסריטים לתוכניות טלוויזיה רבות; "זהו זה!", "לתפוס את השמים", "הילדים מגבעת נפוליאון", "אסתי המכוערת" "החולמים", "מלכת היופי של ירושלים" ועוד.
בשנים 1994–2000 לימד בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2014 עלה מחזה פרי עטו, "אדוני שר האוצר", בכיכובו של יהורם גאון.
שלמה משיח
Gearbox Software
Gearbox Software היא חברה אמריקאית העוסקת בפיתוח משחק וידאו, הממוקמת בפריסקו־דאלאס שבטקסס. Gearbox החלה את דרכה כאולפן פיתוח של חבילות תוכן עבור משחקים שפעלו דרך מנוע ה־GoldSrc, שהיה מאוד מזוהה עמה בתחילת דרכה. אחת הדוגמאות הבולטות ביותר לכך היה פיתוח חבילות התוכן של משחקי ה-Half Life למיניהם, וביניהם פיתוח Counter-Strike: Condition Zero, וגם יצירת פורטים למשחקים עבור פלטפורמות שונות. כיום מוכרת בעיקר בזכות עבודתה על המשחקים Borderlands ו־Brothers in Arms שפיתחה ויצרה כקניין עצמאי. כיום Gearbox אוחזת ידיה על מספר טייטלים ומשחקים שונים, ביניהם מצויות בידיה הזכויות על סדרות ו־ – אותן רכשה במכרז פומבי מידי אולפן משחקי הווידאו ״THQ״ שפשט רגל ב־2013.