רכבת ההרים ניטרו נכללה בשטח עיר הסרטים עד שנת 2011, כאשר הפכה לחלק מאזור נמל הרפתקאות.
אטרקציות:
שפת האגם.
שפת האגם, כפי שהשם מרמז, נמצא ממש על שפת האגם בחלקו האחורי של הפארק. המתקנים והמבנים על שפת האגם נותרו כפי שהיו ולא שונו במהלך השנים. במתחם קיימות גם מסעדות.
אטרקציות:
אזור ההרפתקאות.
המקום נקרא בעבר "המיטב של המערב", והוא אזור מאוד ציורי. זהו ביתם של רבים מהמבנים המפורסמים של הפארק כמו המבצר, Wagon Conestoga, ומסעדת Best of the West שהיא בין הפופולריות בפארק.
אטרקציות:
הפארק הלאומי של באגס באני.
הפארק הלאומי של באגס באני נפתח בשנת 2006, יחד עם רכבת ההרים אל טורו. הוא מכיל בעיקר מתקנים לילדים קטנים, ומעוצב כאזור כפרי על שפת האגם.
אטרקציות:
פלאזה דה-לה קרנבל.
לחלק זה של הפרק יש השפעות ספרדיות כבדות, כולל המוזיקה, האורות, ומבנים שונים (דוגמת התחנה של רכבת ההרים אל טורו). האזור כולו מאוד חגיגי ומלא בצבעים מרהיבים ובניינים עם גגות רעפים בסגנון ספרדי.
אטרקציות:
ממלכת הזהב.
ממלכת הזהב נפתחה בשנת 2005 עם פתיחת רכבת ההרים קינגדה קה במקום אזור שנקרא ארץ באגס באני. חלק זה של פרק מכיל מקדשי אבן, צמחייה רבה (למשל במבוק) ועוד.
אטרקציות:
הטיילת.
מרכז הפארק, עם הרבה משחקי קרנבל, דוכנים, מסעדות ומזנונים.
אטרקציות:
נקרולוג
נקרולוג הוא מאמר המתפרסם באמצעי התקשורת עם מותו של אדם, ומכיל ביוגרפיה קצרה שלו והערכה של פועלו. לעיתים כולל הנקרולוג גם הודעה על המוות עצמו ופרטי ההלוויה, ופעמים אחרות פרטים אלה מתפרסמים בנפרד, מיד עם היוודע דבר המוות, והנקרולוג מתפרסם מאוחר יותר. בהתאם למנהג היהודי "אחרי מות, קדושים אמור" ומקביליו בעמים אחרים, נקרולוגים מתמקדים בצדדים החיוביים בקורותיו של המנוח.
ישנם עיתונים המקדישים מדור קבוע לנקרולוגים. בישראל עושה כך העיתון "הארץ", שכותב הנקרולוגים הנוכחי בו הוא עופר אדרת. בשבועון הבריטי "האקונומיסט" מתפרסם מדי שבוע נקרולוג על עמוד שלם.
לאישים מפורסמים מחזיקים לעיתים אמצעי התקשורת נקרולוג מוכן מראש (המכונה בישראל "חבצלת"), שאותו יוכלו לפרסם מיד עם היוודע דבר המוות. דוגמה לכך היא הנקרולוג על שחקנית הקולנוע אליזבת טיילור, שפורסם עם מותה במרץ 2011 בעיתון "לוס אנג'לס טיימס", אך נכתב 12 שנים קודם לכן ועודכן מפעם לפעם. העיתון "ניו יורק טיימס" מתחזק מאגר של כ-1,600 נקרולוגים על אישים חיים, וכך על הנקרולוג שפרסם העיתון עם מותה של אליזבת טיילור חתום מבקר הקולנוע של העיתון, מל גאסוב , אף שהוא נפטר שש שנים לפני טיילור. תקלה באתר האינטרנט של תחנת הרדיו Radio France internationale גרמה בנובמבר 2020 לפרסום של כמאה נקרולוגים על אישים חיים, בהם אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, קלינט איסטווד ובריז'יט בארדו. בהיעדר נקרולוג מוכן יש עיתונים הכותבים נקרולוג לפי ארכיון העיתון או שיחה עם המשפחה, ויש המתבססים על ביוגרפיה שפורסמה באנציקלופדיה, כגון האנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו או ויקיפדיה.
בנוסף לנקרולוגים המתפרסמים בעיתונות הכללית, גם כתבי עת מקצועיים מפרסמים נקרולוגים על חברי הקהילה מקצועית שהלכו לעולמם. נקרולוגים אלה מקיפים יותר, בדרך כלל, ממקביליהם הפנים לציבור הרחב, ומרחיבים בתרומתו המקצועית של המנוח.
ראול אוארנהיימר
ראול אוטמר אוארנהיימר (בגרמנית: Raoul Othmar Auernheimer, 15 באפריל 1876 וינה - 6 בינואר 1948 אוקלנד, קליפורניה) היה סופר, מחזאי, פובליציסט, מבקר תיאטרון אוסטרי-יהודי.
משפטן בהכשרתו. כתב פרוזה קצרה וקומדיות חברתיות והצטיין במיוחד בפיליטונים שפורסמו בעיתון "נויה פרייה פרסה" בווינה.
רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות.
אוארנהיימר נולד בווינה כבן של הסוחר הגרמני יוהאן וילהלם אוארנהיימר ושל אשתו שרלוטה "ז'ני" ביכלר, יהודייה הונגריה, דודנית של תאודור הרצל. למד בבית ספר יסודי בלינץ באוסטריה העלית, אחר כך בגימנסיה באובר-דבלינג (כעת חלק מווינה) באוסטריה התחתית. אחרי סיום בחינות הבגרות עשה שרות צבאי בן שנה והחל משנת 1894 למד משפטים באוניברסיטת וינה. בשנת 1900 סיים עם תעודת דוקטור במשפטים והתמנה לשופט סטז'ר בבית משפט בעיר הולדתו.
פעילותו הספרותית והעיתונאית.
בשנת 1906 התחתן עם אירנה לואופלדינה גוטמן מבודפשט.
התחיל לכתוב מגיל צעיר ובשנת 1898 כבר הוצג מחזה ראשון שלו בווינה. אחרי 1896 השתתף בעריכת העיתון "יוגנד" ("נעורים"), שהגדיר עצמו כ"שבועון מאויר לאמנות ולחיי יום יום" ושהופיע במינכן.
בשנת 1906 התקבל לעבודה בעיתון "נויה פרייה פרסה", יש אומרים גם הודות לקרבה לתאודור הרצל המנוח, שעבד בעיתון. כתב בו במשך עשרות שנים מאמרי בקורת תיאטרון (על ההצגות בבורגתיאטר), עד שנת 1933. בנוסף לשמו האמיתי נהג להשתמש בשמות העט "ראול היימרן" ו"ראול אוטמאר".
החל משנת 1920 ועד יום מותו תרם קבוע כתבות לעיתון השווייצרי "נציונל צייטונג" מבזל.
אוארנהיימר נודע גם כמחבר מחזות, קומדיות משעשעות לרוב, וסיפורים. הושפע בכתיבתו על ידי מופסאן ושניצלר. חיבר ספרים גם על חיי מטרניך ופרנץ גרילפרצר. לפי עדותו של העיתונאי קרסטן טרגסט, שניצלר, שהתכתב עם אוארנהימר, העריך פעם את כתיבתו הספרותית כ"בסדר, חרוצה, אך בכל זאת מועטת ערך" („Fein, fleißig, aber doch schmächtig“).
נמנה עם מיידי המועדון PEN בווינה ובשנים 1927-1923 עמד בראשו. בהמשך היה סגן יושב ראש ה-PEN לצידו של היושב-ראש פליקס זלטן (1869-1945). בשנים 1935-1933 היה יושב ראש ממלא מקום.
במרץ 1938 נעצר על ידי השלטונות הנאצים ונשלח למחנה הריכוז דכאו בטרנספורט ראשון שכלל אישים רבים .
אחרי פניה של הסופר אמיל לודוויג, הקונסול הכללי של ארצות הברית, ריימונד גייסט, התערב והשיג שחרורו מהמחנה באוגוסט 1938. בנובמבר התאפשר לו להגר לארצות הברית. הגיע לשם דרך ונציה. אוארנהיימר התיישב ופעל בניו יורק. בשנת 1944 הוענקה לו האזרחות האמריקאית.
בניו יורק היה פעיל אוארנהיימר בקרב חוגי הגולים האוסטרים: היה חבר מועדון ה-PEN האוסטרי החופשי, בשנת 1944
תרם בכתיבתו לסדרת כתבי הספרות של התנועה האוסטרית החופשית בלונדון. יחד עם חברו, ארנסט לוטאר (1890–1974) ניסה להקים תיאטרון אוסטרי בשם "די אסטרייכישה ביהנה" באמריקה אך לא הצליח.
תרגומים.
ראול אוארנהיימר תרגם לגרמנית יצירות מאת סנט- בב ("דיוקנאות ספרותיים מצרפת של המאות 19-17", עם מבוא מאת שטפן צווייג), פול ז'רלדי ("הלן"), ושל קרוב המשפחה שלו, המחזאי היהודי-הונגרי ינה הלטאי (הרצל).
קישורים חיצוניים.
Reinhard Müller - Raoul Auernheimer, biographie,on site "Die Arbeitlosen von Marienthal, AGSO",
Literary Biography Thomson Gale 2005-2006
הערות שוליים.
[[קטגוריה:עיתונאים יהודים אוסטרים]]
[[קטגוריה:סופרים יהודים אוסטרים]]
[[קטגוריה:מחזאים אוסטרים]]
[[קטגוריה:מחזאים יהודים]]
[[קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז דכאו]]
[[קטגוריה:וינה: אישים]]
[[קטגוריה:אוקלנד (קליפורניה): אישים]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1876]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1948]]
מיכאיל סימונוב
מיכאיל פטרוביץ' סימונוב (רוסית: Михаи́л Петро́вич Си́монов; 19 באוקטובר 1929, רוסטוב על הדון, ברית המועצות – 4 במרץ 2011, מוסקבה) היה מהנדס תעופה ומתכנן מטוסים רוסי, שזכה להכרה במיוחד בשל תכנון מטוס התקיפה סוחוי Su-27, שנחשב לתשובה הסובייטית למטוס ה-אף-15 האמריקאי. לאחר התפרקות ברית המועצות בשנת 1991, ניהל סימונוב את השיווק הנמרץ של מטוסי הסוחוי-27 לממשלות זרות. בשנת 1999, הוענק לו עיטור גיבור הפדרציה הרוסית בשל פועלו. בנוסף לכך הוא זכה בפרס לנין ופעמיים פרס ברית המועצות.
סימונוב נעשה מהנדס תעופה בשנות החמישים של המאה העשרים. הוא הצטרף לחברת סוחוי ותוך זמן קצר קודם לסגן מתכנן ראשי בשנת 1970. במהלך עבודתו בסוחוי, תכנן גם את המפציץ סוחוי Su-24 ואת מטוס התקיפה סוחוי Su-25. בין השנים 1979 ו-1983, כיהן סימונוב כסגן השר לתעשיית המטוסים של ברית המועצות. בשנת 1983 סימונוב מונה למתכנן ראשי של משרד התכנון סוחוי.
מיכאיל פטרוביץ' סימונוב
טיפול בחריגות (תכנות)
חוק הגבלת משקל בתעשיית הדוגמנות
חוק הגבלת משקל בתעשיית הדוגמנות, התשע"ב-2012, המכונה בלשון העם גם חוק הפוטושופ או חוק הדוגמניות, הוא חוק הקובע מהו המשקל המינימלי הנדרש לעיסוק בדוגמנות, זאת כדי למנוע את השימוש בדוגמנים ודוגמניות רזים יתר על המידה המהווים מודל לחיקוי המעודד הפרעות משקל ואף הפרעות אכילה בקרב האוכלוסייה.
יוזמי החוק הם צלם האופנה ויו"ר עמותת סימפלי יו עדי ברקן, חברת הכנסת רחל אדטו מקדימה, חבר הכנסת דני דנון מהליכוד, פרופסור יעל לצר, מומחית להפרעות אכילה מאוניברסיטת חיפה וד"ר יצחק וורגפט, יו"ר העמותה הישראלית לטיפול בהפרעות אכילה.
החוק אושר ב-19 במרץ 2012 ונכנס לתוקף ב-2 בינואר 2013.
רקע.
תעשיות הדוגמנות והפרסום, מייצרת אידיאל יופי עבור החברה. נשים רבות שואפות להראות כמו דוגמניות. הן מנסות להראות טוב יותר על ידי ירידה קיצונית במשקל, וגורמות לעצמן נזק גופני. וכל אלה כדי לנסות להדמות לאותו אידיאל שכלל אינו מציאותי, והושג באמצעות תוכנה לעריכה גרפית (כמו פוטושופ). הלחץ החברתי להראות "מושלמת" הוא אחד הגורמים להפרעות אכילה כמו אנורקסיה. עדי ברקן טוען כי פעם אידיאל היופי היה רזון אפשרי, ובריא. אך עכשיו התופעה הלכה והקצינה עד כי אידיאל היופי כבר לא קיים במציאות. החוק נחקק על מנת למנוע מצב שבו מודל החיקוי של נשים, או התפיסה של יופי, אינו בריא ומעודד הפרעות אכילה.
עיקרי החוק.