בשנת 1995 התכוונה הרגריבס לטפס על שלוש הפסגות הגבוהות בעולם: האוורסט, ה-K2 והקנצ'נג'ונגה בשנה אחת, בטיפוס סולו, ללא חמצן וללא כל עזרה חיצונית (משלחת, שרפות וכו'). היא טיפסה על האוורסט בהצלחה. לאחר מנוחה של שלושה חדשים בקרב בני משפחתה, באנגליה, הגיעה הרגריבס לפקיסטן על מנת לטפס על ה-K2 והצטרפה למשלחת אמריקאית. ב-13 באוגוסט 1995 הרגריבס והאמריקאים שילבו כוחות עם משלחת ניו זילנדית/קנדית. בגובה 7600 מ', כ-12 שעות מן הפסגה, החליט פיטר הילרי הניו זילנדי (בנו של אדמונד הילרי) להסתובב ולסגת, כשהחליט שמזג האוויר מדרדר. הרגריבס והשאר חברו לקבוצת ספרדים שהיו על ההר והמשיכו לטפס. בשעה 6:45 אחר הצהריים היא ומטפס ספרדי בשם חאווייר אוליבאר נראו על הפסגה, במזג אוויר בהיר. מיד אחריהם הגיעו רוב סלייטר (האמריקאי), חאווייר אסקרטין ולורנצו אורטיז (הספרדים) וברוס גראנט (הניו זילנדי). כולם נעלמו זמן קצר לאחר מכן, כשסופה חזקה במיוחד העיפה אותם מן ההר. גופתה של הרגריבס לא נמצאה מעולם.
עולם הטיפוס, והעיתונות בבריטניה ביקרו בחריפות את הרגריבס על כך שהשאירה שני ילדים קטנים בבית ובחרה לעסוק בספורט כה מסוכן. הרגריבס אמרה, טרם נסיעתה, כי היא שקלה לקחת את בעלה והילדים איתה למחנה הבסיס, אך הרגישה שהם לא יחושו בנוח כי "זהו מקום שאינו מכניס אורחים". "חוץ מזה", כך אמרה, "אף מטפס-גבר לא מביא את המשפחה".
לאחר מותה, לקח בעלה של אליסון את הילדים למסע אל ה-K2, כדי לעמוד בצילו של ההר שלקח את אימם. שני ילדיהם מתעניינים בטיפוס, ובעלה, ג'ים באלארד, אף הביע עניין להפוך את הטיפוס למקצועו העיקרי.
בנה של אליסון הרגריבס, טום, התכוון בשנת 2006, בגיל 17, ללכת בדרכיה של אימו ולטפס על הפייס הצפוני של האייגר.
לאחר מותה אמר בעלה של אליסון כי הוא יכול לשמוע אותה חוזרת שוב ושוב על משפט שהיה אהוב עליה: "יום אחד כטיגריס עדיף על אלף ימים ככבשה" (One day as a tiger is better than a thousand as a sheep). בתה של אליסון אמרה בריאיון: "אימי עשתה את מה שהיא רצתה, ואני שמחה על כך".
סיטרואן DS
סיטרואן DS (בצרפתית: Citroën DS) הוא דגם מכונית סלון שיוצרה על ידי יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן, בין השנים 1955-1975. הדגם ידוע בעיצובו הייחודי ובחידושים טכנולוגיים רבים שהוטמעו בו. במרוצת השנים הרכב זכה לכינויים, שבחים ופרסים בתחום העיצוב.
בנוסף, הדגם יוצר בתצורות קבריולה וסטיישן.
עיצוב.
דגם המכונית עוצב על ידי הפסל האיטלקי פלמיניו ברטוני. תכנונו ארך 18 שנה והיה ייחודי בחיצוניותו העתידנית.
עיצובה זכה לשבחים, פרסים ולהכרה חובקת עולם. בשנת 1999 היא זכתה לתואר "מוצר המאה"", ובפברואר 2009 קבעה ועדה של 20 מעצבי הרכב הגדולים בעולם - כי הסיטרואן DS היא "המכונית היפה ביותר שיוצרה אי-פעם" ה-DS זכתה גם במקום השלישי בתחרות מכונית המאה, אחרי הפורד מודל T והמיני מיינור.
גוף המכונית מוארך ונמוך, פנסיה גדולים, חרטומה דמוי כריש, גלגליה האחוריים מכוסים במלואם ופנסי האיתות מוצבים על הקו העליון של החלון האחורי. פסי ניקל ייחודיים מתוחים לאורכה והקורה האחורית שלה עשויה ניקל.
גם עיצובה הפנימי של הסיטרואן DS ייחודי. אורך המרכב 4.85 מטר והמרחק בין סרניו הוא 3.15 מטר. מדובר בנתון חריג ביותר גם ביחס לרכבים של ימינו, לשם ההשוואה, באודי A6 ישנו מרחק סרנים 2.9 מטר עם אורך מרכב של 4.95 מטר . נתון זה מאפשר מרחב פנים כשל לימוזינה בתוך תא הנוסעים. המושבים רחבים וגדולים, השטיחים בעובי של 10 ס"מ, להגה חישור עץ אחד בלבד ובמקום דוושת בלם מותקן כפתור גומי שדי בנגיעה קלה בו לבלימה חזקה. המראה הקדמית מוצבת על גבי המדף הקדמי מתחת לגובה עיניו של הנהג. מעל ההגה מוצבת ידית ניקל קטנה להעברת ההילוכים. כל כפתורי התפעול בנויים כידיות סביב ההגה. ידיות הדלתות בנויות מכפתור לחיצה אחד, רב פעולות, כולל נעילת הרכב. הקורות שלצד החלון הקדמי דקות במיוחד ומאפשרות ראות טובה לכל הכיוונים.
מכניקה.
בשנת 1955 הוצגה הDS עם מנוע בנפח 1900 סמ"ק, בשנות השישים נוסף דגם עם מנוע 2100 סמ"ק ובשנות השבעים דגם עם מנוע 2,400 סמ"ק ואופציה להזרקת דלק. הגלגל הרזרבי מוצב בקדמת הרכב לצד המנוע זאת כדי שבמקרה תאונה חזיתית, ישכך הגלגל את החבטה. אחרי הגלגל ניצב הרדיאטור והמנוע מוצב בעומק המרחב, צמוד לתא הנוסעים.
במקום קפיצים מותקנת במכונית מערכת הידראולית ייחודית שבנויה ככדורי מתכת צבועים ירוק וביניהם צנרת להשוואת לחצים. המערכת מאזנת את המרכב באמצעות שליטה בכל גלגל בנפרד. המערכת המאזנת בין המתלים לפי עקרון הפלס. מערכת זו מאפשרת נסיעה על שלושה גלגלים בלבד. בעקבות כך כונתה המכונית - "השטיח הנוסע". כינוי נוסף שהוענק לה היה "האלה", עקב אותיות שמה שיצרו בצרפתית את המילה הזו ויופיה. אותה מערכת הידראולית שולטת גם על הגה כוח הידראולי, בלמים רבי עוצמה וגיר מיוחד, חצי אוטומטי, שלא דורש דוושת מצמד. לצד ההגה מוצבת ידית מיוחדת המאפשרת הגבהת והנמכת הרכב לפי הצורך, בהתאם לתנאי הדרך. המצב הגבוה ביותר - נראה כמעט כגובהו של ג'יפ ומיועד לשטחים בעלי עבירות קשה. ואילו המצב הנמוך ביותר מצמיד את גופה של המכונית אל הכביש ולא מאפשר את גנבתה.
טכנולוגיות ייחודיות.
בסיטרואן DS הוטמעו טכנולוגיות חדשות וחידושים רבות:
המערכת ההידראולית החדשנית, מאפשרת נסיעה נוחה גם בדרך משובשת. הגה כוח (החל משנת היצור הראשונה - 1955). בלמים הידראוליים והעברת הילוכים שאינה דורשת הפעלה רגלית של מצמד.
שילדת הרכב עשויה פלדה, דפנות מתכת, מכסה מנוע ומכסה תא מטען עשויים אלומיניום, גג עשוי פיברגלאס. נתונים אלה הפחיתו את משקל הרכב ולמעשה משוחזרים כיום על ידי יצרני רכבי פאר מודרניים.
לסיטרואן DS פנסי ערפל קדמיים המסתובבים ביחד עם ההגה. פנסי הדרך משנים את מיקומם בהתאם לגובה הרכב.
הסיטרואן DS הכניסה את לוח השעונים עשוי הפלסטיק לראשונה לפס ייצור סדרתי.
למכונית עיצוב אווירודינמי בניגוד לכלי רכב אחרים מהתקופה. החזית שלו חדה כחרטום של מטוס, מרכבו מוארך ומעוגל והאחורים צרים לתנועת אוויר. גם בתחרויות מרוצי המכוניות גרפה ה-DS פרסים, כמו למשל במירוץ המונטה קרלו.
רכב שרד.
דגם ה"סיטרואן DS" היה רכב השרד של הנשיא הישראלי זלמן שזר בהשבעתו.
דגם ה"סיטרואן DS" היה רכב השרד הקבוע של הנשיא הצרפתי שארל דה גול ועם רכב מסוג זה חמק מניסיון התנקשות בחייו.
הצלחה שיווקית ופרסום.
כבר ביום הראשון לשיווקה נמכרו כ- 12,000 מכוניות.
המראה הייחודי שלה משך אומנים ויוצרים והיא השתתפה בסרטים רבים. שם זכתה בין השאר לכנפיים ונסקה השמיימה בסדרת "פנטומס". בשנות ה-80 נראתה, בין השאר, בסרט "בחזרה לעתיד", כרכב עתידי שגם הוא עף בשמיים. הרכב הופיע גם בסרט "הרפתקאות רבי יעקוב" בשנות הופקו סרטים נוספים, בהם "אלילת 1967", המספר על אדם המגשים את חלום חייו להיות בעלים של סיטרואן DS. וכן הסרט "סודות המסדר" שצולם בישראל, בו זאן קלוד ואן-דאם וצארלס יוסטון דוהרים ב-DS במרדף ברחובות ירושלים. גם פרסומות רבות נעזרו ברכב קלאסי זה. המכונית הופיעה גם בסדרת הטלוויזיה קפריקה, המתרחשת לכאורה על כוכב לכת אחר, עם ציוויליזציה מתקדמת בהרבה מהציוויליזציה האנושית בת ימינו.
כיום הסיטרואן DS נחשבת לרכב אספנות מבוקש. מעבר לחשיפתה הרבה בסרטים, היא הוצגה כיצירת מופת במוזאון הלובר בפאריס ומועדוני אספנים רבים הוקמו לה. בישראל המכונית נדירה וקיימות ממנה אחדות בלבד.
מריצה
מריצה היא עגלה בעלת גלגל אחד המונעת על ידי אדם ומשמשת לנשיאת משאות למרחקים קצרים. לבד מהגלגל, למריצה יש שתי ידיות אחיזה, שתי רגליות ומשטח נשיאת משאות קעור. כאשר אדם מתחיל להניע אותה, הוא מרים את ידיות האחיזה ומנתק את המגע בין הרגליות לבין הקרקע, כך שחלק ממשקל המריצה נתמך על ידי גופו וחלק על ידי הגלגל.
המריצה היא מנוף מהסוג השני כיוון שהגלגל הוא נקודת המשען והמשא מועמס בין נקודת הפעלת הכוח (ידית האחיזה) לנקודת המשען.
מקובל להשתמש במריצות כדי לשאת עפר בעת עבודת הגינה וכדי לשאת חומרי בניין אבקתיים (חול, מלט וכדומה) וחצץ בתוך אתרי בניה.
יש המשערים כי המריצה הייתה ידועה ליוונים כבר במאה הרביעית לפני הספירה אך התיעוד הודאי הראשון של שימוש במריצה הוא מתקופת שושלת האן בסין: ציור קבר שתוארך לסביבות שנת 150 לפני הספירה מראה מריצה בעלת גלגל אחד להעברת משא.
לקריאה נוספת.
מאיר שלו, גינת בר, עם עובד, תשע"ז (2017) - בפרק כלי עבודה (ע"מ' 38)
מהמט קופרלו
תוראניזם
הפלרת מי-שתייה
הפלרת מי-שתייה היא הוספה מערכתית על ידי רשויות המדינה של פלואוריד למי שתייה המועברים לשימוש האוכלוסייה, במטרה להפחית את שיעור העששת אצל האוכלוסייה בכלל ואצל ילדים בפרט, כיוון שילדים נוטים לפתח עששת בקלות יחסית.
מטרת הפלרת המים.
יון הפלואוריד משפר את עמידות אמייל השן לעששת משום שהפלואוריד הופך חלק מההידרוקסיאפטיט שיוצר את האמייל לפלואורואפטיט שהוא בסיס חלש יותר, ולכן נתקף פחות על ידי חומצה (כדוגמת חומצת חלב שנוצרת על ידי רובד חיידקי השן).
formula_1
ברוב משחות השיניים נמצאים פלואורידים, בדרך כלל כמה פלואורידים שונים במשחה אחת, ביניהם: אמין פלואוריד (NH3F) ונתרן פלואורי (NaF).
במטרה להביא פלואוריד להיקף רחב של אוכלוסייה, החליטו בחלק מהמדינות על הפלרה של מי השתייה המועברים לשימוש הציבור הרחב. הדבר מסייע במיוחד להבאת הפלואוריד אל שכבות סוציואקונומיות נמוכות, אשר מקפידות פחות על היגיינת הפה.
כך למשל מופיע בפרסומי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה:
כימיה.
ההפלרה נעשית לרוב על ידי הוספת אחת משלוש תרכובות: