בית השלום נבנה בשנים 1931-1932 על ידי נזירים ממסדר 'הלב הקדוש של אבות בית-ארם'. בשנות מלחמת העולם השנייה החזיקו שלטונות המנדט הבריטי אזרחים גרמנים במבנה. בין השנים 1948–1967 גרו בבנין משקיפי או"ם שפיקחו על שביתת הנשק באזור המפורז של עמק איילון, והבית נודע בשם "בית האו"ם". בית השלום הושכר בשנת 1980 למרכז הצרפתי הלאומי למחקר מדעי (Centre National de la Recherche Scientifique, ראשי תיבות CNRS), וב-1993 שכרה אותו קהילת בני האושר, שנוסדה בצרפת ב-1973, ואשר לה נוכחות בישראל מאז 1975. בני ובנות הקהילה, רובם צעירים יחסית למקובל במנזרים, מתחזקים את האתר הארכאולוגי והמקום פתוח לביקורי קהל.
אחד מחדרי בית השלום הוסב לכנסייה, ובה מספר איקונות ושטיחים וכן מזבח פשוט. יצירת האמנות הבולטת בכנסייה היא טריפטיך עשוי בד, מעשה ידיה של נזירה מצרפת, ובו נראית מלכות השמים בדמות מרים הנושאת את ישו ברחמה - ראשה בירושלים השמימית ורגליה בסנה הבוער. עוד נראים ביצירה יוחנן השליח, אברהם ויצחק והפגישה באמאוס בצד אחד, ובאחר נראים דוד פורט בנבל ומשה אל מול הסנה. בראש היצירה מופיעות האותיות העבריות "א" ו"ת" כתחליף לסמל האלפא ואומגה הנוצרי. במבנה פועל מוזיאון קטן, ובו מוצגים, בין היתר, שרידי פסיפס שהתגלה בקפלה שמדרום לבזיליקה הביזנטית באמאוס ניקופוליס.
שוק אל-אביאד
אני, עצמי ואיירין
אני, עצמי ואיירין (באנגלית: Me, Myself &amp; Irene) הוא סרט קולנוע מסוגת הקומדיה משנת 2000. הסרט, בכיכובו של ג'ים קארי ורנה זלווגר, משלב קומדיית סלפסטיק בסיפור הומוריסטי אודות היחס בין נימוס לאסרטיביות, המובאים באישיותו המפוצלת של גיבור הסרט. הסרט בוים על ידי האחים פארלי וזכה להצלחה קופתית רבה.
עלילת הסרט.
הסרט עוקב אחר צ'ארלי בייליגייטס, שוטר נעים הליכות במדינת רוד איילנד שבארצות הברית. הסרט נפתח בתיאור ליל כלולותיו של צ'ארלי, אשר כבר במהלכו בוגדת בו אשתו הטריה עם נהג הלימוזינה שלהם - גמד אפרו-אמריקאי גאון (טוני קוקס). צ'ארלי מדחיק את העניין, וגם כאשר לאשתו נולדים שלושה בנים שחורי עור, המפגינים אינטליגנציה גבוהה, הוא מסרב אף להרהר במוצאם. מספר שנים לאחר מכן אשתו עוזבת אותו ואת ילדיה, וצ'ארלי נותר לגדלם לבד, בעודו מדחיק את הכעס הנצבר בו אט-אט, ומתרחק מעימות. אנשי העיירה מנצלים את מזגו הנוח, עד אשר צ'ארלי מפתח פיצול אישיות. אישיותו האחרת - "האנק אוונס" - מאפשרת לצ'ארלי להביע את כעסו, לנקום ולממש את שאר דחפי האיד. כדי לטפל בבעיה צ'ארלי מקבל מרשם לכדורים המונעים את הופעתו של "האנק".
הממונים על צ'ארלי מנסים להפטר ממנו, והוא נשלח ללוות את איירין, בחורה צעירה ונאה אשר חשודה בתאונת פגע וברח בחזרה למדינת ניו יורק. איירין למעשה חפה מפשע, ומבצע התאונה הוא שותפה דיקי, בעל קשרים בעולם התחתון. דיקי שולח מתנקשים להרוג את איירין, אך אלו פוגעים בשני סוכני EPA (סוכנות פדרלית להגנת הסביבה) והיא מצליחה לברוח, ומבקשת את הגנתו של צ'ארלי. במהלך הבריחה צ'ארלי מאבד את התרופה שלו ו"האנק" מתחיל להשתלט על הכרתו. איירין, צ'ארלי והאנק מפתחים משולש אהבים סבוך - איירין מוצאת עצמה מוקסמת מצ'ארלי אך כל אימת שהשניים מנסים לממש אהבתם - "האנק" משתלט ללא ידיעתה.
במקביל ה-FBI משוכנע שצ'ארלי הוא העומד מאחורי רציחת סוכני ה-EPA, ומתחילים במצוד אחריו, בסיוע שלושת ילדי אשתו הגאונים, המשוכנעים בחפותו ומצליחים להערים על הסוכנים. דיקי מצטרף במטרה לרצוח את איירין, ולבסוף מצליח לחטוף אותה. צ'ארלי מצליח להתעמת עם "האנק" ולבסוף לקבל חזרה שליטה מלאה על הכרתו. הוא מצליח להציל את איירין ולהוכיח את אשמת דיק ברציחות.
הסרט מסתיים עם הצעת נישואין של צ'ארלי לאיירין.
נבחרת איי הבתולה של ארצות הברית בכדורסל
נבחרת איי הבתולה של ארצות הברית לגברים בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של איי הבתולה של ארצות הברית.
הנבחרת השתתפה חמש פעמים באליפות אמריקה בכדורסל והישג השיא שלה הוא המקום הרביעי בשנת 2017.
הנבחרת מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
מסגד א-זיתונה
מסגד א-זיתונה (ערבית: جامع الزيتونة, "ג'אמע א-זיתונה") הוא מסגד השוכן במרכזה של עכו העתיקה, ופונה אל רחבה השוכנת מדרום לו. ככל הנראה הוא קרוי על שמם של עצי זית שלפי המסורת ניצבו בעבר בחצרו. כיום ניצבים בחזיתו ארבעה עצי דקל.
המסגד הוקם בתקופת שלטונו של דאהר אל-עומר באמצע המאה ה-18 והוקדש לווקף. הוא ניצב על שרידיה של כנסיית מריה הקדושה מיהושפט שניצבה במקום בתקופה הצלבנית. באמצע המאה ה-19 שירת המסגד את המסדר השזילי הסופי בעכו, עד שב-1862 בנו לעצמם חבריו את זאוויית א-שאזלייה בקרבת מקום. לפי אחת הגרסאות, מקור שמו של המסגד בשיבוש שמם של השזילים.
המבנה ניכר בשתי כיפות ירוקות - כיפה גדולה הנישאת מעל תוף מתומן והמכסה על אולם התפילה המרכזי, וכיפה קטנה ממנה הניצבת מעל האולם המשני שממזרח לאולם המרכזי. אולם זה קטן יותר אך מעט גבוה יותר. מינרט המסגד ניצב בפינתו הדרום-מערבית, והכניסה אל המבנה היא דרך פתח הקבוע למרגלותיו, בצידו המערבי של המסגד. הפתח מוביל אל פרוזדור המסתיים בחצר פתוחה ובה מזרקה. החצר מוקפת ממזרח, מצפון וממערב בבתים שאינם שייכים למסגד, ואולמות התפילה שלו צמודים לה מדרום. ארקאדה קטנה ובה ארבעה פתחים מובילה מהחצר אל אולמות התפילה, והיא נושאת ארבע כיפות קטנות. העמודים התומכים בארקאדה נלקחו משרידי הכנסייה הקדומה שניצבה במקום. אולם התפילה הראשי רבוע ונפרד מהאולם המשני על ידי קשת, ובצידו הדרומי קבועים שני חלונות וביניהם המחרב.
מסגד הים (עכו)
מסגד הים (ערבית: جامع البحر, "ג'אמע אלבחר") הוא מסגד השוכן ליד הנמל בעיר העתיקה בעכו. הוא מכונה גם "מסגד הנמל" (جامع الميناء, "ג'אמע אלמינאא") או "מסגד סינאן פאשה" (جامع سنان باشا, "ג'אמע סנאן באשא") על שם מקימו.
המבנה הוקם בשנת 1586 והיה המסגד הראשון שנבנה בעיר מאז כבשוה הממלוכים מידי הצלבנים והחריבוה. הוא הוקם בידי המצביא והמדינאי העות'מאני סינאן פאשה, אך נפגע באופן משמעותי בתקופת שלטונו של אחמד אל-ג'זאר בסוף המאה ה-18. יורשו, סולימאן פאשה שיפץ את המסגד ב-1816.
המסגד קטן למדי והוא מחולק לאולם תפילה רבוע ולחצר מרובעת מצפון לו. הכניסה אל החצר היא מצידה המערבי הפונה אל "כיכר ונציה" ("כיכר הדייגים"). מעל אולם התפילה נחה כיפה גדולה ובפינה הצפון-מערבית שלה מתנשא המינרט. המעבר מהחצר אל אולם התפילה הוא דרך ארקאדה שבה שלושה פתחים הנפרדים זה מזה בשני עמודים. מעל לפתח המרכזי מונחת כיפה קטנה ומעל שני האחרים תקרה בצורת קמרון צולב. בצידו הדרומי של אולם התפילה קבועים שני חלונות. מתחתם ניצב המחראב ומימין לו מינבר הנושא צריח ירוק.
מסגד הים
נבחרת קולומביה בכדורסל
נבחרת הגברים של קולומביה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של קולומביה. היא נחשבת לאחת הנבחרות החלשות ביבשת אמריקה ובעולם.
בשנת 1982 אירחה קולומביה את אליפות העולם בכדורסל ולכן השתתפה בטורניר כמארחת. כמו כן, עקב היותה המארחת היא העפילה אוטומטית לשלב בית הגמר. בשלב זה היא הובסה בכל ששת משחקיה בהפרש ממוצע של 30.5 נקודות למשחק וסיימה במקום השביעי.
נבחרת קולומביה מעולם לא השתתפה במשחקים האולימפיים.
קולומביה השתתפה פעם אחת באליפות אמריקה בכדורסל בשנת 2017 כאחת ממארחות הטורניר, אך הפסידה בכל משחקיה.
יהדות בלגרד
יהדות בלגרד היא קהילה יהודית בת מספר עדות, המתקיימת בעיר בלגרד בירת סרביה לפחות מהמאה ה-13 ועד ימינו.
בשלהי 1940 הגיעה הקהילה לשיא גודלה, מנתה לפחות 12,000 נפשות והייתה הגדולה בקרב קהילות יהדות יוגוסלביה. תיעוד שניוני ליהודים החיים בבלגרד קיים החל מאמצע המאה ה-14. בתיעוד זה לא מפורטים חיי קהילה. ב-1521 נכבשה בלגרד על ידי צבא האימפריה העות'מאנית ובהדרגה היגרו לעיר יהודים, בעיקר מקרב מגורשי ספרד ופורטוגל. בעיר הוקמה שכונה יהודית, שלימים נקראה דורצ'ול, ובני הקהילה השיגו מעמד כלכלי איתן. בראשית המאה ה-17 הפכה העיר למרכז הלכה, והוקמה בה ישיבה בראשות הרב יהודה לירמה. בשלהי המאה ה-17 מנתה הקהילה 800 נפשות.
תהליך שקיעתה ההדרגתי של האימפריה העות'מאנית מיצב את בלגרד בקו חזית הלחימה מול ממלכת הבסבורג. ב-1688, במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699), נכבשה בלגרד על ידי צבא ממלכת הבסבורג. נערכו פרעות ביהודי העיר, בהמשך נאסרו בני הקהילה, הובלו רגלית למחנות מעצר מרוחקים, והקהילה חרבה. שנתיים מאוחר יותר כבשו העות'מאנים בחזרה את בלגרד והחל תהליך שיקום איטי של הקהילה. ב-1717 נכבשה העיר על ידי האוסטרים. במועד זה כבר תועדה במקום קהילה אשכנזית. האוסטרים הקימו את "מנהלת בלגרד" לניהול ענייני העיר, ומינו את יוזף זיסקינד אופנהיימר ("היהודי זיס") למנהל הכלכלי של המנהלת. ב-1739 שבו העות'מאנים לשלוט בבלגרד, וב-1789 היא נכבשה שוב לתקופה קצרה על ידי האוסטרים.