דורון תבורי תחקר, ערך ועיבד ביחד עם אמן הווידאו-ארט יוחאי אברהמי במשך ארבע שנים את הפרויקט "בארץ הגלעד". הפרויקט הועלה לראשונה ב-23/22 ביוני 2012. זוהי מעין ביוגרפיה "רוחנית" של לורנס אוליפנט, אשר ניסה ליזום ב-1879 הקמת קולוניה יהודית, על בסיס של חברת מניות, בעבר הירדן המזרחי. זהו מיצג שאורכו תריסר שעות, המחולק בהשראת האודיסיאה ל-24 חלקים, ומציג היבטים שונים של הקולוניאליזם הבריטי. כמו כן יצר ב-2011, ביחד עם האמן יוחאי אברהמי, את ההצגה "מפגש באינסוף" באנסמבל הרצליה, דיאלוג בימתי בין שני הידידים והגיסים, השחקן גוסטף גרינדגנס, הממונה על תיאטראות הרייך השלישי, לבין הסופר הגולה קלאוס מאן, אשר כתב על ידידו את הרומן הידוע "מפיסטו", אודות שחקן המוכר את נשמתו לשטן של המשטר.
לימד משחק בתיאטרון קבוצת נוער באום אל-פחם בשנים 1986–1991.
ממייסדי "מעבדתרבות" – מיזם של מפעל הפיס ועיריית דימונה.
ב-2018 הופיע בתיאטרון "גשר" בהצגות "אורסטאה" בבימוי יבגני אריה (בתפקיד אגממנון) ו"לוליטה/ז'אן ד'ארק" בבימוי יחזקאל לזרוב (קווילטי/האינקויזיטור). בתיאטרון יפו בהפקה המחודשת של "מחכים לגודו" של בקט בבימוי אילן רונן (לאקי) ובמרץ הקרוב – "משפט חוזר" מאת ליעד שהם/עוזי וייל, בבימויו של אמיר וולף, ב"גשר". ב-2022 גילם את השחקן בהצגה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" בתיאטרון גשר.
תבורי עוסק בתרגומים לתיאטרון, בשפות גרמנית, נורווגית וצרפתית. בין המחזאים שתרגם: מקס פריש, הנריק איבסן, ברנאר-מארי קולטס, ברטולט ברכט, פדריקו גארסיה לורקה, קרל שטרנהיים, גוטהולד אפרים לסינג, ז'אן אנוי, וז'אן ז'נה.
ממנסחי מכתב השחקנים נגד הופעת התיאטראות הציבוריים מעבר לקו הירוק, ("מכתב אריאל"). היה מן האמנים שפרשו מפסטיבל עכו 2017 בגין הדרתה של הבמאית והיוצרת עינת ויצמן מתוכנית הפסטיבל.
גלריית תמונות.
תמונות מהצגות
תמונות מתוך הפרויקט "בארץ הגלעד", של דורון תבורי ויוחאי אברהמי, 2012
בית הכנסת קורל הגדול (קייב)
הסתערות פיקט
נבחרת ארגנטינה בכדוריד
נבחרת ארגנטינה בכדוריד מייצגת את ארגנטינה בטורנירי כדוריד בינלאומיים: אליפות העולם בכדוריד, האליפות הפאן-אמריקאית בכדוריד והמשחקים הפאן-אמריקאיים. היא זכתה 5 פעמים באליפות אמריקה, והיא אלופת אמריקה הנוכחית.
אולימפיאדות.
נבחרת ארגנטינה השתתפה פעמיים במשחקים האולימפיים, באולימפיאדת לונדון (2012). היא ניצחה רק את נבחרת בריטניה, ולא עברה את שלב הבתים ובאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ניצחה רק את תוניסיה וגם לא עברה את שלב הבתים.
אליפויות העולם.
ארגנטינה השתתפה לראשונה באליפות העולם בכדוריד ב-1997, בטורניר שנערך ביפן. היא הפסידה בכל משחקיה, וסיימה במקום ה-22. מאז, השתתפה ארגנטינה בכל אליפויות העולם שנערכו, באליפות שנערכה ב-2001 בצרפת העפילה לראשונה לשלב שמינית הגמר, אך הפסידה לנבחרת שוודיה וסיימה במקום ה-15. באליפות העולם שנערכה בשוודיה בשנת 2011 רשמה את הישג השיא שלה, כשסיימה במקום ה-12. בשלב הבתים הראשון דורגה במקום השלישי, אחרי שוודיה ופולין, ובשלב הבתים השני דורגה במקום השישי והאחרון. במשחק על המקום ה-11 הפסידה לגרמניה בהארכה.
אליפויות אמריקה.
מאז החלו אליפויות אמריקה בכדוריד, ב-1979, נעדרה מהן ארגנטינה רק פעמיים (ב-1983 וב-1989). בכל 9 האליפויות שנערכו מאז 1996 העפילה למשחק הגמר, ו-5 פעמים גם הוכתרה כאלופת היבשת. בארבע מתוך חמש האליפויות ניצחה על חודו של שער. הטורניר נערך שלוש פעמים בבואנוס איירס, ב-1981 (אז סיימה במקום הרביעי), ב-2002 וב-2012 (בשתי אלה זכתה באליפות).
הישגי הנבחרת:
במשחקים הפאן-אמריקאיים.
ארגנטינה השתתפה בכל תחרויות הכדוריד שנערכו במסגרת המשחקים הפאן-אמריקאיים, מאז הוחל בקיומם במשחקי אינדיאנפוליס 1987. באותו טורניר, וגם בזה שנערך בהוואנה ב-1991 סיימה במקום החמישי והאחרון, אך מאז החלה במגמת שיפור עקבית. בפעמיים הבאות (מאר דל פלאטה 1995 וויניפג 1999) סיימה במקום השלישי, אחרי נבחרות קובה וברזיל. בסנטו דומינגו (2003) ובריו דה ז'ניירו (2007) סיימה כסגניתה של ברזיל, ובמשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגואדלחרה ב-2011 זכתה לראשונה במדליית הזהב, לאחר ניצחון על ברזיל.
הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים
הקרב על ירושלים היה אחד הקרבות המרכזיים והקשים שנערכו בחזית הירדנית בין הלגיון הירדני לבין כוחות צה"ל במלחמת ששת הימים. הקרב ארך כשלושה ימים, 5 - 7 ביוני 1967 (כ"ו - כ"ח באייר תשכ"ז). במהלך הקרב השתלטו הכוחות הישראליים על מרחב ירושלים כולו, כולל ירושלים המזרחית והעיר העתיקה בירושלים.
המטרה העיקרית של הכוחות הישראלים במרחב ירושלים הייתה הגנתית. לפי התוכניות של פיקוד מרכז הישראלי, מטרתם הייתה למנוע מהצבא הירדני להשתלט על מובלעת הר הצופים הישראלית, או לבצע מחטפים ירדניים בשטח ירושלים המערבית.
ב-5 ביוני בשעה 9:40 החל צבא ירדן לתקוף את הכוחות הישראלים בגזרת ירושלים בירי מנשק קל, ולאחר מכן פתח בהפגזה כבדה על ירושלים המערבית שבריבונות ישראל. התגובה ישראלית הראשונית הייתה מתונה, ונערכו ניסיונות הידברות ישירים ועקיפים מצידה על מנת להימנע מהסלמה. בתיווך האו"ם הושג הסכם להפסקת אש, אך ירדן הפרה אותו תוך זמן קצר, והשתלטה על ארמון הנציב. ישראל הגיבה בהתקפת נגד מהירה וכבשה את ארמון הנציב.
מכאן ואילך עברה היוזמה לידי ישראל ונותרה בידה עד תום הלחימה. לאחר ההשתלטות על ארמון הנציב המשיכה מתקפת הנגד הישראלית בדרום ירושלים, וכוח של חטיבת ירושלים (חטיבה 16) מתוגבר בטנקים כבש את מוצב "הנקניק", צור באהר ומוצב "הפעמון" שנמצא בקרבתה. במקביל לכיבוש המוצבים הירדניים בדרום ירושלים, תקפה חטיבת הראל (חטיבה 10) בצפון פרוזדור ירושלים, ובמהלך ליל 6/5 ביוני כבשה את מוצבי הרדאר מצפון למעלה החמישה, הגיעה עד גב ההר, וניתקה את דרכי הגישה לירושלים מכיוון צפון. באותו לילה תקפה חטיבה 55 את מערך ההגנה הירדני בצפון ירושלים, כבשה את גבעת התחמושת ואת בית הספר לשוטרים, והבקיעה דרך שכונת שיח' ג'ראח ודרך שכם עד מוזיאון רוקפלר, מצפון לעיר העתיקה.
במהלך היום השני למלחמה, 6 ביוני, נעה חטיבת הראל מאזור רמאללה דרומה, וכבשה את גבעת המבתר. חטיבת ירושלים כבשה בשעות אחר הצהריים את שכונת אבו טור הערבית. בליל 7/6 ביוני תקף חיל האוויר הישראלי תגבורות של צבא ירדן, שניסו להגיע לירושלים המזרחית מכיוון יריחו, גרם להם אבדות כבדות, ומנע את הגעתם ליעדם.
בבוקר 7 ביוני, כ"ח באייר תשכ"ז, כבשה חטיבה 55 בסיוע חטיבת הראל את מתחם אוגוסטה ויקטוריה על הר הזיתים. בסביבות השעה 10:00 באותו בוקר נכנסו כוחות משתי חטיבות חי"ר ישראליות אל העיר העתיקה בירושלים: כוחות חטיבה 55 נכנסו לעיר העתיקה ממזרח דרך שער האריות, הגיעו להר הבית ולכותל המערבי, והשתלטו על הרובע המוסלמי והרובע הנוצרי של העיר העתיקה. במקביל נכנסו כוחות מחטיבת ירושלים לעיר העתיקה מדרום דרך שער האשפות, והשתלטו על שטח הרובע היהודי והרובע הארמני.
הקרב על ירושלים היה אחד הקרבות הקשים והעקובים מדם במלחמת ששת הימים. הקרב התנהל בשטח מצומצם יחסית, ונהרגו בו 182 חיילים ישראליים (כרבע מכלל החללים שספגה ישראל במלחמת ששת הימים כולה), ובין 350 ל-400 חיילים ירדניים. כ"ח באייר, היום שבו השתלטו חיילי צה"ל על העיר העתיקה ובפרט על הר הבית והכותל המערבי, נקבע כחג לאומי, "יום ירושלים".
רקע גאוגרפי-מדיני.
הסכם שביתת הנשק בין ישראל לירדן בתום מלחמת העצמאות שנחתם באביב 1949 חילק את ירושלים בין ישראל ובין ממלכת ירדן. ירושלים המערבית הייתה בקצה המזרחי של פרוזדור ירושלים, מעין שלוחה באורך כ-25 קילומטר שבסיסה המערבי בשפלת החוף. רוחבו של הפרוזדור בחלקו הצר היה כעשרה קילומטרים בלבד. ירושלים עצמה נחצתה מצפון לדרום לאורך קו גבול שכונה "הקו העירוני". שני הצדדים הקימו עמדות מבוצרות לאורך הקו העירוני. העמדות הירדניות והישראליות ונקודות ציון בשטח כונו בשמות שונים על ידי הפיקוד בחטיבה 16 לצורך ארגון השטח. כך למשל נקראה העמדה הישראלית בשטח המפורז שבחוות הלימוד (ראו להלן) "הבית הבודד" ועמדה ירדנית מסוימת בשכונת אבו תור נקראה עמדת "התריסים הצהובים". אזורים מסוימים בשטח ירדן זכו גם הם לשמות, כמו "גבעת המבתר" ו"הגבעה הצרפתית". חלק מהשמות נשמר עד היום (2015).
ב-17 ביולי 1948, יום לפני סיומה של ההפוגה הראשונה, הגיעו המפקדים הצבאיים של ישראל וירדן בתיווך האו"ם להסכם על יצירת מובלעת הר הצופים ופירוזה. הסכם זה אושר מחדש בהסכמי שביתת הנשק. בהסכם נקבע כי ישראל תחזיק בהר 85 שוטרים שיהיו חמושים בנשק קל בלבד ו-35 אנשי סגל אזרחים. במקביל הוגבל גם מספר השוטרים בשטח המפורז הירדני ל-46. עוד נקבע בהסכם כי בכל שבועיים תעלה להר שיירה, שתהיה בפיקוח האו"ם. השיירות להר יצאו ממעבר מנדלבאום ונשאו עמן אספקה וצוות שיחליף מחצית מאנשי ההר.
בפועל, שני הצדדים קיימו את הסדרי הפירוז באופן חלקי בלבד. ישראל העלתה להר חיילים במסווה של שוטרים ואנשי סגל, הבריחה להר נשק כבד, והצליחה לבצר את המתחם. הירדנים, מאידך, בנו מוצבים צבאיים בשטחים המפורזים ואף בשטחי ההפקר והשתלטו על הכפר עיסאוויה ועל שטחים נוספים שנכללו בשטח הישראלי. תנועת השיירה הדו שבועית לא הופסקה במשך הזמן, אף על פי שעוכבה לעיתים בידי הירדנים. תקריות אש אירעו לעיתים רחוקות במשך התקופה, אם כי הוראות הפתיחה באש הישראליות דרשו איפוק מרבי בגלל הקרבה לשטח העירוני. בשנים 1957 ו-1958 אירעו גם שתי תקריות קשות יותר.