ב- 1992 נחנך הפרויקט הראשון בבית הספר "לוי אשכול" בטירת כרמל, הפועל עד היום ובוגריו הרבים נמצאים באוניברסיטאות ובתפקידים בסקטור הציבורי והפרטי. העמותה אף מוכרת תחת השם "YRF - הזדמנות שווה לכל ילד".
בשנת 2014 התמזגה הקרן להתחדשות בחינוך לנוער עם דרכא, עמותה רשומה המפעילה רשת בתי ספר על יסודיים, כשותפה אסטרטגית. בעקבות המיזוג, עמותת YRF בארצות הברית פועלת כיום תחת השם YRF-Darca.
מודל פעילות.
העמותה פועלת בשלושה כיוונים מקבילים, התורמים במשולב להשגת מטרותיה:
מוקדי פעילות.
העמותה פועלת בשיתוף פעולה עם בתי ספר יסודיים ותיכוניים ובשותפות עם הרשויות המקומיות, המגזר העסקי והמגזר השלישי. בשנת הלימודים 2011-2012 הפעילה העמותה 27 פרויקטים ב-44 בתי ספר ביישובים: אשדוד, רמלה, לוד, אשקלון, תל אביב, נתניה, טירת כרמל, עפולה ועמק החולה. בשנת תשע"ב זכו כ-6,000 תלמידים בכיתות א'-י"ב לפעילות בפרויקטים השונים. עשרות אלפי תלמידים נוספים למדו אצל מורים שזכו להעשרה וחיזוק כישורי ההוראה שלהם במסגרת ההדרכה של YRF.
הישגים.
מאז הקמתה בשנת 1989 נהנו מפעילויות העמותה כ-100,000 תלמידים. בשנת הלימודים תשע"ב הפעילה העמותה 27 פרויקטים ב-44 בתי ספר ברחבי הארץ, והעניקה הזדמנות ללמעלה מ-13,000 תלמידים שלמדו מ-234 מורים. סה"כ השקיעה העמותה בשנת הלימודים תשע"ב 8.6 מיליון ₪. העמותה תורמת לשיפור בתחושת המסוגלות של התלמידים ובעקבותיה - שיפור בהישגים הלימודיים שלהם. בעקבות סקר שנתי המתבצע על ידי גורם חיצוני מוסמך הציגה העמותה את הממצאים וההישגים של התלמידים והמורים אשר לקחו חלק בפרויקטים השונים:
בנובמבר 2011 קבלה העמותה "תו מידות לאפקטיביות – בהצטיינות" מארגון "מידות". העמותה מקבלת תרומות גם באמצעות מיזם "עיגול לטובה".
FN PS90
FN HP-DA
HP-DA (או בשמו המלא Browning BDA) הוא אקדח בלגי תוצרת חברת FN herstal. האקדח התחיל בפיתוחו ועיצובו בשנת 1983 ונכנס לשירות בשנת 1984, אך לא הצליח כל כך בעולם ורק צבא אחד רכש כמות קטנה שלו (צבא פינלנד).
קריזה (הצגה)
קריזה, או בשמו המלא "קריזה (אנשים במצוקה)", הוא מחזמר מחאה שהועלה על ידי תיאטרון חיפה בשנים 1976-1977.
ההצגה הועלתה מעל מאה פעם ברחבי הארץ ובישרה את המהפך הפוליטי שבא לידי ביטוי בתוצאות הבחירות לכנסת התשיעית.
רקע.
ראשיתה של קריזה בהפקה צנועה שהעלה התיאטרון ב-1976 ונקראה עצבים. ההצגה שכתב יהושע סובול התבססה על ראיונות אותנטיים שנערכו בשכונות ועיירות פיתוח בישראל.
בשלב המעבר לאולם הגדול, שירת סובול במילואים בבקעת הירדן, ובמאית ההצגה, נולה צ'לטון, שנחשבת לאם התיאטרון הדוקומנטרי-חברתי בישראל, פנתה לאיציק ויינגרטן שיעזור לה עם החומרים של סובול.
כאשר התברר שאמנות לעם מסרבת לתמוך ב"עצבים" בנימוקים של חוסר איזון ואי עמידה בקריטריונים אמנותיים, המשיך התיאטרון להציגה ברחבי הארץ ללא סבסוד. ויינגרטן פיתח גרסה מרוככת שתוכל לזכות בתמיכת הממסד. ההצגה הייתה מחזמר, עם שירים פרי עטו של יהושע סובול, קטעי מחול, ויותר מ-20 משתתפים.
את המוזיקה הלחין שלמה בר, שההצגה פרסמה אותו ברבים. שניים מהשירים הפכו ללהיטים ("ילדים זה שמחה" ו"אצלנו בכפר טודרא") ונכללו באלבומה הראשון של להקתו "הברירה הטבעית" (1979).
ההצגה עוסקת בישראל השנייה, על שני דורותיה, דור ההורים העולים מארצות ערב, ודור הבנים ילידי הארץ. בהצגה צפים נושאים כמו עוני, אלימות, עלייה וקליטה ואפליה עדתית.
בהצגה השתתפו בין השאר: שלמה בראבא, מוני מושונוב, סנדרה שדה, רמי דנון, דב גליקמן, ג'יטה מונטה, ז'אק כהן, עזרא כפרי, יוסף באשי ואיציק ויינגרטן. הצגת הבכורה התקיימה ב-23 באוקטובר 1976.
ביקורת.
ההצגה עוררה תגובות מגוונות. היו שהסתייגו מהבוטות וחששו שההצגה מלבה יצרים וזורעת פילוג בעם. גדעון עפרת לגלג על הצביעות של התיאטרון ושאל "מתי ביים במאי ממוצא ספרדי הצגה כלשהי בתיאטרון חיפה? מתי קיבל שחקן ממוצא ספרדי תפקיד ראשי בהצגות תיאטרון חיפה?".
מיכאל הנדלזלץ התלונן על חוסר אמינות עקב העדרו של אלמנט הריחוק מהמציאות, ההכרחי בתיאטרון. עוד טען שההצגה מועלית על ידי אשכנזים שבעים על מנת למרק את מצפונם.
עדית זרטל כתבה על "כוונות טובות שהלכו לאיבוד". סצינות מציאותיות שנועדו לזעזע נראו בעיניה כפארודיה, ואילו בקטעי פולקלור כמו חגיגת ברית המילה, זיהתה "התנשאות תרבותית אינטלקטואלית של יוצאי אירופה".
בז ציידים
בַּז צַיָּדִים (שם מדעי: "Falco cherrug") הוא עוף דורס מהסוג בז, שבמשפחת הבזיים. תפוצתו ממזרח אירופה ועד לסין כאשר הוא חורף במרכז אפריקה, בעיקר באתיופיה. בארצות ערב בז זה משמש לבזיירות ומכאן שמו העברי.
תיאור.
בז ציידים הוא בז גדול עם מוטת כנפיים גדולה ביחס לגודלו. אורכו 45–57 סנטימטרים, ואורך מוטת כנפיו היא 97–126 סנטימטרים. משקלם של הזכרים הבוגרים מגיע ל-730–990 גרם ומשקלם של הנקבות 970–1300 גרם. גבו חום וראשו בהיר, עם פס עין כהה ופס שפם דק וארוך. בטנו וחזהו בהירים, עם נקודות כהות.
בדומה לבזים אחרים, לבז הציידים יש מקור מעוקל וחד המשמש בעיקר לתפיסת טרף. הם משתמשים במקור החזק והחד שלהם כדי לנתק את עמוד החוליה של הטרף.
תפוצה ובית גידול.
בז הציידים שוכנים באזורים חצי-מדבריים וביערות ממזרח אירופה עד מרכז אסיה. ובחורף הם נודדים עד לאזורים הצפוניים של דרום אסיה וחלקים של אפריקה. (בשנת 1997 נצפו בזים גם באזור גרמניה).
הבזים תופסים קנים על עצים, כ-15 עד 20 מטר מעל האדמה, באזורי פארק ויערות פתוחים. איש מעולם לא צפה בבז ציידים שהקים קן לעצמו, בדרך כלל הם תופסים קינים נטושים של מינים אחרים, ולעיתים אף מגרשים את בעלי הקן בכח. באזורים הררים יותר הבזים משתמשים בקנים בקצות הצוקים, כ-8 עד 50 מטר מעל לקרקע.
רבייה וצאצאים.
על מנת למשוך נקבות, בזי הציידים הזכרים עוסקים בתצוגות אוויריות מרהיבות. במפגשים קרובים יותר עם בן זוג או בן / בת זוג פוטנציאליים, הבזים משתחווים זה לזה, ואינטראקציות רבות משלבות אלמנט כלשהו של קידה. גברים לעיתים קרובות מאכילים את בני זוגם במהלך תקופת הקינון. כאשר הוא מחזר אחר בת זוג פוטנציאלית, הזכר יטוס מסביב עם טרף משתלשל מטפריו, או שהוא יביא את הטרף לנקבה בניסיון להוכיח שהוא צייד טוב.
הבזים הם בדרך כלל מתחילים להתרבות בגיל 2 או 3. יכולות להיות בכל תטולה 2-6 ביצים, אך בממוצע ישנם 4 ביצים לתטולה. לאחר הטלת הביצית השלישית מתחילה הדגירה המלאה ונמשכת בדרך כלל כ 32–36 יום.
הצעירים בוקעים בעיניים עצומות, אך הם נפקחות לאחר מספר ימים. הבזים הצעירים מתחילים לעוף בגיל 45 עד 50 יום, אך הם נשארים בשטח הקינון, תלויים בהוריהם למזון, עוד 30 עד 45 יום, ולעיתים יותר זמן. אם הם נתקלים במקור מזון מקומי גדול, חברי התטולה עשויים להישאר יחד זמן מה.
תוחלת חיים.
בזים המשמשים לציד עדיין סובלים מאותם גורמים לתמותה כמו אלה שחיים בטבע, כולל מספר מחלות חיידקיות וויראליות, טפילים ופציעות שנגרמו כתוצאה מפגיעה או מאבק עם טרף.
אף על פי שרוב הבזים החיים בטבע צפויים לחיות בין 5 ל 7 שנים, ידוע כי ישנם מעטים מהציפורים הללו שהגיעו גם לגיל 10 שנים. בזים החיים בשבי נוטים לחיות זמן רב יותר מאשר עמיתיהם הפראיים. בשבי צפויים הבזים לחיות בין 15 ל -20 שנה.
מזון.
במהלך עונת הרבייה, מזונם מבוסס בעיקר על מכרסמים שוכני קרקע. בזמנים אחרים, מזונם כולל גם עופות שוכני קרקע כגון שליו, קטיים, פסיונים, ועופות אוויריים נוספים כמו ברווזים, אנפות ואפילו דורסים אחרים (כגון ינשופים, בזים אחרים וזרונים).
FN Mle 1930
FN Barracuda
FN Barracuda הוא אקדח תופי בלגי שנוצר על ידי FN Herstal. האקדח נכנס לשימוש בשנת 1970 לבלשים, מאבטחים ובעיקר להגנה עצמית, אך בשנת 1989 הופסק ייצורו.
עדי קול
עדי קוֹל (נולדה ב-19 במרץ 1976) היא חברת הכנסת לשעבר מטעם מפלגת "יש עתיד", מרצה ופעילה חברתית אשר הקימה מספר מיזמים לחיבור בין האקדמיה לחברה בישראל. כיום היא דיקנית הסטודנטים ועומדת בראש דיקנאט הסטודנטים של אוניברסיטת רייכמן.
קורות חייה.
עדי קול נולדה וגדלה ברמות השבים. למדה משפטים באוניברסיטה העברית. במהלך לימודיה, בשנת 1997, הקימה את "מרכז ברירה" למעורבות חברתית של סטודנטים, שפעילותו כוללת מתן סיוע משפטי חינם לנזקקים, העברת סדנאות חינוכיות לנוער במצוקה, קידום זכויות נשים וסיוע לנשים בשכונות חלשות.
במקביל, הגתה קול תוכנית לימודים בשם "דיני רחוב", שעסקה בהוראת משפטים ככלי חינוכי ושיקומי לנוער עבריין. תוכני ומבנה הלימוד של התוכנית אומצו מאוחר יותר באוניברסיטת תל אביב ובבית הספר למשפטים של בית הספר לכלכלה של לונדון.
בשנים 1999–2000 הייתה קול רכזת השדולה לקידום מעמד הילד בכנסת, שם גם שימשה עוזרת לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי בתפקידה כיו"ר השדולה. קול ניסחה וקידמה הצעות חוק בתחום זכויות הילדים, בנושאי אלימות נגד ילדים, בריאות וחינוך.
בשנים 2002–2007 השלימה תואר שני ודוקטורט במשפטים באוניברסיטת קולומביה. הדוקטורט עסק בסוגיית האחריות לקבלת ההחלטות המשפטיות של הורים בשם ילדים, ומידת התאמתן לטובת הילד.
בין השנים 2005–2013 הרצתה באוניברסיטת תל אביב, שם גם יזמה והקימה את תוכנית "אוניברסיטה בעם", המאפשרת לאוכלוסיות נזקקות וחסרות השכלה ללמוד קורסי מבוא אוניברסיטאיים באוניברסיטאות השונות בישראל, אשר המרצים שלהם הם סטודנטים מצטיינים לתואר ראשון. החל משנת 2010 פועלת התוכנית גם באוניברסיטת בן-גוריון, בה שימשה קול כמרצה בשנים 2009–2013.
חברת הכנסת.