המצאת סכין הגילוח המודרנית הביאה לכך שאנשים רבים החלו להתגלח בעצמם ולא אצל איש מקצוע והביאו לייצור מברשות זולות העשויות בייצור תעשייתי (לרוב בעלי ידית פלסטיק וסיבי ניילון. המצאת קצף הגילוח הביאה להפחתת השימוש במברשת.
מברשות יוקרתיות משתמשות גם כיום בשיער גירית כאשר מברשת "גירית טהורה" מכילה שערות בטן גירית בלבד. מאחר שבמרבית מדינות אירופה ובארצות הברית הגירית היא חיה מוגנת, מרבית מברשות אלה מיוצרות בסין.
מברשות גילוח והקשר לגחלת עורית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ובעשור שאחריה נצפתה עלייה במספר מקרי גחלת עורית, שלא פעם הסתיימו במוות, בארצות הברית ובבריטניה. תחילה שיערו שהסיבה לתחלואה נבעה משימוש שעשו מדינות המרכז בחיידקי "Bacillus anthracis", מחוללי הגחלת, בתור נשק ביולוגי. בעקבות חקירה אפידמיולוגית רשמית שנפתחה נמצא כי מברשות הגילוח שימשו כאמצעי להפצת המחלה (Vehicle-borne transmission). העלייה בתחלואה בפרק הזמן המתואר נבעה משתי סיבות עיקריות:
שכיחות מקרי גחלת עורית ירדה לקראת סוף שנות ה-20 של המאה ה-20, ככל הנראה בעקבות פעולות מנע כגון עיקור, או השמדת מברשות הגילוח וכן בעקבות המצאת קצף הגילוח אשר הביא להפחתת השימוש במברשות אלה.
שמעון בן חמו
שמעון בן חמו (נולד ב-1961) כיהן משנת 2011 ועד ינואר 2017 כמנהלה הכללי של חברת "מקורות".
ביוגרפיה.
את שירותו בצה"ל עשה בחטיבת גולני, שם סיים מסלול בסיירת גולני ופיקד על פלוגה בגדוד 12. בשירות המילואים מילא בן חמו תפקיד של סמח"ט בחטיבת חברון.
במהלך הקריירה הציבורית שלו ועד שנת 2000 שימש כנציג רשות החברות בדירקטוריונים של חברות ממשלתיות ביטחוניות ושל חברת החשמל. במסגרת זו, עסק בטיפול בכל הליכי ההפרטה ובשינויים המבניים הנדרשים, עריכת הפיקוח הפיננסי והמינהלי על החברות וטיפול בכל הנושאים הקשורים למערכת יחסי העבודה בחברות. במסגרת עבודתו טיפל במכירת מניות הבנקים שבבעלות המדינה.
בין השנים 2000–2007 כיהן כסגן-מנהל רשות החברות הממשלתיות וכן ביצע תפקיד של ניהול "היחידה למונופולים ולשינויים מבניים". במסגרת תפקיד זה ניהל את רשות החברות הממשלתיות האחראית על כ-100 חברות ממשלתיות, חלקן נמנות עם החברות הגדולות במשק כגון: התעשייה האווירית, חברת החשמל, רפא"ל, מקורות, התעשייה הצבאית, רכבת ישראל, ועוד, והיה אחראי לכל פעילות ההפרטה של החברות הממשלתיות, שינויים מבניים במשק, ניהול החברות בהיבטים השונים של המדינה כבעלים.
בשנים 2008–2011 שימש בן חמו כמנהל פעילות חברת "אפריקה ישראל" בדרום-מזרח אירופה (במדינות בולגריה, רומניה וסרביה). בשנת 2009 זכתה חברת "אפי אירופה –בולגריה" בתואר "משקיע השנה" בבולגריה בתחום הנדל"ן ובשנת 2008 זכתה במקום השני בתואר זה.
בשנת 2011 מונה למנכ"ל מקורות, את תפקידו סיים ב-31 בינואר 2017
בעל תואר שני בכלכלה ובמנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1990 סיים את התואר הראשון באוניברסיטה העברית וב-1995 את התואר השני בהתמחות במימון ובמאקרו כלכלה.
סבון גילוח
סבון גילוח הוא סבון קשה אשר מוקצף לקצף גילוח באמצעות מברשת גילוח ומים. קצף זה משמש לריכוך השיער במטרה לגלחו בקלות באמצעות סכין הגילוח וכך למנוע כאב בעת גילוח ולהקטין את סיכויי הפציעה מסכין הגילוח.
בסבון גילוח נעשה שימוש עד היום.
היסטוריה.
על פי עדויות ארכאולוגיות, השימוש הראשון בסבון למטרת גילוח נעשה בשומר באלף השלישי לפנה"ס, כאשר עץ בסיסי שולב עם שומן בעלי חיים במטרה להקל על הגילוח.
השימוש בסבון גילוח מודרני החל באמצע המאה ה-19. פטנט לכלי להקצפת סבון הגילוח נרשם בארצות הברית בשנת 1867.
סבון גילוח נמכר כשצורתו עגולה - על מנת לאפשר את כתישתו והקצפתו בכלי להקצפה. במהלך המאה ה-19 נמכרו הסבונים לצד כלי הקצפה העשויים עץ או חרסינה.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 החלה מכירת סבון גילוח רך בשפופרת.
ייצור.
סבון הגילוח מיוצר בדומה לסבון רחצה. הסבון מכיל חומר סיבוני כגון סודה קאוסטית (נתרן הידרוקסידי) או אשלגן הידרוקסידי וחומצת שומן (לעיתים נעשה שימוש בשמן קוקוס, שמן דקלים או שמן זית).
פרושי המדבר
שלמה כהן (סופר)
שלמה כהן (בגרמנית: Salomon Kohn; תקפ"ה, 1825 – תרס"ד, 1904) היה סופר אורתודוקסי בגרמנית בפראג, חבר ועד הקהילה היהודית בעיר.
ביוגרפיה.
נולד בפראג. בשנות ה-60 של המאה ה-19 התמנה לחבר בוועד הקהילה היהודית ונחשב לאחד מנכבדי העדה.
באותה תקופה הושפעה הקהילה היהודית מרוחות ההשכלה. רבים מבני הנוער נטשו את אורחות הדת, ואף התבוללו. כהן החל לכתוב ספרים בעלי מסרים דתיים, במטרה להעניק לבני הנוער ספרות אלטרנטיבית, ובכך להשפיע עליהם להישאר בדרך אבותיהם. ראשי הקהילה האורתודוקסית תמכו בפועלו, ואחד מגבירי העיר אף תמך בו כלכלית על מנת שיוכל לכתוב בשלווה.
סיפורו הראשון "הקדיש לפני כל נדרי" התפרסם בשנת תר"ז.
את ספריו כתב בשפה הגרמנית, הנפוצה בקרב הסביבה. סיפוריו הופיעו בעיתון "דער איזראעליט" של הרב מאיר להמן. חלק מסיפוריו היו סיפורים היסטוריים, או סיפורי עלילה המבוססים עליהם.
ספריו תורגמו לעברית, ופורסמו בירושלים בעיתון "החבצלת". בשנות ה-80 של המאה ה-20 יצאו ספריו בעריכה מחודשת על ידי הוצאת נצח.
סגנון סיפוריו, דומה לסגנונו של הרב מאיר להמן. הסיפורים בדרך כלל מתארים את היהודים האורתודוקסיים כמדוכאים כתוצאה מגזירות ורדיפות, אך נאמנים לשלטון, חדורים באמונה בצדקת דרכם ובאמונה בגאולה ובמשיח. סיפוריו בדרך כלל מסתיימים בסוף טוב, כשהיהודים או גיבור הסיפור מצליחים במשימתם, ובדרך כלל כתוצאה מכך נגרם קידוש השם.
בזיליוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית
בזיליוס הראשון
בזיל הראשון
אורהו קקונן
אורהו קקונן (בפינית: Urho Kekkonen; 3 בספטמבר 1900 - 31 באוגוסט 1986) היה ראש ממשלת פינלנד בשתי תקופות כהונה (1950–1953, 1954–1956) ונשיאהּ השמיני, בעל תקופת הכהונה הארוכה ביותר (1 במרץ 1956 עד 27 בינואר 1982). מדיניותו, שהמשיכה את מדיניות קודמו, יוהו קוסטי פאסיקיבי ונקראה "קו פאסיקיבי-קקונן", דגלה בשיתוף פעולה מוגבל עם ברית המועצות, תוך שמירה על עצמאות לאומית ורקימת קשרים הן עם מדינות ברית נאט"ו והן עם מדינות ברית ורשה.
ביוגרפיה.
קקונן נולד בחווה חקלאית במרכז פינלנד. במלחמת האזרחים הפינית (1918) לחם בשורות "המשמרות הלבנים". ב-1921 עבר להלסינקי על מנת ללמוד משפטים ועבד ב-Supo, משטרת הביטחון של פינלנד. בשנת 1936 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת הלסינקי. בשנת 1924 היה לאלוף פינלנד בקפיצה לגובה (בהישג של 1.85 מטר).
פעילות פוליטית וראשות הממשלה.
תחילת עיסוקו הפוליטי באוניברסיטה היה בשורות המפלגה הלאומית הימנית שתמכה בסיפוח חבל קרליה לפינלנד. אולם, עקב ההקצנה של המפלגה ימינה ב-1932 פרשו קקונן ועוד כ-100 פעילים מן המפלגה והצטרפו לליגה האגררית, שהפכה למפלגת המרכז. בשנת 1936 נבחר לפרלמנט והיה לשר המשפטים, תפקיד בו כיהן עד 1937. בין השנים 1937 ל-1939 כיהן כשר הפנים. בתפקידיו ניסה להצר את צעדי התנועות הלאומניות הקיצוניות. בתקופת מלחמת ההמשך כיהן כמנהל מרכז הקליטה לפליטי חבל קרליה. בין 1944 עד 1946 היה שוב שר המשפטים ובשנים 1948–1950 היה יושב ראש הפרלמנט.
ב-1950, לאחר שנכשל בבחירות לנשיאות מול פאסיקיבי, מינה אותו הנשיא המכהן לראש הממשלה. בחלק מתקופת כהונתו כיהן גם כשר חוץ ויחד עם פאסיקיבי גיבש את הקו המדיני הרגיש מול מוסקבה מחד ומול מדינות המערב מאידך.
כנשיא.
בתקופת כהונתו הראשונה פעל מול ממשלת ימין-מרכז ושימש כבלם בפני החלטות שיכלו לדרדר את המדינה למסלול התנגשות עם ברית המועצות בשנים 1958–1959 ו-1961. קקונן נשא ונתן באופן פרטי עם שר החוץ הרוסי אנדריי גרומיקו ועם ניקיטה חרושצ'וב והצליח לפתור את המשברים מבלי להגרר לעימות. הצלחתו בפישור, בפרט כאיש מרכז-ימין, יצרה סחף לטובתו בבחירות לנשיאות של שנת 1962 ותרמה לבחירתו ברוב גדול.
במקביל לקיום הסכמי הגנה עם ברית המועצות טיפח קקונן גם את קשרי מדינתו עם איגודי שיתוף פעולה כלכליים אירופאים-מערביים כגון מועצת אירופה, והמועצה הנורדית. כן חתר לפרז את האזור הנורדי מנשק גרעיני בעקבות הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ב-1968 הודיע קקונן לברית המועצות שפינלנד היא מדינה נייטרלית ושעל ברית המועצות לכבד זאת.
קקונן הבטיח את בחירתו כהונה אחר כהונה באמצעות הטיעון שברית המועצות סומכת עליו באופן אישי ושכל עוד הוא נשיא, מוכנה ברית המועצות לקבל את התקרבותה המתמדת של פינלנד אל המערב. עד שנת 1973 התמוססה כל אופוזיציה משמעותית להארכת כהונתו כנשיא. הוא גם ניצל את סמכותו החוקתית להתערב באופן פעיל בהרכבת ממשלות ובמהלך רוב תקופתו כיהנו ממשלות רחבות המבוססות על קואליציה של מרכז-שמאל.
מעמדו הבינלאומי תרם לאירוח הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה בהלסינקי בין 1972 ל-1975 וחתימת הסכמי הלסינקי שתרמו להפשרת היחסים המתוחים של המלחמה הקרה בין ארצות הברית וברית המועצות.
בבחירות לנשיאות ב-1978 זכה ב-259 מתוך 300 קולות בגוף הבוחר, לאחר שסירב להופיע לעימות בחירות מול המועמד שמולו. ב-1979 זכה בפרס לנין לשלום. ב-1980 לקה קקונן במחלה שפגמה בכישוריו הקוגניטיביים. באוקטובר 1981 פרש מתפקידו בשל מצבו הגופני המתדרדר ובינואר 1982 נכנס מאונו קויביסטו לתפקיד הנשיא.
הערכת תפקידו והשינויים בחוקה.