בין השנים 1991-1993 עבדה גריבאוסקאיטה כמנהלת המחלקה האירופית במשרד יחסי הכלכלה הבינלאומיים של ליטא. בשנת 1993 הועסקה על ידי משרד החוץ כמנהלת המחלקה ליחסים כלכליים וייצגה את ליטא בשיחות על הסכם הסחר החופשי בעת כניסתה של המדינה לאיחוד האירופי. זמן קצר אחר כך מונתה לשגרירת ליטא לאיחוד האירופי.
בשנת 1996 מונתה לשגרירת ליטא לארצות הברית ושימשה בתפקיד זה עד שנת 1999, עת מונתה לשרת האוצר של ליטא. בתפקידה כשרת אוצר הובילה משא ומתן עם הבנק העולמי וקרן המטבע הבינלאומית. בשנת 2000 מונתה לסגנית שר החוץ ובשנת 2001 מונתה לשרת האוצר בממשלת אלגירדס ברזאוסקאס. ליטא הצטרפה לאיחוד האירופי ב-1 במאי 2004 וגריבאוסקאיטה מונתה לנציבת ליטא לאיחוד באותו היום. עד ל-11 בנובמבר 2004 שימשה גריבאוסקאיטה כנציבת אירופה לחינוך ולתרבות ואחר כך מונתה לנציבת אירופה לתכנון כלכלי ולתיקצוב.
בסקר שהתפרסם בנובמבר 2005 נבחרה גריבאוסקאיטה ל"נציבת השנה" באיחוד וזאת על מאמציה הבלתי נדלים להסיט את הוצאות האיחוד האירופי לכיוון נושאים אשר יגבירו תחרותיות כגון מחקר ופיתוח. כנציבה לתכנון כלכלי ולתיקצוב היא מתחה ביקורת עזה על תקציב האיחוד האירופי. בעת שנכנסה לתפקידה רוב תקציב האיחוד היה על תוכניות חקלאיות.
גריבאוסקאיטה הציעה תוכנית תקציב לשנת 2008 שבה לראשונה בהיסטוריה של האיחוד ההוצאה על פיתוח ותעסוקה היווה את נתח הארי בתקציב, יותר מן ההוצאה על חקלאות ומשאבי טבע. היא מתחה ביקורת על ממשלת ליטא, בראשות גדימינאס קירקילאס על שאינה נוקטת בצעדים כלשהם לקראת המשבר הכלכלי המתקרב.
ב-26 בפברואר 2009 הכריזה גריבאוסקאיטה על מועמדותה לנשיאות ליטא בבחירות שנערכו באותה שנה. סקרים שנערכו באותו חודש הצביעו על יתרון ברור למועמדותה. היא רצה בבחירות כמועמדת עצמאית אף שמועמדותה נתמכה על ידי המפלגה השמרנית וארגונים לא-ממשלתיים. במסע הבחירות שניהלה התמקדה בנושאים כלכליים ובצורך בהתמודדות עם גל אבטלה גואה בליטא. בבחירות שנערכו ב-17 במאי 2009 זכתה גריבאוסקאיטה בניצחון מוחץ כשהיא מקבלת 68.18% מקולות הבוחרים, ההפרש הגבוה אי-פעם בבחירות לנשיאות ליטא.
גריבאוסקאיטה היא הנשיאה הראשונה של ליטא. העיתונות הזרה כינתה אותה "גברת הברזל של ליטא" בזכות דעותיה המוצקות ובזכות דרגת חגורה שחורה בקרטה בה היא מחזיקה.
ברונו (סרט, 2009)
ברונו (Brüno) הוא סרט קולנוע קומי אמריקני מסוגת המוקומנטריה, שיצא בשנת 2009. סשה ברון כהן, שגילם בסרט את דמותו של כתב האופנה האוסטרי ברונו, שמאופיין בהיותו הומוסקסואל מוחצן, שימש אף כמפיק וכאחד מתסריטאי הסרט. את הסרט ביים לארי צ'ארלס. זהו הסרט השלישי שיצר ברון כהן, אשר מבוסס על דמות מתוך התוכנית "המופע של עלי ג'י", לאחר שיצאו הסרטים "עלי ג'י - הסרט" ו"".
על דמותו של ברונו.
ברונו הוא דמות סאטירית שמגולמת על ידי השחקן והקומיקאי סשה ברון כהן. הדמות, של כתב אופנה הומו מאוסטריה, הופיעה לראשונה בשנת 1998 בערוץ בידור טלוויזיוני, ולאחר מכן הופיעה בתוכנית "המופע של עלי ג'י" יחד עם שותפו אדריאן צ'אן. לאחר ההצלחה של ברון כהן בתוכנית ובסרט "בוראט", זכו אולפני יוניברסל בזכויות להשקת סרט בכיכובו של ברון כהן בדמותו של ברונו.
עלילה.
כתב האופנה האוסטרי ההומוסקסואל ברונו גהרט, בן ה-19 (אותו מגלם סשה ברון כהן בן ה-37), מפוטר מתוכנית הטלוויזיה "פאנקיצייט" (Funkyzeit) אותה הנחה לאחר שחיבל בתצוגת אופנה במהלך "שבוע האופנה" שנערך במילאנו. הוא מחליט לעזוב את אוסטריה ולעבור לארצות הברית כדי להפוך לכוכב, ואליו מתלווה לוץ (Gustaf Hammarsten, שוודי), העוזר של עוזרו, שמעריץ אותו. לצערו של ברונו, מאהבו הפיגמי דיזל, שאיתו ניהל מערכת יחסים מינית הומוסקסואלית שכללה אקטים מיניים אנאליים משונים, עוזב אותו ולא מצטרף לנסיעה.
ברונו מנסה להתחיל בקריירת משחק, אבל הוא כושל אפילו בתפקיד ניצב. הוא יוצר פרק ניסיוני (פיילוט) של תוכנית ראיונות עם ידוענים. הפרק כולל קטעי ריקוד אירוטיים של ברונו, דיון עם כוכבת הריאליטי בריטני גסטינו (Gastineau) בו היא וברונו מגיעים למסקנה כי על ג'יימי לין ספירס לבצע הפלה, תיעוד קצרצר של סירובו של האריסון פורד להתראיין לתוכנית על אף שפעמים רבות במהלכה הובטח להציג ראיון עמו, ובסיום הצגת נענועו של איבר המין הזכרי תוך צריחת שמו של ברונו. קבוצת האנשים שעליהם הוטל לדון בפרק הניסיון, דוחה אותו על הסף ובאופן נמרץ, וברונו מחליט לנסות את מזלו בתחומים אחרים.
ברונו מחליט לנסות להפיק "קלטת לוהטת". לצורך כך הוא קובע ראיון עם רון פול, חבר בית הנבחרים האמריקני (שבלא יודעין "שיחק" בסרט את עצמו), כיוון שהוא מבלבל בינו לבין הדראג קווין רופול (RuPaul). בזמן שהשניים ממתינים לתיקונה של בעיה טכנית מבוימת, ברונו מנסה "להתחיל" עם פול, שעוזב את החדר בכעס ומכנה את ברונו "queer" ("הומו").
ברונו פונה לספיריטואליסט בבקשה לתקשר עם רוב פילאטוס המנוח, שהיה חבר בצמד המוזיקלי מילי ונילי, כדי לשאלו לעצה. הוא מנצל את ההזדמנות כדי לבצע פעולות פנטומימה המסמלות אקטים מיניים כביכול הנעשים על גופו הבלתי-נראה של פילאטוס.
ברונו שואל לעצתן של יועצות בענייני יחסי ציבור, והם מנסים יחד לחשוב על בעיה עולמית שאותה יוכל לפתור, וכך ישיג פרסום מקסימלי בהשקעה מינימלית. לבסוף הוא בוחר לפתור את הסכסוך הישראלי-פלסטיני. לשם כך הוא טס לירושלים, שם הוא עורך ראיון משותף לסוכן המוסד לשעבר יוסי אלפר ולפוליטיקאי הפלסטיני חסן כתיב, במהלכו ברונו מציג למרואייניו שאלות מטופשות, ובין היתר מבלבל בין חמאס לחומוס. לאחר מכן הוא עורך ראיון נוסף, הפעם עם איימן אבו עיטה, שמוצג בסרט כ"מנהיג קבוצת טרור, גדודי חללי אל אקצה". לשם כך הוא נוסע למקום שמתואר כמחנה פליטים פלסטיני בלבנון, ובו הוא מבקש מאבו עיטה להיחטף על מנת להתפרסם. ברונו מעיר לאבו עיטה הערה מעליבה לגבי השיער שלו, ולאחר מכן אומר כי לטעמו "המלך אוסאמה" (כפי שהוא מכנה את אוסאמה בן לאדן) מזכיר במראו "מכשף מלוכלך" או "סנטה מחוסר בית". כאשר המתורגמן מתרגם לאבו עיטה את דבריו של ברונו, מורה אבו עיטה לברונו לעזוב את המקום באופן מיידי.
לאחר שברונו מגיע למסקנה כי הכוכבים הגדולים ביותר בהוליווד הם הטרוסקסואלים (טום קרוז, קווין ספייסי וג'ון טרבולטה ניתנים בסרט כדוגמאות לכך), הוא מחליט להיוועץ בשני מאמינים נוצרים שעוסקים בטיפול המרה, מתוך מטרה להפוך להטרוסקסואל. ברונו מנסה לערוך פעילויות "הטרוסקסואליות", כמו התגייסות למשמר הלאומי, ציד, לימוד קראטה, והשתתפות במסיבת חילופי זוגות שבמהלכה מצליפה בו גבירה באקט סאדו-מזוכיסטי. עם זאת, בכל פעם ברונו נקלע לצרות כאשר הוא לא מצליח לשלוט ביצריו ההומוסקסואליים ומנסה "להתחיל" עם הטרוסקסואלים. למרות זאת, ברונו נחוש בדעתו להפוך להטרוסקסואל.
שמונה חודשים לאחר מכן, ברונו, שהפך להטרוסקסואל וכעת מתכנה "סטרייט דייב" (דייב ההטרוסקסואל), מנחה קרב היאבקות בזירה התחומה בכלוב. ברונו קורא בגנותם של ההומוסקסואלים בפני הקהל המשולהב. אך לוץ, שנוכח באירוע ההיאבקות, קורא לעברו של ברונו ומכנה אותו הומוסקסואל. לוץ עולה אל הזירה, והשניים נאבקים אחד בשני, אך הדבר מביא להצתתה מחדש של אהבתם, והם מתגפפים ומתפשטים אל מול קהל הצופים הנדהם. הצופים כה נזעמים על מראה עיניהם, עד שהם מתחילים להשליך חפצים לתחום הזירה.
בסצנת הסיום מופיע ברונו יחד עם לוץ ועם או ג'יי, שאותו קיבל חזרה עבור מחשב מקבוק פרו. בכתוביות החתימה של הסרט, נראה ברונו מקליט שיר שנקרא יחד עם המוזיקאים בונו (סולן U2), אלטון ג'ון, סנופ דוג, כריס מרטין (סולן קולדפליי), סטינג והגיטריסט סלאש.
הפקה.
בקטעים רבים במהלך הסרט לא היו מודעים המשתתפים לכך שהם נוטלים חלק בסרט מוקומנטרי. למשל, כאשר ראיין ברון כהן את יוסי אלפר וחסן כתיב, השניים לא היו מודעים לאופי הלעגני של השאלות שהופנו אליהם, בהן בין היתר בלבל ברונו בכוונה בין חמאס לחומוס והציג את הסכסוך הישראלי-פלסטיני כסכסוך בין היהודים לבין ההינדים.
ב-6 ביוני 2008 פרצו מהומות לנוכח אירוע שבוים ואורגן בידי סשה ברון כהן ומפיקי הסרט בארקנסו. קהל אנשים נאסף לאירוע שתואר כקרב בכלוב, ופורסם בדפוס ובמודעות באתר קרייגסליסט. לבאים הובטחו "בחורות לוהטות", בירה בדולר אחד וכרטיס כניסה בחמישה דולרים. בערך 1,500 איש הגיעו לאירוע ובבואם נתקלו בשילוט המסביר כי הם מצולמים, ולא ניתן להכניס פנימה טלפונים סלולריים, מכשירי וידאו או מצלמות. במקום בחורות וקרבות בכלוב, המופע כלל אקטים הומוסקסואליים, והקהל הנזעם החל לזרוק כיסאות ובירות לעבר הזירה, שבה נאבקו כביכול סשה ברון כהן כשהוא מגלם את הדמות "סטרייט דייב" ו-Gustaf Hammarsten.
ביולי 2008 התקבלה בתחנת הטלוויזיה של "KETK-TV" בעיר טיילר בטקסס פנייה מ"יוצר סרטים דוקומנטריים" שהורשה לבוא לתחנה עם צוות צילום ולראיין כמה מעובדי המקום. הם ציפו להתראיין בנושאי חדשות מקומיות, אך ברונו כיוון את השיחה לנושא ההומוסקסואליות.
בספטמבר 2008 פורסמו תמונות וקטעי וידאו המציגים את סשה ברון כהן, כברונו, מתפרץ למסלול דוגמנות כשחפצים דבוקים לחליפה עשויה סקוץ' שהוא לובש, במהלך תצוגת אופנה של Ágatha Ruiz de la Prada (ספרדייה) במילאנו, איטליה. בידו של ברון כהן עלה להלך על המסלול כמה רגעים, לפני שכובו האורות ואנשי הביטחון ליוו אותו החוצה. הדבר אירע לאחר שברון כהן והצוות שלו, כך נטען, נעצרו בידי אנשי האבטחה כשניסו להיכנס אל מאחורי הקלעים בשתי תצוגות אופנה אחרות ב"שבוע האופנה" במילאנו.
מלחמת הזרמים