על מנת לשמור על הומאוסטזה תאית, מערכת בקרת האיכות נצרכת לזהות חלבונים שאיבדו את המבנה הנטיבי (התקין) שלהם. חלבון שאיבד את צורתו, יזוהה ויטופל על ידי קיפול מחדש כדי להשיג מבנה תקין, או שיפורק על ידי הפרוטאזום.
אולם, כאשר בתא יש עלייה בכמות החלבונים שאינם טבעיים (בעקבות עקה לדוגמה) מערכת בקרת האיכות עלולה להגיע לעומס ולרוויה. במקרה שכזה, פירוק של חלבונים פגומים אינו זמין, ועל התא לנקוט ב"תוכנית ב'" של הגנה על הסביבה התאית: הכוונת חלבונים פגומים למדורים המיוחדים לכך בתא. ה-JUNQ הוא אחד מהמדורים. במקרים בהם הפרוטאזום מעוכב, חלבונים שעברו יוביקוויטינציה, ומיועדים לפירוק, ממויינים ל-JUNQ. כאשר הסביבה התאית חוזרת להומאוסטזה (לדוגמה עקת החום הוסרה) וקיבולת מערכת בקרת האיכות מותאמת למצב התא, החלבונים שאוחסנו ב-JUNQ יקופלו מחדש או יפורקו. אחסון חלבונים ב-JUNQ, אם כן, הוא הפיך.
מאפיינים.
ה-JUNQ הוא מדור תוך-תאי שאיננו מוקף בממברנה, וממוקם בשולי גרעין התא, בסמיכות לרשתית תוך-פלזמית. חלבונים שמויינו לתוך ה-JUNQ הם מסיסים ויכולים לצאת לציטוזול ולהיכנס בחזרה, כלומר שה-JUNQ הוא מבנה דינאמי.
שינוע של חלבונים ל-JUNQ תלוי בשפרונים ובשלד התא. חלבונים לא טבעיים חייבים להיות מסומנים ביוביקוויטין כדי להיכנס ל-JUNQ. הצטברות של חלבונים לא טבעיים גוררת גיוס של פרוטאזומים ל-JUNQ.
IPOD אלו ראשי תיבות של Insoluble Protein Deposit .
תפקיד.
מחקרים מראים כי יכולת התא לשמר הומאוסטזה יורדת עם הגיל. בשל כך, סוברים החוקרים שהתפרצות מחלות של ניוון עצבי מתרחשת כתוצאה מזקנה.
במחלות שכאלו, (לדוגמה הנטינגטון), חלבון מוטנטי נעשה רעיל ומסוכן לסביבה התאית בשל יכולתו לספוח אליו חלבונים אחרים ובכך לגרום לחוסר תפקוד שלהם.
בשל חוסר היכולת לפרק חלבונים רעילים כאלו, התא מבודד אותם ובכך מונע התקשרות מסוכנת עם חלבונים אחרים.
ה-IPOD הוא מדור תוך תאי, שאליו משונעים חלבונים המסוכנים לסביבה התאית, ובכך מהווה אתר הגנה של מערכת בקרת האיכות.
בנוסף, יש הסוברים כי ה-IPOD הוא לא רק מקום אחסון, אלא אתר תפקודי שבו, בין השאר, מתרחשת הבשלה של פריונים.
מאפיינים.
ה-IPOD הוא מדור תוך תאי שאינו מוקף בממברנה הקשור בשמרים לחלולית. החלבונים ב-IPOD ארוזים בצפיפות רבה, אינם מסיסים, ואינם משתחלפים עם הציטוזול. חלבונים עמילואידים, כגון חלבון ההנטינגטון, הם הסובסטרטים של ה-IPOD.
חלבונים שמסומנים ביוביקוויטין לא יכולים להתמיין לתוך ה-IPOD. יוביקוויטינציה של חלבון אשר במצב טבעי היה מועבר ל-IPOD יביא להעברתו דווקא ל-JUNQ.
עם עלייה בכמות החלבונים הפגומים בתא, השפרון HSP104 נצפה ב-IPOD. טרם ידוע אם ל-HSP104 תפקיד ב-IPOD או שהוא מועבר לשם עקב קישורו לסובסטרט של ה-IPOD.
שלמה שרגאי
שלמה שרגאי (נולד ב-28 ביוני 1937) הוא כותב ספרי הומור וילדים.
ביוגרפיה.
שרגאי נולד בפרס ובשנת 1953, כשהיה בן 16 עלה לארץ ישראל והצטרף אל חבורת הנוער בקיבוץ נגבה. ב-1955, כשמלאו לו 18, התגייס לנח"ל המוצנח. בשירותו הצבאי שירת לצד רפאל איתן וגד מנלה בארץ המרדפים. במלחמת ששת הימים שירת במסגרת המילואים בצנחנים, ובמלחמת יום הכיפורים שירת באגד הצליחה (גשר הגלילים של אריק שרון). כן השתתף במלחמת שלום הגליל.
במסגרת גרעין הנח"ל, התיישב ותיגבר את קיבוץ להבות הבשן של השומר הצעיר, על קו שביתת הנשק עם סוריה בגליל העליון. עם שחרורו משירות הסדיר בצה"ל, התקבל כחבר בקיבוץ, שם שימש בתפקיד רכז הנוי.
ב-1967 העתיק את מקום מגוריו לעיר כפר סבא ולפרנסתו עבד כקבלן עבודות פיתוח וכמעצב גינון, כיועץ, כחשב כמויות וכמפקח לעבודות גינון (מוסמך ובעל תואר טכנאות נוף מטעם משרד העבודה). בהמשך עבד כיועץ לתכנון נוף, השקיה וחישוב כמויות לרשויות מקומיות ולקבלנים פרטיים ופרויקטים לאומיים, כגון דרך ארץ - כביש חוצה ישראל.
התנדב מספר שנים בעמותת אנוש בכפר סבא.
למד במסגרת האוניברסיטה הפתוחה ובאוניברסיטת בר-אילן פילוסופיה, ספרות וקולנוע.
השתתף בסדנאות שירה ופרוזה אצל איל מגד ונתן יונתן, ולמד ספרות ילדים בבית ברל.
ב-1998 פרסם את ספר הילדים הראשון שלו, "שבלול". ב-2005 הוציא את "רסיסי הומור" ו"רסיסי חוכמה". ב-2006 הוציא את "יוד הלכה לאיבוד", ספר הומוריסטי ליצירת הנאה חזותית בתהליך רכישת הקריאה עבור ילדים.ב-2020 הוציא את "אוף" והוא ספרו האחרון נכון לעכשיו.
מחלות ריאה אינטרסטיציאליות
מחלות ריאה אינטרסטציאליות (באנגלית: Interstitial Lung Diseases; בראשי תיבות: ILD) מהוות קבוצה רחבה של מחלות הפוגעות בריאות ומביאות לתמונה קלינית המתאפיינת בקוצר נשימה הולך ומחריף או שיעול כרוני יבש, לעיתים עם כיח דמי, צפצופים וכאבים בחזה.
מחלות אינטרסטיציאליות פירושן, מחלות המערבות את רקמת הפרנכימה של הריאה, משמע, הנאדיות, את אפיתל הנאדיות והנימים וכן את האזורים שבין מבנים אלו. הסיבה לכך שמחלות רבות קובצו יחדיו לקבוצה אחת, נעוצה בעובדה שכולן מביאות לתסמינים קליניים, פתולוגיים ופיזיולוגיים דומים. מחלות אלו קשורות לשיעור תמותה ותחלואה ניכר יחסית.
ניתן לחלק קבוצה גדולה זו של מחלות לשתי תת-קבוצות עיקריות המבוססות על היסטולוגיה: קבוצה ראשונה היא של מחלות בהן הריאה מאופיינת בתהליך דלקתי ויצירה של לייפת (פיברוזיס - רקמה לא מתפקדת). הקבוצה השנייה, קשורה לתגובות גרנולומטוטיות (יצירת גרנולומות) בריאות. ניתן לסווג קבוצות אלו סיווג נוסף לאחר מכן, לפי גורמים ידועים למחלה או שאינם ידועים. כך למשל, חשיפה לקרינה או לאזבסט היא סיבה ידועה המובילה למחלה המביאה לתהליך דלקתי ופיברוזיס של הריאה. חשיפה לסיליקה גורמת למשל למחלה המביאה ליצירת גרנולומות. מאידך, לעיתים הסיבה למחלה הריאתית אינה ידועה - כלומר קיימות מספר מחלות המביאות למחלת ריאות אינטרסטיציאלית, אשר הסיבה להן אינה ידועה. מחלות אלו כוללות בעיקר את מחלת הסרקואידוזיס, פיברוזיס ריאתי אידיופתי (IPF) ופיברוזיס ריאתי הקשור למחלות חיבור.
בחלק מן המקרים נמצאו מוטציות משפחתיות המביאות למחלה, כגון מוטציה בגן המקודד ל-surfactant protein A2. גם במחלות אחרות, אם כי נדירות יותר, נמצאו חלק מהגנים האחראיים למחלה. עישון סיגריות או היסטוריה של עישון נמצאו אצל חולים עם מחלות ריאה אינטרסטיציאליות, בחלק או ברוב המקרים.
האבחנה של מחלות אלו נעשית באמצעות ביצוע CT ברזולוציה גבוהה, ולעיתים יש צורך בביצוע ביופסיה רקמתית. הטיפול, בחלק מן המחלות, הוא מתן סטרואידים ותרופות אחרות לרבות מתן חמצן במצבים של היפוקסמיה, אולם הפרוגנוזה במרבית מחלות אלו אינה טובה.
פתוגנזה.
ההנחה הרווחת לגבי היווצרות המחלה היא, כי הריאה חשופה לנזק מתמשך כתוצאה מגירויים חיצוניים או פנימיים. שורה של פקטורים שונים (פיברובלסטים, כמוקינים, גורמי גדילה וכך הלאה) מנסים להביא לריפוי רקמת הריאה ושיפור תפקודה, כאשר לעיתים תהליך הריפוי הזה מתבצע באופן לקוי, בין אם כתוצאה מהפרעה אוטואימונית, מחלות נוספות או פגם גנטי מסוים.
מחלות המאופיינות ביצירה של גרנולומות כוללות הצטברות של לימפוציטים מסוג T, מקרופאגים ותאים אפיתליאולידיים. תאים אלו יוצרים מבנה הקרוי "גרנולומה" אשר עשויה להפוך לפיברוזיס (רקמה לא מתפקדת), אם כי חולים רבים עם גרנולומות אינם מציגים בעיה תפקודית קשה של הריאות.
מחלות המאופיינות בתהליך דלקתי של הריאות ויצירת פיברוזיס נגרמות לאור פגיעה בתאי האפיתל עצמם, המביאה להתפתחות דלקת בנאדיות הריאה. אם המחלה הופכת לכרונית, היא מתפשטת לאזורים נוספים ובסופו של דבר גורמת לפיברוזיס, כלומר הצטלקות לא הפיכה, של האינטרסטיציום (התווך). תהליך זה גורם לבעיה תפקודית קשה של הריאות המתבטאת בחילוף הגזים התקין ובעיה בתהליך הוונטילציה בו מתפנה פחמן דו-חמצני מהריאות החוצה.
תסמינים קליניים.
תסמינים קליניים של חולים במחלות אינטרסטיציאליות של הריאה כוללים, בין היתר קוצר נשימה, עייפות ואובדן משקל. עם זאת, בחלק מן המחלות ניתן יהיה למצוא ממצאים המעידים על מחלה נרחבת של הריאה כפי שניתן לראות ב-CT, אולם ללא קוצר נשימה משמעותי, לפחות בשלבים ההתחלתיים של המחלה.
תסמינים נוספים, אם כי פחות נפוצים, הם: צפצופים בנשימה, כאב בחזה וגניחת דם (נדיר יחסית). המחלה יכולה להתחיל באופן אקוטי אולם לרוב היא מסתמנת יותר כמחלה כרונית. בצורתה האקוטית (חריפה), המחלה מתפתחת תוך ימים עד שבועות ודומה מאוד לדלקת ריאות. בין הגורמים המביאים להתפתחות המחלה בצורה זו ניתן למצוא גורמים המובילים לתגובה אלרגנית או תגובת יתר רגישות של הריאה. במרבית המקרים, עם זאת, המחלה מתפתחת באופן כרוני.
בבדיקה עצמה, ניתן להתרשם מנשימה מהירה, טכיפניאה (Tachypnea), לעיתים חרחורים יבשים בהאזנה לריאות, ועם התפתחות המחלה לעיתים יש מעורבות לבבית המתבטאת ביתר לחץ דם ריאתי והגדלת החדר הימני (cor pulmonale). כיחלון והתאלות של האצבעות מתרחשת במצבים מתקדמים.
בדיקות מעבדה והדמיה.
קיימות מספר בדיקות מעבדה והדמיה שיכולות לסייע בזיהוי המחלה.
אבחנת המחלה.
ביופסיה מהריאה מהווה את השיטה היעילה ביותר לאישוש האבחנה והערכת מידת המחלה. את הביופסיה יש לבצע לפני שמתחילים בטיפול רפואי. לרוב, ביופסיה נלקחת באמצעות ברונכוסקופיה ויש לקחת ביופסיות משתי הריאות. במידת הצורך יש לקחת ביופסיה באמצעות תורקוסקופיה.
טיפול.
הטיפול למחלה ניתן בהתאם לגורם שהביא לה, במידה וידוע מהו והיכולת להביא לסילוקו. הטיפול חשוב עוד בשלב מוקדם, שכן איתור מהיר ומוקדם נחוץ מאחר שמחלה מאוחרת עם פיברוזיס אינה הפיכה. דרכי הטיפול במחלות ריאה אינטרסטיציאליות יכולות לכלול:
מאהאז'אנגה