בעלי המסעדה זכו לאות "בזכות" מטעם אקים, והמסעדה ממשיכה להעסיק מלצרים עם מוגבלות שכלית התפתחותית.
המפלגה הקומוניסטית העברית
פריאגראג'
העיר פריאגראג' (בהינדית: प्रयागराज, באורדו: پریاگراج; עד אוקטובר 2018 באופן רשמי – אללהאבאד); היא עיר גדולה במחוז פריאגראג', במדינת אוטר פרדש בהודו. העיר ממוקמת כ-650 ק"מ מדרום מזרח לדלהי, במפגש הנהרות גנגס ויאמונה, מקום הנקרא סאנגאם (Triveni Sangam).
באללהאבאד שוכן בית המשפט העליון של מדינת אוטר פרדש.
שם העיר והיסטוריה.
בתקופה קדומה נקראה העיר פראיאג. שמה הנוכחי, אללהאבאד, ניתן לה על ידי הקיסר אכבר ב-1583, והוא הצמדת מילים: המילה הראשונה היא המילה "אללה" שמשמעותה "אלוהים", והיא נגזרה מהדת שייסד אכבר - דין אילאהי (Din-i-Ilahi, האמונה האלוהית). המילה השנייה, "אבאד", היא בפרסית ומשמעותה "מקום מיושב, יישוב". משמעות השם, בקירוב, "בית אל".
בתקופה ההינדית הייתה העיר ידועה בשם אגרה (תרגום השם: "מקום ההקרבה") – המקום שבו, על פי האמונה, ברהמה הקריב את הקרבן הראשון אחרי יצירת העולם.
בפראיאגראי נמצאו עדויות ארכאולוגיות מהמאה ה-7 לפנה"ס.
במהלך ההיסטוריה, העיר נכבשה בידי אימפריות רבות, כגון האימפריה המאורית, ממלכת גופטה ואימפריית קושאן. בשנת 1193 הפכה לחלק מסולטנות דלהי. לאחר מכן העיר נכבשה על ידי האימפריה המונגולית, שהשקיעה רבות בפיתוח העיר, במיוחד תחת שלטונו של ג'האנגיר. בשנת 1765 העיר נכבשה על ידי הממלכה המאוחדת. אמנם השלטון הבריטי עדיין לא התערב באופן ישיר בפראיאגראי, הוא ראה את החשיבות האסטרטגית שלה, ובאותה השנה הבריטים הקימו בסיס צבאי בקרבת העיר. בשנת 1801 העיר הפכה להיות תחת שלטונה של חברת הודו המזרחית הבריטית. העיר הייתה מקום מרכזי בזמן המרד ההודי הגדול בשנת 1857. לאחר המרד הכושל, הבריטים הקימו בפראיאגראי מרכזים מנהליים.
בשנת 1888 החלה פעילותה של מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי בפראיאגראי, ועד מהרה הפכה העיר למרכז מהפכני מבחינה פוליטית ולאומית. כיום, העיר ידועה בתור "עיר ראשי הממשלה", מכיוון שלשבעה מתוך 15 ראשי הממשלה של הודו היו קשרים כאלו או אחרים עם העיר.
דמוגרפיה.
נכון למפקד האוכלוסין משנת 2011, גרים בעיר כ-1.117 מיליון תושבים. הצפיפות היא כ-10,86 נפש לקמ"ר.
שיעור האוריינות של פראיאגראי של 86.50%, זאת מעל הממוצע של הארץ כולה שעומד על כ-74%.
אחוז הפשע המדינה הוא גבוה מאוד יחסית לשאר הארץ.
השפה הרשמית של הודו, הינדית היא השפה הדומיננטית בעיר. השפה האנגלית משמשת בעיקר עובדי הצווארון הלבן. אורדו מדוברת על ידי מיעוט מתושבי העיר.
הדת המרכזית בפראיאגראי היא ההינדואיזם, שבה מאמינים כ־76.03% מתושבי העיר. 21.94% מהתושבים הם מוסלמים. 0.68% מתושבי פראיאגראי הם נוצרים, 0.28% הם סיקים, 0.1% הם מאמיני הג'ייניזם, וכ-0.05% מהתושבים הם בודהיסטים. 0.9% מאמינים בדתות אחרות.
כלכלה.
באופן כללי, ניתן לומר כי כלכלת העיר יציבה מאוד, הכוללת מגזרים רבים, כגון משרדי השלטון, מוסדות חינוך ומחקר, נדל"ן, קמעונאות, בנקאות, תיירות ואירוח, תעשייה, חקלאות, תחבורה ולוגיסטיקה. ענף הבנייה מהווה כנדבך המרכזי ביותר בכלכלת העיר. בנוסף על כך, העיר מהווה מרכז חשוב לייצור זכוכית. נדבך מרכזי נוסף בכלכלת העיר הוא חקלאות.
ההכנסה הממוצעת למשק בית היא 2,299 דולר.
המבצר.
אכבר בנה לגדותיו הצפוניות של נהר היאמונה מבצר גדול ומפואר, מבצר פראיאגראי (Allahabad Fort), סמוך לסאנגאם - התמזגות הנהרות הפיזיים גנגס ויאמונה והנהר המיתולוגי סרסבאטי.
המבצר מוקף בחומות עבות במיוחד ויש בו שלושה שערים המוגנים על ידי מגדלי שמירה גבוהים בשני צידי כל שער.
חשיבות דתית.
פראיאגראי היא עיר קדושה לפי המיתולוגיה ההודית המקומית. בעיר נערכים טקסים דתיים מרכזיים וביניהם פסטיבל הארד קומבה מלה המתקיים אחת לשש שנים והפסטיבל התרבותי החשוב, הקומבה מלה, המתקיים אחת ל-12 שנים. ההתכנסות ההמונית סביב הטקס הזה ב-1989 באללהאבאד, אליו הגיעו כ-50 מיליון בני אדם, נרשמה בזמנו בספר השיאים של גינס כהתאספות האנושית הגדולה ביותר בכל הזמנים.
אללאהבאד
הקניון הגדול
"עופר" הקניון הגדול (הידוע גם בשמות: קניון אבנת והקניון הגדול) הוא מרכז קניות בפתח תקווה. הקניון ממוקם על ציר ז'בוטינסקי, מול המרכז הרפואי ע"ש רבין. הוא נמצא בבעלות חברת מליסרון שבשליטת עופר השקעות.
היסטוריה.
הקמת הקניון החלה בשנת 1997 על ידי החברות "נכסי אזורים" מקבוצת אזורים ושופרסל. עוד לפני תחילת הבנייה השכירו כ-11,000 מ"ר בקניון. בדצמבר 1997 זכתה חברת סולל בונה במכרז להקמתו. הקניון נפתח לקהל באוגוסט 1999. בשנת 2000 פתחה רשת מועדוני הכושר הולמס פלייס סניף בקניון.
בשנת 2002, מכרה חברת שופרסל את חלקה בקניון ל"נכסי אזורים" ולחברת תיאטראות ישראל. כ-14.6% מהמניות נמכרו לחברת נכסי אזורים בתמורה ל-21.8 מיליון שקל, ו-16.7% מהמניות נמכרו לחברת תיאטראות ישראל תמורת 24.8 מיליון שקל. באפריל 2004 השלימה חברת "בריטיש ישראל" את רכישת חברת הנדל"ן המניב "נכסי אזורים", כולל הקניון הגדול, מחברת גנדן השקעות שבבעלות איש העסקים נוחי דנקנר. נוחי דנקנר עצמו רכש את השליטה בחברה בפברואר 2002. במרץ 2005 רכשה חברת "בריטיש ישראל" גם את חלקה של "תיאטראות ישראל" בקניון, לפי שווי חברה של 200 מיליון שקל.
ב-5 באפריל 2011 נפתחה קומה חדשה בקניון בהשקעה כוללת של 120 מיליון ש"ח.
ב-5 באפריל 2011 נחנכה הקומה השלישית בקניון, "קומת מותגים", בגודל של 7,000 מ"ר מסחרי ובה מרוכזות עשרות חנויות מותגים. בקומה זו מותקנים למעלה ממאה מסכי פרסום דיגיטליים. לדברי מנכ"ל הקניון, "ההחלטה להקים קומה נוספת בקניון נובעת מהמטרה למצב מחדש את הקניון, לשדרג ולהשביח אותו". בסוף 2013 החלו שיפוצים של שתי הקומות הראשונות ו-8 אולמות הקולנוע שהופעלו על ידי רשת רב-חן, הועברו לרשת גלובוס מקס ועברו שיפוץ כולל. ב-12 בדצמבר 2014, נפתח בית הקולנוע המחודש לקהל.
בסוף שנת 2013, הגיע שוויו של הקניון ל-1.171 מיליארד שקל. בשנת 2015, עיתון גלובס דירג את הקניון הגדול במקום השני ב'רשימת הקניונים החזקים בארץ'.
בשנת 2016 הושלמה בניית מגדל משרדים בצמוד לקניון. במגדל פועל מלון "פרימה לינק" שנפתח עם השלמת המגדל.
במרץ 2021, אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה בקשה לתוספת זכויות בנייה לקניון. לצורך הקמת מגדל משרדים בן 29 קומות ושטחי מסחר בחלקו הצפוני של הקניון, בסך הכל תוספת של 27,500 מ"ר לצורכי מסחר, 26,400 מ"ר לצורכי תעסוקה ותוספת של 240 חדרי מלון.
מבנה.
שטחו הכולל הוא כ-80,000 מ"ר ושטחו המסחרי של הקניון הוא 37,000 מ"ר, המשתרעים על פני 4 קומות מסחר עם כ-190 בתי עסק, והוא מרכז הקניות הגדול בפתח תקווה. בחניון הקניון מעל ל-1,700 מקומות חניה מקורים.
אתרים בסביבתו של הקניון.
בסמוך לקניון נמצא בית החולים בילינסון. גשר המיתרים העובר מעל ציר ז'בוטינסקי, מחבר בין אזור בית החולים לקניון. ממזרח לקניון נמצא הפארק הגדול, ובו האגם האקולוגי של פתח תקווה שנפתח לקהל הרחב בשנת 2018. ממערב נמצאים אזורי תעשייה וחברות היי-טק. צפונית לקניון נמצא בית משפט השלום בפתח תקווה ובסמוך אליו ליד התחנת מוניות הוקם ב-21 באוגוסט 2020 מסוף אוטובוסים פנימי חדש ע״ש יותם ויואב חכם שנדרסו בציר ז׳בוטינסקי ע״ש אוטובוס אגד ב-10 בינואר 2013 וכקילומטר אחד צפונה מהקניון, נמצאת תחנת הרכבת קריית אריה.
פרד גרופה
פרד גרופה (אנגלית: Ferde Grofé; 27 במרץ 1892 - 3 באפריל 1972), מעבד מוזיקלי, פסנתרן ומלחין אמריקאי. לעיתים חתם את שמו בצורה Ferdie Grofe.
חייו ועבודתו.
נולד בניו יורק כ-Ferdinand Rudolph von Grofé, ממוצא הוגנוטי (פרוטסטנטי-צרפתי). בן למשפחה בת ארבעה דורות של מבצעי מוזיקה קלאסית. אביו היה זמר בריטון ואמו הייתה צ'לנית. לאחר מות אביו ב-1899 לקחה אותו אמו ללייפציג לשם לימודי פסנתר, ויולה והלחנה. ייחודיותו של גרופה הייתה שליטתו בכלי נגינה רבים ושונים, הוא ניגן בנוסף לפסנתר גם בכינור, בריטון (כלי נשיפה), קורנט ועוד. היכרותו האינטימית עם כלי הנגינה הכשירה אותו לעבודה כמתזמר ומעבד.
גרופה חזר לניו יורק והחל לעבוד לפרנסתו בגיל 14, בין היתר עבד כפועל בבית חרושת, כנער מעלית, חלבן, מחלק עיתונים ועוד. במקביל ניגן כפסנתרן בבארים ועם תזמורות ריקודים ועבד גם כיצרן גלילי-נגינה (Piano Rolls, סרטים מנוקבים עבור פסנתר מכני, סוג של תיבת נגינה משולבת בפסנתר המנגן באופן אוטומטי את המוזיקה המנוקבת בסרט). יצירת הסרט התבצעה תוך כדי נגינת יצירה, כך שבמהלך הנגינה קלידי הפסנתר ניקבו את הסרט, ששימש מאוחר יותר להפעלת הפסנתרים המכניים. חלק סרטי הנגינה שהפיק עבור חברת (American Piano Company (Ampico השתמרו ומהווים עדות יחידה לכישרונו בנגינה ולעושר הצליל, בעל אופי תזמורתי, שהפיק מהפסנתר.
בשנת 1920 שכר אותו מנצח התזמורת פול וייטמן "מלך הג'אז" כפסנתרן ומעבד. גרופה שימש כמעבד הראשי של תזמורתו של וייטמן בין השנים 1920 - 1932, בתפקיד זה תיזמר את יצירתו של ג'ורג' גרשווין רפסודיה בכחול, עיבודו הצבעוני והעשיר קנה לו שם בקרב מוזיקאי ג'אז. הוא תזמר את היצירה מספר פעמים להרכבים משתנים ותזמר יצירות נוספות של גרשווין עבור וייטמן כגון הקונצ'רטו בפה מז'ור.