בשנת 2001, קוטסור והשחקן לייל קאנוס לוהקו יחד בהפקה של המחזמר "Big River" משנת 1985. קוטסור וקאנוס גילמו שניהם את אביו של האקלברי פין, פאפ, כשקוטסור עושה את שפת הסימנים וקאנוס מדבר ושר. הצלחת המחזה הובילה אותו לעלות בברודוויי. היה לו גם תפקיד משני ב-"Sue Thomas: F.B.Eye", גם הוא עבד כמומחה לשפת סימנים עבור התוכנית. מאז היו לו תפקידי טלוויזיה וקולנוע.
ב-2012 כיכב קוטסור בהצגה "סיראנו", המבוססת על "סיראנו דה ברז'ראק". המחזה, בבימויו של סטיבן זאקס, הועלה לראשונה באפריל 2012. בעקבות "סיראנו", קוטסור ביים את הסרט העלילתי "No Ordinary Hero: The SuperDeafy Movie", שיצא לאור ב-2013.
בשנת 2021 הופיע קוטסור בסרט העלילתי "CODA", בתפקיד משני בתור אב חירש לבת מתבגרת שומעת. הבמאית שאן הדר ראתה לראשונה את הופעותיו בהפקות תיאטרון וליהקה אותו כחלק מהאנסמבל. על תפקידו בסרט זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
קוטסור אמור לככב ב-"Flash Before the Bang", דרמת ספורט עם שחקנים חירשים.
חיים אישיים.
קוטסור נשוי לשחקנית דין בריי.
ג'וד היל
ג'וד היל (באנגלית: Jude Hill) הוא שחקן צפון אירי. היל ידוע בשל תפקידו כבאדי בסרט בלפסט, עליו זכה בפרס בחירת המבקרים לשחקן הצעיר הטוב ביותר.
ביוגרפיה.
היל נולד בגילפורד, כפר במחוז דאון ליד ארמה להורים שונין ודריל. יש לו אחות ואח קטנים.
היל עשה את הופעת הבכורה שלו בסרט העלילתי "בלפסט" של קנת בראנה. סיפורו של הסרט מסופר בעיקר דרך עיניו של דמותו של היל, באדי. היל היה בן 9 כשהוא לוהק לתפקיד הראשי בסרט מתוך 300 שחקנים צעירים שנבחנו, בן 10 כשהצילומים התרחשו ובן 11 כשהסרט יצא לאור ב-2021.
היל גם שיחק את התפקיד הראשי בסרט הקצר על מלחמת העולם השנייה "Rian", שיצא לאור בפסטיבל הסרטים CineMagic ב-2021.
הארגון המטאורולוגי העולמי
קבוצת התמיכה הגרמנית בסומליה
קבוצת התמיכה הגרמנית בסומליה (בגרמנית: Deutsche Unterstützungsverband Somalia או בקיצור DtUstgVbd Somalia) היה כוח מיוחד של הבונדסוור אשר שימש ככוח שמירת שלום של האו"ם במהלך מלחמת האזרחים בסומליה.
היסטוריה.
ב-12 באוגוסט 1992 קיבלה ממשלת גרמניה החלטה לסייע בסיום מלחמת האזרחים בסומליה. עוד באותו החודש נפרסו חיילים גרמנים מהקורפוס ה-2 בסומליה כחלק ממבצע האו"ם הראשון בסומליה. בחודשים הראשונים הכוח השתתף בפעילות הומניטרית בלבד, אולם בדצמבר קיבל סמכות מהאו"ם לאכוף את שמירת השלום, להחרים נשק לא חוקי ולנטרול מוקשים.
ב-12 באפריל 1993 הגיש האו"ם בקשה לממשלת גרמניה לשלוח כוחות גם למבצע האו"ם השני בסומליה. ב-21 באפריל אישרה ממשלת גרמניה לשלוח חיילים לסומליה, וב-23 ביוני אושרה ההחלטה בידי בית המשפט החוקתי הפדרלי של גרמניה. ב-2 ביולי הוגשה ההצעה בפני הבונדסטאג, שאישר אותה ברוב של 337 קולות מול 185. החיילים שנשלחו לסומליה היו מתנדבים שעברו הכשרה מיוחדת בלוחמה מדברית. החיילים הוטסו למוגדישו ומשם המשיכו ברכב אל בסיס הכוח בבלדוויין. אזור בלדוויין נבחר בקפידה מכיוון שהיה אזור רגוע יחסית, וכן אזור שגרמניה כבר הייתה מעורבת בפיתוחו בעבר, כך שהגרמנים כבר היו מוכרים שם. הכוח הראשון כלל 1,725 לוחמים בפיקודו של אוברסט הלמוט הארף. בהמשך הוחזרו החיילים הללו לגרמניה, והוחלפו ב-1,300 חיילים חדשים בפיקודו של הולגר קמרהוף.
החיילים הגרמנים השתתפו בעיקר בפעילויות הומניטריות כמו איסוף נשק וטיהור מים, אך גם סייעו בהכשרת כוחות משטרה מקומיים. הגרמנים היו ידידותיים מאוד, ולא פתחו באש כל עוד לא הותקפו. אי לכך הם היו פופולריים מאוד בקרב המקומיים.
בתחילת 1994 החלו כוחות האו"ם לעזוב את סומליה. ב-23 במרץ עזבו אחרוני החיילים הגרמנים את הארץ, אולם כוחות של הדויטשה מרינה נותרו בחופי הארץ.
טברוצקי של אולומואוץ
טברוצקי של אולומואוץ (בצ'כית: Olomoucké tvarůžky) או גבינת טברוצקי היא גבינה רכה בשלה המיוצרת בעיירה לושטיצה, שבמחוז אולומואוץ שבצ'כיה. הגבינה היא בעלת ניחוח חזק ומובחן, טעם חריף ייחודי וצבע צהוב. התוך רך מן המעטפת וגונו בהיר יותר. הגבינה מיוצרת באופן מסורתי בצורה עגולה.
מקור השם טברוצקי מכוון למוצר חלב שלא עבר יישון אשר מהווה תוצר ביניים בתהליך הכנת הגבינה.
היסטוריה.
התיעוד הראשון של הגבינה הוא משנת 1452 על ידי אדם בשם קוקס, אך רק בשנת 1583 נזכר לראשונה השם טברוצקי כאשר הוא מופיע ברשימת נכסים באולומואוץ. בהמשך סוחרים בירידים ובשוקי איכרים הוסיפו את ציון מקורה של הגבינה לשם שנקרא מאז "טברוצקי של אולומואוץ".
עד המאה ה-19 הגבינה יוצרה בכפרים המקיפים את אולומואוץ והיא נחשבה למאכל של איכרים. החל מאותה תקופה החלו לכנות אותה גם בשם גבינת אולומואוץ. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היו במורביה 120 מחלבות שיתופיות של חקלאים אשר יצרו כ-3,000 טונות של גבן. המחלבה של חברת A.W רכשה את מרבית התוצרת ונעשתה ליצרנית הגדולה ביותר של גבינת טברוצקי. כיום A.W היא היצרנית היחידה של גבינת טברוצקי.
לאורך המאה ה-19 הייתה העיירה הנווטין מרכז ייצור הגבינות העיקרי אך בהמשך הפכה לושטיצה ליצרנית המובילה. הסברה המקובלת היא כי אישה בשם אנה סקנינובה שהגיעה מהנווטין היא שהביאה עימה את סוד ייצור הגבינה. היא חברה לסוחר בשם פרידמן שביחד הקימו את מחלבת הטברוצקי הראשונה בעיירה. בתחילה הייתה הובלת הגבינה לשם מכירתה נעשית באמצעות מנשאים ייעודיים או בעגלות הרתומות לסוסים, אך עם התפתחות מסילות הברזל התרחב השיווק אל רחבי צ'כיה והאימפריה האוסטרו-הונגרית.
בין יצרני הגבינה היו משפחות מן הקהילה היהודית בלושטיצה בטרם נשלחו אל הגטאות: לנגר, אקשטיין, וישניצר וקליין.
בשנת 2010 ניתן לגבינת טברוצקי מעמד גאוגרפי מוגן על פי תקנות האיחוד האירופי ולפיכך רק גבינה המיוצרת באזור זה יכולה להיקרא טברוצקי של אולומואוץ. כמו כן, נחשבת הגבינה מוצר של מזון איטי.
ייצור.
גבינת טברוצקי מיוצרת מחלב פרה דל שומן ללא תוספת של אנזים הגבנה, חומרי טעם וצבע או חומר מייצב והיא מכילה רק חצי אחוז שומן. משום שאין בה מייצב היא מאבדת לעיתים את צורתה המקורית.
באופן מסורתי מלאכת יצור הגבינה נעשתה בידי נשים. הן השתמשו בכלי עץ מיוחדים שהעניקו לגבן צורה של גלגל. עקרון הייצור לא השתנה עד היום, מלבד החלפת העבודה הידנית במכונות מודרניות. אל הגבן מוסף מלח ולאחר השהייה קצרה הוא נטחן ומעוצב לצורת עיגול, טבעת או גליל. לאחר מכן הגבינה מועברת ליישון בתנור למשך מספר ימים. בשלב הבא הגבינה נשטפת ומועברת להמשך הבשלה על מדפי הייבוש ולאחריו הגבינה מועברת לארגז ומאוכסנת בחדר קר למשך יומיים.
מוזיאון הטברוצקי.
מוזיאון המוקדש לגבינת טברוצקי של אולומוץ נפתח בלושטיצה בשנת 1994 בשטח המפעל המקורי של חברת A.W. במוזיאון מוצגת ההיסטוריה וההתפתחות של ייצור הגבינה. במוזיאון מוצגים מסמכים היסטוריים שבהם התייחסות לגבינה וכן מצויים בו מכשירי ייצור מסורתיים מעץ.
בצמוד למוזיאון מצויה חנות המוכרת את מוצרי הגבינה של החברה וכן קונדיטוריה שבה עוגות גבינת טברוצקי, פנקייק תפוח אדמה וגבינה ועוד.
בתי קפה נוספים בלושטיצה מציעים מנות וקינוחים המבוססים על גבינת טברוצקי.
אנפית סוף סינית
אנפית סוף סינית (שם מדעי: Ardeola bacchus) היא מין של אנפה מהסוג אנפת אגם החיה במזרח אסיה לרבות בסין והיא קרובתה של אנפית סוף הודית, הדומה לה מאוד.
האנפה בעלת גוף עגלגל וצוואר רחב וקצר ומקור ארוך בצבע אפור-צהוב עם קצה שחור. אורכה של האנפה כ-47 סנטימטרים בממוצע, כאשר הזכרים גדולים מעט מהנקבות. צבע האנפה חום-אפור מסורטט ברוב השנה, כשבעונת הרבייה הצבעים משתנים לאדום-ורוד כהה לאורך הגב והכתפיים, הכנפיים כחולות כהות והראש והצוואר חומים-אדומים. הרגליים צהובות ובעלות אצבעות ארוכות.
האנפה חיה ברחבי מזרח אסיה, סביב האזור הממוזג או האזור הסובטרופי עד לגבולות הארקטיים, לרבות בסין, בצפון הודו במדינת אסאם, בבורמה וביפן ולעיתים מצוי גם דרומה יותר בדרום-מזרח אסיה. אנפה זו שוכנת לאורך ביצות ובריכות של מים מתוקים ומלוחים ומתחבאת לרוב בין הצמחייה. היא מקננת בקבוצות קטנות על העצים או השיחים ובקן מטילה 3 עד 6 ביצים כחולות-ירוקות.
האנפה ניזונה מטרף של דגים קטנים, צפרדעים, סרטנים, זוחלים קטנים וחרקים המצויים במים או על הגדות.
טוני רדקין
סר אנטוני "טוני" דייוויד רדקין (; 10 בנובמבר 1965) הוא אדמירל בצי הבריטי המשמש כראש מטה ההגנה מאז 30 בנובמבר 2021.
ביוגרפיה.
רדקין נולד באולדהאם ב-10 בנובמבר 1965. ב-20 באוקטובר 1990 הוא התגייס לצי הבריטי. ב-1 בנובמבר 1996 הוא הועלה לדרגת לוטננט קומנדר. ב-2003 הוא מונה למפקד הפריגטה אה"מ נורפוק, וב-2006 מונה למפקד כוח משולב בריטי-אמריקני. ב-30 באוגוסט 2011 הוא הועלה לדרגת קומודור. באוקטובר 2011 הוא מונה למפקד בסיס הצי המלכותי בפורטסמות'. ב-3 בדצמבר 2014 הועלה לדרגת אדמירל משנה. במרץ 2016 הוא מונה למפקד פיקוד הכוחות המשותפים. ב-27 במרץ 2018 הוא הועלה לדרגת תת-אדמירל ומונה ללורד הימי השני (סגן מפקד הצי). ביוני 2019 הוא מונה ללורד הימי הראשון. באותה שנה הוא יזם רפורמה מקיפה בצי המלכותי.
ב-7 באוקטובר 2021 הכריז ראש ממשלת בריטניה בוריס ג'ונסון כי רדקין יחליף את ניק קרטר בתפקיד ראש מטה ההגנה. ג'ונסון בחר ברדקין בשל המוניטין שלו כחדשן ורפורמטור, וזאת בניגוד לעמדת בכירי משרד ההגנה שהעדיפו את הגנרל פטריק סנדרס.
אנפית סוף מלגשית