המשחק המתואר בטבלה 2 הוא משחק מתואם אם אי-שוויונות התמורה הבאים מתקיימים עבור שחקן 1 (השורות): A&gt;B, D&gt;C ועבור שחקן 2 (העמודות): a&gt;b, d&gt;c. האסטרטגיה (H,H) והאסטרטגיה (G,G) הן האסטרטגיות היחידות שהן שיווי משקל נאש טהור. בנוסף, ישנו שיווי משקל נאש מעורב כאשר שחקן 1 משחק H עם הסתברות formula_1 ו-G עם הסתברות formula_2.
שחקן 2 משחק H עם הסתברות formula_3 ו-G עם הסתברות formula_4.
אסטרטגיה (H,H) היא תמורה שולטת על (G,G) אם לפחות אחד מהשניים הוא אי שוויון חזק: A&gt;D או a&gt;d.
אסטרטגיה (G,G) היא סיכון שולט על (H,H) אם המכפלה של הפרשי ההפסדים הוא הגבוה ביותר עבור (G,G) (הרזני וסלטן, 1988, למה 5.4.4).במילים אחרות, אם אי השוויון הבא מתקיים:formula_5.
אם אי השוויון הוא חזק, אז (G,G) הוא סיכון שולט חזק על (H,H). (משמע, לשחקנים יש יותר מניעים לסטות).
אם המשחק סימטרי, כלומר אם A=a, B=b, וכדומה, אי השוויון מאפשר פירוש פשוט יותר: נניח שהשחקנים לא בטוחים לגבי איזה אסטרטגיה המתחרה יבחר, ומתאימים הסתברויות לכל אסטרטגיה. אם כל שחקן מתאים הסתברויות ½ לכל H ולכל G, אז (G,G) סיכון שולט על (H,H) אם התמורה הצפויה מלשחק G גדולה מהתמורה הצפויה מלשחק H:
formula_6 או פשוט formula_7
דרך נוספת לחישב את שיווי משקל הסיכון השולט היא לחשב את גורם הסיכון לכל שיוויי משקל ולמצוא את השיווי משקל עם גורם סיכון הקטן ביותר. על מנת לחשב את גורם הסיכון במשחק 2X2 שלנו, נתבונן בתמורה הצפויה לשחקן המשחק H:
formula_8 (כאשר P הוא ההסתברות שהשחקן השני ישחק H),
ונשווה אותה לתמורה הצפויה אם ישחק G:
formula_9
הערך של p אשר גורם לשני ערכים אלה להיות שווים, הוא גורם הסיכון עבור שיווי המשקל (H,H) עם formula_10 גורם הסיכון כאשר משחקים (G,G). ניתן גם לחשב את גורם הסיכון כאשר משחקים (G,G) על ידי אותו חישוב, אבל להגדיר את p כהסתברות שהשחקן השני ישחק G. פירוש אפשרי ל-P הוא ההסתברות הקטנה ביותר שהיריב ישחק אסטרטגיה שהתמורה בה היא גדולה מאשר שהיה משחק את האסטרטגיה השנייה.
חומר נפץ הודף
רטיבור
רטיבור (בפולנית: Racibórz, רָצִ'יבּוּז'; בגרמנית: Ratibor) היא עיר בדרום פולין. בעיר מתגוררים 56,397 תושבים (נכון ל-2012).
היסטוריה.
עד סוף המאה ה-5, יושב האזור של רטיבור על ידי שבטים גרמאניים. דוכסות רטיבור נוסדה בשנת 1172 ורטיבור הייתה בירתה. לרטיבור הוענק מעמד של עיר ב-1217 ומשנת 1299 היא נוהלה על ידי מועצה עירונית משלה. בעקבות ההגירה של גרמנים מזרחה התיישבו בעיר גרמנים רבים החל במאה ה-13 וגרמנית הייתה לשפה השלטת בעיר. ב-1742 סופחה העיר לפרוסיה ביחד עם רובה של שלזיה ומאז ועד אחרי מלחמת העולם השנייה הייתה תחת שלטון גרמני.
במהלך מלחמת העולם השנייה, פעל ברטיבור מחנה עבודה נאצי.
ביוני 1945 נכנס צבא צ'כוסלובקיה לרטיבור במטרה לספח אותו לצ'כוסלובקיה ותושביה הגרמנים גורשו ממנה. אולם על פי קביעת ועידת פוטסדאם הוכללה רטיבור בפולין.
Edinburgh Review
The Edinburgh Review, היה אחד מכתבי העת הבריטי המשפיעים ביותר במאה ה-19. הוא החל להופיע ב-1802 והפסיק ב-1929. המוטו של כתב העת היה המשפט הלטיני " judex damnatur ubi nocens absolvitur" (השופט מורשע כשהנאשם מזוכה), אותו טבע הסופר פובליליוס סירוס.
המאה ה-19.
הגיליון הראשון של כתב העת ראה אור ב-10 באוקטובר 1802. מייסדיו היו פרנסיס ג'פרי, סחדני סמית והברון הנרי בראם (Henry Brougham, שנעשה לימים לורד צ'נסלור), המוציא לאור היה ארצ'יבלד קונסטבל והוא נוסד כרבעון, במתכונת זו פעל עד ל-1929.
הוא התמקד בביקורות ספרותיות ופוליטיות. עורך הגיליון הראשון היה סידני סמית.
כתב העת תמך במפלגה הוויגית ובמדיניות הלסה פר וקרא בדרך כלל לרפורמות פוליטיות. יריבו העיקרי היה כתב העת The Quarterly Review שתמך במפלגה הטורית. המגזין נודע גם בשל התקפותיו על "משוררי האגמים", במיוחד על ויליאם וורדסוורת'.
כתב עת שקדם לו, בעל יעדים דומים, Edinburgh Magazine and Review, יצא לאור מדי חודש בשנים 1773–1776.
המאה ה-20.
כתב העת הסקוטי לענייני תרבות New Edinburgh Review, שנוסד ב-1969, אימץ ב-1984 את השם Edinburgh Review החל מגיליון 67/8, באמצו את המוטו "To gather all the rays of culture into one" (לרכז את כל הקרניים לאחת). הוא עדיין יוצא לאור כחלק מרשת כתבי העת Eurozine.
כותבים בולטים.
בין חשובי הכותבים ל-Edinburgh Review היו המחנך וההיסטוריון תומאס ארנולד; הסופר, המשורר והקרדינל ריצ'רד ברהאם (Richard Barham); המטפיזיקאי תומאס בראון; ההיסטוריון והסופר תומאס קרלייל; הסופר והמהפכן האיטלקי אוגו פוסקולו; ההיסטוריון הנרי האלאם ; המטפיזיקאי הסקוטי ויליאם המילטון; הסופר אייברהם הייווארד (Abraham Hayward); הסופר ומבקר הספרות ויליאם הזליט; המשוררת פליסייה המנס ; המסאי והמשורר ליי האנט ; המדינאי והסופר ג'ורג' קורנוול לואיס (George Cornewall Lewis); המשורר, ההיסטוריון והפוליטיקאי, תומאס בבינגטון מקולי; השופט, הפוליטיקאי וההיסטוריון, ג'יימס מקינטוש ; הפילוסוף ג'ון סטיוארט מיל; המשורר רוברט מונטגומרי (Robert Montgomery); המתמטיקאי והפיזיקאי ג'ון פלייפייר ; העיתונאי הנרי ריב (Henry Reeve); הכימאי הנרי רוסקו (Henry Roscoe); הפילוסוף ברטראנד ראסל; איש הכנסייה צ'ארלס ויליאם ראסל (Charles William Russell); הסופר והמשורר סר וולטר סקוט; ואיש הכנסייה ארתור פנרין סטנלי (Arthur Penrhyn Stanley).
משה בן אלול
משה בן אלול (רייכרודל) (18 באוגוסט 1901 – 24 ביולי 1981) היה עיתונאי ישראלי. עורכו הראשון של השבועון "דבר השבוע".
קורות חיים.
משה בן אלול נולד במרינסק שברוסיה בשנת 1901. קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר" בריגה, ולמד בבית ספר עממי, בגימנסיה, בקורסים למורים ובאוניברסיטת ריגה. עסק בהוראה. בשנת 1920 עלה לארץ ישראל. עבד כחלוץ בבניין, בסלילת כבישים ובחקלאות, ולאחר מכן כספרן וכמורה בבית הספר לילדי עובדים בתל אביב. משנת 1928 היה מורה לספרות והיסטוריה בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. כתב מאמרים בעיתון "דבר" מאז היווסדו ב-1925 והיה חבר מערכת העיתון.
בשנים 1929–1930 היה בן אלול שליח ההסתדרות הכללית אל תנועת החלוץ בלטביה. בשנת 1930 השתתף כציר בקונגרס ארץ ישראל העובדת בברלין, קונגרס שיזם דוד בן-גוריון של נציגי תנועות יהודיות מכל העולם בקריאה לצאת לעזרת היישוב ותנועת העבודה בתקופה שלאחר מאורעות תרפ"ט.
משנת 1931 היה עורכו של "במעלה", ביטאון תנועת הנוער העובד. במלחמת העולם השנייה, בשנים 1942–1945, התנדב ליחידה ארץ ישראלית בצבא הבריטי.
בשנת 1946, כאשר נוסד השבועון "דבר השבוע", נתמנה בן אלול להיות עורכו הראשון, ומילא תפקיד זה עד לשנת 1956. כתב בשם העט "מ. אחי-יוסף".
היה חבר אגודת העיתונאים.
משה בן אלול נפטר בשנת 1981 והוא בן 80 שנה.
משנת 1926 היה נשוי לרבקה לבית הכט, והיה אב לבן, דוד בן אלול, עיתונאי אף הוא, ששימש עורך מדור הקולנוע של "דבר השבוע".
קישורים חיצוניים.
ממאמריו:
נפתלי הרץ הומברג
נ&quot;ה הומברג
נפתלי הומברג
גדעון אלון
גדעון אלון (נולד ב-16 באוקטובר 1945) הוא עיתונאי ישראלי.
קורות חייו.
אלון נולד בירושלים לאסתר ולמשה קלונר שעלו לישראל מפולין ב-1933. החל בכתיבה עיתונאית בנעוריו ובשנים 1960–1963 היה כתב נוער של "מעריב לנוער".
שירות צבאי.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם והשתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה, וכן עבר קורס מ"כים חי"ר. אלון זכה בפרס ראשון בתחרות על שם אליק שומרוני לכתיבת סיפורים מטעם "במחנה נח"ל" על הסיפור "מארב". במלחמת ששת הימים נלחם בשורות חטיבת הצנחנים ששיחררה את ירושלים. במלחמת יום הכיפורים השתייך לפלוגת חרמ"ש בגדוד שריון שלחם בסיני.
קריירה עיתונאית.
ב-1970 החל לעבוד ב"הארץ". תחילה היה כתב ספורט בעיתון, ובמקביל שימש כשדר רדיו ב"שירים ושערים" ופרסם כתבות פרשנות ביומון "חדשות הספורט". ב-1971 סיקר את דיוניה של ועדת עציוני (ועדת החקירה הממלכתית לחקר השחיתויות בכדורגל הישראלי).
מ-1972 החל לעבוד ככתב "הארץ" לעניינים מוניציפליים בירושלים, ולאחר מכן היה גם כתב לענייני חוק ומשפט וכתב לענייני עלייה. במסגרת תפקידו סיקר את העלייה מברית המועצות בשנות השבעים ואת העלייה מאתיופיה וכן את דיוניה של "ועדת כהן" (ועדת החקירה הממלכתית שהוקמה ב-1982 בעקבות טבח סברה ושתילה). ב-1986 העניקו לו הסוכנות היהודית ואיגוד העורכים והעיתונאים של כתבי עת תעודת הוקרה על סיקור נושאי העלייה והקליטה.
במשך תשע שנים מ-1984 עד 1993, ערך את המדור היומי "שיחת היום" יחד עם עקיבא אלדר, לילי גלילי, ירח טל ואורית גלילי, במסגרתו קיים יותר מ-1,200 ראיונות בנושאים אקטואליים.
ב-1990 מונה לכתב הפרלמנטרי של "הארץ". ב-1994 זכה בפרס סביסלוצקי לכתב הפרלמנטרי המצטיין. חבר השופטים בראשות שר החינוך, זבולון המר, ציין כי העניק לו את הפרס "בזכות כתבותיו המקיפות והמעמיקות על עבודתה של הכנסת ובזכות גישתו העניינית והביקורתית".
בשנים 1993–2000 ערך את ביטאון לשכת עורכי הדין במחוז ירושלים. במשך שלוש שנים הרצה בבית הספר לעיתונות ותקשורת "כותרת" בתל אביב, בנושא "סיקור פרלמנטרי". בשנים 2005–2009 הגיש ב"ערוץ הכנסת" את התוכניות "גלגולו של חוק", "דיון נוסף" ו"חוקי ברזל" וכן תוכניות מיוחדות על חוק ביטוח בריאות ממלכתי, על חנינות וכן ראיונות עם שופטים לשעבר בבית המשפט העליון.