הצבא הפיני עשה שימוש נרחב באופניים במהלך מלחמת לפלנד ומלחמת ההמשך. שליחים וכיתות גדודיות עשו שימוש באופניים ואפשרו תנועה מהירה מזאת של הצבא הרוסי. מוצלח במיוחד היה הישגה של החטיבה הראשונה של הצבא הפיני, שהצליחה לתגבר את כוחותיה בעזרת כוחות המתניידים על גבי אופניים. כוחות אלה, שעשו שימוש משכיל באופניים כיוון שכך התגברו על רשת דרכים משובשות (שהיה קשה להעביר בהם כלים ממונעים), עברו עם תחילת החורף לשימוש במגלשי סקי.
אופניים שימשו ככוח עתודה ביחידת צבא גרמני שהוקמה בחופזה בשנת 1944, ה-Volksgrenadier.
שימוש באופניים בצד בעלות הברית היה נדיר למדי. בעיקר שימשו האופניים שליחים, רובם ככולם בעורף. מבצע מוצלח של בנות הברית, מבצע בייטינג, בוצע על ידי לוחמים מוטסים מצוידים באופניים מתקפלים בשנת 1942 בצרפת.
שימוש מאוחר.
למרות השימוש הנרחב במלחמת העולם הראשונה, כניסתם לשימוש של כלים ממונעים דחקה את מקום האופניים משדה הקרב ומצבאות מודרניים. עם זאת, בעשורים האחרונים זוכים האופניים לתחייה מחודשת בעיקר בעימותים מסוג העימות המוגבל. תחיה זו נובעת מיכולת של האופניים לשאת לוחם עם ציוד רב במאמץ קטן יותר ובקצב גדול יותר מאשר בתנועה רגלית.
במהלך מלחמת וייטנאם נעשה שימוש רב באופניים על ידי צבא צפון וייטנאם והוייטקונג להעברת אספקה כוחות, בעיקר עקב העובדה ששיירות רכבים היו חשופות לפגיעה מפשיטות אוויריות של צבא ארצות הברית. העברת האספקה נעשתה לרוב על ידי העמסת האופניים בשקים מלאים אורז ודחיפתם.
בעת המודרנית.
גם כיום יש שימוש צבאי באופניים, אם כי מועט. עד שנת 2001 היה בצבא שווייץ רגימנט רכוב סדיר שהתאמן באופן שוטף. היחידה פורקה ואינה קיימת עוד.
קיימים דיווחים על ניסיונות מטעם יחידות מיוחדות בצבא האמריקאי להקמת יחידות מוצנחות בעלות דגמי אופניים מתקפלים ללחימה באפגניסטן בעימות עם הטליבאן ובעימותים עתידיים.
לפי מדינה.
שוודיה.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה, שישה גדודים בצבא השוודי היו מנויידים על גבי אופניים שיוצרו בשוודיה באופן ספציפי למטרה זו. היו אלה אופניים פשוטים בעלי הילוך אחד שיוצרו במספר מפעלים במקביל. גדודים אלה פורקו בשנים שלאחר המלחמה אך האופניים נשארו בצבא לשימוש כללי וחלקם הועבר למשמר הלאומי השוודי. בתחילת שנות השבעים של המאה העשרים נמכרו האופניים כעודפי ציוד צבאי. אופניים אלו נעשו מצרך מבוקש כיוון שהיו זולים, אמינים ותחזוקתם קלה. עקב הביקוש החלה חברה שוודית לייצר דגם זה מחדש בגרסה מודרנית.
ישראל.
בצה"ל אין יחידה המתמחה ברכיבת אופניים אך למספר יחידות יש אופניים המשמשים לשמירה על כושר גופני.
מתועדים ניסיונות משנות החמישים של סיירת צנחנים בפיקודו של יאיר פלד להשתמש באופניים לשם התקדמות מהירה שטח אויב. במקרה אחד תורגלה הצנחת אופניים אל מישור עמיעז ורכיבה עליהם לכיוון הערבה.
אנטי פאקסוס
אנטיפאקסוס
מעשי פטרוס ופאולוס
מעשי פטרוס ופאולוס הוא טקסט מהמאה הרביעית, אשר מהווה אחד מהספרים החיצוניים (האפוקריפה) של הברית החדשה - כתבי הקודש של הנצרות.
לספר זה קיימות שתי גרסאות, שההבדל ביניהם הוא בפסקת הפתיחה ובשמן (שם הגרסה השנייה הוא "הפסיון של פטרוס ופאולוס".)
תוכן הספר.
הספר מתאר את מסעו של פאולוס מאיי יוון לרומא לפגוש את פטרוס. כמו כן מסופר בספר על כריתת ראשו של פאולוס (בהתאם למסורת נוצרית קדומה בדבר מותו). הספר כולל מכתב שנשלח לכאורה מפונטיוס פילאטוס.
הספר מבוסס על הספר מעשי פטרוס - אף הוא ספר מאוחר- כאשר בגרסה זו נוסף פאולוס לעלילה על מנת לקשר את מעשיו עם פטרוס.
שמעון מאגוס
מעשי פטרוס
מעשי פטרוס הוא טקסט השייך לספרים החיצוניים של הברית החדשה - כתבי הקודש של הנצרות. ספר זה הוא אחד הספרים האפוקריפיים הקדומים ביותר של כתבי הקדוש הנוצריים.
הספר שרד עד ימינו בתרגומו הלטיני בכתב יד ורצ'לי, וידוע בתיאור שני אירועים: הקרב בין השליח פטרוס לשמעון מאגוס, ותיאור צליבתו של פטרוס כשראשו כלפי מטה (משום שרצה למות בדרך שונה מאשר ישו).
הספר נכתב במקורו ביוונית, ככל הנראה במחצית השנייה של המאה השנייה, ככל הנראה באסיה הקטנה.
תוכן הספר.
הספר מתאר את הקרב בין פטרוס לשמעון הקוסם. במסגרת קרב זה מבצע פטרוס ניסים כגון החיאת דגים מעושנים, וגורם לכלבים לדבר. מספר גרסאות של הספר כוללות סיפורים בהם מתוארת אישה המעדיפה שיתוק על קיום יחסי מין - ובאחת הגרסאות מדובר בבתו של פטרוס (כפי שמופיע בגרסת קודקס ברלין).
בסופו של הספר מתוארת סצנת מותו של פטרוס שהוא נצלב שראשו כלפי מטה. תיאור זה מופיע בטקסטים קדומים נוספים ובהם טקסטים בקופטית, געז, ערבית וארמנית ולכן משערים כי חלק זה של הספר הוא הקדום ביותר, ושאר התיאורים נוספו בשלב מאוחר יותר.
האפוקליפסה של פאולוס
האפוקליפסה של פאולוס היא טקסט חיצוני של הברית החדשה - כתבי הקודש של הנצרות.
ספר זה מהווה למעשה הרחבה וסידור מחדש של האמור ב"אפוקליפסה של פטרוס". הספר מתאר את גן העדן והגהנום, בסופו של הספר משכנע פאולוס (ובגרסה האתיופית במקומו מרים, אם ישו משכנעת את האל) לתת לחוטאים בגיהנום יום חופש כל יום ראשון.
הספר מציין כי הגאווה היא שורש כל רע, ואילו גן עדן הוא ארץ זבת חלב ודבש המובטחת למאמינים, ואילו הגהנום כולל נהרות של אש וקרח.
ככל הנראה היוו התיאורים בספר השפעה על פרק "התופת" של "הקומדיה האלוהית" מאת דנטה אליגיירי.
גרסאות.
נותרו מספר גרסאות של הטקסט ביוונית, אולם אלה מקוטעות. הגרסה הכנסייה הסיריאנית היא המלאה ביותר של טקסט זה, אולם שרדו גם גרסאות בקופטית ובגעז.
תפילת פאולוס השליח
טום פארקר
תומאס רוברט "טום" פארקר (אנגלית: Thomas Robert "Tom" Parker; 19 בנובמבר 1897, סאות'המפטון - 1 בנובמבר 1987, סאות'המפטון) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.
קריירת המשחק.
פארקר החל את הקריירה שלו במועדונים מקומיים כגון שולינג ריינג'רס ושולינג אתלטיק, וב-1918 הצטרף לסאות'המפטון מהליגה הדרומית, זמן קצר לפני תחילת מלחמת העולם הראשונה. בעונתו הראשונה בסיינטס (הכינוי של סאות'המפטון) הוא שיחק במשחקים הלא רשמיים של תקופת המלחמה ובמשחקי ידידות, ובסך הכל השתתף ב-39 משחקים שבהם הבקיע 12 שערים, מתוכן עשרה בפנדלים. פארקר היה שחקן הרכב קבוע בסאות'המפטון בשבע העונות הראשונות שלאחר המלחמה, ושיתף פעולה בהצלחה עם פרד טיטמס.
פארקר תואר בספר "Holley &amp; Chalk's The Alphabet of the Saint" כ"אף פעם לא המהיר בשחקנים, היה לו חוש מיקום מעולה ותיקוליו היו מתוזמנים היטב". סאות'המפטון היה אחד מהמועדונים המייסדים של הליגה השלישית בעונת 1920/1921, ולאחר זכייה באליפות העפיל לליגה השנייה ב-1922. המועדון העפיל לחצי גמר גביע ה-FA ב-1925, אך המשחק נגד שפילד יונייטד בסטמפורד ברידג' היה לא טוב מכמה בחינות: פארקר הבקיע שער עצמי ושיחק לא טוב, החמיץ פנדל, וכתוצאה מחוסר תיאום בינו לבין השוער טומי אלן הובקע השער השני של שפילד.
ב-21 במאי 1925 השתתף פארקר במשחק של נבחרת אנגליה נגד נבחרת צרפת, שהיה משחקו היחיד במדי בנבחרת.
המועדונים החזקים של אנגליה החלו לגלות עניין בפארקר. הנהלת סאות'המפטון סירבה להצעות הראשונות, אך כיוון שהיה צורך בכסף על מנת לממן את בניית אצטדיון הדל היא נאלצה באבי 1926 לקבל את הצעת ארסנל של הרברט צ'פמן על סך של 3,250£, ופארקר עבר לארסנל תוך לקחית מקומו של אלק מקי בהרכב. מלבד משחקי המלחמה הוא השתתף ב-275 משחקים במדי סאות'המפטון, והבקיע בהם 12 שערים.
הופעת הבכורה של פארקר במדי ארסנל הייתה נגד בלקברן רוברס ב-3 באפריל 1926. היה זה משחקו הראשון של פארקר מתוך 172 משחקים רצופים בהרכב, מספר המהווה שיא מועדון שטרם נשבר. תוך זמן קצר הוא קיבל את סרט הקפטן, והוביל את שחקני ארסנל לגמר גביע ה-FA הראשון בתולדות המועדון, שהסתיים בהפסד 0 - 1 לקארדיף סיטי. לאחר זכיית ארסנל בגביע ה-FA בעונת 1929/1930 (ניצחון על האדרספילד טאון באצטדיון ומבלי) פארקר היה לקפטן הראשון בהיסטוריה של ארסנל שזוכה להניף גביע.
פארקר המשיך להיות הקפטן של ארסנל בעונת האליפות 1930/1931, ובהפסד השנוי במחלוקת לניוקאסל יונייטד בעונה שלאחר מכן. לאורך כל התקופה הזאת הוא היה שחקן הרכב קבוע, והחמיץ שישה משחקי ליגה בלבד במשך שבע עונות במועדון. אולם, ב-1932 פארקר כבר היה בן 35, ובתחילת עונת 1932/1933 הוא הוחלף בעמדת המגן הימני על ידי ג'ורג' מייל. משחקו האחרון בארסנל היה נגד דרבי קאונטי ב-8 באוקטובר 1932, והוא עזב את ארסנל על מנת להתמנות לתפקיד המאמן של נוריץ' סיטי ב-1933.
פארקר השתתף ב-294 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 17 שערים. רוב השערים שהבקיע היו לאחר פנדל כיוון שהוא היה בועט הפנדלים הבכיר של ארסנל לאורך רוב הקריירה שלו. למרות שהיה קפטן שהוביל את מועדונו לזכייה במספר תארים הוא מעולם לא זומן לנבחרת אנגליה מעבר למשחק הבודד שאליו זומן כשהיה בסאות'המפטון, כאשר במקומו מועדפים רוי גודול וטום קופר.
קריירת האימון.
בעונתו הראשונה (1933/1934) של פארקר בנוריץ' הוא הוביל את המועדון לאליפות הליגה השלישית הדרומית, ולפיכך גם להעפלה לליגה השנייה.