ההכשרות המגויסות בתקופת מלחמת העצמאות סבלו מאבדות רבות: הכשרת הצופים בדפנה, שמנתה 100 חברים, איבדה 16 מחבריה, 10 מהם בקרב נבי יושע. הכשרת מעוז ב' של המחנות העולים איבדה 17 מבין 50 חבריה (ועוד שני חברים מקבוצת "הכדוריסטים" אשר התאחדה עימה במהלך המלחמה). הכשרת רמת יוחנן איבדה 8 מתוך 55 חבריה, הכשרת עמלים איבדה 7 מתוך 45 חברים, הכשרת ארז איבדה 7 מתוך 54 חבריה והכשרת "צבר" איבדה 6 מבין 41 חבריה. השטחים החדשים שנכבשו בזמן המלחמה יושבו לא אחת על ידי חברי ההכשרות שלחמו ואיבדו את חבריהם בקרבות עליהם- לדוגמה, הכשרת הצופים בדפנה, שאיבדה 10 מחבריה בקרב נבי יושע הקימה את קיבוץ יראון בקרבת מקום.
במהלך המלחמה, על אף הלחימה, היה מטושטש הגבול שבין ההווייה הצבאית להווית תנועת הנוער וניתן לראות טשטוש זה, של חברה צבאית עם חברה חלוצית ושל גוף לוחם עם גוף מיישב, בדבריו של מגויס בודד בתיאורו את חברי ההכשרות:
מהפלמ"ח אל הנח"ל.
חששן של התנועות ההתיישבותיות ושל תנועות הנוער מפני שחיקת ההכשרות בלחימה הביא לגיוס חלקי בלבד של גרעיניהן לפלמ"ח ולדרישה לבירור מחדש של הסכם ההכשרות. עם הקמת צה"ל, בדיון שנערך בין תנועות הנוער למשרד הביטחון, הוחלט על גיוס הגרעינים של ילידי שנת 1931 לנח"ל שקם במסגרת הגדנ"ע, כך שלא שולבו בחטיבות הפלמ"ח הלוחמות.
בנוסף למשמעות המעשית של המהלך (שמירת ההכשרות מפני שחיקה), הייתה למהלך גם משמעות פוליטית- העברת ההכשרות למסגרת ממלכתית כשלב בהפיכת ההתיישבות החלוצית בכללה למרכיב בממלכתיות.
המחסור בכוח אדם לא אפשר לפלמ"ח לבצע חילופי מחזורים ולשחרר את ההכשרות להתיישבות. אולם ריבוי השטחים החדשים הביא את התנועות ההתיישבותיות ואת המרכז החלקי ללחוץ על הפלמ"ח לשחרר הכשרות להתיישבות בזמן המלחמה. עקב צרכים מבצעיים היה שהכשרות ותיקות שהיו במהלך קרבות לא שוחררו והמשיכו להילחם בעוד הכשרות צעירות שוחררו יחד עם הכשרות ותיקות. דבר זה תסכל את חברי ההכשרות שלא השתחררו וכך קרה שהכשרות מחטיבת יפתח סירבו לרדת לקרבות הגדולים בנגב עקב הכנה שלהן ליציאה להתיישבות שלא תואמה עם מטה הפלמ"ח.
תחילה לא נענה יגאל אלון ללחצים לשחרור ההכשרות מטעם תנועות הנוער והתנועות התיישבותיות אך עקב לחצים פנימיים במפלגתו, ועקב חוסר שיתוף פעולה מצד המרכז החקלאי שעשוי היה להביא לדחיקתן של ההכשרות בתפקידי ההתיישבות, החליט לבסוף לשתף פעולה בקביעת מועדי שחרור ההכשרות להתיישבות. במרץ 1949 השתחררו רבות מהכשרות חטיבות יפתח והראל ואת מקומם מילאו אנשי הגח"ל בעוד הגרעינים התגייסו לנח"ל. לכן יש אשר תופסים את שתי ההחלטות הללו, בדבר הקמת הנח"ל ושחרור ההכשרות, כשלבים משמעותיים בפירוק הפלמ"ח.
סיכום מפעל ההכשרות המגויסות.
הפלמ"ח גייס 2,840 חברי הכשרות לשורותיו. יגאל אלון מציין כי "ההכשרות הביאו איתן לפלמ"ח רמת התנדבות גבוהה, עירנות רעיונית, יצרי התלכדות חברתית, יכולת תרבותית, חדוות נעורים, והפכו להיות מרכזי משיכה והשפעה לרבים מאנשי הפלמ"ח שלא באו במגע לפני כן עם נוער חלוצי, ורבים מהם אף מצאו אחר כך את דרכם כחברים בהכשרות". בנוסף הן נתנו לפלמ"ח את צביונו כצבא עממי בעל הרכב אנושי הכולל שיעור גבוה של בנות, ואחוז מסוים בעלי כושר גופני מוגבל. היחידה הבסיסית של הפלמ"ח הפכה להיות המחלקה (שכן בדרך כלל הכשרה מגויסת היוותה, כאמור, מחלקה), גם בימי המאבק בבריטים בהן הפעילות נעשתה בעיקר בבודדים או בחוליות.
השפעה חשובה נוספת הייתה תופעת ההיאחזויות, תקיעת יתד בקרקע המיועדת להפוך ליישוב בעתיד פן תיתפס על ידי בדואים. ההכשרות היו אמורות להכין את הקרקע ולהכשיר את התנאים להתיישבות ולא הייתה להן הזכות להפוך את המקום ליישוב קבע שלהן, אך בדרך כלל הגרעין ראה במקום את יישוב הקבע החדש שלו. על אף שלמעשה הפלמ"ח איבד מגויסי רזרבה, שכן אלה היו מרותקים למשק, המשיך הפלמ"ח את הקמת ההיאחזויות ואף פיתח אותן כישובי משלט שהיוו חלק ממערך ההגנה המרחבית החל מקיץ 1948.
השפעות נוספות, מחוץ למסגרת הפלמ"חאית:
א. גרעינים חלוציים היו מצויים בתנועות הנוער החלוציות מתחילת דרכן. אולם בתנועות ה"כלליות", הצופים ומכבי צעיר, היוו הגרעינים התרסה כלפי המנהיגות המבוגרת והתקרבות לאידיאלוגיה החלוצית-התיישבותית שהייתה מקובלת בתנועת העבודה.
ב. למרות ההבדלים האידאולוגים והפוליטיים בין התנועות ניתן היה למצוא דמיון אידיאלוגי בכל הכרוך ליעדים לאומיים ובאמצעים להגשמתם.
ג. פיתוח תרבות תנועות הנוער כתרבות ייחודית, מגשימה ואף רומנטית, בה היציאה להתיישבות (ומשנת 1944- היציאה להכשרה מגויסת) הייתה מאפיין מובהק.
ד. החיים החברתיים בהכשרה משכו צעירים שהעדיפו לשרת בהכשרה מגויסת כמסגרת חברתית נוחה יותר, וכך לעיתים האלמנט החברתי היה זה שהיווה דבק בין חברי ההכשרה, ולא זה האידאולוגי. כך נוצר פער בין הגודל הפורמלי של ההכשרות לבין מספר חבריהן שהתמידו בהתיישבות גם לאחר השחרור.
פירוט ההכשרות והיישובים שהוקמו על ידן.
רשימת היישובים שנוסדו על ידי הכשרות הפלמ"ח.
הכשרות הפלמ"ח ייסדו 36 יישובים חדשים, 35 קיבוצים ומושב אחד. כמו כן, הוקמו 6 האחזויות חקלאיות, אליהן ניתן להוסיף את ביריה שאוישה על ידי המחלקה הדתית של הפלמ"ח במסגרת העלייה לביריה. בנוסף הורחבו באופן משמעותי 32 יישובים נוספים.
קיבוצי הקיבוץ המאוחד שנוסדו על ידי הכשרות הפלמ"ח:
בית קשת, חוקוק, משגב עם, עין זיתים, בארי, חצרים, משמר הנגב, מעיין ברוך, אייל משאבי שדה, נחשולים, יפתח, פלמ"ח צובה, מלכיה, פלמחים, בית גוברין, יראון, נתיב הל"ה וגדות. סה"כ 19 קיבוצים, מתוכם 3 היאחזויות (בית קשת, חוקוק ומשגב עם).
קיבוצי חבר הקבוצות שנוסדו על ידי הכשרות פלמ"ח:
עמיעד, גבים, רמת הנגב, יזרעאל, ראש הנקרה, צאלים, הסוללים, ארז ומעיין שלמה. סה"כ 9 קיבוצים, מתוכם היאחזות אחת (עמיעד).
קיבוצי הקיבוץ הארצי שהקימו הכשרות הפלמ"ח:
נירים, רבדים, הראל, ברעם, להבות חביבה ורעים. סה"כ 6 קיבוצים מתוכם היאחזות אחת (רבדים).
לאלה יש להוסיף מושב אחד של תנועת המושבים- רמות נפתלי שקם כהיאחזות, ואת צרעה שרק בשנת 1951 שייך את עצמו לקיבוץ המאוחד.
17 קיבוצים נוסדו על ידי בוגרי הנוער העובד, השומר הצעיר והצופים הקימו 5 קיבוצים כל אחד, התנועה המאוחדת הקימה ארבעה קיבוצים, המחנות העולים הקימו שניים, מכבי צעיר וחטיבת הנוער של בני המושבים הקימו קיבוץ אחד כל אחד ועוד קיבוץ אחד (יזרעאל קם בשיתוף פעולה של הנוער העובד והתנועה המאוחדת).
מרטין לופז זוברו
מרטין לופז זוברו (באנגלית: Martin López-Zubero; נולד ב-23 באפריל 1969) הוא שחיין עבר אמריקאי-ספרדי שהתחרה עבור ספרד. הוא אלוף אולימפי, אלוף עולם ושיאן עולם שהתמחה בסגנון גב.
ביוגרפיה.
מרטין לופז זוברו נולד בג'קסונוויל שבפלורידה. משפחתו בעלת אזרחות כפולה אמריקאית ספרדית. השחייה הייתה במרכז החיים של משפחת זוברו. כבר בגיל 11 הוא ראה את דוד, אחיו הבכור, זוכה במדליית ארד באולימפיאדת מוסקבה (1980) במשחה ל-100 מטר פרפר. אחותו ג'ולי הייתה שחיינית אולימפית שייצגה את ספרד. הוא התאמן תחת הדרכתו של המאמן גרג טרוי בתקופת לימודיו בבית ספר בולס, (קולג' בינלאומי מפורסם ששחו בו אלופים אולימפיים רבים בשחייה כמו: טרינה ג'קסון, דייוויד לארסון, אנתוני נסטי, פרד טיילר ואשלי ויטני). ותחת הדרכתם של רנדי ריס וסקיפ פוסטר כשלמד באוניברסיטת פלורידה.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבון שבגרמניה בשנת 1989 הוא זכה במדליית זהב ב-100 מטר גב (56.44 שניות) מאית לפני סרגיי זאבולוטנוב מברית המועצות ומקום חמישי ב-200 מטר גב (2:02.31 דקות), ראשון סיים סטפאנו באטיסטלי מאיטליה (1:59.96 דקות).
באולימפיאדת סיאול (1988) שחה זוברו חמישה משחים. הוא סיים במקום 11 במשחה ל-200 מטר גב הבתוצאה של 2:03.70 דקות. בשלב המוקדמות הוא שחה מהר יותר (2:03.33 דקות). במקום 23 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.06 שניות, במקום 31 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.52 דקות, במקום 27 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:35.68 דקות ובמקום 12 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:49.47 דקות, זמנו כשחיין ראשון בגב היה 58:05 שניות.
במשחקי הרצון טוב שנערכו בסיאטל, וושינגטון בשנת 1990 זכה זוברו בשתי מדליות זהב במשחים ל-100 מטר גב ול-200 מטר גב.
אלוף עולם.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת' שבאוסטרליה בשנת 1991 זכה זוברו בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:59.52 דקות לפני באטיסטלי (1:59.98 דקות) וסלקוב (2:00.33 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.61 שניות אחרי המנצחים ג'ף ראוס מארצות הברית (55.23 שניות) ומארק טוקסברי מקנדה (55.29 שניות). בנוסף הוא מסיים במקום השביעי ב-4x100 מטר מעורב (3:45.19 דקות) אחרי המנצחים מארצות הברית (3:39.66 דקות).
שיאן עולם.
ב-13 באוגוסט 1991 בפורט לודרדייל קבע זוברו לראשונה במשחה ל-200 מטר גב שיא עולם חדש של 1:57.30 דקות, שיפור לשיאו בן ה-6 שנים של איגור פוליאנסקי מברית המועצות והיה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-1:58.0 דקות,
לאליפות אירופה בשחייה שנערכה באתונה, בירת יוון, ב-18 באוגוסט אותה שנה הגיע זוברו כשיאן עולם טרי וזכה בשלוש מדליות. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב (55.30 שניות) לפני דירק ריכטר מגרמניה (56.04 שניות) ובמשחה ל-200 מטר גב (1:58.66 דקות) לפני ולדימיר סלקוב מרוסיה וריכטר (2:00.18 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר (54.30 שניות) אחרי ולדימיר קוליקוב מרוסיה (54.22 שניות).