ירוסלבה לויצקה (בפולנית: Jaroslawa Lewicka; שנת 1935- ) ילידת העיר זלוצ'ב, פולין, חסידת אומות העולם, שעזרה להציל יהודים במלחמת העולם השנייה על ידי אספקת מזון והבאת תרופות ליהודים.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
ירוסלבה נולדה ב-21 בינואר שנת 1935 בעיר זלוצ'ב בפולין. היא חיה במשפחה פולניה אם אמה וסבה. לסבה, אלכסנדר לויצקי, היו חברים יהודים להם עזר בזמן השואה.
מיד לאחר כיבוש זלוצ'ב, במחוז טרנופול, ביולי 1941, החל אלכסנדר לויצקי לעזור לחבריו היהודים. כשהגרמנים הגבילו את תנועת היהודים, אסרו עליהם לרכוש מזון, והחלו להחרים את דירותיהם. אלכסנדר לויצקי החל לספק לחבריו היהודים מזון ותרופות. הוא עשה זאת בעזרתה של נכדתו, ירוסלבה, ששימשה כשליחתו מבלי לעורר את חשדם של השומרים האוקראינים. בדצמבר 1942, כאשר הוקם גטו סגור בזלוצ'ב, המשיכו לויצקי, בתו קטרזינה, ונכדתו ירוסלבה לסייע ליהודים שנמצאו שם, עד לחיסול הקהילה היהודית בעיר באפריל 1943. ירוסלבה הייתה נכנסת לגטו עם תיק בית הספר, מתחמקת משוטרים גרמנים ואוקראינים ומביאה מצרכי מזון. במעשים אלה סיכנה את עצמה ואת משפחתה. בנוסף לכך, המשפחה סייעה לקבוצה נוספת של 25 יהודים, אשר התגוררו במרתף של בית הרוס במרחק של 2 קילומטרים מהם, על ידי הבאת מזון בכמויות גדולות.
על פי מכתבו של אחד מהילדים היהודים אשר התגוררו בביתם של הלוויצקים, ״בכדי לא להביא חשד בפני אוקראינים וגרמנים היה הולך אלכסנדר לויצקי עם נכדתו ירוסלבה והיה מביא מדי כמה ימים מצרכי מזון ליושבי הבונקר״. כמו כן, יורם הדגיש את התדירות והמשך הרב של פעולות האספקה של אלכסנדר לויצקי יחד עם ירוסלבה- כל שבוע במשך עשרה חודשים. שני ניצולים נוספים אשר התגוררו במרתף (בונקר), העידו: "ברצוננו להעיד על חלקה של הנכדה של מר לויצקי אלכסנדר- ירוסלבה לויצקה, כי בהיותה ילדה, הייתה מתגנבת לתוך הגטו בזלוצ'ב עם תיק בית הספר ובתוכו מצרכי מזון וכך הצילה מרעב כמה משפחות. העברת אוכל לגטו הייתה כרוכה בסיכון רב והמרחק מביתה לגטו היה כ-2 קילומטרים."
כמו כן, בביתם של הלוויצקים התגוררו שני ילדים יהודים, רישרד פיירינג ויורם (יורי) מרון (שנקר) אשר שרדו את השואה.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה, בשנת 1952, סיימה ירוסלבה את לימודיה בתיכון. לאחר מכן, היא למדה במכללה בתחום הרפואה ועבדה כאחות במתן שירותי רפואה בקהילה. בהמשך, היא עבדה במרכז האזורי לבקרת מחלות כאחראית למניעת זיהומים. בשנת 1989 הוזמנה ירוסלבה לישראל ביוזמתו של אברהם שפירא, אחד מהיהודים הניצולים להם היא עזרה. ב-20 באוגוסט 1989 ביקשו שניים מהניצולים, אברהם שפירא וישראל פנסטר, אשר עלו לארץ, להכיר בירוסלבה לויצקה ובמשפחתה כחסידי אומות העולם.
הכרה והנצחה.
ב-21 בספטמבר 1989 הוכרו ירוסלבה לויצקה ומשפחתה כחסידי אומות העולם. היא קיבלה תעודת כבוד וניטע עץ לכבודה בגן חסידי אומות העולם ביד ושם. סבה אלכסנדר לויצקי ואמה קטרזינה לויצקה הוכרו גם הם כחסידי אומות העולם. בשנת 1995 היא זכתה באזרחות ישראלית, בקצבה ובמגורים בחיפה ומאז היא מתגוררת בבית הורים לקשישים בחיפה. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של ירוסלבה ואותר מקום מגוריה. אבן לכבודה הוצבה בגן חסידי אומות העולם תושבי חיפה בשכונת רמת אלון בחיפה.
ברוניסלבה ואירינה זינטל יקירה
ברוניסלבה ואירנה זינטל יקירה (בפולנית: Jakira Irena Ziental, Ziental Bronisława) אם ובת מפולין, חסידות אומות העולם, שהצילו יהודים בתקופת השואה על ידי מתן מסתור וסיכון חייהן בתקופת מלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
כשפרצה המלחמה ברוניסלבה, בעלה סטניסלב ובתה אירנה התגוררו בוולודימיר-וולינסקי במחוז ווהלין במערב אוקראינה. מצבה הכלכלי של משפחת זינטל היה קשה עקב מחלתו של אבי המשפחה. למרות זאת כשהנאצים התחילו להגביר את קצב השמדת היהודים והחלה האקציה בגטו לודמיר, ברוניסלבה ואירינה זינטל התגייסו לעזור ליהודים. בעדותה ציינה ברוניסלבה שלא יכלו לסרב לעזור ליהודים. חרף מחלתו אמר לה בעלה שאין מה לעשות, ושחייבים לעזור ליהודים.
בני המשפחה עברו לבית בקצה העיר ששימש עבורם כבית קיץ, המשפחה הכינה את הבית כמקום מסתור ליהודים. הראשונים שהסתתרו בביתם היו ד"ר מריאן קייטלמן ואשתו. בסתיו 1943, אירנה שהייתה אחות במקצועה, הביאה לבית הוריה רופאים יהודים שהכירה. בבית משפחת זינטל הסתתרו ד"ר ברנרד טורבצ'קו, ד"ר יצחק גרינברג ואחיו, וד"ר טוביה לויט ואשתו. הבית הוקף בגן כך שנמנע כל קשר ומגע עם השכנים. לאחר זמן מה התווספו עוד יהודים לאותו המחבוא, ידידים של המשפחה וחמישה יהודים שטעו בדרכם והגיעו למקום מסתור זה. בסך הכל הסתתרו בבית 13 יהודים. האם, ברוניסלבה זינטל, דאגה להם וסיפקה את כל צורכיהם במזון ובלבוש, וכן דאגה לסילוק השפכים של צואה ושתן. ברוניסלבה, תוך סיכון חייה נהגה להמציא תירוצים שונים כדי שהשכנים לא יחשדו במעשיה במקום המסתור.
בשלב מסוים כשהגרמנים הסיתו את האוקראינים לפוגרום כגד הפולנים משפחת זינטל נאלצה לברוח מהעיר. בפרק זמן זה הם העבירו למשפחת סטרוייוואס את הטיפול ביהודים שהסתתרו בביתם. כאשר גברה הסכנה להלשנה מצד השכנים, העבירו ברוניסלבה ואירנה במהירות את היהודים למקום מסתור אחר וניקו את בית המסתור על מנת להשמיד כל ראייה כנגדן. לאחר שהסתיים החיפוש בבית המסתור החזירו את היהודים אליו.
ד"ר טוביה לויט, שניצל בזכות עזרתן של אירנה וברוניסלבה אישר בעדותו את סיפור ההצלה:
"ב"אותה תקופה פנינו לברוניסלבה זינטל ובתה אירנה אשר גרו בפרברי העיר ועליהם ידענו שהן מסתירות במשך עשרה חודשים 6 יהודים אחרים. הן הבינו את הסכנה ומיד הסכימו להכניס אותנו בלילה לדירתן. שם מצאנו את ד"ר קייטלמן ואשתו, את משפחת שרגא (הזוג ובת) ואת ד"ר טורבצ'קו. הבית שכן בין בתי אוכלוסייה פולנית. תחת רצפת אבנים היה מרתף נמוך בו יכולנו לשכב. הכניסה למרתף נמצאה תחת ארון המטבח והרצפה הייתה ניתנת להזזה. בינתיים הביאה ברוניסלבה זינטל, פעמיים בשבוע סלים מלאים עבור שישה אנשים ובהם תפוחי אדמה, לחם וירקות. היה צריך להביא את האוכל מהעיר, מרחק 3 ק"מ וזה היה בשביל ברוניסלבה זינטל מאמץ לא קטן. היא הייתה כבר אישה מבוגרת. היא לא דרשה כל תשלום בשביל האוכל. רק הודות ללב הטוב של משפחת סרויוונס ברוניסלבה זינטל ובתה אנו חיים היום. אנו מדגישים את האומץ שלהם, שהיה יוצא מן הכלל וחוסר אינטרסנטיות בפעולתם. אנו רואים בהם אנשים גדולים, ראויים להוקרה של החברה"."
בנוסף העיד ד"ר לויט שהסתתר בביתן של ברוניסלה ואירינה כי הבת אירנה זינטל, הייתה הרוח החיה מאחורי מרבית הטיפול בהם ואף הסכימה לתת את תעודת הזהות שלה לאשתו.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה נישאה אירנה לרופא יהודי (לא מאלה שהסתירה) ד"ר אליהו יקירה, ובשנת 1949 עלתה עם בעלה ואמה ברוניסלבה לישראל והם התגוררו בחיפה. ברוניסלבה נפטרה ב-1973 ואירנה נפטרה ב-24 ביוני 1990.
הכרה והנצחה.
ב־26 בנובמבר 1968, הכיר יד ושם בברוניסלבה זינטל ובבתה אירנה זינטל-יקירה כחסידות אומות העולם. הטקס התקיים ביד ושם וניטע עץ לכבודן.
בגן חסידי אומות העולם תושבי חיפה בשכונת רמת אלון בחיפה נקבעה אבן המנציחה את מעשיהן של ברוניסלבה ואירנה בזמן השואה. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורן של ברוניסלבה ואירינה ואותרו קבריהן. ברוניסלבה נקברה בבית הקברות הלטיני בחיפה. אירינה נקברה בבית קברות שדה יהושע בחיפה.
זופיה אבני
זופיה (מרטה) אבני (בפולנית: (Zofia Avni (Wieczorek); 25 באפריל 1915- 22 בינואר 2006), הייתה חסידת אומות העולם מפולין, שהצילה יהודים במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה.
קורות חיים.
זופיה נולדה בפולין למשפחה נוצרית-קתולית והשתייכה למעמד הבינוני. אמה עסקה בסיוע לנזקקים ואביה עבד במפעל להכנת כובעים, ונפטר כאשר זופיה הייתה בת 17. לאחר מות אביה עבדה זופיה בעבודות מזדמנות כמוכרת בחנות בגדים וכעוזרת צלם. בשנת 1937 התחתנה זופיה עם יהודי בשם פרץ, ולשניים נולדה בת.
פעילות בתקופת השואה.
בשנת 1941 זופיה עברה לוורשה יחד עם בעלה, פרץ, כדי להיות קרובים למשפחתם. בשל היותו של פרץ יהודי, נאלצה המשפחה להתגורר בגטו ורשה. במשך כשנתיים זופיה, שהייתה נוצרייה, יכלה לצאת ולהיכנס לגטו באופן חופשי. כאשר המצב בגטו החמיר, עברו זופיה ובתה אל הצד הארי בשל הסכנה במגורים בגטו. לפני שעזבה את הגטו, תכננה זופיה תוכנית, לפיה התכוונה לרכוש דירה בצד הארי ולהסתיר בה את בני משפחות מכנבאום ובליימן. לאחר יציאתה מהגטו, לא ראתה את פרץ שוב. אמה של זופיה, אלכסנדרה ויצ'ורק, סייעה לנזקקים, ובמסגרת פעילותה הפעילה בית תמחוי לילדי הגטו בתקופת המלחמה.