תושבי מסופוטמיה החלו להתיישב באי כבר בשנת 2000 לפנה"ס, כמאה שנה לפני תרבות דילמון. סוחרים מהעיר השומרית אוּר כבשו את האי וניהלו שם עסקים מסחריים. באי פילכה נמצאו שרידי מבנים רבים הבנויים בסגנון מסופוטמי הדומים באופיים לאלה שנבנו גם בעיראק בשנת 2000 לפנה"ס.
במאה ה-3 לפנה"ס, פילכה היה ביתם של תושבי תרבות דילמון. במהלך תקופה זו, על פי טקסים שומרים שנמצאו באי, פילכה נודעה בשם "", אדמתו של , אל חשוב בתרבות הדילמונית. החל מסוף המאה השלישית לפנה"ס עד למאה הראשונה לפנה"ס, כחלק מדילמון, פילכה הפכה למרכז התיישבותי.
לאחר תרבות דילמון, פילכה יושבה על ידי הכשים, והייתה רשמית תחת שליטת הכשים מבבל. מחקרים מצביעים על אפשרות שהייתה התיישבות אנושית באי כבר בתחילת האלף ה-3 לפנה"ס ובמשך כל ההיסטוריה עד לימינו. רבים מהממצאים שנמצאו באי קשורים לתרבות מסופוטמיה, בנוסף התגלה שבהדרגה עברה פילכה ונכנסה לתחום השפעתה של אנטיוכיה.
החל מהמאה החמישית לספירה ועד למאה התשיעית לספירה, שגשג באי יישוב נוצרי מזרם הנסטוריאניזם. חפירות ארכאולוגיות גילו מספר חוות, כפרים ושתי כנסיות גדולות המתוארכות למאה החמישית או השישית. כיום, ארכאולוגים מבצעים חפירות ארכאולוגיות ליד אתרים אלו כדי להבין את גודלה של ההתיישבות ששגשגה בין המאה השמינית לתשיעית לספירה. ישנה אמונה בקרב תושבי האי שקהילה של מתיישבים התפתחה סביב מיסטיקן ונזיר נוצרי. שרידים של כנסיות נסטוריאניטיות מהתקופה הביזנטית נמצאו באל-קוסור באי. כלי קרמיקה שנמצאו באי תוארכו לתחילת המאה השביעית לספירה ועד למאה התשיעית לספירה.
לפני הפלישה העיראקית, ישבו באי יותר מאלפיים תושבים ולהם מספר בתי-ספר. הכפר אל-זאוור, הממוקם בצפון-מערב האי, הוא המקום המיושב ברציפות הארוכה ביותר בכווית. במהלך שנת 1990 ו-1991, הפולשים העיראקים גירשו את כל תושבי האי. הצבא העיראקי מיקש את חופי האי והשתמש במתקני האי ובנייניו למטרות אימון. בשנת 1991, לאחר הפצצות ולוחמה פסיכולוגית, בעלות הברית הכריחו את הצבא העיראקי שכבש את האי להיכנע. כתוצאה מהכיבוש העיראקי, מערכת הביוב נהרס ועדיין לא תוקנה במלואה. בנוסף, ישנם בתים ישנים רבים שעדיין לא יושבו מחדש, כאשר ניתן עדיין לראות את פגיעות הכדורים על הבתים.
עם סיומה של מלחמת המפרץ, חופיו של האי נוקו ממוקשים, אך האי עדיין נשאר לשימושו של הצבא. עם זאת, האי פילכה הופך להיות יעד תיירות פופולרי מכווית סיטי.
אקלים וגאוגרפיה.
האי פילכה ממוקם בקצה הצפוני של המפרץ הפרסי. תקופת האביב באי מיוחדת לכווית, בשל המערכת האקולוגית השונה במעט משאר חלקיה של כווית. התשתיות של האי נשארו במצב רע, אך האי מתחיל להתפתח לכיוון של מרכז תיירות מקומי, המספק שירותי דיג, שיט, שחיה וספורט מים.
מעט מתושביה המקוריים של המקום הם אלה שגרו עם משפחותיהם באי לפני הפלישה העיראקית ב-1990. למרבית מהתושבים האלו, יש סירות פרטיות וחלקם מעורבים בתעשיית התיירות. חלק מהתושבים לשעבר של האי, שעברו לגור בחלקים אחרים של כווית, חוזרים אל האי בסופי שבוע.
בכווית סיטי, תוכננו מספר סקיצות לבניית גשר בין האי ליבשה ולהפוך את המקום לשמורת נופש, כפי שנעשה בבחריין. בנוסף לכך, המוזיאון והאתרים הארכאולוגיים צפויים להיפתח מחדש. בחודש יולי 2007, כווית ויוון חתמו על הסכם המאפשר לארכאולוגים יוונים להמשיך את עבודתם באי . חפירות ארכאולוגיות נוספות באי, גילו מבצרים פורטוגלים ובריטים מהמאה ה-18.
בוריס הראשון, שליט בולגריה
בוריס מיכאיל הראשון (בבולגרית: Борис Михаил) היה קניאז האימפריה הבולגרית הראשונה מ-852 ועד 889 וכן לתקופה קצרה ב-893. בתקופתו עברה ההגמוניה השלטונית משבטי הבולגרים הטורקים לבולגרים הסלאבים והממלכה אימצה את הנצרות. שינוי זה התבטא גם בתוארו של השליט שהפך מחאן לקניאז ובארגונה מחדש של הממלכה. במהלך שלטונו פיתחו האחים קירילוס ומתודיוס את האלפבית הגלגוליטי אשר מאוחר יותר הפך לכתב הקירילי. בסיפר ההיסטורי הבולגרי נחשב בוריס הראשון לאחד השליטים החשובים והמכוננים של בולגריה והכנסייה האורתודוקסית אף העניקה לו את התואר קדוש.
מהלך שלטונו.
בוריס הראשון עלה לשלטון תחת אביו החאן פרסיאן הראשון בתקופה בה נחלשה החאנות הבולגרית. בין 839 ל-842 פלש פרסיאן לממלכת סרביה והמלחמה הסתיימה בתבוסה בולגרית תוך אבדות כבדות לצבא, עניין שהוביל לפגיעה בביטחונה ויציבותה של בולגריה. כבר בראשית תקופת שלטונו הסתבך בעימות צבאי עם צבאו של לודוויג הגרמני, מלך פרנקיה המזרחית והובס. הגרמנים פלשו לשטחי בולגריה וב-855 נאלץ בוריס הראשון לחתום על חוזה שלום בתנאיו של המלך לודוויג. כוחות גדולים של הצבא הבולגרי היו עסוקים בעימות נוסף מול הסרבים שהסתיים בניצחון הבולגרים וייצוב גבולם עם סרביה. מיכאל השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית ניצל את חולשת הבולגרים וב-856 פלש צבאו לשטחי בולגריה וכבש בקלות יחסית את פלובדיב, שטחים באזור מחוז סטארה זאגורה של ימינו ובאזור בורגס.
מצבה העדין של בולגריה הוביל את בוריס לנסות ולקבל הכרה מהבישוף רומא והוא ניהל משא ומתן עם ניקולאוס הראשון על הטבלתו. לודוויג הגרמני, מלך פרנקיה המזרחית שלח כמרים לבולגריה לצורך ביצוע הטקס. הצעד הוביל להכרזת מלחמה על בולגריה מצידו של מיכאל השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית, על רקע העימות המתמשך בינו ובין ניקולאוס הראשון שהרבה להתערב בענייניה של הכנסייה במזרח. צבאו של בוריס הראשון לא היה ערוך להתמודדות עם הביזנטים וכך, ב-864 הוטבל בוריס הראשון על ידי כמרים מביזנטיון כאשר מיכאל השלישי משמש כסנדקו. לאחר ההטבלה הוסף השם מיכאל לשמו של בוריס והוא נודע כבוריס-מיכאל. הביזנטים הסכימו שיישא בתואר קניאז.
בין 864 ל-866 ובסיוע כמרים ביזנטיים הוטבלו נתיני בולגריה לנצרות. בוריס הראשון אשר קיווה לקבל הכרה דתית מהאפיפיור שלח 106 שאלות תאולוגיות לניקולאוס הראשון ונענה בפירוט. ניקולאוס הראשון שלח שני בישופים לבולגרים וביניהם הבישוף פורמוסוס. ניקולאוס הראשון דחה את בקשתו של בוריס למנות את פורמוסוס לארכיבישוף של בולגריה ובכך סירב גם למתן ההכרה הדתית לקניאז הבולגרי. ב-889 ויתר בוריס הראשון על השלטון לטובת בנו ולדימיר והפך לנזיר. ככל הנראה לא ויתר בוריס הראשון על תוארו קניאז. ולדימיר ביצע מהלכים להחזרת הפגניות לממלכה הבולגרית ו-893 חזר בוריס מפרישתו והוביל את המהלכים להדחת בנו ויורשו. לאחר הדחת ולדימיר הוכתר בנו השלישי של בוריס, סימאון הראשון לקניאז בולגריה. בוריס נותר בחצר המלוכה עד ל-895 וסייע לבנו לייצב את שלטונו וגבולותיה של בולגריה. ב-895 פרש שוב לחיי נזירות והלך לעולמו ב-907.
יהודי בולגריה.
קיימות עדויות שניוניות על הימצאותם של יהודים בבולגריה בתקופת שלטונו של בוריס הראשון. מן העדויות עולה כי מדובר בקהילה קטנה ואוריינית, חלק מבניה רב לשוניים ומהם נמנו סוחרים. כאשר פיתחו קירילוס ומתודיוס את האלפבית הגלגוליטי, הם נועצו במלומדים ביזנטים ויהודים. ההיסטוריון שלמה אברהם רוזאניס ציין בכתביו, כי בעת פיתוח הכתב החדש שאלו האחים מספר אותיות מהכתב העברי הקדום.
הממלכה הבולגרית וממלכת הכוזרים ניהלו מערכת יחסים מורכבת שכללה מסחר ענף לצד עימותים. קשרים אלו הובילו להשפעה תרבותית ניכרת של הכוזרים בבולגריה. לאחר התנצרות בולגריה, שלחו שליחיו של בוריס הראשון 106 שאלות הלכתיות לאפיפיור ניקולאוס הראשון. השאלות אבדו, אך התשובות השתמרו בארכיון הוותיקן. התשובות הבליטו השפעה יהודית ניכרת בבולגריה ובין השאר עסקו בשמירת השבת, הבאת ביכורים, שמירת כשרות והלכות נידה. לעניין שמירת השבת ענה האפיפיור כי: "לאחר ביאת המשיח ישו אין עוד צורך להקפיד על שמירת השבת משום שבשמירתה יוחזרו חוקי היהדות".
הקומדיה האנושית (סרויאן)
הקומדיה האנושית (באנגלית: The Human Comedy) הוא רומן מאת הסופר האמריקני ויליאם סרויאן.
הספר החל כתסריט שכתב סרויאן בשנת 1943 לסרט באותו שם. סרויאן התבקש לביים את הסרט, אך פוטר לאחר שהתברר שאורכו יהיה יותר משעתיים. התסריט שוכתב וניתן לבמאי חדש, קלרנס בראון, אך סרויאן הזדרז לערוך את הגרסה שלו לספר, והוציא אותו לאור לפני צאת הסרט. בסופו של דבר זכה סרויאן בפרס אוסקר של אותה שנה על תסריטו לסרט.
הספר מכיל אזכורים שונים לאודיסאה של הומרוס. אחד הגיבורים הוא הנער הומר (הגרסה האנגלית לשם הומרוס), אחיו הצעיר הוא יוליסס (הגרסה הלטינית, ולכן גם האנגלית, לשם אודיסאוס), והנערה שבה חושק הומר נקראת הלן (הגרסה האנגלית לשם הלנה). איתקה היא מקום הולדתם של הסופר הומרוס והגיבור אודיסאוס.
תקציר העלילה.
הרומן מתאר סיפורים אנושיים קטנים המתרחשים בעיירה איתקה שבקליפורניה, המבוססת כנראה על עיר הולדתו של סרויאן, פרזנו. גיבורי הספר העיקריים הם בני משפחת מקולי: הומר בן ה-14 המתחיל לעבוד כנער שליח במברקה, אחיו הצעיר יוליסס, החוקר את העיירה ומתפעל מקסמיה, אחותם בס, אמם והאח הגדול מרקוס, חייל בדרכו לחזית במלחמת העולם השנייה. דמויות נוספות בספר הן מנהל המברקה וחברתו, המברקן הקשיש וילדים שונים.
חוות שטוק
חוות שטוק היא חווה חקלאית שהוקמה במחצית שנות ה-20 של המאה ה-20 ליד ג'דה, רמת ישי של היום. החווה הוקמה על ידי משפחת שטוק, משפחת תעשיינים יהודית-איטלקית מטריאסטה, אשר עסקה בחקלאות וביצור יינות וליקרים.
היסטוריה.