הסיפור מתרחש בהודו העתיקה בתקופת הגאוטמה בודהה. הסיפור פותח בעזיבת סידהארתא, בנו של ברהמן, את ביתו. הוא מצטרף לאסטיסיזם בליווי גובינדה. השניים יוצאים במסע חיפוש אחר ההארה. סידהארתא עובר סידרה של תמורות ומגיע למספר תובנות בעת מסעו אל היעד.
הניסיון הוא הצבר של אירועים שחווה המודעות של האדם בעת חייו. ניסיון הוא ידע ולמידה. הבנה היא הפנמה. ברומן של הסה, הניסיון מצטייר כאמצעי היעיל ביותר להגיע להבנת המציאות ולהגיע אל ההארה. העיצוב של מסעו של סידהארתא מוכיח שההבנה לא מושגת באמצעות לימודים ושיטות שכליות. גם לא באמצעות נהייה אחר ההנאות של העולם. ברם, ההבנה מושגת באמצעות מצבור של האמצעים הללו.
מכאן, שאירועים בודדים הם חסרי משמעות כשלעצמם - הישארותו של סידהארתא עם הסמסארה והיסחפותו בעולם האהבה והעסקים אינם מובילים לנירוואנה. ברם, הם אינם בגדר הפרעות שכן כל פעולה שסידהארתא נוקט בה וכל אירוע שמתרחש בחייו עוזרים לו להשיג הבנה. סך כל החוויות הללו הוא הניסיון.
לדוגמה, אהבתו היצרית והכואבת של סידהארתא לבנו הוא חוויה שמלמדת אותו אמפתיה. לאחר חוויה זו הוא מסוגל להבין את עולם הילדים. לפני כן, למרות שהיה מעורה בעולם הסמסארה הוא לא היה מסוגל להבין את עולמם. ולמרות הדבקות בסמסארה הוא לא היה מסוגל להבין את טבעה. הניסיון של הסמסארה בנקודה זו לא הוביל להבנה ואולי אפילו עיכב אותו. בניגוד לכך, ניסיונו של סידהארתא עם בנו מאפשר לו לאהוב. פעם נוספת האהבה כשלעצמה לא מובילה להבנה.
תמות עיקריות.
כבר מתחילת מסעו של סידהארתא הוא מחפש שינוי עצמי. הוא חובר לאסתיקס, מבקר את גאוטמה וחובק את תשוקותיו הארציות ולבסוף חובר לטבע. כל זאת בניסיון להשיג נירוואנה. סידהארתא יודע שאין באפשרותו להשיג הארה בנהייה אחר גאוטמה. הרומן מדגים כיצד הנתיב אל ההארה לא יכול להירכש מאדם אחר משום שהנתיב שונה לכל אדם ולא יושג רק על ידי הקשבה או ציות לאדם שכבר פסע בנתיב. שכן, מילים ולימודים יכולים לתאר את האמת אך הם אינם האמת עצמה. בהיותם עקרונות, הם לוכדים את הפרט, בעוד ההארה בהיותה חסרת עקרונות משחררת את הפרט.
תמה נוספת היא מעגליות הזמן המומחשת באמצעות היחסים של אב ובן המומחשים בניסיון של סידהארתא פעם ראשונה עם אביו ופעם שנייה עם בנו. רעיון המעגליות מודגם גם בצורך של סידהארתא במלווים. ראשית גובינדה אחר כך קמאלה ולבסוף ווסודבה - כל מלווה מסמל השגה של שלבים שונים בדרך אל ההארה. הרומן מיוחד בכך שהזמן אינו ליניארי. שרשרת האירועים מתרחשת בקפיצות לאורך הזמן אבל התמות בספר בסוף חוזרות אל המקור של הסיפור. הדבר מסמל את מהות הנהר שיש לו התחלה, אמצע וסוף כמו החיים. בסוף הסיפור זו ההכרה שסייעה לסידהארתא להגיע להארה. לא חשוב כמה החיים סוטים ממקור החיים, הכל לבסוף נוטה לשוב חזרה אליו. בסוף המסע שלו, רק דרך הבנת מנעד התחושות האנושיות מגיע סידהארתא לנירוואנה. כפי שנכתב, ברגע ההארה, סידהארתא חווה את התחושות של האנושות עוברים בראשו כנהר הזורם מהמקור שלו ואליו בחזרה.
ישיבת חומש
ישיבת הר שלום נוסדה ביישוב חומש בשנת 2002 על ידי הרב מרדכי גנירם בשם ישיבת חומש. הישיבה הוקמה כשלוחה של ישיבת ברכת יוסף ופעלה עד לתום תוכנית ההתנתקות. לאחר הפינוי מחומש עברה הישיבה למצפה אשתמוע ואת מקומה ביישוב חומש החליפה ישיבת חומש המתחדשת בראשות הרב אלישמע כהן.
ישיבת הר שלום.
הישיבה קרואה על שם שלום (שולי) הר מלך, שנרצח בפיגוע ירי בכביש אלון סמוך לכפר אל-מועייר ב-א' באלול תשס"ג, 29 באוגוסט 2003, היה בין מקימי הישיבה. הישיבה נוסדה ביישוב חומש באלול התשס"ב על ידי הרב אליקים לבנון והרב מרדכי גנירם, כשלוחה של ישיבת ברכת יוסף באלון מורה. המניע להקמת הישיבה בחומש היה חיזוק היישוב אחרי שהאינתיפאדה השנייה גרמה להחלשותו. ראש הישיבה, הרב גנירם, בוגר ישיבת קדומים וישיבת אלון מורה, אמר כי "הצלחנו באותה תקופה לחזק את היישוב, כאשר האווירה בחומש השתנתה ועלינו למספר של 53 משפחות מתוכן 16 שבאו לחומש בעקבות הישיבה".
לאחר ההתנתקות.
במהלך תוכנית ההתנתקות, פונה חומש והישיבה למצפה אשתמוע. שר הביטחון אהוד ברק אישר ביולי 2008 את מעמדה בתור ישיבת הסדר. האישור הקנה לישיבה מעמד עצמאי ואפשר לה לגייס תלמידים ל"מסלול ההסדר". הבקשה נבדקה על ידי ועדת רבנים של איגוד ישיבות ההסדר, הישיבה עמדה בקריטריונים התורניים והמנהליים המנחים את ישיבות ההסדר ואושרה על ידי שר הביטחון. ישיבת "הר שלום" באשתמוע מציעה תוכנית המאפשרת לשלב לימוד תורה ועיסוק בחקלאות. תלמידי הישיבה עובדים גם עם הנוער ביישוב הסמוך שמעה. בישיבה לומדים 55 תלמידים מכל רחבי הארץ. בי"ב תמוז תשס"ח חנכה הישיבה את מבנה הקבע הראשון במקומה החדש.
ב-2013 הוחלף ראש הישיבה הרב גנירם ברבנים איציק אמיתי ואיציק אידלס ובמקביל הישיבה קיבלה תפנית לישיבת הסדר רגילה על גבול מכינה. באוגוסט 2020 נפטר ראש הישיבה הרב איציק אידלס. במקומו התמנה לראש ישיבה הרב חיים גרוס, תושב טנא עומרים.
ישיבת חומש המתחדשת.
בשנת תשס"ז הקימו מחדש את הישיבה בחומש הרב אלישמע כהן מרבני ישיבה קטנה מורשה וממקימי היישוב חרשה יחד עם בני גל תושב היישוב גבעת אסף ומראשי חומש תחילה אליהם הצטרפו גרעין של שלושה-ארבעה בחורים שביקשו להקים מחדש ובאופן קבוע את הישיבה בחומש. הגרעין מנה ברובו בחורים שהגיעו מהישיבה הגבוהה בבית-אל, ואליהם הצטרפו בהמשך בחורים מישיבות נוספות. כיום לומדים בישיבה כ -50 בחורים ואברכים.
מלבד ראש הישיבה הרב אלישמע כהן מלמדים: הרב שמחה שטטנר, הרב מנחם בן-שחר (בנו של הרב יצחק בן-שחר), הרב יובל חסיד, הרב גדי בן-זמרא - ראש אולפנה במעלה לבונה, הרב אלישע צור ר"מ בישיבה הגבוהה נחלת ישראל. בעבר לימדו בישיבה גם הרבנים: הרב מאיר גולדמינץ לשעבר ר"מ בישיבת שלום בניך כיהן גם כראש ישיבת חוות גלעד, הרב דוד דודקביץ, והרב מרדכי גרוס - ר"מ בישיבת הגולן. מנהל הישיבה, הוא שמואל וונדי בוגר הישיבה.
הישיבה לומדת במבנים זמניים על חורבות היישוב ההרוס חומש יש לישיבה גם מבנה קבע ביישוב שבי שומרון, שבעבר היו לומדים בו לפרקים. אך מקיץ ה'תשע"ט הישיבה שוכנת בקביעות ביישוב חומש.
הישיבה ממשיכה את האידאולוגיה של ישיבת מרכז הרב וחלק מהרבנים, כולל ראש הישיבה - הרב אלישמע כהן, הם בוגרי ישיבה זו. עם זאת, ייחודה של הישיבה הוא שילוב מצוות יישוב ארץ ישראל והחסידות תוך קשר לתלמידי חכמים שאינם מחוגי מרכז הרב כגון הרב יצחק גינזבורג.
הישיבה פונתה ונהרסה בידי כוחות הביטחון פעמים רבות, אך בכל פעם היא שבה לאחר מכן ונאחזת שוב במקום, אחד הפינויים האחרונים היה בראשית כסלו ה'תשפ"א ובמהלכו חיללו המפנים את ארון הקודש שבישיבה וספרי קודש אחרים. המעשה גונה על ידי הרב הראשי דוד לאו וראש מועצת שומרון יוסי דגן שדרש לפתוח בבדיקה.
ב-30 באפריל 2020 אייר תשפ"א, בהוראת נפתלי בנט שר הביטחון נהרסו שוב בית המדרש והפנימיות, ואף בתים של משפחות שעברו לגור בחומש.
הפיגוע בצפון שומרון.
בליל 16 בדצמבר 2021, בפיגוע ירי שכוון אל עבר תלמידי הישיבה אשר נסעו מהישיבה אל שבי שומרון, נרצח יהודה דימנטמן (נכדו של הרב משה דימנטמן), אברך בישיבה, ונפצעו שניים נוספים באורח בינוני וקל. ההלויה של יהודה דימנטמן יצאה מישיבת חומש על אף ניסיון המשטרה למנוע הגעה לחומש. מאות אנשים עקפו את המחסום ברגל.
בליל 19 בדצמבר הקים צה"ל מחסום מאולתר בדרך לחומש בכדי למנוע הגעת יהודים ליישוב. בישיבת חומש תוקפו את הודעת דובר צה"ל, לפיה כוחות הביטחון הותקפו בבוקר ה-19.12.2021 ביישוב: "דובר צה"ל ובני גנץ שופכים את דמם בשקרים מכוערים"
ב-22 בדצמבר ראש ישיבת חומש, הרב אלישמע כהן, עוכב במהלך בדיקה במחסום חיזמא וזומן לחקירה בחשד להפרת חוק ההתנתקות. בהתערבות יוסי דגן נמנעה המשטרה מלעצור את הרב.
לאחר הפיגוע הצהיר שר התפוצות נחמן שי שיש להשאיר את הישיבה במקום.
קישורים חיצוניים.
עזרי טובי: בואו לראות את הישיבה בחומש, באתר ערוץ 7.
חרסי שומרון
חרסי שומרון הם שתי קבוצות של אוסטרקונים הכתובות כתב עברי עתיק שנמצאו בעיר שומרון, בירת ממלכת ישראל, ומעריכים כי שימשו כתעודות משלוח לתוצרת. התאריך המקובל לתעודות הוא ימי ממלכת ישראל, אך יש הסבורים כי הם מן התקופה הפרסית, כאשר שומרון שימשה בירת פחווה (מחוז). חלק מהכתובות התפרסמו וסומנו כ-KAI 183-188.
הקבוצה הראשונה.
קבוצה ראשונה מונה 102 אוסטרקונים שנמצאו בחפירות הארכאולוגיות שנערכו בשומרון בשנת 1910 על ידי אוניברסיטת הרווארד. החרסים נמצאו בשכבת הרס של בית המחסנים. מתוך 102 אוסטרקונים של הקבוצה הראשונה רק כ-76 ניתנים לקריאה חלקית, ו-63 מהם מכילים טקסט בעל משמעות. התיארוך המקובל של החרסים הוא בין 850 ועד 750 לפנה"ס, הזמן בו נחרב בית המחסנים בו נמצאו. גם התיארוך על פי סגנון הכתב הוא לאמצע המאה השמינית לפני הספירה.
רוב החרסים שימשו תעודות משלוח של שמן ויין מנחלת שבט מנשה לעיר שומרון. נוסח התעודות כמעט קבוע והוא מכיל את שנת המשלוח, התוצרת, כמות התוצרת, שם מקום ושם אדם. החוקר אריה בורנשטיין סידר את החרסים על פי השנה בה נשלחו, מוצא המשלוח, שם המקבל וסוג המשלוח. מסקנותיו הן שבכל שנה היה צריך יישוב מסוים לספק תוצרת לשר הממונה על המחוזות בשומרון. בכל שנה כל יישוב מספק תוצרת רק לפקיד אחד. לדוגמה - בשנה התשיעית אלו היו המשלוחים: גת פארן לשמריו, קצה לגדיו, גבע ויצת לאדניעם, ושפתן לבעל-זמר. מסקנה נוספת היא שהיו כרמים שהיו מחוץ לחשבון המחוזות, אולי כרמים סמוכים לארמון המלך. ברנשטיין מציין גם כי כמות היין היא פי שלושה מכמות השמן.