הורשע בבית המשפט המחוזי בקבלת דבר במרמה, ונגזרו עליו ששה חודשי מאסר על תנאי וקנס בגובה 5000 ש"ח. הוא ערער לעליון.
לאחר פרישתו לגמלאות שימש כיועץ למנכ"ל משרד התחבורה בנושא תחבורה יבשתית. כמו כן הרצה בנושא דיני רישוי ותעבורה וערך ספרים בנושא דיני תעבורה.הוא ייעץ מקצועית לכתיבת אפליקציה לאייפון ללימוד לקראת מבחני התאוריה.
נפטר ממחלת הסרטן ביום ראשון 27 באוקטובר 2013.
מעמד להט&quot;ב באמריקה
קרארה
קרארה (באיטלקית: Carrara) היא עיר בנפת מאסה-קרארה שבטוסקנה, איטליה. היא מפורסמת בזכות השיש האיכותי שבה שצבעו לבן-אפור-כחלחל.
היסטוריה.
במקום ידועה התיישבות כבר במאה ה-9 לפנה"ס, אז ישבו במקום שבטי ה. במאה השנייה לפנה"ס כבשה רומא את המקום יחד עם כל ליגוריה והפעילה בו מחצבות שיש. בימי הביניים עברה העיר בין לומברדיה לאימפריה הביזנטית ולבישופות לוני. במסגרת מאבקי הכוח בין הגואלפים והגיבלינים נטתה העיר למפלגת הגיבלינים (תומכי הקיסרות הרומית הקדושה ומתנגדי מדינת האפיפיור). ב-1313 עברה העיר לשליטת הרפובליקה של פיזה, לוקה ופירנצה, מאוחר יותר היא עברה לשליטת משפחת ויסקונטי, דוכסי מילאנו שהחזיקו בה עד 1477. בין מחצית המאה ה-15 וראשית המאה ה-19 הייתה העיר מרכזה של דוכסות מאסה וקרארה, תחת שליטת משפחת סיבו-מלספינה (Cybo Malaspina; שצאצאה הנושע ביותר הוא האפיפיור אינוקנטיוס השמיני) ומ-1738 משפחת ד'אסטה (d'Este), כחלק מדוכסות מודנה ורג'ו, למעט פרק זמן קצר בו שלטה באזור אליזה בונפרטה, שארת בשרו של נפוליאון.
בעת איחוד איטליה הייתה העיר מרכז להתקוממות אותה הוביל ג'וזפה מציני.
קרארה נודעה כנושאת דגל האנרכיזם האיטלקי ובשנת 1968 נוסדה בה "פדרציית האנרכיסטים הבינלאומית".
שיש קרארה.
שיש קרארה נודע כשיש משובח עוד מהעולם העתיק. הפנתאון ברומא ואף עמוד טראיאנוס עשויים שיש קרארה. פסלי הרנסאנס האיטלקי חזרו והעלו את השיש מקרארה למדרגה עליונה בשאיפתם לאיכות. פסל דוד של מיכלאנג'לו עשוי שיש קרארה באיכות ירודה, וכן חזית הדואומו של סיינה, הפרטים בקמפנילה די ג'וטו בפירנצה ועוד. התחייה הגותית של המאה ה-19 פנתה אף היא לקרארה. חזית ההדואומו של פירנצה, כנסיית סנטה קרוצ'ה בעיר ועוד נבנו משיש זה. גם המרבל ארץ' בלונדון נבנה בשיש קרארה.
סביב מחצבות השיש הוקמו אקדמיה לפיסול ומוזיאון המציג שימוש בשיש לצורכי פיסול ואדריכלות מן העת העתיקה ועד ימינו.
הגאולוג פאולו סאבי חקר את שיש קרארה וגילה, במחצית המאה ה-19, שהוא סלע מותמר.
מקלדת וירטואלית
מקלדת מחשב וירטואלית היא שרטוט של מקלדת מחשב שנמצא על מסך המחשב או על משטח אחר ומאפשר הקלדה על שרטוטי הקלידים שבו, בעזרת ממשק השליטה של הסמן. במשק השליטה של הסמן שולטים בעזרת אמצעי הצבעה, כגון עכבר המחשב, עט אלקטרוני, משטח נגיעה, headmouse ו-eyemouse או בעזרת או אצבעות המשתמש והחצים של המקלדת הפיזית.
מקלדת וירטואלית עשויה לשמש כהתקן טכנולוגיה מסייעת - דהינו היא יכולה לספק מנגנון קלט חלופי עבור משתמשים בעלי לקות שאינם יכולים להשתמש במקלדת פיזית. עוד שימוש הוא כמקלדת על המסך עבור משתמשים רב לשוניים, אשר ללא הרף צריכים לעבור בין ערכות תווים שונים בשפות שונות. שימוש שלישי למקלדת מסך וירטואלית הוא עבור מחשבים המוצבים במקום בו אין מספק שטח עבור מקלדת מחשב פיזית. מקלדת המסך הווירטואלית מספקת תחליף נוח בעת מעבר בין בתחנות שונות או על מחשבים ניידים, אשר רק לעיתים רחוקות מגיעים עם מקלדות רב לשוניות.
מרבית מערכות ההפעלה מאפשרות החלפה בין פריסות המקלדת הפיזית (בדרך כלל shift-alt), במקביל לשינוי פריסת מקלדת תוכנה. במכשירים בהם לא קיים מקלדת פיזית בשפה הרצויה (כגון וסייענים אישיים דיגיטליים או מסך מגע טלפונים סלולריים המצוידים), מקובל להזין טקסט על ידי הקשה על מקלדת וירטואלית המובנית במערכת ההפעלה של המכשיר.
מקלדות וירטואליות ניתן לסווג לפי ההיבטים הבאים:
מקלדת וירטואלית אופטית הומצאה על ידי מהנדסי IBM בשנת 2008. התקן זה מזהה ומנתח את תנועות היד או האצבע האנושית ומפרש אותן, זה מאפשר לחקות התקני קלט המופעל ידנית כמו עכבר או מקלדת. כל יחידות קלט מכני יכול להיות מוחלף על ידי התקנים וירטואליים כאלה.
קיימים באינטרנט אתרים שונים המאפשרים למשתמשים להקליד בשפתם על מקלדות זרות, בעיקר בבתי 'אינטרנט קפה' על ידי הצגה של מקלדות וירטואליות בשפות שונות.
כמו כן, קיימת מקלדת וירטואלית במערכות ההפעלה השונות שהוכנס על מנת לאפשר נגישות לבעלי מוגבלויות כך שיוכלו לבצע את כל הפעולות במחשב ביד אחת. למשל בחלונות החל מחלונות XP קיימת מקלדת וירטואלית בכלי נגישות (ניתן לגשת לכלי או דרך עזרים -&gt; נגישות -&gt; לוח מקשים על המסך או על ידי כתיבת osk בשורת ההפעלה).
+TACACS
(ראשי תיבות של:Terminal Access Controller Access-Control System Plus) הוא פרוטוקול תקשורת המספק שרות AAA. היינו, מאפשר ניהול מרכזי של בקרת גישה מרחוק, להתקני רשת וציוד מחשוב הנתונים ברשת תקשורת. כדי לאפשר גישה של משתמשים - כגון מנהלי הרשת, להתקני הרשת, התקני הרשת פונים לשרת מרכזי באמצעות הפרוטוקול וזאת כדי לאמת את זהות המשתמשים, כדי לקבל מידע על אוסף הפעולות שהם מורשים לבצע וכדי לנהל חשבונאות היינו, רישום לצרכיי מעקב של פעילות המשתמשים. הפרוטוקול פותח על ידי חברת סיסקו מערכות בשנת 1996 כדי להרחיב את היכולות שניתנו על ידי פרוטוקול TACACS הוותיק.
הפרוטוקול מבוסס על פרוטוקול TACACS, אבל מלבד השם המשותף, זהו פרוטוקול חדש לחלוטין שאין לו תאימות לאחור לאף גרסה קודמת של TACACS. הפרוטוקול ו-RADIUS החליפו במקומות רבים את הפרוטוקולים הישנים ברשתות שנבנו לאחרונה וברשתות מעודכנות, אולם TACACS ו XTACACS ממשיכות להופיע על מערכות ישנות רבות.
היסטוריה.
פרוטוקול TACACS פותח לראשונה ב 1984 על ידי BBN Technologies לצורך ניהול רשת התקשורת MILNET שהייתה חלק מרשת ARPANET של משרד ההגנה האמריקאי. תחילה הוא נועד לחסוך למשתמשים הליך הזדהות (LOGIN) כפול כאשר הם מתחברים באמצעות טרמינל מרוחק. גרסה ראשונית זו, של הפרוטוקול עבדה על בסיס UDP והיכולות שלה היו מוגבלות לאימות משתמשים וניהול הרשאות בלבד.
מפרט הפרוטוקול של גרסה זו לא פורסם מעולם. למרות זאת חברת סיסקו יישמה את הפרוטוקול במוצריה ואף טענה שהיישום תואם לחלוטין לפרוטוקול הראשוני. עם הזמן הרחיבה סיסקו את הפרוטוקול לתמוך גם בניהול הרשאות, וחשבונאות וכן לעבוד על בסיס TCP. הרחבה זו זכתה לכינוי XTACACS ושמרה על תאימות אחורה לפרוטוקול הראשוני בשימוש ב- UDP. בשנת 1993 פורסמה הגרסה המורחבת של סיסקו על ידי ארגון IETF כתקן פתוח תחת השם RFC 1492. מאז מקובל לקרוא בשם TACACS לגרסת הפרוטוקול המתוקננת בתקן זה.
עם השנים פיתחה סיסקו גרסה אחרת לפרוטוקול תחת השם . מפרט הפרוטוקול זה פורסם, ביוזמת סיסקו, שנת 1998 כטיוטת תקן (DRAFT) על ידי ארגון IETF.
פרטי הפרוטוקול.
+TACACS עובד על בסיס TCP ומשתמש בדרך כלל בפורט 49. הוא מורכב משלושה פרוטוקולים נפרדים, אשר ניתן ליישם אותם על שרתים נפרדים.
הפרוטוקול מציע תמיכה בריבוי פרוטוקולים, כגון: IP ו-AppleTalk. הפעלה רגילה מצפינה לחלוטין את הגוף ההודעה עבור תקשורת מאובטחת יותר. זהו אחד השיפורים של חברת סיסקו על הפרוטוקול המקורי.
יתרונות הפרוטוקול והשוואה מול פרוטוקולים דומים.
לעומת RADIUS המשלב אמצעי אימות בתוך פרופיל משתמש, הפרוטוקול מפריד בין שתי הפעולות. הפרוטוקול משתמש בפרוטוקול תקשורות TCP, בעוד ש-RADIUS משתמש ב-UDP.
ההרחבות בפרוטוקול מספקות סוגים נוספים של בקשות אימות וסוגים נוספים של קודי בתגובה, יותר מאשר היו במפרט המקורי.
האמר (צה&quot;ל)
פורבס טראוול גייד
פורבס טרבל גייד
Forbes Travel Guide
קארארה
קררה
גראס (צרפת)
גראס (בצרפתית: Grasse) היא עיר וקומונה של כ-51,000 תושבים בריביירה הצרפתית. העיר ידועה כמרכז עולמי לתעשיית הבושם. בעיר מיוצרים כשני שלישים מכלל תוצרי הארומה של התעשייה הצרפתית לבשמים ולמזון. בסביבות העיר שטחים נרחבים של חוות לגידול פרחים שהאקלים והתנאים הסביבתיים הייחודיים של העיר אידיאליים לגידולם. בהם שיחי יסמין רבים שהובאו לעיר במאה ה-16 על ידי המורים. הפרק האחרון והארוך ביותר ברומן "הבושם - סיפורו של רוצח" מאת פטריק זיסקינד מתרחש בעיר.
מקור השם.
יש סבורים כי מקור השם של העיר הוא במילים הלטיניות "Podium Grassum", כלומר "הגבעה הגדולה" (בצרפתית "Grand Puy"), והוא קשור לגבעה עליה הוקמו היסודות הראשונים של היישוב. עם הזמן הכינוי הלטיני התפשט והפך לשם הנוכחי - גראס, בשפה האוקסיטנית פרובנסלית Grassa. שם זה מוזכר לראשונה בטקסטים מהמאה ה-11.
אברהם בר אורין
אברהם בר-אורין
גרס
מגיס
מסיה 3
מסיה 4
מגדל השעון (טירנה)
מגדל השעון (באלבנית: Kulla e Sahatit) בטירנה בירת אלבניה הוקם בשנת 1822 בידי האג'י אטהם ביי, שהקים גם את מסגד אטהם ביי הסמוך. המגדל מתנשא לגובה של 30 מ', והוא משקיף על כיכר סקנדרבג, הכיכר המרכזית של העיר. עד 1970 היה המגדל המבנה הגבוה ביותר בטירנה. בסיסו ריבועי, ואורך כל צלע 4.7 מ'.
השעון בראש המגדל הוחלף מספר פעמים. ב-1928 הותקן בו שעון גרמני, ולאחר שזה נפגע במלחמת העולם השנייה, הובא במקומו שעון מכנסייה בשקודרה ובו ספרות רומיות. ב-1970 הוחלף השעון בשלישית, בשעון שהובא מסין. בשנים 1981 ו-1999 שופץ המגדל. ב-1996 נפתח לציבור, ומבקרים יכולים לטפס ב-90 המדרגות הלולייניות המובילות למרפסת התצפית.
מדרגות לולייניות
סלמה (שפלה)
הגרלת המגרשים של אחוזת בית
פיט מייקל