לבקשת נפוליאון הונצח הביקור במנזר בציור משנת 1804 מעשה ידיו של הצייר אנטואן-ז'אן גרו, ששמו "בונפרטה מבקר את חולי הדבר ביפו" ("Bonaparte visitant les pestiférés de Jaffa"). בציור נראה נפוליאון כשהוא ניצב גאה בין חייליו ונוגע בידו השמאלית בחזהו של אחד החולים. גרו לא ביקר מעולם מיפו ולכן צייר אותה ואת המנזר כפי שתיארם בדמיונו. ברקע הרחוק מתוארת יפו כעיר מזרחית שבתיה מטפסים במעלה גבעה, וברקע הקרוב נראות קשתות המנזר אותן עיצב גרו בסגנון מזרחי ומורי. הקשתות הן חלק מארקדה הסוגרת על חצר פנימית של המנזר. התמונה מוצגת במוזיאון הלובר בפריז.
עמנואל כץ
זאגור
זאגור (אנגלית: Zagor) היא סדרת חוברות קומיקס פרי עטו של הכותב האיטלקי סרג'ו בונלי ושל המאייר גאליינו פרי שראתה אור החל מ-1961. חלק מהחברות תורגמו לעברית ויצאו בהוצאת מ. מזרחי.
דמותו של זאגור.
זאגור, או בשמו האמיתי פטריק ווילדינג, הוא דמות בעלת מאפייני המערב הפרוע החיה ביער בפנסילבניה בצפון מזרח ארצות הברית. אף על פי שהכותבים לא ציינו זאת במפורש, ניתן להניח כי התקופה בה פועל זאגור היא המחצית הראשונה של המאה ה-19. מקור השם זאגור הוא אינדיאני ("זא-גור טה-נאי") שפירושו (כביכול) הוא "הרוח עם הגרזן".
זאגור נאבק לשמור על שלווה באזור מחייתו, נלחם בפושעים ויוצא להגנתם של שבטים אינדיאנים.
בצעירותו רואה פטריק ווילדינג את הוריו נרצחים על ידי חברי שבט האבנאקי בהנהגת סלומון קינסקי. פיטצי הנודד, צייד בגיל העמידה, לוקח את ווילדינג צמא הנקמה תחת חסותו. פיטצי מלמד את ווילדינג כיצד להפוך גרזן לנשק וכשזה בוגר דיו לבצע את מעשה הנקם הוא מגלה שאביו, איש צבא לשעבר, השתתף בהרג של אינדיאנים רבים. גילוי זה משפיע עליו מאוד ופטריק ווילדינג מפנים את מורכבותם של ערכי הטוב הרע והצדק. בעקבות כך, ובעזרתם של משפחת אקרובטים, עוטה ווילדינג את דמותו של זאגור.
זאגור ימצא תמיד בצד החלש והמדוכא, בין אם זה אדם שחור, אדום או לבן. הוא מתגורר באי המוקף חול טובעני באזור הביצתי של היער ומשם יוצא לפעילותו משכינת השלום.
דמותו של זאגור אינה דמות מערב-פרוע טיפוסית. סיפורו מערב אימה ובידיון לצד הומור שמגיע בעיקר משותפו המקסיקני של זאגור, צ'יקו.
צ'יקו, המוצג כדמות משעשעת נמוכה ושמנה, הופך לחברו הטוב של זאגור.
זאגור בעולם.
אף על פי שסדרת זאגור פופולרית באיטליה, היא פופולרית עוד יותר בקרואטיה, שם היא מתפרסמת עד היום כמו גם בבוסניה והרצגובינה, סרביה וסלובניה. גם באוסטריה הסדרה זוכה לפופולריות רבה.
בטורקיה נוצרו עד היום 3 סרטי זאגור והכינוי צ'יקו נטמע בשפה המקומית על מנת לתאר אדם נמוך ושמן.
זאגור בישראל.
הוצאת הספרים מ. מזרחי, הוציאה לאור במהלך שנות ה-70 כ-15 חוברות של זאגור. בניגוד לפורמט האיטלקי בו כל חוברת הכילה כ-130 עמודים, בפורמט הישראלי קוצרו החוברות לכ-65 עמודים. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21, הוציאה מ. מזרחי לאור את שבע החוברות הראשונות בסדרה בהוצאה מחודשת. כמו כן, פרסמה ההוצאה לאור חוברת חדשה בסדרה, הממשיכה את ההרפתקה שנקטעה בחוברת מספר 15.
יוסף שילה
יוסף שילה (נולד ב-1 בפברואר 1949) הוא פרופסור אמריטוס ומופקד על הקתדרה לחקר הגנטיקה של הסרטן על שם דייוויד ואינז מאיירס במחלקה לגנטיקה מולקולרית של האדם ולביוכימיה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. הוא חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 2005, חתן פרס א.מ.ת לחקר הסרטן לשנת 2005, זוכה פרס קלואוז מטעם האגודה האמריקאית לחקר הסרטן וחתן פרס ישראל בתחום מדעי החיים לשנת 2011.
ביוגרפיה.
יוסף שילה נולד בחיפה וגדל בשכונת נווה שאנן, שהייתה אז שכונת פועלים, ובה קנה את חינוכו הבסיסי. הוריו עלו לארץ בשנות ה-20 והיו אנשי תנועת העבודה. הוא קרוי ע"ש דודו, אחי אביו, שנפל במלחמת השחרור. את שירותו הצבאי עשה ב"גלי צה"ל" ככתב ועורך תוכניות. למד לתואר ראשון בביולוגיה בטכניון, ואת תוארי המוסמך והדוקטור בגנטיקה של האדם קיבל מהאוניברסיטה העברית בירושלים. השתלם כעמית בתר-דוקטורי במחלקה לגנטיקה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד בבוסטון, ומאז 1985 הוא חבר סגל אוניברסיטת תל אביב. ב-1995 מונה לפרופסור מן המניין, וב-2001 הופקד על הקתדרה ע"ש מאיירס לחקר הגנטיקה של הסרטן. היה עמית מחקר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת מישיגן (1992–1993), עמית פוגארטי במכון הלאומי לחקר גנום האדם במכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית במרילנד (2005–2006), וחוקר אורח בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ניו יורק (2013-2012), במכון סלואן קטרינג לחקר הסרטן בניו יורק (2016) ובאוניברסיטת רוקפלר בניו יורק (2019).
יוסף שילה נשוי לפרופסור שושנה שילה מבית הספר למדעי הפסיכולוגיה של אוניברסיטת תל אביב, והם הורים לשני ילדים וסבים לשני נכדים.
מחקריו.
יוסף שילה עוסק מאז עבודת הדוקטור שלו ועד היום במחלה התורשתית חשוכת המרפא, תסמונת אטקסיה טלנגיאקטזיה (המכונה בקיצור A-T). המחלה הנדירה מופיעה באוכלוסיות שונות בעולם, ובישראל נמצאו חולים במחלה בעיקר בין יהודים יוצאי צפון אפריקה, ערבים, דרוזים ובדואים. המחלה מאופיינת על ידי ניוון עצבי, הגורם לנכות קשה, מחלת ריאות כרונית חסר חיסוני, נטיית-יתר לסרטן (בעיקר לויקמיות ולימפומות), הזדקנות מואצת, אי-יציבות הגנום, המתבטאת בשברים בכרומוזומים, ורגישות קיצונית לקרינה מייננת, כגון קרינת X ולכימיקלים שונים הפוגעים בדנ"א.
זיהוי הגן הפגוע במחלה A-T.
בשנים 1988–1995 התרכזה קבוצת המחקר של שילה באוניברסיטת תל אביב במשימה אחת – זיהוי הגן הפגוע בחולי A-T. זיהוי הגן בוצע בשיטת השיבוט האיתורי (positional cloning), שפותחה באותה עת וחייבה השקעת משאבים נרחבת ורכישת הטכנולוגיה לחקר הגנום, שעשתה אז את צעדיה הראשונים. מאמץ זה הניב פרי ב-1995, והגן הפגוע במחלה זוהה על ידי הקבוצה וכונה (ataxia-telangiectasia mutated) ATM. שיבושים (מוטציות) בגן זה גורמים למחלה A-T בכל אוכלוסיות האדם. זיהוי הגן אפשר לראשונה אבחנה טרום-לידתית מדויקת של המחלה ופתח פתח להבנת הבסיס המולקולרי שלה.
הבנת תפקיד החלבון ATM.
מאז גילוי הגן שוקדת הקבוצה על הבנת תפקידו של תוצר הגן – החלבון המקודד על ידו, המכונה אף הוא ATM. קבוצתו של שילה וקבוצות אחרות הבהירו, כי חלבון זה הוא המפעיל והבקר הראשי של תגובת התא לנזק ייחודי, הנגרם למולקולת ה-DNA על ידי קרינה מייננת וכימיקלים שונים – שבר בשני גדילי ה-DNA (שבר דו-גדילי). זהו נזק חמור וקטלני, שאם אינו נענה על ידי תגובה מתאימה של התא, הוא עלול להביא למות התא, או להפיכתו לתא סרטני. החלבון ATM מפעיל רשת תגובות מסועפת לנזק זה, המאפשרת את תיקונו והחזרת חיי התא למסלולם התקין בתוך מספר שעות. הוא עושה זאת על ידי גרימת שינוי כימי זעיר, המכונה זרחון, במספר רב של חלבונים בתא, המשמשים שחקני מפתח במגוון תהליכים. שינוי זה גורם לשינוי בתפקודם או ביציבותם של חלבונים אלה, ועל ידי כך – לשינוי בתהליכים המבוקרים על ידם. בדרך זו מצליח חלבון אחד – ATM להשפיע על מספר רב של תהליכים בתוך זמן קצר ביותר מעת גרימת השברים ב-DNA. היעדרו של חלבון זה בחולי A-T מונע מתאי גופם להגיב תגובה ראויה לנזקים הנגרמים ל-DNA על ידי קרינה וכימיקלים שונים, וכן לנזקים הנגרמים על ידי תוצרי לוואי נורמליים של חילוף החומרים התאי.
הקבוצה ממשיכה לחקור את דרכי הפעלתו של החלבון ATM בעקבות גרימת נזקי DNA ואת התהליכים המבוקרים על ידו . לאחרונה, מתמקדת הקבוצה בהבנת הסיבה לניוון העצבי במחלה A-T, וכן בהבנת ההזדקנות המואצת הקשורה לאי-יציבות הגנום.
ציפורי הטרף
ציפורי הטרף (באנגלית: Birds of Prey) היא קבוצה בדיונית של גיבורות-על המופיעה בחוברות קומיקס ביקום DC קומיקס. הקבוצה הופיעה לראשונה בחוברת "Birds of Prey: Black Canary\Oracle #1" מיוני 1996, אם כי החלה בפרסום מחזורי בינואר 1999 והיא נוצרה בידי הכותבים צ'אק דיקסון וג'ורדן ב. גורפינקל והמאייר גרי פרנק. הסדרה עוצבה ברובה (החל מגיליון 56 ועד 108) על ידי הכותבת זוכת הפרסים גייל סימון. היא אוירה על ידי מגוון מאיירי DC, הבולט שבהם היה אד בניס, אך גם ג'ו בנט וגרג לנד.
הסדרה עוקבת במרביתה אחר שלוש נשים שהופיעו בעבר כדמויות משנה במותגי קומיקס אחרים של DC: ברברה גורדון, לשעבר באטגירל, היא מנהיגת החבורה בתפקידה החדש כאורקל; דיינה לאנס היא הקנרית השחורה, לשעבר חברה בליגת הצדק ושותפה לעלילות סופרמן, וונדר וומן והחץ הירוק; והלנה ברטינלי היא הציידת, ספק גיבורת-על ספק פורעת חוק, שעבדה בעבר עם וכנגד באטמן.
קבוצת הגיבורות החלה עובדת מתוך מגדל שעון ישן בגות'אם סיטי, עירו של באטמן. בעקבות אירועי עלילה שונים הן עקרו למגדלי דלטן במטרופוליס (עירו של סופרמן) והחל מ-2008 לדירות פלטינום בקליפורניה. עם התקדמות העלילה הצטרפו מספר רב של גיבורות קומיקס (חלקן הופיעו כדמויות משנה במותגים אחרים) על בסיס זמני: זינדה בלייק (ליידי בלאקהוק); מיספיט, ברדה הגדולה, קטאנה, ג'ודומאסטר, מנהאנטר, ג'יפסי, ליידי שיווה, צ'שייר, קאטוומן ורבות אחרות. בין הגברים הבודדים שצורפו לעלילה נכללים נייטווינג, החץ הירוק, סאוונט וחברו קראוטה, באטמן (בהופעות אורח נדירות), ויילדקט והמפקח גורדון, אביה של ברברה.
מרבית גליונות הסדרה כללו את אורקל וקנרית שחורה כמפעילה וסוכנת-שדה, עם ציידת בתפקיד שדה חלקי (לרוב הוזעקה במפתיע לחילוץ מצרה לא צפויה). החל מגליונות מאוחרים (80+) הצטרפה ליידי בלאקהוק לתפקיד מלא של טייסת וסוכנת-שדה.
דמויות ראשיות.
אורקל.