בגמרא נדרש שמו ושם אבותיו: "און - שישב באנינות [על פי רש"י, שעשה תשובה], פלת - שנעשו לו פלאות, בן ראובן - בן שראה והבין".
על פי הגמרא, נראה שאון חיפש שררה, ולא כהונה (בדומה לדתן ואבירם), ולכן אומרת לו אשתו שבשררה הוא בכל מקרה לא יזכה - ועל פי המדרש הוא היה צריך להיות ממקריבי הקטורת, ורצה להיות כהן.
און בן פלת בראי הביקורת.
פרט לפרשת קרח אין השם און נזכר במקרא. השם פלת נזכר פעם אחת בספר דברי הימים כשמו של אדם משבט יהודה. במספר מקומות בתורה נמנים ארבעת בניו של ראובן: חנוך, פלוא, חצרון וכרמי. נראה שפלת הוא פלוא ומכאן שאון היה בן פלת ודתן ואבירם היו בני אחיו, אליאב בן פלת. רשימת המפקד בספר במדבר מונה את דתן ואבירם בני אליאב בן פלוא בן ראובן, אבל איננה מזכירה את און: וּבְנֵי פַלּוּא, אֱלִיאָב, וּבְנֵי אֱלִיאָב, נְמוּאֵל וְדָתָן וַאֲבִירָם. ייתכן אם כך ש"און" הוא כתיבה כפולה (דיטוגרפיה) של המילה "בן", ובפסוק המקורי נכתב "אליאב בן פלת בן ראובן". לחלופין, ייתכן שיש לקרוא "הוא" במקום "און", וסופו של הפסוק הוא גלוסה: "הוא בן פלת בן ראובן". בנוסח השומרוני ובתרגום השבעים נכתב "בן ראובן" במקום "בני ראובן" שבנוסח המסורה.
בן דייוויס
בנג'מין תומאס "בן" דייוויס (באנגלית: Benjamin Thomas "Ben" Davies, נולד ב-24 באפריל 1993) הוא כדורגלן ולשי המשחק בטוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג ובנבחרת ווילס בעמדת המגן שמאלי.
קריירת מועדונים.
דייוויס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סוונסי סיטי. ב-25 באוגוסט 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון 0–3 נגד וסטהאם יונייטד. כבר בעונתו הראשונה דייוויס הפך לשחקן הרכב חשוב במועדון, וב-23 בנובמבר 2012 הוא חתם על חוזה ל-3 וחצי שנים במועדון. בסיום עונתו הראשונה זכה עם המועדון בגביע הפוטבול ליג. ב-19 בינואר 2013, דייוויס הבקיע את השער הראשון שלו במועדון בניצחון 1–3 נגד סטוק סיטי ובכך הפך לכובש הצעיר בתולדות המועדון. ב-24 בדצמבר 2013, דייוויס האריך את חוזהו במועדון עד יוני .
ב-23 ביולי 2014 חתם דייוויס בטוטנהאם הוטספר לחמש שנים. דייוויס ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בהפסד 0–3 לליברפול.
קריירה בינלאומית.
בספטמבר זומן דייוויס לסגל נבחרת ויילס, וערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בניצחון 1–2 נגד ב-12 באוקטובר של אותה שנה.
עוצבת התקומה
עוצבת התקומה (חטיבת האש 213, בעבר אגד ארטילרי 9222) היא חטיבת אש הכפופה לעוצבת המפץ, אוגדת מילואים משוריינת בצה"ל.
היסטוריה.
במלחמת ששת הימים פעל אגד 213 כאגד הארטילרי של אוגדה 38 והופעל בצורה מתוכננת בקרב אום-כתף. האגד הוקם כאגד קבוע ב-1970 והוכפף לעוצבת המפץ. האגד כלל בתחילת פעילותו שני גדודי תומ"תים M-50, גדוד תותחים נגררים, גדוד מרגמות 120 מ"מ וגדוד מכמ"ת 160 מ"מ.
במסגרת הקמת אוגדה 146 כאוגדה קבועה במהלך 1973, השתתף האגד באימון האוגדה. ימ"ח האגד מוקם באזור נווה יעקב מצפון לירושלים, ושניים מגדודיו קלטו את התומ"תים החדישים M-109.
במלחמת יום הכיפורים גויס האגד בפיקודו של דניאל אבידר, ויחידותיו יצאו על זחלים לשטחי ההערכות בפאתי רמת הגולן. כוחות האגד לחמו בקרבות הבלימה וההבקעה ברמת הגולן ולאחר מכן עברו לחזית המצרית.
לאחר המלחמה קיבל האגד את השם עוצבת התקומה ואת המספר 9222.
במלחמת לבנון הראשונה גויס האגד בפיקודו של עודד צ'ופ ותפס את גזרת רמת הגולן בכוננות מול צבא סוריה. גדוד המכמ"ת של האגד צורף לכוחות הלוחמים בלבנון.
אונרר&quot;א
אונרר"א ראשי תיבות של סוכנות הסעד והשיקום של האומות המאוחדות (מאנגלית: UNRRA, ראשי תיבות: United Nations Relief and Rehabilitation Administration) היא גוף לשעבר של האומות המאוחדות שמטרתו הייתה לטפל בכל הפליטים תחת אזור הכיבוש של בעלות הברית באירופה לאחר מלחמת העולם השנייה באירופה והמזרח הרחוק.
הארגון פעל בשנים 1943–1948, מנהלו הראשון היה הרברט ליהמן. פעילותו מומנה בעיקר על ידי ארצות הברית, והוא העסיק כ-12,000 עובדים. מקום מושבו הראשי היה בוושינגטון די. סי..
הקמת הארגון.
אונרר"א הוקם ב-9 בנובמבר 1943 על בסיס הסכמת 44 מדינות שחתמו על הסכם הקמת הארגון בבית הלבן בוושינגטון, כהקדמה לפתיחת ועידה בינלאומית לסיוע באטלנטיק סיטי, למחרת. על פי הסכם ההקמה, הוקמה מועצה מנהלת ובה נציג לכל מדינה, וועד מרכזי שבו נציגים של ארבע המדינות שהובילו את הקמת הארגון: ארצות הברית, בריטניה, סין וברית המועצות. על פי ההסכם, הארגון נועד לפעול בכל מדינה שעתידה הייתה להשתחרר על ידי בעלות הברית, לספק מזון, מלבוש ומחסה לנזקקים וכן לשקם את הפעילות הכלכלית במדינות אלה. הוועידה באטלנטיק סיטי ננעלה ב-1 בדצמבר 1943. בוועידה נקבע שהארגון לא ישיב פליטים בכפייה למדינות מהן ברחו, אם הם אינם מעוניינים לשוב אליהן. בוועידה נדונו ארבעה נושאים עיקריים:
פעילות.
אונרר"א פעל בשטחי גרמניה הכבושה לאחר מלחמת העולם השנייה וסייע ליותר מ-11 מיליון עקורים לא-גרמנים ושארית הפליטה, שהתרכזו בעיקר בגרמניה לאחר תום המלחמה. על העקורים נמנו עובדי כפייה שהובאו לגרמניה, שבויי מלחמה וכן מזרח אירופאים שנמלטו מן הצבא האדום, שלחמו לצד הוורמאכט או שהגיעו מרצונם לגרמניה הנאצית לצורך עבודה.
הארגון לא סייע לאזרחי גרמניה עצמם וגם לא למיליוני הגרמנים האתניים שגורשו ממדינות מזרח אירופה לגרמניה. רוב היהודים שברחו ממדינות הגוש הקומוניסטי לאחר סיומה של המלחמה התגוררו במחנות של הארגון בגרמניה ובאוסטריה.
באסיה סייע הארגון לפליטים בסין ובטיוואן. משרדי הארגון הוקמו בלונדון.
אונרר"א סייע למדינות נוספות, ובכללן ליוון, ליוגוסלביה, לצ'כוסלובקיה, לפולין, לאלבניה, לאיטליה, לסין, לבילורוסיה, לאוקראינה, לאוסטריה ולאיי הדודקנס, שעדיין לא היו אז חלק מיוון.
הארגון היה מופקד על פעילותם של 23 ארגוני סעד מתנדבים, ביניהם היו כמה משלחות של ארגונים יהודיים, כגון משלחת של היישוב היהודי בארץ-ישראל, הג'וינט והוועד היהודי לסיוע בחוץ-לארץ.
בשנת 1947 העביר אונרר"א חלק ניכר ממשימותיו לארגונים בינלאומיים אחרים כגון ארגון הפליטים הבינלאומי (IRO), וסגר את רוב משרדיו באירופה. בשנת 1948 נסגרו משרדי הארגון הנותרים באירופה, במזרח הרחוק, במרכז אמריקה ובדרומה, בהודו ובאוסטרליה.
אגד ארטילרי 213
אגד 213
אגד התקומה
אגד ארטילרי התקומה
אגד ארטילרי 9222
אגד 9222
חוות אליגטורים
חוות תנינים
קאלוסט גולבנקיאן
קאלוסט סרקיס גולבנקיאן (בארמנית: Գալուստ Սարգիս Կիւլպէնկեան, באנגלית וצרפתית: Calouste Sarkis Gulbenkian, 23 במרץ 1869 אושקודר - 20 ביולי 1955) היה איש עסקים, יזם ומומחה פיננסי, אספן אמנות, מצנט ונדבן בריטי, בן למשפחה ארמנית מטורקיה, בהכשרתו מהנדס. אזרח בריטי החל משנת 1902, אחר כך גם אזרח של פרס ופורטוגל, גולבנקיאן שיחק תפקיד חלוצי בפיתוח ההפקה התעשייתית של הנפט במזרח התיכון. ראה את עצמו "אדריכל של עסקים" בינלאומיים שבנה שותפויות פיננסיות חוצות גבולות. בשלהי חייו היה אחד האנשים העשירים בעולם ובעל אחד מאוספי האמנות הגדולים בעולם. בשנת 1955 הקים את הקרן גולבנקיאן שנועדה למטרות צדקה, חינוך, בריאות, מדע ואמנות בכל העולם. הקרן הקימה בשנת 1969 את מוזיאון האמנות על שם גולבנקיאן בליסבון.
גולבנקיאן הצטיין גם כפעיל ונדבן בקרב בני העם הארמני, מייסד מרכזי התרבות הארמנית בלונדון ובירושלים (ספריית גולבנקיאן ברובע הארמני, 1929) ותרם לשיפוץ מתחם הקודש של הכנסייה האפוסטולית הארמנית באצ'מיאדזין בארמניה.
חייו.
רקע משפחתי.
קאלוסט גולבנקיאן (או בהיגוי הארמני המזרחי גאלוסט) נולד בשנת 1869 במחוז אושקודר או סקוטרי, פרבר מזרחי, בימינו מחוז, של איסטנבול, בירת האימפריה העות'מאנית כבנם של זוג ארמנים, סרקיס גולבנקיאן ואשתו דירוהי, גם היא בת למשפחת גולבנקיאן, דודנית רחוקה של בעלה, מהענף ה"פרסי" של המשפחה. שני ההורים היו צאצאים של משפחות ארמניות הידועות עוד מן המאה ה-4. אבותיו הרחוקים היו נסיכים ממשפחת רשדוני (או רשטוני), ששלטו באזור ואספוראקאן, שמדרומה של ימת ואן, הנחשב לעריסת העם הארמני. תחת חסות הביזנטית במאה ה-11, בימים של השליט סנקרים אובאנס, עברה החצר המלכותית ובני רשדוני יחד איתה, לסיוואס בקפדוקיה. בני רשדוני אימצו את שם המשפחה וארט באדריק, "באדריק" מלשון התואר הרומי-ביזנטי פטריקיוס. בימי שלטון הטורקים העות'מאנים בני וארט באדריק החליפו את התואר "בדריק" בתואר הטורקי ביי או בק, ואז שם משפחתם הפך לווארט-בקיאן, אחר כך דרך תרגום המילה הארמנית "וארט" (ורד) לטורקית ("גול" או "גיל" - gül) השתנה השם לגול ביי או גולבנקיאן. ענף של המשפחה מפרס היגר בסביבות שנת 1725, אחרי מלחמה בין פרס לאימפריה העות'מאנית והתיישב גם הוא בקפדוקיה בעיר סיווס.