יוסי כראדי (נולד ב-10 באוקטובר 1975) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, המשרת כקצין הקשר והתקשוב הראשי (קשר"ר). קודם לכן שרת כמפקד התקשוב וההגנה בסייבר של פיקוד הדרום ועוד תפקידי ליבה בחיל הקשר והתקשוב.
ביוגרפיה.
כראדי נולד וגדל באור עקיבא, ילד שביעי ואחרון של ברוריה ושלום כראדי, שעלו מטריפולי שבלוב בשנת 1951.
למד בבית ספר יסודי רבי עקיבא וחטיבת הביניים בבי"ס תחכמוני. בתיכון למד בבי"ס אורט יד ליבוביץ בנתניה.
מתגורר בקיבוץ החותרים.
שירותו בצה"ל.
החל את שירותו בצה"ל כטכנאי גנרטורים. עבר קורס קציני קשר. במהלך מבצע צוק איתן שירת כמפקד גדוד התקשוב של עוצבת הפלדה.
בשנת 2018 מונה למפקד הקשר והאלקטרוניקה הפיקודי של פיקוד הדרום, ושירת בתפקיד זה עד אפריל 2020.
בשנת 2020 קיבל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מהמרכז האקדמי רופין.
ב-28 ביולי 2021 החל את תפקידו כקצין קשר ותקשוב ראשי (קשר"ר).
לוויאנג
בייסבול - עמדות
טאינו (שפה)
טאינו היא שפת אראוואק, שדוברה בפי אנשי טאינו באיים הקריביים ונכחדה. בעת הגעת הפלישה הספרדית, טאינו הייתה השפה הנפוצה ביותר בכל האיים הקריביים. הניב הקלאסי של טאינו היה שפת-האם של שבטי טאינו שחיו בצפון האנטילים הקטנים, בפוארטו ריקו, באיי טרקס וקייקוס, וברוב שטח האי היספניולה, ולאחר מכן התרחב גם לקובה. הניב השני של טאינו, סיבוניי, אמנם לא תועד, אך על פי דיווחים של קולוניאליסטים, הוא היה דומה מאוד לניב הקלאסי ודובר באזורים המערביים ביותר בהיספניולה, באיי בהאמה, בג'מייקה וברוב שטח קובה.
בתקופת השגשוג של השפה, עד סוף המאה ה-15, דחקה טאינו את השפות שדוברו באזור קודם לכן, למעט במערב קובה ובמובלעות בהיספניולה. עם דיכויה של תרבות טאינו במהלך הקולוניאליזם הספרדי, את מקומה של שפת טאינו תפסו ספרדית ושפות אירופיות אחרות, כמו אנגלית וצרפתית. ההערכה היא כי טאינו נכחדה בתוך 100 שנים של מגע, אך ייתכן שהיא המשיכה להיות מדוברת במובלעות בודדות באיים הקריביים עד סוף המאה ה-19. כיוון שהייתה השפה הילידית הראשונה שבה נתקלו האירופים בעולם החדש, טאינו הייתה מקור עיקרי למילים חדשות שהושאלו לשפות אירופיות.
ניבים.
חוקרים מבחינים בין שני ניבים: הניב הקלאסי בהיספניולה ומזרחה, וסיבוניי (Ciboney) בהיספניולה ומערבה.
קולומבוס כתב כי "... מבהאמה לקובה, מבוריקן לג'מייקה, אותה שפה דוברה בניבים שונים במקצת, אך הובנה לכול."
פונולוגיה.
שפת טאינו לא נכתבה. בני טאינו השתמשו בציורים על סלע, אך מעט מאוד מחקר נערך באזור זה. הפונמות הבאות שוחזרו מתוך מסמכי תיעוד ספרדיים:
היה קיים גם העיצור המקיש , כפי הנראה אלופון של .
הבחנה בין הצלילים ו- הוצעה בתעתיקים לספרדית באמצעות האות e לעומת הרצף ei/ey, כמו במילה ceiba "עץ כוריזיה". הצליל מיוצג באותיות ei או é בסוף מילה בשחזורים מודרניים.
הייתה גם תנועה אחורית גבוהה , שלעיתים קרובות הייתה מתחלפת ב- וייתכן שהייתה רק אלופון.
כמו כן, הייתה קיימת מערכת מקבילה של תנועות מאונפפות. העיצור היחיד שהופיע בסוף הברה או מילה היה
אוצר מילים.
מילים מטאינו.
מילים שנשאלו מטאינו לעברית ולשפות רבות אחרות:
שמות מקומות מטאינו.
שמות מקומות שמקורם בטאינו, לדוגמה:
אנפוף
אִנְפּוּף (בלועזית: נָזָלִיזָצִיָה) הוא מונח בפונטיקה, המתאר את מידת הזרימה של האוויר דרך האף בעת הגיית הגה בשפה כלשהי. אנפוף נוצר בדיבור כאשר בעת הוצאת אוויר, הווילון, ובמיוחד הענבל, יורד ובכך פותח במידה מסוימת את מעבר האוויר אל חלל האף.
יש אנשים שנוטים לְאַנְפֵּף מעט יותר כחלק מאופי ההגייה הרגילה שלהם. יש גם שפות, ניבים או סוציולקטים שבהם קיימת נטייה של כל דובריהם לאנפף תמיד או לעיתים.
אַפִּיוּת לעומת אנפוף.
אַפִּיוּת: הגאים שבעת הגייתם האוויר עובר דרך האף הם עיצורים אפיים, לדוגמה העיצור המכתשי האפי [], העיצור הדו-שפתי האפי [], העיצור הווילוני האפי [ŋ], ועוד. בעת הגיית הגה אַפִּי, הווילון יורד וסוגר לחלוטין את מעבר האוויר דרך הפה, כך שהאוויר יכול לצאת אך ורק דרך האף. התוצאה היא עיצור אפי.
אִנְפּוּף: הגאים (תנועות או עיצורים) המבוצעים דרך הפה, אך בו-זמנית חלק מהאוויר עובר דרך האף - הם עיצורים מאונפפים. בעת הגיית הגה מְאוּנְפָּף, הווילון יורד מעט ובכך מאפשר מעבר אוויר בו-זמנית גם דרך הפה וגם דרך האף. התוצאה היא עיצור מאונפף או תנועה מאונפפת. תנועות, בהגדרתן, מחייבות הוצאת אוויר דרך הפה לפחות חלקית; על כן, לעיתים תנועות מאונפפות מכונות בטעות "תנועות אפיות".
תנועות מאונפפות.
תנועות מְאוּנְפָּפוֹת הן תנועות אשר בעת הגייתן, האוויר זורם גם דרך הפה וגם דרך האף. בכך מוענק לתנועה "גוון" (תכונית) מאונפף.
תנועות מאונפפות בשפות שונות.
בכל השפות יש תנועות פּוּמִיוֹת (אוראליות), אך ב-20% משפות העולם יש גם תנועות מאונפפות. בשפות אלה, התנועות המאונפפות הללו עומדות בניגוד למקבילותיהן הפּוּמיות, למשל בצרפתית הצמד [] הפומית ו-[] המאונפפת.
דוגמאות לשפות שבהן אנפוף הוא תכונית מבחינה בתנועות: צרפתית, פולנית, פורטוגזית, הינדי-אורדו, נפאלית, בנגלית, יורובה, צ'רוקי (שפה), פשטו, ברטון (Breton), השפות הסיניות הְמוֹנְג והוקיין, אורייה והניב האלבני גֵג (Gheg).
בשפות – כמו עברית – שבהן אנפוף אינו תכונית מבחינה, כלומר אינו מבדל במשמעות, מקובל לומר שאין בהן אנפוף.
עיצורים מאונפפים.
בזמן הגיית עיצורים מאונפפים, האוויר יוצא ברובו דרך הפה ומעט דרך האף, בו-זמנית (זאת בניגוד לעיצורים אפיים, שבזמן הגייתם כל האוויר זורם החוצה דרך האף).
בריאנה תורסל
פדרו קסטיו
חוסה פדרו קסטיו טרונס (באנגלית: José Pedro Castillo Terrones; נולד ב-19 באוקטובר 1969) הוא מורה פרואני, מנהיג איגוד המורים בפרו ופוליטיקאי המכהן כ ה-63 של פרו מאז יולי 2021.
ביוגרפיה.
קסטיו נולד למשפחה ענייה, לשני איכרים אנאלפביתים בעיירה פוניה, טאקממבה, צ'וטה, מחוז קחאמרקה. קחאמרקה, למרות היותו באזור של מכרה הזהב הגדול ביותר בדרום אמריקה, נותר אחד האזורים העניים ביותר בפרו. הוא הילד השלישי מתוך תשעה במשפחת הוריו.
במהלך ילדותו נאלץ קסטיו לעיתים קרובות לשלב את לימודיו עם עבודות משק בבית. הוא השלים את לימודיו בבית הספר היסודי ובתיכון במכון לפדגוגיה גבוהה יותר באוקטביו מטה קונטרס דה קוטרבו. המסע היומי של קסטיו לבית הספר וממנו היה כרוך בהליכה לאורך שבילים צוקים תלולים במשך שעתיים.
כנער צעיר, קסטיו נסע ברחבי פרו כדי להרוויח כספים עבור לימודיו. החל מגיל שתים עשרה, הוא ואביו היו הולכים 140 ק"מ במשך יומיים-שלושה לעבודה במשך כמה חודשים במטעי הקפה באזור האמזונס בפרו. עם אחותו נסע קסטיו דרך האמזונאס לעבוד בגידולי אורז ולמכור גלידה על מנת לשלם שכר הלימודים. בלימה הוא מכר עיתונים וניקה חדרי מלון. הוא למד חינוך באוקטביו ותואר שני בפסיכולוגיה חינוכית באוניברסיטת סזאר ולג'ו.
מאז 1995 עבד קסטיו כמורה בבית ספר יסודי ומנהל בבית הספר בעיירה פוניה, צ'וטה, שם היה אחראי על בישול, ניקיון והוראה עבור התלמידים בכיתתו. לדברי קסטיו, הקהילה הקימה את בית הספר לאחר שלא קיבלה שום סיוע ממשלתי. קריירת ההוראה של קסטיו כללה קבלת שכר נמוך, כאשר המעמד המקצועי של עבודתו היה מכובד ומשפיע ביותר באזורים הכפריים בפרו, מה שקידם את קסטיו להיות מעורב באיגודי המורים.
איגוד המורים.
לאחר שקרא מאמר חדשותי שפרו חווה צמיחה כלכלית רבה עקב עושר המינרלים במדינה, קסטיו צפה כיצד תלמידיו הגיעו לבית הספר רעבים ולא זכו בכל היתרונות מהכלכלה, מה שהעניק לו השראה לשנות את מצבו של פרו. קסטיו הפך למנהיג הסתדרות המורים במהלך השביתה של האיגוד ב-2017, שדרישותיה היו להגדיל את המשכורות, לשלם את החוב החברתי, לבטל את חוק קריירת המורים הציבורית ולהגדיל את תקציב מגזר החינוך. השביתות התפשטו לחלקים שונים בדרום פרואני ומכיוון שהתארכה, שר החינוך מרילו מרטנס וראש הממשלה פרננדו זוואלה קראו אליהם את 25 המושלים האזוריים והמנהל האזורי של לימה. למרות ההגעה להסכמה, המורים המשיכו בשביתה.
הנשיא פדרו פבלו קוצ'ינסקי הציע את עצמו כמתווך והזמין את נציגי המורים להיפגש עמו במעונו הרשמי בכדי להגיע לפתרון. הנציגים מטעמו של קסטיו החליטו שלא להתייצב למפגש, ובשל כך החריפה השביתה, עם הגעת המורים מכל המדינה ללימה, שם ערכו צעדות ומחאות.
ב-24 באוגוסט 2017, אף על פי שחלק מהמורים עדיין היו בשביתה, הממשלה הוציאה צו שהפך את הרשאות ההסכמה במשא ומתן לרשמיות. הממשלה הוציאה אזהרה כי אם המורים לא יחזרו לכיתות החל מ-28 באוגוסט, משרד החינוך יחל להעסיק מורים חדשים.
קסטיו הודיע ​​על סיום השביתה ב-2 בספטמבר 2017 אך הבהיר כי מדובר בהשעיה זמנית בלבד.
קריירה פוליטית.
בשנת 2002, קסטיו רץ ללא הצלחה לראשות עיריית אנגויה עם מפלגת המרכז-שמאל צד פרו אפשריות. הוא כיהן כחבר מוביל במפלגה בקיג'אמארקה משנת 2005, ועד לפירוק המפלגה בשנת 2017, בעקבות תוצאותיה הגרועות בבחירות הכלליות ב-2016. בעקבות מנהיגותו במהלך שביתת המורים, פנו מפלגות פוליטיות רבות בפרו לקסטיו כדי לקדם אותו כמועמד לקונגרס, אך הוא סירב ובמקום זאת החליט להתמודד לנשיאות.
במהלך מגפת הקורונה בפרו, ניסה קסטיו להמשיך וללמד את תלמידיו בזמן הסגר ששרר במדינה, אולם לקהילה הענייה שלו לא היו יכולות ללמוד בצורה מקוונת, מכיוון שכמעט לאף אחד מתלמידיו לא הייתה גישה לטלפון סלולרי, והמחשבים שהבטיחה הממשלה מעולם לא הגיעו. לאחר שחווה את המאבקים שתלמידיו התמודדו איתם במשך יותר מעשרים וחמש שנות הוראתו, קיבל קסטיו השראה להיכנס כמועמד לבחירות לנשיאות.