זן חמישי של כתות הוא זה שבמוקדו תפישות מילנאריות. במקרים רבים מנהיג את הכת מנהיג כריזמתי, הטוען כי אחרית הימים נמצאת בפתח, וכי על המאמינים להיערך לבואה בעתיד הקרוב. תפישות כאלו אפיינו את השבתאות בעבר הרחוק יותר ואת כת הדוידים בעבר הקרוב. לעיתים קרובות חווה הכת משבר קשה, משמסתבר כי המועד הנקוב לתחילת אחרית הימים חלף, או כאשר המנהיג הכריזמטי נפטר מן העולם.
זן שישי של כתות אלו כתות פוליגמיות, (Polygamist cult) כאשר גבר אחד נשוי או מקיים זוגיות עם מספר נשים המאוגדות סביבו, גרות איתו, עושות את דבריו ויולדות לו ילדים לתוך הכת. לעיתים בכתות פוליגמיות, הסגידה והאמונה למנהיג גולשת מעבר לאמונה עצמה, והיא מתורגמת למעשים קיצוניים של הוכחת נאמנות לכת, באמצעות ביצוע עבירות מין ומעשים קיצוניים כמו אכילת צואה, או קיום מין עם חיות. לגבי הזן השישי של כתות פוליגמיות, בשל האופי המשפחתי של הקבוצה, סיווג זה שנוי במחלוקת. רוב הפסיכיאטרים מאמינים כי לא מדובר בכת, אלא בפסיכוזה משפחתית מסוג Folie à deux, Folie a famille, הנקראת גם תסמונת Lasègue-Falret Syndrome. למרות אי הבהירות האם מדובר בכת או בפסיכוזה משפחתית, הועמדו לדין בישראל 2 מנהיגי כת: גואל רצון מתל אביב ודניאל אמבש מירושלים.
לגיטימציה של כתות.
סטיבן האנט, הפוסע בעקבות ווליס, מצביע על כך שמידת הלגיטימיות של כתות קשורה לכבוד שהיא מצליחה לעורר באוכלוסייה בכללה, למספר המאמינים שהיא מצליחה לגייס ולתפישה העצמית של הכת. כך, לדוגמה, כתות שלהן טענה להחזקה ב'אמת יחידה' (לגיטימיות ייחודית), המאמצות גישה מכלילה (ללא טקס הצטרפות התובע התכחשות לאמונה אחרת) נוטות להפוך עם הזמן לדת חדשה. כתות שגישתן לגיטימיות ייחודית ואקסקלוסיביות נותרות במעמד של כת. במטבע דומה, כתות שאינן דוגלות בלגיטימיות ייחודית ומקלות על ההצטרפות אליהן נוטות להפוך זרם בדת קיימת.
כתות רבות סופגות ביקורת קשה על נוהגיהן, ובמיוחד על האופן בו הן מגייסות מאמינים ומשמרות אותם. טענות רבות מושמעות נגד כתות הנוקטות מאמצי שכנוע פעילים; גובות סכומי כסף משמעותיים מהמאמינים החדשים עבור למידה, קורסים, "סמינרים", מפגשי סוף שבוע, וספרות עזר; תובעות מהמצטרפים להשקיע זמן רב בהתנדבות או למסור לאנשי הכת חלק מרכושו; וכנגד כתות המציגות עצמן באופן שונה ומטעה כלפי ציבורים שונים - כארגון לקידום האחווה או זכויות האדם בפני מי שאינם מצטרפים פוטנציאליים, כארגון המציע דרכים לשיפור עצמי או למידה למי שעשוי להצטרף, או כהתארגנות שיסודה לוגי ומדעי כלפי מצטרפים חדשים, וכדת כלפי חברים וותיקים.
כתות רבות הואשמו גם בשימוש בשיטות לא אתיות של שכנוע ושליטה, כמו בידוד ממשפחה או מחברים וותיקים; הפעלת לחץ חברתי לקונפורמיות למצוות הכת; ניהול דקדקני של אופן החיים, מילוי המצוות ואורח החיים של החברים בכת; דיכוי הטעם האישי והחשיבה הביקורתית; קידום של תלות בקבוצה וחשש מעזיבתה; הצגת העולם החיצוני כשלילי, מנוער מערכים חיוביים, לא מוסרי ובזוי בהשוואה לטוהר המלווה את חייו של חבר נאמן בכת; הצגת עצם ההיחשפות לעולם שמחוץ לכת כסכנה או כדבר המחליש את החבר בכת, ותביעה לבצע במשנה מרץ טקסים של 'התחזקות' אחרי מפגש עם העולם החיצון; הבניית שפה הרמטית וסודית ושימוש בשפה ובמונחים המוכרים רק לחברי הכת; שימוש באופני חשיבה, בסיסמאות ובקודים ייחודיים של פירוש המציאות, כדי להבנות תפישה שונה של המציאות; העצמת כוחו של מנהיג הקבוצה כמקור היחיד ל'אמת' או לידיעה תקפה ולגיטימית של המציאות; וכן הלאה.
ברומלי וקוון הצביעו על-כך שהבסיס העובדתי לטענות אלו, כמו גם לטענות על "שטיפת מוח" רעוע ואינו משכנע, וכי רוב הטיעונים הופיעו בשנות השישים והשבעים, כתגובת נגד ("אנטי-כת") להופעתן של דתות חדשות בתקופה זו.
מאפיינים טיפוסיים לכתות.
ההבדל העיקרי בין כתות לדתות ובין מאמיני כתות למאמיני דתות אינו קשור באופיים של אלו או אלו או בנהגים הספציפיים של הכתות או הדתות, אלא במעגלי הלגיטימציה השונים בהן הן נעות. סטרק וביינברידג' ציינו כי אף שבעיני רבים נתפשים המצטרפים לכתות כ"לא נורמלים", אף כי קשה להצביע על הבדלים ניכרים לעין בין מי שעתידים להצטרף לכתות, לבין מי שעתידים להפוך מאמיני דת מקובלת. סטרק וביינברידג' גורסים, כמוהם כהאנט, כי המספר הגדל של מצטרפים לכתות מתקיים במקביל ובכיוון הופכי למגמות של התחלנות גוברת. סטרק וביינברידג' תומכים טענתם זו בהצביעם על ייצוג היתר של יהודים בין חברי הכתות השונות בארצות-הברית, וגורסים כי ניתן לקשר בין תופעה זו להתחלנות הרבה יותר של היהודים, בהשוואה לבני דתות אחרות, בארצות-הברית.
לכתות, עם זאת, כמה מאפיינים מובהקים, שאינם משותפים בהכרח לדתות רגילות. מאפיין אחד כזה הוא קיומו של מנהיג כריזמטי, הסוחף אחריו אנשים. מנהיג זה, המכונה לעיתים "גורו" או "רב" או כינוי סמלי אחר המצביע על מעמדו הרם, נהנה בדרך כלל גם מייחוס של מוצא רם או השראה אלוהית, יכולת מיוחדת לראיית הנסתר, הבנה עמוקה של טבע האדם, ויכולת לגלות עובדות שמאמיניו מבקשים להסתיר ממנו. מעמדו הרם של המנהיג זוכה לאישור בטקסים שונים, ובהיוועדויות אישיות, בהן מפגין המנהיג, בדרך כלל, שליטה בטכניקות של קריאה קרה ומניפולציות דומות. אחרי מותו של המנהיג נוטים חסידיו, לעיתים, לטעון כי התגלגל בגופו של המנהיג הנוכחי.
מאפיין טיפוסי אחר של כתות, המבחין אותן מדתות, הוא מערך של סודיות, ולעיתים אף הגנה קנאית על סודות, הקשורים בטקסי החניכה והעלייה בדרגה של המצטרפים לכת. בניגוד לדתות, שההצטרפות אליהן היא אוטומטית ונובעת, בדרך כלל, מהיות המאמין החדש בן של מאמין קיים, נדרשות הכתות לספק למאמינים המבוגרים טקסי הצטרפות מיוחדים.
בגלל החשש מעוינות של הסביבה, וכדי לאצול מידה רבה יותר של חשיבות לעליה בדרגות הכת, נוהגות כתות רבות לטעון כי רק כאשר יטפס המאמין לדרגה רוחנית גבוהה יותר, ניתן יהיה לחשוף בפניו מידע סודי ונסתר, שלא ניתן היה לגלותו קודם. הטיפוס בדרגות מלווה, בדרך כלל, ובדומה לנהוג בדתות, בטקסים של היטהרות, הקזת דם, שירה, דקלום שבועות ונוסחי אמונה, וכדומה.
מאפיין בולט נוסף של חלק מהכתות, המשותף להן ולחלק מהדתות (אף כי לא לכולן, ולא לכל הזרמים בכל הדתות) הוא ראיית ההחזקה ברכוש עדות לפגם מוסרי, שהמאמין נדרש להתגבר עליו באמצעות ויתור על רכוש. בחלק מהכתות לובש הוויתור על רכוש דמות של היטהרות והתנערות מהרכוש ה'ארצי'. באחרות הוא מועבר למנהיגי הכת. במקרים רבים נדרש המאמין, גם אם לא וויתר על רכושו, לשלם עבור חפצים ושירותים שונים של בעלי תפקידים בכת, כמו אלו הכרוכים בהשגת חפצי קודש, בקבלת הכשר לפעולות מסוימות או להימנעות מהן, בהשתתפות בטקסים, וכן הלאה.
מאפיינים אחרים של כתות אינם שונים באופן מהותי מאלו המקובלים גם בדתות. כך, לדוגמה, נדרשים המאמינים להתנתקות - הגדרה מחודשת של מערכות יחסיהם עם אנשים, כאשר אלו שאינם מאמצים את האמונה החדשה או המתחדשת מורחקים או מתרחקים מן המאמין; אדיקות וניסיון למלא בשלמות רוחנית מלאה את מצוות הכת; הפגנת ציות וכפיפות למצוות הרב או הגורו; מיסיונריות הלובשת דמות ניסיון לשכנע אנשים נוספים 'לטעום' מהעולם הרוחני הנעלה והמוסרי יותר בו שרוי המאמין ולהכיר בעילאיותו; ואימוץ טרמינולוגיה רליגיוזית, בהתאם לשפה הפנימית של הכת, כאשר מונחי היסוד העיקריים זוכים לשם חדש המעיד, כביכול, על משמעות שונה שלהם.
מאפיינים אלו שנויים במחלוקת מקצועית. במקרה של גואל רצון, שני פסיכיאטרים מובילים בתחום מחקר הכתות העידו על קיומם של מאפיינים אלו, אולם בית המשפט המחוזי דחה את עדותם, וקבע שאין קונצנזוס מקצועי לכך שמאפיינים אלו אכן ניתנים לזיהוי, ובמיוחד התאוריה לפיה המנהיג יכול להפעיל כוחות מאגיים ושתול מחשבות בחברי הכת הנשלטים על ידו, מעולם לא התקבלה בקרב בעלי המקצוע. לעומת זאת, מאפיינים הקשורים בתחום הפסיכוזה של המנהיג, ואלמנטים פסיכוטיים בחברי הכת הנשלטים על ידו, זוהו על ידי פסיכיאטרים בצרפת לפני יותר מ 100 שנים. למשל במקרה של כתות פוליגמיות, מדובר בפסיכוזה הידועה בשם תסמונת Lasègue-Falret Syndrome.
הסיבות להצטרפות לכתות.
ארתור ג'יי דיקמן היה חוקר ופסיכיאטר שטיפל באנשים שעזבו כתות. בספר שכתב בנושא הוא ציין שני מניעים עיקריים להצטרפות לכתות: רצון מודע לחיים רוחניים בעלי משמעות ורצון לא מודע להיות מוגן ומכוון על ידי מישהו שמצהיר שהוא יודע מה לעשות בעולם קשה ומבלבל. דיקמן סבור שאותם צרכים קיימים בכל אחד מאתנו.
במאמר בנושא קבוצות רוחניות דיקמן מפרט שרצון לנצל ולשלוט על חברי הקבוצה הן תכונות של מנהיגי כתות.
בספרו על כתות בארצות הברית, דיקמן גם מפרט רשימה של התנהגויות פולחן, כגון תלות במנהיג ולחץ להסתגל, בקבוצות ובארגונים שאינם כתות. זה מראה שבחברה יש קשת של קבוצות אם התנהגויות פולחן ושכתות הן מקרה קיצוני.
כתות פעילות במאה העשרים ואחת.
פעילות כתות בישראל ומאבק נגדן.