ב-1 ביולי 2021, יאגו עזב את צרפת לראשונה בקריירה וחתם באריס לימסול מליגת העל הקפריסאית.
קריירה בינלאומית.
יאגו אמנם נולד בצרפת, אך בחר לייצג את בורקינה פאסו מולדת הוריו. ב-23 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בורקינה פאסו בניצחון 0-4 נגד . ב-6 בפברואר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק על המקום השלישי בגביע אפריקה לאומות 2021, בו הפסידה בדו-קרב בעיטות עונשין ל.
החיים על המיסיסיפי
החיים על המיסיסיפי (1883) הוא ספר זיכרונות מאת מארק טוויין שנכתב כשהיה נתב אוניות קיטור על נהר המיסיסיפי לפני מלחמת האזרחים האמריקאית. הספר נכתב כספר מסע המספר על השיט במעלה נהר המיסיסיפי מניו אורלינס לסנט פול, שנים רבות לאחר המלחמה.
הספר יצא לאור ב-1883, בארצות הברית ובבריטניה במקביל, והוא הספר הראשון שהוגש להוצאה לאור ככתב יד מודפס במכונת כתיבה. לא היה זה טוויין שהשתמש במכונת הכתיבה בעצמו, אלא מזכירתו, איזבל ליון, אשר הקלידה את הספר מכתב היד של טוויין.
סקירה כללית.
הספר נפתח בסקירה היסטורית קצרה של הנהר כפי שדווחה על ידי החוקר הספרדי הרננדו דה סוטו בשנת 1542. לאחר מכן מופיעות אנקדוטות על הכשרתו של טוויין כנתב באוניית קיטור, כשוליה של נתב מנוסה בשם הוראס עזרא ביקסבי.
בפרק בשם "זמנים עתיקים על המיסיסיפי" שפורסם לראשונה ב-1876, מתאר טוויין בחיבה רבה את מדע הניווט בנהר המיסיסיפי המשתנה ללא הרף. על אף שטוויין היה למעשה בן 21 כשהתחיל את הכשרתו, הוא משתמש בחירות אמנותית כדי לגרום לעצמו להיראות צעיר יותר. בתיאוריו בספר הוא מתייחס לעצמו כ"צעיר" וכ"ילד שברח מהבית" כדי לחפש את מזלו בנהר.
במחצית השנייה של הספר מספר טוויין על טיולו, שנים רבות לאחר מכן, באוניית קיטור מסנט לואיס לניו אורלינס, ולאחריו על מסע באוניית קיטור מניו אורלינס לסיינט פול (עם עצירה בעיר הולדתו האניבל). הוא מתאר את התחרות מצד מסילות הברזל והערים החדשות והגדולות, ומוסיף את תצפיותיו ותובנותיו על חמדנות, פתיחות, טרגדיה ואדריכלות גרועה. בנוסף, הוא מספר מספר סיפורים שהם ככל הנראה סיפורי גוזמה.
עיבודים.
בשנת 1980 עובד הספר כסרט טלוויזיה לטלוויזיה הציבורית האמריקאית. השחקן דייוויד קנל הופיע בתפקיד מארק טוויין, ורוברט לנסינג הופיע בתפקיד הוראס ביקסבי, נתב אוניית הקיטור הוותיק שהדריך את מארק טוויין. בסרט הוצגו סיפורי גוזמה רבים מהספר, שזורים בנרטיב בדיוני.
בשנת 2010 עובד "החיים על המיסיסיפי" כמחזמר בימתי, עם תסריט ומילים מאת דאגלס פארקר ולחן מאת דנבר קאסדו. הוא הופק והועלה באותה השנה בקנזס סיטי, מיזורי, ובמחוז דור שבוויסקונסין.
בשנת 2013, הוצג Life on the Mississippi, מחזה מוזיקלי מאת פיליפ הול, בבימויה של סוזנה פרייזר ב-Workshop Theater Company בניו יורק.
הרודף הנעלם
הרודף הנעלם היא משרה בקהילות היהודיות שתפקיד הנושא בה להגן על הקהילה על ידי חיסולים של מלשינים וכל דבר שיכול להזיק לקהילה. פעילות מחזיק המשרה הייתה נסתרת ואף אדם לא ידע מי הוא. בתנועת ההתנגדות לחסידות השתמשו ברודף הנעלם כדי לצמצם את השפעת החסידים.
היסטוריה.
עדויות לרודף הנעלם נמצאות בשלוש קהילות: וילנה, מינסק וסלונים, כאשר בכל אחת מהם ניתנה פרשנות שונה לתפקיד זה.
מוטי זלקין טען שתפקיד זה היה פעיל גם ב-1836 ואף חוסל אדם אשר עסק במלשינות נגד הקהילה היהודית.
מינסק.
יאקוב בראפמן בספרו על קהילת מינסק הדפיס תעודה מב' באייר תקס"א בה מפורטים ההרשאות של הרודף הנעלם. שרשבסקי תקף את ספרו של ברפמאן וטען שהתעודות בספר מזויפות, בין טענותיו על הספר טען שאין כזה מושג רודף נעלם, יצחק לויטץ השיב על דבריו והראה שהרודף היה קיים ומהימנותן של התעודות בספרו של ברפמאן לא מוטל בספק.
ישראל קלויזנר תרגם את התעודות, ויהושע מונדשיין הדפיסם בכתב העת כרם חב"ד, בין ההרשאות שניתנו לרודף היו, הוצאת הסרבן מהקהילה, למנוע עלייה לתורה ושאר מצוות, למנוע אפשרות השכרה, למנוע מאשתו ללכת למקוה, להטיל איסור לקנות ממנו מלאכה, להפר תנאים שנעשו איתו, לשכור עדי שקר שעשה עבירות ולהענישו.
וילנה.
במות הגאון מווילנא בחול המועד סוכות פסקו כל חגיגות החג, (י"ט בתשרי ה'תקנ"ח) לפי השמועות שנפוצו בין המתנגדים, החסידים לא הפסיקו את חגיגות החג ואף חגגו את מותו של הגר"א, הדבר העלה את זעמם של הליטאים וביום זה התקיימה אספה של עשרה מאנשי הקהילה (רח"ש), והם הקימו את מוסד הרודף הנעלם, תפקידו של הרודף הנעלם היה למצוא חסידים או אנשים שתמכו וסייעו להם, כשמצא אחד כזה פנה לבית הדין והם קיבלו את דבריו ללא עוררים, על האדם שנתפס היה מוטל חרם והוא הוכרז כגוי לכל דבר, לא ניתן לו מקום מגורים, לא ניתן לו משרה ותפקיד, פיתו נעשה כדין פת עכו"ם, ועוד.
התקנה הוכרזה בהושענא רבא בבית הכנסת בנוכחות כל הקהל, בתקיעות שופר, ובכיבוי נרות.
הרב שניאור זלמן מלאדי השתמש בקיומו של תפקיד זה בכדי לבקר את מתנגדי החסידות.
סלונים.
בסלונים התפקיד היה אחר לגמרי, בקהילה היו מספר מנויים שתפקידם היה לנהל את ענייני הקהילה, בשל החשש למעילות כספיות מינו אדם שהיה תפקידו לפקח על כל המנויים, המינוי לתפקיד נעשה על ידי גורל ורק הזוכה בתפקיד ידע שזכה בתפקיד.
למה זה טוב?
למה זה טוב? היא סדרת טלוויזיה ישראלית המשודרת בכאן חינוכית החל מ-24 במרץ 2022. את הסדרה יצרו יגאל שפירא, כרמית אייל-דהאן ויובל סגל, וביים אותה דניאל אדר.
עלילה.
האם יכול להיות שלטעות זה דבר טוב? איך בלגן יכול לעזור לנו? ומתי דווקא כדאי לשבור את החוקים? בסדרה דוקומנטרית מצחיקה וצבעונית, אודי ואביעד בודקים איך מה שנתפס אצלנו שלילי יכול להיות גם חיובי ומועיל.
יונה אושפיז (תעשיין)
יונה אושפיז (1908–1970) היה תעשיין בארץ ישראל, שהקים את חברת "יונה אושפיז מנועי חשמל". גם אשתו, יונה אושפיז, הייתה תעשיינית ויזמית.
יונה אושפיז נולד בליטא. בוגר הגימנסיון הייהודי בקובנה. עלה לארץ ישראל ב-1936 לאחר שסיים לימודי הנדסת חשמל ומכונות בגרנובל - צרפת. מחלוצי התעשייה הארץ-ישראלית והישראלית בענפי המתכת והחשמל.
ב-1938 יזם והקים, פיתח וייצר מנועים חשמליים במסגרת חברת "יונה אושפיז מנועי חשמל". עם הקמתה ובמהלך מלחמת העולם השנייה עיקר פעילות החברה היה במתן שירותים אלקטרו-מכניים, תיקון ושיפוץ מכונות וציוד חשמלי, מנועים וגנרטורים לרשויות המנדט הבריטי ולתעשייה הארץ-ישראלית. בסוף שנות הארבעים הוחל בייצור מנועים חשמליים תלת פאזיים.
בשנת 1940 הכיר את יונה קוברינסקי, והם נישאו ב-1942. לאחר נישואיהם שניהם נשאו את אותו שם, יונה אושפיז.
פעילות החברה והיקף מוצריה נעשו במקביל להתפתחות התעשייה הישראלית לגווניה ולצרכיה השונים. החברה עסקה, בין היתר, בבניית תחנות כוח עבור חברת החשמל לישראל, מערכות שאיבת המים עבור חברת חברת מקורות, ומתקנים שונים עבור בתי זיקוק לנפט, מתקני תעשייה כימית בנגב ובים המלח, מפעל נשר חיפה ומפעלי נייר אמריקאים ישראליים,
ב 1956 קיבל מדליית זהב של משרד התעשייה והמסחר - כהוקרה על היותו חלוץ ומבעלי היוזמה הראשונים של תעשיית החשמל בישראל.
יונה אושפיז נפטר באוקטובר 1970 ונטמן בבית העלמין בקרית שאול.
יונה אושפיז (תעשיינית)
יונה אושפיז (יולי 1922 – 20 באפריל 2020) הייתה תעשיינית ישראלית, אשתו של התעשיין יונה אושפיז ומנהלת מפעל "יונה אושפיז מנועי חשמל" לייצור מנועים חשמליים, כלת פרס התעשייה (1977), ממדליקי המשואה ביום העצמאות (1985) ועמיתת כבוד של הטכניון (1994).
חייו.
נולדה כבת זקונים לאהרן שמאי קוברינסקי ולרחל לבית סלוצקי, במשפחה בת ארבעה ילדים, בביאליסטוק, פולין, לשם ברחו הוריה בחוסר כל מיקטרינוסלב שבברית המועצות. אחיה הוא אפרים בן ארצי, לימים, אלוף בצה"ל וראש אגף האפסנאות.
אביה, אהרן, הצליח לשקם עצמו כלכלית בפולין, והמשפחה עלתה לארץ ישראל בשנת 1924. הוריה עברתו את שם המשפחה לבן ארצי.
ילדותה עברה עליה בתל אביב. סיימה לימודיה בגימנסיה הרצליה.
בשנת 1940 הכירה את יונה אושפיז, והם נישאו ב-1942. מאז נישואיה הייתה יונה אושפיז מעורבת בפעילות החברה שהקים בעלה, שכלל מפעל לייצור מנועי חשמל תעשייתיים.
ראשיתו של המפעל ב-1938 היה במתן שרותי תיקון למנועים וגנרטורים לתעשייה המקומית. עם סיום מלחמת העולם השנייה, החל המפעל בפיתוח, תכנון וייצור מנועי חשמל. הפיתוח המואץ נעשה במקביל להתפתחות שחלה במשק הישראלי, כולל מגוון המוצרים וגודלם. בשנות ה-50 וה-60 חל גידול משמעותי במערך תחנות הכוח של חברת החשמל, מערכות קדוחי מים של חברת מקורות, והקמתם של התעשיות הכימיות והפטרוכימיות. השקעות אלו נדרשו לאספקה מקומית של ציוד חשמלי-מכני גדול ואמין מורכב. החברה הייתה בין אלו שתרמו למשק הישראלי בראשית צעדיו בתחומים אלו.
בשנת 1950 לקה בעלה, יונה אושפיז, בהתקף לב, ובעת שהותו בבית החולים, לצד טיפולה בו, לקחה על עצמה אושפיז את הדאגה להמשך תפקודו של המפעל. לאחר ההחלמה המשיכה לעבוד במפעל, כאשר מעורבותה בניהול השוטף הלכה וגברה. לאחר פטירתו של בעלה באוקטובר 1970, נטלה על עצמה את ניהול החברה.