בשנות ה־60 וה־70 היו בצי הישראלי כמה משחתות ופריגטות. כניסת טילי ים-ים לזירה, שעוצמתם הומחשה בטיבוע אח"י אילת ב־1967, הביאה להחלפתן בכלי שיט קטנים יותר.
כיום הספינות העיקריות של הצי הישראלי הן סטי"לים וספינות בט"ש (כגון ה"דבור") וכמה צוללות. מבחינה מספרית הצי הישראלי הוא השני בגודלו באזור, לאחר הצי המצרי (שתמיד היה גדול יותר). במונחים גלובליים הצי הישראלי קטן מאוד - הספינות הכי גדולות בו הן בגודל קורבטה (קורבטה יכולה להיות ספינת טילים).
קרת חדשת
מיכאיל קסיאנוב
מיכאיל מיכאילוביץ' קסיאנוב (ברוסית: Михаи́л Миха́йлович Касья́нов) (נולד ב-8 בדצמבר 1957) היה ראש ממשלת רוסיה מינואר 2000 עד פברואר 2004.
ביוגרפיה.
קסיאנוב נולד ברובע סולנצבו במוסקבה. לאחר סיום בית הספר החל ללמוד הנדסה במוסקבה. בשנת 1976 גויס לצבא ושירת בגדוד הקרמלין. עם סיום שרות חובה בשנת 1979 המשיך את הלימודים וסיים אותם בשנת 1981. הוא מילא תפקידים שונים בתחום הכלכלה בברית המועצות ואחר כך ברוסיה העצמאית. בשנת 1995 מונה לסגן שר האוצר. טיפל בנושא תשלום החובות של רוסיה לבנקים באירופה, בעקבות משבר הרובל. בעקבות ההצלחות בנושא בשנת 1998 קודם לסגן ראשון של שר האוצר.
ב-25 במאי 1999 מונה לשר האוצר. ב-10 בינואר 2000 קודם לסגן ראשון של ראש הממשלה. ב-17 במאי 2000 קודם לתפקיד ראש הממשלה והרכיב את ממשלתו. כראש הממשלה פעל להמשך הרפורמות הכלכליות במדינה ומעבר לכלכלת שוק ויזם רפורמת מס. קסיאנוב טען כי תהליך הפרטת החברות הממשלתיות של רוסיה בשנות ה-90 אולי היה פגום, אך הניב, מנגד, יתרונות רבים, והוסיף כי החברות הממשלתיות מנעו כל תחרות בענף בו פעלו טרם ההפרטה.
קסיאנוב, שהיה המקורב האחרון לבוריס ילצין שנשאר לכהן בממשלה הרוסית, פוטר יחד עם כל ממשלת רוסיה בפברואר 2004 על ידי הנשיא ולדימיר פוטין. אחרי הפיטורים הפך לאחד מבכירי האישים באופוזיציה לפוטין ברוסיה. הסיבה לפיטורים הייתה התנגדות של קסיאנוב להוראות פוטין לעצור את מנהיג האופוזיציה, האוליגרך מיכאיל חודורקובסקי ולהלאים את חברת הנפט שלו "יוקוס". בזמן כהונתו כראש מממשלה קיים יחסים טובים עם מדינת ישראל, ראש הממשלה אריאל שרון ערך ביקור רשמי במדינה בספטמבר 2001, והוא פעל לשיתוף פעולה כלכלי וטכנולוגי עם ישראל.
במסיבת עיתונאים לציון שנה לפיטוריו, ב-24 בפברואר 2005, הדגיש קסיאנוב את רצונו לרוץ בבחירות לנשיאות רוסיה שיתקיימו במרץ 2008, הוא קרא לאופוזיציה להתלכד, והאשים את פוטין בדיכוי ערכים דמוקרטיים. הוא קיבל תמיכה נלהבת מצד לאוניד נבזלין ובוריס ברזובסקי, כמו גם מצד אלוף העולם בשחמט גארי קספרוב. במאי 2005, אמר כי שמשפטם של מנכ"ל חברת הנפט "יוקוס" לשעבר, מיכאיל חודורקובסקי, ושל שותפו פלטון לבדב הוא "פארסה". "המשפט הזה אמור להוכיח, לשיפוטי הברור, שניתן יהיה לנקוט באותם צעדים או בצעדים קשים יותר נגד כל אדם ברוסיה". ביולי 2005 הודיעה התביעה ברוסיה, שבכוונתה לפתוח בחקירה פלילית נגדו, בחשד שרכש נכסים בעסקה בלתי חוקית. בדיווחים בעיתונות הואשם קסיאנוב כי השתמש בחברת קש לקניית אדמות מדינה משובחות תמורת סכום הקטן פי כמה מערכן האמיתי ביום שעזב את משרתו. קסיאנוב הכחיש בתוקף את ההאשמות ואמר "ב-25 שנותיו כאיש ציבור, לא היה לו חלק או מניות בחברה כלשהי".
קסיאנוב הוא המועמד היחיד של האופוזיציה הדמוקרטית שרץ בבחירות לנשיאות רוסיה בבחירות 2008, לאחר שבוריס נמצוב וגריגורי יבלינסקי הודיעו שהם פורשים מהמירוץ עקב היותו לטענתם, בלתי הוגן ובלתי דמוקרטי. בסופו של דבר גם קסיאנוב ירד מהמרוץ כי מועמדותו לא אושרה בוועדת הבחירות, בנימוק ש-13% מתוך 2 מיליון החתימות הנדרשות לצורך הגשת מועמדות היו מזויפות. לאחר הבחירות כינה אותן "מבצע של השירות החשאי הקג"ב להעברת השלטון מפעיל אחד למשניהו... אין בין זה לבין בחירות לא כלום... אין מנצחים – רק 140 מיליון מפסידים, תושבי רוסיה".
קסיאנוב נחשב לאחד ממנהיגי האופוזיציה הליברל-דמוקרטית והוא עומד בראש תנועת האיחוד הדמוקרטי העממי הרוסי (Российский народно-демократический союз), תנועה פוליטית שייסד ב-2006. מספר פעמים ניסה לרשום את מפלגתו אצל רשם המפלגות אך נענה בשלילה מסיבות שונות. החל מיוני 2012 הוא אחד מיושבי ראש של המפלגה הרפובליקנית של רוסיה - מפלגת החופש העממי.
בשנת 2009 פרסם את ספרו "ללא פוטין" על הפוליטיקה של רוסיה.
לאחר רצח בוריס נמצוב, בפברואר 2015, הפך במקומו למנהיג מפלגת החופש העממי. בינואר 2016 המנהיג הצ'צ'ני רמזאן קדירוב, המקורב לפוטין, פרסם סרטון שבו הופיעה תמונתו של קסיאנוב, מבעד לכוונת של רוצח שכיר. הסרטון פורסם שבועות אחדים לפני יום השנה הראשון לרצח נמצוב.
חיים אישיים.
מיכאיל נשוי לאירינה קסיאנובה (פרלטוב), ילידת 1956, בוגרת הפקולטה לכלכלה של אוניברסיטת מוסקבה. הייתה מרצה בתחום הכלכלה הפוליטית. כיום פנסיונרית.
לזוג יש בת בשם נטליה קלינובסקאיה, ילידת 1984, בוגרת הפקולטה לפוליטולוגליה של המכון המוסקבאי ליחסים בינלאומיים (MGIMO). ב-2006 נישאה לאנדריי קלינובסקי, בנו של טימור קלינובסקי, איש עסקים, מייסד חברת "אפיצנטר מרקט" ומנכ"ל "שלטר קורפ".
בתו הצעירה של קסיאנוב היא ילידת 2005. לקסיאנוב שתי אחיות גדולות.
העלייה החמישית
העלייה החמישית היא גל העלייה הגדול שבא לאחר העלייה הרביעית. העולים הגיעו מאירופה ומאסיה לארץ ישראל בין השנים 1932–1939.
העלייה החלה בממדים צנועים והתגברה בשנים 1932–1935 בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה. המאורעות שהחלו עם פרוץ המרד הערבי הגדול ב-1936 החלישו את זרם העלייה, אך בשנים 1938–1939 הוסיפו לעלות רבבות עולים, חלקם באורח בלתי חוקי.
סיום העלייה היה עם תחילת מלחמת העולם השנייה. מספר העולים מוערך בכ-250,000 נפש. העלייה החמישית מכונה לעיתים "עליית היקים" משום שכרבע מהעולים (כ-60 אלף איש) הגיעו לארץ מגרמניה. לפי מקור אחר: 186,000 סה"כ, ומהם 36,000 עולים מגרמניה ו- 76,500 עולים מפולין .
אישורי עלייה.
הבריטים נהגו להעניק רישיונות עלייה על פי מדיניות ההגירה אותה קבעו. ממשלת ארץ ישראל נדרשה מתוקף סעיף 6 של כתב המנדט להקל "על ההגירה היהודית בתנאים נאותים". בפועל הורשו לעלות רק אלו שענו לקריטריונים שהשתנו כל פרק זמן. באמצע שנות ה-30 היו בתוקף הקריטריונים הבאים:
סוג א (1) – בעלי הון של לפחות 1,000 לירות, רשאים היו להיכנס לקונסוליה בריטית כלשהי, בצירוף הוכחת הון, ולקבל ויזה. הוויזה הקיפה גם את אשתו ובנותיו של בעל ההון, וכן את בניו שטרם מלאו להם 18.
סוג א (2) – בעלי מקצוע חופשי שברשותם לפחות 500 לירות, עלו כתלות בקביעת מנהל מחלקת העלייה של המנדט אשר החליט האם קיים בארץ צורך במקצועם.
סוג א (3) – בדומה ל-א(2), אלא שכאן מדובר באלו שברשותם לפחות 250 לירות.
סוג א (4) – אנשים שפרנסתם בארץ מובטחת
סוג א (5) – עולים בעלי לפחות 500 לירות שיוכיחו כי באפשרותם להסתדר בארץ
סוג ב (1) – יתומים שעוד לא מלאו להם 16 ושהוזמנו למוסד ציבורי בארץ ובלבד שהמוסד התחייב לכלכל את היתום עד הגיעו לגיל 18
סוג ב (2) – אנשי דת שפרנסתם בארץ מובטחת
סוג ב (3) – תלמידים שפרנסתם מובטחת בעת לימודיהם
סוג ג – אנשים הבאים לעבודה בארץ ושיש להם סיכוי מוחלט לקבל עבודה. הסוכנות היהודית, אשר קיבלה רישיונות עלייה כאלה, חילקה אותם לחלוצים לבעלי מקצוע ולפועלים.
סוג ד – אנשים התלויים בפרנסתם בתושבים קבועים או בעולים מסוגי א, ב(2) ו-ג. בקבוצה זו אלו נכללו בני משפחה.
עלייה בלתי ליגלית.
היות שהיו עולים שהיו מעוניינים לעלות לארץ ולא עמדו בקריטריונים להגירה על פי חוקי השלטון הבריטי התפתחו מגוון של שיטות לכניסה לארץ בדרכים אחרות:
אופייה החברתי.
העלייה החמישית הייתה בעיקרה עליית המעמד הבינוני: בעלי מקצועות חופשיים, סוחרים ותעשיינים. שיעור החלוצים היה קטן מבעליות קודמות, ושיעור האקדמאים, בעלי ההון והידע המקצועי גדול יותר. עולים רבים פנו לערים, ויישובים בעלי אופי כפרי הפכו לבעלי אופי עירוני. העיר תל אביב הפכה לעיר הגדולה בארץ, ובחיפה הפכו היהודים לרוב. כמאה יישובים חקלאיים חדשים הוקמו ברחבי הארץ – כפול ממספרם בחמישים השנים הקודמות. חלק מהעולים הקימו את "יישובי המעמד הבינוני", כגון נהריה.
ארצות המוצא.
כ-40% מהעולים הגיעו מפולין. קרוב לרבע הגיעו מגרמניה, מאוסטריה ומצ'כוסלובקיה. מרומניה עלו כ-6% מהעולים ומתימן כ-3%. כ-2.5% עלו מליטא ואחוז דומה מיוון; ה"סלוניקאים" שבעולי יוון תרמו רבות להפעלת הנמל החדש בתל אביב ובפעילות בנמל חיפה. 2.4% מהעולים הגיעו מארצות הברית. כ-2,600 עולים – מעט יותר מאחוז – הגיעו בדרכים עקלקלות מברית המועצות, אשר נעלה את שעריה.
העלייה מגרמניה.
על אף שהעולים מגרמניה היו כחמישית מכלל העולים הייתה תרומתם רבה במגוון תחומים. העולים מגרמניה תרמו לשינוי הדפוסים המקובלים בתחומי ההשכלה, כלכלה ותרבות, ויצרו טיפוס חדש של מעמד בורגני-עירוני בארץ ישראל. מבחינה פוליטית מרביתם היו בעלי השקפות ליברליות-דמוקרטיות מבוססות והם החזיקו בעמדות מתונות בקשר לסכסוך הישראלי-ערבי.