הרוסים החלו את המתקפה ב-17 בינואר 1558 תוך פלישה למזרח אסטוניה ובתחילת מרץ חזרו לתחומי רוסיה. כתוצאה ממהלך זה, החליטו הליבונים להעביר לרוסים כ-60,000 טאלר אך עד למאי נאספה רק מחצית הסכום. כמו כן התרחשו היתקלויות מקומיות באזור נרבה. הרוסים החלו בהכנות למתקפה כוללת. הכוח הצבאי של הליבונים היה מוגבל והיתרון היחסי שלהם היה במבצרים שנבנו לאורך הגבול, אם כי לאור התפתחות התותחנות, היו רוב המבצרים מיושנים. במהלך קיץ וסתיו 1558 כבשו הרוסים 20 מבצרים ובסוף השנה עזב רוב הכוח את השטח לתקופת החורף.
בתחילת 1559 היו לרוסים מספר הצלחות צבאיות והם התקדמו לכיוון ריגה. בפברואר 1559 הכוחות נסוגו וסוכם על הפסקת אש למשך חצי שנה. הסיבה לכך שהרוסים לא המשיכו בהתבססות בליבוניה היה לחץ גדול שהופעל עליהם מצד של פולין, שוודיה, דנמרק והדוכסות הגדולה של ליטא. בנוסף ללחץ השגרירים, היו לאיוואן הרביעי בעיות גם בדרום המדינה עקב הפלישות החוזרות ונשנות של חאנות קרים. חלק מאצילי רוסיה העדיפו להתקדם לדרום תוך תקווה שהם יוכלו לקבל באזור זה אדמות רבות. בתקופת הפסקת האש הרוסים אכן נלחמו נגד חאנות קרים אך לכך לא היו השלכות מדיניות גדולות. לעומת זאת, ניצלו הליבונים את הפסקת האש לשיפור מצבם. ב-31 באוגוסט 1559 חתם המסדר הליבוני על חוזה עם הדוכסות הגדולה של ליטא ועבר להיות תחת חסות הדוכסות. בתחילת 1559 הועברה העיר טאלין לידי שוודיה והאי סאארמה נמכר לדנמרק.
במהלך שנת 1560 הרוסים התקדמו והיו להם מספר הצלחות. שוודיה וליטא ביקשו מהרוסים לסגת ולאחר סירובם הרוסים מצאו את עצמם במלחמה נגד קואליציה של ליטא ושוודיה.
לחימה נגד הדוכסות הגדולה של ליטא.
באביב 1562 פשטו הליטאים על אזור סמולנסק. לאור הבעיות בדרום עם חאנות קרים, איוואן הרביעי היה יכול לתת מענה רק בסתיו 1562. בתחילת 1563 התחיל איוואן הרביעי במצור על פולוצק וב-15 בפברואר נכבשה העיר, אך לאחר מכן לא היו לרוסים הצלחות נוספות במערכה ובשנת 1564 הם נחלו מספר הפסדים. הנסיך אנדרי קורבסקי, המפקד העליון של הצבא ויועצו הקרוב של הצאר, ערק לליטא. לאור הבעיות בחזית ואי-רצון של האצולה בהמשך המלחמה הנהיג איוואן הרביעי משטר של אופריצ'נינה. בשנת 1566 הגיעה למוסקבה משלחת ליטאית עם הצעה להפסיק את הלחימה על בסיס מצב הכוחות בשטח. לאחר התייעצות במסגרת זמסקי סובור, החליט איוואן הרביעי להמשיך במלחמה והמטרה היה כיבוש ריגה. בשנת 1569 הוקם האיחוד הפולני-ליטאי. בשנת 1573 נחלו הרוסים תבוסה כואבת בקרב נגד הכוחות השוודיים. אומנם לקראת סוף שנת 1576, לאחר כ-20 שנות מלחמה, היו רוב שטחי ליבוניה בשליטה רוסית, מלבד ריגה וסביבתה שלא נכבשו, אך לאחר תחילת שלטונו של המלך הפולני החדש סטפאן באטורי נמחקו רוב ההצלחות הרוסיות. בשנת 1579 כבשו הפולנים בחזרה את פולוצק ומספר ערים בתחומי רוסיה עצמה. בשנת 1581 החל מצור על פסקוב. המצור נמשך מספר חודשים אך העיר לא נכבשה ובפברואר 1582 המצור הופסק.
סיום המלחמה.
בינואר 1583 נחתם חוזה לסיום המלחמה בין רוסיה הצארית לבין האיחוד הפולני-ליטאי. רוסיה הצארית ויתרה על כל שטחי ליבוניה אך קיבלה בחזרה מספר ערים בגבולה. לאיחוד הפולני ליטאי סופחו שטחים נרחבים בליבוניה.
במאי 1583 נחתם חוזה עם שוודיה. הרוסים ויתרו על כל האדמות שהיו להם לחוף הים הבלטי באזור המפרץ הפיני והם הועברו לשליטה שוודית.
לאחר כ-25 שנות מלחמה לרוסיה הצארית לא היו הישגים של ממש מהיבט הפוליטי והם אף הפסידו מבצרים לאוך החוף הבלטי. המלחמה המתמשכת תרמה להידרדרות המצב חברתי-כלכלי במדינה והייתה אחד הסיבות למשבר ברוסיה הצארית בתחילת המאה ה-17 - תקופת הצרות.
הרכב כימי
הרכב כימי של חומר מתאר את מרכיביו היסודיים.
כאשר מדובר בחומר טהור, כלומר חומר העשוי מסוג יחיד של מולקולות, ההרכב הכימי שלו ניתן על ידי הנוסחה הכימית של המולקולה, המתארת את האטומים המרכיבים את המולקולה. דוגמאות:
כאשר מדובר בתערובת, המורכבת מסוגים אחדים של מולקולות, ההרכב הכימי שלה ניתן על ידי פירוט סוגי המולקולות המרכיבות אותה וחלקן היחסי בתערובת. ניתן לעשות צעד נוסף, ולתת את פירוט האטומים המרכיבים את כל המולקולות, וחלקו היחסי של כל אטום בתערובת.
בירור ההרכב הכימי של חומר נתון קרוי אנליזה כימית. לכך משמשות טכניקות שונות, כגון ספקטרומטר אופטי.
טרשת מרתית ראשונית
טרשת ראשונית בדרכי המרה
כולנגיטיס טרשתית ראשונית
קיוסטנדיל (מחוז)
מחוז (אובלסט) קיוסטנדיל (בבולגרית: Област Кюстендил) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן בדרום מערב המדינה. המחוז משתרע על כ 2.7% משטח המדינה ועיר הבירה שלו היא קיוסטנדיל.
גאוגרפיה.
במערבו של המחוז עובר הגבול בין בולגריה לסרביה ומקדוניה הצפונית. מבחינה טופוגרפית בדרום המחוז נמצא הר אוסוגובו, שפסגתו הגבוהה ביותר, רואן, מתנשאת לגובה של 2,251 מטרים, אשר למראשיתו עמקי הנהרות באריצה ודרגוביצה, שהם יובלים של הנהר סטרומה ובצפון מערבו רכס הרי רילה.
במחוז שורר אקלים ממוזג, והיערות מורכבים ברובם מעצים נשירים. המחוז כולל 9 ערים ו 182 יישובים, אשר 95.1 אחוזים מתושביהם הם בני הדת הנוצרית אורתודוקסית. מבחינת התמהיל האתני עולה, כי94 אחוזים הם בולגרים וכ-5 אחוזים הם צוענים.
היסטוריה.
שמו של המחוז כשמה של עיר הבירה, נגזר משמו של שליט מקומי (הדספוט) קונסטנטין דראגאש, אשר היה ממוצא סרבי ושלט באזור בין 1379 ל-1395. האזור יושב בתקופת הממלכה התראקית, במאה ה-6 לפנה"ס. מ-46 לספירה ועד ראשית המאה ה-11 היה האזור פרובינציה רומית ואחר כך ביזנטית. במועד זה הפך האזור חלק מהאימפריה הבולגרית השנייה. ב-1372 הפך המחוז חלק מהאימפריה העות'מאנית, עת נכבש על ידי צבאותיו של הסולטאן מוראט הראשון. עד ל-29 בינואר 1878, היה האזור נפה עות'מאנית (סנג'ק) שהייתה חלק מאיילט (מחוז), אשר נקראה בתחילה איילט רומליה ואחר כך וילאייט הדנובה. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכללו שטחי המחוז בתוך נסיכות בולגריה, התוקף סיכומי קונגרס ברלין.
כלכלה.
האזור עשיר בעפרה, חרסית, גרניט, פחם חום, וכבול. חלק מהמחצבים, נכרים במכרות המצויים במחוז לשימושים תעשייתיים וביתיים.
המחוז מפורסם במעיינות המרפא שבו, המושכים תיירים, בעיקר ממדינות אירופה.
במחוז נמצא מנזר רילה, שהוא אתר מורשת עולמית.
יהודה וינשטיין
יהודה וינשטיין (נולד ב־19 באפריל 1944) הוא עורך דין ישראלי שכיהן כיועץ המשפטי לממשלה בשנים 2010–2016. כיום עורך דין פלילי במשרד דרור, מנצ'ל, וינשטיין.
ביוגרפיה.
וינשטיין נולד בתל אביב להורים שעלו מפולין בשנות ה-30 של המאה ה-20 וגדל בשכונת פלורנטין. בצעירותו עסק בספורט והיה אלוף ישראל לנוער באגרוף. בשנת 1963 התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, וכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס מונה למפקד מחלקה בצנחנים. במלחמת יום הכיפורים, פיקד על מחלקה בחטיבה 317 כקצין במילואים.
קריירה מקצועית.
סיים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב ותואר שני באוניברסיטת בר-אילן.
וינשטיין עבד בפרקליטות המדינה כתובע בפרקליטות מחוז מרכז ובתפקידו האחרון טרם פרישתו, בשנת 1979, שימש סגן בכיר לפרקליט המחוז. בסיום תפקידו ייסד משרד עורכי דין פרטי והתפרסם כסניגור פלילי מצליח בעבירות צווארון לבן. בין היתר ייצג את עזר ויצמן, אריה דרעי, אהוד אולמרט, בנימין נתניהו, יוסי ביילין, יאנוש בן-גל ועזרא בנימיני.
וינשטיין הוזכר כאחד המועמדים הבולטים לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה בשנים 2004 ו-2009 ולתפקיד פרקליט המדינה בשנת 2007.
יועץ משפטי לממשלה.
בדצמבר 2009 נבחר וינשטיין לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה, בעת שבנימין נתניהו שימש כראש הממשלה ויעקב נאמן כיהן כשר המשפטים, כמועמדו של האחרון, לאחר שוועדת האיתור בראשות שופט בית המשפט העליון בדימוס לא הצליחה להגיע להסכמות לגבי המועמד המומלץ על ידי הוועדה. ב-1 בפברואר 2010 החל לכהן כיועץ המשפטי לממשלה. למניעת ניגוד עניינים הגיש וינשטיין לשר המשפטים מסמך המפרט את הלקוחות שבהם טיפל משרדו (הידועים שבהם אהוד אולמרט ורכבת ישראל), ואשר הוא לא יעסוק בנושאים הקשורים בהם בתפקידו כיועץ המשפטי לממשלה. על אף שכאמור ייצג את נתניהו, מסמך ניגוד העניינים לא כלל את נתניהו כמי שהוא מנוע מלעסוק בענייניו.
בפברואר 2013 הגישה רשות האוכלוסין וההגירה כתב אישום נגד אביבה, רעייתו של וינשטיין, בגין העסקת עובד זר ללא היתר. יהודה וינשטיין, אשר נחקר בפרשה, לא הואשם, אף על פי שהעובד הועסק במשק הבית המשותף של בני הזוג. אביבה וינשטיין הורשעה בעסקת טיעון, ונגזר עליה קנס של 20,000 ש"ח.
בנייה והריסה ביהודה ושומרון.
צוות המאחזים בראשות בני בגין הוקם בהוראת ראש הממשלה בנימין נתניהו בהמשך לעבודת הוועדה לבחינת מצב הבנייה ביהודה ושומרון משבט ה'תשע"ב (2012). כבר בתחילת עבודת הוועדה, משקיבל לבחינה את כתב המינוי, וינשטיין העיר שהוועדה לא תוכל להשפיע על מהלכים הנמצאים בדיון בבית המשפט הגבוה לצדק.
בעת הדיון על הריסת המאחז מגרון ולאחר רכישת חלק מאדמות היישוב ביולי 2012, פורסם שווינשטיין גיבש חוות דעת שלפיה תושבים אלה לא יפונו. עשרה ימים לאחר מכן, למרות עמדת הוועדה להתיישבות, סירב וינשטיין להציג את סוגיית הבעלות בבית המשפט. בעקבות זאת, שופטי בג"ץ קבעו כי יש לפנות את כל בתי התושבים תוך שבוע, להרוס את רוב הבתים תוך שבועיים, ולבנות להם חלופה בגבעה הסמוכה. במאי 2013 הודיע וינשטיין שיש להרוס את הבתים הריקים הנותרים באתר המאחז.