מאשתו ממוצא קומני
ביב
היפרכוס (טיראן)
היפרכוס (? - 514 לפנה"ס; ביוונית עתיקה: Ἵππαρχος) היה טיראן אתונאי. מותו, ולאחר מכן גירוש אחיו, היפיאס, הביאו למפלת טיראניה באתונה.
היפרכוס הוא אחד מבניו של הטיראן פייסיסטראטוס, אשר שלט באתונה עד מותו ב-527 לפנה"ס. עם מותו עבר השלטון לבניו: היפיאס והיפרכוס, אשר היו המבוגרים והמכובדים שבבניו. על אף שהיה שליט אתונה, לא הרבה היפרכוס להתעניין בענייני המדינה והשאירם להיפיאס. היפרכוס היה חובב אמנות ושירה והוא שהזמין לחצרו את המשוררים סימונידס, אנקראון ואחרים. בעקבות כך נודע היפרכוס כפטרון למשוררים.
רציחתו של היפרכוס.
היפרכוס נרצח על ידי הארמודיוס ואריסטוגיטון בעת שהיה משלח התהלוכה בחג הפאנאתנאיה. סיפור מותו של היפרכוס מגלה מגמות פוליטיות שונות בקרב ההיסטוריונים היוונים. גרסתו של תוקידידס, בתמיכת גרסתו של הרודוטוס, מעלה פרשנות כי היפרכוס נרצח בשל סכסוך אישי עם השניים: היפרכוס התאהב בהארמודיוס, מאהבו והארומנוס של אריסטוגיטון. מעשה זה נחשב נועז והפרה של החוקים, וכאשר הארמודיוס דחה אותו היפרכוס הזמין את אחות הארמודיוס להשתתף בחג הפאנאתנאיה כ"נושאת סל" רק כדי לשלחה בבוז כאשר הגיעה בבגדיה המובחרים, כרמיזה על כך שהיא טמאה. בעקבות כך הארמודיוס ואריסטוגיטון תכננו לשאת סכין בתהלוכת החג, מכיוון שעל פי תוקידידס, זהו היום היחיד בשנה בו נשיאת סכין על ידי אזרח לא מעוררת חשד, ולרצוח את היפיאס. אך בעת שארבו לו על האקרופוליס הבחינו כי אחד משותפיהם משוחח עם היפיאס וחשבו שהם נבגדו, אז ירדו לפני חבריהם ורצחו את היפרכוס בעת שארגן את התהלוכה ליד הלאוקוריון (מקדש מפורסם לרגלי האקרופוליס). לאחר שהמעשה בוצע, שומריו של היפרכוס הרגו את הארמודיוס במקום ואילו אריסטוגיטון נאסר על ידי היפיאס. טיעוניו של תוקידידס כי היפיאס, ולא יריבו של אריסטוגיטון היפרכוס, היווה המטרה הראשית של השניים, העלו חשד של משוא פנים מצידו של תוקידידס.
אריסטו מנסה ליישב את אירועי המקרה ומציג פסיפס שונה של עובדות. על פי אריסטו, היה זה בנו הצעיר של פייסיסטראטוס מאשתו הארגאית, תטלוס, המכונה על ידו גם הגסיסטרטוס, שהתאהב בהארמודיוס, מנע מאחותו לשאת סל בחג הפאנאתנאיה ואף העליב את הארמודיוס על היותו נשי. לאחר דברים אלה גמרו בדעתם הארמודיוס, אריסטוגיטון ורבים אחרים להפיל את שלטון הטירניה על ידי חיסולם של היפיאס והיפרכוס. עוד על פי אריסטו, לאחר שאריסטוגיטון נלקח בשבי, הוא עונה על ידי היפיאס וכדי לגאול עצמו מיסוריו הערים על היפיאס ללחוץ את ידו ואז הקניטו על כך שהוא לוחץ את ידו של רוצח אחיו; לאחר זאת היפיאס הרגו. אריסטו חולק על תוקידידס בעניין נשיאת הסכין וגורס כי מנהג נשיאת הנשק הונהג מאוחר יותר.
לאחר הריגת אריסטוגיטון היפיאס הקשיח את עריצותו, דבר שגרם לעם להתקומם עליו, וכארבע שנים לאחר רצח היפרכוס היפיאס הוגלה, והטירניה באתונה נפלה.
מקסוול (כדורגלן)
מקסוול שרר קבלינו אנדראדה (בפורטוגזית: Maxwell Scherrer Cabelino Andrade; נולד ב-27 באוגוסט 1981), הידוע בשם מקסוול, הוא כדורגלן עבר ברזילאי. מקסוול הוא השחקן השלישי הכי מעוטר בהיסטוריה עם 36 תארים, אחרי דני אלבס שלו 43 תארים ולאו מסי שלו 37 תארים.
קריירה.
מקסוול התחיל בקריירת שחיין ונצפה לו עתיד כשחיין מקצועי.
מקסוול החל את קריירת הכדורגל שלו במחלקת הנוער של המועדון הברזילאי קרוזיירו. הוא לא התקדם לקבוצה הבוגרת של קרוזיירו, וביוני 2001 חתם על חוזה במועדון ההולנדי אייאקס אמסטרדם. כחצי שנה לאחר שחתם על החוזה, נפטר אחיו, אך הוא התאושש ובעונתו הראשונה באייאקס הוא זכה עם הקבוצה באליפות הולנד ובגביע ההולנדי. עונתו הטובה ביותר בתקופתו בקבוצה הייתה , שבה סייע לאייאקס לזכות באליפות נוספת וזכה בתואר כדורגלן השנה בהולנד. באפריל 2005 נפצע מקסוול בצורה חמורה, ולא שיחק יותר במדי אייאקס.
בינואר 2006 אינטר החתימה את מקסוול הוא הושאל עד יוני 2006 לאמפולי ולאחר חצי עונת השאלה הוא הצטרף לאינטר מילאנו. בעונתו הראשונה באינטר, , הפגין מקסוול יכולת מרשימה וזכה עם קבוצתו באליפות איטליה. שערו מול פארמה בסן סירו במהלך אותה עונה, זיכה אותו בתואר שער העונה של המועדון.
בעונת , עם הצטרפותו של כריסטיאן קיבו לאינטר, הוחלף מקסוול על ידו בעמדת המגן השמאלי והחל לשחק באגף השמאלי של הקישור. שינוי זה היה יעיל מאוד, כאשר מקסוול הסתגל היטב לתפקיד החדש ותרם במידה רבה לקבוצתו. בסיום אותה עונה הוא זכה עם אינטר באליפות שנייה ברציפות. במהלך עונת נפצע מקסוול והושבת ממשחק לשישה שבועות, אך לאחר שחזר מהפציעה חזר לפתוח בהרכב אינטר והמשיך להפגין את יכולתו הטובה, שסייעה לקבוצה לזכות באליפות איטליה נוספת.
ביולי 2009 עבר מקסוול למועדון הספרדי ברצלונה. תאריו הראשונים עם ברצלונה היו הסופר קאפ הספרדי שבו שיחק בכל 90 הדקות במפגש הגומלין מול אתלטיק בילבאו, והסופר קאפ האירופי. במהלך העונה שימש מקסוול בעיקר כמחליפו של אריק אבידל, אך בעקבות פציעתו של אבידל החל לפתוח בקביעות בהרכב הקבוצה ולקבל דקות משחק משמעותיות. הוא זכה עם הקבוצה באליפות ספרד והעפיל עמה לחצי גמר ליגת האלופות.
לצד חברו לקבוצת אינטר, מאייקון, השתתף מקסוול עם נבחרת ברזיל עד גיל 23 בטורניר הקדם-אולימפי של דרום אמריקה בשנת 2004, אך סיים עמה במקום השלישי ללא הצלחה להעפיל לאולימפיאדת אתונה. באוקטובר אותה שנה הוא זומן לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית, אך לא שיחק בפועל. ביוני 2008 הוא זומן לסגל פעם נוספת, למשחק מול ארגנטינה, אך גם בפעם זו לא שותף, ולמשחקים הבאים לא זומן כלל בשל פציעה. בינואר 2012 עבר מקסוול לפריס סן ז'רמן מליגה 1. ב-14 בינואר 2013 שיחק את משחקו הראשון בנבחרת ברזיל במשחק ידידות מול שווייץ.
ביולי 2017 הודיע על פרישה מכדורגל.
ליאורה גלט ברקוביץ'
פולי ברז'ר
פולי ברז'ר (Folies Bergère) הוא מועדון לילה ברובע התשיעי של פריז, שהיה בשיאו במפנה המאה העשרים בין שנות ה-90 של המאה ה-19 ושנות ה-20 של המאה ה-20. נכון ל-2018 המקום עדיין קיים ופעיל.
המועדון נפתח כבית אופרה ב-2 במאי 1869 בשם Folies Trévise, כאשר Folies פירושו יריד ו-Trévise היה שם הרחוב הסמוך. ב-13 בספטמבר 1872 שונה שמו ל-Folies Bergère. Bergère היא רועת צאן, כשם רחוב סמוך אחר.
במועדון הועלו אופרטות ומופעי מוזיקה, מחול ואקרובטיקה ומופעי בידור אחרים. תלבושות הנשים שהופיעו במועדון היו חשופות על גבול החשפנות והוצגו גם מופעים בעירום מלא והוא היה מקום בילוי חביב על פרוצות ולקוחותיהן.
המועדון חיפש כל העת מופעים אקזוטיים, פרובוקטיביים, חושניים ומיוחדים ואימץ למשל את הרקדנית האפרו-אמריקאית ג'וזפין בייקר. בזכות מופעי הג'אז שהועלו במועדון, התוודע לראשונה הקהל הפריזאי לסגנון המוזיקה החדש.
אמנים כאנרי דה טולוז-לוטרק, אדואר מאנה ואדגר דגה היו מבין אורחי המקום ומאנה אף צייר את הציור הנודע "הבר בפולי ברז'ר". האמרגן האמריקאי פלורנץ זיגפלד ייבא את רוח מופעי המועדון, תוך התאמתם לטעם הקהל האמריקאי השמרני במופעי ה-"Ziegfeld Follies" ("שגיונות זיגפלד") שהעלה בברודוויי. בין 1959 ומרץ 2009 פעל בלאס וגאס מועדון דומה שנקרא "The Las Vegas Folies Bergere".
טאוב
טַאוּבּ (ביידיש טויב, בגרמנית Taub) הוא שם משפחה ממקור גרמני. בגרמנית פירושו הוא "אדם חרש", או יונה.
יוהאן גיאורג אלברכטסברגר
יוהאן גיאורג אלברכטסברגר (בגרמנית: Johann Georg Albrechtsberger; 3 בפברואר 1736 - 7 במרץ 1809) היה מוזיקאי אוסטרי.
חייו.
אלברכטסברגר נולד בקלוסטרנויבורג (באוסטריה התחתית), סמוך לווינה, במשפחתו של איכר ועגלון. את ילדותו ונעוריו בילה בעיירות ובמנזרים שלאורך הדנובה. הוא למד תחילה אצל הנזירים האוגוסטינים ביישוב הולדתו, כולל נגינה בעוגב ובאסו קונטינואו ויסודות בהלחנה. מגיל 7 שר כנער מקהלה. בהמשך בשנים 1753-1749 למד מוזיקה והיה נער מקהלה במנזר מלק. כבר אז הצטיין בשליטתו על אמנות הקונטרפונקט והלחין יצירות ראשונות קאמריות, ליטורגיות ואורטוריות. אחר כך למד פילוסופיה בסמינר בנדיקטיני בווינה והתמחה בתורת הקונטרפונקט. הוא עבד כנגן עוגב בראב בשנת 1755 וב"מריה טאפרל" ב-1757 ואחר התקבל לעבודה במנזר מלק. בשנת 1772 התמנה לנגן עוגב בחצר המלכות בווינה וב-1792 היה לממונה על המוזיקה בקתדרלת שטפאן הקדוש.
המוניטין שיצאו לו כתאורטיקאי מוזיקה משכו אליו מספר רב של תלמידים בבירה האוסטרית, מהם שהיו למוזיקאים ידועי שם. עם אלה נמנים יוהאן נפומוק הומל, איגנץ מושלס, יוזף גלינק, יוזף וייגל ולודוויג ואן בטהובן. בטהובן הגיע לווינה בשנת 1792 ללמוד אצל היידן, אך כעבור זמן קצר יצא מכליו, כשעבודתו לא זכתה לתשומת הלב ולתיקונים שציפה להם. היידן המליץ על ידידו אלברכטסברגר ובטהובן עבר ללמוד אצלו הרמוניה וקונטרפונקט. עם סיום לימודיו ציין התלמיד הצעיר, "סבלנות, חריצות, התמדה וכנות מובילים להצלחה," הגות המשקפת את פילוסופיית היצירה של אלברכטסברגר עצמו.
אלברכטסברגר מת בווינה ונקבר בסנט מרקס.
אלברכטסברגר היה נשוי (משנת 1768) עם רוזלי לבית וייס, בת של פסל מאגנבורג ונולדו להם 15 ילדים, מהם רק ששה שרדו אחרי מותו.
יצירתו.
יצירותיו שיצאו לאור כוללות פרלודים, פוגות וסונאטות לפסנתר ועוגב, רביעיות מיתרים ועוד; אבל רוב יצירותיו, ווקאליות ואינסטרומנטליות, קיימות רק בכתב יד. הן שמורות בספרייה של "עמותת ידידי המוזיקה" בווינה.