הביקוש הגובר ליוממות בין העיר ניו יורק לפריפריה הקרובה והרחוקה יותר, הביא את רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי לתכנן בשנת 1950 גשר באזור העיירה דובס פרי , הממוקמת בקצה הצפוני של גבול הסמכות שלה - כ-24 קילומטר מצפון לגשר ג'ורג' וושינגטון שנמצא גם כן בניהול הרשות. מושל מדינת ניו יורק, תומאס דיואי לא אישר את התכנית, כי רצה שההכנסות העתידיות מגביית אגרת המעבר בגשר יגיעו למערכת התעבורה המדינתית של ניו יורק ולא לרשות הנמלים המשותפת גם למדינת ניו ג'רזי, וכן שהגשר יחבר בין מערכת זו למערכת התעבורה של ניו אינגלנד . על כן, הוא העדיף את מיקום הגשר כך שיחבר את דרום נייאק שממערב להדסון לעיר טריטאון שממזרחו. נקודה זו היא כבר מחוץ לתחום השיפוט של רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי, אך היא המקום הרחב ביותר של נהר ההדסון, עובדה שתייקר מאוד את בניית הגשר. ואכן, עיתון הניו יורק טיימס הציע שהמושלים של שתי המדינות יתפשרו ויבחרו יחדיו במקום המקורי שבחרה רשות הנמלים, או לחלופין בצפון העיירה האסטינגס על ההדסון - מיקום שהוא אך מעט דרומה לגבול השיפוט של רשות הנמלים והנהר שם עדיין צר במידה משמעותית מהמיקום שהעדיף מושל ניו יורק. מושל ניו יורק לא השתכנע, וקבע מיד לאחר הפרסום בעיתון, שרשות הנמלים "ירדה" מהרעיון לבנות בעצמה את הגשר, והגשר ייבנה במקום המועדף על המושל, הקרוב ביותר האפשרי לעיר ניו יורק, אך מחוץ לשטח השיפוט של רשות הנמלים, גם אם אורך הגשר יהיה יותר מכפול מהמוצע באתרים האחרים והעלות תהיה יקרה הרבה יותר. את הגשר תכנן אמיל פריגר שהביא איתו את ניסיונו מבניית הנמל הנייד בחופי צרפת לאחר הנחיתה בנורמנדי. זו אחת הסיבות שבחר לבנות גשר מסוג "גשר שלוחה" . בעשור הראשון עברו על הגשר מדי יום כמעט 40,000 כלי רכב בממוצע.
אחרית הגשר והקמת אחר במקומו.
בתחילת שנות האלפיים חלקים מהגשר החלו להתפורר כתוצאה מעייפות החומר ועומס של תנועה יתרה. עומס זה הגיע לכדי היקף של 140,000 כלי רכב ליום בממוצע, הרבה מעבר למה שהגשר תוכנן לשאת. קריסתו של הגשר על הכביש הבין מדינתי 35W במדינת מינסוטה מעל נהר המיסיסיפי בשנת 2007 העלתה חששות כבדים לגבי שרידותו של גשר טאפן זי. לאור זאת, ולאחר דיונים רבים וארוכים בנושא, הרשות הפדרלית לכבישים המהירים בארצות הברית אישרה הקמת גשר חליפי במקביל לגשר הקיים ורשות הכביש המהיר (Thruway) של מדינת ניו יורק העמידה תקציב בסך 3.142 מיליארד דולר להקמתו. התקציב היה מורכב מכספים ציבוריים והשקעות פרטיות.
הבנייה החלה באוקטובר 2013 עם סיום מתוכנן לשנת 2017. העבודות בפרויקט החלו במחצית השנייה של שנת 2013, והושלמו, לאחר עיכובים שחלקם היו קשורים באי יציבות הגשר הישן שעלול היה לקרוס בחלקו על הגשר החדש, לקראת ספטמבר 2018, שביום ה-8 בו התקיים טקס הפתיחה. שלושה ימים אחר כך, ב־11 ספטמבר 2018 נפתח הגשר החדש לתנועה. עלות הפרויקט בפועל התבררה לבסוף כמגיעה ל - כמעט 4 מיליארד דולר. עם השלמתו, הפך הגשר להיות אחד מהגשרים התלויים הרחבים בעולם - 58 מטר. זמן חיי הגשר החדש תוכנן ל-100 שנים. עם זאת, שנה לאחר פתיחתו, התבררו כשלים בברגי הענק שחברו את קורות הגשר ויותר מכך, התברר שהיה ניסיון להסתיר מהציבור כשלים אלה. הגשר הוא גשר אגרה בכיוון מזרח בלבד.
מועצה אזורית חבל מעון
אבידע (דמות מקראית)
אֲבִידָע הוא דמות מקראית, בנו הרביעי של מדין ונכדם של אברהם וקטורה. לאבידע היו ארבעה אחים: עיפה, עפר, חנוך ואלדעה.
השם אבידע נמצא בכתובות עתיקות.
צירוף שני היסודות אב ו-ידע שכיחים בשמות שמיים ומקורם מאכדית. פירוש השם אבידע הוא אב, כלומר האל, ידע. שמות נרדפים לשם זה הם: אלידע, יהוידע, שמידע ועוד.
טל שלו
טל שלו (נולדה ב-26 ביולי 1981) היא עיתונאית ישראלית. משמשת ככתבת והפרשנית הפוליטית של אתר וואלה!. לשעבר כתבת מדינית בערוץ i24NEWS הבינלאומי.
ביוגרפיה.
נולדה וגדלה בירושלים. אביה, חמי שלו, הוא עיתונאי ותיק. אמה, כרמל שלו, היא משפטנית, מומחית לאתיקה, זכויות אדם וזכויות זקנים. למדה בתיכון בויאר בירושלים. את שירותה הצבאי עשתה כמדריכת שריון בביסל"ש במחנה סיירים.
בעלת תואר ראשון במדע המדינה ופילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב.
את הקריירה התקשורתית שלה החלה במאי 2006, כעורכת בדסק החדשות והעמוד הראשון של עיתון הארץ, בהמשך שימשה בנוסף כרכזת הכתבים של העיתון.
בדצמבר 2009 עזבה את עיתון "הארץ", ועברה לערוך את התוכנית "עושים צהריים" של יעל דן בגלי צה"ל. לאחר כחצי שנה פרשה מהתפקיד.
באוקטובר 2010 הצטרפה לאתר וואלה!, שם מונתה לסגנית ראש מערכת החדשות, במקומה של דוריה למפל שעברה לערוך את עמוד הבית החדש של האתר. לאחר כשנה, באוגוסט 2011 מונתה לתפקיד הכתבת המדינית של האתר. בינואר 2013, כשבוע לאחר הבחירות לכנסת, התפטרה מאתר "וואלה".
במאי 2013 הצטרפה לצוות מערכת החדשות של הערוץ הבינלאומי "i24NEWS", שהקים המיליארדר הישראלי–צרפתי פטריק דרהי. שם שימשה ככתבת המדינית באנגלית. בנוסף, כתבה טורים קבועים ל"מגזין ליברל".
באפריל 2016 חזרה שלו לאתר "וואלה", והחלה לשמש ככתבת והפרשנית הפוליטית של האתר, תפקיד אותו היא ממלאת עד היום.
בשנת 2018 נבחרה לרשימת 40 הצעירים המבטיחים מתחת לגיל 40, בתחום המדיה הפרסום והדיגיטל, של אתר אייס.
בנובמבר 2019 פרסם רביב דרוקר בחדשות 13, חומרי חקירה מתיק 4000, בהן שיחה בין מנכ"ל "וואלה" אילן ישועה, לאיריס אלוביץ אשתו של שאול אלוביץ בעל השליטה, בה היא אומרת: .
בעבר כתבה מאמרים ל.
שלו מנחה כנסים ופאנלים פוליטיים ומשמשת מגישה-מחליפה מעת לעת בתוכנית "פרלמנט צהריים" בערוץ הכנסת. היא משמשת עמיתה ב"מכון גשר למנהיגות" ומרצה על ענייני פוליטיקה וממשל, בפני קבוצות דוברות אנגלית המבקרות בארץ.
נידיה ולאסקז
נידיה מרגריטה ולאסקז-סראנו (שם המשפחה נהגה ולאסקס; בספרדית ובאנגלית: Nydia Margarita Velázquez Serrano; נולדה ב-28 במרץ 1953) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת ניו יורק. בראשית דרכה ייצגה את מחוז הקונגרס ה-12 במשך עשרים שנה, בשנים 1993–2013. משנת 2007 היא מכהנת כיושבת ראש ועדת העסקים הקטנים של בית הנבחרים האמריקאי, לאחר שהחליפה בתפקיד את סטיב שאבוט מאוהיו, והיא ההיספנית הראשונה לעמוד בראש ועדה זו. נוסף על כך, ולסקז היא האישה הפוארטו-ריקנית הראשונה לכהן בקונגרס של ארצות הברית.
מחוז הבחירה שלה כולל חלקים מברוקלין, קווינס ומנהטן:
השכונות של רובע ברוקלין: ברוקלין הייטס, בורום היל, בושוויק, קארול גארדנס, קובל היל, דמבו, מזרח ניו יורק, מזרח ויליאמסבורג, גרינפוינט, גואנוס, רד הוק, סאנסט פארק ווילימסבורג; ושכונות רובע קווינס מספת', רידג'ווד ווודהייבן; ושתיים משכונות לוואר מנהטן: לואר איסט סייד ואיסט וילג'.
ביוגרפיה.
ולאסקז נולדה בעיירה לימונס שבמחוז יבוקואה בפוארטו ריקו. היא גדלה ביבוקואה בבית מגורים קטן על גדות נהר הלימונס. אביה, בניטו ולאסקז רודריגז, היה עובד עני בתעשיית קני הסוכר שהפך לפעיל פוליטי אוטודידקט ומייסד מפלגה פוליטית מקומית. בילדותה חגו הוויכוחים הפוליטיים בביתה סביב זכויות עובדים. ולאסקז למדה בבתי ספר ציבוריים ואף דילגה על שלוש כיתות. משהשלימה את לימודיה התיכוניים, הייתה הראשונה לעשות כן במשפחתה. בגיל 16 החלה ללמוד כסטודנטית באוניברסיטת פוארטו ריקו. ב-1974 השלימה לימודי תואר ראשון במדע המדינה, וחיש מהרה נעשתה למורה.
בשנותיה באקדמיה תמכה במתן עצמאות לפוארטו ריקו, אם כי כאשר התמודדה אל הקונגרס של ארצות הברית ב-1992 מיעטה להתייחס לסוגיה וטענה כי על תושבי פוארטו ריקו להכריע בנושא. בשנת 1976 קיבלה ולאסקז תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת ניו יורק. היא שימשה כמרצה בתחום לימוד זה באוניברסיטת פוארטו ריקו שבהומקאו בשנים 1976–1981. לאחר ששבה לניו יורק, ולאסקז הייתה מורה מן החוץ במרכז ללימודי פוארטו ריקו במכללת האנטר מ-1981 עד 1983. ב-1983 הייתה לעוזרת מיוחדת עבור חבר בית הנבחרים אדולפו טאונס , שייצג את מחוז הקונגרס ה-10 של ניו יורק בברוקלין.
בשנת 1984, מינה הווארד גולדן (אז נשיא רובע ברוקלין וייושב ראש המפלגה הדמוקרטית בברוקלין) את ולאסקז למלא מקום פנוי במועצת העיר ניו יורק, מה שהפך אותה לאישה ההיספנית הראשונה שכיהנה במועצה. ולאסקז התמודדה בבחירות למועצה בשנת 1986, אך הפסיד למועמד הנגדי. ממאי אותה שנה עד ליולי 1989 הייתה המנהלת המדינתית של משרד אגף ההגירה במחלקת העבודה ומשאבי האנוש של פוארטו ריקו. ב-1989 מינה אותה מושל פוארטו ריקו למנהלת המחלקה לענייני קהילת פוארטו ריקו בארצות הברית. ולאסקז התמודדה לראשונה אל בית הנבחרים של ארצות הברית בבחירות 1992, אז ערכה מסע בחירות לייצוג מחוז הקונגרס ה-12 החדש שהוקם בלב ניו יורק, אשר היה מחוז בעל רוב היספני. היא זכתה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, ובהמשך הושבעה לתפקידה בקונגרס.
חיים אישיים.
ולסקז הייתה נשואה למדפיס פול באדר מברוקלין, אלה היו נישואיה השניים. ולאסקז ובאדר התגרשו בשנת 2010.
בנובמבר 2002, מבקר העיר ניו יורק ביל תומפסון שכר באופן שנוי במחלוקת את באדר כמנהל אדמיניסטרטיבי בלשכת המשפט, והצטרף לג'ויס מילר, אשתו של הנציג ג'רי נדלר, וצ'ירליין מקריי, אשתו של חבר מועצת העיר ביל דה בלאזיו. המהלך עורר ביקורת רבה בחוגי איכות השלטון והמנהל התקין.
Pressure (שיר של מרטין גריקס)