עם גיוסו לצה"ל התנדב טמיר לצנחנים. הוא עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת צנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ולחם במלחמת יום הכיפורים. בהמשך השלים קורס קציני חי"ר ובשנת 1974 שימש כמפקד צוות בסיירת. בשירות המילואים לחם במלחמת לבנון הראשונה ושימש במספר תפקידי פיקוד בעוצבת חיצי האש, ובהם מפקד גדוד צנחנים מובחר. בהמשך שימש במספר תפקידי מטה ופיקוד בעוצבת האש, ולאחר מכן מונה למפקד מפקדת השליטה מטכ"לית למבצעים מיוחדים (משמ"מ) ופיקד על היחידה עד לסוף 2011.
חואנפרן
הנסיך הגדול ויטולד
שחיקת סחוס
חזית הפעילים הליטאית
חזית הפעילים הליטאית או ליגת האקטיביסטים הליטאית (בליטאית: LAF - Lietuvos Aktyvistų Frontas) הייתה חזית ליטאית על-מפלגתית, לאומנית, אנטי-סובייטית ואנטישמית שהקימו גולים ליטאים בברלין ב-17 בנובמבר 1940, לאחר פלישת כוחות ברית המועצות לליטא במסגרת כיבוש המדינות הבלטיות. החזית, שנתמכה על ידי גרמניה הנאצית, תמכה בציוד ובתעמולה במחתרת הליטאית שנותרה בליטא הכבושה (שנקראה: "הפרטיזנים הליטאים הלאומנים"). מחתרת זו עסקה בלוחמת גרילה נגד השלטון הסובייטי וסייעה לאבווהר במשימות מודיעין צבאי. לאחר הכיבוש הגרמני הקימה החזית ממשלה עצמאית קצרת-ימים.
אידאולוגיה ותעמולה.
הפעילות המרכזית של החזית בגרמניה הייתה פיתוח אידאולוגיה ליטאית-לאומנית וניסוחה במנשרים. את המנשרים ניסח הסופר והמשורר ברוניס ריילה (Bronys Raila). המצע של החזית הושתת על העקרונות הבאים: היסוד הנצחי הקדוש של הליטאיות נפגע על ידי השלטון הקומוניסטי-יהודי, היהודים מצצו את לשדו של העם הליטאי ולא תרמו לו דבר, יש לכונן מדינה ליטאית עצמאית חדשה שתהיה מטוהרת מ"הקרציה היהודית", הנאציונל-סוציאליזם של אדולף היטלר והרייך השלישי הם המסגרת לשחרור מן "השעבוד הקצר" (הבולשביקי) ומן "השעבוד הארוך" (ליהודים).
בכרוז מחתרתי של החזית, שהופץ ערב הפלישה הגרמנית נכתב:
בכרוז מאוחר יותר נאמר: "בליטא שתיכון מחדש לא יהיו זכויות אזרחיות ואפשרויות קיום כלשהן אפילו ליהודי אחד".
הכרוזים הופצו בליטא תחת שמות שונים, בהם "בני העם" (Liaudies Sunus), "זאב הברזל" (Gelezinis Vilkas), "הלוחמים" (Kovotojai), "המתנדבים החדשים" (Naujieji Savanoriai).
הממשלה הזמנית.
ב-22 באפריל הקימה החזית ממשלה גולה בברלין בראשות קאזיס שקריפה (Kazys Škirpa). ההחלטה הראשונה של הממשלה הזמנית הייתה ביטול זכות המקלט שניתנה ליהודים בימי ויטאוטאס הגדול (במאה ה-14). ב-22 ביוני פלשו כוחות גרמניה הנאצית לליטא, במסגרת מבצע ברברוסה. הפרטיזנים הלאומנים ראו בכוחות הגרמניים משחררים ויום לאחר מכן הוכרזה ממשלה זמנית. אולם הגרמנים, שלא ששו לאפשר עצמאות לליטא, שמו את שקריפה במאסר בית ולא איפשרו לו לחזור לליטא. במקומו התמנה לראש הממשלה הזמנית יואזאס אמברזוויצ'וס-ברזאיטיס.
עוד לפני השלמת הכיבוש הנאצי השתתפו חברי חזית הפעילים הליטאית במבצעי טיהור הארץ מהיהודים. חבריה, שוטרים ומתנדבים ליטאים השתתפו בפרעות בקובנה ובהובלת יהודים למוות בפורט התשיעי בעיר. ממשלתו הזמנית של אמברזוויצ'וס הקימה גם את הגטו היהודי בקובנה ויצרה את משטרת העזר הליטאית ככוח רצח מסייע להשמדת יהודי ליטא.
ממשלת ליטא העצמאית התפרקה ב-5 באוגוסט 1941 ותחתיה הונהג שלטון גרמני ישיר.
עיתונות.
גם לאחר התפרקות הממשלה זמנית המשיכה החזית לפעול בשטח התעמולה וזאת באמצעות עיתונים. בקובנה ראה אור כבר ב-24 ביוני 1941 העיתון I Laisve ("לחירות"), בווילנה Naujoji Lietuva ("ליטא החדשה") בשאולאי Tevine ("מולדת") בפוניבז' Islaisvintas Panevezietis ("הפונביז'אי המשוחרר") במאריאמפול Nauja Gadine ("זמנים חדשים") ועוד. העיתונים היו אנטישמיים ביותר ונועדו בעיקר להסית נגד יהודים. הם המשיכו לכנות את היהודים פרזיטים, גם כאשר השמדתם הייתה בשיאה. כן פנו העיתונים לאוכלוסייה לבל יעזו לעזור ליהודים בשום דרך וביקשו מהליטאים הנאמנים למסור את שמותיהם של "בוגדים" המסייעים ליהודים. רק לאחר תבוסת הצבא הגרמני בקרב סטלינגרד התמתנה מעט גישתם הלוחמנית של עיתוני החזית.
ליגת האקטיביסטים הליטאית
מחוזות קליפורניה
במדינת קליפורניה שבארצות הברית ישנם 58 מחוזות.
27 ממחוזות קליפורניה הוקמו לראשונה ב-18 בפברואר 1850. 16 מחוזות נוספים הוקמו בהמשך ב-1860, וארבעה מחוזות נוספים הוקמו ב-1865. עשרה מחוזות נוספים בסוף המאה ה-19, ולבסוף, מחוז אימפריאל הוקם בשנת 1907.
הגדול שבמחוזות קליפורניה הוא סן ברנרדינו (52,070 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז סן פרנסיסקו (122 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא לוס אנג'לס (כ-9,818,605 תושבים). עיר הבירה, סקרמנטו, נמצאת במחוז סקרמנטו.
רשימת המחוזות.
הטבלה שלהלן ממוינת כברירת מחדל לפי גודל האוכלוסייה במחוז. לחיצה על החצים הקטנים בתא העליון של כל עמודה תמיין מחדש את הטבלה לפי פרמטרים אחרים.
ברודוויי 1501
ברודוויי 1501 (באנגלית: 1501 Broadway), המוכר גם בשם בניין פרמאונט (באנגלית: Paramount Building), הוא גורד שחקים הממוקם בכיכר טיימס בין רחוב 43 לרחוב 44 במידטאון מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 131.5 מטרים והוא בעל 33 קומות. הוא תוכנן על ידי האדריכלים ראפ וראפ (Rapp and Rapp) ושימש עד שנת 1967 כתיאטרון פרמאונט. הוא נבנה בין השנים 1927-1926 וזכה במעמד שימור עירוני בשנת 1988.
היסטוריה.
סרטי פרמאונט, אחת מהחברות האמריקאיות הגדולות בארצות הברית להפקה והפצת סרטים בשנות העשרים של המאה ה-20, החליטה להקים את מטה המשרדים של החברה ברחוב ברודוויי 1501 שכלל גם תיאטרון קולנועי בן 3,664 מושבים. בנייתו נמשכה כשנה (בין השנים 1926–1927) בעלות כוללת מוערכת של 13.5 מיליון דולר אמריקאי. עם סיום בנייתו היה לבניין הגבוה ביותר בכיכר טיימס והייתה בו קומת תצפית על העיר.
נשיא פרמאונט באותה עת, אדולף זוקור (Adolph Zukor), רכש את השליטה על רשת התיאטראות בלבן וכץ (Balaban and Katz) ובעזרתו של סם כץ נוצר הקשר עם משרד האדריכלים ראפ וראפ, שתכננו מספר תיאטראות מובילים עד אותה תקופה. הם תכננו את בניין ברודוויי 1501 בסגנון האר דקו בעוד חלל פנים התיאטרון עוצב בסגנון נאו-רנסאנס. התיאטרון נסגר ולבסוף בשנת 1964 ונהרס בשנת 1967.
אדריכלות.
בראש הבניין ארבעה שעונים בעלי 12 כוכבים מחומשים המייצגים את הכוכבים בלוגו של פרמאונט. מעליהם ניצב כדור זכוכית. בתחילת מלחמת העולם השנייה, כדור הזכוכית והשעון היו צבועים בשחור כדי לא לבלוט בלילה מחשש לפלישה של אויב. הם שופצו בשנת 1996.
קשת הכניסה הראשית לבניין בגובה חמש קומות. לובי הבניין ארוך ורחב המשתרע ברוב שטח קומת הכניסה. הוא בעל עמודי שיש לבן וגרמי מדרגות רחבים שתוכננו בהשראת האופרה גרנייה בפריז.
טרור.
בבוקר ה-6 במרץ 2008, הניח אלמוני פצצה מול תחנת גיוס של הכוחות המזוינים של ארצות הברית בשדרה השביעית. האירוע הסתיים ללא נפגעים ומצלמת אבטחה שהותקנה בבניין שיחקה תפקיד בניסיון לזהות את האלמוני.
נייט ברקוס
נתן ג'יי "נייט" ברקוס (אנגלית: Nathan Jay "Nate" Berkus; ב-17 בספטמבר 1971 - היום) הוא מעצב פנים יהודי אמריקאי, מחבר ומנחה טלוויזיה. הוא מנהל את חברת העיצוב פנים בשיקגו "Nate Berkus Associates" והיה אורח קבוע בתוכנית אופרה וינפרי כיועץ לעיצוב פנים וכן הפתיע לא פעם חלק מהאורחים בעיצוב פנים של בתיהם.
התוכנית האישית שלו, התוכנית של נייט ברקוס פורסמה לראשונה לשידור ב-13 בספטמבר 2010, שמייעצת בנושאי עיצוב, תרבות והמלצות לשיפור הבית. תוצר של שיתוף פעולה עם Harpo Productions וSony Pictures Television. התוכנית בוטלה אחרי הסיום של העונה השנייה ב-24 במאי 2012.
חיים אישיים.
ברוקס נולד במחוז אורנג' מחוז קליפורניה, וגדל בעיקר במיניאפוליס. הוא יהודי, והומוסקסואל מוצהר שנולד לננסי גולדן, הידועה מהרשתות HGTV ו-DIY, ולמייק מייסד National Sports Collectors Convention.
הוא למד באקדמית קושינג, פנימייה באשבורנם, מסצ'וסטס. הוא החל לעבוד בעיצוב מייד לאחר שעזב את התיכון והתמחה בדומיניק אורינטיס (Dominique Aurientis) שבפריז ובסות'ביס (Sotheby's) בשיקגו. ברוקס סיים לייק-פורסט קולג' בשנת 1994 עם תארים בצרפתית וסוציולוגיה. בשנת 1995 ברוקס הקים את החברה שלו, Nate Berkus Associates בשיקגו.
ברוקס קשור לדייב ברוקס, יזם של קרנות הון בסיכון, לאדריכל בארי ברוקס, לאמן גונתר ברוקס, לג'וש ברוקס מתוכנה לטובת הציבור, למנהל הקזינו אריק דוד ברוקס ולעורך דין מאט ברוקס.
בני זוג ונישואים.
בחודש דצמבר 2004 ברוקס ובן זוגו, הצלם פרננדו בנגוג'יה (Bengoechea) היה בחופשה באתר נופש בחוף סרי לנקה כאשר הצונאמי באוקיינוס ​​ההודי של שנת 2004 פגע. ברוקס הופיע בתוכנית של אופרה וינפרי ביום 17 בינואר 2005, כדי לדבר על הסבל הזה והאובדן של בן זוגו.
אחרי כמעט שנה של היכרויות, ברוקס התארס לג'רמיה ברנט באפריל 2013. הם נישאו ב-3 במאי 2014 בניו יורק.
בתחילת 2014, בני הזוג הופיע על מודעות "True Outfitters" לבננת ריפבליק בעיתונים InStyle ורולינג סטון.. הניו יורק טיימס ציין שהם היו בני זוג בני אותו מין הראשון שהופיע במודעות למגזינים.
קריירה.
בנובמבר 2005 הוצאת הספרים היפריון ספרים הוציאו את ספרו של ברוקס "", מדריך "צעד אחר צעד" לעיצוב בית ודקורציה. בשנת 2005 ברוקס החל למכור את הסחורה שלו Linens 'n Things ברחבי צפון אמריקה.