נולד בתל אביב. בוגר ישיבת הר עציון. בתשנ"ה קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
מתגורר ביישוב כרמי צור שבגוש עציון.
מחקר ופעילות.
תחומי המחקר העיקריים שלו הם המסורה למקרא ופרשנות המקרא. כמו כן הוא עוסק בעברית החדשה וערך ספרים בתחומים שונים.
עופר חקר את כתר ארם צובא ופרסם כמה עדויות חשובות על החלקים שאבדו מכתב היד: רשימותיו של פרופ' משה דוד קאסוטו, התנ"ך של רבי שלום שכנא ילין וארכיונו של י"ז בער.
שימש אחראי מדעי על מהדורת התנ"ך כתר ירושלים (2000).
ספרו על המסורה הבבלית (הוצאת האקדמיה ללשון העברית ומאגנס, 2001) הוא מחקר חלוצי בתחום זה. כמו כן ערך ועדכן את ספרו של ישראל ייבין "מבוא למסורה" (2003) ואת המהדורה החדשה של חיבור המסורה "מנחת שי" לרבי ידידיה שלמה נורצי (איטליה, המאה הי"ז), שהתקין ד"ר צבי בצר (2005).
בתחום פרשנות המקרא בימי הביניים פרסם כמה מחקרים על דרכי פרשנותם של רש"י, רשב"ם וחזקוני ועל כתבי-היד של פירושיהם. בשנת 2013 פרסם יחד עם ד"ר יהונתן יעקבס את הספר תוספות הרמב"ן לפירושו לתורה שנכתבו בארץ ישראל. במסגרת מפעל "מקראות גדולות הכתר" באוניברסיטת בר-אילן עסק בפרשנות חמש מגילות. כמו כן הדריך תלמידי מחקר רבים בתחום זה. עסק גם במנהגי הקריאה בתורה וההפטרה בארץ ישראל ובבבל, וערך רשימה מקיפה של קטעי הגניזה שבהם הפטרות ארץ-ישראליות לפי המנהג התלת-שנתי.
עופר הוא חבר האקדמיה ללשון העברית (חבר יועץ משנת תשס"א-2001 וחבר מלא משנת תשע"א-2011) ויושב ראש ועדת הדקדוק של האקדמיה. שימש בה מזכיר מדעי במשך עשר שנים בערך, ונתוודע אל בעיות הלשון האופייניות לעברית החדשה ולדרכה של האקדמיה ללשון העברית בפתרונן. בתחום זה עסק גם בהוראתו האקדמית בחוג ללשון העברית באוניברסיטה העברית בירושלים ובמכללת הרצוג באלון שבות, ופרסם כמה מאמרים הנוגעים לעברית החדשה.
עופר ערך את ספריו של הרב מרדכי ברויאר "פרקי בראשית" (תשנ"ח), "תורת הבחינות" (תשס"ה) ו"פרקי ישעיהו" (תש"ע), והשתתף בעריכת קובצי המחקרים "עיוני מקרא ופרשנות" כרך ז, מנחות ידידות והוקרה למנחם כהן (בר-אילן, תשס"ה) ו"תשורה לעמוס" (תשס"ז).
זה עשרים שנה הוא משתתף בעריכת כתב-העת "מגדים" – ביטאון לענייני תנ"ך היוצא לאור במכללת הרצוג, והוא חבר במערכת כתב-העת "לשוננו לעם" של האקדמיה ללשון העברית והביטאון התורני "מעלין בקודש" לענייני המקדש וקדשיו.
בשנים תשנ"ט–תש"ס היה החוקר הראשון במרכז בן-יהודה לחקר תולדות הלשון העברית.
פקודת בזיון בית המשפט
פקודת בזיון בית משפט נקבעה על ידי ממשלת המנדט בארץ ישראל בשנת 1929, למתן כלי לטיפול בסירובו של עד להיחקר בבית המשפט ולאכיפתם של פסקי דין. עם הקמתה של מדינת ישראל נכללה הפקודה בחוקי מדינת ישראל, בהתאם להוראה הכללית בפקודת סדרי השלטון והמשפט.
הוראות הפקודה.
בפקודת בזיון בית המשפט שתי הוראות עיקריות:
היועץ המשפטי לממשלה הוציא הנחיה המפרטת את נוהלי פעילותו בתחום זה, הן בפנייה לפתיחת הליכי בזיון בית המשפט, והן במעקב הנדרש ממנו אחר מי שנאסר לפי הליך בזיון בית המשפט.
הפקודה מאפשרת להעניש במאסר או קנס את מי שהפר הוראה של בית המשפט. בית המשפט העליון קבע שלא ניתן להטיל על המפר פקודה זו פיצויים לצד שכנגד או להוציא צו מניעה נוסף על פי הפקודה.
על ההליך אמרו שופטי בית המשפט העליון: .
שימוש בפקודה נגד המדינה.
עמדתה של פרקליטות המדינה היא ש"ההליך לפי פקודת בזיון בית משפט אינו מתאים לכפיית ציות על המדינה, אף שכמובן המדינה מחויבת לכבד פסקי דין ולציית אחר צווים שיפוטיים". השופט אלכס שטיין כתב שהשאלה העקרונית "האם ניתן לנקוט בהליכים לפי פקודת בזיון בית משפט נגד המדינה" טרם הוכרעה.
הלכת מוניות הדר לוד.
הלכת מוניות הדר לוד היא פסק דין של בית המשפט העליון מ-1980, בו נקבע שניתן להטיל על אדם אחריות בגין בזיון בית המשפט גם אם הוא עצמו אינו צד בהליך, וזאת במקרה שבו הוא מונע מאחד מהצדדים להליך למלא אחר הוראות שניתנו בצו של בית המשפט, אם היה מודע בפועל לקיומו של הצו ולתוכנו.
פסק הדין ניתן לאחר שבית המשפט המחוזי הוציא צו מניעה זמני נגד תחנת המוניות "הדר לוד" ונגד נהגי התחנה, שאסר עליהם להוביל נוסעים מנמל התעופה בן-גוריון, למעט הסעת נוסעים בנסיעות "שירות" לירושלים, עקב סכסוך עם חברת מוניות אחרת שפעלה בנמל התעופה. נגד אחד הנהגים שאסף נוסעים בניגוד לצו, בנימוק שהצו ניתן נגד חברת המוניות ולא נגדו, נפתחו הליכים לפי פקודת בזיון בית המשפט, ובית המשפט הטיל עליו קנס של 5,000 לירות, שלא ישולם אלא אם יוכח כי הנהג מוסיף להפר את הצו.
החברה ערערה על ההחלטה לבית המשפט העליון, בטיעון שחרף העובדה שצו המניעה כלל את הנהגים, הם לא צורפו באופן פורמלי להליך ולא הופיעו כמשיבים. בפסק הדין בערעור קבע השופט אהרן ברק, כי למרות שהנהגים לא צורפו להליך ניתן לכפות עליהם את צו המניעה, מכיוון שהצו הופנה מראש כלפיהם והם היו מודעים אליו:
האפשרות להטיל עונש על-פי הפקודה.
בשנת 2020, השאיר בית המשפט העליון באוביטר את שאלת הענישה על-פי הפקודה פתוחה. ברירת המחדל בהליכי אכיפה על-פי פקודת הבזיון היא שתכלית ההליכים מכח הפקודה הם אכיפתיים ואינם עונשיים, ועל-כן, ככלל, לא ניתן להשית עונשים על-פי הפקודה כאשר אין לצד הנאכף את האפשרות למלא אחר הצו. ברם, המלומד אליהו הרנון מסביר בספרו ביזיון בית-משפט על-ידי אי-ציות 311, 320 (1965) כי יש מקום להטיל סנקציה בגין ביזיון גם במקרים בהם המבזה אינו יכול לתקן את שנעשה, באותם מקרים שבהם אי-האפשרות לציית נגרמה על-ידי המבזה עצמו.
דוגמה.
לשם אכיפת פסק הדין שניתן בבג"ץ בית הספר בעמנואל ננקטו נגד המפרים צעדים מכוח פקודת בזיון בית המשפט. כצעד ראשון הוטל על מרכז החינוך העצמאי, שנמנה עם הגופים שכלפיהם כוון פסק הדין, קנס בסך 5,000 ש"ח ליום, עד שיקוימו הוראות פסק הדין. כן נקראו הורי התלמידות, שעד לשלב זה לא היו צד לדיון, להתייצב לדיון שבו יסביר כל הורה מדוע אין לראות בו כמסייע בהפרתו של פסק הדין וכמואשם בביזיון בית המשפט, כך שיכפה במאסר או בקנס לציות לו. בהמשך הוגדל הקנס שהוטל על מרכז החינוך העצמאי ל-10,000 ש"ח ליום. עד לקבלת הצהרה של מרכז החינוך העצמאי על נכונותו לציית לפסק הדין, הצטבר הקנס ל-200,000 ש"ח. על כל אחד מההורים, שצורפו לדיון בהתאם להלכת מוניות הדר לוד, הוטל קנס של 200 ש"ח ליום, עד שיחדל מהפרת פסק הדין. כן הוזהרו ההורים שאם ימשיכו בהפרת פסק הדין, ישקול בית המשפט הוצאת צווי מאסר נגדם. לאחר שההפרה נמשכה הורה בג"ץ על מאסרם לשבועיים של 59 הורים.
היסטוריה של דרום קוריאה
ארמון מריינסקי
אחריות (פירושונים)
אחריות היא ביטוי רב-משמעי. זהו ערך מוסרי. אחריות היא התייחסות ראויה של אדם לדבריו, למעשיו ולאמון הניתן בו, יש הרואים באחריות במובן זה תנאי הכרחי לבגרות.
נוסף על כך אחריות היא מעורבות של אדם בגרימת מצב או באי-מניעתו, כשהיה עליו למנעו, ומשמעותה של מעורבות זו לגביו.
כמו גם הביטוי משמש לתיאור כלל החובות המוטלות על אדם מתוקף תפקידו או סמכותו, או מתוקף התחייבות שנטל על עצמו; תחום או עניין המסור לטיפולו של אדם, מהגדרה זו נובעת גם ההגדרה של אחריות כהתחייבות של ספק כלפי לקוח, בכפוף לתנאים מוסכמים, להעניק לו ללא תשלום או בהנחה שירותים שונים הנוגעים להבטחת איכותו ותקינותו של מוצר שמכר לו, למשך תקופה מוגדרת מיום ביצוע העסקה.
קנאניה
קנאניה (באנגלית: Knanaya, במלאיאלאם: ക്നാനായ) היא קהילה דתית ואתנית אנדוגמית בקרלה שבהודו המשתייכת לנצרות הסורית. היא מתייחסת לתומאס מקנה, דמות דתית-היסטורית, סוחר ממסופוטמיה שהוביל הגירה של יהודים-נוצרים שהגיעו להודו בין המאה ה-4 והמאה ה-9, ושמו נגזר מ"כנען" (או לפי השערה אחרת, מהיישוב קנה הידוע בנצרות).
השפה המדוברת על ידי הקהילה היא מלאיאלאם.
במהלך המאה ה-20 רבים מהקהילה היגרו לארצות הברית. הקהילה מונה כיום כ-300 אלף אנשים.
חלק מהחוקרים מזהים קווי דמיון עם יהדות קוצ'ין.
ז'ונימיה
ז'ונימיה (ברומנית: Junimea) הייתה אגודה ספרותית רומנית שיזמה וביססה זרם תרבותי ספרותי רב חשיבות בחיי התרבות של הארצות הרומניות. האגודה נוסדה ב-1863, ביאשי.
מייסדי אגודת ז'ונימיה היו צעירים רומנים משכילים ששבו לארצות הרומניות מלימודים בחוץ לארץ. האגודה נוסדה ביאשי על ידי יאקוב נגרוצי, טיטו מאיורסקו, פטרה פ. קארפ, תאודור רוסטי ווסילה פוגור, כולם בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטאות זרות. מרבית המייסדים הזדהו פוליטית עם האגף השמאלי של המפלגה השמרנית, תחת הנהגתו של מאיורסקו.
לז'ונימיה היה ביטאון בשם Convorbiri literare, שבו פורסמו בעיקר יצירות חברי החוג.
שחר מפציע (רומן)
שחר מפציע (באנגלית: Breaking Dawn) הוא ספרה הרביעי של סטפני מאייר בסדרת הספרים "דמדומים". הספר יצא לאור באנגלית ב-2 באוגוסט 2008. חולק לשני חלקים: החלק הראשון יצא ב-17 בנובמבר 2011, החלק השני יצא ב-16 בנובמבר 2012.
עלילה.
הספר מחולק לשלושה חלקים:
חלק ראשון.