מוס הוא השוער היחיד בתולדות ארסנל שהבקיע שער במשחק רשמי. ב-16 במרץ 1935 נערך משחק מול אברטון במסגרת הליגה הראשונה, ובמהלכו נפצע מוס ופרק את הכתף שלו. באותה תקופה לא היה מותר להחליף שחקנים, כך שהוא נאלץ לעבור לשחק בעמדת הקשר השמאלי והצליח להבקיע את השער הראשון בניצחון 2 - 0. אולם, משחק זה היה גם האות לתחילת נפילתו של מוס. הוא לא הצליח להתאושש מהפציעה, והשתתף רק בחמישה משחקים נוספים בעונת 1935/1936. בקיץ 1937 הוא קיבל המלצה לפרוש, והוא בן 27 בלבד. הוא הספיק להשתתף ב-161 משחקים במדי ארסנל.
לאחר פציעתו הוא התמנה לתפקיד המאמן של מועדון הארט אוף מידלות'יאן (הארטס) הסקוטי, והפך למאמן הצעיר ביותר בתולדות המועדון והראשון שזכה לאוטונומיה מלאה בבחירת השחקנים. בעונתו הראשונה בהארטס הוא הוביל את המועדון למקום השני בליגת העל הסקוטית, אך ב-1940 התפטר מתפקידו בעקבות פריצת מלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן חזר לאנגליה.
ג'ורג' מיטשל
ג'ורג' ג'ון מיטשל (באנגלית: George John Mitchell; ) הוא עורך דין, פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, שכיהן כסנאטור מטעם מדינת מיין בין השנים 1980 ל-1995 ומנהיג הרוב הדמוקרטי בסנאט.
מיטשל שימש כשליח הממשל האמריקאי לצפון אירלנד והצלחתו הובילה לכינון הסכם יום שישי הטוב, הוא גם שימש כשליח למזרח התיכון במטרה לחקור את הנסיבות שהביאו לפרוץ האינתיפאדה השנייה, המלצותיו שנוסחו בדו"ח מיטשל היוו את הבסיס לתוכנית מפת הדרכים המציעה פתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני. לאחר בחירתו של ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית מונה מיטשל כשליח הממשל החדש למזרח התיכון.
בשנים 2006-2007 עמד מיטשל בראשות ועדת חקירה מטעם ה-MLB לבדיקת תופעת הסמים בליגת הבייסבול המקצוענית בארצות הברית.
ביוגרפיה.
מיטשל נולד בעיירה ווטרויל שבמדינת מיין, אביו אומץ בילדותו על ידי משפחה לבנונית מארונית ואימו היגרה מלבנון בגיל 18. מיטשל סיים תואר ראשון בקולג' בודוין (Bowdoin College) ב-1954, התגייס לצבא ושירת כקצין ריגול נגדי בברלין עד שחרורו ב-1956. ב-1960 סיים תואר במשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון והחל לעבוד במחלקת ההגבלים עסקיים של מחלקת המשפטים האמריקאית. בין 1962 ל-1965 שימש כעוזרו הבכיר של הסנאטור ממיין אדמונד מאסקי, ומ-1965 ועד 1977 היה עורך דין פרטי בפורטלנד.
קריירה פוליטית.
ב-1974 היה מיטשל מועמד המפלגה הדמוקרטית לתפקיד מושל מיין, אך הפסיד בבחירות למועמד העצמאי ג'יימס לונגלי. ב-1977 מונה על ידי הנשיא ג'ימי קרטר למשרת פרקליט מדינה במיין (United States Attorney). ב-1979 מונה מיטשל לשופט בבית המשפט הפדרלי של מחוז מיין, תפקיד בו כיהן כשנה, בטרם מונה על ידי מושל מיין לכהונה בסנאט של ארצות הברית במקום מאסקי שעבר לכהן כמזכיר המדינה. ב-1982 נבחר מיטשל לכהונה מלאה בסנאט על אף שפיגר תחילה בסקרים ב-36%. הוא נבחר שוב ב-1988 כשהוא זכה ב-81% מקולות המצביעים, הרוב הגדול ביותר בתולדות מדינת מיין. מיטשל שימש כמנהיג הרוב הדמוקרטי בסנאט בין השנים 1989 ל-1995. ב-1994 הציע לו הנשיא ביל קלינטון להתמנות לשופט בבית המשפט העליון אך הוא מיאן להצעה זו.
פעילות דיפלומטית.
לאחר שבחר שלא להתמודד שוב בבחירות לסנאט של 1994, מונה מיטשל לשליח מיוחד של ארצות הברית בצפון אירלנד החל מינואר 1995. הוא עמד בראשות הוועדה שהתוותה את עקרונות ההימנעות מאלימות אליהם היו כפופים כל הפלגים היריבים באזור. הצלחתו הובילה לחתימת הסכם יום שישי הטוב ומיטשל זכה להוקרה מהנשיא קלינטון שהעניק לו את מדליית החירות הנשיאותית ב-1999. בנוסף זכה מיטשל בפרס פעמון החירות (Philadelphia Liberty Medal), פרס השלום של אונסק"ו והוקרות רבות אחרות.
בעקבות ועידת שארם א-שייח' באוקטובר 2000, מונה מיטשל על ידי קלינטון לעמוד בראש ועדה שתחקור את האירועים שהובילו לפריצת האינתיפאדה השנייה. הדו"ח שחיברה הוועדה, הידוע בשם דו"ח מיטשל, הוגש לנשיא ג'ורג' ווקר בוש והיווה את הבסיס למפת הדרכים. בדו"ח נקבע שהוועדה לא מצאה הוכחות לכוונה מראש של הרשות הפלסטינית לפתוח באלימות, או שהיה תכנון של ישראל להגיב בצורה שתביא לשפיכות דמים, ושהוועדה הסיקה כי גורמי ההתלקחות נעוצים בהתנהלות הרשות וישראל מאז החתימה על הסכמי אוסלו. הוועדה המליצה על יצירת מכניזם להפסקת האלימות באמצעות בניית צעדי אמון וחידוש שיתוף הפעולה הביטחוני בין הצדדים.
בסוף 2004 מונה על ידי הקונגרס לעמוד בראש כח משימה בין-מפלגתי, יחד עם ניוט גינגריץ', הסנאטור לשעבר מהמפלגה הרפובליקנית, שמטרתו לבחון כיצד האו"ם משרת את מטרותיו ולהמליץ על רפורמות בהתנהלות ארצות הברית מול הארגון.
בתחילת שנת 2009, לאחר כניסתו של ברק אובמה לבית הלבן, מונה מיטשל לשליחו המיוחד למזרח התיכון. בחודש יולי פורסם כי הוא מעוניין לפרוש מהתפקיד בסוף השנה, אך מיטשל המשיך בסבבי הפגישות שלו במזרח התיכון גם במהלך 2010, ופרש מתפקידו ב-14 במאי 2011.
קריירה עסקית וציבורית.
ב-1995 הצטרף מיטשל לחברת עורכי דין שהתמזגה ב-2002 עם חברת DLA Piper, מחברות עורכי הדין הגדולות בעולם. מיטשל משמש כשותף בחברה וכיהן גם כיו"ר הדירקטוריון של DLA Piper.
מיטשל שימש כחבר דירקטוריון בחברת וולט דיסני משנת 1995, וב-2004 מונה ליו"ר הדירקטוריון, עד החלפתו בתחילת 2007. כמו כן שימש כחבר דירקטוריון מועדון הבייסבול בוסטון רד סוקס.
מאז 2002 מכהן מיטשל כעמית בכיר במכון ליישוב סכסוכים של אוניברסיטת קולומביה בו פועל למניעה ויישוב סכסוכים בינלאומיים. מ-2007 משמש כפרופסור אורח באוניברסיטת המטרופולין של לידס אשר הקימה מרכז חדש לשלום ויישוב סכסוכים הקרוי על שמו.
מיטשל משמש כנשיא הכבוד (Chancellor) של אוניברסיטת קווינס בבלפסט (Queen's University of Belfast), מייסד מכון מיטשל לקידום החינוך במיין ועומד בראש קרן סיוע חירום של הצלב האדום וקרן לסיוע לנפגעי פיגועי 11 בספטמבר.
מיטשל עמד בראשן של שתי ועדות חקירה בתחום הספורט, הוא בדק ב-1999 את החשדות לשחיתות בהליך המכרז לאירוח המשחקים האולימפיים, וב-2006 מונה על ידי הקומישינר של ליגת ה-MLB לבדוק את החשדות בנוגע לשימוש בחומרים אסורים ומשפרי ביצועים בליגת הבייסבול. הדו"ח בן ה-409 עמודים, התפרסם בסוף 2007, ועורר סערה כשנקב בשמותיהם של 89 שחקנים בעבר ובהווה לגביהם יש עדויות על שימוש בחומרים אסורים, בין השמות שהוזכרו נכללו גם כוכבים כבארי בונדס ורוג'ר קלמנס.
ספרים.
מיטשל הוא מחברם של מספר ספרי עיון:
קרואטיה היוגוסלבית
בשנים 1918–1991, הייתה קרואטיה תחת שלטון יוגוסלבי.
קרואטיה בממלכת יוגוסלביה (1918 – 1941).
לאחר מלחמת העולם הראשונה, התפרקה האימפריה האוסטרו-הונגרית, וקרואטיה התאחדה יחד עם בוסניה והרצגובינה וסלובניה למדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים קצרת-הימים. כתר הבסבורג הוריש את הצי האוסטרו-הונגרי לממשלה הקרואטית ב-31 באוקטובר 1918. ב-1 בדצמבר 1918, התאחדה המדינה עם ממלכת סרביה ויצרה את ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. אף על פי שהיה זה שם שנשמע נייטרלי, המדינה נקראה "ממלכת יוגוסלביה" בידי הקהילה הדיפלומטית עוד מההתחלה.
ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים לא אושרה בידי הפרלמנט הקרואטי. מדינה זו, שנוצרה מהחלק האוסטרו-הונגרי (קרואטיה, סלובניה, ווידובינה ובוסניה-הרצגובינה) ומסרביה ומונטנגרו, כוללת שני צדדים מנוגדים במלחמת העולם הראשונה, ממסורת, דתות, אומות, שפות וכתבים שונים, הפכה להיות זירת קרב עתידית.
הרעיון של יוגוסלביה היה הזדמנות ללאומנים סרבים ליצור את "סרביה הגדולה" (Velika Srbija), שהושלמה ב-1918 לפי התוכנית ב-1844. מונטנגרו אבדה את עצמאותה לאחר שסופחה לסרביה. מיד לאחר 1918, סרבים לקחו את כל העמדות החשובות בצבא הקרואטי, והם "העניקו" לקרואטיה יחס של טריטוריה עוינת בתוך מדינה משותפת (כפי שהוכרז ב-1919). לאירופה זה נראה כאילו קרואטיה נכנסה ליוגוסלביה מרצונה החופשי.
כתוצאה מרדיפת המוסלמים בידי הסרבים, רבים מהם היגרו לטורקיה מיד לאחר הקמת הממלכה, שהתרכזה בסרביה. דבר זהה קרה לכמה מאות אלפים של מוסלמים לאחר מלחמת העולם השנייה.
המפלגה המובילה בקרואטיה בתקופה הייתה מפלגת האיכרים הקרואטית (Hrvatska Seljačka Stranka). מטרתה הייתה ליצור מדינה קונפדרטיבית דרום-סלאבית, או מדינה קרואטית עצמאית. אך ב-1928, סטיפאן ראדיץ (Stjepan Radic), מנהיג המפלגה, נרצח בפרלמנט הסרבי בבלגרד יחד עם כמה מעמיתיו. הוא רצה קונפדרציה דרום-סלאבית בלי ההגמוניה הסרבית.
ב-1931, נרצח הפוליטיקאי וההיסטוריון מילאן שופלאי (Milan Šufflay) בזאגרב, לא ידוע בדיוק על ידי מי (ישנם אנשים אשר חושדים שמדובר בממשלה הסרבית). אלברט איינשטיין והינריך מאן שלחו מחאה לליגה הבינלאומית לזכויות האדם בפריז, אך פרסום המקרה נאסר בקרואטיה.
המדינה העצמאית של קרואטיה (1941 – 1945).
כיבוש קרואטיה בידי מדינות הציר ב-1941 אפשר למפלגה הקרואטית אוסטאשה (Ustaše) בימין הקיצוני להתחזק ולהשיג את אהדת הציבור הקרואטי. כך נוצרה המדינה העצמאית של קרואטיה, שהונהגה בידי אנטה פאבליץ', ראש ממשלת הבובות של גרמניה הנאצית. מדינת הבובות הפאשיסטית החלה בקמפיין לחסל את המיעוטים האתניים - סרבים, יהודים וצוענים - אשר נקראו "אויבי המדינה" או "הלא-רצויים". במהלך הקמפיין הזה נהרגו, על פי הערכות, עד ל-200,000 איש, רובם ביאסנובאץ. חוץ ממנו בנתה המדינה העצמאית של קרואטיה שבעה מחנות ריכוז.
מאחר שיחידות מוסלמיות שירתו בצבא הקרואטי, פאבליץ' כיבד את הדת המוסלמית ואף בנה מסגד בזאגרב. דבר זה הוביל לאהדה רבה אליו גם בקרב הבוסנים.