סמל גיאנה הצרפתית מורכב מ-מחומש הפוך שבשני צדיו דובי נמלים ובראשו שתי ציפורים. בתוכו נמצאים שלושה מלבנים, ומעליהם כתר של זהב ובו שני עצים. במלבן הראשון- שלוש חבצלות זהובות והמספר 1643. במלבן השני - ניתן לראות סירה אפורה מלאה בזהב בנהר אדום. במלבן השלישי - חבצלות מים בין גלים קטנים לבנים בתוך נהר ירוק.
משמעות הסמל:
איבאר אוסן
איבאר אנדרֵאס אוסן (נורווגית: Ivar Andreas Aasen, 5 באוגוסט 1813 - 23 בספטמבר 1896) היה פילולוג, מילונאי, מחזאי ומשורר נורווגי. נחשב לאבי הנורווגית החדשה.
חייו.
אוסן, שגדל כבנו של חוואי מן השורה, היה אוטודידקט. בגיל 18 פתח בית ספר עבור ילדי המחוז בו גדל, מרה ורומסדל. לאחר כשנתיים, בהיותו בן עשרים, הקדיש את זמנו ללימודי שפות, ובמהרה הפך למומחה בשפות רבות. ספרו הראשון, אוסף שירי עם בניב המקובל באזורו, יצא בשנת 1843 והתקבל בעניין רב. בשנת 1848 יצא ספרו המונומנטלי "דקדוק הניבים הנורווגיים" ("Det Norske Folkesprogs Grammatik"), לאחר תחקיר ממושך, שכלל מסעות לרחבי המדינה. שנתיים מאוחר יותר הוציא אוסן בפעם הראשונה את המילון לדיאלקטים הנורווגיים, "Ordbog over det Norske Folkesprog", מתוך חומרים שכבר אסף עבור ספרו הקודם. בכך הניח למעשה את התשתית ליצירת שפה חדשה, נורווגית חדשה.
אוסן כתב שירים ומחזות בשפה שיצר, כדי להמחיש כיצד יש להשתמש בה. מחזותיו זכו לפופולריות רבה, והוצגו שוב ושוב. למרות שאוסן עצמו התרחק מפרסום ציבורי, שמו הלך לפניו והוא הפך לבעל שם ברחבי המדינה. הפרלמנט תמך בו בנדיבות, כך שהתאפשר לו לעסוק בהרחבת השפה ושיפורה ללא צורך לדאוג לפרנסתו. הוא המשיך להוציא מילונים משופרים וספרי דקדוק עבור השפה החדשה, שהפכה לשפה הרשמית השנייה של המדינה (בנוסף לנורווגית ספרותית). אוסן הוא מן האנשים הבודדים בהיסטוריה, וייתכן שאף היחיד, שאחראי ליצירת שפה (או לכל הפחות הגדרתה מתוך ניבים קודמים) שהתקבלה בצורה כה רחבה בקרב ההמון.
אוסן מת ב-23 בספטמבר 1896 ונקבר בלוויה ממלכתית.
שנת 2013 נקבעה בנורווגיה כ"שנת השפה" לרגל מאתיים שנה להולדתו (וכן במלאת מאה שנה לפתיחת התיאטרון הנורווגי באוסלו). השנה התמקדה בהצגת המגוון הלשוני בנורווגיה ושימורו. ביום הולדתו המאתיים, 5 באוגוסט 2013, ה-Bergens Tidende, אחד העיתונים הגדולים במדינה, היוצא לאור בדרך-כלל בנורווגית ספרותית, הופיע במהדורה מיוחדת בנורווגית חדשה.
מילר בלום תכנון סביבתי
מילר בלום תכנון סביבתי בע"מ הוא משרד אדריכלי נוף ותכנון סביבתי שסניפיו בחיפה ובתל אביב. המשרד הוא מוותיקי ומבכירי המשרדים בישראל ובאמתחתו אלפי פרויקטים בארץ ובעולם המתפרשים על למעלה מ-50 שנות עשייה.
היסטוריה.
המשרד הוקם בשנת 1961 על ידי צבי מילר. את הכשרתו קיבל מילר כגנן כחבר קיבוץ ולאחר מכן עשה תואר באדריכלות גנים באנגליה. כששב לארץ מונה בשנת 1948 לנהל את מחלקת הגנים בראשון לציון. לאחר כמה שנים של עשייה בראשון לציון נתבקש מילר על ידי ראש עיריית חיפה, אבא חושי, לבוא ולנהל את מחלקת הגנים בחיפה. בעיר פעל רבות בהקמת גנים רבים, גדולים וקטנים ובהפיכת העיר חיפה לירוקה יותר. בין השאר יזם גם חוק עזר עירוני של כופר עץ, לימים התפתח החוק והיווה בסיס לתקנה 89 של פקודת היערות. במחלקת הגנים של העיר פגש לראשונה את משה בלום. ביחד החלו השניים לעבוד במשרה פרטית חלקית ולאחר מכן הקימו יחדיו את המשרד שבו היו השניים שותפים שווים. תחילה נוהל המשרד מחדר ביתו של מילר בקריית ים וזמן קצר לאחר מכן עבר למיקום חדש בשכונת הכרמל בחיפה. באותה עת גם החל מילר ללמד בטכניון בפקולטה לאדריכלות ולבינוי ערים. שם הכיר לראשונה את רות אניס אשר את התמחותה עשתה לאחר מכן במשרדו של מילר.
ישראל של שנות ה-60 הייתה מדינה ענייה בתקופת מיתון ובתהליכים של קליטת עולים מסיבית. מכאן שרמת התכנון והביצוע נעשו בהתאם לתקציבים קטנים יחסית, אך עם זאת הרצון להפוך את הארץ לירוקה יותר וגננית והשורשים לעשייה זאת בפועל החלו כבר אז.
המשרד התפתח וגדל ובשנת 1967 לאחר מלחמת ששת הימים ביקש ראש עיריית ירושלים, טדי קולק, לפתוח סניף של המשרד בעירו על מנת לטפל ולאחד נופית את ירושלים המשוחררת. המשרד נוהל על ידי אדריכל יאיר אשל, אחד האדריכלים שעבדו במשרד בחיפה. בסניף הירושלמי פעלו כ-16 עובדים עד לסגירתו בשנת 2011. בשנת 1972 הוקם סניף נוסף בת"א. בסניף התל אביבי פעלו כ-20 אדריכלים אך עדיין הסניף החיפאי נותר המשרד המרכזי. באותה שנה הצטרף בנו של צבי מילר, יורם, שחזר מלימודי אדריכלות נוף בארצות הברית. עשר שנים לאחר מכן הצטרף למשרד גם בנו של משה בלום - אמיר. לימים הפכו הבנים לממשיכי דרכם של האבות וכיום הם המנהלים ובעלי השליטה של המשרד. כיום מועסקים במשרד כ-50 עובדים.
לאורך השנים הגיע המשרד להישגים בולטים וזכה בפרסים רבים, צבי מילר, שהקים את המשרד, היה ממקימי איגוד אדריכלי הנוף בישראל ובמשך שנים מספר גם עמד בראשו, מילר גם היה חבר ב-IFLA (איגוד אדריכלי הנוף העולמי) ואף עמד בראשו בין השנים 1982-1986. לימים זכה מ-IFLA בתואר נשיא של כבוד.
בשנת 1988 זכה המשרד בפרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף עבור מצפור נוף ברמת הדר בחיפה.
היקף פעילות.
המשרד עסק בשעתו וגם כיום בתכנונם ועיצובם של כל הנושאים הקשורים לגנים ולנוף. פארקים, גנים לאומיים, חופים, טיילות, שמורות טבע, גינות פרטיות וציבוריות, תכנון ערים ושכונות, גני חיות ותכנון ועיצוב כבישים.
לאורך שנות העשייה התפתח המשרד ויצר תקדימים רבים בתחום אדריכלות הנוף רבות בגודל בהיקף הפרויקטים אשר הביא את המשרד ממשרד של אדריכלות גנים לתכנון סביבתי המשרת את כלל הנוף וחייב את האדריכלים הפועלים בו לאמץ ראייה סביבתית וכוללנית הרבה מעבר לראייה עיצובית ואסתטית גרידא. כמו כן יצר המשרד תקדימים בכל הנוגע לשימוש בכלים הנדסיים ובטכנולוגית חדשניות. דוגמאות לכך ניתן למצוא בכמה מקומות למשל בראש הנקרה שם תוכנן ונבנה הרכבל הראשון בארץ, ומעבר לכך כל התכנון הכולל של שמורת הטבע נעשה בלי שנשתל ולו עץ אחד באזור. דוגמה נוספת היא תכנון הכבישים בטכניון, באוניברסיטה ובעמק המצלבה בירושלים שם נעשו לראשונה הפרדות מפלסיות של כיווני התנועה בהתאם לטופוגרפיה הטבעית באזור, דבר שהביא לחסכון בעלות ובזמן לצורך ביצוע עבודות הנדסיות לבניית הכבישים. דוגמה נוספת היא עמוד הלייזר באשדוד שם נעשה שימוש באמצעי חזותי בצורה שטרם נעשתה בארץ ועד היום לא תוכנן עוד משהו שעושה שימוש בטכנולוגיה הזאת.
רשימת פרויקטים.
לאורך שנות פעילותו תכנן המשרד למעלה מ-7000 פרויקטים בארץ ובעולם, להלן רשימה חלקית ביותר של פרויקטים נבחרים:
ברחבי הארץ.
ועוד מאות גנים, שכונות ופארקים ברחבי הארץ
חוק הדמיון
חטיבה 130
חטיבה 130 (לשעבר חטיבת "עשת" 767, חטיבה 645, חטיבה 277, חטיבה 520, חטיבה 217) המכונה גם "עוצבת הבזקה" הייתה חטיבת מילואים משוריינת בצה"ל.
תולדות החטיבה.
ביוני 1974 הוקמה חטיבת "עשת 767" במסגרת אוגדה 880 וזאת בעקבות יישום חיל השריון וצה"ל את לקחי מלחמת יום הכיפורים. הוגבר השיתוף הבין זרועי, נמשך תהליך ההתעצמות האיכותית בו נקלטו טנקים משוכללים מתוצרת ארצות הברית מסוג M60 פטון.
מפקדה הראשון – אל"ם אריה וינברג החל במיון וגיוס חיילים מזרועות ויחידות צה"ל השונות תוך הסבה מקצועית למקצועות השריון ושיבוצם הקרבי להשלמת התקנים הדרושים.
במשך השנים חל שיפור ניכר ביכולותיה תוך כדי אימונים בפיתוח החשיבה הטקטית והשפה המקצועית המשותפת בין הלוחמים והמפקדים. וכן ביצוע תעסוקות מבצעיות ושמירה על גבולותיה של המדינה.
עקב התגברות פעולות טרור על ידי ארגוני המחבלים הפלסטינים מלבנון בתחילת שנות ה-80. החל צה"ל להיערך לפגוע במרכזי המחבלים. ואכן ב-8 ביוני 1982, יומיים לאחר פריצת כוחות צה"ל ללבנון במסגרת מלחמת לבנון הראשונה, גויסה החטיבה בפיקודו של אל"ם חיים כץ והצטרפה לכוחות הפועלים בגזרה המזרחית תוך לחימה בכוחות סוריים ובסיוע למשימה האוגדתית בחילוץ גדוד צה"ל שנקלע למארב נ"ט.
במהלך מלחמת שלום הגליל ולאחר הפסקת האש, קיבלה החטיבה את משימת החזקת קו סולטאן יעקוב בואכה כביש ביירות-דמשק ושהתה באזור כ-40 יום, תוך ניהול קרב עם כוחות שריון סורים הכולל השמדת תריסר טנקים, חלקם חדישים ביותר מסוג T-72.
כמו כן פעלו יחידות החטיבה במניעת חדירת מחבלים בניסיונותיהם לפגוע בכוחות צה"ל.
בהמשך, שיפרה החטיבה את הכלים והאמצעים הטכנולוגיים, בנתה שדרת פיקוד איכותית תוך הקניית ידע וניסיון מבצעי מצטבר.
באפריל–מאי 2002 השתתפה החטיבה בלחימה כנגד ארגוני החבלה ביהודה ושומרון וגויסה בצו 8 למבצע חומת מגן - סבב ב'. כשיחידותיה פועלות בג'נין, טולכרם, קלקיליה, שכם ורמאללה, במטרה למגר ולהשמיד תשתיות טרור המופעלות כנגד אזרחי ישראל.
באפריל 2004 לאור רה ארגון סד"כ צה"ל ופירוק חטיבה 277, שונה שם העוצבה מ"עשת" ל"הבזקה". סמל היחידה שונה לסמל סוס החד-קרן וכן קיבלה החטיבה את האחריות על שימור מורשת חטיבה 277 והנצחת חלליה. חטיבה 277, ששמה הקודם היה חטיבה 645, הוקמה במסגרת עוצבת עידן ב 1974, החטיבה קיבלה את אחריות על שימור המורשת והנצחת חלליה של חטיבה 217 שהחלה את דרכה בשנת 1962 כחטיבה 520. החטיבה השתתפה במלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים ומלחמת שלום הגליל וספגה אבדות רבות בנפש – 135 חללים.
במרץ 2014, בעקבות השינויים האסטרטגיים והקיצוצים בתקציב הביטחון, החליטו בצה"ל על סגירת החטיבה. ב-8 באפריל 2014, התקיים בלטרון טקס סגירת החטיבה.
פעילות החטיבה במלחמות ישראל.