ב-17 במאי 2019, לאחר אזהרות מקבוצות ימין קיצוני כי הפגנות הומופוביות יתקיימו באלימות, נמנעו פעילים מלקיים מחאה בטביליסי לקראת ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה באותה השנה בשל חששות בטיחותיים והחליטו להגביל את עצמם לקמפיינים מקוונים ותלו דגל גאווה בודד ברחבי הבירה. באותו זמן, מאות כמרים, אנשי כנסייה וקבוצות ימין קיצוני יצאו לרחובות כדי למחות על "מעשי סדום" בעוד חלקם יצאו לחגוג את "יום טהרת המשפחה", חג שנוצר על ידי הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית בשנת 2014, שנה לאחר שאלפי אנשים בראשות כמרים תקפו כמה עשרות מפגינים עבור זכויות להט"ב בעיר.
גרמניה.
"יום רחוב כריסטופר" הראשון, חגיגה והפגנה אירופית שנתית המתקיימת בערים שונות ברחבי אירופה למען זכויות להט"ב, התרחש לראשונה בברלין, גרמניה בשנת 1979 עם 400 משתתפים בעודם לבושים במסכות עבור הסתרת זהותם. נוכחתו גדלה לאחר מכן, עם 15,000 משתתפים בשנת 1990 והגיעה ל-100,000 אלף איש בסוף שנות ה-90. בשנת 2005 משך האירוע מעל ל-400,000 איש. כיום, מצעד הגאווה בברלין הוא בין האירועים הגדולים ביותר בגרמניה, ובשנת 2019 משך את שיא משתתפיו עם מעל למיליון מפגינים.
מחוץ לברלין נערכים מצעדי גאווה בערים רבות, בהן ברמן וקלן שערכו את אירועי הגאווה הראשונים שלהן בשנת 1979, והמבורג ומינכן בשנת 1980. פרייבורג ארגנה את מצעד הגאווה לראשונה בשטחיה בשנת 1985, ולאחר מכן פרנקפורט בשנת 1993, דרזדן בשנת 1994, דורטמונד בשנת 1996, קיל בשנת 1998 ושטוטגרט בשנת 1999. האירועים נערכים גם בבון, לייפציג, קרלסרוהה, הנובר, נירנברג, דרמשטאדט, בילפלד, דיסלדורף, אסן, דויסבורג, היידלברג, וופרטל, מנהיים, זארבריקן ולובק בין ערים נוספות.
דנמרק.
הפגנת הלהט"ב הראשונה בדנמרק התרחשה בשנת 1971 לציון שנתיים למהומות סטונוול. משנות השבעים ואילך נפתחו ברים ומועדונים הומוסקסואליים רבים, והקבלה החברתית ברחבי המדינה כלפי חברי הקהילה המקומית החלה לגדול. מצעד הגאווה בבירה קופנהגן השנתי נערך לראשונה בשנת 1996 תחת השם "Mermaid Pride", אזכור לבת הים הקטנה. כ-25,000 איש השתתפו במהדורתו ב-2017 לצד 300,000 צופים. בשנת 2018 השתתפו באירוע כ-40,000 איש בין אלה היה ראש הממשלה לארס לקה ראסמוסן. לצד קופנהגן, ארהוס מקיימת מצעדי גאווה שנתיים גם כן לצד אירועים נוספים.
לראשונה בהיסטוריה, בוועידה ה-35 של "InterPride" הוחלט כי שתי ערים, בשתי מדינות שונות במרחק נסיעה של 23 דקות יארחו את אירועי הגאווה העולמיים "WorldPride" - קופנהגן, בירת דנמרק ומאלמה, שוודיה אשר מחוברות בגשר ארסונד שעובר מעל מצר ארסונד החוצץ בין שתי המדינות בעוד ציון האירועים ישולבו עם "EuroGames", אירוע ספורט בקרב להט"ב. ציון אירועי "WorldPride" יעלו בקנה אחד עם ציון שבעים שנה מאז הניתוח להתאמה מגדרית הראשון בעולם אשר התרחש בדנמרק בשנת 1951, וחמישים שנה לאחר שנוסד הפרק הדני בהחזית לשחרור להט"ב בשנת 1971. מארי, נסיכת דנמרק הודיעה כי תיתן חסות לאירועים, מה שהפך אותה לבת המלוכה הראשונה אי פעם לנותנת חסות פעילה של אירוע להט"ב גדול.
הולנד.
הולנד מכונה לעיתים קרובות אחת המדינות הידידותיות ביותר ללהט"ב בעולם, ועיר הבירה אמסטרדם כונתה כאחת הערים הידידותיות ביותר לקהילה בעולם על ידי פרסומים בהן בעיתון הבריטי אינדפנדנט. בשנת 1977 החלו קבוצות להט"ב לארגן לראשונה מצעדי גאווה שנתיים בשם "שבת ורודה" ברחבי המדינה.
מצעד הגאווה באמסטרדם מתקיים בכל שנה מאז 1996. המצעד מושך אליו מאות אלפי מבקרים מדי שנה ומוכתר כאחד האירועים השנתיים הגדולים ביותר בהולנד. אמסטרדם הייתה גם העיר המארחת של אירועי הגאווה האירופאיים "Europride" בשנים 1994 ו-2016 אשר משכו יותר מ-560,000 מבקרים. ב-2017, היוותה את אזור הכינוס של פורום האינטרסקס הבין-לאומי אשר במהלכו, כ-40 משתתפים, כולל נציגי ארגונים אינטרסקסים ותומכים עצמאיים, הגיעו מכלל יבשות העולם. מלבד אמסטרדם, ישנם אירועים נוספים המתקיימים ברוטרדם, אוטרכט, האג וסכוונינגן.
הונגריה.
מצעד הגאווה של בודפשט היה האירוע הראשון מסוגו בגוש הסובייטי לשעבר, ומציין מספר הולך וגודל של השתתפות. פסטיבל להט"ב ברחבי עיר הבירה נמשך כשבוע בכל קיץ עם פסטיבל קולנוע, צעדת גאווה ומסיבות. הפסטיבל נפתח בעבר על ידי אישי ציבור בולטים, ביניהם גאבור דמצקי, ראש עיריית בודפשט, וקינגה גונץ, אז שרת החוץ. הונגריה הייתה המדינה המארחת של תחרות "Mr Gay Europe" לשנת 2007 באירופה ומשחקי "EuroGames" בשנת 2012.
בשנים האחרונות יותר ויותר פוליטיקאים נקטו בשימוש ברטוריקה הומופובית בגלוי מאז כינון הממשלה השמרנית של ויקטור אורבן אשר התנגדה מלכתחילה לזכויות להט"ב. בשנת 2014, מפלגת הימין הקיצוני יוביק הציגה שלט שעליו נכתב "הפרלמנט לא רוצה שום סטייה" במהלך ציון מצעד הגאווה בבודפשט, והפגינה נגד המשתתפים והכפישה כרזות תמיכה בזכויות להט"ב. עם זאת, מצעד הגאווה בעיר בשנת 2017 משך אלפי צועדים וזכה לתמיכת שגרירויות רבות, כולל מאוסטרליה, קנדה, צרפת, גרמניה, בריטניה וארצות הברית, כמו גם סלובקיה וסלובניה השכנות, בין היתר.
הממלכה המאוחדת.
ישנן קהילות להט"ב גדולות במיוחד בבירמינגהם, בלקפול, ברייטון, ליברפול, לונדון ומנצ'סטר אשר מארחות פסטיבלי גאווה שנתיים. מצעדי הגאווה הראשונים בממלכה המאוחדת התרחשו בלונדון בשנת 1970 והפכו לפסטיבל הגדול והוותיק ביותר עבור הקהילה במדינה ומאורגן בכל שנה מאז. פסטיבלי גאווה הם אירועי קיץ פופולריים בערים הגדולות, והתרחבו לקהילות קטנות יותר בערים נוספות בשנים האחרונות.
הוועידה השנתית ה-27 של הארגון "InterPride", שהתקיימה באוקטובר 2008 בוונקובר, קנדה, קיבלה את הצעתו של ארגון הלהט"ב בלונדון "Pride London" לארח את אירועי "WorldPride" בשטחי העיר חודש בלבד לפני אולימפיאדת לונדון 2012 ובמהלך חגיגות יובל היהלום של המלכה אליזבת השנייה.
יוון.
בעיר הבירה של יוון, אתונה, ישנו מספר רב של עמותות להט"ב וכפר הומוסקסואלי מתפתח בשכונת גאזי לצד קיום אירועים שונים בשטחה בהם מצעד גאווה ופסטיבל סרטי להט"ב בינלאומי "Outview" המתקיימים מדי שנה. מצעד הגאווה הרשמי הראשון בעיר התקיים ב-25 ביוני 2005 תחת הכותרת "חיבה, אהבה וחיים ראויים לכבוד" ולאחר מכן הפך לאירוע שנתי. ביוני 2012 החלה סלוניקי בקיום מצעד שנתי המוגדר כאחד האירועים הבולטים בשטחה. במהלכו, התקיים ניסיון להרים כרזה באורך 20 מטר, הקוראת לאנשים להחרים את אולימפיאדת החורף בסוצ'י 2014 על רקע אפליות ודעות קדומות כלפי קהילת הלהט"ב ברחבי רוסיה על נקודת הציון המפורסמת ביותר בעיר, המגדל הלבן. הניסיון הופסק על ידי המשטרה המקומית, אך פורסם במידה רחבה במדיה מקוונת ברחבי העולם.
יוון מוגדרת כאחד מיעדי התיירות הלהט"ב הפופולריים ביותר באירופה. במיקונוס קיימת קהילת להט"ב משגשגת עם אירועי חגיגות רבים, בעוד האי לסבוס ידוע בעולם בייחוד הקהילה הלסבית בשטחיו באירוסוס. הניסיון הראשון לארגן מצעד גאווה ביוון נעשה על ידי הארגון "AKOE" (תנועת השחרור של הומוסקסואלים ביוון) ב-28 ביוני 1980 באתונה, והוגדר כ-"אירוע מחאתי". קיום האירוע חזר על עצמו כעבור שנתיים באחוזת זאפאפיון. אירועים דומים רבים התקיימו במהלך השנים הבאות במיקומים שונים בהם בשנים 1992, 1994 ו-1995 בגבעת סטרפי ואילו ב-1996 וב-1998 בפדיון טו ארוס. בשנת 1998 התרחש באזור סגור. בסלוניקי, האירוע המקביל הראשון אורגן על ידי "OPOTH" (קבוצת הידידות הגאה של סלוניקי) בשנות התשעים. מאז, נערכו אירועי להט"ב בערים נוספות, כולל הרקליון, פטרס, סנטוריני וקורפו. בשנת 2017, נבחרה סלוניקי לארח את אירועי הגאווה האירופאיים, "EuroPride" בשנים 2020 ו-2024.
סלוניקי ערכה לראשונה את מצעד הגאווה השנתי שלה בין התאריכים 22–23 ביוני 2012, תחת הכותרת "אהבה אחת, אלף צבעים" בעקבות הבטחתו של ראש העיר ייאניס בוטאריס לתמוך באירועי להט"ב ציבוריים בעיר. פסטיבל הגאווה הראשון בסלוניקי נהנה מתמיכה עממית גדולה של העיר, הפריפריה והאזור, שהיווה מכה קשה לאיש הדת אנתימוס בעיר, שקרא למאמינים להגיב לקיומו בשלילה. שנה לאחר מכן, באחת מהכרזותיו מספר ימים לפני אירוע הגאווה של 2013, הצהיר המטרופולין הקדוש של סלוניקי כי שוב "יצטרך לסבול את הפסטיבל העצוב והבלתי מקובל של ההומוסקסואלים שרוצים לחגוג את מחלתם בדרך של קרנבל". הוא גם ביקש מההורים להרחיק את ילדיהם ואת עצמם מ-"חגיגות חסרות טעם וכל כך לא טבעיות". עם זאת, משפחות רבות נכחו בציונו והפסטיבל בן יומיים הסתיים באווירה חגיגית עם מסיבות, גלריות וחגיגות רבות ברחבי העיר.