הוא היגר תחילה לארץ ישראל, לא התאקלם והמשיך לאחר מכן בשנת 1939 לארצות הברית. שם עבד כתסריטאי בהוליווד משנת 1942. גרג כתב תסריטים לסרטים ולאחר מכן לסרטי טלוויזיה ולסדרות. בתחילה, עד שנת 1946, קיבל מדי פעם מטלות מחברות הפקה שונות. תסריט ההצלחה הראשון שלו היה לסרטו של הבמאי ז'וליאן דוביבייה (Julien Duvivier) בשם Tales of Manhattan בשנת 1942. בשנת 1945, כתסריטאי משותף של הסרט "הרומנים של סוזן", (The Affairs of Susan) עם השחקנית ג'ואן פונטיין הוא היה מועמד לאוסקר בקטגוריית הסיפור הטוב ביותר. משנת 1953 עבד בעיקר כתסריטאי עבור הפקות טלוויזיה אמריקאיות. אשתו הייתה הלן, סבתו מצד אמו של השחקן האמריקאי אדם קרולה.
דורון אשכנזי
דורון אשכנזי (נולד ב-1958) הוא מעצב אופנה ישראלי.
ביוגרפיה.
אשכנזי גדל בראשון לציון ולו שני אחים, אחרי השירות הצבאי בגרעין נח"ל עבד במחלקת התפאורה והתלבושות של תיאטרון הבימה, למד אמנות באקדמיית "דל ארטה" בפירנצה ואחרי כן התמחה בחייטות באיטליה. הוא עוסק בבגדי גברים ובחליפות חתן, ב-1989 הוציא את הקולקציה הראשונה שלו והקים מותג אופנה הנושא את שמו.
סגנונו העיצובי הוא בעיקר "Casually Tailored" המשלב סגנון קלאסי ומודרני.
על התלבושות שעיצב עבור סרטי קולנוע הוא היה מועמד מספר פעמים לפרס אופיר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר וזכה בפרס ב-2007 עבור הסרט "ביקור התזמורת". בנוסף לקולנוע הוא עוסק בעיצוב תלבושות לתיאטרון, ולמופעי תרבות כמו מוזיקה ומחול, הוא עבד בשיתוף עם תיאטרון חיפה.
ב-2021 היה מועמד בטקס פרסי אופיר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
הוא יצר בגדים עבור להקת טיפקס, בין הדוגמנים שדגמנו עבור דורון אשכנזי נמנים גל יפת, לירון לבו, עידו תדמור.
הוא מלמד אופנה בבצלאל.
נשוי לרחל ולהם שתי בנות ובן.
מגדל פוסאן
מגדל פוסאן הוא מגדל המתנשא לגובה של 120 מטר, וממוקם בפארק יונגדוסאן (Yongdusan Park, ), הממוקם ביונג-גו (Jung-gu ,), פוסאן, דרום קוריאה.
המגדל נבנה בשנת 1973, והוא משמש רק למטרות בידור ופנאי. העובדה, שלא מותקן בו כל ציוד שידור, מייחדת את המגדל ממגדלים רבים אחרים עם מרפסות תצפית, והבנויים בעיקר כמגדלי טלוויזיה ורדיו. סיפון התצפית כולל נוף פנורמי ובית קפה קטן, והוא נגיש רק בשעות העבודה באמצעות שתי מעליות מהירות. בסיס המגדל מקושר עם כמה גלריות וחנויות מזכרות. המגדל מוזכר בדרך כלל במדריכי התיירים כמקום טוב להשקיף על נמל העיר .
קהילת יהודי קישקרש
קהילת יהודי קישקרש היא קהילה יהודית שישבה בעיר קישקרש (נכתב לפעמים בשגיאת כתיב כ"קישקורוש"; בהונגרית: Kiskőrös, ביידיש קישקעריש), שנמצאת במחוז באץ'-קישקון, שבמרכז הונגריה. קהילה אורתודוקסית, אחת מבין אלפי הקהילות ההונגריות שהושמדו בשואה.
תולדות הקהילה.
יהודים ראשונים החלו להתיישב בקישקרש בסוף המאה ה-18. רוב המתיישבים הראשונים, שהקימו את הקהילה, הגיעו ממחוז מרמרוש בטרנסילבניה. כמה מהם היו ממוצא מוראבי. עד שנת 1930 מספר היהודים גדל ללא הרף מאחר שמדובר בקהילה אורתודוקסית יחסית בודדה באזור מלא בקהילות ניאולוגיות, יהודים אורתודוקסים העדיפו לגור בה. בנוסף, היה אזור קיסקרש אזור פורה מאוד והיהודים התפרנסו ממכירת התוצרת החקלאית, בעיקר דגנים, יין ומוצרי מזון. חלק מיהודי קישקרש היו בעלי מלאכה, וכמה מהם היו בעלי חוות.
בשנת 1880 חיו בעיר 360 יהודים מתוך 6,834 תושבי הכפר (כ-5% מכלל האוכלוסייה).
הקהילה הוקמה רשמית בתחילת המאה ה-19 ובזמן הקרע ביהדות הונגריה אחרי קונגרס יהודי הונגריה בשנים 1869-1868, הצטרפה הקהילה לזרם קהילות הסטטוס קוו אנטה, כלומר נשארה במתכונתה שלפני הקונגרס. בשנת 1912 עברה לזרם האורתודוקסי. אך עם זאת, הגדירה את עצמה הקהילה כיחסית מתונה מבחינת המצוות, בהשוואה לקהילות אורתודוקסיות אחרות.
דבר זה צוין גם על ידי העובדה שרבני קישקרש נהגו להעביר את דרשותיהם בגרמנית ולא ביידיש.
כפי שהיה נהוג, תחת כנפי הקהילה חסו קהילות יהודיות קטנות יותר כמו הקהילות ב: ארשקצ'נאד (), קצל (), באיאסנטאישטוואן (), צ'אסארטלטש (), נמשנאדודוואר (), שיקשד ().
מוסדות הקהילה.
בין מוסדות הקהילה היו "חברה קדישא", אגודת נשים, קופת גמילות חסדים שסיפקה אוכל וכסף לעניים, יתומים ואלמנות, בית ללינת לילה עם שלושה חדרים לאורחים עניים. ובבעלות הקהילה הייתה אדמה שהכסף שהכניסה שימש לצדקה.
בקהילה היו שני בתי ספר, בית ספר יסודי שהוקם בסביבות שנת 1880 הוא כלל שש כיתות ולכל כיתה שני מורים, ו"תלמוד תורה" קטן שהיה קיים בחדר צדדי של בית הכנסת. בית הכנסת נבנה בשנת 1915 והורכב משני חדרים גדולים, הגדול היה אולם התפילה ובו שורות ספסלים, עם ארון קודש (ברשות הקהילה היו 18 ספרי תורה) ומעליו "נר התמיד". ובחדר הקטן יותר היה החדר של תלמוד תורה אליו הגיעו ילדים מגיל 5 ללמוד עברית, קריאת התורה ואת מנהגי המסורת היהודית. בנוסף פעלה בעיר עמותה ללימוד תלמוד שהחזיקה בספריה גדולה.
מלחמת העולם הראשונה ובין המלחמות.
היחסים בין יהודי העיר לתושביה הלא יהודים היו טובים והחלו להתדרדר לאחר מלחמת העולם הראשונה. בימי הטרור הלבן, שהיו סדרה של פוגרומים שפרצו בכל רחבי הונגריה, נשדדו חנויות בבעלות יהודים בעיר. בעקבות ההתפרעויות נמלטו יהודים מפוחדים רבים ועזבו את העיירה. כך שבשנת 1941 חיו בעיר 509 יהודים, לעומת 588 יהודים בשנת 1930. 509 היהודים היו פחות מ-4% מכלל האוכלוסייה בעיר (12,875)
מלחמת העולם השנייה (השואה).
אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסו יהודים לעבודות כפייה במסגרת צבאית. ובתחילת 1940 נעצרו שישה מיהודי קישקרש ושולחו למחנה ריכוז.
בסוף אפריל, שבועות אחדים לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, רוכזו יהודי קישקרש שנשארו בעיר במספר בתים שבסביבת בית הכנסת.
ב-4 במאי 1944 הובלו 22 מיהודי קישקרש למחנה ריכוז בעיר באצ'קה טופולה, משם שולחו לשטראסהוף (Strasshof) שבאוסטריה. הכשירים לעבודה הועסקו בעבודות כפייה, והיתר גורשו למחנה ההשמדה באושוויץ.
ב-12 במאי 1944 הורה ד"ר לסלו אנדרה, סגן הממונה על המחוז, הונגרי ימני-קיצוני, לאומני ואנטישמי ששיתף פעולה עם הנאצים, להקים גטאות במחוזו. ב-24 במאי 1944 פקד הממונה על נפת קישקרש, יאנוש בנדק (Benedek János), להקים גטו בקישקרש, בקרבת בית הכנסת. ב-30 וב-31 במאי 1944 רוכזו בגטו יהודי העיר וכן יהודים משני הכפרים הסמוכים, אקסטו () וצ'נגוד ().
במהלך החודשיים של יהודי העיר שנשארו בגטו, הורשו רק נציגים מהקהילה לצאת מהגטו על מנת לרכוש מזון ומצרכים בסיסיים. עד שביוני לקצ'קמט שם רוכזו כל יהודי הסביבה, ומשם הובלו גם הם למחנה ההשמדה באושוויץ.
אחרי השואה.
הניצולים שחזרו לעיירה בתום המלחמה חידשו את חיי הקהילה בראשות הרב סניידרס. בניין בית הכנסת נמצא הרוס ובניין חברת ש"ס הוכשר לבית תפילה.
בשנת 1945, הנציחו הניצולים את הקהילה שהושמדה על ידי הנאצים על מבנה בית הכנסת. הבניין נותר במצבו המקורי עד שנת 1979, אז מועצת העיר לקחה אותו לבעלות קהילתית, בנתה אותו מחדש, וכיום פועל שם בית ספר למוזיקה ואולם קונצרטים.
המספר הקטן של הניצולים שעוד היו בעיר עזבו אותה בעיקר בתקופה זו, רבים לישראל ואחרים לבודפשט.
לוח השיש בקיר בית הכנסת היה במקור החלק העליון של אחת המצבות של משפחת סאלווטר, שהובא מבית העלמין הסמוך למסילה והותקן בחזית הקדמית של הבניין במקום אחד החלונות. החלק החיצוני היה מלוטש בצורה חלקה ואז הונח עליו "לוח הזיכרון לחללים אהובי נפשינו, שמתו בשנות האימה, נהרגו משנאה, שמור על זיכרון האהבה שלהם". בשנת 1987 ביצעה מועצת העיר שיפוץ גדול של הבניין וכן בשנת 2014.
פסגת פורה
פסגת פורה (באנגלית: Faure Peak) היא פסגה בצידה הצפוני של רמת ויסקונסין - רכס ההרים המרכזי של הרי הורליק (המהווים חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים), בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 3,940 מטרים מעל פני הים; והפסגה היא הפסגה ה-49 בגובהה באנטארקטיקה.
הפסגה מתנשאת לגובה של 1,430 מטרים מעל סביבתה.
הפסגה ממוקמת 6.4 קילומטרים ממזרח להר מינשו.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הפסגה.
הפסגה מופתה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
מקור השם.
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הפסגה נקראת על שמו של גונטר פורה (Gunter Faure), שפיקד על משלחת החקר הגאולוגית לחקר הרי הורליק מטעם אוניברסיטת המדינה של אוהיו, אשר חקרה את הרי הורליק בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1964–1965.
יחסי סאו טומה ופרינסיפה–ספרד
יחסי סאו טומה ופרינסיפה–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין סאו טומה ופרינסיפה וספרד.
יחסים דיפלומטיים.
היחסים בין ספרד לסאו טומה ופרינסיפה מצוינים מבחינה פוליטית, אם כי הם מאופיינים במגעים חלשים (אין כמעט ביקורים רשמיים לשני הכיוונים) ובקשרי מסחר ושיתוף פעולה חלשים, במיוחד מאז שפסקה להיות מדינה מועדפת לשיתוף פעולה ספרדי (לאחר שנכללה בתוכנית האב 2005–2008).
יחסים כלכליים.
מאזן הסחר של סאו טומה ופרינסיפה היה בגירעון בשנים האחרונות. המוצרים שסאו טומה מייצאת לשאר העולם הם בעיקר קקאו וקפה, תוך ייבוא מוצרי מזון, דלקים, טקסטיל ומכוניות.
שיתוף פעולה.