באמצע שנות השבעים הוחלף הכרטיס המנוקב בתקליטון (דיסקט), שתהליך הקלדתו היה דומה לזה של הקלדת כרטיסים מנוקבים, אך התוצר היה תקליטון, נוח יותר לאחסון ולטלטול.
מלאכת ההקלדה המתוארת לעיל נעשתה על ידי מי שעיסוקם בכך, בדרך כלל נשים שמקצוען נקרא "נקבנית" ואחר כך "קלדנית", שקיבלו את הנתונים על-גבי טפסים.
קריאה ישירה של מסמכי מקור.
לצמצום מלאכת ההקלדה פותח ציוד שאיפשר קריאת נתונים ישירות ממסמכי מקור מסוימים, כגון קורא אופטי, קורא דיו מגנטית (קריאת תווים מגנטית) וקורא סימנים שסומנו בעיפרון על-גבי טופס מתאים.
להזנה מהירה של מספר קטלוגי של מוצרים (מוצרים שנרכשו בחנות, פריטים במחסן, ספרים בספרייה) נוצר בשנות השבעים הברקוד - קוד לייצוג מספרים ואותיות שניתן לקרוא אותו באמצעות העברתו אל מול עינית קוראת, שחסך את הצורך בהקלדת המספר הקטלוגי של המוצר, ובכך הביא להזנת נתונים מהירה ואמינה יותר.
פס מגנטי הנמצא על כרטיס אשראי מאפשר קריאה של פרטי הכרטיס (מספר הכרטיס, שם בעל הכרטיס וכו') באמצעות קורא מתאים ("שפתיים"), תוך הבטחת הזנה מהירה ואמינה יותר של פרטים אלה.
הזנה על ידי המשתמש.
בסוף שנות השמונים החל מעבר הולך וגובר להזנה של נתונים ישירות על ידי המשתמשים, באמצעות מסוף המחובר למחשב מרוחק או באמצעות מחשב אישי. צורה זו של הזנת נתונים צמצמה מאוד את הצורך בקלדניות, אם כי יש מהן שעוסקות בכך עד היום (2005).
התרחבות השימוש בממשק משתמש גרפי הביאה להתפתחות סוג חדש של אמצעי קלט, אמצעי ההצבעה שהבולט בהם הוא העכבר. אמצעים אלה משמשים לבחירה ישירה מתוך אפשרויות המוצגות על-גבי המסך, תוך דימוי הצבעה על האפשרות הנבחרת. אמצעי הצבעה בולטים אחרים הם מסך מגע, שמאפשר בחירת האפשרות הרצויה, מתוך אפשרויות שמוצגות על-גביו באמצעות נגיעה באצבע או בעט במיצג, משטח מגע - אמצעי שחוסך מקום ביחס לעכבר, ג'ויסטיק (או שטיח ריקוד), שנכון לשנת 2010 כבר כמעט ואינו בשימוש וכדור עקיבה, שנכון לשנת 2010 משמש כמעט ורק אנשים עם לקות תנועה.
קלט מולטימדיה.
המעבר למערכות מולטימדיה הביא לשלל אמצעי קלט מתאימים:
בנוסף לכל אמצעי הקלט שתוארו לעיל, המשמשים אך ורק לקלט (או בעיקר לקלט), קיימים אמצעים לאחסון נתונים, המשמשים לרישום פלט ההופך אחר כך לקלט. אמצעים אלה הם סרט מגנטי, קלטת, דיסק קשיח, תקליטור וכדומה.
לוח מקשים
פרדינן דה-סוסיר
פרדינן דה סוסיר (בצרפתית: Ferdinand de Saussure; 26 בנובמבר 1857 – 22 בפברואר 1913) היה בלשן שווייצרי. נולד בז'נבה, והניח את היסודות להתפתחויות רבות בבלשנות במאה העשרים. הוא ראה בבלשנות ענף של מדע כללי של סימנים, לו הוא הציע לקרוא סמיולוגיה. הרצאותיו משלושה קורסים תחת הכותרת "קורס בבלשנות כללית" (צרפתית: Cours de linguistique générale), אשר לימד בין השנים 1907–1911 נערכו לספר על סמך רשימות של תלמידים והתפרסמו לאחר מותו ב-1916 על ידי שארל באיי ואלבר סשהיי (Sechehaye). עבודה זו הפכה לאחד מיסודות הבלשנות המודרנית. בשנת 1996 נתגלו בז'נבה כתבי יד שונים שהשאיר דה סוסיר ובהם כתב יד של חיבור בלשני שמעולם לא פרסם. כתבים אלו נוסכים אור חדש על זוויות שונות בשיטתו הפילוסופית.
מושגי יסוד של דה סוסיר.
דה סוסיר טבע מושגי יסוד רבים, שהפכו למקובלים בבלשנות המודרנית. בין המונחים שטבע:
המונח לאנג מנוגד למונח פארול.
אחת מאבחנותיו המרכזיות של דה סוסיר נוגעת לטבע המשמעות. לטענתו, בכל סימן המסמן (צלילי המילה) נבחר באופן שרירותי. בשפות שונות יש מילים שונות לאותם הדברים. "חתול" בעברית הוא "cat" באנגלית. לעיתים, אמנם ישנן מילים שאמורות לחקות את צליל האובייקט (אונומטופיאה), אולם גם אז ישנה שרירותיות מסוימת. כך, למשל, המילה "בקבוק" אמורה לייצג את הצליל הנוצר כאשר מרוקנים את תוכן הבקבוק; אולם ניתן היה לבחור צליל אחר, למשל צליל ההקשה על הבקבוק.
אולם דה סוסיר לא מסתפק בהבחנה זו. לטענתו, ישנה שרירותיות מסוימת בעצם בחירת המסומן - מובן המילה. דה סוסיר טען שמסומנים נקבעים, בין השאר, באמצעות הבדלים בינם לבין מסומנים אחרים. משמעותה של מילה אינה תלויה רק בעולם, אלא קשורה גם לשפה עצמה. מושגים נמדדים ביחס למושגים אחרים.
המילה "חם", לדוגמה, מתארת טווח מסוים בסולם הטמפרטורות. טווח זה נקבע, בין השאר, על פי מושגים אחרים כ"חמים" ו"לוהט". בשפות שונות מתארת המילה "חם" טווח טמפרטורות שונה במקצת. כלומר, המושג נקבע בהתאם ליחסו למושגים אחרים באותה מערכת לשונית.
בנוסף לכך, הגיע דה סוסיר לפריצת דרך משמעותית בצעירותו בתחום ה"מסורתי" יותר של בלשנות היסטורית, כאשר הציג תאוריה בהתפתחות של הלשונות ההודו-אירופיות הידועה בשם תאוריית הלועיים. כניסיון לפתור סוגיה בהתפתחות שורשים יוצאי דופן בפרוטו-הודו-אירופית הציע דה סוסיר כי מקורם של שינויי תנועות לא סדירים בשפה הפרוטו-הודו-אירופית נובעים מצליל עתיק שהיה שם ונעלם, וחוקרים שבאו אחריו העלו את האפשרות כי מדובר בעיצורים לועיים, שנעלמו מאוחר יותר. רק לאחר מותו של דה סוסיר, ב-1916, כשפוענחה השפה החתית והתגלתה כשפה הודו-אירופית קדומה ביותר, התגלו בה מאפיינים המאשרים את תאוריית הלועיים. יש הטוענים כי בתאוריה זו השפיע דה סוסיר באופן מכריע על הבלשנות ההיסטורית והמתודיקה שלה.
פתח-תקוה
שכר מינימום
שכר מינימום הוא גבול תחתון הנקבע לשכר, כלומר סכום שלכל עובד ישולם שכר שלא יפחת ממנו. לקביעת שכר המינימום משמשות דרכים אחדות: חוק, תקנה מינהלית או הסכם קיבוצי. כללי שכר מינימום נפוצים במדינות רבות. מטרת שכר המינימום היא להגן על העובד מפני כוחם החזק יותר של מעסיקים במערכת יחסי העבודה.
בקרב כלכלנים קיימת מחלוקת באשר ליעילותו של שכר המינימום, כאשר רובם מסכימים ששכר המינימום גורם לעלייה ביוקר המחיה, ולעלייה בשיעורי האבטלה בקרב צעירים ומבוגרים חסרי השכלה ובעלי כישורים נמוכים. בקרב תומכי מדינת רווחה מהלך זה נחשב לרכיב נוסף של מניעת הסחרה (דה קומודיפיקציה) של העובד במערכת היחסים החברתית.
שכר המינימום בישראל הוא, החל מדצמבר 2017, 5,300 ש"ח לחודש. בנובמבר 2021 סוכם ששכר המינימום יגדל בהדרגה עד סוף שנת 2025 ל-6,000 ש"ח לחודש.
הדרכים לקביעת שכר המינימום.
שכר מינימום קיים במדינות רבות בעולם, ולקביעתו משמשות בעיקר הדרכים הבאות:
קביעתו של שכר המינימום היא קביעה ארצית (שכר מינימום אחיד לכל העובדים במדינה) או ענפית (שכר מינימום לכל ענף משקי בנפרד).
שכר המינימום נקבע בדרך כלל כשכר מינימום לשעת עבודה, שממנו ניתן לגזור יחידות עבודה ארוכות יותר, כגון יום, שבוע או חודש. בישראל נקבע שכר המינימום לחודש לעבודה במשרה מלאה (במשרה חלקית שכר המינימום יחסי להיקף המשרה), וממנו נגזרים שכר המינימום ליום ולשעה.
הנהגת שכר מינימום וקביעת גובהו.
שכר מינימום נקבע לראשונה בניו זילנד ומאז נפוץ במדינות רבות, במיוחד אחרי מחצית המאה העשרים. רצף זמנים חלקי של חקיקת שכר מינימום:
באוסטרליה משולם סכום של 15.51 דולר, בהתאם למעמד בעבודה; ובארצות הברית הסכום הפדרלי הוא 7.25 דולר, כשהמדינות השונות רשאיות לקבוע סכומים שונים. תשע מדינות בחרו להימנע מיישום חוק שכר מינימום כלל או לקובעו ברמה נמוכה יותר, ואילו וושינגטון די. סי. ושמונה עשרה אחרות קבעו שכר מינימום גבוה יותר.
בעשרים מתוך 25 המדינות החברות באיחוד האירופי (בלגיה, בולגריה, ספרד, אסטוניה, יוון, צרפת, הונגריה, אירלנד, לטביה, ליטא, לוקסמבורג, מלטה, הולנד, פולין, פורטוגל, רומניה, סלובקיה, סלובניה, צ'כיה ובריטניה) קיים שכר מינימום הקבוע בחוק. בבריטניה לשם הדוגמה נע שכר המינימום סביב 1250 אירו בחודש (נכון לינואר 2007).
במדינות רבות בהן עבודה מאורגנת חזקה, רשת ההסכמים הקיבוציים בין ארגוני העובדים וארגוני המעסיקים מכסה את מרבית האוכלוסייה. משום כך דווקא במדינות בהן נחלשה העבודה המאורגנת, ונוצרת שכבה רחבה של עובדים בלתי מוגנים, יש נטייה מוגברת לחקיקת חוקי שכר מינימום.
עמדות לגבי שכר מינימום.
העלאת שכר המינימום היא אחד המתכונים הפופולריים ביותר המוצעים להעלאת שכרם של השכירים ברמות השכר הנמוכות, ומופיעה גם במצע של מפלגות סוציאליסטיות וסוציאל-דמוקרטיות. מנגד, שכר המינימום זוכה לביקורת מצד כלכלנים רבים.
שכר המינימום הוחל לראשונה על ידי חוגים סוציאליסטיים שתמכו בו מבחינה עקרונית, ללא קשר להשפעתו על הכלכלה. לשיטתם, תשלום שכר נמוך במיוחד הוא ניצול הכח שיש למעסיקים במערכת יחסי העבודה. יעד נוסף של שכר המינימום הוא הקטנת פערי ההכנסה והגדלת השוויוניות בהכנסות. שכר המינימום איננו תלוי בגודל משפחתו של העובד, ולכן אינו יכול להבטיח הכנסה שתאפשר קיום למשפחה, מטרה שבה עוסקים כלים אחרים של מדינת הרווחה, כמו הבטחת הכנסה או קצבת ילדים.
מנגד, חוגים ליברלים מסוימים מתנגדים לשכר מינימום גם ללא קשר להשפעתו על הכלכלה, שכן על פי עקרונות הליברליזם רשאים שני אנשים להתקשר בחוזה ביניהם כרצונם החופשי, ואל למדינה להתערב ולהגביל את תוכן ההסכם, אם אין בהסכם משום פגיעה בצד שלישי. עם זאת, יש בין התומכים בשני הצדדים לוויכוח לגבי שכר המינימום הטוענים שעמדתם, בנוסף להיותה מוצדקת מוסרית, טובה לכלכלה.
השפעת שכר המינימום על הכלכלה.
המחלוקת סביב שכר המינימום נסובה לא רק על הפעלתו, אלא גם על השפעתו על הכלכלה ועל האופן שבו יש למדוד את השפעתו על הכלכלה.
שכר מינימום ואבטלה.