ארצות הברית הכירה בארמניה ב-25 בדצמבר 1991, ופתחה את שגרירותה בירוואן בפברואר 1992. לארצות הברית ולארמניה יחסים כלכליים ומסחריים חשובים, בעוד שארצות הברית מממנת חלק רחב מן שיפוץ הכבישים ורשתות ההשקיה בארמניה. אך לפעמים נוצרות מחלוקות בין המדינות, לדוגמה, כאשר ממשלת ארצות הברית גילתה כי איראן מספקת נשק לארמניה. בעקבות כך, נוצרה מתיחות ביחסים שנמשכת עד לימינו.
ארצות הברית, כמו כן, שולחת סיוע הומניטרי לארמניה. בשנת 2019, הקונגרס של ארצות הברית הכיר ברצח העם הארמני, מה שהוביל להתחממות ביחסים. כ-1.5 מיליון ארמנים חיים בארצות הברית, מה שהופך אותה לאחת המדינות עם הכי הרבה ארמנים שחיים בה. במהלך מלחמות נגורנו קרבאך, ארצות הברית ניסתה לגשר בין שני הצדדים, והייתה למעשה אחד הגורמים לסיום מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה.
רוסיה.
מההיסטוריה ועד היום, יחסי ארמניה ורוסיה היו מוצלחים רוב הזמנים. לאחר שסופחה לאימפריה הרוסית בעקבות מלחמת רוסיה-פרס, רוסיה הגנה על הנוצרים הארמנים מידי אוהיביהם. בשנת 1920, כשנתיים לאחר הקמת הרפובליקה הראשונה של ארמניה, הצבא האדום כבש את ארמניה וסיפח אותה לרפובליקה הסובייטית הפדרלית הסוציאליסטית של עבר הקווקז.
לאחר התפרקות ברית המועצות, ארמניה הצטרפה לארגונים חבר המדינות, ארגון האמנה לביטחון משותף והאיחוד הכלכלי האירואסייתי. בין שתי המדינות נחתמו מספר הסכמים, והן משתפות פעולה בנושאים רבים.
היחסים בין רוסיה לארמניה נהיו מתוחים בתקופת שלטונו של ראש הממשלה הארמני הנוכחי, ניקול פשיניאן. כאשר היחסים קיבלו תפנית לרעה בעקבות תקרית דיפלומטית ביולי 2018, פשיניאן התייחס לה כ"פרובוקציה". מתחים הועלו גם בעקבות מעצרם של הנשיא הארמני לשעבר רוברט קוצ'ריאן ומזכ"ל ארגון האמנה לביטחון משותף, יורי חצ'אטורוב. משם כך, רוסיה מסרבת לקחת חלק בסכסוך על נגורנו קרבאך ולתמוך בארמניה. רוסיה גם תיווכה מספר פעמים בין אזרבייג'ן וארמניה.
הממלכה המאוחדת.
הממלכה המאוחדת הכירה בארמניה ב-31 בדצמבר 1991. שתי המדינות מקיימות יחסים שיתופיים וידידותיים, אך ממשלת בריטניה אינה מכירה ברצח העם הארמני, עבור המשך היחסים הדיפלומטיים שלה עם הרפובליקה הטורקית. ראשת הממשלה הבריטית מרגרט תאצ'ר ביקרה בארמניה ביוני 1990, כשהיא עוד הייתה חלק מברית המועצות.
צרפת.
היחסים הדיפלומטיים שבין ארמניה וצרפת החלו ב-24 בפברואר 1992. בשנת 1998, ביחד עם שכנתה בלגיה, הכירה צרפת ברצח העם הארמני. הן גם הייתה המדינות האירופאיות הראשונות להכיר בטבח. ב-2000, הוקמה האוניברסיטה הצרפתית בארמניה (צרפתית: Université Française en Arménie).
ארמניה חברה בארגון לה פרנקופוני, אשר מאגד מדינות וממשלות הדוברות צרפתית, או מדינות שצרפתית היא שפה מדוברת בהן. כ-250,000 - 750,000 ארמנים חיים בצרפת, והיא אחת המדינות שמאכלסות הכי הרבה ארמנים בתוכן.
הרפובליקה העממית של סין.
היחסים בין רפובליקת ארמניה לרפובליקה העממית של סין החלו ב-6 באפריל 1992. סין הכירה בארמניה ב-27 בדצמבר 1991. השגרירות הסינית בארמניה הוקמה ביולי 1992, והשגרירות הארמנית בסין החלה את פעילותה ב-10 באוגוסט 1996. בין סין וארמניה סחר גדול. הייצוא העיקרי של ארמניה לסין הוא עפרות, בעוד שהמוצרים המיובאים מסין הם כוללים בגדים, נעליים, מכונות, כימיקלים, ציוד, חומרי בניין, רהיטים ומזון.
בין ארמניה לסין יש שיתוף פעולה צבאי נרחב. לפי צ'אנג וונקוואן, שר במשרד ההגנה של הכוחות המזוינים הסיניים, הצבאות של ארמניה וסין ידידים ומשתפים פעולה בנושאים שונים. לדברי סיירן אוחניאן, שר ההגנה של ארמניה, ארמניה רואה בסין ידיד ושותף אמין.
בינואר 2012 חתמו סין וארמניה על הסכם, שתואר על ידי משרד ההגנה הארמני כהסכם על שיתוף פעולה צבאי בין שתי המדינות. בשנת 2013 אמר משרד ההגנה הארמני כי סין תספק לארמניה 5 מיליון יואן סיני בסיוע צבאי מדי שנה.
אדואר דה רשקה
אדואר דה רשקה (בצרפתית: Édouard de Reszke, בפולנית: Edward de Reszke, 22 בדצמבר 1853 - 25 במאי 1917) היה זמר בס פולני, יליד ורשה. דה רשקה ניחן בקול מרשים ובכישורי משחק כובשים, והודות להם היה לאחד מזמרי האופרה הנודעים באירופה ובארצות הברית בשלהי התקופה הוויקטוריאנית.
קריירה.
אדואר דה רשקה נולד למשפחה אמידה ותרבותית בוורשה, שם החל את לימודי השירה. הוא עשה ארבע שנים באיטליה, שם למד שירה ופיתוח קול במילאנו, אצל בריטון העבר פיליפו קולטי. לאחר זאת עבר לפריז, ללמוד אצל ג'ובאני סבריליה, שהיה גם המורה של אחיו, יאן. תחילה לא רצה להיות לזמר אופרה, אבל בהמרצת אחותו הצעירה ז'וזפין (יוזפינה), ניאות לקבל משרה באופרה של פריז. המלחין ג'וזפה ורדי בחר בו להופעת הבכורה שלו בביצוע הראשון בפריז של אאידה, ב-22 באפריל 1876. בניצוחו של המלחין ביצע דה רשקה את תפקיד מלך מצרים.
אחיו הבכור של דה רשקה היה הטנור הלירי-דרמטי המהולל יאן דה רשקה (1925-1850), שעמו הרבה להופיע בפריז, לונדון וניו יורק במהלך שני העשורים הבאים. ב-1887, למשל, הופיעו האחים יחד בהצגה ה-500 של "פאוסט" מאת גונו באופרה גרנייה בפריז.
יוזפינה, אחותם של אדוארד ויאן, יצאה גם היא לקריירה של זמרת אופרה בפריז, אך פרשה בשלב מוקדם מן הבמה לאחר נישואיה לבן-אצולה, כשהייתה בשיאה. (עוד אח, ויקטור דה רשקה, היה גם הוא זמר, אך כשרונותיו היו צנועים יותר).
בין ראשית 1880 לסוף 1900, הופיע אדואר דה רשקה יותר מ-300 פעמים בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, במגוון רחב של תפקידים באופרות צרפתיות, גרמניות ואיטלקיות, בהן יצירות משל וגנר, ורדי, רוסיני, בליני, דוניצטי, פונקיילי, גונו, מאיירבר, פלוטו ומוצרט.
דה רשקה נחל הצלחה עצומה גם בקרב קהלי המטרופוליטן אופרה בניו יורק באותן שנים. (יריבו היחיד הרציני כזמר בס במטרופוליטן ובקובנט גארדן היה הווירטואוז הצרפתי פול פלאנשון (1914-1851); אבל הצרפתי, בניגוד לדה רשקה, כמעט לא שר באופרות של וגנר.) הוא שר גם בשיקגו ב-1891 ובלה סקאלה, מילאנו, בין 1879 ל-1881. ב-1903, פרש מן הבמה לאחר שקולו, שהיה יוצא דופן באיכותו, פיתח קשיים טכניים ועד מהרה ירד מגדולתו.
במשך זמן מה לימד דה רשקה שירה בלונדון לפני ששב לאחוזתו בפולין, שם התנסה בקשיים כשפרצה מלחמת העולם הראשונה באירופה ב-1914. מנותק מאחיו בגלל הלחימה, מת אדואר דה רשקה ב-25 במאי 1917 בבית בגארנק, סמוך לצ'נסטוחובה, פולין. קברו נמצא בבּוֹרוֹבְנוֹ, פולין.
הקלטות.
דה רשקה, שהיה גבר גבה-קומה ולבבי, ניחן בקול גדול, חלק, גמיש ובעל צליל בשל, שתאם את מבנה גופו המרשים ואת אישיותו המוחצנת. הוא שלט בשירתו בכל רמות הדינמיקה, להערכת מבקר האופרה הרמן קליין, ונוסף על כך, התברך גם בנוכחות בימתית מגנטית. בשיאו, הצטיין בה במידה בפרשנות תפקידים דרמטיים וקומיים כאחד.
דה רשקה הקליט רק שלושה תקליטים להפצה מסחרית. התקליטים הללו, המאכזבים במידת מה, הוקלטו בקולומביה פונוגרף קומפני בשנת 1903. במועד זה, כפי שמציין המבקר מייקל סקוט בכרך הראשון של "הקלטת שירה" (דאקוורת', לונדון, 1977), היה קולו במצב הידרדרות חמור, תוצאת שנים רבות של ניצול-יתר ושימוש לרעה בעבודה, כמו גם השפעות של אורח חיים לא-בריא, שכלל הפרזה באוכל, משקה והוללות. הטוב בשלושת תקליטי קולומביה שלו נחשב ל"שיר הסבל" מתוך האופרה "מרתה" של פלוטו, מושר באיטלקית, בתוספת סלסול טריל מעודן.
אפשר לשמוע את דה רשקה שר, לזמן קצר ובמטושטש, אבל כנראה בקול מצלצל יותר, בכמה מגלילי מייפלסון הגולמיים, שנעשו בהקלטה חיה מבימת המטרופוליטן אופרה בשחר המאה ה-20. כל הקלטותיו הקיימות זמינות על תקליטורים בהפקות מחודשות.
קירגיזיסטן
שבעה ימים לנהר הריין
שבעה ימים לנהר הריין (ברוסית: Семь дней до реки Рейн) היה תרגיל צבאי סודי ביותר שנערך ב-1979 על ידי ברית ורשה. בתרגיל תרגלו כוחות הגוש המזרחי מצב בו הן ובפרט, חברות ברית ורשה ינהלו מלחמה גרעינית בת שבעה ימים נגד כוחות הגוש המערבי ובפרט, כנגד חברות ברית נאט"ו.
המטרה הסופית הייתה להגיע לחוף האוקיינוס האטלנטי תוך שבועיים מפרוץ המלחמה, למנוע מארצות הברית וקנדה לספק תגבורת ולנצח במלחמה על כיבוש מערב אירופה.
שחרור המסמכים אודות המבצע.
תרחיש אפשרי של מבצע צבאי בסגנון תרגיל "שבעה ימים עד הריין" היה אחד מהתרחישים למלחמת העולם השלישית במהלך המלחמה הקרה. המסמכים ומרבית המידע על המבצע שוחרר על ידי שר ההגנה הפולני רדוסלב סיקורסקי בעקבות ניצחונה של מפלגת הימין האנטי-רוסית "חוק וצדק" בבחירות שנערכו במדינה ב-2005 יחד עם אלפי מסמכי בנוגע לברית ורשה. סיקורסקי אמר כי בשחרור המסמכים הוא וממשלתו מנסים למתוח קו מעל העבר הקומוניסטי של פולין ובניסיון ללמד את הציבור הפולני אודות המשטר הישן.
התיקים שפורסמו כללו מסמכים אודות הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה שבוצעה בתגובה לאביב של פראג. המסמכים כללו גם מידע על ההפגנות הפולניות במהלך חורף 1970.
תיאור המבצע והקרבות שבעקבותיו.
אחד התרחישים היו שכוחות נאט"ו ייאלצו לצאת במתקפה גרעינית על ערי פולין וצ'כוסלובקיה באזור נהר ויסלה וזאת כחלק ממתקפת מנע גרעינית שמטרתה היא למנוע ממפקדי ברית ורשה לשלוח תגבורת לגרמניה המזרחית כדי למנוע פלישה אפשרית של נאט"ו למזרח גרמניה. ההערכות של הסובייטים היו שכשני מיליון אזרחים פולנים ימותו במלחמה שכזו והכוח הצבאי הפולני יהרס כליל. כמו כן, תוכננה "מכה שנייה" מצד הסובייטים, כאשר במכה זו הסובייטים יפציצו בעזרת נשק גרעיני את ערי גרמניה המערבית, בלגיה, הולנד, דנמרק וצפון מזרח איטליה.