שלב חשוב נוסף בהבנת ההיסטוריה של ההתיישבות באתר מונטה אלבאן הושג באמצעות פרויקט "דפוסי ההתיישבות הפרהיסטוריים בעמק ואחאקה" שהחלו ריצ'רד בלנטון (Richard Blanton) וכמה עמיתים מאוניברסיטת מישיגן בתחילת שנות השבעים של המאה ה-20. הסקר והמיפוי האינטנסיבי שלהם של האתר כולו הדגימו את קנה המידה והגודל המלא של מונטה אלבאן, מעבר לשטח המצומצם שנחקר על ידי קאסו. העונות הבאות של אותו פרויקט בניהולם של בלנטון, גארי פיינמן (Gary Feinman), סטיב קובלבסקי (Steve Kowalewski), לינדה ניקולס (Linda Nicholas) ואחרים הרחיבו את כיסוי הסקר כמעט לכל העמק, והפיקו כמות מידע שלא תסולא בפז של נתונים על דפוסי ההתיישבות המשתנים של האזור מהזמנים הקדומים ביותר ועד הגעתם של הספרדים בשנת 1521 לספירה.
היסטוריה של האתר.
כפי שעולה מהסקר של בלנטון באתר, נראה שגבעות מונטה אלבאן לא היו מיושבות לפני 500 לפני הספירה (סוף שלב כלי החרס של רוסאריו). באותה תקופה, הייתה סן חוסה מוגוטה מרכז האוכלוסייה העיקרי בעמק ובבסיסו של משטר צ'יף ששלט ככל הנראה בחלק גדול מהזרוע הצפונית של העמק, זרוע אטלה (Etla). אולי עד שלושה או ארבעה מרכזים אחרים, קטנים יותר, בעיקר שלטו בתת-אזורים אחרים של העמק, כולל בזרוע הדרומית של ואייה גרנדה (Valle Grande) ויַגוּאִיהּ (Yegüih) בזרוע המזרחית של טלקולולה (Tlacolula). נראה כי תחרות ולוחמה אפיינו את שלב רוסאריו. נתוני הסקר האזורי מצביעים על קיומו של אזור חיץ לא מאוכלס בין משטר הצ'יף בסן חוסה מוגוטה לאלה שמדרום וממזרח.
בתוך שטח ההפקר הזה נוסדה מונטה אלבאן בסוף תקופת רוסאריו והיא הגיעה במהירות לאוכלוסייה שנאמדת בכ-5,200 עד סוף השלב הבא של מונטה אלבאן (סביב 300 לפני הספירה). גידול האוכלוסייה יוצא דופן זה לווה בהצטמצמות מהירה באותה מידה של האוכלוסייה בסן חוסה מוגוטה ובאתרי לוויין שכנים, ולכן סביר שעיקר האליטות שלהם היו מעורבות ישירות בהקמת בירת זפוטק העתידית. המעבר המהיר הזה של האוכלוסייה וההתיישבות, מיישובים מקומיים מפוזרים לאתר עירוני מרכזי באזור לא מיושב בעבר, כונה על ידי מרקוס ופלנרי בשם "הסינויקיזם של מונטה אלבאן" (Monte Alban Synoikism)  בהתייחסות למקרים דומים מתועדים באזור הים התיכון בעת העתיקה.
אף על פי שקודם לכן חשבו שתהליך דומה של נטישה בקנה מידה גדול, ובכך השתתפות בהקמת מונטה אלבאן, התרחש במרכזים של משטרי צ'יף אחרים בעיקר, כגון יגואיה וטילקחטה, לפחות במקרה של האחרון זה נראה לא סביר. פרויקט שנערך על ידי צ'ארלס ספנסר (Charles Spencer) ואלזה רדמונד (Elsa Redmond) מהמוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע בניו יורק הראה כי בניגוד להשערה שהאתר ננטש, הוא גדל באופן משמעותי באוכלוסייתו בתקופות מונטה אלבאן המוקדמת I והמאוחרת I (בערך 500–300, לפנה"ס ו-300-100 לפנה"ס, בהתאמה). ייתכן שהיישוב בטילקחטה התנגד באופן פעיל להשתלבות במדינת מונטה אלבאן שהלכה והתחזקה.
בתחילת שלב העיצוב המאוחר (שלב מונטה אלבאן II, סביב 100 לפנה"ס - 200 לספירה), הגיעה אוכלוסיית מונטה אלבאן המוערכת לכ-17,200 תושבים,  מה שהופך אותה לאחת הערים הגדולות ביותר במסו-אמריקה באותה תקופה. ככל שגדל כוחה הפוליטי, התפשטה מונטה אלבאן מבחינה צבאית, באמצעות קואופטציה ובאמצעות קולוניזציה ישירה, למספר אזורים מחוץ לעמק ואחאקה, כולל קניאדה דה קואיקטלאן (Cañada de Cuicatlán) מצפון ועמקי אחוטלה (Ejutla) וסולה דה וגה (Sola de Vega). (פיינמן וניקולס 1990) במהלך תקופה זו ולתוך התקופה הקלאסיקה המוקדמת שלאחר מכן (שלב מונטה אלבאן IIIA, בסביבות 200–500 לספירה), הייתה מונטה אלבאן בירתה של ישות אזורית גדולה בעלת השפעה שלטונית על עמק ואחאקה ולרוחב חלק גדול מרמות ואחאקה. עדויות במונטה אלבאן מרמזות על קשרים בחוגים הגבוהים בין האליטות של האתר לבין אלה בעיר החזקה המרכזית במקסיקו, טאוטיווקאן, שבה זיהו ארכאולוגים שכונה בה גרו זפוטקים אתניים מעמק ואחאקה (פאדוק 1983). בהגיע התקופה הקלאסית המאוחרת (מונטה אלבאן IIIB/IV, בערך 500–1000 לספירה), פחתה השפעת האתר מחוץ לעמק ובתוכו. אליטות במספר מרכזים אחרים, שפעם היו חלק ממדינת מונטה אלבאן, החלו ליישם את האוטונומיה שלהן, כולל אתרים כמו ו בוואייה גרנדה ו, מיטלה, ואל פאלמייו (El Palmillo) בזרוע טלאקולולה המזרחית. האחרון הוא מוקד הפרויקט המתמשך של גארי פיינמן ולינדה ניקולס ממוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע בשיקגו (פיינמן וניקולס 2002). בסוף אותה תקופה (בערך 900–1000 לספירה), הבירה העתיקה ננטשה ברובה. מדינת מונטה אלבאן החזקה בעבר הוחלפה בעשרות ישויות פוליטיות קטנות מתחרות, מצב שנמשך עד הכיבוש הספרדי.
המונומנטים.
המרכז המונומנטלי של מונטה אלבאן הוא הרחבה המרכזית, שאורכה כ-300 מטרים על 200 מטרים. מסביבה או בסביבתה הקרובה ממוקמים המבנים האזרחיים-טקסיים העיקריים והמגורים של האליטות של האתר. מרביתם נחקרו ושוחזרו על ידי אלפונסו קאסו ועמיתיו.
הרחבה המרכזית תחומה מצפון ומדרום על ידי בימות גדולות הנגישות מהרחבה באמצעות גרמי מדרגות מונומנטליים. בצדה המזרחי והמערבי תחומה הרחבה באופן דומה באמצעות מספר תלוליות קטנות יותר, עליהן ניצבו מקדשים ובתי מגורים של האליטות, וכן אחד משני מגרשי הכדור שידוע שהיו קיימים באתר. ציר צפון-דרום של תלים תופס את מרכז הרחבה ושימש באופן דומה כבימות למבנים טקסיים.
מאפיין אחד של מונטה אלבאן הוא המספר הגדול של מונומנטים מגולפים ברחבי הרחבה. הדוגמאות המוקדמות ביותר הן מה שנקרא "דנסאנטס" (Danzantes, מילולית: "רקדנים"), שנמצאו בעיקר בסביבת בניין L. אלו מייצגים גברים עירומים בתנוחות מעוותות ומפותלות, חלקם עם איברי מין מושחתים. ה"דנסאנטס" כוללים תכונות פיזיות האופייניות לתרבות האולמקית. ההשערות שהועלו במאה ה-19 שהם מתארים רקדנים נדחו כיום לחלוטין. מונומנטים אלה, המתוארכים לתקופת ההתיישבות המוקדמת ביותר באתר (מונטה אלבאן I), מתפרשים כיום כמייצגים שבויי מלחמה מעונים, שהוקרבו, חלק מהם מזוהים בשם. הם עשויים לתאר מנהיגים של מרכזים וכפרים מתחרים שנכבשו על ידי מונטה אלבאן. למעלה מ-300 אבני "דנסאנטס" תועדו, וניתן לצפות בכמה מהאבנים שהשתמרו בצורה הטובה יותר במוזיאון של האתר. קיימת אינדיקציה מסוימת לכך שלזפוטקים היה כתב והם ניהלו לוח שנה.
סוג שונה של אבנים מגולפות נמצא בבניין J הסמוך במרכז הרחבה המרכזית, מבנה המאופיין גם בצורת חץ יוצאת הדופן ובכיוון השונה מרוב המבנים האחרים באתר. בתוך קירות הבניין שובצו יותר מ-40 לוחות גדולים ומגולפים המתוארכים לתקופת מונטה אלבאן II. הם מתארים שמות מקומות, מלווים מדי פעם בכתובת נוספת ובמקרים רבים מאופיינים בראשים הפוכים. אלפונסו קאסו היה הראשון שזיהה את האבנים הללו כ"לוחות כיבוש", כנראה הם מפרטים מקומות שהאליטות של מונטה אלבאן טענו כי כבשו או שלטו. חלק מהמקומות הרשומים על לוחות בניין J זוהו באופן ניסיוני. במקרה אחד (אזור קניאדה דה קואיקטלאן (Cañada de Cuicatlán) בצפון ואחאקה) אושר כיבוש זפוטקי שם באמצעות סקר וחפירות ארכאולוגיות.
האתר של מונטה אלבאן מכיל כמה עדויות, באמצעות הארכיטקטורה שלו, המצביעות על כך שהיה ריבוד חברתי בתוך היישוב. סביב היישוב נבנו חומות בגובה של עד תשעה מטרים ורוחבן עשרים מטרים; אלו לא רק יצרו גבול בין מונטה אלבאן ליישובים השכנים, אלא גם הוכיחו את כוחן של האליטות בתוך הקהילה. בניתוח של סקוט האטסון (Scott Hutson) על היחסים בין פשוטי העם והאליטות במונטה אלבאן, הוא מציין שהתלוליות המונומנטליות שנמצאו בתוך האתר נראו מרווחות באופן שווה בכל האזור. התלים היו אפוא קרובים מספיק לכל בית כדי לשמור עליהם בקלות תחת פיקוח. האטסון מציין גם כי עם הזמן נראה היה שסגנון הבתים השתנה, הפך לפרטי יותר עבור המתגוררים בבניינים והקשה על גורמים מבחוץ להשיג מידע על התושבים. שינויים אלו ביכולתן של האליטות לקבל מידע על חייהם הפרטיים של אזרחים אחרים מילאו תפקיד מרכזי במבנה הפוליטי הפנימי של היישוב.
רבים מהממצאים שנחפרו במונטה אלבאן, במהלך למעלה ממאה שנה של מחקר ארכאולוגי, ניתן לראות במוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה במקסיקו סיטי ובמוזיאון האזורי של ואחאקה (Museo Regional de Oaxaca), הממוקם במנזר לשעבר של סנטו דומינגו דה גוסמאן בעיר ואחאקה. המוזיאון האחרון מכיל רבים מהחפצים שהתגלו בשנת 1932 על ידי אלפונסו קאסו בקבר 7 של מונטה אלבאן, קבר זפוטקי מהתקופה הקלאסית, ששימש באופן אופורטוניסטי בתקופה הפוסט-קלאסית לקבורה של פרטים מהאליטות של ה. הקבורה שלהם לוותה בכמה ממנחות הקבורה המרהיבות ביותר מכל אתר ביבשת אמריקה.
מונטה אלבאן היא יעד תיירותי פופולרי למבקרים בוואחאקה. המוזיאון הקטן באתר מציג בעיקר אבנים מגולפות מקוריות מהאתר. באתר ביקרו 429,702 מבקרים ב-2017.
איומים.
האיום העיקרי על אתר ארכאולוגי זה הוא התפשטות עירונית, הפולשת ו"מאיימת להתרחב לשטחים בעלי ערך ארכאולוגי פוטנציאלי". כדי לסבך את העניינים, מנהלת האתר מחולקת בין ארבע רשויות שונות, מה שהופך מאמץ מאוחד לעצור את הפלישה העירונית למאתגר.
אדריכלות.
הסימטריה לא הייתה הגורם המרכזי בפריסת המבנים ברחבת מונטה אלבאן. אף על פי שהזוויות בתוך הרחבה אינן פינות מושלמות של 90 מעלות, הרחבה נראית כמו מלבן מבלי להיות כזו. המבנים אינם ערוכים בצורה סימטרית, שכן המרחקים בין המבנים משתנים מאוד מבניין לבניין. שיטות הבנייה ששימשו להתמצאות השתנו עם התרחבות מונטה אלבאן. מבנים מוקדמים, בצד המערבי של הרחבה, מסובבים מדרום למזרח, בעוד שמבנים מאוחרים יותר מתיישרים יותר עם רוחות השמיים.