זו יכולה לנבוע מבעיית ייצור תאי דם (הסיבה הנפוצה ביותר לאנמיה בכלל היא חוסר ברזל), מהרס מוגבר, או מאיבוד דם.
תפקוד לקוי של תאים אדומים יכול להביא לבעיה באספקת חמצן לאזורים שונים בגוף, או בהצטברות תאי דם וחסימת כלי דם.
בארץ הסיבות הנפוצות לאנמיה הן, מלבד אנמיה של חוסר ברזל הנפוצה בנשים בגיל הפריון:
חוסר ויטמין B12 וחוסר חומצה פולית (ויטמין B9), אנמיה של מחלה כרונית, אנמיה כתוצאה מטיפול תרופתי, דימומים סביב פציעות וניתוחים, הרס תאי דם אדומים בחשיפה לחומרים בסובלים מחוסר באנזים G6PD ("רגישות לפול"), ונשאות לתלסמיה - מצב שאינו מחלה אך יכול לגרום מחלה בצאצאים.
בדרך כלל אנמיה, בעיקר בגברים או בנשים לאחר גיל הפריון, דורשת בירור רפואי, כדי לשלול מחלות הניתנות לגילוי וטיפול מוקדם.
בעיקר דורשת התייחסות אנמיה של חוסר ברזל, גם אם היא קלה, כיוון שזהו לעיתים הסימן הראשון לגידול במערכת העיכול.
רוב הבעיות של תפקוד לקוי או של יתר תאי דם אדומים הן נדירות.
תפקוד לקוי של תאי דם אדומים יכול להיווצר בחשיפה לחומרים כימיים שונים, בחשיפה לתרופות, במחלות תורשתיות שונות הגורמות לבעיה בייצור תא הדם או ההמוגלובין.
יתר תאי דם אדומים (פוליציטמיה/אריתרוציטוזיס) נדיר יותר מאנמיה, אך עדיין קיים בחלק קטן של האוכלוסייה.
במעשנים או חולי ריאות צפוי להיווצר עודף תאי דם אדומים עקב חוסר החמצן הקבוע, בדומה לאנשים החיים בהרים גבוהים.
מחלה נדירה היא פוליציטמיה ורה ("יתר אמיתי של תאי דם") שהיא מחלה הנובעת מהפרעה במח העצם, הגורמת לייצור מוגבר של תאי דם אדומים. מחלה זו מתבטאת בכמות גדולה של תאי דם אדומים בספירת הדם, ללא קשר לרמת החמצן בדם.
סיווג פתולוגי של תאי דם אדומים.
במחלות שונות, כדוריות דם מופיעות במשטח בצורות שונות:
לימפה
קרית הוותיקן
נאצר
פלזמה (דם)
פלזמה היא נוזל שקוף בגון צהבהב הזורם בכלי הדם של בעלי חוליות. הפלזמה מהווה כ-55% מנפח הדם ומכילה בעיקר מים המהווים כתשעים אחוז מהרכבה, וכן חלבונים שונים כגון: גלובולין, אלבומין, ופיברינוגן, מלחים כגון: סידן, זרחן, נתרן, אשלגן וחמרים רבים אחרים שנמצאים בשיווי משקל עם תכולתם ברקמות השונות. הפלזמה מכילה את תאי הדם ומאפשרת את תנועתם בכלי הדם. כיוון שדם שבא במגע עם האוויר נקרש, הנוזל שמתקבל בדגימת דם (ללא תוספת חמרים מונעי קרישה) יהיה שונה מהפלזמה, הוא לא יכיל גורמי קרישה שנוצלו ליצירת הקריש. נוזל זה נקרא נסיוב או סרום.
הרכב הפלזמה מאפשר מעבר טסיות דם המהוות חלק ממנגנון קרישת הדם, תאי דם אדומים המובילים חמצן, תאי דם לבנים של מערכת החיסון, הורמונים, אנזימים, ליפופרוטאינים, חומצות אמינו וסוכרים הדרושים לתפקוד יעיל של הגוף וכן רכיבים נוספים כמו חומרי מזון החיוניים לתחזוקת תאי הגוף. כמו כן מאפשר נוזל הפלזמה הוצאה וסילוק פסולת אל מחוץ לגוף. כאשר מסרכזים דם במבחנה, ניתן לראות שנוצרו שלוש שכבות. החומר העליון הוא נוזל הפלזמה, השכבה הדקה שמתחתיו אלו הן כדוריות דם לבנות ולמטה נמצא נוזל אדום אלו הן כדוריות הדם האדומות.
שימוש בפלזמה ובנסיוב במעבדה.
למטרות של בדיקות דם, הפלזמה מבודדת משאר הדם. על מנת למנוע קרישה, חומר נוגד קרישה כגון ציטרט או הפרין מוסף לדם מיד אחרי הנטילה. לאחר מכן מתבצעת הפרדה של הדם מתאי הדם על ידי צנטריפוגה והפלזמה יכולה להיות מוקפאת לצורכי שימוש. הפלזמה יכולה להישמר בהקפאה לתקופת זמן כמעט בלתי מוגבלת.
לצורכי רוב הבדיקות ניתן להשתמש הן בפלזמה והן בנסיוב. ניתן לבודד נסיוב על ידי הקרשת הדם טרם השימוש בצנטריפוגה. הנסיוב מועדף בדרך כלל כאשר גורמי הקרישה יכולים להטות את תוצאות הבדיקה. בבדיקות המשתמשות באלקטרופורזה, למשל, שימוש בפלזמה יכול להוביל להופעת "פס" נוסף בג'ל, אשר ניתן לזהות אותו בטעות כפאראפרוטאין. בדיקות קרישה כגון (INR או APTT), לעומת זאת, דורשות שימור של כל גורמי הקרישה בדם, ולכן אינן יכולות להתבצע על נסיוב.
התפקיד העיקרי של הפלזמה הוא להעביר מזון לכל תאי הגוף (להעביר חמצן).
פלזמה (מצב צבירה)
פלזמה או פלסמה (מיוונית עתיקה: πλάσμα, דבר המשנה צורה) היא אחד ממצבי הצבירה של החומר (בדומה למוצק, נוזל וגז). ההבדל בינו לבין מצבי הצבירה האחרים הוא שבנוסף לאטומים נייטרלים (כלומר שמספר האלקטרונים הקשורים לכל גרעין הוא כמספר הפרוטונים בגרעין), חומר במצב פלזמה מכיל חלקיקים טעונים חשמלית חופשיים, כמו אלקטרונים, פרוטונים ויונים חופשיים (מאטומים או מולקולות), המושפעים בצורה חזקה משדות אלקטרומגנטיים.
כתוצאה מהימצאותם של נושאי מטען חופשיים, הפלזמה מוליכה זרם חשמלי ומושפעת משדות חשמליים ומשדות מגנטיים. במקרים רבים, תנועת חלקיקי הפלזמה עצמם היא שיוצרת את השדה האלקטרומגנטי, והאינטראקציה בין חלקיקי הפלזמה והשדה האלקטרומגנטי מולידה מגוון של תופעות שאינן מתרחשות במצבי הצבירה האחרים. תכונות אלו הן המבחינות בין פלזמה ובין גז, שכן בשני המצבים לחומר יש צורה ונפח המוגדרים על ידי הכלי שבו הוא נמצא, אולם גז הוא לרוב נייטרלי מבחינה חשמלית ואינו מושפע משדות אלקטרומגנטיים.
סך כל המטען החשמלי בפלזמה קרוב לאפס, מצב המכונה "קוואזי־נייטרליות", אולם ייתכנו תופעות מורכבות בהן יימצאו בפלזמה אזורים בעלי מטען חיובי או שלילי, למשל שכבות כפולות או אלומות חלקיקים, ואף מצב המכונה פלזמה לא־נייטרלית.
הפלזמה אינה נפוצה במיוחד בכוכבי לכת בכלל ובכדור הארץ בפרט, אולם למעשה מהווה את רובו המכריע של החומר הנראה (כלומר, שאינו אפל) ביקום. מספר רב של אובייקטים אסטרופיזיקליים נמצאים במצב פלזמה, למשל כוכבים, תווך בין־פלנטרי, תווך בין־כוכבי, ערפיליות, ותווך בין־גלקטי. בכדור הארץ ניתן להבחין בפלזמה בלהבות חמות, בברקים, בזוהר הקוטב, ובשכבות העליונות של האטמוספירה, כמו היונוספירה והפלזמוספירה.
לפלזמה שימושים תעשייתיים וטכנולוגיים רבים, למשל כמקור אור בצגי פלזמה ובנורות פלואורסצנטיות, או במהלך איכול יבש בתהליך ייצור מוליכים למחצה. פיזיקת הפלזמה היא כלי מרכזי במחקר באסטרופיזיקה, באנרגיה גרעינית, ובמרוץ להשגת היתוך גרעיני מבוקר (למשל במתקני טוקמאק ו־Z-Pinch).
תכונות.
הגדרה.
פלזמה מוגדרת כחומר המכיל חלקיקים לא־קשורים בעלי מטען חשמלי חיובי ושלילי כך שסך כל המטען הוא בקירוב אפס. הגדרה מדויקת יותר דורשת את קיומם של שלושה קריטריונים:
טווחי מאפיינים.
המאפיינים של הפלזמה נמצאים בטווח עצום, המקיף סדרי גודל רבים. הטבלה הבאה מציגה סיכום של מאפיינים שונים עבור פלזמה סטנדרטית, ללא התייחסות לסוגים אקזוטיים כמו פלזמת קווארקים־גלואונים, למשל.
דרגת היינון.
ללא יינון, החומר לא יימצא במצב פלזמה. דרגת היינון של פלזמה היא החלק היחסי של היונים מתוך כלל האטומים, והיא נשלטת בעיקר על ידי הטמפרטורה, כפי שמתארת משוואת היינון של סאהא. גם גז מיונן חלקית, כאשר רק 1% מהאטומים מיוננים, יציג התנהגות של פלזמה (למשל, יהיה מוליך ויושפע משדה מגנטי). דרגת היינון מסומנת על ידי "α", ומוגדרת על ידי formula_1, כאשר formula_2 הוא צפיפות היונים ו־formula_3 צפיפות האטומים הנייטרלים. צפיפות האלקטרונים ניתנת על ידי formula_4 כאשר formula_5 הוא צפיפות האלקטרונים, ו־formula_6 הוא המטען הממוצע ליון.
טמפרטורה.
טמפרטורת הפלזמה נמדדת במעלות קלווין או באלקטרון וולט, והיא מדד לאנרגיה התרמית הקינטית לחלקיק. טמפרטורות גבוהות יחסית נחוצות כדי לשמור על דרגת היינון, ובטמפרטורות נמוכות האלקטרונים יחזרו למצבים קשורים סביב האטומים והפלזמה תהפוך לגז (תהליך זה נקרא רקומבינציה). הקשר בין דרגת היינון והטמפרטורה ניתן על ידי משוואת היינון של סאהא.
לרוב, האלקטרונים נמצאים בשיווי משקל תרמודינמי ולכן הטמפרטורה שלהם מוגדרת דיה. מכיוון שהיונים כבדים הרבה יותר מהאלקטרונים ותנועתם איטית יותר, שיווי משקל תרמי בין האלקטרונים לבין עצמם יתקבל מהר יותר מאשר שיווי משקל בין האלקטרונים והיונים או האלקטרונים והחלקיקים הנייטרלים. מכיוון שכך, טמפרטורת היונים עשויה להיות שונה מאוד מטמפרטורת האלקטרונים בטרם התקבל שיווי המשקל.
פלזמה תרמית ושאינה תרמית.
על פי הפרשי הטמפרטורות בין האלקטרונים, היונים והאטומים, אפשר לסווג פלזמה כ"תרמית" או כ"לא תרמית". בפלזמה תרמית טמפרטורות האלקטרונים והחלקיקים הכבדים יותר (יונים ואטומים) שוות, כלומר הם בשיווי־משקל תרמי זה עם זה. בפלזמה לא תרמית טמפרטורת האלקטרונים שונה מטמפרטורת היונים והאטומים.
לעיתים, פלזמה מכונה "חמה" אם דרגת היינון שלה גבוהה, ו"קרה" אם רק חלק קטן (למשל 1%) מהחלקיקים מיוננים, אולם יש לזכור כי קיימות הגדרות נוספות. גם בפלזמה המוגדרת "קרה", טמפרטורת האלקטרונים מגיעה לרוב לאלפי מעלות קלווין.
פוטנציאל חשמלי.
כאמור, לפלזמה מוליכות חשמלית גבוהה, ולכן לפוטנציאל החשמלי השפעה ניכרת על התנהגותה. הפוטנציאל החשמלי המתקיים בתווך שבין חלקיקים טעונים, ללא תלות בשאלה כיצד ניתן למדוד אותו, מכונה פוטנציאל הפלזמה או פוטנציאל התווך. בהחדרת אלקטרודה לפלזמה, הפוטנציאל החשמלי המדוד יהיה לרוב נמוך משמעותית מפוטנציאל הפלזמה, כתוצאה מסיכוך דביי. מסיבה זו, לא ניתן לחשב את הפוטנציאל החשמלי והשדה החשמלי בפלזמה על ידי מציאת סך כל צפיפות המטען. בהנחה שהאלקטרונים מקיימים את התפלגות בולצמן:
formula_7
כאשר formula_5 צפיפות האלקטרונים, formula_9 מטען האלקטרון, formula_10 הפוטנציאל החשמלי, formula_11 קבוע בולצמן, ו־formula_12 טמפרטורת האלקטרונים.
על ידי גזירה לפי הפוטנציאל ניתן לקבל את עצמת השדה החשמלי כתלות בצפיפות:
formula_13
מגנטיות.