בשפה העברית החדשה שכיחות השימוש באות ח' היא כ־2.36% מכלל אותיות האלפבית העברי.
האות ח' שימשה בתכתובת של חברי תנועת העבודה וההסתדרות בישראל כקיצור של המילים "חבר", "חברה" במקום הקידומת "מר" או "גב'".
בפורומים וצ'אטים באינטרנט, נועד רצף האות ח' (לדוגמה: "חחח") להביע צחוק או גיחוך.
ייצוג האות ח'.
בקוד ASCII מיוצגת האות ח' בערך E7, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05D7.
בקוד מורס מיוצגת האות ח' באמצעות הרצף: ... (נקודה נקודה נקודה נקודה).
הוא ייצוגה של האות ח' בכתב ברייל.
&lt;BR&gt;&lt;BR&gt;
באלפבית צלילי מיוצגת האות ח' באמצעות המילה "חווה".
באיתות בדגלי סמפור ח' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה מערבה (שמאלה) ודגל שני הפונה דרום-מערבה.
כדור גלואונים
כדור גלואונים (באנגלית: Glueball או Gluon-Ball), בפיזיקת חלקיקים, הוא חלקיק תת-אטומי המורכב אך ורק מגלואונים ואינו מכיל קווארקים. הרכבת חלקיק מגלואונים בלבד אפשרית משום שגלואונים נושאים עמם מטען צבע ומגיבים עם הכוח הגרעיני החזק. גילוי כדורי גלואונים במאיץ חלקיקים הוא מורכב במיוחד, מכיוון שהם מתרכבים בקלות עם מזונים אחרים.
פרחי הדגל
פרחי הדגל היא תנועת נוער חרדית בישראל. בראש הארגון עומד הרב נפתלי פרוש, בנו של הרב מנחם פרוש. התנועה רואה את תפקידה בהחדרת ערכי התורה והיהדות בקרב הנוער. עיקר פעולותיה בלימוד הלכות אקטואליות בקרב בני נוער. ההלכות נלמדות לפי לוח השנה העברי וכדומה. אחת לתקופה נערכים מבצעי שינון ולימוד ובסיומם מתקיימים מבחנים פומביים - ארציים ועולמיים.
התנועה מחנכת לעזרה לזולת והיא דוגלת בהתנדבות לטובת אזרחי המדינה כערך המהווה תחליף לשירות בצה"ל.
בשנת 2002 היו בתנועה כ-4000 חניכים. היא מקבלת כספים ממשרד החינוך מתוך התקציב של תנועות הנוער בהתאם לגודלה. בשנת 2000 קיבלה התנועה 1,286,109 שקלים, ובשנת 2005 כמיליון שקלים וב-2018 12,543,702 שקלים. התנועה גם מקבלת סכומי כסף מרשויות מקומיות ובשנת 2002 קיבלה מעזבונות.
פרזידנטה ונססלאו
פרזידנטה ונססלאו (בפורטוגזית: Presidente Venceslau) הוא ישוב ברזילאי בן כארבעים אלף תושבים במדינת סאו פאולו וסמוך לנהר פרנה. מסביב לעיירה ישנן פאזנדות לרוב (חוות בקר), ומהן מיוצא בשר גם לישראל.
העיירה בנויה בתים נמוכים ורחובות עשויים אבן. הכנסייה היא אחד המבנים הגדולים בה. בצמידות אליה מצויה הכיכר, שמהווה מקום בילוי לצעירים רוכבי קטנועים בסופי שבוע, אשר מקיפים אותה ללא ליאות במשך לילה תמים, בעודם צוהלים אל הנערות סביב. דיג ושיט בנהר ורכיבה על סוסים בחוות הם פעילויות הספורט הנפוצות באזור.
השדרה הראשית נקראת דון פדרו דה דויס (Don Pedro II) ולאורכה יש לנצ'ונטות (שילוב של מסעדה, באר ובית קפה) וספטריות (חנויות לייצור נעליים) המייצרות בוצ'ינות (מגפי רוכבים) מעור הפרות. ברחוב ישנן כמה פאוזאדות, מעין בתי מלון קטנים שלא מציעים דבר מלבד לינה בחדרים פשוטים, וארוחת בוקר הכוללת בעיקר את פרי הפפאיה וקפה משובח לפועלים מזדמנים.
היישוב קרוי על שם ונססלאו בראז, אחד מנשיאי ברזיל, כמו היישוב הסמוך, פרזידנטה אפיטסיו, והעיר הקרובה פרזידנטה פרודנצ'ה.
בעיירה גרים מעט יהודים, לרוב פליטי פרזידנטה פרודנצ'ה או כאלה שעובדים בקאיובות – אותן משחטות המכשירות את הבשר. ישנה גם קהילה קטנה של קריינצ'ס – בני כת פרוטסטנטית שמזכירים בלבושם הצנוע את הדתיים בישראל, אם כי מרבית הקהילה היא קתולית.
נאו-מרקסיזם
נאו-מרקסיזם הוא זרם פילוסופי, חברתי וכלכלי שתחילתו בשנות ה־20 של המאה ה־20, ומבוסס על שמירת מחויבות להנחות היסוד של המרקסיזם האורתודוקסי יחד עם הצעת חידושים ביקורתיים ביחס אליו.
היסטוריה.
הגותו של קרל מרקס.
מרקס תיאר את תהליך ההתפתחות של החברה האנושית כמונע על ידי התפתחות כוחות הייצור - האמצעים הטכנולוגיים והטכניים, כאשר כל שינוי בהם מאופיין בהתנגשות בין המעמד השליט לבין המעמד המדוכא ואשר אופני הייצור החדשים מאפשרים לו לדרוש שינוי ביחסי הכוח בין המעמדות. השינוי אמור להגיע לאחר מהפכה שתביא את החברה לשלב התפתחותי גבוה יותר. בתחילת המאה ה-20 המרקסיזם צפה כי מעמד הפועלים שמנוצל על ידי בעלי ההון תחת השיטה הכלכלית והחברתית הקפיטליסטית יתאחד, ייזום מהפכה שבסופה אמצעי הייצור יעברו לבעלות הפרולטריון ותיווצר חברה חדשה, שוויונית. בפועל, ההתרחשויות במערב אירופה ובצפון אמריקה עמדו בניגוד לתחזיות אלה: ראשית, בניגוד לחוק הדלות הגוברת, שחזה את התרוששות מעמד הפועלים, התפתחות מדינת הרווחה במדינות המערב במחצית השנייה של המאה ה-20 תרמה לעלייה ברמת החיים, להפחתת המתחים המעמדיים ולחיזוק המשטר הכלכלי הקפיטליסטי. שנית, התחזית לפיה מעמד הפועלים יתאחד משום שיבין שהאינטרסים שלו משותפים התבדתה, ושוק העבודה המפולח הביא לפיצול בין קבוצות שונות של עובדים. בסופו של דבר לא רק שהמהפכה לא התממשה, אלא הקפיטליזם התחזק והתפשט בעולם.
במקביל, בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20 ידיעות על הטיהורים של סטלין החלו להגיע למערב, וגרמו להבנה כי היישום של התאוריה המרקסיסטית בברית המועצות לא רק שלא הגשים את בשורת החירות והקדמה, אלא יצר מדינת משטרה טוטליטרית. הנפילה של משטר הקומוניזם הסובייטי ב-1989 והמשך התהליך במדינות אירופה המזרחית שחסו תחת חסותה של ברית המועצות, תמכו גם הם בהבנה כי לא ניתן להמשיך ולקבל את התאוריה המרקסיסטית כפשוטה, אלא יש לנסות לשכלל אותה ולהסביר את נקודות הכשל שלה.
עמדות ותפיסות.
ביקורת על המרקסיזם.
הנאו-מרקסיזם שותף למטרתו של המרקסיזם האורתודוקסי לחיסולו של המשטר הקפיטליסטי, אולם הנאו-מרקסיסטים לא מקבלים את ההבחנה החד-משמעית של מרקס בין "מבנה הבסיס", דהיינו תנאי החיים החומריים, לבין "מבנה העל" הכולל תופעות תרבותיות, דת, פילוסופיה, אמנות, משפט ואידאולוגיה, ואינם מסכימים עם עקרון המטריאליזם הדיאלקטי לפיו מבנה הבסיס הוא זה שקובע באופן חד-כיווני את התפתחות תכניו של בניין העל ואת התפתחותה של החברה. לטענתם קיים יחס דו-כיווני בין שני המבנים ולכן מציעים לוותר על ההבחנה הדיכוטומית ביניהם. הנאו-מרקסיסטים רואים בתודעה של בני האדם כבעלת השפעה משמעותית ומרכזית על המערכת החברתית-כלכלית בה הם חיים, ולכן רואים חשיבות בחקירת התרבות ובהדגשת התפקיד החברתי שלה. לאור ביקורות אלה ההוגים הנאו-מרקסיסטים השונים מציעים הסברים חלופיים לתהליכים ההיסטוריים של המאה ה-20 ובעיקר להישרדותו של הקפיטליזם ולשינויים בתודעתם של בני האדם. מנקודת מבט סוציולוגית הנאו-מרקסיסטים מחברים בין המרקסיזם לבין תפיסותיו של מקס ובר לגבי הריבוד החברתי אותו ראה כמורכב משלושה ממדים שונים - מעמד, סטטוס ועוצמה.
ביקורת התרבות.
הגישה הנאו-מרקסיסטית מייחסת לתרבות באופן כללי שני תפקידים חברתיים מנוגדים - מצד אחד אישוש, או שעתוק המבנה החברתי הקיים, ומנגד שימוש בה ככלי חתרני המבקר את המציאות החברתית הקיימת וחושף את חוסר הצדק וחוסר השוויון בה. לאור השאיפה להחלפת השלטון הקפיטליסטי, הגישה מייחסת חשיבות וערך רבים יותר לאותם חלקים בתרבות הניתנים להבנה כמבטאים ביקורתיות כלפי המציאות החברתית הקיימת והוגים השייכים לזרם זה ניסו להציע הבנות שיאפשרו להבחין מתי וכיצד מתבצעים תפקידים אלה בתחומים השונים של התרבות. במסגרת זו ניתן להבחין בשלושה כיוונים מחקריים עיקריים שפעלו במהלך המאה ה-20:
הוגים בולטים.
אסכולת פרנקפורט.
קבוצת אינטלקטואלים מתחומים שונים שחברו בגרמניה בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20. המשותף לכולם היה הבסיס המרקסיסטי, אולם הם היו ערים למגבלותיו, וביקשו להרחיב את הביקורת המרקסיסטית על הקפיטליזם מן המוקד הכלכלי אל מוקדי תרבות וחברה. הם בחנו את הקשרים בין הכלכלה, התודעה והפסיכולוגיה של היחיד והשינויים בחברה ושאפו ליצור תאוריה ביקורתית שתצביע על המנגנונים השלטוניים של החברה המערבית הקפיטליסטית. במסגרת זו הצביעו על דכאנותה של התרבות המערבית, ובעיקר של תרבות ההמונים ותוצריה - "חרושת התרבות". לטענתם, הפופולריות של חרושת התרבות מדכאת ומחסלת את התודעה בדרכי נועם. קהל הצרכנים מקבל אמנם מה שהוא רוצה, אך תוצרים אלה הופכים אותו לגוף צייתן וסתגלני, שבוי באידאולוגיות של בידור והנאה, ועומד חסר אונים מול אי הצדק, אי השוויון והניצול שיוצרים המבנים החברתיים הקיימים.
אסכולת ברמינגהם.
אסכולה זו צמחה מתוך מרכז מחקרי שהוקם בשנת 1964 באוניברסיטת ברמינגהם שבאנגליה "המרכז ללימודי תרבות עכשווית" (). החוקרים באסכולה זו צמחו מרקע של מעמד הפועלים והתעניינו בשאלת התרבות מזווית מעמדית. מחקריהם בחנו את התרבות הפופולרית של מעמד הפועלים התעשייתיים - כגון הרגלי בילוי, מוזיקה ותיאטרון קהילתי - תוך ניסיון להתחקות אחר האופנים בהם פרקטיקות אלה עיצבו את דמותה התרבותית של בריטניה לאחר מלחמת העולם השנייה. התרבות נתפסה בעיניהם כאוסף של פרקטיקות שמתקיימות בזירת מאבק על דומיננטיות תרבותית ולגיטימציה אזרחית, כלכלית ומעמדית. הם התבססו על החשיבה המרקסיסטית, והרחיבו את תחומי מחקריהם לבחינת הקשר בין תרבות לזהות - מגדרית, מעמדית, ועוד.
לימודי תרבות.
מאז שנות ה-20 של המאה ה-20 לימודי תרבות מהווים מסגרת של מחקר ותאוריה שמעוגנת במסורת החשיבה המרקסיסטית ומיישמת אותה במחקר התרבות בת זמננו. הדגש ההתחלתי של לימודי תרבות היה בתחום התרבות הפופולרית והמדיה, אך בהמשך הוא התרחב לתחומים כגון תפיסת הגוף ודימוייו, סביבה, זיכרון ועוד. התגבשותם של לימודי תרבות במובנם זה לכדי תחום מוגדר ונפרד הושפעה במידה מכרעת מפעילותה של קבוצת החוקרים חברי אסכולת בירמינגהם.
ביקורת.