בשנים 1835–1838 כיהן מדיל כחבר בית הנבחרים של אוהיו, כשבשנים 1836–1837 הוא כיהן כיושב ראש הבית. ב-1838 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן בו שתי תקופות כהונה בשנים 1839–1843. בבחירות לתקופת כהונה שלישית ב-1842 הוא נוצח. בתקופת כהונתו בבית הנבחרים הוא נודע כמי שדיבר נגד מוסד הבנק הלאומי של ארצות הברית. לאחר תקופה קצרה בה הוא שימש כעוזר שני של המנהל הכללי של דואר ארצות הברית, הוא מונה על ידי הנשיא ג'יימס פולק כנציב לענייני האינדיאנים. בתקופה בה הוא כיהן בתפקיד זה רכש מדיל מוניטין כמנהל בעל מודעות לרפורמות בטיפול באינדיאנים בארצות הברית. באותה תקופה ארגנה הממשלה הפדרלית מחדש את הלשכה לענייני אינדיאנים והעבירה אותה מאחריותה של מחלקת המלחמה לאחריותה של מחלקת הפנים. ב-1850 שב מדיל לאוהיו כדי לשמש כנשיא ועידת החוקה של 1850–1851. בוועידה התקבלה חוקה חדשה למדינה, שבמסגרתה נוצר תפקיד סגן מושל המדינה בפעם הראשונה בתולדותיה. באותה שנה נבחר מדיל כסגן המושל הראשון של אוהיו. הוא הושבע לתפקידו ב-1852, וכיהן עד להתפטרותו של המושל רובן ווד ב-13 ביולי 1853 שמונה כקונסול בצ'ילה. בבחירות שהתקיימו באותה שנה הוא נבחר לכהונה נוספת כמושל בזכות עצמו. בעת כהונתו כמושל החזיקה המפלגה הדמוקרטית ברוב בשני בתי המחוקקים של המדינה שתמך במדיל. הוא הציע שהמדינה תפריט את כל התעלות, הכבישים ושאר דרכי התחבורה במדינה. המלצות אלו לא יושמו במהלך כהונתו כמושל. בבחירות של 1855 לכהונה מלאה נוספת הוא נוצח על ידי מתנגד העבדות סלמון צ'ייס, שייצג את המפלגה הרפובליקנית שהוקמה אז. בשנים 1857–1861 הוא שימש כמבקר הראשון של מחלקת האוצר של ארצות הברית.
כאשר שב מדיל לאוהיו, פרצה מלחמת האזרחים. הוא התנגד למלחמה. מבחינה פוליטית הוא זיהה אז את עצמו עם הדמוקרטים שוחרי השלום, אך לא תמך במועמד מפלגתו למשרת מושל אוהיו בבחירות של 1863 קלמנט וולנדיגהאם. בריאותו שהתדרדרה מנעה ממדיל לקחת חלק פעיל בפוליטיקה לאחר שנה זו.
מותו.
ויליאם מדיל נפטר בלנקסטר שבאוהיו ב-2 בספטמבר 1865. הוא נטמן בבית הקברות אלמווד שבעיר. מדיל מעולם לא נשא אישה ואחיינו ירש את רכושו.
פרס נער הזהב
פרס נער הזהב (באנגלית: Golden Boy award) הוא פרס שניתן על ידי עיתונאי ספורט לכדורגלן הצעיר הטוב ביותר באופ"א במהלך השנה הקלנדרית החולפת. כל המועמדים חייבים להיות מתחת לגיל 21 ולשחק באחת מהליגות הראשונות באירופה.
היסטוריה.
הפרס ניתן לראשונה על ידי העיתון "טוטוספורט"
האיטלקי בשנת 2003.
כיום משתתפים בהליך הבחירה גם ה"בילד" (גרמניה), ה"בליק" (שווייץ), "א בולה" (פורטוגל), ה"ל'אקיפ" (צרפת), "פראנס פוטבול" (צרפת), ה"מארקה" (ספרד), ה"מונדו דפורטיבו" (ספרד), "Ta Nea" (יוון), ה"ספורט אקספרס" (רוסיה), ה"דה טלגרף" (הולנד) ו"הטיימס" (בריטניה).
נער הזהב
הידרוקסיקרבמיד
הידרוקסיקרבמיד, הידועה גם בשם הידרוקסיאוריאה ובשם המסחרי הידריאה, היא תרופה המשמשת לאנמיה חרמשית, תרומבוציטמיה ראשונית, לוקמיה מיאלואידית כרונית וסרטן צוואר הרחם. באנמיה חרמשית היא מגבירה את ביטוי ההמוגלובין העוברי ומפחיתה את מספר ההתקפים. התרופה ניטלת על ידי בליעה.
תופעות הלוואי השכיחות כוללות דיכוי מח עצם, חום, אובדן תיאבון, בעיות פסיכיאטריות, קוצר נשימה וכאבי ראש. יש גם חשש מהגברת הסיכון לסרטן בשלב מאוחר יותר. שימוש במהלך ההיריון בדרך כלל מזיק לתינוק. הידרוקסיקרבמיד היא כימותרפיה ודרך פעולתה המשוערת היא חסימת יצירת DNA.
הידרוקסיקרבמיד אושרה לשימוש רפואי בארצות הברית בשנת 1967. התרופה נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי וזמינה כתרופה גנרית.
שימושים רפואיים.
הידרוקסיקרבמיד משמשת בהתוויות הבאות:
תופעות לוואי.
תופעות הלוואי המדווחות הן: תגובות נוירולוגיות (כגון כאב ראש, סחרחורת, נמנום, חוסר התמצאות, הזיות ועוויתות), בחילות, הקאות, שלשולים, עצירות, רירית, אנורקסיה, סטומטיטיס, דיכוי מח עצם (רעילות מגבילת מינון; עלולה להימשך 7–21 ימים עד להתאוששות אחרי שהתרופה הופסקה), אנמיה מגלובלסטית, מיעוט טסיות, דימום, שטפי דם, כיב במערכת העיכול וניקוב, דיכוי חיסוני, מיעוט תאים לבנים בדם, התקרחות (נשירת שיער), פריחות בעור (למשל, פריחה maculopapular), אריתמה, גרד, שלפוחיות או גירוי של העור והריריות, בצקת ריאות, הפרעות ברמות אנזימי כבד, קריאטינין ואוריאה בדם.
בשל השפעתה השלילית על מח העצם, מעקב קבוע אחר ספירת הדם המלאה הוא חיוני, כמו גם תגובה מוקדמת לזיהומים אפשריים. בנוסף, תפקוד הכליות, חומצת שתן ואלקטרוליטים, כמו גם אנזימי כבד, נבדקים בדרך כלל. יתר על כן ובגלל כך, קיימת התוויית נגד לשימוש בו באנשים עם לויקופניה, טרומבוציטופניה או אנמיה חמורה.
הידרוקסיקרבמיד שימשה בעיקר לטיפול במחלות מיאלופרוליפרטיביות, שיש להן סיכון מובנה להפוך ללוקמיה מיאלואידית חריפה. קיים חשש ותיק כי הידרוקסיבמיד עצמה נושאת סיכון ללוקמיה, מה שהיווה מחסום לשימוש הרחב יותר בחולים עם אנמיה חרמשית.
מנגנון פעולה.
הידרוקסיקרבמיד מקטינה את הייצור של דה-אוקסי-נוקלאוטידים באמצעות עיכוב של האנזים ריבונוקלאוטיד רדוקז על ידי ספיחת רדיקלים חופשיים של טירוסיל - המעורבים בחיזור דיפוספטים של נוקלאוזיד (NDPs).
בטיפול באנמיה חרמשית, הידרוקסיקרביד מעלה את ריכוז ההמוגלובין העוברי. מנגנון הפעולה המדויק עדיין לא ברור, אך נראה כי הידרוקסיקרביד מגביר את רמות תחמוצת החנקן, וגורם להפעלת גואניליל ציקלאז מסיס וכתוצאה מכך לעלייה ב-GMP הציקלי, להפעלה של ביטוי גן גמא גלובין ולבניית שרשרת גמא הנחוצה להמוגלובין עוברי (HbF) אשר אינו מתפלמר. לכן נמנע עוות תאי דם אדומים על ידי ההמוגלובין עם המוטציה (HbS), האחראי למחלת תאי החרמש. תאים אדומים בוגרים המכילים יותר מ-1% HbF נקראים תאי F. תאים אלה הם צאצאים של מאגר קטן של מבשרי אריתרואידים לא בשלים (BFU-e) השומרים על היכולת לייצר HbF. הידרוקסיקרבמיד גם מדכאת את הייצור של גרנולוציטים במח העצם, כך שיש לו השפעה מדכאת חיסון, במיוחד באתרי כלי דם שבהם תאי חרמש חסמו את זרימת הדם.
הופעה טבעית.
הידרוקסיאוריאה דווחה כאנדוגנית בפלסמת דם אנושית בריכוזים של כ-30 עד 200 נ"ג/מ"ל.
כימיה.
הידרוקסיאוריאה הוכנה בדרכים רבות ושונות מאז הסינתזה הראשונית שלה בשנת 1869. כימאי התרופות דרסלר וסטיין יצרו הידרוקסיאוריאה מהידרוקסילאמין, חומצה הידרוכלורית ואשלגן ציאניד כתרגול טכני בכימיה אורגנית, כחלק מסדרת ניסויים המייצרים נגזרות של אוריאה. רק אחרי יותר מחמישים שנה נבדקה הידרוקסיאוריאה במחקר על רעילות של מטבוליטים של חלבונים. בשל תכונותיה הכימיות, הידרוקסיאוריאה נחקרה כחומר נגד-התחרמשות.
מנגנון נפוץ אחד לסינתזה של הידרוקסיאוריאה הוא תגובה של סידן ציאנאט עם הידרוקסילאמין חנקתי באתנול נקי ועל ידי תגובה של ציאנטים של מלח (כגון נתרן או אשלגן) והידרוקסילאמין הידרוכלוריד בתמיסה מימית. הידרוקסיאוריאה הוכנה גם על ידי המרת שרף חילופי אניוני אמוניום רבעוני מצורת הכלוריד לצורת ציאנט עם נתרן ציאנט והגבה של השרף בצורת ציאנט עם הידרוקסילאמין הידרוכלוריד. שיטה זו של סינתזת הידרוקסיאוריאה נרשמה כפטנט על ידי חוסיין וחב' ב-2015.
פרמקולוגיה.
הידרוקסיאוריאה היא אנטי-מטבוליט, של אוריאה בעלת מונו-הידרוקסיל-מוחלף (הידרוקסיקרבמט). בדומה לתרופות נוגדות מטבוליטים אחרות נגד סרטן, היא פועלת על ידי שיבוש תהליך שכפול ה-DNA של תאי סרטן המתחלקים בגוף. הידרוקסיאוריאה מעכבת באופן סלקטיבי ריבונוקלאוזיד-דיפוספט-רדוקטז, אנזים הנדרש להמרת ריבונקלאוזיד דיפוספטים לדאוקסיריבונוקלאוזיד דיפוספטים, ובכך מונע מהתאים לעזוב את שלב G1/S של מחזור התא. הידרוקסיאוריאה גם יוצרת רגישות לקרינה על ידי שמירת התאים בשלב G1 הרגיש לקרינה ועל ידי הפרעה לתיקון ה-DNA.
מחקר ביוכימי בחן את תפקידה כמעכבת שכפול DNA באמצעות דלדול של מאגר הדאוקסיריבונוקלאוטידים בתא והחוקרים הציעו כי השכפול נעצר באמצעות מנגנון המזהה ירידה מערך סף של רמת דאוקסיריבונוקלאוטידים. הידוקסיאוריאה גם גורמת לשבירת גדיל כפול של DNA ליד מזלגות שכפול (ראה תיקון DNA). תיקון של DNA שניזוק על ידי כימיקלים או הקרנה מעוכב גם הוא על ידי הידרוקסיאוריאה, מה שמציע סינרגיה פוטנציאלית בין הידרוקסיאוריאה לבין קרינה או חומרי אלקילציה.
להידרוקסיאוריאה יש יישומים פרמקולוגיים מחקריים רבים, לפי מערכת הסיווג של נושאים רפואיים במאמרים (MeSH):
חברה ותרבות.
שמות מותג.
שמות המותג כוללים: Hydrea, Litalir, Droxia ו-Siklos.
נער הזהב (פרס)
גולדן בוי (פרס)
זכויות להט&quot;ב במולדובה
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במולדובה מתמודדים עם אתגרים משפטיים שאינם נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים. פעילות הומוסקסואלית חוקית במדינה מאז 1991, אך משקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן הגנות משפטיות הזמינות לזוגות הטרוסקסואלים.
מאז התפרקות ברית המועצות, מולדובה הוגדרה יותר ויותר תחת השפעת הכנסייה הנוצרית האורתודוקסית. כתוצאה מכך, היא כללה הפרות של זכויות אדם על רקעים דתיים בהן חופש ההתאגדות וחופש הביטוי. מצעד הגאווה הראשון של מולדובה נערך בשנת 2002. אולם מאז, מצעדי הגאווה נתקלו בהתנגדות עזה מצד הרשויות ומנהיגי דת, ולעיתים קרובות בוטלו או נאסרו בשל חששות בטיחות. עם זאת, מהדורת מצעד 2018 התקיימה באופן מוצלח בבירה קישינב, בעוד פקידי משטרה הגנו על המשתתפים מפני אלימות קבוצות אורתודוקסיות אלימות.