על פי הפסיכולוג הצרפתי ז'אן פיאז'ה, ההתפתחות הקוגניטיבית של הילד מתרחשת בארבעה שלבים ברורים ומוגדרים: השלב הסנסומוטורי – עד גיל 18 חודשים; השלב הפרה-אופראציונלי – מגיל 18 חודשים עד גיל 7; שלב האופרציות הקונקרטיות – מגיל 7 עד גיל 11; ושלב האופרציות הפורמליות – מגיל 12 ואילך. במהלכם של שלבים אלה נבנות סכמות קוגניטיביות חדשות, תוך שינויים בסכמות הקיימות.
תוכנית ההתערבות CASE מיועדת להאצה קוגניטיבית באמצעות חשיבה מדעית. היא פותחה על ידי מייקל שייר ופיליפ אדיי (Michael Shayer &amp; Philip Adey) בקינג'ס קולג' לונדון. ייחודה של התוכנית הוא בעיסוק בסכמות חשיבה ומושגים חשובים וחיוניים לחשיבה מדעית. הסכמות הללו כוללות בידוד ובקרת משתנים, מיון, הסתברות, פרופורציה, שיווי-משקל, קורלציה והבנת מודלים פורמליים.
בניית תוכנית CASE נשענה בחלקה על משנתו של הפסיכולוגי הרוסי לב ויגוצקי. ויגוצקי, שעסק רבות בתרומתו של גורם מתווך בתהליך הלמידה, טען כי ההתפתחות הקוגניטיבית מושפעת מהסביבה החברתית. לדבריו, הגורם המשמעותי ביותר בלמידה הוא האינטראקציה בין הלומד לעמיתיו, כאשר תהליך בניית הידע מבוסס על שאלות הדדיות, ויכוחים והסברים. ויגוצקי טבע את המונח "אזור ההתפתחות הקרובה" - ZPD (Zone of Proximal Development) המתאר את ההבדל בין פתרון עצמי של התלמיד לבדו, לבין פתרון המתבצע בעזרת עמיתים, מורה או שותפים אחרים בני גילו. לדבריו, הנחיה טובה היא כזו שמקדמת את ההתפתחות הקוגניטיבית, אשר נמצאת בשלבי הבשלה שונים.
עיקרי התוכנית.
התוכנית כוללת 30 שיעורים, שמועברים לתלמידים פעם בשבועיים-שלושה, במשך שנתיים, כאשר כל שיעור או רצף של שיעורים מתמקד בקידום אחת מסכמות החשיבה הפורמליות. שיעורים אלה ניתנים כתוספת לשיעורי המדעים הרגילים בכתה ולא מחליפים אותם.
כל השיעורים מובנים על פי חמישה עקרונות:
על פי מודל הוראה זה, חל שינוי בתפקידו של המורה בפועל במהלך השיעורים. בניגוד לדגם ההוראה הפרונטלי, שבו למורה יש שליטה מלאה על התכנים, השאלות והדיון בשיעור - בדגם הוראה על פי תוכנית CASE, המורה הוא מדריך או מנחה. עליו לעודד את השתתפותם של התלמידים בדיונים הקבוצתיים, לעורר קונפליקטים קוגניטיביים ולגרום לסיעור מוחין בקרב תלמידיו. בנוסף, עליו לנסות ולהתחקות אחר דרך חשיבתם של תלמידיו על מנת ליצור דרך חשיבה חדשה, המאפיינת את סכמות החשיבה הגבוהות יותר.
The Platinum Collection (אלבום של ג'נסיס)
The Platinum Collection הוא מארז תקליטורים אשר כולל שירים במשך כל שנות הקריירה של להקת הרוק מתקדם והפופ רוק, ג'נסיס. המארז יצא ב-2004 בבריטניה, ולאחר שנה הופץ בארצות הברית.
הפקה.
המארז כולל את כל התקופות של הלהקה מהתקופה של פיטר גבריאל כסולן ומנהיג הלהקה יחד הגיטריסט אנתוני פיליפס, בתקופה של הנהגתו של פיל קולינס כסולן ובסוף ריי וילסון כסולן האחרון. כמו המארז של ג'נסיס Genesis Archive 1967–75, הסדר הכרונולוגי הוא הפוך (למעט השיר האחרון בדיסק הראשון, Calling All Stations אשר לקוח מהאלבום האחרון). לצורך מתן קדימות לחומר החדש. השירים עברו עריכה על ידי המפיק לשעבר של הלהקה, ניק דייוויס.
המארז כולל אוסף של שירים מכל אלבום אולפן (למעט אלבום הבכורה, From Genesis to Revelation הסיבה הייתה בגלל שללהקה אין זכויות לאלבום). מ-Trespass מ-1970 עד Calling All Stations מ-1997. המארז עומד כרטרוספקטיבית ראשית המקיפה ביותר הזמינה. עם שחרורו, הוא הגיע למקום 21 בבריטניה ו# 100 בארצות הברית.
עטיפת המארז כוללת דמויות מעטיפות האלבומים כגון: Nursery Cryme, Foxtrot, A Trick of the Tail, Duke, Invisible Touch ו-We Can't Dance.
רשימת שירים.
דיסק 1.
כל השירים נכתבו על ידי טוני בנקס, פיל קולינס ומייק ראת'רפורד למעט המצוין אחרת.
דיסק 2.
כל השירים נכתבו על ידי בנקס, קולינס וראת'רפורד חוץ מאיפה שמצוין
דיסק 3.
כל השירים נכתבו על ידי בנקס/קולינס/פיטר גבריאל/האקט וראת'רפורד למעט מאיפה שמצוין
ביצוע.
האסטלה של נרם סין
עירוני אשקלון
אבי-טנא
מופע הפלאים של דוקטור פרנסוס
מופע הפלאים של דוקטור פַּרְנַסוּס (באנגלית: The Imaginarium of Doctor Parnassus) הוא סרט פנטזיה משנת 2009 בבימויו של טרי גיליאם. הסרט עוקב אחר צוות תיאטרון נודד אשר מנהלו עשה עסקה עם השטן, אשר לוקח אנשים דרך מראה מכושפת למקום שחושף את עולם הדמיון שלהם, ומציב בפניהם בחירה בין הארה והגשמה עצמית לבין חיי בורות.
הית' לדג'ר, כריסטופר פלאמר, אנדרו גארפילד, טום וייטס ולילי קול כיכבו בסרט זה, אך בתחילת הצילומים נפטר הית' לדג'ר, דבר שגרם לעיכוב בצילומים. את הדמות שהית' גילם השלימו ג'וני דפ, ג'וד לאו וקולין פארל.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר.
עלילה.
התיאטרון העתיק של דוקטור פרנסוס, בכיכובם של אנטון המהולל, איש הסוד פרסי ובתו של פרנסוס ולנטינה, מופיע ברחבי לונדון ועובר כל ערב למקום אחר. בתחילת הסרט, מחוץ לפאב לונדוני אפל, ניגש השטן, העונה לשם "מר ניק", לדוקטור פרנסוס ומזכיר לו שבעוד שלושה ימים נשמתה של בתו, שתהיה בת 16, תהיה שייכת לו.
פרנסוס, שלא יודע איך להתמודד עם הבאות, שותה לשוכרה ומנסה לגולל את סיפור חייו הארוך בפני בתו. לאט לאט מתברר שהוא חי כבר למעלה מאלף שנים ועבר רבות בחייו, החל בימיו כנזיר מתבודד המספר סיפורים במנזר מיוחד וכלה בימי עוני ורעב בחוסר כל. ד"ר פרנסוס הזקן פגש באמה הצעירה של ולנטינה והתאהב בה עמוקות. מכיוון שידע שהיא לא תשוש לחיות לצד אדם זקן, השיב לו השטן את נעוריו בתמורה לבתו. אמה של ולנטינה נפטרה בלידתה. השטן יודע כי פרנסוס חלש אופי ומצליח להגדיל את ההימור בכל פעם על ידי התערבות חדשה.
יום אחד פוגשים חברי המופע הקטן באדם תלוי מגשר ומצילים אותו. האדם טוען כי לקה באמנזיה. פרנסוס פותח בקלפי טארוט ושולף את קלף "האדם התלוי" - דבר הגורם לו להאמין כי האדם אותו הצילו נשלח לעזור לו.
הפקה.
הסרט קיבל מראש תקציב של 25 מיליון דולר, אך לבסוף הסכום עלה ל-30 מיליון. הצילומים התרחשו במקומות רבים, בלונדון אפשר לראות בסרט את גשר בלקפריירס, שוק לדנהול ואת קתדרלת סנט פול, וחלק מהצילומים היו בוונקובר שבקנדה.
פסקול.
רשימת שירים.
ילדות חשאית
זלמן חן
זלמן חן (Heyn; כ"ט בכסלו תרע"ה, 17 בדצמבר 1914 – כ"ו באייר תשנ"ה, 26 במאי 1995) היה ממייסדי משרד העבודה ודוברו הראשון (1950–1977), דובר שירות התעסוקה (1977–1986) ומשורר, פזמונאי וסופר עברי.
מחבר המנון ההתיישבות העובדת "שורו, הביטו וראו" (1936).
ביוגרפיה.
זלמן חן נולד ב-17 בדצמבר 1914 בדווינסק שבלטביה, בנם הבכור של סוניה-שיינה ואברהם חן, ולו שני אחים צעירים: יעקב ועליזה-פרידה.
בדצמבר 1919 (תר"פ) עלה לארץ ישראל עם משפחתו. בתחילה התגוררה המשפחה במושבה פתח תקווה, ולאחר מכן השתקעה בעיר תל אביב (שם נולד ב-1931 אח נוסף, מיכאל).
ב-1932, כשהיה כבן 18, היה מראשוני העולים על הקרקע במושב תל צור שבשרון (לימים חלק מאבן יהודה), שם היה חקלאי. בראשית שנות ה-60 (אחרי ששב לתל אביב) תרם את נחלתו (כ-50 דונם) לסוכנות היהודית לבניית שיכון לעולים שפונו מהמעברה ("שיכון חן"). כיום נקרא שם על שמו רחוב חן.
בהמשך שב להתגורר בעיר. כיהן כמזכיר הלשכה הראשית של "בני ברית" בארץ וערך את עיתונה.
בשנת 1946 נישא לקלרה בלאו, ובני הזוג היו הורים לבת ובן. לאחר נישואיו התגורר בירושלים.
בשנת 1950 התמנה לממונה על יחסי ציבור והסברה (דובר) במשרד העבודה. הוא החזיק במשרה זו במשך 27 שנה, עד 1977. בשנים אלה ערך את ירחון המשרד, "עבודה וביטוח לאומי" (לימים נקרא "עבודה ורווחה וביטוח לאומי"). בתקופה זו גם חיבר את "מדריך לעובד", שראה אור בהוצאת עם עובד בשיתוף משרד העבודה בשנת תשל"ב-1971. אחרי כן כיהן כדובר שירות התעסוקה במשך 9 שנים נוספות, עד 1986.
חן פרסם מאמרים רבים בעיתונים ובכתבי העת בארץ. פרט לכך שלח ידו בכתיבת שירים (מילים ולחן), מסות ודברי עיון.
את שירו הראשון, "הֵי, גַּל יָם, גַּלִי", חיבר בתרצ"ו, כאשר נפרקו שקי המלט הראשונים בנמל תל אביב.
בחודש כסלו תרצ"ז (סוף שנת 1936) חיבר את שירו המפורסם ביותר, "שורו, הביטו וראו" שעיבד מוזיקלית יקותיאל שור. השיר נכתב לאחר שהתבשר על עלייתו על הקרקע של קיבוץ תל עמל (לימים ניר דוד), מראשוני היישובים של חומה ומגדל. להפצתו של השיר תרם אברהם הרצפלד, שנהג לשיר אותו בכל טקס עלייה על הקרקע. הרצפלד ערך בשיר כמה שינויים, ושר אותו לראשונה בטקס העלייה על הקרקע של המושב בית יוסף בעמק בית שאן בכ"ז בניסן תרצ"ז (1937). השיר היה להמנון ציוני פופולרי של ההתיישבות העובדת, ונחשב לשיר עם; רק כעבור עשרות שנים גילה חן כי הוא מחברו. שיר "עממי" נפוץ נוסף שחיבר חן, שהושר בין היתר בפלמ"ח ובתנועות הנוער, הוא "על יד העין". כן היה הראשון שהלחין את שירו המפורסם ביותר של לוי בן-אמיתי, "שדות שבעמק". חן חיבר לפחות חמישים שירים, שלכולם כתב הן מילים והן לחן. שיריו בוצעו על ידי מקהלות ואמנים והופיעו בשירונים. את שירו "שורו, הביטו וראו" עיבד גיל אלדמע,