במפלגה חברות שלושים ושתיים מפלגות מכל עשרים ושבע המדינות החברות באיחוד האירופי ונורווגיה. יש חמש מפלגות עמיתות ושש מפלגות משקיפות. PES היא ארגון מסונף לאינטרנציונל הסוציאליסטי. למפלגה יש ארגון נוער בשם ECOSY, וארגון נשים שבראשו חברת הפרלמנט האירופית ההונגרייה זיטה גורמאי.
המפלגות נפגשות ל"קונגרס" אחת לחמש שנים על מנת להחליט על המשך הדרך הפוליטית ואימוץ מצעים לפני הבחירות. בכל שנה שבה אין הקונגרס נפגש, מעצבת מועצת המפלגה את מטרותיה. הקונגרס בוחר גם את נשיא המפלגה, את סגן הנשיא ואת ה"נשיאות".
הנשיא כיום (2010) הוא ראש ממשלת דנמרק לשעבר פול ניירופ ראסמוסן, והוא מייצג את המפלגה על בסיס יום יומי ויושב ראש נשיאות המפלגה, הכוללת גם את המזכיר הכללי, מזכיר הסיעה בפרלמנט, ונציג אחד מכל מפלגה וארגון החברים במפלגה. אם נשיא הפרלמנט האירופי הוא חבר במפלגה חברה, יהיה אף הוא חבר בנשיאות, וכך גם כל חבר הנציבות האירופית שהוא חבר במפלגה חברה, ונציגים ממפלגות עמיתות וארגונים עמיתים.
"מועצת המנהיגים" מפגישה את מנהיגי המפלגות וראשי הממשלה ממפלגות חברות שלוש או ארבע פעמים בשנה לדון ולהסכים על אסטרטגיות משותפות, ולהגיע להחלטות משותפות.
ה-PES במוסדות האירופאים.
במסגרת הפרלמנט האירופי מאוגדים הצירים מטעם המפלגות החברות בקבוצה פרלמנטרית המכונה "הברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים".
חברי הנציבות האירופית אמורים לפעול בצורה עצמאית, והם ממונים לתפקידם ואינם נבחרים. עם זאת יש בין החברים כאלה המזוהים עם מפלגות החברות ב-PES.
החברות המפלגתית במועצת אירופה אינה ברורה לעיתים, אך נציגיהן של מספר מדינות מזוהים עם ה-PES. בחירת הנציגים למועצת האיחוד האירופי כפופה לעיתים לשיקולים קואליציוניים, וכך מדינות הנשלטות על ידי מפלגות החברות ב-PES, יכולות לשלוח נציגים שאינם חברי המפלגות הללו, ומדינות שאינן נשלטות על ידי מפלגות חברות PES ישלחו נציג ממפלגה חברת PES.
ועדת האזורים היא גוף אירופי שמטרתו לתת קול במוסדות האירופיים לנציגים של אזורים ברמה התת-לאומית. גם בגוף זה יש נציגים רבים ל-PES.
ברוך תור רז
לקסיקון הספרות העברית החדשה
לקסיקון הספרות העברית החדשה הוא לקסיקון ביו-ביבליוגרפי מקוון הכולל ביוגרפיות וביבליוגרפיות של סופרים ישראלים ועבריים. נכון לאוגוסט 2019 כולל הלקסיקון מעל ל-3,400 סופרים, מתרגמים, משוררים ועורכים, וכן תוכן עניינים של כתריסר כתבי עת ספרותיים ומספר כתבי עת עם טקסט מלא (הו!, מטעם, מכאן) וכתבי עת חלקיים בתהליך (עתון 77, מאזנים ועוד).
הלקסיקון הוא פרי יוזמתו של יוסף גלרון-גולדשלגר, המשמש כעורכו. הפרויקט החל בספטמבר 2004, והכוונה הראשונית הייתה להמשיך את מפעלו הביבליוגרפי של גצל קרסל, שהוציא לאור את "לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים" בהוצאת ספרית פועלים בשנים 1965–1967. תחילה תוכנן הלקסיקון המקוון לכלול את כל מי שלא נכלל בלקסיקון של קרסל, אולם במשך הזמן הוחלט להרחיבו ולכלול בו גם יוצרים שכבר נמצאים אצל קרסל, וכך לעדכן את הערכים הקיימים בשני כרכיו.
יוסף גלרון-גולדשלגר הוזמן בשנת 1988 על ידי אוניברסיטת המדינה של אוהיו בארצות הברית לנהל את הספרייה למדעי היהדות, וכיום הלקסיקון פועל בחסותה. הדגש בפרויקט הוא המידע הביבליוגרפי, כלומר מראי מקומות למאמרים ורשימות שנכתבו על היוצר ויצירתו ושפורסמו בכתבי-עת, עיתונים, מונוגרפיות ואנתולוגיות, וכן, בצורה סלקטיבית, באתרים ובבלוגים המצויים באינטרנט.
הורשת הכתר
הורשת הכתר (באנגלית: Demise of the Crown) הוא מונח משפטי הנפוץ בעיקר בממלכות חבר העמים הבריטי ובמונרכיות אחרות, שבהן הוא מציין את סיום המשטר של המלך, מלכה או קיסר, בעקבות מוות או ויתור על הכס.
המונח נקבע בחוק האנגלי על מנת לציין את המעבר המיידי של הריבונות והפררוגטיבות המלכותיות מהמלך או המלכה המנוחים ליורשיהם, ללא אינטררגנום. מונח זה יוצר הטעיה מסוימת בשפה האנגלית, מאחר שמשמעות המילה Demise היא גם פטירת אדם, כך שלעיתים מפרשים את המונח כאילו הוא מתייחס למות הריבון ולא למעבר הכתר. משמעות שגויה זו מנוגדת לעיקרון המשפט החוקתי האנגלי של רציפות המונרכיה, הבא לידי ביטוי בהצהרת המועצה המלכותית שניתנה לאחר מות הנרי השלישי, מלך אנגליה, ולפיה "כס המלוכה לעולם לא יהא ריק; המדינה לעולם לא תהא בלא מונרך".
לאחר מות הריבון בממלכה המאוחדת נערכת פגישה של מועצת העלייה בלונדון, על מנת לתת הוראות בנוגע להכרזה על יורשו של המונרך המנוח. פגישה זו נועדה למטרות רשמיות, מאחר שזהות המונרך הבא או עלייתו לשלטון לא תלויה בה. ההכרזה נערכת בארמון סנט ג'יימס בצ'רינג קרוס, בגבול העירוני שבטמפל בר, וברויאל אקסצ'יינג'. בקנדה נערכת פגישה של מועצת המלוכה של קנדה באוטווה על מנת לבצע תפקידים דומים.
באופן מסורתי הורשת הכתר גורמת לפיזורו של הפרלמנט. דרישה זו בוטלה ברחבי האימפריה הבריטית לאחר קבלת חוק הרפורמה 1867. בחוק ירושת הכתר 1707 נקבע כי במקרה והתרחשה הורשת הכתר הפרלמנט, אם סיים את ישיבתו או הפסיק את הדיון מסיבה כלשהי, ייפגש בהקדם האפשרי ואם הוא עדיין פעיל ימשיך בדיוניו מיד. בחוק ייצוג העם 1985 נקבע כי אם הורשת הכתר מתרחש בזמן בחירות כלליות, ההצבעה תידחה ב-14 ימים בדיוק.
בישיבת הפרלמנט הראשונה תחת המונרך החדש לא ניתן נאום מאת הכתר. כל חברי הפרלמנט וחברי בית הלורדים נשבעים שבועת נאמנות לריבון החדש. הבית מצביע על פנייה לכתר (Address to the Crown) בתגובה להודעה הרשמית על מות המונרך הקודם, ומביע בה את תנחומיו על המוות ואת נאמנותו ליורש.
באופן מסורתי, כל משרדי השירות הציבורי והכתר מתפנים לאחר פטירת המונרך. מאחר שכל אנשי הצוות הם עובדיו של המונרך, העסקתם מסתיימת עם מותו וכולם צריכים להיות מועסקים מחדש ולהישבע על נאמנותם למלך או למלכה החדשים. בחוק הורשת הכתר 1901, ובחקיקה דומה בממלכות חבר העמים הבריטי האחרות, נקבע כי הליך זה לא נחוץ יותר, וכי כל אנשי השירות הציבורי והכתר הם עובדי הכתר ולא של ריבון ספציפי.
הכתרת המונרך החדש מתרחשת כ-18 חודשים לאחר מות המונרך הקודם, אך היא איננה הכרחית לצורך הבטחת הירושה.
נתנאל דויטש
נתנאל דויטש (מאנגלית: Nathaniel Deutsch; נולד ב-7 בספטמבר 1967) הוא סופר, היסטוריון וחוקר דת יהודי-אמריקאי, פרופסור בחוג להיסטוריה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, וראש המרכז ללימודי יהדות במוסד. תחומי המחקר שלו כוללים ספרות רבנית, מיסטיקה יהודית, תרבות יהדות מזרח אירופה ואתנוגרפיה.
ביוגרפיה.
דויטש נולד ב-1967, בן לסוזנה ולצבי דויטש, שהגיע מבלגיה בעקבות עליית הנאצים, מחזאי אשר עסק בחינוך (בין השאר לימד באוניברסיטת תל אביב והתגורר בישראל לתקופה ארוכה) ובהנצחת השואה ואח ליעל ולדוד. את לימודיו עשה באוניברסיטת שיקגו, שם קיבל תואר ראשון בשפות של המזרח הקרוב ותרבותן (1988), תואר שני בהיסטוריה של הדתות (1989) ודוקטורט בהתמחות על היסטוריה יהודית, אותו סיים בשנת 1995, בהנחיית פרופסור מיכאל פישביין. נושא עבודת הדוקטורט הייתה ספרות מעשה מרכבה. הוא נסע לרוסיה ולמד כחצי שנה שפה וספרות רוסית באוניברסיטת מוסקבה. לימד במכללת האנטר בניו יורק ובשנת 1995 החל ללמד בסוורת'מור קולג' (Swarthmore College) בפילדלפיה.
בשנת 2003 יצא ספרו "הבתולה מלודמיר: אשה יהודייה קדושה ועולמה", שעוסק בחנה רחל ורברמאכר, המכונה בתולה מלודמיר.
בשנת 2009 יצא ספרו "להמציא את המשפחה הכי גרועה, אאוגניקה, אסלאם ונפילתם ועלייתם של שבט אישמעל". הספר עוסק בסיפורה של משפחת אישמעל מאינדיאנפוליס, שהפכה לשעיר לעזעזל של תנועת האאוגניקה בארצות הברית לאחר הכומר אוסקר סי. מקקולוך החליט שהיא מציגה תכונות מנוונות. לימים יקימו בני המשפחה את הקהילה השחורה האסלמית הראשנה בארצות הברית.
הוא חקר את זרמי הגנוסטיקה, מנדעים ואת אומת האסלאם.
נשוי למרים ואב לשתי בנות.
קיבעון
בפסיכולוגיה, קיבעון (בלועזית: פִיקְסַצְיָה) הוא מצב בו אדם הופך אובססיבי כלפי אדם או חפץ.
לפי זיגמונד פרויד, עשוי אדם לפתח קיבעון פסיכולוגי עקב פתרון לא הולם של הקונפליקט המרכזי במהלך אחד משלבי המודל הפסיכוסקסואלי, כגון חוסר סיפוק או סיפוק יתר על המידה של הצרכים הדומיננטיים בשלב זה; בעקבות זאת, בזמן מאוחר יותר במשך חייו הבוגרים, תשקף האישיות של האדם שלב מסוים משלבים אלה. לדוגמה, אדם שצרכיו לא סופקו באופן מותאם בשלב האוראלי, בו האנרגיה המינית מרוכזת סביב אזור הפה, עשוי לפתח בבגרותו קיבעון המתבטא ב"התנהגות אוראלית" – לעיסת מסטיק, עישון, כסיסת ציפורניים וכדומה. במצבים חמורים יותר עלול להתפתח קושי לעבור לשלב ההתפתחותי הבא, או נסיגה להתנהגויות המאפיינות את השלב בו התרחש הקיבעון עד לרמה של הפרעת אישיות (למשל במקרה של קיבעון אוראלי - נסיגה לדפוס התנהגות תלותי מאוד בסובבים אותו כפי שהיה בינקותו, מצב שבעוצמות גבוהות עלול להתפתח להפרעת אישיות תלותית).
הגדרת ההיקשרות האובססיבית כקיבעון או כהתבטאות הגנתית של אהבה נתונה לוויכוח. עשוי להתקיים גם קיבעון לדברים שאינם מוחשיים (כגון: רעיונות והשקפות עולם). הגורם האובססיבי נמצא גם בסימפטומים המשתייכים להפרעה טורדנית-כפייתית.
ואסקוליטיס
מכבי רחובות
הוסיין בשוק
היסטוריה של הקריסטלוגרפיה