כשביקש הצעיר לשלם בעד המזון במטבעות ישנים מן המאה הקודמת, הוא נאסר בו במקום בחשד ששדד אוצר נסתר. חוקריו התקשו לקבל את הסבריו ופקפקו באמינותם, אך הקיסר תיאודוסיוס הראשון, שהצעיר המשונה הובא לפניו, האמין לכל דבריו על כך שישן יחד עם הצעירים האחרים תקופה כה ממושכת. הוא ציווה להוליך את הצעיר בתהלוכת ניצחון אל המערה. שבעת הישנים חיו רק עוד זמן קצר לאחר יקיצתם, ומתו בזה אחר זה בתוך שעה אחת. הם נקברו במקום בו ישנו את שנתם הארוכה. אחר כך הקים הקיסר כנסייה בקרבת מקום.
גרסה דומה של האגדה מצויה בקוראן בסורה 18, סורת המערה (סורת אל-כַּהְף) . סיפור דומה במקצת מופיע גם בתלמוד הבבלי, על חוני המעגל.
רודולף פון אמס
רודולף פון אמס (בגרמנית: Rudolf von Ems; 1200 לערך –1254), היה משורר אפי גרמני מתקופת ימי הביניים.
נולד בפורארלברג באזור שנמצא כיום בתחומה של אוסטריה. כתב בשנים 1220-1254.
יצירותיו הושפעו מגוטפריד פון שטרסבורג ומהרטמן פון אואה. מהן נשתמרו:
עבודה נוספת שלו, בשם Eustachius, אבדה.
פייר טרי, האציל מבייר
מאגר החמצן בגוף האדם
מחזור החמצן בגוף
קסקדת החמצן היא חלק מתהליך הנשימה, זהו מעבר החמצן מהאטמוספירה אל המיטוכונדריון.
חמצן מגיע מהאוויר הנשאף מבחוץ. לצורך ביצוע תהליך הנשימה התאי (הפקת אנרגיה מגלוקוז) על החמצן להיות מומס במים, ולשם כך יש צורך במערכת אשר תוביל את החמצן מהאוויר אל הגוף, תמיס את החמצן ותביא אותו אל המיטוכונדריות לצורך תהליך הנשימה התאית.
הלחץ האטמוספירי בגובה פני הים הוא 760 מ"מ כספית, באוויר יבש יש כ־21% חמצן ומכאן שהלחץ היחסי של החמצן הוא 160 מ"מ כספית באוויר אשר נשאף לגוף האדם (760*21%).
בקנה הנשימה (טרכאה) האוויר היבש מתערבב עם אדי המים. הלחץ החלקי של המים הוא 47 מ"מ כספית, ולכן סך הלחץ בקנה הנשימה הוא 713 מ"מ כספית (760-47), ומכאן שהלחץ החלקי של החמצן הוא 150 מ"מ כספית (21%*713).
בנאדיות הריאה, האוויר הלח שהגיע מקנה הנשימה מתערבב עם פחמן דו-חמצני. הלחץ החלקי שלו הוא 40 מ"מ כספית, כאשר היחס שבין ניצול החמצן לייצור הפחמן הדו-חמצני הוא 0.8 (על כל 1 יחידת חמצן מנוצלת, נוצרת 0.8 יחידת פחמן דו-חמצני- יחס החילוף הנשימתי) ומכאן, שהלחץ החלקי של החמצן בנאדיות הריאה הוא 100 מ"מ כספית.
arteriosity
הלחץ החלקי של החמצן בארטריולות (עורקיות) הוא מעט נמוך יותר- 90 מ"מ כספית. למעשה, הלחץ החלקי של החמצן בנאדיות, שהוא 100 מ"מ כספית, אינו שווה ללחץ החלקי של החמצן בדם- הפרש זה קרוי Aa difference: מפל הלחצים בין הנאדיות לבין הדם. הפרש זה נובע, אצל אנשים בריאים, כתוצאה מכך שיש דלף מימין לשמאל (זרימה דרך האנסטמוזות שבין הסימפונות לריאות ודליפה של דם ורידי תוך לבבי דרך thebesian veins). דלף זה גורם לירידה בלחץ החמצן בדם לעומת לחצו בנאדיות (דם זורם בוורידים סיסטמיים אל עורקים סיסטמיים בלא שיורווה לגמרי בחמצן בריאות ולכן לחץ החמצן וריכוזו בעורקים הסיסטמיים יורד). הפרש זה יכול לעלות גם כתוצאה ממצבים פתולוגיים, כגון דלקת ריאות קשה אשר פוגעת ברקמה, בצקת ריאות או מחלות ריאה שונות (כגון פיברוזיס, מחלת קרינה וסרטן ריאות). עליה בהפרש זה גורמת להיפוקסמיה: מחסור בחמצן.
לחץ החמצן בדם ורידי הוא 40 מ"מ כספית.
באינטרסטיציום של הרקמות השונות הלחץ החלקי של החמצן הוא 20 מ"מ כספית, ובתוך התאים עצמם 10 מ"מ כספית. המיטוכונדריה מסוגלת לבצע מטבוליזם חמצוני בלחץ חמצן שערכו נמוך עד כדי 1–2 מ"מ כספית.
מאגר החמצן בגוף האדם.
בגוף האדם, לחץ החמצן- PO2 ברקמות נמוך, והחמצן אינו נמס טוב במים. לכן, רק חמצן מועט יכול להיאגר בתמיסה לשעת חירום.
במקרה של פגיעה במערכת הנשימה, ישנם מספר אתרים בגוף בהם יש מאגר של חמצן, (פחות מ-2 ליטר חמצן) המספיק למספר דקות מועט על מנת להחזיק את האדם בחיים:
יחס החילוף הנשימתי
יחס החילוף הנשימתי (באנגלית: respiratory exchange ratio, מסומן על ידי האות R) הוא היחס שבין ריכוז החמצן הנקלט בגוף בהליך הנשימה לבין ריכוז הפחמן הדו-חמצני הנפלט בתהליך זה.
אדם נינוח פולט 80 מולקולות של פחמן דו-חמצני לכל 100 מולקולות של חמצן הנקלט לתוך הדם בנימי הריאה.
במצב היציב, יחס זה שווה למנת הנשימה - respiratory quotient (RQ). מנת נשימה היא אירוע נשימה במיטוכונדריה (חמצון אווירני): R יכול להשתנות מ-0.7 ברקמת שומן ועד ל-1 בפחמימות. במצב היציב חומר הדלק העיקרי הוא שומן, משום ש-R באותם תנאים הוא בקירוב 0.8. ערך זה תלוי בין היתר בפחמימות. במצב שאינו יציב, למשל מצב בו קצב הלב עולה על 160 פעמיות לדקה, יכול יחס החילוף הנשימתי לעלות על 1, מכיוון שעם עליית החומציות בגוף עקב חוסר באספקת חמצן, נהפכים מאגרים של ביקרבונט חוץ תאי לגז פחמן דו-חמצני, אשר ננשף החוצה.
היפוקסמיה
היפוקסמיה (באנגלית: Hypoxemia) הוא מצב של תת-חמצן בדם. בהיפוקסמיה ישנו מחסור בחמצן בדם העורקי, משכך היפוקסמיה עלולה לגרום להיפוקסיה (חסר חמצן בתאי הגוף).
מקור השם: "היפו" - מתחת, נמוך, "קס" מ"אוקסיגן", המיה מה"המוס" - דם ביוונית.
הגדרה.
היפוקסמיה מתייחסת לרמת החמצן הנמוכה בדם, המונח היפוקסיה הוא כוללני יותר ומתייחס לתכולת חמצן נמוכה באופן חריג באיבר מסוים או בגוף כולו. היפוקסמיה עלולה לגרום להיפוקסיה, אך היפוקסיה יכולה להופיע גם באמצעות מנגנונים אחרים, כמו אנמיה.
אבחון.
ניתן למדוד את רמת החמצן בדם בשתי דרכים:
אמבריולוגיה של מערכת הנשימה
אמבריולוגיה של מערכת הנשימה הוא תחום החוקר את ההתפתחות העוברית של מערכת הנשימה.
התפתחות ראשונית.
מערכת הנשימה מתפתחת מהמעי הקדמי (ממנו מתפתחות בין היתר הוושט והקיבה) בעובר.
בשבוע הרביעי להתפתחות העובר מופיע ניצן הריאות כצמיחה בדופן המעי הקדמי, בצד הבטני העליון שלו (ונטרל).
בתחילה, אין הפרדה בין ניצן הריאה והמעי הקדמי, והם פתוחים אחד אל השני.
לקראת סוף השבוע הרביעי ממשיך ניצן הריאה להתפתח. הוא גדל כלפי מטה ומתפצל לשני ניצני סמפונות. במקביל לתהליך הצמיחה שלו מתחילה להתפתח מחיצה מהגבולות שבינו לבין המעי הקדמי, אשר בהמשך תפריד בין הוושט לקנה הנשימה.
מערכת הנשימה אינה חלולה בתחילה ועוברת תהליך של תיעול בשבוע ה-12 להתפתחות.
מערכת הנשימה בראשיתה מתקשרת עם אזור הלוע דרך פתח צר, אשר מתרחב בהמשך ההתפתחות של הלוע.
המשך ההתפתחות.
בשבוע החמישי להתפתחות מתפתחים ניצני הסמפונות ויוצרים את הסמפונות הראשיים (ימין ושמאל), אשר ממשיכים להתפתח ויוצרים את הסמפונות המשניים (שניים בצד שמאל ושלושה בימין), מהם יתפתחו אונות הריאה.
במהלך התפתחות הסמפונות, מתחלקות הסמפונות המשניים מספר רב של פעמים (בממוצע 17) על מנת ליצור את החלוקה למקטעים הקיימת בתוך הריאה. לאחר הלידה ימשיכו הסמפונות המשניים להתחלק עוד כ-6 פעמים.
הבשלת הריאה.
התפתחות הסמפונות בשלב הטרום לידתי נמשכת עד לחודש ה-7 להתפתחות העובר. במקביל אליה מתפתחת גם אספקת הדם לריאה ומתפתחות נאדיות הריאה.
בתחילת החודש השביעי משתנים תאי האפיתל בנאדיות הריאה מתאי קובייה לתאים שטוחים הנקראים גם type I alveolar epithelial cells, תהליך הממשיך גם לאחר הלידה.
בנוסף לכך, מתפתחת אוכלוסייה נוספת של תאים הנקראת type II alveolar epithelial cells, המפרישים סורפקטנט (נוזל עשיר בפוספו-ליפידים המונע קריסה של נאדיות הריאה) ובכך מאפשרים מהלך נשימה תקין (לכן פגים הנולדים לפני החודש השביעי לא יוכלו לנשום, אלא אם יקבלו סורפקטנט ממקור חיצוני).
התפתחות הריאות לאחר הלידה.
בזמן הלידה הריאות מלאות בנוזל אשר נספג ברובו על ידי נאדיות הריאה, או יוצא דרך קנה הנשימה אל הלוע.
לאחר הלידה הריאות ממשיכות להתפתח במשך כ- 10 שנים, התפצלויות חדשות של סמפונות משניים וכן נאדיות ריאה חדשות נוצרות.
חלוקה לשלבי התפתחות לפי זמן.
נהוג לחלק את התפתחות מערכת הנשימה לפי שבועות התפתחות.
1 התקופה הפסאודוגלנדולרית (שבועות 16-5)- יצירת הסמפונות.
2 התקופה הקנליקולרית (שבועות 26-16)- סוף תהליך יצירת הסמפונות.
3 תקופת הterminal sac (שבוע 26 עד לידה)- יצירת נאדיות הריאה.
4 תקופת נאדיות הריאה (8 חודשים עד ילדות)- הבשלת הריאות והמשך התפתחות לאחר הלידה.
ביטוי משוכל
ביטוי משׂוּכָּל ("משוכל" פירושו מוצלב או מהופך) הוא שיבוש מכוּון או לא מכוון באיות והגיית מילים, צירופים או משפטים. שימוש בביטויים משוכלים נעשה לרוב כשעשוע לשוני.
באנגלית תופעה זו מכונה סְפּוּנריזם (spoonerism), על שמו של ויליאם ארצ'יבלד ספונר, מרצה בכיר באוניברסיטת אוקספורד, ששמו יצא לפניו כנוטה להרבות בביטויים משוכלים.
היסטוריה.
השם האנגלי לתופעה מרמזת על יִיחוסהּ לספונר, אך אין בכך ממש. בהיסטוריה מתועדות תופעות של שיבושי לשון עוד מהמאה השתים עשרה. ב-1662 השתמש בהן הסופר הרנסאנסי הנרי פיצ'אם. במאה ה-19 התפשטה התופעה, והשימוש בה הפך מקובל כסוג של הומור חברתי. ההיסטוריונים והבלשנים חלוקים אשר לשאלה מתי – ומדוע – החלה התופעה לצבור תאוצה. מסופר שגם נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן השתמש בביטויים משוכלים לשעשוע והומור.