בתגובה לכישלונות תגובת המשטרה יושם תיאום רב יותר בין השטאזי, פולקספוליציי וצבא העם הלאומי. כל שלושת הארגונים שיתפו פעולה תחת ההנהגה המקומית, האזורית והמרכזית של המפלגה, בשליטתה הכוללת של מועצת ההגנה הלאומית. ההערכה היא כי כישלון שיתוף הפעולה בין סוכנויות שונות היה אחראי בחלקו להסלמה של מרד יוני. כתגובה, אם כן, הונהג תיאום יעיל יותר על מנת להבטיח דיכוי מהיר של תסיסה אפשרית וברגעי משבר, כמו במהלך אוגוסט 1961 ואוגוסט 1968. יעילותם של כוחות אלה ושיתוף הפעולה ההדוק בין הגופים היו גורם מרכזי בשמירה על מראית החוץ של יציבות בשנים 1953 עד 1989.
גיוס והכשרה.
הגיוס לפולקספוליציי דרש עשר שנות לימוד לפחות, הכשרה מקצועית, שירות צבאי והיסטוריה של נאמנות פוליטית.
עם ההצטרפות, מגויס יעבור קורס של חמישה חודשים באקדמיה המשטרתית. לוח הזמנים הכיל חינוך פוליטי, דיני משטרה, משפט ופלילים ואימוני כושר בסגנון צבאי. לאחר מכן המגויס סיים התמחות מעשית של 6 חודשים.
הסיבות שנתנו קציני פולקספוליציי להצטרפות לכוח היו רצון לעבוד עם אנשים, אידיאליזם, מסורת משפחתית, אמונה במערכת והרצון לשרת את המדינה.
משנת 1962, לפולקספוליציי היה בית ספר משלו בברלין-ביסדורף, שהכשיר כ-3,500 קצינים עד 1989. היו עוד כמה בתי ספר וקצינים הוכשרו בתחילה בצבא, משנת 1963 בבית הספר לקצינים ומשנת 1971 בבית הספר לקצינים בדרזדן-וילדר מאן.
בפולקספוליציי היו כ-80,000 שוטרים במשרה מלאה ו-177,500 מתנדבים.
עם הצטרפותה של מזרח גרמניה לרפובליקה הפדרלית ב-3 באוקטובר 1990, הסמכות על המשטרה הגיעה לתחום השיפוט הפדרלי החדש שנוצר. כארבעים אחוז מעובדי פולקספוליציי נאלצו לעזוב את השירות.
המשטרה פורקה והוחלפה על ידי המשטרה הפדרלית של גרמניה.
למעט Kasernierte Volkspolizei, שמדיו האפורים-ירוקים דמו לסגנון צבא העם הלאומי המזרחי של גרמניה (Nationale Volksarmee - NVA), כל שירותי פולקספוליציי לבשו את המדים הבסיסיים שאומצו בשנת 1956 כשהוקמה המשטרה רשמית. היו מדים מסוגים שונים, נלבשו בהתאם למצב העבודה או המצב החברתי ומדים שונים לקיץ או החורף. רוב מדי השירות היו אפורים-ירוקים אך משטרת התחבורה לבשה צבע כחול כהה. האיכות והמרקם הטוב יותר של הבד במדי הקצינים הבדילו אותם מהמדים של מגויסים חדשים.
היו קיימים סוגים אחרים של מדי פולקספוליציי. קצינים בכירים לבשו מדי פעם מדים לבנים, או לפחות מעיל לבן. לנשים היו מדים משלהן המורכבים ממעילים, חצאיות או מכנסיים, חולצות, כובעים, מגפיים ופריטים מתאימים אחרים בהתאם לעונה ולאירוע. למשטרת התנועה, לאופנועים, ליחידות השונות היו פריטי לבוש מיוחדים.
במדי המשטרה היו בתחילה ואפנפרבה ירוק, אך מאוחר יותר חזרו לצבא לבן למעט משטרת התחבורה שלבשה כחול.
פולספוליציי
אובולון (רובע)
אובולון (באוקראינית: Оболонський район) הוא רובע או "ראיון" של קייב, עיר הבירה של אוקראינה.
אובולון ממוקם על הגדה הימנית בחלק הצפוני של העיר. הוא הופיע על המפה רק בשנת 1975, כיוון שבאותה עת החלה קייב להתרחב באופן פעיל ולבנות את הפרברים.
ברובע תשתית התחבורה מפותחת . יש כאן ארבע תחנות מטרו, כך שאפשר להגיע למרכז העיר תוך 15–20 דקות בלבד.
הרציף אובולונסקי הממוקם ברובע נחשב לאחד המקומות היפים ביותר בקייב. פארק "נטלקה" החדש זוכה לפופולריות רבה.
יונאס וינד
יונאס אולדר וינד (בדנית: Jonas Older Wind; נולד ב-7 בפברואר 1999 בקופנהגן שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת וולפסבורג מהבונדסליגה ובנבחרת דנמרק.
קריירת מועדונים.
פ.צ. קופנהגן.
וינד הגיע אל מחלקת הנוער של פ.צ. קופנהגן מליגת העל הדנית בשנת 2012. ב-22 בפברואר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1-0 לאתלטיקו מדריד במסגרת שלב 32 הגדולות של הליגה האירופית לעונת 2017/2018. ב-28 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 2-0 על הוברו במסגרת המחזור ה-23. ב-18 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על אולבורג בולדספילקלוב במסגרת הליגה. בארבע העונות הראשונות שלו בקבוצה הבוגרת של פ.צ. קופנהגן ערך וינד 72 הופעות ליגה, בהן הבקיע 30 שערים.
וולפסבורג.
ב-31 בינואר 2022 חתם בוולפסבורג מהבונדסליגה.
קריירה בינלאומית.
ב-7 באוקטובר 2020 ערך וינד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק, בניצחון 4-0 על נבחרת איי פארו במשחק ידידות. ב-11 בנובמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת שוודיה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת דנמרק לטורניר יורו 2020 בשנת 2021, וערך שתי הופעות בטורניר, בו הגיעה נבחרתו לשלב חצי הגמר.
תכנון ערים במדינות קומוניסטיות
תכנון ערים במדינות הגוש המזרחי בתקופת המלחמה הקרה הוכתב על ידי מוטיבים אידאולוגיים, פוליטיים, חברתיים, וגם כלכליים. בניגוד להתפתחות עירונית במדינות מערביות, התכנון העירוני הסובייטי לעיתים קרובות קרא לעיצוב מחדש מוחלט של ערים.
במדינות קומוניסטיות, התכנון העירוני שיקף את הלך הרוח בחברה. רוב המערכות הסוציאליסטיות כללו צורה של התפתחות מבוקרת ושיטות מופשטות של בנייה. מהתכנון הקומוניסטי נבעה תוצאה של בלוקים עירוניים כמעט זהים שעמדו ברוב המדינות הקומוניסטיות, למעט שינויים קטנים בכל מדינה.
את המקור התכנוני של ערים סובייטיות ניתן למצוא ברעיונות הארכיטקטורה המודרניסטית של למשל האדריכל לה קורבוזיה ותוכניותיו עבור פריז. ההתפתחות בתחום הדיור בדרך כלל כללה רבי קומות אשר נבנו בשיטות בנייה מהירות בעזרת פאנלים (למשל חרושצ'ובקה).
תחילת התכנון העירוני במדינות קומוניסטיות.
למדינות מזרח-אירופאיות רבות נגרם נזק משמעותי בזמן מלחמת העולם השנייה ומצבן הכלכלי היה רעוע מאוד. היה צורך לבנות מחדש ערים אשר נפגעו באופן משמעותי בגלל המלחמה. למשל, ורשה. אשר נהרסה כמעט לחלוטין תחת ההריסה המתוכננת של ורשה על ידי הגרמנים לאחר מרד ורשה ב-1944. מרכז העיר דרזדן בגרמניה נהרס לחלוטין על ידי הפצצות של בעלות הברית ב-1945. סטלינגרד נהרסה בקנה מידה עצום כאשר בסוף המלחמה נשארו בה מבנים עומדים מעטים.
המשאבים הפיננסים של המדינות המזרח-אירופאיות לאחר הלאמתן של התעשיות והאדמות, היו תחת שליטה מוחלטת של המדינה. כל התפתחות והשקעה הייתה צריכה להיות מתוקצבת על ידי המדינה. בהתאמה עם המחויבות של המדינות לקומוניזם, העדיפות הראשונה הייתה בניית תעשיות.
לכן, למשך עשר עד חמש עשרה שנה, רוב המשאבים הופנו להתפתחות תעדיות ובנייתן מחדש של ערים. ברוב המקרים תהליך זה הוצא לפועל ללא כל תכנון עירוני מעשי בגלל כמה סיבות. סיבה ראשונה היא שתהליך הבנייה מחדש היה אמור להתחיל באופן מיידי ולא היה זמן להכין תוכנית מדויקת. סיבה שנייה לכך היא המחסור במשאבי אנוש ומומחים לפיתוח עירוני.
ברוב המקרים, הערים ההרוסות לא נבנו מחדש להיות כמו שהן היו לפני כן. להפך, ערים חדשות לחלוטין נבנו בתיאום עם העקרונות של הסוציאליזם הסובייטי. למרות זאת, מבנים בעלי משמעות היסטורית בכמה ערים גדולות נבנו מחדש. מומחים עמלו כדי להפוך את עבודות השימור והדיוק עד כמה שניתן. למשל מרכז העיר העתיקה בוורשה, ארמון צווינגר בדרזדן, והרבה מבנים היסטוריים בבודפשט נבנו מחדש ליופיים מתקופת לפני המלחמה.
דוגמה יוצאת מן הכלל הידועה לשמצה היא בניין התיאטרון הלאומי של בוקרשט שברומניה אשר ספג נזק רב בהפצצה באוגוסט 1944. אף על פי שחלק מהבניין נשאר עומד, לאחר השתלטות הקומוניסטים על השלטון ב-1947, הרשויות החליטו להרוס את שאריות הבניין.
בסוף שנות ה-40, ברית המועצות פיתחה סוג חדש של רבי קומות. אבות טיפוס לסוג הזה נבנו במוסקבה: הבניין הראשי של אוניברסיטת מוסקבה, בניין הדירות גדות קוטלנישסקאיה, בניין כיכר קודרין, מלון לנינגרדסקאיה, מלון אוקראינה, בניין משרד החוץ, ובניין משרד התעשייה הכבדה (שבע האחיות). בניינים אלו הועתקו למדינות אחרות. דוגמאות בולטות הן: ארמון התרבות והמדע בוורשה ו"בית העיתונות החופשית" בבוקרשט. שדרת סטלין (אשר בהמשך שונה שמה לשדרת קרל מרקס) בברלין המזרחית גם נבנתה בהשראת הסגנון הסטליניסטי הזה למרות שהוא כלל שינויים מרבי הקומות המוסקבאיות. הבניינים הללו מהווים דוגמה לסגנון ארכיטקטוני חדש שהתפתח באותן שנים.
בנייתם של הבניניים הללו דרשה את הריסתם של מבנים אחרים אשר נמצאו במתחמי הבנייה שלהם. הדוגמה הידועה ביותר לכך היא הריסת קתדרלת ישו המושיע אשר נבנתה במוסקבה כמזכרת להפסדו של נפוליאון. בשטח הזה תוכנן להיבנות ארמון הסובייטים, אשר לבסוף לא נבנה אף פעם. הריסתם של מבנים היסטוריים, במיוחד כנסיות, כדי לבנות מבנים קומוניסטים חדשים היה עיקרון מרכזי באורבניזם הקומוניסטי. דוגמה יותר עדכנית היא הריסתם של אזורים היסטוריים בבוקרשט על ידי ניקולאה צ'אושסקו אשר תכנן לבנות מחדש את הבירה בסגנון הריאליזם הסוציאליסטי.
תהליך התיעוש גרם להגירה גדולה של אנשים מאזורים כפריים לערים. מכיוון שלאחר מלחמת העולם השנייה מצב הדיור לא השתפר כמעט כלל, משבר דיור ששרר בערים רק החמיר. לבסוף, משברי דיור כרונים גרמו ליצירתן של תוכניות שאפתניות לבניות חדשות. כתוצאה מכך רוב המדינות הקומוניסטיות אימצו לעצמן את הפתרון אשר אומץ בברית המועצות אשר כלל הגבלות על מרחב המחיה לכל אדם. באופן כללי, לכל אדם ניתנו בערך 9–10 מטרים רבועים. לעיתים קרובות, חדר אחד היה צריך להיות משותף ליותר מאדם אחד. לאחר אמצע שנות החמישים, מדיניות דיור חדשה לבנייה מאסיבית של דירות גדולות יותר.
התפתחות אורבנית בשנות ה-60 וה-70.