במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 אמנדה ליר הייתה מקורבת לסלבדור דאלי. בשנת 1965 היא התחתנה עם מורגן פול ליר הסקוטי והחליפה שם משפחתה בהתאם. בהמשך היא דגמנה עבור קרל לגרפלד וקוקו שאנל. מספר שנים ליר התגוררה בלונדון החוגגת. באותה תקופה היא ניהלה מערכת יחסים עם בריאן ג'ונס. בשנת 1968 היא לראשונה שיחקה בסרט. שנות ה-70 של המאה ה-20 בהמלצת דייוויד בואי היא התחילה קריירה של זמרת. השירים הראשונות שלה לא זכו להצלחה, אך בהמשך היא קיבלה חוזה ל-6 אלבומים חדשים. שירים שהיא שרה בסגנון דיסקו הגיעו לראש מצעדי הפזמונים באיטליה וגרמניה. אלבום של אמנדה ליד Sweet Revenge קיבל דרגת "זהב" בגרמניה וצרפת תוך מכירת מעל ל-4 מיליון העתקים.
בשנת 1979 היא התחתנה עם בן אצולה צרפתי. סלבדור דאלי היה נגד קשר זה ולכן היחסים בין החברים הוותיקים החלו להתקרר.
בשנת 1979 יצא אלבום חדש Diamonds for Breakfast שזכה להצלחה בסקנדינביה.
במחצית שנות ה-80 של המאה ה-20 אמנדה ליר החלה קריירה מוצלחת בטלוויזיה איטלקית. היא הייתה מנחה של מספר תוכניות טלוויזיה והצטלמה בסדרות טלוויזיה.
בשנת 1984 ליר פרסמה ספר My Life with Dalí על הקשר ארוך שנים עם הצייר. הספר יצא בצרפתית ותורגם לשפות נוספות.
אמנדה ליר המשיכה להוציא שירים חדשים, אך לא הצליחה לשחזר את ההישגים הקודמים.
בשנת 2000 בביתה התרחשה שרפה ובעלה נהרג (באותה עת אמנדה ליר הייתה באיטליה).
במאה ה-21 ליר ממשיכה להצטלם בסרטים, לשיר ולהופיע בטלוויזיה. בשנת 2021 יצא אלבום חדש שלה Tuberose.
חניבעל מג'ברי
אליעזר גרינברג
אליעזר גרינברג (13 באוקטובר 1912 - 14 בפברואר 1965) היה צייר ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בעיר לבוב – פולין (כיום אוקראינה) כבן יחיד בין חמש בנות. אבי המשפחה יעקב, היה ציוני פעיל שעשה רבות למען יהדות האזור.
דודו שהיה ארכיטקט וצייר, הבחין בכישרונו בגיל צעיר והשפיע על הוריו לשלחו לבית ספר לאומנות דקורטיבית בעיר הולדתו, לבוב. את בית הספר סיים ב-1931 בגיל 19 ובשנה זו התקבל ללמודים באקדמיה לאומנות בעיר קרקוב, ולמד בלמודי ערב אצל המנהל פרופ' שיחולסקי.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 גויס אליעזר גרינברג לצבא הפולני, הוא נפל בשבי הרוסים והועבר לעיר קריבו-רוג שבאוקראינה. תוך כדי היותו שבוי פתח בשביתת רעב בטענתו שהוא צייר. ניתנה לו הזדמנות הוכחה, כאשר התבקש לצייר פורטרט של המלחין צ'ייקובסקי שחגגו 100 שנה להולדתו. לאחר שצייר בהצלחה שוחרר בתנאי שיעבוד כדקורטור של האופרה המקומית בעיר פרונזה (כיום בישקק) שבקירגיסטן. באותן שנים התקבל לאגודת הציירים הרוסית והשתתף בתערוכות כלליות ברחבי ברית המועצות.
בכל שנות המלחמה נשאר גרינברג בברית המועצות, שם הכיר את אשתו אוגניה-גילה שהייתה מורה ועיתונאית בעיתון יידיש.
ב-1945 בתום המלחמה עזב עם אשתו ובתו אלה לפולין לחפש אחר משפחתו.
לכאבו וצערו הגדול רק אחות אחת נשארה בחיים מכל משפחתו. אותה הצליח לאתר בפולין ההרוסה. המשפחה הועברה יחד עם יהודים אחרים "שארית הפליטה" לגרמניה ליד העיר אלן שם נולדה הבת השנייה שולמית ב-1947. גם בגרמניה נוצרה אגודת ציירי "שארית הפליטה" וגרינברג השתתף בשתי תערוכות כלליות של האגודה.
כל תקופת שהותם בגרמניה עזר אליעזר גרינברג באיתור ילדים יתומים, ניצולי שואה באירופה ושליחתם לארץ ישראל.
ביוני 1949 עלתה המשפחה מחוף מרסיי בצרפת באונייה "נגבה" לישראל.
הם שוכנו בצריף במעברת בת גלים בחיפה, שם שהו כ־3 שנים. באותן שנים קשות, חלה גרינברג ואושפז במשך חודשים רבים בבית חולים רמב"ם בחיפה.
ב-1952 קבלה המשפחה דירת חדר וחצי, בשיכון עולים בקרית מוצקין, בה התגוררו הצייר ומשפחתו עד יומו האחרון. הוא נפטר ממחלת לב בשנת 1965.
יצירתו.
אליעזר גרינברג שהיה רגיל לשמרנות בציור הרוסי, לצבעים הכהים והאפרוריות, הוקסם מהשמש בארץ והנוף הארצישראלי. הוא שינה את סגנון ציורו מראליסטי – נטורליסטי לאימפרסיוניסטי מלא אור וצבע.
בחלק גדול מיצירותיו בשנים האחרונות, ניכרת השפעתו החזקה של הסגנון האקספרסיוניסטי של הצייר ההולנדי ואן-גוך, אותו העריץ. ניכר השוני בין היצירות האימפרסיוניסטיות של הצייר לבין אילו המושפעות מואן- גוך.
בשנות חייו בארץ, הרבה גרינברג לטייל ולצייר את נופי ישראל.
הוא צייר בין היתר את חיפה, טבריה, צפת, עכו, ירושלים, תל אביב-יפו ונתניה. בנוסף לתמונות נוף צייר דיוקנאות כולל דיוקן עצמי, ודיוקנאות בנותיו. כמו כן, צייר נושאים הקשורים ליהדות ושואה.
הוא היה חבר באגודת ציירי ישראל והציג בתערוכות כלליות רבות. כמו כן, הציג תערוכות יחיד בארץ: בחיפה, תל אביב, קריית מוצקין ונתניה. ב 1964 הוזמן להציג בגלריה "רובנס" בבריסל בלגיה וכן בלוקסמבורג.
רבות מתמונותיו נרכשו בארץ ובעולם, על ידי אנשים פרטיים ומוסדות ציבור, כמו בית הנשיא (בן-צבי) מוזיאון לוחמי הגיטאות, בית יד לבנים פתח תקווה, מוזיאון חיפה ועוד. הוא זכה לביקורות משבחות בעיתונים המקומיים בארץ ובאירופה.
תערוכות בהן נטל חלק ותערוכות יחיד.
בשנת 1942- תערוכת אביב בפרונזה, קרגיזיה, רוסיה.
בשנת 1943- תערוכה כללית של אגודת הציירים, בפרונזה, קירגיזיה.
בשנת 1944- תערוכה לציון 25 שנים לקרגיזיה, בפרונזה.
בשנת 1945- תערוכה כללית של אומני ברית המועצות, בגלריה טרטיקוב, מוסקבה.
בשנת 1947- תערוכה כללית של ציירי "שארית הפליטה", מינכן, גרמניה.
בשנת 1948- תערוכה כללית של ציירי "שארית הפליטה" מינכן, גרמניה.
בשנת 1951-תערוכה כללית של אמני ישראל, במוזיאון דיזנגוף, תל אביב.
בשנת 1951- תערוכה בנושא "הים", אגודת הציירים, חיפה.
בשנת 1953- תערוכה בנושא "פרחים", מוזיאון העירוני, חיפה.
בשנת 1955- תערוכת יחיד, מועדון הסופרים והעיתונאים, חיפה.
בשנת 1958- תערוכת יחיד, בית התרבות, קריית מוצקין.
בשנת 1958- תערוכת יחיד, בי"ס ביאליק, נתניה.
בשנת 1960- תערוכה כללית של אמני ישראל, במוזיאון תל אביב.
בשנת 1960- תערוכה כללית של אגודת הציירים, חיפה.
בשנת 1960- תערוכה בנושא "הים", אגודת הציירים, חיפה
בשנת 1961- תערוכה כללית של אמני ישראל, במוזיאון תל אביב.
בשנת 1961- תערוכה כללית של אומני ישראל, אגודת הציירים, חיפה.
בשנת 1962- תערוכה כללית של אמני ישראל, במוזיאון תל אביב.
בשנת 1962- תערוכה כללית של אומני ישראל, אגודת הציירים, חיפה.
בשנת 1962- תערוכת יחיד בבית האומנים, תל אביב.(תערוכה זו מציינת יובל שנים לצייר)
בשנת 1963- תערוכת יחיד בגלריה 220, תל אביב.
בשנת 1964- תערוכת יחיד בגלריה "רובנס", בבריסל, בלגיה.
בשנת 1964- תערוכת יחיד ב"סירקל מוניציפאל", לוקסמבורג.
הנצחה.
לאחר מותו ערכה המשפחה תערוכות זיכרון באילת, חיפה, תל אביב וקריית מוצקין.
הצייר אליעזר גרינברג מונצח בספרי אומנות כמו: "100 אומנים ישראלים שהלכו לעולמם" / גבריאל טלפיר, הוצאת גזית, 1971. ו "91 אומנים ציור ופיסול" ערך אהרון א. מייזלמן, הוצאה לאור ועד הציירים והפסלים חיפה והצפון, 1965.
תערוכות זיכרון שערכה המשפחה לאחר מותו.
בשנת 1965- תערוכת זיכרון במוזיאון אילת.
בשנת 1966- תערוכת זיכרון בגלריה 220, תל אביב.
בשנת 1968- תערוכת זיכרון בבית התרבות, קריית מוצקין.
בשנת 1970- תערוכת זיכרון באגודת הציירים, בית שאגל, חיפה.
בשנת 1975- תערוכת זיכרון גלריה חדשה, תל אביב
בשנת 1978- תערוכת יום הזיכרון בבית יד לבנים, פתח תקווה.
יעקב עורי
יעקב עוֹרי (לדרמן) (אפריל 1899 - 25 בינואר 1957) היה ארכאולוג ישראלי, מפקח ארצי במחלקת העתיקות המנדטורית ומפקח מחוזי במחלקת העתיקות הישראלית.
קורות חיים.
עורי נולד באונגני, שהייתה אז חלק מחבל בסרביה באימפריה הרוסית, להוריו וולף (זאב) ולאה לדרמן (עורי), משפחה ציונית ששלחה אותו בגיל 13 לארץ ישראל להתחנך בגימנסיה הרצליה, כמקובל בקרב ציוני רוסיה אז. משפחתו עלתה בעקבותיו ב-1920.
באביב שנת 1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה, העות'מאנים גירשו מתל אביב את כל תושביה, ביניהם גם תלמידי הגימנסיה. עורי חזר עם חבריו לעיר לאחר כיבושה בידי הצבא הבריטי, וסיים את לימודיו בגימנסיה כבוגר המחזור השישי תרע"ח - 1918.
לאחר סיום לימודיו התגייס ב-1918 ל"גדוד הארצישראלי" של הגדודים העבריים. במסגרת השירות, יחידתו השתתפה בחפירות ארכאולוגיות באשקלון, שבוצעו על ידי משלחת בראשות פרופסור ג'ון גרסטנג. מייד עם שחרורו מהשירות ב-1920, בעקבות התנסותו המעשית בארכאולוגיה, התקבל לעבודה כסגן מפקח באזור הגליל במחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי שנוהלה על ידי גרסטנג. ב-1925 חפר בבית הכנסת העתיק בכורזים. ב-1929 מונה למפקח מחוז יפו. בהמשך היה מפקח העתיקות הארצי. דוחות חפירותיו פורסמו בכתב העת של מחלקת העתיקות המנדטורית "Quarterly of the Department of Antiquities in Palestine".
עורי ניהל את חפירת ההצלה הראשונה בתל אפק (אנטיפטריס) בין השנים 1934–1936, בעת הקמת קו המים ירקון-ירושלים. בחפירה נחשפו שרידי חומת העיר מתקופת הברונזה הקדומה 1 ומתקופת הברונזה התיכונה 2 וכן שרידי מבנים מהתקופה הביזנטית.
ניהל חפירות באל-ג'יסר בוואדי רובין בשנים 1927, 1935, 1941-1944 ובתל נפוליאון (תל ג'רישה) ב-1934. ב-1936 חפר קבר מצויר מהתקופה הרומית ליד אור הנר. בשנות השלושים ניהל חפירה בתל מיכל (שכונה אז בשמו הערבי "מכמיש").
בשנות הארבעים ניהל חפירה בד'הרת אל חומרייה (הסמוך לגבעת חומרה), בחפירה נמצאו קברים עם ממצאים מתקופת הברונזה התיכונה ומתקופת הברונזה המאוחרת. ב-1942 חפר קבר מתקופת הברונזה ביאזור. ב-1946 חשף נקרופוליס מהתקופה הכלקוליתית בבני ברק.