עד השנים האחרונות, אזבסט היה חומר שכיח בבניה (כיום אסור לשימוש לאור רעילותו הרבה). סיבי האזבסט הם סיליקטים המייצרים סיבים שגורמים לנזקים משמעותיים. ניתן לזהות סיבי אזבסט זהובים, עטופי ברזל, בשטיפה ברונכיאלית- חלק מהסיבים פיברוגניים יותר, וחלק פחות (סיבים מסוג amphibole מסוכנים וקרצינוגניים יותר- סיבי ברזל, לעומת סיבים מסוג chrisotile אשר עשויים מגנזיום-סיליקאט). הסיבים מעודדים הפרשה של רדיקלים חופשיים על ידי תאי הדלקת וכך מעלים סיכוי להתפתחות המחלות השונות. אצל אנשים מעשנים, אשר נחשפו לאזבסט, יש סינרגיה מוכחת בהתפתחות של קרצינומה (הסיכון במעשן החשוף לאזבסט גבוה פי 50 עד 100 מאשר לא מעשן).
מחלת האזבסטוזיס מתאפיינת בפיברוזיס אינטרסטיציאלית דיפוזית, המאופיין בגופיפי אזבסט- אלו הם גופיפים סיביים, חומים ומוארכים, בהם שקע חומר חלבוני וברזל. בדומה לסיליקוזיס, המקרופאגים מנסים לבלוע את סיבי האזבסט ומשחררים מתווכים כימיים הגורמים לתגובות דלקתיות, אולם בעוד שבסיליקוזיס יש פתולוגיה נודולרית של קשריות, באזבסטוזיס התמונה היא דיפוזית.
מחלת כורי הפחם.
מחלה זו (coal worker's pneumoconiosis)- היא מחלה הנובעת משאיפה של פחם- אשר נבלע על ידי מקרופאגים ונותן לריאה גוון שחור. הנזק ההתחלתי מכונה אנתרקוזיס- anthracosis- מצב א-סיפוטמטי שלא גורם בתחילה לנזק, וקיים גם אצל אנשים מעשנים, בערים תעשייתיות ובחשיפה כללית לפחם- אנתרקוזיס היא א-סימפטומטית וללא תגובה נראית לעין.
המחלה עצמה מתפתחת כתוצאה מחשיפה גבוהה וממושכת לפחם, כאשר ניתן לראות הצטברות של פחם בקשריות לימפה, שערי הריאות ומקומות נוספים, כשהתמונה הפתולוגית היא של נודולים (קשריות): המקרופאגים יוצרים גבשושיות המכילות פיגמנט שחור, ועטופות ברשת של סיבי קולגן. לאחר שנים של התפתחות המחלה מופיעות צלקות קולגניות שמכילות את הפיגמנט השחור: (מחלה זו מכונה שם פיברוזיס קשה מתקדמת של הריאה)- זוהי צורה מתקדמת של המחלה, המאופיינת בצלקות גדולות שחורות בריאה, לעיתים בקוטר של מעל 10 ס"מ. צלקות אלו מורכבות מרקמה פיברוטית ופיגמנט פחם, ולעיתים מרכזן הוא נמקי.
מבחינה קלינית, קיימת הפרעה בתפקוד הריאה, יתר לחץ דם ריאתי ולב ריאתי- core pulmonale. שלא בדומה לאסבסטוזיס, מחלת כורי הפחם אינה קשורה לקרצינומה של הריאות (לא מהווה ככל הנראה גורם סיכון לכך).
בריליוזיס.
זוהי מחלה המתפתחת משאיפת עשן או אבק של בריליום. הבריליום נמצא בעיקר בתערובת של מתכות- למשל, תעשיות מטוסים, תעשיות גרעיניות וכו'.
ישנן שתי צורות של בריליוזיס- חדה וכרונית, כאשר 60% מהחולים בה חולים במחלה הכרונית.
בריליוזיס כרונית מתפתחת כעבור למעלה מ-20 שנה לאחר החשיפה לבריליום. אצל מרבית החולים השינוי העיקרי הוא פנאומוניטיס אינטרסטיציאלית, עם אקסודט עשיר בלימפוציטים ובתאי פלסמה בדפנות הנאדיות. לאחר מכן מתפתחת פיברוזיס נרחבת אשר עלולה לגרום להפרעות קשות בתפקוד הריאות ואף למוות. בכ- 40% מן החולים מופיעות גרנולומות הדומות לאלו המתפתחות בסרקואידוזיס.
סוגי אבק אחרים.
קיימות עוד מספר דוגמאות למחלות הנגרמות על ידי שאיפה של סוגי אבק: למשל, מחלות הנגרמות כתוצאה משאיפה של טלק, טיטניום, קדמיום, קובלט ועוד. בכל המחלות הללו התופעה היא פיברוזיס של הריאות (יכולה להיות נודולרית או דיפוזית).
גורמים אורגניים.
בין הגורמים האורגניים ניתן לציין את "ריאת החקלאי", כתוצאה מעובש החציר, אנשים המטפלים בציפורים (כתוצאה מקשקשי נוצות והצואה של ציפורים), ועובדים בתעשיות שונות (עץ, כותנה וכו'). בסופי שבוע, חולים אלו מרגישים טוב אולם עם החזרה לעבודה מופיע קוצר נשימה ולחץ בחזה (לכן נקראת המחלה גם "מחלת יום שני"- Monday mornings disease).
פנאומוקוניוזיס
מוזיאון קירי
מוזיאון קירי (בצרפתית: Musée Curie) הוא מוזיאון המציג את ההיסטוריה של המחקר בתחום הרדיולוגיה. המוזיאון ממוקם ברובע החמישי של העיר פריז, בירת צרפת, ברחוב פייר ומארי קירי, וקרוי על שמם של בני הזוג.
היסטוריה.
המוזיאון הוקם בשנת 1934, זמן קצר לאחר מותה של מארי קירי, בקומת הקרקע של ביתן קירי במכון הרדיום (Institut du Radiu). המקום נבנה בין השנים 1911–1914 ובין השנים 1914–1934 שימש כמעבדתה של מארי קירי. במעבדה זו בתה של קירי אירן ז'וליו-קירי ובעלה של אירן - פרדריק ז'וליו-קירי גילו רדיואקטיביות מלאכותית - גילוי שבעטיו זכו בפרס נובל לכימיה בשנת 1935.
המוזיאון מציג את הרדיואקטיביות, תכונותיה ושימושיה, בייחוד תוך מתן דגש על שימושים רפואיים, וכן מציג את הכלים בהם נעשה שימוש בראשית המאה בחקר הרדיואקטיביות. כמו כן במוזיאון אוסף של תמונות ומסמכים של בני משפחת קירי.
מאיר רבינוביץ'
מאיר רבינוביץ
אזבסטוזיס
אזבסטוזיס היא מחלת ריאה מקבוצת אבקת הריאות שנמצאה לראשונה בעובדי מספנה, האזבסטוזיס נגרם כתוצאה מצלקות על גבי רקמת הריאה שנגרמות בגלל ניסיון גוף האדם להיפטר מחלקיק האזבסט על ידי מסיסותו בחומצה.
דרך פעולה זו אינה עוזרת. הרקמה המצולקת נעשית מקיפה ורבה במידה שבסופו של דבר, גורמת לנזק בלתי הפיך לריאה והפסקת פעולותיה. למחלת האזבסטוזיס לוקח בין 10–30 שנה להתפתח בגוף האדם.
עד השנים האחרונות, אזבסט היה חומר שכיח בבניה (כיום אסור לשימוש לאור רעילותו הרבה כאמור לעיל). סיבי האזבסט הם סיליקטים המייצרים סיבים שגורמים לנזקים משמעותיים. ניתן לזהות סיבי אזבסט זהובים, עטופי ברזל, בשטיפה ברונכיאלית - חלק מהסיבים פיברוגניים יותר, וחלק פחות (סיבים מסוג amphibole מסוכנים וקרצינוגניים יותר- סיבי ברזל, לעומת סיבים מסוג chrisotile אשר עשויים מגנזיום-סיליקאט). הסיבים מעודדים הפרשה של רדיקלים חופשיים על ידי תאי הדלקת וכך מעלים סיכוי להתפתחות מחלות שונות.
מחלת האזבסטוזיס מתאפיינת בפיברוזיס אינטרסטיציאלית דיפוזית, המאופיין בגופיפי אזבסט- אלו הם גופיפים סיביים, חומים ומוארכים, בהם שקע חומר חלבוני וברזל. בדומה לסיליקוזיס, המקרופאגים מנסים לבלוע את סיבי האזבסט ומשחררים מתווכים כימיים הגורמים לתגובות דלקתיות, אולם בעוד שבסיליקוזיס יש פתולוגיה נודולרית של קשריות, באזבסטוזיס התמונה היא דיפוזית.
אסבסטוזיס
תלם אמונה
תלם אמונה הייתה מפלגה שהוקמה לקראת הבחירות לכנסת ה-14 על ידי חבר הכנסת הרב יוסף עזרן.
הרב עזרן פרש ממפלגת ש"ס בשלהי הכנסת השלוש עשרה והיה לח"כ יחיד.
לקראת הבחירות לכנסת ה-14 שהתקיימו ב-1996 הודיע הרב עזרן על התמודדותו לכנסת בראשות מפלגת תלם אמונה. במקום השני ברשימה הוצב הרב יחזקאל אסחייק. המפלגה, שנתמכה על ידי הרב הליטאי שמואל אוירבך, קיבלה 12,737 קולות ולא עברה את אחוז החסימה. בפרסומי תעמולת הבחירות של המפלגה נטען שהיא נתמכת על ידי הרב חיים קניבסקי.
נקודת הקיפאון
שידור חוזר (תקשורת מחשבים)
בתקשורת מחשבים, שידור חוזר (באנגלית: Retransmission) הוא שליחה חוזרת של חבילת מידע שאבדה או נפגמה במהלך ניסיון העברתה. זהו אחד ממנגנוני היסוד של פרוטוקולי תקשורת רבים המספקים שירות העברת מידע אמין כגון TCP.
רשת מחשבים סטנדרטית נחשבת כלא אמינה שכן היא לא מבטיחה דבר בנוגע להשהייה, פגימה או איבוד של חבילות מידע. כמו כן היא גם עלולה להעביר את חבילות המידע האלו בסדר הלא נכון. כדי להתמודד עם חוסר האמינות ברמת הרשת, פרוטוקולים שמספקים שירות העברת מידע אמין משתמשים במנגנון הודעות הכולל מספור, יכולת אימות תוכן (באמצעות סיכום ביקורת למשל) ואישורי קבלה (acknowledgments). במידה ואחד הסיכונים שברשת אכן התממש, השולח מזהה זאת ומבצע שידור חוזר של חבילת המידע.
שידור חוזר מתבסס על עיקרון פשוט - השולח יחזיק עותק של חבילת המידע עד שיתקבל האישור מהמקבל. השידור החוזר של החבילה יתרחש במקרים הבאים:
לזר
מתחם הספורט של דיסני
4′33″
4′33″ (Four minutes, thirty-three seconds, בעברית: ארבע דקות, שלושים ושלוש שניות, נקרא גם Four Thirty-Three) היא יצירה מוזיקלית בת שלושה פרקים שנוצרה על ידי מלחין האוונגרד האמריקאי ג'ון קייג'. היצירה נכתבה בשנת 1952 עבור כל כלי נגינה שהוא, או עבור שילוב של מספר כלים, והפרטיטורה שלה מכילה הנחיה למבצע שלא לנגן כלל בכלי הנגינה במשך כל זמן היצירה. אורך היצירה הוא 4 דקות ו-33 שניות, ומכאן שמה. היצירה מכונה לעיתים רבות "4 דקות ו-33 שניות של שקט", אך למעשה היא כוללת את הקולות, הצלילים והרעשים של הסביבה בה היא מבוצעת - ובכלל זה גם את הקולות שמשמיע הקהל עצמו, עדינים ושקטים ככל שיהיו. עם השנים, נודעה היצירה 4′33″ כיצירה המפורסמת והשנויה במחלוקת ביותר של קייג'.
קייג' הגה את הרעיון ליצירה זו לראשונה בשנים 1947–1948, והיא מסמלת את תמצית האידאולוגיה המוזיקלית שלו, לפיה כל צליל יכול להוות בסיס למוזיקה. רעיון זה מושפע מעקרונות הזן בודהיזם, אותם למד קייג' באותה העת. בראיון שהעניק קייג' בשנת 1982, הוא הצהיר כי זוהי היצירה החשובה ביותר שלו.
היסטוריה.
רקע והשפעות.
מוטיב השקט הוא בעל תפקיד מרכזי במספר מיצירותיו של קייג'. כבר ביצירה "דואט לשני חלילים" (Duet for Two Flutes), אותה כתב כשהיה בן 22 בלבד, השתמש קייג' במקטע ארוך של שקט בפתיחה. השקט מהווה אלמנט מבני חשוב גם בחלקים מאוסף היצירות "סונטות ואינטרלודים" (Sonatas and Interludes), ביצירה "מוזיקה של שינויים" (Music of Changes) וביצירה "שתי פסטורלות" (Two Pastorales).