בוול וקודמיו בתפקיד נאבקו לפתור את הבעיה שפילגה את המדינה, את הממשלה ואף את חברי הקבינט שלו. בנוסף, הוא כשל בטיפולו בסוגיה עקב חוסר ההחלטיות וחוסר היכולת שלו כסנאטור, לקחת חלק בדיונים בבית הנבחרים. בוול גיבה את הצעת החוק שאילצה את מניטובה להשיב את המימון לבתי הספר הדתיים, אך לאחר מכן הוא דחה את צעדו זה בשל התנגדות בקרב חברי הקבינט. בשל הקיפאון שנכנסה אליו הממשלה, החליטו חברי הקבינט שבוול בלתי כשיר להנהיג וכפו עליו להתפטר. שבעה שרים הגישו את התפטרותם וסיכלו את מינוים של מחליפיהם.
התפטרותו.
אף על פי שבוול גינה את השרים המורדים כ"קן של בוגדים", היה עליו להיעתר לדרישה להתפטר. לאחר עשרה ימים, בעקבות התערבותו של המושל הכללי בשמו של בוול, נפתר המשבר הממשלתי ונראה היה שהעניינים חוזרים למסלולם כאשר שישה מהשרים המתפטרים חזרו בהם, אך באופן מעשי מי שהנהיג את הממשלה היה צ'ארלס טאפר, שהצטרף לקבינט באותה עת ומילא את מקומו של השר השביעי. טאפר, שהיה הנציב העליון (שגריר) של קנדה בבריטניה, נקרא על ידי קושרי הקשר להחליף את בוול. בסיום מושב הפרלמנט הגיש בוול רשמית את התפטרותו והוחלף על ידי טאפר.
שנותיו האחרונות.
בוול המשיך לכהן כחבר הסנאט וכיהן כמנהיג סיעת השמרנים עד 1906 ולאחר מכן כיהן כחבר הסנאט מן השורה עד למותו ב-1917 וכיהן ברצף של 50 שנה כחבר בפרלמנט של קנדה.
מקנזי בוול מת מדלקת ריאות בבלוויל, 17 ימים לפני יום הולדתו ה-94. הוא נקבר בבית הקברות המקומי. בטקס הלוויה שלו הייתה נוכחות מלאה של חברי מסדר אורנג', אך לא של אף אחד מחברי הממשלה שכיהנה אז או חברי ממשלות קודמות.
מורשתו.
ב-1945 הוכנס בוול לרשימת האישים בעלי החשיבות הלאומית של קנדה.
ב-1954 הוציא הדואר הקנדי בול עם דמותו, כחלק מסדרת בולים לזכר ראשי הממשלה.
עד 2017 היה בוול ראש ממשלת קנדה היחידי שלא פורסמה אודותיו ביוגרפיה באורך מלא על חייו ועל הקריירה שלו. באתה שנה פורסם ספרה של ההיסטוריונית בסטי דיואר בויס "ראש הממשלה במקרה" (The Accidential Prime Minister). הספר יצא לאור לרגל מאה שנה למותו של בוול. בוייס הלכה לעולמה עשר שנים לפני כן ולא זכתה לראות את ספרה יוצא לאור.
דורנגו (מדינה)
מעוין שורק
הפדרציה הבין-לאומית לשיכון ותכנון עירוני ואזורי
הפדרציה הבין-לאומית לשיכון ותכנון אורבני (IFHP) היא ארגון בין-לאומי של אנשי מקצוע המייצגים את התחום הרחב של דיור ותכנון אורבני. הפדרציה הפועלת בחסות האומות המאוחדות מארגנת מגוון רחב של פעילויות ויוצרת הזדמנויות לחילופים בין-לאומיים של ידע וניסיון בתחום המקצועי של תכנון עירוני. בין פעילויות אלה, האירוע הבולט ביותר הוא הקונגרס השנתי שהפדרציה מקיימת לנושא אקטואלי מסוים.
היסטוריה.
הפדרציה נוסדה בשנת 1913 על ידי מתכנן הערים האנגלי אבנעזר הווארד. הווארד היה הוגה רעיון "עיר גנים" שהתבטא בשילוב של דיור ותפיסה תכנונית ירוקה שנועדה לפתור את הבעיות של ערי מטרופולין הרחבות אי פעם וליצירת תנאי חיים טובים יותר לאנשים. הווארד הקים העיר וגם את האגודה הבריטית לתכנון ארצי בשנת 1899 כדי לקדם את האידיאלים של רעיון "עיר גנים".הקמת הפדרציה עם העיקרון של חילופים בין-לאומיים של ידע וניסיון שהייתה צעד משמעותי קידמו עבורו התמקצעות בתכנון ושיפור הקידום של דיור ותכנון ושיפור הרמה הכללית של המקצוע ומאז התרחב לכלול מגוון כמעט בלתי מוגבל של נושאי דיור ותכנון.
ניצול כלכלי של קשישים
ניצול כלכלי של קשישים הוא ניצול לרעה ושימוש לא חוקי, לא מוסמך ולא הולם ברכושו ובמשאביו של אדם קשיש, והוא רק אחד מהסוגים של התעללות בקשישים. ניצול זה יכול לבוא לידי ביטוי במספר דרכים, בהן: הונאה, גנבה או לקיחת רכושו (נדל"ן, כסף או כל רכוש אישי אחר) של הזקן, ללא קבלת הסכמתו או קבלת הסכמתו תוך איום וסחיטה; חתונה ללא הסכם קדם נישואים תוך תכנון גירושים, המתנה למותו של הקשיש, או לצורכי קבלת אזרחות; החתמה על ייפוי כוח במרמה; או שימוש גורף בייפוי כוח שניתן למטרה אחרת וכן שימוש בכספו של הזקן שלא לצורך שלשמו ניתן.
ניצול כלכלי של קשישים הוא אחד מסוגי ההתעללות בזקנים הנפוץ ביותר. בין שליש למחצית המקרים הקשורים בקשישים בארצות הברית ובקנדה דיווחו כי נוצלו כלכלית, לעיתים אפילו על ידי קרובים להם כמו ילדיהם או נכדיהם שלהם, וכנראה אפילו ניניהם ועוד.
היקף התופעה.
ניצול כלכלי של קשישים יכול להתקיים הן על ידי זרים, כגון בעוקץ הליטאי, והן על ידי אנשים המקורבים לאותם קשישים, המכירים אותם ואת חולשותיהם, אם יש להם . בישראל, על פי נתוני סקר שפורסם בשנת 2005, 6.6 אחוז מהנחקרים דיווחו כי נוצלו כלכלית בשנה שקדמה לביצוע הסקר. הדיווחים העיקריים על ניצול כלכלי שנמצאו במחקר זה היו על הפעלת לחץ למתן כספים (46.77%), לקיחת כספים בניגוד לרצונו של הקשיש (26.1%), גרימת הוצאות כספיות מוגזמות (29.4%), החתמת הקשיש על מסמכים בניגוד לרצונו, או זיוף מסמכים (21.7%). כמו כן נמצא במחקר זה כי שכיחות הניצול על ידי בן או בת משפחה היא הגבוהה ביותר.
איתור וזיהוי מצבים של ניצול כלכלי.
בחוזר מנכ"ל משרד הבריאות מפורטים הסימנים שעל פיהם ניתן לזהות ניצול כלכלי אצל קשישים. יכול להתקיים רק סימן אחד או שיתקיימו מספר סימנים או כולם.
קשיים.
הקשיים באיתור וזיהוי הניצול הכלכלי של הקשיש טמונים בכך שסוג פגיעה זה אינו מעורר חשד ואינו מותיר סימנים גלויים לעין בתחילת הדרך. האדם המנצל בדרך כלל פועל בשקט, ובצורה יסודית, כולל העברת הנכס על שמו, או השתלטות על חשבון הבנק של הקשיש. הקושי בזיהוי הניצול מתגבר לנוכח העובדה שמרבית הקשישים נמנעים מלדווח על היותם קורבנות לניצול כלכלי, הן בשל תחושות של בושה ומבוכה, והן בשל החשש שמא יבולע להם על ידי הגורם המנצל, מה גם שהקשיש עצמו מתקשה להאמין שאדם הקרוב אליו או אדם שמסייע לו, רוצה ברעתו ומנצל אותו.
הקושי נובע ממספר גורמים:
הטיפול בקשיש לאחר גילוי הניצול.
ברגע שמגלים כי זקן נוצל כלכלית על ידי אדם אחר, בן אם זה קרוב משפחה ובין אם איש אחר, ניתן לפעול במספר מישורים:
דרכים להתמודדות וצמצום התופעה.
בדו"ח שפורסם בספטמבר 2002 על ידי הוועדה לבחינת הצרכים בתחום המניעה והטיפול בהתעללות בזקנים, ניצול והזנחתם מפורסמות ההמלצות להתמודדות עם תופעת הניצול הכלכלי של הזקנים. בשנת 1994 נחקק הגנת אי שפיות בתיקון חוק העונשין סעיף 34ח לפיו: אדם לא יישא באחריות פלילית למעשה שעשה אם בשעת המעשה מחלה פגעה ברוחו או בכושרו השכלי, והיה חסר יכולת של ממש להימנע מעשיית המעשה או להבין את אשר הוא עושה או להבין מה פסול במעשהו". דבר המעניק הגנה מפני ניצול וסחיטת כספים מקשישים באמצעי מירמה או נישואים לצורכי גירושים.
הקשר בין ניצול כלכלי והבנקים.
ישנם מקרים לא מעטים שבהם הלקוח הקשיש מסתייע באדם אחר, במטפל או בבן משפחה לביצוע פעולות כספיות שונות באמצעות ייפוי כוחם שהם בדרך כלל בני משפחה מסורים המסייעים לזקן לנהל את ענייניו הכספיים בבנק.
ניצול כלכלי יכול לבוא לידי ביטוי כאשר הקשיש מגיע לבנק מלווה באדם זר המאלץ אותו למשוך כספים מחשבונו ולמסור לו אותם. פעמים קורה שאותם זרים הם פשוט אנשים המנצלים את חולשתו של הזקן ומרוקנים את חשבונו בניגוד לרצונו וללא הבנתו את המצב.
התייחסות הבנקים לתופעת הניצול הכלכלי.
קיימת דילמה בעניין הטלת חובת דיווח על בנקים במקרים של חשד של ניצול כלכלי של קשישים. מצד אחד יש הטוענים שלא ייתכן שתחת מעטפת הסודיות הבנקאית בנקים יתעלמו ממקרים קיצוניים של ניצול ושוד כלכלי של זקנים שאינם מסוגלים לדאוג לענייניהם בכוחות עצמם (לדוגמה, במקרים של מחלת אלצהיימר או תלות במטפלים). ואכן, בתמיכה לטיעונים אלה ניתן גם למצוא פסקי דין בהם בתי המשפט מצאו בנקים כאחראים ברשלנות אזרחית מקום שהתעלמו ב"אורות אדומים" של ניצול ועושק כלכלי של לקוחות קשישים. מצד שני, הגבלת חובת הדיווח ללקוחות זקנים בלבד, ו"תיוגם" של קשישים כ"קורבנות", או כ"חסרי ישע" או כמי שאינם מסוגלים לדאוג לעניינהם הכלכליים בכוחות עצמם, היא ביטוי קלסי לגילנות, ולהבניה חברתית שלילית של הזיקנה.
על אף חובת הסודיות שחלה על הבנק, יכול הבנק לערב את פקיד סעד שיבדוק את העניין, יעקוב וישגיח שהזקן לא מנוצל כלכלית. בפרשת אבישי נ' חומידי ואח', קבע בית המשפט כי לבנק יש חובה כלפי לקוחותיו וברגע שמתרחשות פעולות לא שגרתיות (בעיקר אם לא מדובר בפעולה חד פעמית אלא בפעולות חוזרות ונשנות) בחשבונו של זקן שמתנהל בבנק, חלה חובה על הבנק לתהות ולברר את פשר פעולות אלה.
כיום לא חלה חובת דיווח על עובדי הבנק לדווח לרשויות אכיפת החוק על חשש לניצול זקן, אך לבנקים חובות שונות שמטרתן להגן על הלקוחות ובכללם זקנים חסרי ישע כמו חובת הזהירות מעוגנת בסעיף 35 לפקודת הנזיקין (נוסח חדש) התשכ"ח 1968- חובתו של הבנק כלפי לקוחו לנקוט באמצעי זהירות ראויים ולעשות ככל הניתן והראוי כדי למנוע אפשרות שפלוני ירמה את לקוחו ויגזול את רכושו.
סוגיה זו נדונה בפרשת בנק ברקליס דיסקונט בע"מ נגד פרוסט קוסטמן שם נקבע כי בנק חב חובת זהירות ללקוחו. רמת הזהירות המוטלת עליו היא לנקוט כל אותם אמצעי זהירות שבנק סביר היה נוקט בנסיבות העניין.
ביוזמת חברת הכנסת אורית זוארץ, הונחה על שולחן הכנסת ביום 11.6.12 הצעת חוק אשר מחייבת עובד בנק לדווח לפקיד סעד כל מקרה שיש לו חשד כי נעברה עבירה בחשבונו של קשיש חסר ישע
פרס משה הלוי לאמנות הבמה
את תלכי בשדה
תאטרונטו
שמעון לב-ארי