בשנת 1929 התגוררו בה 2,246 תושבים, מתוכם 30% יהודים.
בימי מלחמת העולם השנייה נפלה האוכלוסייה היהודית קרבן לשואה. בהתחלה רוכזה בגטו אחר כך נשלחה למחנות ההשמדה. עד סוף המלחמה שידלוב עצמה נחרבה ב-90% בעקבות פעולות מלחמה. אחרי המלחמה התחיל תהליך של בנייה מחדש. בשנת 1960 אוכלוסיית שידלוב מנתה 1,402 תושבים. בשנים 1975 - 1998 השתייך הכפר לוויבודות קיילצה.
במימון האיחוד האירופי נערכו אחרי שנת 2004 שיפוצים נרחבים של חומות העיר ושל בניינים היסטוריים בככר השוק.
יהדות שידלוב.
התיעוד הראשון הממשי של קיום הקהילה היהודית בשידלוב הוא מסמך משנת 1468 שבו אישר המלך את זכותה של הכנסייה המקומית לגבות מעשר על שדה שנמצא "מאחורי בית העלמין היהודי". יש סבורים כי הקהילה היהודית התקיימה בשידלוב לפחות מתחילת המאה ה-15. לפי מסורות יהודיות ונוצריות אחדות האהובה היהודיה האגדית של המלך קז'ימייז' הגדול, אסתרקה, הייתה קשורה באיזושהי צורה לשידלוב, ואף הייתה היא זו שהקימה את בית הכנסת בעיר. למעשה בית הכנסת המבוצר המפורסם של שידלוב נבנה בין השנים 1534–1564 אך כנראה לא היה בית הכנסת הראשון בעיר. בשנת 1453 המלך קז'ימייז' הרביעי אישר מחדש ליהודי שידלוב למכור משקאות חריפים.
במהלך השנים הושוו כמה מזכויותיהם וחובותיהם של היהודים לאלה של שאר התושבים - בנוגע למכירת משקאות חריפים (1494), בתשלום המיסים (1577, 1580), בקניית נכסים ומזון (1588) אם כי ב-1588 נאסרה עליהם עדיין גישה לירידים הגדולים.
מספר פעמים הועלו נגד יהודי שידלוב עלילות דם - למשל, בשנים 1590, 1597 ו-1600 או 1610. על סמך האשמות אלה מספר יהודים הוצאו להורג - למשל על ידי ביתור לארבעה חלקים.
תקופת "המבול" הקשתה על התפתחות חיי הקהילה. בשנת 1656 נאלצו 200 יהודים להימלט מפני צבאו של ההטמאן הפולני סטפאן צ'רנייצקי.
במאה ה-18 נוסע גרמני בשם קארוזי מציין כי מרבית יהודי שידלוב הם בעלי מעמד צנוע. ב-1765 חיו במקום 430 יהודים, מתוכם 380 בעיר עצמה.
קהילת שדילוב מילאה תפקיד חשוב בניהול האוטונומי של חיי היהודים. בשידלוב התקיים בית דין יהודי אזורי, אחד מתוך ששה שבאזור קרקוב וסנדומייז'.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 היהודים הגיעו להיות מחצית האוכלוסייה אך חיו על שטח צר, 3.3% משטח העיר.
היו להם בית כנסת עשוי לבנים, עזרת נשים צמודה עשויית עץ, "חדר" תלמוד תורה,בנוי גם כן מעץ, בית חולים, ומקוואות בנויות חציין מעץ חציין מלבנים.
אחרי מלחמת העולם הראשונה היהודים היוו שליש מתושבי היישוב. (כ-660). פעל בו סניף של התנועה הציונית.
בשנת 1925 חיו בקהילה כ-700 יהודים. ברשותם שני בתי כנסת - בשידלוב ובקורוזוונקי הסמוכה, ועוד שני בתי תפילה.
בין מלחמות העולם כמעט כל החנויות בשידלוב היו של יהודים.
השואה.
עם הכיבוש הנאצי בספטמבר 1939. הגרמנים החרימו את רכוש היהודים וחטפו חלק מהם לעבודות כפייה. בית הכנסת נהרס.
במאי 1940 הוקם יודנראט. הקהילה הצטרכה לקלוט יהודים שהועברו לשידלוב מראדום ואחר כך מפלוצק ואחרי יוני 1941, משטחים כבושים של ידי הנאצים באוקראינה. בקיץ 1941 מספר היהודים בשידלוב הגיע משום כך ל-1,500.
ב-1 בינואר 1942 הוקם גטו שידלוב. באותו חורף 1941 - 1942 מתו יהודים רבים בגלל הרעב הכבד. באוקטובר 1942 הגטו חוסל. 2,000 היהודים שרוכזו בגטו הועברו על ידי אנשי אס אס וכוחות עזר אוקראינים ליינדז'יוב ומשם למחנה ההשמדה טרבלינקה.
היחסים עם השכנים הפולנים היו לא פעם מתוחים. היו מקרים של הלשנה ואחרי תום המלחמה כששה ניצולים שחזרו נרצחו על ידי תושבים.
דמוגרפיה.
לפי נתוני מיפקד האוכלוסין משנת 2002 התגוררו בשידלוב 1,054 תושבים, מהם 50.7% ממין זכר ו-49.3% ממין נקבה. 23.6% מהאוכלוסייה הייתה מתחת לגיל 18, 37.4% בין הגילים 18 - 44, 20.5% בין הגילים 45 - 64 ו-18.5% מעל גיל 65.
הקהילה המנהלית שידלוב.
הקהילה המנהלית (גמינה) שידלוב כוללת את היישובים בז'זיני, גאצקי, גראבּ'קי דוז'ה, יאבלוניצה, קוריטניצה, קוטושוּב, מוקרה, אוסוּבקה, פוֹטוֹק, פוטוק ז'אדובי, רודקי, סטארי סולץ, שידלוב, וולה ז'יזנה, ווליצה ווימיסלוב.
אוכלוסיית הקהילה מנתה בשנת 2006 4,904 תושבים, מתוכם בשידלוב עצמה - 1,076.
טריאתלון אילת
טריאתלון אילת הוא אליפות ישראל בטריאתלון, תחרות הטריאתלון הוותיקה בישראל.
היסטוריה.
מאז תחילת הטריאתלון בעולם בשנות ה-70 ועד 1987 התקיימו מספר טריאתלונים בארץ, אך אף אחד מהם לא היה בינלאומי, ואף אחד מהם לא הוגדר כאליפות ישראל. בשנת 1987 יזמו עוזי רן מקיבוץ עין דור ואבי מויאל מקיבוץ עינת את טריאתלון אילת כאליפות ישראל בטריאתלון. הם גייסו את עיריית אילת ואת רשת מלונות ישרוטל שהיא נותנת החסות הראשית מאז ועד היום, והתחרות יצאה לדרך.
התחרות הראשונה התקיימה ב-28 בנובמבר 1987. השתתפו בה 148 טריאתלטים. השחייה התקיימה בלגונה הצפונית, הרכיבה כמו ברוב המהדורות הייתה בכביש הערבה עד צומת באר אורה וחזרה והריצה לכיוון מעבר טאבה ובחזרה. המקצה היחידי היה המקצה הארוך (שהפך מאוחר יותר למרחק האולימפי), והשתתפו בו גם ילדים מגיל 13. המנצח בתחרות היה הבריטי קן גלא, והמנצח בין הישראלים מיכה כגן. בין הנשים ניצחה שרה קופ ומהישראליות הגיעה ראשונה עדית גנות. בשנת 1989 השתתפו כמה מהטריאתלטים הטובים בעולם ביניהם דייב סקוט שסיים רביעי, גלן קוק שסיים שני וקן גלא שניצח בתחרות בפעם השלישית ברציפות. בין הישראלים ניצח מיכה כגן בפעם השלישית ברציפות גם הוא.
בשנות התשעים התפתח טריאתלון אילת כאשר כמות המשתתפים גדלה משנה לשנה. נוספו לתחרות מקצה השליחים לשלשות, ומקצה הספרינט, גם כאליפות ישראל לנוער וגם כמקצה נוסף לחובבים. השחייה עברה מהלגונה הצפונית לים הפתוח, כאשר הזינוק עבר לחוף הרויאל ביץ. בתחילת שנות התשעים התבצעו חילופי דורות בענף כאשר מיכה כגן פרש אחרי חמש זכיות רצופות ואת מקומו תפסו טראיתלטים צעירים כעידו מאורי שי פיפמן ואילן ברסלר. בשנת 1993 נערך הטריאתלון באילת כגמר הסבב האירופי, בתחרות השתתפה רוב הצמרת העולמית באותה תקופה. המנצח היה אוליביה ברנאר משווייץ, וראשון בין הישראלים היה אילן ברסלר שהגיע למקום ה-16 הכללי. החל משנת 1997 ירדה יוקרתו של טריאתלון אילת כטריאתלון בינלאומי. בכירי הענף לא הגיעו לתחרות בשנים אלה, והמקומות הראשונים נתפסו בידי הטריאתלטים הישראלים.
בעשור הראשון של המאה ה-21 המשיכה מגמת הגדילה של התחרות. נוספו לתחרות מקצי ילדים קצרים יותר, מקצים נפרדים לקבוצות הגיל ומקצה נפרד לנשים. האחים רן ודן אלתרמן שלטו בתחרות וזכו בשני המקומות הראשונים בין הישראלים משנת 2001 ועד 2011. בין הנשים שלטה נינה פקרמן כשניצחה באליפות בין הישראליות חמש פעמים, עד שעברה להתרכז בתחרויות האיירון מן הארוכות יותר. בשנת 2004 שבה התחרות להיות יוקרתית בזירה הבינלאומית. בשנה זו הגיע גדול רוכבי האופניים בכל זמנים, אדי מרקס כאורח, ואף השתתף בתחרות השליחים לשלשות, כשעשה את חלק האופניים. בין השנים 2005–2006 ו 2008–2011 התקיימה התחרות כחלק מסבב גביע אירופה. בשנת 2007 התקיימה התחרות כחלק מסבב גביע העולם. בשנת 2011 התקיימה במסגרת התחרות גם אליפות אירופה עד גיל 23.
בתחרות שהתקיימה בשנת 2014 שונה המסלול עקב דליפת הנפט בשמורת עברונה והתקצר בכ-2 ק"מ.
אליפות אירופה באילת 2012.
בשנת 2012 התקיימה פרט לטריאתלון אילת גם אליפות אירופה בטריאתלון. האליפות התקיימה בין ה-20 ל-22 באפריל. השתתפו בה 900 טריאתלטים מכל אירופה. במסגרת התחרות התקיימו מקצים לקבוצות הגיל למרחק אולימפי ולמרחק ספרינט, מקצים לנכים, ומקצי עלית למרחק האולימפי. במקצי העלית לגברים ונשים התחרו מרבית בכירי הענף באירופה, והמנצח היה האלוף האולימפי מאולימפיאדת בייג'ינג (2008) חאויאר גומז.
הזוכים לפי שנים.
(*) מסלול האופניים התקצר עקב דליפת הנפט בשמורת עברונה.
חיל השריון המלכותי
חיל השריון המלכותי (באנגלית: Royal Armoured Corps) היא זרוע אדמיניסטרטיבית המרכזת את יחידות השריון של הצבא הבריטי.
החיל כיום עומד בראש עשרה רגימנטים סדירים וארבעה מהצבא הטריטוריאלי, בנוסף לרגימנט משמר הפרשים שבאופן רשמי אינו כפוף לחיל השריון המלכותי, אך בפועל נכלל בו. מבין הרגימנטים הסדירים, חמישה מהם מסווגים כיחידות שריון וחמישה כיחידות סיור משוריין; בנוסף לשלושה רגימנטים משוריינים מהצבא הטריטוריאלי ואחד סיור משוריין; ורגימנט המשמר המכיל שני רגימנטים מסורתיים (משמר החיים והכחולים והמלכותיים) המתפקדים בפועל כרגימנט סיור משוריין אחד. כלומר סך הכל כוחות השריון של הצבא הבריטי מורכבים משמונה רגימנטי שריון, שבעה רגימנטי סיור משוריין ורגימנט אימון.
היסטוריה.
החיל הוקם ב-4 באפריל 1939 על ידי איחוד יחידות פרשים שהפכו למשוריינות יחד עם הגיס המשוריין המלכותי (שכחלק מהאיחוד שונה שמו לרגימנט הטנקים המלכותי). במהלך מלחמת העולם השנייה שפרצה מספר חודשים לאחר יצירת החיל, יחידות פרשים נוספות הומרו ליחידות שריון ונוספו גם הם לחיל החדש, בנוסף היו מספר רגימנטים רגליים שהומרו ליחידות ממוכנות וגם הם הוכפפו לחיל השריון.
במהלך המלחמה הקים החיל יחידות אימון לכוחות השריון ואף הקים מספר רגימנטי שריון בעצמו. בשנת 1944 אוחד חיל הסיור אל תוך חיל השריון המלכותי ובכך החיל קיבל את האחריות על שני סוגי היחידות; הסיור המשוריין ויחידות השריון.
החיל התחיל להחליף את טנקי הצ'אלנג'ר 2 שלו ב-148 טנקי צ'אלנג'ר 3 מהדור הבא, ועקב כך מספר היחידות בחיל יקטן.
מבנה.
רגימנטים סדירים.