צורת האובליסק משמשת למטרות שונות ומגוונות. מצבה בצורת אובליסק שחור הייתה ההשראה של הסופר אריך מריה רמרק לספרו האובליסק השחור.
אחת מהדמויות הראשיות בסדרת ספרי הקומיקס אסטריקס היא דמות של מוביל מנהירים בשם אובליקס, ששמו מרמז לאובליסק.
בישראל.
בישראל מוצב אובליסק, שהוא העתק מוקטן של אנדרטת ג'ורג' וושינגטון, בגן הוורדים בירושלים, סמוך לבית המשפט העליון. שני אובליסקים נוספים הוצבו על ידי ממשלת מצרים (על פי הסכם השלום) בשנות השמונים, כאנדרטאות לחיילי הצבא המצרי במלחמת העצמאות, האחת ליד גשר עד הלום והשנייה מול מצודת יואב. בחיפה הוצב אובליסק הקיסר בהר הכרמל לציון ביקורו של וילהלם השני בארץ ישראל, אובליסק המסמן את המקום בו יוקם בית התפילה הבהאי בכרמל הצרפתי ובטכניון מוצב אובליסק הטכניון. במוזיאון ראלי בקיסריה ניצבת אנדרטה בצורת אובליסק מודרני עשוי שיש לזכר קהילות היהודים באיטליה ולזכר האיטלקים שהצילו יהודים במלחמת העולם השנייה.
אנדרטה נוספת נמצאת בעיר אריאל, לזכר הלוחמים הווטרנים שלחמו במלחמת העולם השנייה ברוסיה נגד צבא גרמניה.
האובליסק העתיק היחיד בישראל נמצא בקרקוס המזרחי של קיסריה (מכונה גם היפודרום).
תסמונת האיטר
תסמונת האיטר (באנגלית: The Left-hander Syndrome) הוא ספר מאת סטנלי קורן. הספר דן באיטרות, וכולל מחקרים שונים ותיאור המאפיינים הנובעים ממנה והמשויכים אליה. הגרסה העברית יצאה לאור בהוצאת "כּרטא ירושלים", בתרגום רימונה גרסון.
פרופ' סטנלי קורן מאוניברסיטת קולומביה הבריטית טוען כי המין האנושי הוא ימני בהכללה, כי האיטרות איננה מורשת וכי היא קשורה לנסיבות פתולוגיות מסוימות, כגון מצוקת הריון או לידה. הוא מצא שחלק מהשמאליים לקו בנזק מוחי שהתרחש לפני הלידה, מעין שיבוש התפתחותי מוקדם במערכת העצבים, שפגע בדרך-כלל בהמיספירה השמאלית, הפגיעה יותר. הוא מגיע למסקנה שהאיטרות, אותה הוא מכנה "תסמונת האיטרות", נוצרת בשל חוסר תיאום בין האונות השונות במוח. את מסקנותיו הוא מבסס בעיקר על ממצאים שונים לפיהם קיימת התאמה סטטיסטית בין איטרים ובין בעלי פגיעה עצבית כלשהי. הטענות המובאות בספר שנויות במחלוקת ואינן מקובלות על חלק גדול מהחוקרים.
מבחינת ההיבט החברתי, קורן מציין שהשמאליים סובלים לא פעם מסביבה ימינית לא אוהדת, לעיתים אף מדעות קדומות. לשוני זה, לטענתו, יכולות להיות השלכות גופניות, בריאותיות ורגשיות. בספר מובאות גם דוגמאות לביטויים המראים על יחס שלילי לשמאליים, כגון "לקום על צד שמאל", ו"אדם בעל שתי ידיים שמאליות".
הספר היה לרב המכר הראשון של קורן, וגרם לפולמוסיה תקשורתית רבה, בין השאר בשל מחקרו בספר שהראה כי תוחלת החיים של השמאליים קצרה בממוצע בתשע שנים משל הימנים. טענות שנויות במחלוקת נוספות המועלות בספר הן קשרים סטטיסטיים בין איטרות לבעיות פסיכולוגיות, בריאותיות וחברתיות. הוא מצא אף קשר בין איטרות להומוסקסואליות.
תסמונת המעי הרגיז
תסמונת המעי הרגיז (באנגלית IBS - Irritable Bowel Syndrome) היא תסמונת הכוללת כאבי בטן כרוניים, חוסר נוחות ותחושת מלאות במערכת העיכול ושינויים בהרגלי היציאה.
זוהי תסמונת פונקציונלית, כלומר אין לתסמונת זו כיום הסבר אורגני (אין סימנים לקיום מחלה דלקתית במעי או הסברים אחרים שניתן להוכיחם בבדיקות שונות). שינויים בהרגלי היציאה יכולים לכלול שלשול או עצירות, והאבחנה של התסמונת נעשית על פי קריטריונים כמתואר בהמשך.
למרות שכיום אין תרופה אשר יכולה לרפא את הלוקים בתסמונת זו, קיימים מספר טיפולים שמטרתם להפחית את הסימפטומים. טיפולים אלו כוללים שינוי תזונתי, טיפול תרופתי והתערבות פסיכולוגית.
מספר מחלות יכולות להתייצג כתסמונת המעי הרגיז ויש לשלול אותן: מחלות כגון צליאק, אי סבילות לפרוקטוז, זיהומים לרבות זיהום על ידי פרזיטים (ג'יארדיאזיס), מחלות מעי דלקתיות שונות וכן הלאה. בשונה ממחלות אלו, בדיקות שגרתיות לאיתור בעיות במערכת העיכול לא מניבות תוצאות פתולוגיות בתסמונת המעי הרגיז, אם כי המעי יכול להיות רגיש יותר לגירויים שונים.
הסיבה המרכזית לקיומה של התסמונת אינה ידועה. קיימות מספר תאוריות, המרכזית ביניהן גורסת כי יש בעיה באינטראקציה שבין המוח למערכת העיכול.
המילונאי ראובן אלקלעי טבע במילונו את השם רְגִיזוּת ואת שם התואר רָגִיז.
אבחנה.
בשנת 2006 הוצעו קריטריונים (ROME II) לאבחנת התסמונת. הקריטריונים כוללים כאבי בטן חוזרים ונשנים או חוסר נוחות בטנית הנמשכת לפחות 3 ימים בחודש במשך שלושת החודשים האחרונים לפחות, המקושרים עם שניים או יותר מהבאים:
בכל העולם, לכ־10% עד 20% מהאוכלוסייה יש תסמינים המקיימים את תסמונת המעי הרגיז. תסמונת זו נפוצה בעיקר אצל נשים (פי 2 עד 3 לעומת גברים).
סימפטומים אלו נוטים לבוא ולחזור, ולעיתים להיות מלווים בתסמינים אחרים כגון פיברומיאלגיה, כאבי ראש, כאבי גב או הפרעות במערכת המין והשתן.
תסמינים קליניים.
תסמונת המעי הרגיז יכולה להופיע בכל הגילאים, אם כי מרבית המטופלים מדווחים על הופעת התסמין הראשון לפני גיל 45. שלשול שאיננו כואב או עצירות כשלעצמה אינם עונים על הגדרת התסמונת, כלומר יש צורך בכאב בטן או חוסר נוחות ממשית לצורך קיום תסמונת המעי הרגיז.
כאב בטן או חוסר נוחות בטנית יכולים להשתנות מאוד מאדם לאדם או מאירוע לאירוע והשונות עצמה היא גדולה מאוד. לרוב מדובר באפיזודות חולפות של כאבי בטן, בחלקם עוויתיים, אולם הם גם יכולים להיות כאבים סטטיים וקבועים. הכאב עצמו יכול להיות עדין מספיק כדי להתעלם ממנו או להפריע ממש לקיום פעילויות היומיום הרגילות. עם זאת, כאב הבטן כשלעצמו לא מביא לבעיות כגון תת-תזונה. כאב הבטן לא מביא להפרעות בשינה, היות שהכאב קיים כמעט תמיד במהלך שעות היום ולא הלילה. עם זאת, קיימים חולים הסובלים מאוד מתסמונת זו ועלולים לדווח על קימה חוזרת ונשנית בלילה. הכאב עלול להיות מוחמר כשאוכלים או כאשר יש מצבי דחק, והוא מוקל כשיש יציאה של גזים או צואה. נשים מדווחות לעיתים על החמרה בסימפטומים בתקופה שלפני קבלת הווסת או במהלך הווסת עצמה.
שינויים בהרגלי היציאות הם התסמינים העקביים ביותר אצל חולים עם תסמונת המעי הרגיז. אצל חלק מן החולים מדובר בעצירות (תת-סוג זה קרוי IBS-C). בתחילה העצירות יכולה לחלוף מעצמה, אולם לבסוף היא עלולה להיות מתמשכת ולגרור שימוש בלקסטיבים (חומרים משלשלים). חלק מהחולים מדווחים על תחושה של התרוקנות לא מלאה. אצל חולים אחרים התסמין הדומיננטי הוא שלשול (תת סוג IBS-D) בכמויות קטנות במהלך היום (ללא אפיזודות של שלשול לילי). דימום ביציאה איננו מאפיין של תסמונת המעי הרגיז (אלא אם קיימים בנוסף טחורים) ואין בעיות נוספות כגון תת-תזונה או ירידה במשקל כתוצאה מכך. החלק השלישי של החולים מקיים את תת-הסוג המעורב הכולל הן שלשולים והן עצירויות לסירוגין (IBS-M). עם זאת, קיימים שינויים תכופים וחולים עוברים בין תתי סוגים אלו באופן תדיר יחסית.
חולים רבים מתלוננים על תחושה של גזים במעיים ובטן נפוחה (אם כי בבדיקות לא נמצא שיש ריבוי גזים אצלם יותר מאשר באוכלוסייה הכללית). תלונה זו קשורה ככל הנראה לרגישות גבוהה יותר של החולים לקיום גזים במעיים ולרפלוקס של גזים חזרה אחורה (מהמעי המרוחק למעי המקורב) - אשר יכול להסביר את תחושת המלאות. ניתן להתרשם גם מהתרחבות בטנית אצל חלק מחולים אלו.
כרבע עד מחצית מן החולים עלולים להתלונן על תחושת חוסר נוחות כגון צרבת, בחילות והקאות.
פתופיזיולוגיה.
הפתוגנזה של תסמונת המעי הרגיז איננה ברורה, אם כי קיימים מספר הסברים לתסמונת זו.
מחקרים שנעשו על פעילות מוטורית של המעי הגס תחת סטימולנטים שונים הראו תוצאות חריגות אצל חולים עם התסמונת הזו - כגון פעילות מוטורית מוגברת של אזור המעבר בין הסיגמא לרקטום במעי הגס, התכווצויות גבוהות יותר וכן זמן מעבר מעיים מהיר יותר מהרגיל המלווה בכאב בטן. הסבר נוסף מקושר לרגישות יתר סנסורית במעיים (אשר יכולה להיות מתווכת על ידי גורמים שונים). רגישות יתר זו באה לידי ביטוי, למשל, בקיום כאב לאחר ניפוח הרקטום על ידי rectal balloon inflation או מדידת סף כאב לאחר אכילה. גורמים המביאים לרגישות יתר זו מוסברים על ידי רגישות יתר של מערכת העיכול עצמה, רגישות יתר המתווכת על ידי מערכת העצבים וכן גיוס של רצפטורים המתווכים בתחושות כאב והמביאים ליתר רגישות זו.
מלבד תאוריות אלו (פעילות מוטורית חריגה ויתר רגישות סנסורית) קיימות תאוריות נוספות להסבר תסמונת זו. אחת מהן מציעה קיום של דיסרגולציה של מערכת העצבים המרכזית. הדמיות כגון MRI שנעשו על חולים הראו אזורים מסוימים במוח שהם אקטיביים יותר בתגובה לגירוי מערכת העיכול לעומת אנשים בריאים ללא התסמונת. הסבר אחר כולל בתוכו מאפיינים פסיכיאטריים אבנורמליים, כאשר חלק מן החולים דיווחו על התעללות מינית או פיזית קודם להתפרצות התסמונת. ממצא נוסף המחזק תאוריה זו כולל את העובדה שסטרס או לחצים שונים מביאים להחרפת התסמונת. בכל הקשור למערכת העצבים נמצא גם, כי רמות סרוטונין שהופרשו לאחר הארוחה אצל חולים אלו היו גבוהות לעומת רמתן אצל אנשים בריאים. מאחר לסרוטונין תפקיד ברגולציה של תנועתיות המעי, הפרשה מוגברת שלו יכולה להביא לתופעות המדווחות אצל חולים לאחר ארוחה, כגון נפיחות וכאבי בטן.