בדירקטוריון עמותת הארכיון יושבים נציגי ממשלת ישראל והספרייה הלאומית.
אוספי הארכיון.
במשך השנים אספו עובדי הארכיון את ארכיוניהם של מאות קהילות יהודיות, ארגונים מקומיים ובינלאומיים יהודיים, וארכיונים אישיים של משפחות ואישים יהודיים מ-64 מדינות.
כדי להשלים את החומרים שנמצאים לעיתים קרובות באופן מקוטע, מקיים הארכיון עבודות סקר שיטתיות גם בארכיונים לא יהודיים ברחבי העולם, במטרה לגלות ולרשום מקורות המתייחסים ליהודים. סקרים אלה חשפו עד כה מיליוני מסמכים, החל מן המאה ה-12 ועד ימינו.
כיום מוחזקים בארכיון קרוב ל-60,000,000 דפים של חומר מקורי למן המאה ה-14 ועד המאה ה-20.
רשימות של המקורות האלה עומדות לרשות הצבור במשרדי הארכיון בירושלים. עד עתה הצליח הארכיון לערוך סקרים בלמעלה מ-500 ארכיונים שונים ב-43 מדינות שונות. מבחר מן החומר המתגלה בסקרים מצולם במיקרופילם ועומד לרשות החוקרים בארכיון בירושלים. עד כה צולמו קרוב ל-12,000,000 תאי מיקרופילם.
צירוף הארכיון לספריה הלאומית.
בסוף ינואר 2013 חתמו חברי דירקטוריון הארכיון ואנשי הספרייה הלאומית על הסכם למיזוגו של הארכיון בספרייה.
קלמן גוטנבוים
קלמן גוּטנבוים (ביידיש נכתב לעיתים גוטענבוים; ? – 1941) היה סופר יידי פולני.
קורות חיים.
קלמן גוטנבוים נולד וחי בקובל (תחילה בתחום האימפריה הרוסית ואחר כך פולין), שם נשא לאשה את אידה בת הרב אליעזר ניצברג. גוטנבוים ניהל חיים צנועים וסגפניים, היה אדם צנוע וענוותן. פרש מן הציבור ושקד על יצירותיו יומם ולילה. פרסם שירים, רשימות וציורים וכתב ספרי פילוסופיה ומדע בשפת היידיש.
באחד מספריו ניתח גוטנבוים לעומק, ועם זאת בפשטות ובבהירות, את פילוסופיית ארתור שופנהאואר. בספר אחר חקר לעומק את משמעותה של תורת היחסות של אלברט איינשטיין. בשנת 1936 העתיק את מגוריו מקובל לווילנה (אז בתחום פולין). גוטנבוים היה אדם ציוני בהשקפתו. ניסה להתקבל לקתדרות בארץ ישראל, אך היות שהיה אוטודידקט לא נמצא מי שימליץ עליו.
היה בקשרי ידידות עם מלומדים רבים מרחבי העולם. שלט ברוסית, אנגלית, צרפתית וגרמנית. ניהל חליפת מכתבים אינטנסיבית עם הפיזיקאים היהודים אלברט איינשטיין ואלברט אברהם מייקלסון.
החל לפרסם רשימות וציורים ביומון "ווילנער טאָג" שבעריכת זלמן רייזין. עבד על ספר בו פיתח שיטה פילוסופית מקורית, אותה לא זכה להשלים. גוטנבוים הסתייג מהקומוניזם ומהגבלת המחשבה בברית המועצות שווילנה סופחה לתחומיו בשנת 1939. עם פרוץ המלחמה בין ברית המועצות לגרמניה נשאר בלית ברירה בווילנה. כבר בימים הראשונים של הכיבוש הגרמני הוא נלקח מביתו. מאוחר יותר נודע כי הוא נורה בפונאר.
אשתו של גוטנבוים ובתם היחידה, מוּסיה, נספו בגטו וילנה.
כריש טיגריסי
כָּרִישׁ טִיגְרִיסִי (שם מדעי: Galeocerdo cuvier) המכונה גם טיגריס הים או כריש נמר הוא כריש ממשפחת הכרישיים, והוא המין היחיד בסוג Galeocerdo. כריש טיגריסי הוא טורף גדול העשוי להגיע לאורך של יותר מ-5.5 מטר והוא הכבד שבבני משפחת הכרישיים. הוא חי באוקיינוסים וימים טרופיים וממוזגים, ונפוץ במיוחד באזור האיים הפסיפיים. מקור שמו מדוגמת הפסים הכהים האנכיים לגופו המזכירים את דוגמת פסי הטיגריס, פסים אלו דוהים ככל שהכריש מתבגר.
כריש טיגריסי הוא מתבודד, לרוב צייד לילי. תזונתו כוללת מגוון רחב של טרף הכולל סרטנאים, דגים, כלבי ים, עופות ימיים, כרישים קטנים יותר, דיונונים, נחשי ים ודולפינים. כריש טיגריסי נחשב למין הקרוב לסיכון בשל דיג לצורך שימוש בסנפיריו כמזון, ובשימוש לתרופות עממיות.
כריש טיגריסי נמצא במקום שני ברשימת מספר התקיפות הקטלניות המתועדות על בני אדם, שני רק לעמלץ הלבן.
הוא מבקר לעיתים תכופות בשוניות רדודות, נמלים ותעלות, מה שמעלה סיכוי גבוה למפגש קטלני עם אנשים כמו צוללנים ודייגים.
טקסונומיה.
הכריש תואר לראשונה על ידי פרון ולסוור, והוענק לו השם "Squalus cuvier". בשנת 1837 מילר והנלה שינו את השם ל-"Galeocerdo tigrinus". שם הסוג, "Galeocerdo", מקורו ביוונית, "galeos " שמשמעו כריש ו-"cerdus" משמעה בלטינית שיער קשה של חזירים. בשפת העם הכריש נקרא כריש אוכל האדם.
כריש טיגריסי חבר בסדרת הכרישאים. חברים בסדרה זו מאופיינים בקרום מצמוץ ("nictitating membrane") מעל העין, שני סנפירים גביים, סנפיר ביב בודד, וחמישה שסעי זימים. הוא המין הגדול ביותר במשפחת הכרישיים.
תפוצה ובית גידול.
כריש טיגריסי נמצא לעיתים תכופות קרוב לחוף, בעיקר באזורים טרופיים וסוב-טרופיים בכל העולם. יחד עם העמלץ הלבן, ישנן פסיפי, ישנן גרינלנדי, ושש-זימי אפור הכריש טיגריסי נמנה בין המינים הגדולים ביותר של הכרישים החיים כיום. התנהגותו נוודית בעיקר, אולם מונחית בעיקר באמצעות זרמי מים חמימים, ונמצא קרוב יותר לקו המשווה למשך כל החודשים הקרים. הוא נוטה להישאר במים עמוקים במקביל לשוניות, אולם נע דרך תעלות בחיפוש אחר טרף במים רדודים. במערב האוקיינוס השקט, הוא מרחיק לאזורים הצפוניים, כגון יפן, ולאזורים הדרומיים כגון ניו זילנד.
ניתן לצפות במספר כרישי טיגריסי במפרץ מקסיקו, בחופי צפון אמריקה וחלקים מדרום אמריקה. כמו כן, הוא נפוץ מאוד בים הקריבי. אזורים נוספים בהם נצפה כריש טיגריסי לרבות אפריקה, הרפובליקה העממית של סין, הונג קונג, הודו, אוסטרליה וניו זילנד. עשוי להיות גם בים סוף.
כרישי טיגריסי נצפו בעומקים של כמעט 900 מטרים, אולם הם נודדים למים רדודים הנחשבים לטענת אחדים לרדודים מידי למינים בגודל זה. מחקר שנעשה לאחרונה הראה שכריש טיגריסי ממוצע ישהה בעומק של כ-350 מטרים, עובדה האמורה להפוך אותו למחזה לא נפוץ במים רדודים, אולם כרישי טיגריסי בהוואי נצפו במים רדודים של כ-3 מטרים ולעיתים תכופות נצפה במימי החופים בעומק של כ-6 עד 12 מטרים. הם מבקרים לעיתים תכופות בשוניות רדודות, נמלים ותעלות, דבר המגביר את פוטנציאל המפגש עם האדם. הם נצפו ניזונים בנחשולי גאות ושפל בין הלגונות והאוקיינוס של טאראווה. נחשולי גאות ושפל של חודשי האביב נושאים עימם פלנקטון ואורגניזמים מיקרוסקופיים אחרים, שמושכים סרטנים רכי-קונכייה קטנים, המושכים סרדינים, המושכים דגי קיפון אפור, המושכים צניניות כחולות גב, המושכות אליהן את הכריש טיגריסי.
אנטומיה ומראה.
גודל.
כריש זה הוא מבין הכרישים הגדולים ביותר החיים כיום, והוא מתחרה בגודלו עם העמלץ הלבן. כריש טיגריסי נפוץ בגדלים של בין 3 ל-4.2 מטרים ושוקל בין 385–635 ק"ג. הזכרים עשויים לגדול ל-4.5 מטר, ונקבות ל-5.5 מטר. כריש טיגריסי יכול להגיע לגודל מרבי של מעל 6 מטרים ולמשקל של למעלה מ 900 ק"ג. הפרט הגדול ביותר היה נקבה מאוסטרליה שהגיע לאורך של ולמשקל .
ביולוגיה.
צבעו האופייני של עור כריש טיגריסי נע בין כחול לירוק בהיר ולבן או צהוב בהיר בגחונו. ניתן לראות נקודות כהות ופסים אצל הכרישים הצעירים אולם הם דוהים ככל שהכריש מתבגר. ראשו מעוצב כמעין טריז המאפשר לו להסתובב במהירות ובקלות לכל צד. יש להם גומות זעירות בצד העליון של גופם ובתוכן אלקטרורצפטורים הנקראים אמפולות לורנציני המאפשרות לכרישים לזהות שדות חשמליים, כולל שדות חשמל ביולוגי הנפלט מגופו של הטרף. לכריש טיגריסי יש גם איברי חישה הנקראים מערכת קו הצד הנמשכים כמעט לכל אורך צידי גופם. התפקיד העיקרי של המבנה הזה הוא לגלות ויברציות זעירות ביותר במים. אדפטציה זו מאפשרת לכריש טיגריסי לצוד באפלה ולגלות טרף חבוי או מסווה.
שכבה מחזירת אור הנמצאת מאחרי הרשתית של עין הכריש טיגריסי מאפשרת לחישת תאי האור אפשרות נוספת ללכוד פוטונים של אור ויזואלי, ולהגביר את הנראה בתנאי ראות נמוכים. לכריש טיגריסי יש באופן כללי סנפירים ארוכים המספקים כוח עילוי כשהוא מנווט במים, כשהזנב העילי הארוך מספק פרצי מהירות. כריש טיגריסי שוחה באופן נורמלי באמצעות תנועות גוף קטנות. גבו הגבוה וסנפיר הזנב שלו מתפקדים כציר, המאפשרים לכריש להסתובב במהירות על מקומו, אף על פי שבאופן מובהק סנפירי הגב שלו קרובים יותר לזנבו.
שיניו מהונדסות לחיתוך יעיל של בשר, עצם וחומר אחר כגון שריון צבי ים. אולם כמו אצל רוב הכרישים, הן מתחדשות תדיר על ידי שורות שיניים חדשות.
מזון.
כריש טיגריסי הוא טורף-על ובעל מוניטין של כריש המסוגל לטרוף כל דבר. יש לו גם את היכולת להכניע טרף גדול. הוא יטרוף בדרך כלל דגים כליל גרמיים ודגי סחוס אחרים (כמו כרישי חול), סרטנאים, רכיכות, עופות ימיים, יונקים ימיים (כגון תחש המשכן, אריות ים ודולפיניים כמו דולפינן או סטנלה), פתני ים וצבי ים (כגון צב ים ירוק, וצב ים חום). הלסת הסידנית הרחבה והכבדה והפה הענק, בשילוב שיניים חסונות ומשוננות, מאפשרות לכריש הטיגריסי לגבור על טרף גדול מסוגים אלו. בנוסף, ראייה מצוינת וחושי ריח מחודדים מאפשרים לו להגיב לעקבות דם הקלושים ביותר ולהתחקות אחריהם עד מקורם. בשל סכנה מתקיפות טורפים, דולפינים לרוב נמנעים מאזורים שמאכלס אותם הכריש הטיגריסי.
בנוסף, כריש טיגריסי עשוי לתקוף גם לווייתנים גדולים פצועים או חולים. קבוצה תועדה בתקיפת לווייתן גדול-סנפיר חולה והריגתו בשנת 2006 בסמוך להוואי. הוא גם יאכל נבלות של לווייתנים או של חיות ים אחרות. במקרה אחד הם תועדו כאשר הם ניזונים מנבלת לווייתן יחד עם עמלצים לבנים.
כרישים לאורך חופי אוסטרליה ממתינים לצבי ים המגיעים להתרבות. כרישים טיגריסים נודדים להוואי, שם הם חוטפים אפרוחים של אלבטרוס שחור רגל הנוחתים על פני המים ורבים מהם נטרפים.