תורתו של קונפוציוס עוברת על הגבול שבין דת לבין משנה פילוסופית. הקונפוציאניזם עוסק בפילוסופיה בתחום תורת המוסר, תורת המשפט וענייני חברה-פוליטיקה. הקונפוציאניזם עוסק גם בשאלות תאולוגיות-פילוסופיות כגון קיומם של חיים לאחר המוות. קונפוציוס שם דגש על חשיבה ולמידה עצמאית של תלמידיו, ולא על טקסים או חוקים קבועים וכן הוא אינו עוסק בטקסים דתיים, ואין לו אנשי דת.
כיום, תורתו זו של קונפוציוס מהווה את הבסיס המוסרי-תרבותי והאינטלקטואלי (ברמה הפילוסופית) של רוב מדינת סין ועוד במקורות אחרים שהושפעו ממנה.
אתיקה.
מבחינה מוסרית הדגיש קונפוציוס את עדיפותה של דוגמה אישית על פני מערכות חוקים מוגדרות ומוכתבות. לרוב, קונפוציוס מעביר את מסריו באמצעות משלים וכפלי משמעויות, ולא באמצעות חוקים מוגדרים. על כן, את דבריו יש להבין בהקשרם המקורי, ולא לפרשם כלשונם.
משפט ידוע שלו הוא "כלל הזהב" הידוע - ואהבת לרעך כמוך. קונפוציוס שם דגש רב על התייחסות הוגנת והדדית בין אנשים ועל משפטים כגון "מה ששנוא עליך אל תעשה לחבריך".
קונפוציוס, הדגיש את היושר, הידע והרצון הטוב כמפתח לפעולה נכונה.פעולה היא טובה רק אם היא נובעת מרצון טוב, שנובע מידע (למשל, פעולה לא מכוונת שגרמה לטוב לא תיחשב ל"מעשה טוב"). לימוד וצבירת ידע חשובים למען התפתחות והעשרה אישית.
חוק ופוליטיקה.
עמדותיו של קונפוציוס בנושא פוליטיקה נבעו מעמדותיו בנושא מוסר. קונפוציוס טען שמערכת החוקים צריכה להתבסס על המוסר הטבעי של בני האדם, כלומר על נטיותיהם הטבעיות של הבריות. הוא התנגד לחוקים שאינם מתבססים על ההיגיון, ולחוקים שנאכפים בעיקר באמצעות פחד.
קונפוציוס טען שהציות לחוק צריך לנבוע מתחושת אשמה, אך המונח בפיו דמה יותר ל"חובה מוסרית". על פיו, כאשר אדם מרגיש אשמה כשהוא אינו מציית לחוק, העונש מגיע עוד לפני הפשע.
הנוסטלגיה והשאיפה לעבר רווחת מאוד בתורתו הפוליטית של קונפוציוס. הוא שאף לחזור לתקופת מנדט השמים, ולהביא שלום ושגשוג לעולם.
קונפוציוס אומנם תמך בשלטון הקיסרות הסינית אך בכתביו ניתן למצוא עדויות רבות להגבלות על השלטון, והדגיש את חשיבות ההנהגה הנכונה. קונפוציוס טען שאם הקיסר מנהיג כשורה, הצורך בפקודות מתמעט. קונפוציוס השווה בין יחסי קיסר-נתין ליחסי אב ובנו, ושם דגש על כבוד הדדי והתייעצות.
מורשתו.
הקונפוציאניזם, תורתו של קונפוציוס, היא אחת מהתורות החשובות ביותר בפילוסופיה המזרחית, וקונפוציוס נחשב עד היום לאחד מהפילוסופים הסינים החשובים ביותר, ואחד ממעצבי התרבות הסינית.
עם השנים דחק הקונפוציאניזם אסכולות פילוסופיות אחרות בסין, כמו המוהיזם והלגליזם, ונהיה לאסכולה העיקרית בסין ובמזרח בכלל. הקונפוציאניזם הפך במשך השנים לשילוב בין דת לאסכולה פילוסופית, ובמשך שנים רבות היא נחשבה ל"דת המדינה" בסין.
שליחיו של קונפוציוס הפיצו ופירשו את דבריו, וחלקים רבים מתורתו פורשו בדרכים שונות על ידי חסידיו. לדוגמה: טענתו של קונפוציוס כי טבע בני-האדם זהה בלידתם הביאה לפיצול האסכולה - מנג-דזה (מנציוס) שטען כי טבע האדם טוב מיסודו, ושון-דזה שטען כי טבע האדם רע מיסודו.
באלף השני לספירה, הוקם זרם חדש בסין- הנאו-קונפוציאניזם. הנאו קונפוציאניזם שילב בין תורתו של קונפוציוס לבין הדאואיזם והבודהיזם. מקים הזרם היה הפילוסוף הסיני ג'ו שי. לאחר מותו של ג'ו שי הפך הנאו קונפוציאניזם לפרשנות המקובלת ביותר של תורתו של קונפוציוס. תורתו של קונפוציוס החלה גם להתפשט לעולם המערבי הודות לפעולתם של ראשוני ה. בלט במיוחד מיקלה רוג'רי, מיסיונר איטלקי שתרגם רבים מכתביו של קונפוציוס ללטינית.
במאה ה-20, בעקבות המהפכה התרבותית של מאו דזה-דונג בסין, ירדה קרנו של הקונפוציאניזם, והוא הפסיק להיות הזרם העיקרי בסין. למרות זאת, גם כיום הקונפוציאניזם עדיין נלמד על ידי פילוסופים מערביים ומזרחיים כאחד.
קברו של קונפוציוס בצ'ופו הפך לאתר תיירות תרבותית, ואף מוקד עלייה לרגל עבור רבים. כיום פועלים למעלה מ-2,000 מקדשים קונפוציאניים ברחבי סין.
מכון קונפוציוס הוקם על שמו וזכרו של קונפוציוס, תחת משרד החינוך הסיני ובעל שלוחות ברחבי העולם כולו. המכון מספק תוכניות ללימודי התרבות והשפה הסינית, כולל התרבויות השונות הקיימות בה. בנוסף, מספק המכון מלגות לימודים מלאים חינם לתלמידים שונים מרחבי העולם.
בר כוכבא
שמעון בן כוסבה שנודע בהיסטוריה כבר כוכבא (? – 135 לספירה) היה מנהיגו של המרד היהודי הגדול השלישי נגד האימפריה הרומית, שקרוי כיום על שמו: מרד בר כוכבא. מעט מאוד ידוע על בן כוסבה, לבד מעצם הנהגתו את ההתקוממות שהסתיימה בתבוסה ובמותם של אלפים רבים. בר כוכבא שלט במשך שלוש שנים בטריטוריות ביהודה שאנשיו כבשו מידי הרומאים, כשתומכיו מאמינים בהיותו מלך המשיח והוא מחזיק בתואר "נשיא ישראל". הוא נהרג ככל הנראה בעת נפילת ביתר לידי הרומאים. מעט מאוד דיווחים שרדו אודותיו, ואף שמו לא התגלה אלא בעקבות חפירות ארכאולוגיות במאה ה-20; כינויו המוכר "בר כוכבא" נלקח מכתבי היסטוריונים עתיקים שחוברו מאות שנים אחריו.
במסורת חז"ל, נחשב בר כוכבא כמנהיג כושל שרבי עקיבא טעה בזיהויו כמשיח ושרבים מהחכמים התנגדו לו, והוא מתואר באופן שלילי בעיקרו. ראייה זו התהפכה בהשקפת הלאומיות היהודית המודרנית, כשבר כוכבא הפך לגיבור לאומי וסמל למאבק לשחרור. שלטונו נחשב בהיסטוריוגרפיה הישראלית כתקופה האחרונה של שלטון יהודי עצמאי לגמרי בארץ (למרות שמוסד הנשיאות תחת הרומים המשיך עד מות רבן גמליאל השישי ב-425), עד הקמת מדינת ישראל בשנת 1948.
שמו וחייו המוקדמים.
המידע על בר כוכבא עצמו הוא דל באופן יחסי, ומקורו בכתבי חז"ל, בכתבים נוצריים קדומים, בכתבי היסטוריונים רומיים ובאגרות שאותרו מתקופת המרד במערות מפלט במדבר יהודה.
עד גילוין של איגרותיו במערת האיגרות ובמערות מורבעת אף שמו לא היה ברור. על האיגרות חתם בשמו "שמעון בן כוסבה הנשיא על ישראל", ולעיתים הוא נזכר בהן בשמות "בר כוסבא" או "בן כושבה" (שי"ן שמאלית וסמ"ך מתחלפות בלשון חז"ל ובאגרות בר כוכבא). עד גילוי האיגרות לא הייתה ודאות אף באשר לשמו הפרטי, והניחו כי הוא "שמעון נשיא ישראל" המופיע במטבעות בר כוכבא. לפי התעתיק באיגרות היווניות שמו בוטא "כוסיבא" (Χωσιβα, בכ"ף רפה), וההבדל בין הגייה זו להגייה "כוזיבא" המופיעה במקורות התלמודיים (כולל מקורות אוהדים) הוא קטן. לדעת חנן אריאל, יש בכך כדי להפחית את סבירות ההשערה של רבי עזריה מן האדומים ורנ"ק שמקור הגרסה "בן כוזיבא" הוא בשיבוש שנועד ליצור כינוי גנאי של השם בידי מתנגדיו, מלשון כזב. דומה שהגרסה התלמודית "בן כוזיבא" אינה אלא וריאנט לשוני של "בן כוסבה", ואינה מבטאת עמדה כלפי בעל השם.
החוקרים העלו השערות שונות למקור שמו. לפי דעה אחת, כוסבא הוא שם נשי, ומדובר בשם אמו. לפי השערה אחרת, שהעלה ז'וזף מיליק, כוסבה משמעו כוספא דתמרי - גוש של תמרים, כינוי אפשרי לאדם על שום צורת גופו. כן הועלתה השערה כי שמו הוא על שם יישוב מוצאו - ייתכן היישוב כּוֹזֵבָא הנזכר בספר דברי הימים בתחום נחלת שבט יהודה. על גבול מדבר יהודה, בין בית לחם וחברון, מצויה חורבה הקרויה עד ימינו בשם ח'רבת כויזבה.
השם הידוע "בר כוכבא" (Barchōchebas) מופיע לראשונה בכתבי הבישוף אוסביוס מקיסריה, שחי בארץ ישראל כמאתיים שנה לאחר המרד, ובכתבי הירונימוס תלמידו.
אוסביוס גם מצטט בספרו את יוסטינוס, שנולד בארץ ישראל וחי בתקופת המרד והזכיר בכתביו את "בר-כוכבא, מנהיג מרד היהודים".
גם בכתבים הנוצריים לאחריהם נותר שם זה. יש המשערים שתומכיו קראו לו בשם זה, כפי שדרש עליו רבי עקיבא את הפסוק "דרך כוכב מיעקב" (במ' כד, יז) - דרך כוזבא מיעקב.
אי-אפשר לקבוע בוודאות לאיזו כיתה מהכיתות ביהודה השתייך בר כוכבא. על אף שהיו שניסו לזהות את התנא אלעזר המודעי עם אלעזר הכהן המוזכר במטבעות מתקופת המרד, התנועה הרבנית העולה שהתפשטה מיבנה הייתה קטנה מאוד באותן שנים. פטר שפר קבע כי מהמעט הנזכר באגרותיו, אפשר להסיק שבר כוכבא לא השתייך כלל למעגל ההשפעה הפרושי-רבני; ייתכן שהיה מקורב לחוגי הקנאים.
אין לדעת בן כמה היה בר כוכבא בשנים בהן ניהל את המרד. המרידה אירעה כשישים שנים לאחר המרד הגדול. יש להניח כי בר כוכבא נולד כעשרים או שלושים שנים לאחר חורבן הבית השני. היותו ממשפחת כוהנים היא רבת משמעות בהקשר זה. האווירה בתקופה זו הייתה קשה ביותר. הקיסר דומיטיאנוס הכביד על העם היהודי את ידו, וגבה את "המס היהודי" בחוזק יד. בר כוכבא גדל אם כן באווירה של דיכוי ושל חורבן, בארץ החרבה לאחר אירועי המרד הגדול ולמעמד הכוהנים שירד מגדולתו, ואיבד את הטעם לקיומו (עבודת בית המקדש). אם היה בקשר עם חוגי הפרושים או הרבנים - גם בחוגים אלו טופח הרעיון של "מהרה ייבנה המקדש".
רקע היסטורי.
בשנת 115, בתקופת שלטונו של הקיסר טראיאנוס פרץ מרד התפוצות בגולה, בין יהודי קירנאיקה (היא לוב של ימינו), מצרים וקפריסין. השפעתו של מרד זה על יהודי הארץ אינה ברורה. התלמוד מזכיר מנהיגים שהוצאו להורג, ששמותיהם פפוס ולוליאנוס, ומוזכר אבל בשל פולמוס קיטוס. קיטוס הוא כפי הנראה המצביא הרומי לוסיוס קווייטוס, אשר פעל בארצות המזרח כנגד היהודים המורדים. ייתכן שיד הברזל של מצביא זה פעלה אף כנגד המתמרדים בארץ ישראל. אך הגיוני הדבר שבר כוכבא הושפע ממרידה זו.