בכל שנה מאז 2015, הארגון האירופי "ILGA-Europe" דירג את אזרבייג'ן כמדינה הגרועה ביותר (49 מתוך 49) ביבשת אירופה בהגנה על זכויות להט"ב, תוך ציונו כי היא כוללת "היעדר כמעט מוחלט של הגנה משפטית" עבור חברי קהילת הלהט"ב האזרית. בספטמבר 2017, הופיעו דיווחים שלפחות כ-100 מחברי הקהילה בבאקו נעצרו, לכאורה כחלק מפעילות נגד זנות בעודם היו נתונים למכות, מעשי אונס, חקירות, בדיקות רפואיות כפויות וסחיטה.
בשנת 2012, החלו שמועות על מצעד גאווה שמתארגן בזמן לאירוויזיון 2012, אותו אירחה אזרבייג'ן אשר גרמו לחוסר הסכמה בחברה עקב דעות הומופוביות, אך זכו לתמיכה מפעילי זכויות האדם אזרים. נוכחות התחרות באזרבייג'ן גרמה גם למתיחות דיפלומטית עם איראן השכנה. אנשי הדת האיראנים איאתוללה מוחמד מוג'טאהד שבסטרי ואייתוללה ג'עפר סובאני גינו את אזרבייג'ן בגין "התנהגות אנטי-אסלאמית" וטענו כי אזרבייג'ן עומדת לארח מצעד גאווה. הדבר הוביל להפגנות מול שגרירות איראן בבאקו, שם נשאו המפגינים סיסמאות לועגות למנהיגי איראן. למרות השמועות, לא התקיים לבסוף מצעד במדינה.
מעמד בחוק.
לאחר הכרזת עצמאותה מהאימפריה הרוסית ב-1918, לרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן לא היו חוקים נגד הומוסקסואליות. כאשר הפכה לחלק מברית המועצות ב-1920, הייתה כפופה לחוקים הסובייטיים אשר הפלילו פעילות הומוסקסואלית בין גברים בהסכמה אף על פי שלודימיר לנין העביר אי-הפללה של הומוסקסואליות ברוסיה הסובייטית באופן לא מפורש, לאחר שמערכת המשפט הצארית בוטלה אשר הפלילה "מעשי סדום", מגע מיני בין גברים אשר נקרא בטעות כ-"פדרסטיות" בחוקים, ולא לפי המונח המדויק טכנית כ-"סדום", הפך לעבירה פלילית ב-1923 ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אזרבייג'ן, בעוד דינו היה עד חמש שנות מאסר בין מבוגרים בהסכמה, או עד שמונה שנים אם היה כרוך בכפייה או איומים.
בארגון הביון והמשטרה החשאית של ברית המועצות (ק.ג.ב.) הוקמה מחלקה מיוחדת למאבק בהומוסקסואליות. השירותים החשאיים השתמשו בסחיטה כדי לגייס סוכנים מקהילת הלהט"ב. קיומה מנעה את האפשרות של הופעת ארגון להט"ב כלשהו, או מדיה מודפסת שתוכננה במיוחד עבור חבריה.
אזרבייג'ן חזרה לעצמאותה ב-1991 לאחר התפרקות ברית המועצות, ובשנת 2000 ביטלה את חוק ההפללה של הומוסקסואליות מתקופת ברית המועצות. מהדורה מיוחדת של אזרבייג'ן, העיתון הרשמי של האספה הלאומית, שפרסם ב-28 במאי 2000, דיווח כי האספה הלאומית אישרה קוד פלילי חדש אשר כלל את ביטול סעיף ההפללה 121, וכי הנשיא היידר אלייב חתם על צו המקנה לו מעמד חוק החל מ-1 בספטמבר 2000. ביטול הסעיף הייתה דרישת מועצת אירופה מאזרבייג'ן עבור הצטרפותה לחברות במועצה.
גיל ההסכמה מוגדר כשווה לזוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד - 16 שנים.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות.
אזרבייג'ן אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
הורות ואימוץ.
זוגות חד מיניים אינם רשאים לאמץ ילדים הן באופן חורג והן באופן משותף.
זהות מגדרית.
לאזרבייג'ן אין חקיקה המאפשרת לטרנסג'נדרים לשנות את מינם באופן חוקי במסמכים רשמיים. עם זאת, רשאים לשנות את שמם כך שיתאים לזהותם המגדרית המועדפת.
תרומת דם.
לא ידוע אם גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאים לתרום דם באזרבייג'ן. על פי החוק, אין קבוצות הנאסרות מנתינת תרומת דם מלבד אנשים הנגועים ב-HIV/איידס.
תנאי מחיה.
אזרבייג'ן היא במידה רבה מדינה חילונית עם אחת מאוכלוסיית הרוב המוסלמית הפחות מתרגלות את דת האסלאם ברחבי העולם. הסיבות העיקריות מאחורי הומופוביה ברחבי המדינה נובעת בעיקר מחוסר ידע על מהי קהילת הלהט"ב, וכן בשל "מסורות הטרוסקסואליות". משפחות של הומוסקסואלים לרוב אינן מסוגלות להשלים עם נטייתן המינית של בני משפחן, במיוחד באזורים כפריים, בעוד יציאה מהבית גורמת לעיתים קרובות לאלימות או לנידוי מצד אבות המשפחה או לקיום נישואים הטרוסקסואלים בכפייה.
בשנת 2012, החלו שמועות על מצעד גאווה שמתארגן בזמן לאירוויזיון 2012, אותו אירחה אזרבייג'ן אשר גרמו לחוסר הסכמה בחברה עקב דעות הומופוביות, אך זכו לתמיכה מפעילי זכויות האדם אזרים. נוכחות התחרות באזרבייג'ן גרמה גם למתיחות דיפלומטית עם איראן השכנה. אנשי הדת האיראנים איאתוללה מוחמד מוג'טאהד שבסטרי ואייתוללה ג'עפר סובאני גינו את אזרבייג'ן בגין "התנהגות אנטי-אסלאמית" וטענו כי אזרבייג'ן עומדת לארח מצעד גאווה. הדבר הוביל להפגנות מול שגרירות איראן בבאקו, שם נשאו המפגינים סיסמאות לועגות למנהיגי איראן. עלי חסאנוב, ראש המחלקה לעניינים ציבוריים ופוליטיים בממשל נשיא אזרבייג'ן, הצהיר כי טענות לקיום מצעד הגאווה אינן נכונות, והזהיר את איראן "שלא להתערב בענייניה הפנימיים של אזרבייג'ן". בתגובה, איראן החזירה את שגרירה מבאקו, בעוד אזרבייג'ן דרשה התנצלות רשמית מאיראן על הצהרותיה בקשר עם אירוח האירוויזיון של באקו, ובהמשך גם החזירה את שגרירה מטהראן. למרות השמועות, לא התרחש מצעד גאווה במדינה.
בשנים האחרונות, חברי קהילת הלהט"ב האזרית זכו לנראות רבה יותר, באמצעות ראיונות שונים, פוסטים ברשתות חברתיות וסרטים. לרגל חודש הגאווה (יוני) בשנת 2019, מספר סלבריטאים אזרים שיתפו פוסטים ברשתות חברתיות התומכים בזכויות להט"ב, בהם הזמרת רויה, הסטייליסט ענר אגאקישייב וזוכה האירוויזיון לשנת 2011 אלדר גאסימוב.
חברה.
כמו ברוב המדינות הנוספות לאחר העידן הסובייטי, אזרבייג'ן נותרה מדינה בה הומוסקסואליות היא נושא המוקף בבלבול. אין כמעט מידע אובייקטיבי או נכון על ההיבטים הפסיכולוגיים, הסוציולוגיים והמשפטיים של הומוסקסואליות באזרבייג'ן. כתוצאה מכך, רוב החברה המבוגרת בפרט לא יודעת מהי הומוסקסואליות במדינה. עם זאת, ישנה תנועת זכויות להט"ב קטנה במדינה, עם שלושה ארגונים הדוגלים בזכויות והגנה של חברי קהילת הלהט"ב האזרית.
אף על פי שמעשים הומוסקסואלים בהסכמה הם חוקיים רשמית באזרבייג'ן, הדיווחים על התעללות משטרתית בתושבי להט"ב נמשכים. תוך כדי התלוננות על אלימות הומופובית כנגדם, הקורבנות מעדיפים להישאר בעילום שם מחשש לנקמה מצד המשטרה. בינואר 2014 מת איסה שחמארלי, הומוסקסואל מוצהר מייסד ארגון הלהט"ב "AZAD LGBT" בהתאבדות בתלייה עם דגל הגאווה. בזמן מותו, דווח כי שחמארלי היה מנוכר ממשפחתו שראתה בו כאדם "חולה". שחמארלי השאיר מכתב התאבדות בחשבונו בפייסבוק בו האשים את יחס החברה ההומופובי להומוסקסואליות במותו. זמן קצר לאחר מכן נמצא על ידי חבריו. התאבדותו של שחמרלי עוררה עלייה בפעילות זכויות להט"ב באזרבייג'ן, ויום מותו סומן כיום הגאווה במדינה וזכה לכבוד בשנת 2015 עם פרסום מקוון.
בשנת 2019, בית הדין האירופי לזכויות אדם גינה את המדינה כתוצאה מפשיטותיה בשנת 2017 בהן עצרה למעלה מ-80 תושבי להט"ב, אשר רבים מתוכם עונו על ידי המשטרה. דוח זכויות אדם ממשרד החוץ של ארצות הברית בשנת 2017 הצהיר כי הנעצרים ציינו כי המשטרה "איימה עליהם באונס", ובמקרים מסוימים "אנסה אותם באמצעות אלות". הדוח הצהיר כי בחודש אוקטובר דיווחו ערוצי תקשורת ועורכי דין לזכויות אדם שמאז אמצע ספטמבר המשטרה עצרה ועינתה 83 גברים הנחשבים הומואים או ביסקסואלים. לאחר שהוחזקו במעצר, המשטרה הכתה את העצורים במכות חשמל עבור השגת שוחד ומידע על מציאתם של גברים הומואים נוספים במדינה. עד 3 באוקטובר שוחררו רבים מהעצורים לאחר שנגזרו עליהם 20–45 ימי מאסר, קנס של עד 200 מאנט או שניהם.
באפריל 2019, ניסתה אלינה חג'יבה, ילדה לסבית בת 14 מבאקו, פעם נוספת להתאבד בגלל בריונות הומופובית בבית ספרה. אף על פי שאמה דיווחה על כך למנהלת בית הספר, לא היא ולא מורים אחרים נקטו כל פעולה בנושא. לאחר ניסיון התאבדותה, החזיקה המנהלת את חג'יבה במשרדה במשך שעה שבמהלכה ניסתה לשכנעה להטיל את האשמה בקשיים המשפחתיים ולא בנושאי בריונות הומופובית בבית הספר בעוד כי לא הזעיקה אמבולנס או אפשרה לאחרים לעשות זאת עבור סיוע. חג'יבה נפטרה בבית חולים יומיים לאחר מכן. מנהלת בית הספר, המשנה למנהל ופסיכולוג בית הספר פוטרו מתפקידם בעוד שהמנהלת הועמדה לדין בגין רשלנות שגרמה למוות והשארת מישהו בסכנה ביודיעין. ב-24 באוקטובר 2019 נידונה על ידי בית המשפט המחוזי בבאקו לשלם 18,500 מאנט פיצוי כספי להורים ולשנתיים ו-2.5 חודשי הגבלת חירות, אשר חייבו אותה לשהות בביתה בשעה 21:00. המקרה עורר קמפיין מדיה חברתית בפריסה ארצית נגד בריונות. זוכת האירוויזיון 2011 האזרבייג'נית ניגר ג'מאל פרסמה סרטון בחשבונה באינסטגרם המופנה לנשיא אילהם אלייב ודחקה בגורמי הממשלה לפעול בנושא. משרד החינוך השיק תוכנית פעולה נגד בריונות ב-13 במאי, שעניינה מספר משימות להבטחת "סביבה בריאה במוסדות החינוך הכללי", לשיפור יחסי בית הספר והמשפחה והגנה על התלמידים מפני התעללות. כמו כן הוקם מוקד לסיוע בנושא.
במאי 2019, אזרבייג'ן איירליינס פיטרה שלושה עובדים בגין פרסום מידע אישי של נוסעת טרנסג'נדרית ברשתות החברתיות, כולל תמונה של דרכונה. ביוני 2019, חמש נשים טרנסג'נדריות הותקפו פיזית על ידי קבוצה של 15 גברים במרדקאן. ארבעה מהתוקפים נעצרו. בספטמבר 2019, נער הומוסקסואל אזרבייג'ני הוכה, נאנס וגורש מכפרו יולצ'ובלי בשל נטייתו המינית. לאחר מכן דיווח למשטרה על האלימות. תוך זמן קצר תמונות של האונס שלו עלו ברשת.
מדיה.
אתר החדשות הראשון עבור חברי קהילת הלהט"ב באזרבייג'ן הושק על ידי רוסלן בלוחין ב-25 במאי 2011 תחת השם, "gay.az".