בשנת תרע"ד פרסם את ספרו הראשון שו"ת תשובה שלמה. ספרו התאפיין בניתוח עמוק ויסודי של המקורות, ולא בפלפול ומשא מתן ארוך וסבוך, וזכה לשבחים. הפרסום עורר הדים, וקהילת 'מחזיקי הדת' בלונדון ביקשה ממנו לבוא לכהן כרבה. הוא נעתר להצעה, אבל פרוץ מלחמת העולם הראשונה וסגירת הגבולות מנעה מהתוכנית לצאת לפועל. במקומו מונה הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ברח לאסטוניה ומונה לרבה של העיר דורפאט, אליה התנקזו פליטי מלחמה רבים ממזרח אירופה. בתום המלחמה הוכרזה אסטוניה כמדינה עצמאית, והרב אפשטיין מונה לרבה הראשי ('הרב הכולל') של המדינה, והאוניברסיטה במדינה הכתירה אותו בתואר ד"ר.
בשנת תר"פ עלה הרב אברהם יצחק קוק לארץ ישראל ושוב נתבקש הרב אפשטיין על ידי קהילת 'מחזיקי הדת' בלונדון לבוא לכהן כרבה. הוא נעתר לבקשה, אולם בדרכו לשם עבר בעיר ליבוי שבפולין, שם הפצירו בו ישבו המקום לכהן כרבם והוא נעתר לבקשתם.
בשנת תרפ"א השתתף בכינוס אגודת ישראל וניסה להעביר החלטה שהאגודה תתמוך בתוכנית קרן היסוד, אולם רבנים ציוניים אחרים כדוגמת הרב מאיר שמחה מדווינסק נעדרו מן ההצבעה והאגודה החליטה להתנגד לתוכנית. הרב אפשטיין הודיע בעקבות כך שהוא לא מבטל את דעתו לדעת הרוב "היות שההחלטה נתקבלה ברוב קטן וגם זה בהשפעה בלתי הגונה מבחוץ, והיות וההחלט היא נגד מצוות יישוב ארץ ישראל, שלדעת הרבה פוסקים היא מצווה מן התורה גם בזמן הזה, לכן לא יבטלו רבני ה'מיעוט' את דעתם מפני דעת ה'רוב' וגם להבא ימשיכו בפעולותיהם לטובת 'קרן היסוד' ובנין הארץ".
בשנת תרפ"ג היגר לאמריקה, ומיד התקבל כרב ופוסק מרכזי. בשבתו שם התמודד עם בעיות חדשות רבות, ובהם מעמד החשמל בהלכה, הפריה חוץ גופית, גיור בני זוג של יהודים מתבוללים, ותשובותיו בנושאים אלו מקובצות בספרו תשובה שלמה חלק ב'. נשא ונתן עם הרב יוסף אליהו הנקין בנוגע למעמד ההלכתי של נישואים אזרחיים, ועמד על דעתו שאין להם תוקף הלכתי והם אינם מצריכים גט.
לאורך שנותיו ברבות נשא דרשות רבות, אותן קיבץ ופרסם בספר 'מדרש החיים'.
עם הגיעו לאמריקה בשנת תרפ"ג מונה לרבה של העיר שבניו ג'רזי. לאחר שנה בתפקיד קיבל משרה רבנית בקליבלנד. בשנת תרפ"ד המליץ הרב אברהם יצחק קוק ליהודי קהילות סנט לואיס למנותו לרבם, אולם בשלב זה הוא סירב להצעה. בשנת תרפ"ו מונה לרבה של "אגודת הקהילות" בסינסינטי, אותה עזב במהרה, לדבריו בשל "שנאה חסרת היגיון והפוליטיקה האגואיסטית", ובשל פגיעה בפרנסתם של השוחטים שנעשתה בקהילה וכן בשל פרצות חמורות בכשרות בעיר שנבצר ממנו לתקן. ובשנת תרפ"ח מונה לרב קהילת "בית שלום" שבברוקלין. בשנת תר"ץ פנו אליו קהילות סנט לואיס בשנית, ואז הוא נעתר לבקשתם. משלב זה כיהן במשך שתים עשרה שנים כאב"ד והרב הראשי בסנט לואיס, בתפקיד שאיגד תחתיו קהילות יהודיות רבות.
בשנותיו בארצות הברית לקח חלק בפעילות המזרחי בעיר פיטסבורג, וגם נעשה חבר ופעיל באגודת הרבנים.
בשנת תרצ"ז הוזמן על ידי הוועד הלאומי לעלות לארץ ולכהן כחבר מועצת הרבנות הראשית, אולם בהיותו שקוע בתפקידו הרבני בסנט לואיז הוא סירב להצעה.
בשנת תש"א הוציא לאור את הכרך השני של השו"ת שלו תשובה שלמה.
בשנת תש"ב נפטר במפתיע, בגיל 68. מודעה המבכה את פטירתו פורסמה על ידי אגודת הרבנים בכתב העת הפרדס, ובה נכתב "האסון הגדול אשר קרה לנו ולכל בית ישראל במות חברנו הגדול נודע ביהודה בשערים המצוינים בהלכה, הרב הגאון הגדול פאר ישורון כו' כש"ת מו"ה חיים פישל עפשטיין". גם הרב יקותיאל יהודה גרינוולד העריך אותו, וכינה אותו תדיר "הגאון האדיר ר' חיים פישל אפשטיין שליט"א" והרבה לדון בפסקיו ההלכתיים. הרב אהרון קוטלר העריך אותו, וסופר בשמו שאמר "תדע לך שאם הייתה שאלה חמורה בהלכה באירופא, שהייתה נוגעת גם למדינת אמריקא, היינו שולחים השאלה להגאון ר' חיים פישל עפשטיין זצ"ל, הגאב"ד דסט' לואיס".
הנצחה.
לאחר מותו, בשנת תש"ג הקימו יהודי סנט לואיס לזכרו את , מוסד בסגנון דתי לאומי, שבו מתחנכים מאות תלמידים ותלמידות.
בית הכנסת איתיפאק
בית הכנסת איתיפאק הוא בית כנסת הממוקם בטהראן, איראן.
היסטוריה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, עם הקמת ממשלה חדשה בעיראק, הידרדר מצבם של יהודי עיראק. לאחר שנעצרו חברים בולטים בקהילה היהודית כמו לורה חוזואי, ושפיק עדס, איש עסקים יהודי מצליח, אשר נתלה, החליטו רבים מיהודי עיראק להגר. חלקם עזבו לישראל בעוד אחרים החליטו להתיישב באיראן. הם הגיעו לאיראן בעזרת יהודים כורדים ורבים הגיעו לח'וראמשהר. בעזרתו של הארון עבדולנאבי, אחד מפרנסי הקהילה בחורמשהר, הצליחו חלקם להגיע לטהראן ולהשיג מסמכים משפטיים. מ-1946 עד 1951 עברו יהודים עיראקים רבים לטהראן, בעוד שאחרים עברו לאירופה ולארצות הברית. בסיוע יהודי איראן, החליטו יהודי עיראק להקים מרכז תרבותי.
בשנת 1946 קנה מאיר עבדאללה בטסון חלקת אדמה גדולה בשטח של למעלה מ-5000 מטרים רבועים ליד אוניברסיטת טהראן, ברחוב גוהדס. הוא השאיר חלקת אדמה של למעלה מ- והחלה בניית בית כנסת, בעזרתם של סאלח ודאבוד משי, השכל חיים מראשי הקהילה ואחרים. הקהילה רצתה לקרוא לבית הכנסת על שם מאיר עבדאללה, אך הממשלה לא הסכימה למתן שם זה, זאת משום שהיה אזרח זר. "beh Ettefagh" פירושו "ביחד" בפרסית. מכאן נבחר השם "איתיפאק", והוא הפך למקום ההתכנסות העיקרי של יהודי עיראק בטהרן.
אדריכלות בית הכנסת תוכננה בסגנון האדריכלות הבבלית, והותקנה בה מערכת המיזוג המתקדמת ביותר באותה תקופה. רוב ספרי התורה בבית הכנסת הובאו על ידי היהודים שהגיעו מעיראק, ולבית הכנסת נתרם תלמוד בבלי בכתב יד ארמי. יהודים עיראקים רבים היגרו מאיראן במהלך המהפכה האיראנית, וכיום רק משפחות בודדות (בעיקר יהודים איראנים) עדיין משתמשות בבית הכנסת.
בית ספר איתיפאק.
בבית הכנסת היה גם בית ספר תיכון פרטי באותו שם הקשור אליו. בשנות ה-70, בית הספר היה ידוע בהצטיינות לימודי השפה האנגלית. תלמידים ממשפחות מיעוטים דתיים באיראן למדו בבית הספר בשנות ה-70, ביניהם נוצרים ובהאים. לאחר המהפכה האיראנית הולאם בית הספר והוא מנוהל כיום על ידי המדינה כבית ספר לבנות בלבד.
דפני בלייק
דפני בלייק (באנגלית: Daphne Blake) היא דמות בדיונית בזיכיון ההנפשה האמריקאי "סקובי-דו", העוסקת בעלילותיהם של רביעיית בני נוער, וכלבם הדני הענק, סקובי-דו, הפותרים תעלומות. לאורך הזיכיון, דפני ידועה בנטייתה להיכנס לסכנה ולהפוך ל"עלמה במצוקה" הקבועה בתעלומותיהם של הרביעייה.
תיאור ואפיון.
את דמותה של דפני בלייק יצרו ג'ו רובי וקן ספירס, ששאבו השראה מדמותה של תאליה מנינגר (בגילומה של טיוסדיי וולד) מהסיטקום האמריקאי "אהבותיו הרבות של דובי גיליס", ששודרה מסוף שנות ה-50 עד לתחילת שנות ה-60.
לפי הספיישל "סקובי-דו: מאחורי הקלעים", דפני רצתה להיות גם דוגמנית-על וגם בלשית עוד בילדותה, ולשאיפותיה הייתה השפעה על חייה האישיים, שכן היא איחרה לדייטים בכל פעם שפתרה תעלומות עם החבורה. משפחתה של דפני תוארת כבעלת ייחוס עתיק והון רב – אביה נתן לדפני ולחבריה את המימון לצורך הקמת העסק שלהם, ולפני רכישת "מכונת המסתורין", הוריה של דפני מימנו את ההסעות של החבורה לזירות הפשע.
בסדרה המקורית, דמותה של דפני הוצגה כנערה מגושמת הנוטה להיכנס לסכנה בעקבות האינטואיציות שלה, ומשמשת כ"עלמה במצוקה". עם זאת, ככל שדמותה התפתחה ועברה מודרניזציה בהתאם לרוח התקופה, דפני הפכה לאישה חזקה ועצמאית שביכולתה לדאוג לעצמה.
במהלך שנות ה-80, הזיכיון החל להתמקד בתעלוליהם הקומיים של סקובי, שאגי וסקראפי-דו, ואילו קבוצת "מסתורין בע"מ" המקורית לקחה הפסקה ודמויותיהם נעדרו בתחילה. עם זאת, כאשר הזיכיון חזר להתמקד בנרטיב "", עם הסדרה "המופע החדש של סקובי וסקראפי-דו" (ששמו שונה בהמשך ל"תעלומות סקובי-דו"), דמותה של דפני קיבלה תפקיד מרכזי יותר, כעת חוקרת מוכשרת הנעזרת בשאגי ושני הכלבים וחוקרת התרחשויות על-טבעיות. בסדרה "סקובי-דו ו-13 הרוחות", דפני סייעה לסקובי להילחם בכוחות הרשע העל-טבעיים.
בסרט "סקובי-דו באי הזומבים", דפני הנחתה תוכנית חקירה מצליחה מאוד בשם "מחוף אל חוף עם דפני בלייק" בערוץ בדיוני בשם "Americana", שבה שודרה התוכנית במשך שתי עונות, ועל הפקתה היה אמון פרד ג'ונס.
לאורך הזיכיון, מוצגים רגשותיהם ההדדיים של דפני ופרד זה כלפי זה, שבולטים במיוחד ברבים מסרטי ההנפשה של הזיכיון, בסדרה "סקובי דו! מסתורין בע"מ" ובסרטי הלייב אקשן שהופקו עבור הזיכיון.
מראה חיצוני.
לאורך הופעותיה בזיכיון, דמותה של דפני מזוהה עם צבעי הלבנדר; ולרוב היא לובשת שמלת מיני ונעליים סגולות, גרביונים ורודים וצעיף ירוק. בסרטים "סקובי-דו באי הזומבים", "סקובי-דו ורוחה של המכשפה", ו"סקובי-דו במרדף מתוכנת", דפני לובשת חליפת שלושה-חלקים סגולה וירוקה עם נעליים תואמות. בסרט "סקובי-דו ופלישת החייזרים", דפני לובשת חולצה סגולה ללא שרוולים עם מכנסיים קצרים ורודים ומגפיים או נעליים סגולות.
כילדה, דמותה של דפני לובשת סוודר ורוד, חצאית אדומה וגרביונים ורודים עם מגפי גו-גו לבנים, אותם היא שונאת ללכלך.
הופעות נוספות בזיכיון.
סרטי לייב אקשן.
את דמותה של דפני בסרטי הלייב אקשן "סקובי-דו (סרט)" (2002) ו"" (2004) גילמה שרה מישל גלר, ששבה אף לדבב את הדמות בסדרת ההנפשה למבוגרים "רובוט צ'יקן". על סט צילומי הסרטים, פגשה מישל גלר את בעלה, פרדי פרינז ג'וניור, שגילם את דמותו של פרד.