בינואר השיקה קראקן אפליקציית מובייל עבור לקוחותיה הבין-לאומיים. האפליקציה הפכה לזמינה בארצות הברית בחודש יוני אותה שנה. פעולות נוספות בממשק המסחר זמינות בשתי אפליקציות נוספות, קראקן פרו וקראקן פיוצ'רס.
חקירת הפרקליטות בניו יורק.
באפריל 2018 פתחה פרקליטות מדינת ניו יורק בחקירה בדבר האמצעים בעזרתם משתמשות בורסות מבוזרות בכדי להגן על לקוחותיהם ולמנוע תקריות הרצת מניות והלבנת הון. גורמים בכירים הזהירו את החברה כי ייתכן והיא מפרה את החוק; "לקוחות צריכים להיות מודעים לכך שייתכן וחלפני קריפטו המסרבים לשתף פעולה עם החקירה (בינאנס, גייט, חוובי וקראקן) אינם פועלים באופן שקוף מולם, ועשויים לתעדף לקוחות מסוימים על פני אחרים, התנהלות אשר עלולה להשפיע לרעה על אופי המסחר שלהם".
פאוול מסר בתגובה כי החקירה התבצעה בצורה עוינת ומזיקה לעסקים, וסירב לשתף עמה פעולה. הוא טען שהרצת מניות הוא דבר "שאינו מפריע לרוב סוחרי הקריפטו" ואמר כי "רמאויות הן דבר שכיח" בתחום.
בחודש ספטמבר פרסם המשרד את הדו"ח הסופי בעניין החקירה והדגיש כי התנגדותה וחוסר שיתוף הפעולה של החברה מהווה הפרה פוטנציאלית של הרגולציות החלות על מטבעות מבוזרים ונכסים דיגיטליים בניו יורק.
DNA קדום
גנובתן אירופי
גְּנוּבְתָן אֵירוֹפִּי או יַרְגָּזִי זְנַבְתָּן (שם מדעי: "Aegithalos caudatus") הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הגנובתניים. הוא תואר לראשונה כמין בסוג ירגזי. הגנובתן האירופי מצוי באירופה ובצפון אסיה ביערות, חורשים, שטחים חקלאיים, גנים ופארקים. הזנב של מין זה ארוך יותר מהגוף, ומגיע לאורך של עד 10 ס"מ.
טקסונומיה.
הגנובתן האירופי תואר לראשונה על ידי קארולוס לינאוס בשנת 1758 בשם "Parus caudatus". משמעות השם בלטינית היא "ירגזי זנבתן". עם זאת, השם היה בשימוש גם לפני לינאוס, על ידי קונרד גסנר ב–1555, אוליסה אלדרובנדי ב–1599, ופרנסיס וילובי ב–1676. מאז הגנובתן האירופי סווג מחדש למשפחת הגנובתניים. תוארו 17 תת-מינים שונים של גנובתן אירופי:
לתת המין הצפוני "A. c. caudatus" ראש לבן לחלוטין, ולשאר יש גבות שחורות. המין ("Aegithalos glaucogularis") ממזרח סין נחשב בעבר לחלק ממין זה, אבל הופרד בשל הבדלים מורפולוגיים וגנטיים.
מאפיינים חיצוניים.
גנובתן אירופי הוא עוף קטן, אורכו 13–16 ס"מ, מוטת כנפיו 16–19 ס"מ והזנב, שאורכו 6–10 ס"מ, ארוך יותר מגוף. מסת הגנובתן היא 7–10 גרם. הרגל חומה, והמקור קצר, דק, ושחור. הבטן ורדרדה, החזה לבן, הגב שחור, והכתף ורודה. לגנובתן 10 אברות יד אפורות (הארוכה ביותר היא האמצעית, באורך 59–49 מ"מ והקצרה ביותר היא הקיצונית, באורך 21–20 מ"מ), 9 אברות אמה אפורות (הארוכה ביותר היא הקיצונית, באורך 43–49 מ"מ, והקצרה ביותר היא הפנימית, באורך 15–20 מ"מ) ו-12 אברות זנב שחורות עם שוליים לבנים (הזנב בצורת מניפה סימטרית, כך שהאברות הארוכות ביותר הן השלישיות מהמרכז, באורך 86–97 מ"מ, והקצרות ביותר הן הקיצוניות, באורך 44–54 מ"מ. הפנימיות באורך 83–87 מ"מ). בצפון אירופה, לבוגרים ראש לבן לחלוטין ובטן בהירה יותר. אצל צעירים, הלחיים חומות. הגנובתן הוא עוף ווקאלי עם מספר קריאות אופייניות: קריאה שנשמעת כ-"טְריי" נמוך, אשר לרוב הגנובתן משמיע בסדרות, קריאה שנשמעת כ-"טט-טט" שמושמעת בין הסדרות, וקריאה שנשמעת כ-"סי-סי-סי" בקול דק וגבוה. אין שיר טריטוריאלי חזק אלא קריאות דקות ומסולסלות החוזרות על עצמן.
התנהגות.
הגנובתנים לרוב נצפים בקבוצות של כ–20 פרטים בחורף. הוא ניזון מחרקים, וזרעים בסתיו ובחורף. תוחלת החיים הממוצעת עומדת על כשנתיים, אם כי תועד פרט שהיה בן 10 שנים ו–9 חודשים. בלילות חורף קרים, הגנובתנים שומרים על חום באמצעות לינה בקבוצות. עם סוף החורף, הקבוצות מתפרקות לזוגות, שמחפשים טריטוריית קינון. הגנובתן האירופי הוא עוף מונוגמי. בניית הקן חלה מסוף פברואר עד תחילת מרץ, ועונת הקינון חלה ממרץ עד יוני. הקן עגול ומקורה, ובנוי מטחב על שיחים ועצים. הקן מוסווה באמצעות חזזית וקורי עכביש, ומרופד עם כ–1,500 נוצות. הנקבה מטילה 8–12 ביצים לבנות עם נקודות אדמדמות. הדגירה אורכת 13–16 ימים, והגוזלים פורחים בגיל 14–18 ימים. הקנים סובלים מטריפה עם אחוזי הצלחה של 17%. לעיתים זוגות שהקן שלהם נשדד מתפצלים כדי לעזור לזוגות אחרים, לרוב בעלי קשר דם. לא נמצא קשר בין הזוויג לסיכוי להפוך לעוזר. לצעירים זכרים סיכוי הישרדות גבוה יותר, אם כי אצל הבוגרים הסיכויים דומים, וצעירים שגדלו בקן עם עוזרים הם בעלי סיכוי הישרדות גבוה יותר.
תפוצה ובית גידול.
הגנובתן האירופי מצוי באירופה ובצפון אסיה ביערות, חורשים, שטחים חקלאיים, גנים ופארקים. הוא מעדיף יערות נשירים ומעורבים, במיוחד של עצי ערבה. הגנובתן נוהג להימנע מיערות מחטניים באופן מוחלט, אבל נצפה ביערות פתוחים של אשוחית, אשוח, ארזית ואורן. הערכות גודל האוכלוסייה (40,000-79,999,999 פרטים בוגרים) ושטח התפוצה (44,600,000 קמ"ר) גבוהות מאוד, ולכן הוא אינו עומד בקריטריונים אלו של סכנת הכחדה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ולכן הוא אינו עומד על סף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. עקב כך, גנובתן אירופי הוא מין ללא חשש. המין מאוים בשוודיה ופינלנד על ידי כריתת עצים והרס בתי גידול, ורגיש לחורפים קשים. קיני גנובתן נבזזים לעיתים על ידי עורביים, סמורים, ונחשים. נצים הם טורפים נפוצים של הגנובתן האירופי, והם סובלים לעיתים מפרעושים. לפי הערכות, בבריטניה מקננים כ–340,000 זוגות, ובשוויץ קיימים 20,000–35,000 זוגות.
אבנר בראל
אבנר בראל (נולד ב-15 בדצמבר 1941) הוא פרסומאי ישראלי; שותף-מייסד במשרד "קשר בראל".
ביוגרפיה.
אבנר נולד בשנת 1941 לראובן ורחל בנעטיה, בעיירת החוף זוארה הסמוכה לטריפולי שבלוב. כשנה לאחר מכן נפטר אביו, ראובן, מדלקת ריאות. ב-1950 עלה אבנר עם אמו ומשפחתו לישראל. כשהגיעו לארץ גרו במעברה ליד מושב נווה ימין. בהמשך עברו לגור בדירה קטנה בכפר סבא עם סבו (אבי אביו), אשתו של הסבא ודודה של אבנר. בראל למד בבתי הספר ברנר וכצנלסון בכפר סבא. בשנת 1958 עבר לגור עם אמו ובני משפחה מהצד שלה בנתניה.
בשנת 1959 התגייס לצבא ושירת בחיל רגלים.
בראל התחיל את דרכו בעולם הפרסום בשנת 1959 כשליח רכוב על אופניים במשרד הפרסום "דחף", בבעלות אליעזר ז'ורבין.
אחרי שסיים את לימודיו במחזור הראשון של קורס הפרסום שפתח איגוד הפרסום הישראלי, עבד כתקציבאי ב"דחף". ב-1976 הצטרף בראל לפרסומאי בוב ארויו שפרש ממשרד הפרסום "ד"ר יעקובסון", כשותף במשרד החדש שהקים ארויו "ארויו פרסומאים". המשרד נוהל מדירה קטנה ברחוב השופטים בתל אביב. מסעות הפרסום שהפיק המשרד זכו לתשומת לב מיוחדת ומשך לקוחות בולטים כגון "שטיחי ראובן", "תה ויסוצקי", "לנצ'יה", "הבנק הבינלאומי הראשון", "פולגת" ו"דורינא". ההצלחה המהירה חייבה יותר עובדים ויותר חדרים והמשרד עבר לבית הדר דפנה בשדרות שאול המלך ושינה את שמו ל"ארויו–בראל פרסומאים".
משרד ארויו-בראל היה בין הראשונים שפרסמו מודעות גדולות בעיתונות, על פני עמוד או שניים, ובהם בלטו בעיקר הגרפיקה והמסר המרכזי במשפט אחד או שניים. הטקסט הנותר שימש כמקור מידע באותיות קטנות. הייתה זאת מהפיכה של ממש בפרסום המודעות שהתבססו עד אז על מבנה שמרני של כותרת, תמונה וטקסט פשוט בחלוקה זהה. לחברות אופנה כמו "פולגת" ו"דורינא" הפיק המשרד עמודים כפולים שהכילו בעיקר מראה חזותי נקי, שכלל תמונות או גרפיקה בליווי משפט או שניים. בפרסומים למוצרים של חברות אחרות נעשה שימוש בעבודה של מאיירים מקצועיים, שעד אז לא השתלבו במודעות פרסום. המשרד גדל והעסיק מעל לעשרה עובדים ובהם אליו דן חיון, גרפיקאי שעלה באותה עת מרומניה, ואריה רוטנברג, אסטרטג שיווק שהגיע למשרד מייד עם סיום הלימודים בטכניון. אריה רוטנברג ודן חיון הפכו לשותפים במשרד. לאור גידול מהיר בפעילות המשרד וקבלת לקוחות חדשים, הוקם משרד נוסף בשותפות עם צבי (שישקו) פרידמן, שנקרא "קשר פרסומאים".
ב-1979, בעקבות פרישתו של בוב ארויו והצטרפותו למשרד הפרסום הוותיק של אליהו טל ליצירת המשרד "טל ארויו", הוקם משרד חדש שנקרא "קשר בראל פרסומים" בבעלות בראל, פרידמן, רוטנברג וחיון. בין לקוחות המשרד החדש נמנו הבנק הבינלאומי הראשון, מפעל הפיס, החברות "טנא נגה" ו"יפאורה" עם המותגים "שוופס" ו"מיץ פז", כלבו שלום והקבלן אברהם גינדי.
ב-1981 קיבל "קשר בראל" את ניהול קמפיין הבחירות של מפלגת הליכוד בראשות מנחם בגין. הקמפיין תחת הסלוגן "הליכוד בדרך הנכונה", זכה להצלחה. אחריו, משרד "קשר בראל" לקח חלק בכל מערכות הבחירות, כשהוא עובד בעיקר עבור "המערך". ב-1992, כשהמשרד היה אמון על תעמולת הבחירות של מפלגת העבודה בבחירות לכנסת ה-13, הפרסום התמקד לראשונה במועמד העומד בראש המפלגה, ולא במפלגה עצמה. הסיסמה מאז, "ישראל מחכה לרבין", הייתה פרפרזה על השיר "נאצר מחכה לרבין".
עם השנים, המשרד גדל והפך לאחד משלשת המשרדים הגדולים בענף, כשרשימת לקוחותיו כללה עסקים מהמובילים בענפי המסחר השונים: בנק הפועלים, מקדונלד'ס, מפעל הפיס, פלאפון, תנובה, בזק ואחרים.