בית המשפט החוקתי פרסם מספר פסקי דין המגינים על זכותם של הומוסקסואלים וביסקסואלים להתבטא בפומבי, כולל הזכות להביע חיבה או אהבה לבן זוגם. ב-1994 פסל בית המשפט את סירובה של המועצה הלאומית לטלוויזיה להציג פרסומת שהציגה זוג חד מיני. בעקבות פסק דין זה, פסקי דין בנושאים דומים במשך השנים נקבעו במשך השנים כגון, "T-268" משנת 2000, בו התיר בית המשפט את קיומן של הפגנות למען זכויות להט"ב, אשר נמנע בעבר על ידי ראש עיריית ניבה, "T-301" משנת 2004, אשר חייב את משטרת סנטה מרתה להפסיק להטריד הומוסקסואלים שביקרו בטיילת של העיר, ו-"T-314" משנת 2011, שקבע כי סירובו של המלון "Tequendama" לאפשר גישה למספר הומוסקסואלים לקיום שני אירועים במתקניו בשל נטייתם המינית היא מפלה, והתיק "T-909" מאותה שנה אשר הורה לפקידי האפוטרופסות של הקניון "Cosmocentro" בקאלי וחברת האבטחה שלו לערוך קורס עבור הכשרה להפסקת דיכוי הומוסקסואלים בעודם מביעים את חיבתם בפומבי.
זהות מגדרית.
בשנת 2011 קבע בית המשפט החוקתי כי אסירה טרנסג'נדרית רשאית לבחור את תספורתה ואיפורה בעצמה. בשנת 2012 פסק בית המשפט כי אדם טרנסג'נדר יכול לבקש לשנות את מינו ברישומיו האזרחיים מבלי לעבור לבית משפט לענייני משפחה. לפני כן, מאז 1970, המרשם האזרחי הלאומי (Registro del Estado Civil) דרש הצהרה נוטריונית, שפורסמה או פסיקת שופט כדי לשנות כל מידע במרשמו של אדם.
בתגובה לשתי פסיקותיו של בית המשפט ב-2015, ממשלת קולומביה הוציאה צו ב-4 ביוני 2015 כדי לפשט את התהליך בו מבוגרים מעל גיל 18 יכולים לשנות את מינם באופן חוקי. הצו, החתום על ידי משרד המשפטים ומשרד הפנים, הצהיר כי "שינוי מגדרי מוצדק מבחירה אישית של אדם", הצהרה אשר ביטלה את הדרישה לבדיקות פסיכיאטריות או גופניות לשם שינוי מגדר.
בין הארגונים המשמעותיים המעניקים תמיכה עבור אזרחים קולומביאנים טרנסג'נדרים נכללים:
שירות צבאי.
בקולומביה חובת גיוס לגברים, ללא קשר לנטייתם מינית, אשר במסגרתו הם מקבלים כרטיס רישום ("libreta militar") אותו הם עשויים להתבקש להציג במצבים מסוימים, בהם בעת חיפוש תעסוקה (במפעלים ציבוריים בלבד).
נטייה מינית.
בשנת 1999, בית המשפט החוקתי קבע כי הומואים וביסקסואלים רשאים לשרת בצבא הקולומביאני בעוד כי נטייה מינית אינה יכולה להוות גורם למנוע מאדם לשרת. פסק הדין "C-507" משנת 1999 הכריז כי הכלל הצבאי האוסר על "פעילות הומוסקסואלית" בשטחו אינו חוקתי.
זהות מגדרית.
בשנת 2015 פסק בית המשפט העליון כי נשים טרנסג'נדריות אינן מחויבות להתגייס בדומה לנשים הטרוסקסואלים, אך כי רשאיות לשרת אם יבחרו.
תרומת דם.
בשנת 2012, בית המשפט החוקתי קבע כי נטייה המינית אינה יכולה להוות קריטריון למניעת תרומת דם. לצורך כך הורה בית המשפט למשרד הבריאות וההגנה החברתית לשנות את תקנות התרומות, שקבעו כי גברים המקיימים יחסי מין עם גברים אינם יכולים לתרום דם. בית המשפט הורה למשרד הבריאות כי יש להתייחס לתקנות לאימות וזיהוי רמות סיכון גבוהות או נמוכות בהתאם להתנהגות המינית של כול אדם, אם כי נטייה מינית אינה מהווה כשלעצמה סיכון דה פקטו.
תנאי מחיה.
על פי פרסומיו של העיתון וושינגטון פוסט, לבירה בוגוטה ומדיין ישנן שכונות להט"ב משגשגות, ברים שפטרוניהם הם הומוסקסואלים גלויים ומרכזים המספקים ייעוץ וייעוץ משפטי לחברי הקהילה. פוליטיקאים מקומיים, בהם ראש עיר הבירה לשעבר לואיס אדוארדו גרזון וחברי קונגרס בולטים נוספים כגון הסנאטור ארמנדו בנדטי, תמכו בהענקת זכויות חוקיות לזוגות חד מיניים לצד הנשיא לשעבר חואן מנואל סנטוס הראה תמיכה בזכויות להט"ב, בעודו החזיק בשני שרים הומוסקסואלים גלויים אשר כיהנו בממשלתו. תקשורת המיינסטרים מוגדרת כמי שמציגה סיקור מקיף של קהילת הלהט"ב הקולומביאנית. בשנים האחרונות, דמויות להט"ב הופיעו במספר גדל של תוכניות טלוויזיה ואופרות סבון, בהם סצנת האהבה ההומוסקסואלית באופרת הסבון המשודרת בפריים-טיים "Dr Mata" והופעה לסבית בסדרה הקולומביאנית לב פתוח.
באוקטובר 2019, קלאודיה לופז הרננדס הפכה לאדם ההומוסקסואל הגלוי הראשון שכיהן כראש עיריית בוגוטה בהיותה לסבית, בבחירות שתויגו על ידי המרשם האזרחי הלאומי כ-"השלוות ביותר בהיסטוריה האחרונה". לופז התחתנה עם הסנאטורית וראש עיריית צ'פינרו לשעבר בין השנים 2005–2008, אנג'ליקה לוזאנו קוריאה בדצמבר 2019. במשך השנים, שני אזרחי להט"ב מוצהרים נבחרו לקונגרס הקולומביאני בהם אנדרס קנסימנס המייצג את מחוז פוטומאיו ואוריאנה זמבראנו המייצגת את לה גואחירה. מספר מועמדים גלויים מטעם הקהילה נבחרו גם כן עבור כהונה כחברי מועצה מקומיים בקאלי, מדיין, סן רפאל, פריירה ועוד.
מספר פסטיבלים ואירועי להט"ב פומביים קולומביאנים בולטים ידועים במדינה מטעם קהילת הלהט"ב המקומית אשר כוללים בין היתר ציוני מצעדי גאווה בבוגוטה, מדיין, קאלי, ברנקייה, בוקרמנגה, קוקוטה וסיינזלג'ו. אירועים נוספים הם "פסטיבל השמועות" בקרטחנה, פסטיבל המוזיקה הנערך באופן שנתי בחודשי יוני, וחגיגת ליל כל הקדושים של בוגוטה. הקרנבל של ברנקייה, אחד מהקרנבלים הגדולים בעולם, כולל בציונו מצעד גאווה דמוי הקרנבל ברזילאי. חנויות להט"ב שונות הוקמו במהלך השנים, לצד הפצתם של פרסומי להט"ב קולומביאנים מקוונים חדשים בהם, "OutinColombia.com" והמגזין "egoCity".
רצח הדס אבוטבול
רצח הדס אבוטבול היה פיגוע ירי פלסטיני במהלך נסיעה בכביש שקד-מבוא דותן (יעבד) ב-9 בנובמבר 2001.
הדס אבוטבול הייתה עובדת מועצה אזורית שומרון – מנהלת מעון שקד.
הפיגוע.
אבוטבול, בת 39 תושבת היישוב מבוא דותן בצפון השומרון, נהרגה בפיגוע ירי בין שקד למבוא דותן סמוך לצומת יעבד בצפון השומרון. המכונית שבה נסעה עשתה את דרכה מכיוון ואדי עארה לכיוון מבוא דותן. ליד הכפר יעבד, מצפון מערב לג'נין, נפתחה אל מכוניתה אש מן המארב. הכדורים חדרו את הדופן השמאלית של המכונית ופגעו בגבה ובצווארה של אבוטבול. היא איבדה את השליטה על המכונית והתהפכה. אבוטבול טופלה במקום בידי צוותי רפואה של צה"ל, שקבעו בשטח את מותה.
על פי ההערכות, המחבלים פעלו ממארב, ונמלטו לשטחי הרשות הפלסטינית. לטענת הפלסטינים, צה"ל נכנס לכפר יעבד והפך מספר בתים בכפר למוצבים צבאיים.
לאחר הפיגוע.
גדודי חללי אל-אקצה, הזרוע הצבאית של הפת"ח, לקחו אחריות לפיגוע והפיצו כרוז לפיו הירי הוא נקמה על ההתנקשות במג'די א-טייב ועכרמה אסתיתי, שני פעילי פתח מג'נין שנהרגו בפיצוץ מכוניתם.
בעקבות הפיגוע, צה"ל נכנס לכפר הסמוך עראקה, הרס בית של מחבל ועצר 12 פלסטינים.
הדס אבוטבול הובאה למנוחות בבית העלמין בעפולה. הותירה בעל וארבעה ילדים.
מלחמות היהודים (סדרת טלוויזיה)
מלחמות היהודים היא סדרת טלוויזיה תיעודית בבימויו של רון כחלילי אשר שודרה בערוץ המדע, התרבות והטבע של רשת HOT בשנת 2021. שלושת פרקי הסדרה בוחנים את יחסה של החברה החילונית בישראל לשלוש הקבוצות הדתיות: חרדים, ציונות דתית ומסורתיים, תוך התמקדות בשינויים החשובים ביותר במדינה ובכל אחת מן הקבוצות מאז קום המדינה.
פרק ראשון: חרדופוביה.
בפרק הראשון נבחנים יחסי חילונים וחרדים - בחיפוש אחר שורשי הקונפליקט בין שתי הקבוצות, הפרק נע על ציר הזמן ונוגע בסוגיות כמו הבדלנות של החברה החרדית והשינוי הסוציולוגי העמוק שהיא חווה בעשור האחרון, שאלת מקור הסמכות, הגלותיות המאיימת, ההשתמטות משירות צבאי, לימודי הליבה וההשתלבות בשוק העבודה. ובצד החילוני, נבחן ה"ריפיון החילוני" - האידאולוגי והפוליטי - במיוחד על רקע הקונפליקט הקשור בדת כהצדקה לקיום היהודי בארץ ישראל ובו בזמן הפחד מן הדתיים. בפרק מופיעים ד"ר מיכה גודמן, הרב מרדכי בלוי, הרב מנחם בומבך, חנה ורבקה בית הלחמי, ד"ר לי כהנר, פרופ' גיא בן פורת, פרופ' יגיל לוי, פרופ' יולי תמיר, פרופ' נמרוד אלוני, פרופ' יורם הרפז ואחרים.
פרק שני: סוף העולם ימינה.
הפרק השני עוסק בציונות הדתית. הזרם החרד"לי-קיצוני (ונציגו בכנסת בצלאל סמוטריץ') המשתלט על הייצוג הפוליטי והתקשורתי של הציונות הדתית המתונה, הנרטיב הצה"לי, הגרעינים התורניים וישיבות ההסדר, המכינות הקדם צבאיות ובמיוחד התקשורת החילונית, ששינתה את פניה, כמעט מקצה לקצה בתהליך של "הדתה". בפרק זה מופיעים ד"ר מיכה גודמן, אלון דוידי, הרב חגי לונדין, פרופ' יולי תמיר, פרופ' נמרוד אלוני, פרופ' יורם הרפז, פרופ' יגיל לוי, מיכל כהן, שרון מייבסקי, שירה בן ששון פרוסטנברג, עו"ד אושרת שוהם, אראל סג"ל, שמעון ריקלין (איש תקשורת), איתמר בן גביר, לבנת בן-חמו, ירון דקל, חגי סגל, אורלי גולדקלנג ועוד.
פרק שלישי: מלכודת המסורתיות.
הפרק השלישי עוסק במסורתיים - המהווים כ-25-35% מהישראלים, רובם יוצאי ארצות ערב והאסלאם - קבוצה שלא ניתן לזהות באופן מובהק כדתית או חילונית, ואין לה ייצוג פוליטי מובהק. בפרק נבחנים דחיקת המסורתיות לשוליים על ידי החילוניות הליברלית, אימוצה לחיק הימין על ידי הליכוד והסינתזה של תפיסות פוליטיות של הימין וקפיטליזם המאפיינת את הציבור המסורתי המתון. משתתפים: משפחת חסון (נס ציונה), פרופ' מאיר בוזגלו, עו"ד כנרת בראשי, אלברט סויסה, אלונה אילוז, אושרה שייב לרר, ד"ר בני נוריאל, אמיר אוחנה ועוד.
ביקורת.
סמי שלום שטרית כתב על הפרק הראשון שהוא מייצג את מלחמות הפנים האשכנזיות ולא בהכרח את ההקצנה הדתית.אריאנה מלמד טוענת שגם אם כחלילי אינו אובייקטיבי מעצם טבעו של המקצוע, הוא בוחן את רוב הנושאים החשובים ומציג בהגינות את שני הצדדים.
מחוץ למפה
יפן הפיאודלית
קהלר
למור אפור-ראש