בית הספר בניהולו של ד"ר כהן סבל לאורך השנים ממצוקה כספית, כשהתמיכה מקהילות יהודיות באירופה הופסקה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. בתקופה שלפני קום המדינה זכה המוסד לתמיכה כספית מצומצמת של הממשל המנדטורי הבריטי בארץ ישראל.
בזמן מלחמת השחרור אי אפשר היה לקיים את ההוראה כסדרה בירושלים המופגזת. לכן רוכזו הלימודים במספר בתים פרטיים בשכונות העיר.
עם קום המדינה, כשנוצר הזרם הרביעי של מוסדות החינוך של אגודת ישראל, נאבק בית הספר בהנהלתו של ד"ר כהן לשמור על צביונו במסגרת זו. עם ביטול הזרמים, מאוחר יותר, עמדה השאלה אם להצטרף לרשת החינוך הממלכתי דתי. ד"ר כהן נאבק על שמירת עצמאות בית הספר, למרות המחיר הכספי שהיה כרוך בכך. בית הספר היה בתקופה זו במעמד מיוחד - מחוץ לרשת החינוך הממלכתי-דתי מחד, אך גם לא חלק מרשת החינוך העצמאי, מאידך.
לאורך השנים, במקביל לתפקידו כמנהל בית הספר, שימש גם כמורה ולימד היסטוריה, תנ"ך ואזרחות, ובחלק מהשנים שימש כמחנך של אחת מכיתות התיכון. בנוסף השתמש בכלי הנגרות שהביא עמו מגרמניה ולימד נגרות בכיתות הבנים של בית הספר העממי. הוא ניהל את מוסדות חורב עד שנת 1960. לאחר מכן המשיך ללמד בתיכון עד לשנת 1973, אז יצא לגמלאות. לאחר מכן המשיך ללמד בהתנדבות שיעורי תגבור לתלמידות נזקקות ועולות חדשות.
ב-1981 הוענק לו אות יקיר ירושלים, כהוקרה על פעילותו החינוכית רבת-השנים.
ב-18 באוגוסט 1990 נפגע בתאונה מאוטובוס חולף, בעת שחצה את הכביש בדרכו לבית כנסת בשבת. שבועיים אחר כך נפטר.
שמפנירה
פול בנאסרף
פול בֶּנאַסרָף (צרפתית: Paul Benacerraf; נולד ב-1931) הוא פילוסוף של המתמטיקה, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת פרינסטון, חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים; יהודי אמריקאי.
קורות חיים.
פול בנאסרף הוא בן להורים יהודים ילידי צפון אפריקה (אביו נולד במרוקו ואמו הייתה ילידת אלג'יריה). אחיו הוא חתן פרס נובל לרפואה ברוך בנאסרף.
בנאסרף מלמד בפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת פרינסטון החל מ-1960. הוא חיבר מספר רב של ספרים וחיבורים בתחום הפילוסופיה של המתמטיקה; שני החיבורים שהוא ידוע בזכותם ביותר הם "מה מספרים לא יוכלו להיות?" ("What Numbers Could Not Be?"; 1965) ו"אמת מתמטית" ("Mathematical Truth"; 1973), וכן האנתולוגיה על פילוסופיה של המתמטיקה שערך ביחד עם הילרי פטנאם.
בשנת 1998 הוא נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
עריכת המשנה
אלגוריתם אוקלידס המורחב
סליגו
ליידי גלובס
שיר המושלים
שיר המושלים הוא כינוי לשיר קצר המופיע ב, לאחר תיאור כיבוש ישראל את ממלכת האמורי מידי סיחון, והורשת עריו. על פי פשוטו של מקרא, השיר מתאר את ניצחונם של סיחון והאמורים על מואב ואת השטחים שכבשו מארץ מואב.
השיר.
(27) עַל כֵּן יֹאמְרוּ הַמֹּשְׁלִים:
בֹּאוּ חֶשְׁבּוֹן תִּבָּנֶה וְתִכּוֹנֵן עִיר סִיחוֹן.
(28) כִּי אֵשׁ יָצְאָה מֵחֶשְׁבּוֹן לֶהָבָה מִקִּרְיַת סִיחֹן אָכְלָה עָר מוֹאָב בַּעֲלֵי בָּמוֹת אַרְנֹן.
(29) אוֹי לְךָ מוֹאָב אָבַדְתָּ עַם כְּמוֹשׁ נָתַן בָּנָיו פְּלֵיטִם וּבְנֹתָיו בַּשְּׁבִית לְמֶלֶךְ אֱמֹרִי סִיחוֹן.
(30) וַנִּירָם אָבַד חֶשְׁבּוֹן עַד דִּיבוֹן וַנַּשִּׁים עַד נֹפַח אֲשֶׁר עַד מֵידְבָא.
הרקע לשיר על פי הסיפור המקראי.
על פי הקשרו הנוכחי במקרא, השיר מתאר אירועים שאירעו בשנת הארבעים לנדודי בני ישראל במדבר, כאשר התכוננו לכניסתם לארץ. בדרכם נתקלו ישראל בעמים שמקיפים את הארץ ממזרח. מלך אדום () אסר עליהם לעבור בארצו והם נאלצו להקיף אותה, וכך הגיעו לאזור שממזרח לים המלח – אזור ממלכות מואב, אדום, וממלכתו של סיחון מלך האמורי. סיחון יוצא למלחמה נגד ישראל, מלחמה המתרחשת ב'יהץ'. בפסוקים 25-24 מסופר שבני ישראל ניצחו במלחמה וירשו את ארץ האמורי "מֵאַרְנֹן עַד יַבֹּק", ובפסוק 26 מתווסף עוד פרט: "כִּי חֶשְׁבּוֹן עִיר סִיחֹן מֶלֶךְ הָאֱמֹרִי הִוא וְהוּא נִלְחַם בְּמֶלֶךְ מוֹאָב הָרִאשׁוֹן וַיִּקַּח אֶת כָּל אַרְצוֹ מִיָּדוֹ עַד אַרְנֹן".
שיר המושלים משובץ מיד אחרי תיאור המלחמה עם סיחון. הכותרת לשיר היא "עַל כֵּן יֹאמְרוּ הַמֹּשְׁלִים", כלומר בעלי המשלים הממונים על כתיבת השירה העממית.
הנסיבות שהביאו לכתיבת השיר על פי הפרשנות המסורתית.
רבים מפרשני המקרא היהודיים, מחז"ל ועד פרשני ימי הביניים, ראו בשיר זה תיעוד של מלחמה קדמונית, שכבר בתקופה המתוארת בספר במדבר נחשבה להיסטוריה רחוקה: המלחמה שבה כבש סיחון מלך האמורי את ערי מואב וסיפח אותן לנחלתו. לפי פרשנות זו, שיר המושלים אינו אלא שיר ניצחון קדום של סיחון על מואב. השיר מתאר כיצד חשבון, שהייתה עיר מואבית לפני שנכבשה על ידי סיחון, נשרפה באש בשעת המלחמה הקדומה בין סיחון למואב, ויחד איתה חרבו גם העיר המואבית ער והאזורים שסמוכים לנחל ארנון. השיר מטיל את האחריות לחורבן זה על כמוש אלוהי מואב, שהפקיר את עמו ונתן לו ליפול בשבי בידי סיחון מלך האמורי. כתוצאה מכך אבדה מלכות מואב, וכל עריה – חשבון, דיבון, נפח ומידבא - הפכו שוממות. הקריאה בתחילת השיר "בֹּאוּ חֶשְׁבּוֹן תִּבָּנֶה וְתִכּוֹנֵן עִיר סִיחוֹן" מזמינה את האמורים, שניצחו במלחמה, לבנות מחדש את חשבון ולהקים בה ממלכה משלהם.
על פרשנות זו יש להקשות, מדוע מצא הסיפור המקראי לנכון להכניס אל תוך התיאור על מסעי ישראל שיר ניצחון קדום יותר המתאר את ניצחון האמורים על המואבים.
שתי תשובות עיקריות ניתנו בעניין זה. האחת ניתנה על ידי חז"ל במסכת חולין דף ס עמוד ב :
על פי מקור אמוראי זה, הכתוב ראה חשיבות בהדגשת העובדה שישראל קיימו את הציווי לא להתגרות במואב, וירשו את השטח המואבי רק לאחר שנכבש בידי סיחון, ולכן נזכרים קורותיהן הקדומות של ערי מואב בשיר המתאר את כיבוש מואב בידי סיחון.
תשובה שנייה מציעה שהשיר נועד להעצים את הכיבוש הישראלי שנחל הצלחה כנגד מלך אכזר וחזק כמו סיחון, שכבש בקלות את מואב. ברוח זה כתב אברהם כהנא:
וכן חיים גלעד:
הנסיבות שהביאו לכתיבת השיר על פי הפרשנות המודרנית.
הצעתו של מרטין נות.
מרטין נות הציע שהשיר הוא שיר ניצחון ישראלי, שחוגג את הניצחון במלחמה נגד האמורים. המילים "בֹּאוּ חֶשְׁבּוֹן תִּבָּנֶה וְתִכּוֹנֵן עִיר סִיחוֹן" בפסוק 27 מזמינות את המעוניינים בכך בקרב שבטי ישראל לבנות מחדש את חשבון שנהרסה. פסוקים 29-28 מתארים את אופייה של חשבון עיר סיחון לפני הכיבוש הישראלי – עיר האחראית לפעולות אלימות שזרעו הרס רב סביב מואב וגרמו להחרבתה, ואילו פסוק 30 חוזר לתאר את מסע הכיבוש הישראלי של ערי האזור , שבעקבותיו קורא פסוק 27 לבנות מחדש את חשבון.
נות' שם לב לכך שפסוק 30 מכיל פועל בגוף ראשון ("וַנַּשִּׁים"), והוא עומד בניגוד לפסוקים הקודמים של השיר המדברים על סיחון ועל האמורים בגוף שלישי. נראה לפי זה שהדוברים בפסוק זה הם הישראלים שחוגגים את הניצחון. באופן טבעי יש להניח כי גם תחילת השיר (פסוק 27) מתארת את ניצחונם של ישראל, שכן אין זה סביר שהנושא ישתנה באופן דרסטי באמצע השיר.
הצעותיהם של בוד, לוין וברטלט.
חוקרים אחרים, כמו פיליפ בוד (.Budd, Philip J), ברוך א. לוין וג'ון ר. ברטלט (Bartlett, John R) סברו ששיר המושלים הוא שיר לעג ישראלי למפלתה של מואב. השיר נכתב בתקופה אחרת מהתקופה המתוארת בספר במדבר, ונתחב לתוכו באופן תנייני.
שלושה נימוקים עיקריים הוצעו לקביעה זו:
(45) בְּצֵל חֶשְׁבּוֹן עָמְדוּ מִכֹּחַ נָסִים
כִּי אֵשׁ יָצָא מֵחֶשְׁבּוֹן וְלֶהָבָה מִבֵּין סִיחוֹן וַתֹּאכַל פְּאַת מוֹאָב וְקָדְקֹד בְּנֵי שָׁאוֹן:
(46) אוֹי לְךָ מוֹאָב אָבַד עַם כְּמוֹשׁ כִּי לֻקְּחוּ בָנֶיךָ בַּשֶּׁבִי וּבְנֹתֶיךָ בַּשִּׁבְיָה:
(47) וְשַׁבְתִּי שְׁבוּת מוֹאָב בְּאַחֲרִית הַיָּמִים נְאֻם ה' עַד הֵנָּה מִשְׁפַּט מוֹאָב:
החוקרים פירשו את השיר בספר במדבר לאור הפרק בספר ירמיהו, וטענו שכשם שזה האחרון הוא שיר לעג מובהק על מואב, כך גם צריך לפרש את השיר בספר במדבר.
על פי הנימוקים הללו, שיר המושלים הוא שיר לעג למפלת מואב, והוא קורא לה באירוניה לבנות מחדש את העיר חשבון. בהמשך השיר מתואר הניצחון על מואב, נפילת בניה ובנותיה בשבי וחורבן עריה. הפרשנים שאוחזים בשיטה זו סבורים, כי המילים "לְמֶלֶךְ אֱמֹרִי סִיחוֹן" שנוספו בפסוק 29 הן שרבוב (כלומר, תוספת מאוחרת) שמטרתו לקשר בין השיר ובין תיאור כיבוש ארץ האמורי שנזכרים באותו הפרק.
השערות שונות הוצעו במחקר לגבי תיארוכו של הניצחון שהביא לכתיבת שיר הלעג. קונפליקטים שונים עם מואב מתוארים לאורך המקרא. בספר שופטים מסופר על אהוד בן גרא שניצח את עגלון מלך מואב: "וַיִּלְכְּדוּ אֶת מַעְבְּרוֹת הַיַּרְדֵּן לְמוֹאָב וְלֹא נָתְנוּ אִישׁ לַעֲבֹר" . בספר שמואל ב מתואר דוד המלך שהכה את מואב: "וַיַּךְ אֶת מוֹאָב וַיְמַדְּדֵם בַּחֶבֶל הַשְׁכֵּב אוֹתָם אַרְצָה וַיְמַדֵּד שְׁנֵי חֲבָלִים לְהָמִית וּמְלֹא הַחֶבֶל לְהַחֲיוֹת וַתְּהִי מוֹאָב לְדָוִד לַעֲבָדִים נֹשְׂאֵי מִנְחָה".
בתקופת המלך עמרי נאמר: "וּמֵישַׁע מֶלֶךְ מוֹאָב הָיָה נֹקֵד וְהֵשִׁיב לְמֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל מֵאָה אֶלֶף כָּרִים וּמֵאָה אֶלֶף אֵילִים צָמֶר: וַיְהִי כְּמוֹת אַחְאָב וַיִּפְשַׁע מֶלֶךְ מוֹאָב בְּמֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל" . מן המסופר בספר מלכים לא ברור מה היה היקף ה'פשיעה' של מלך מואב בישראל לאחר מות אחאב, אך מצבת מישע שופכת אור על שאלה זו ומתארת כיצד "עמרי מלך ישראל ויענו את מואב ימים רבים..." כפי הנראה, עמרי הטיל את מרותו על מואב, עד שמישע מלך מואב מרד בו בימי אחאב בנו.