רוב הנוצרים המודרניים מתייחסים ליהודה כבוגד. המונח "יהודה איש קריות" נכנס לשפה כשם נרדף לבגידה. ישנם מלומדים הסבורים כי יהודה היה בסך הכול מתווך בפגישה שתוכננה מראש בידיעת ישו ובהסכמתו, ושהצגתו כבוגד היא עיוות. בשנת 2006 זוכה מהאשמה על ידי הוותיקן.
שאלות פילוסופיות.
יהודה הוא גם הנושא של כתבים פילוסופיים רבים, ביניהם "בעיית הרוע הטבעי" מאת ברטרנד ראסל והסיפור "שלוש גרסאות לאיש קריות" מאת חורחה לואיס בורחס. גם ספרו של עמוס עוז הבשורה על-פי יהודה הוא ספר פילוסופי בחלקו, עוז עוסק בשאלת הבגידה בכלל ובפרט מגלה כי יהודה לא בגד, אלא להפך. שני הספרים האחרים מעלים בעיות הנובעות מהיחסים שבין מעשיו של יהודה לבין עונשו הנצחי:
יהודה איש קריות והאנטישמיות.
כמה מחוקרי הברית החדשה הציעו כי השם "יהודה" נובע ממתקפה על היהודים, ואכן בשפות רבות דומה המילה "יהודה (איש קריות)" (Judas) למילה "יהודי". יהודה מתואר כבעל שיער אדום, ששימש כסטריאוטיפ ליהודי. גם במחזהו של ויליאם שייקספיר, "הסוחר מוונציה" מתואר שיילוק היהודי כבעל שיער אדום. רבים הם שקישרו בין יהודה איש קריות ובין היהודים לדורותיהם. דורות רבים של יהודים סבלו רדיפות ורציחות בשל קישור זה, שהוא חלק מן הדעה האנטישמית כי היהודים ארורים לעד בשל חלקם בצליבתו של ישו. עם זאת, במועצת הוותיקן השנייה, זוכו היהודים מאשמה לאומית בפשעים נגד ישו בהצהרה הקרויה נוסטרה אטאטה.
במנהג נוצרי, בימים שלפני חג הפסחא, נהגו לבצע שריפתו של יהודה ופעמים רבות הטקס כלל תקיפות והשפלות של יהודים שנקלעו לסביבה ולעיתים התדרדר עד כדי פרעות ביהודי המקום.
הנצחה באמונה העממית.
על פי האמונה העממית, וכך גם תיאר זאת פפיאס בכתביו, יהודה איש קריות תלה עצמו על עץ, והעץ הצמיח אוזניים.
על בסיס אגדה זו, נקראת פטריה הדומה לאוזן אדם וגדלה על עצים, בשם Auricularia auricula-judae כלומר אוזנו של יהודה. העץ עצמו עליו תלה יהודה את עצמו הוא, על פי המסורת, כליל החורש ולכן נקרא עץ זה באירופה בגרמנית בשם Gewöhnlicher Judasbaum, בצרפתית בשם Arbre de Judée ובאיטלקית L'albero di Giuda.
יהודה איש קריות באמנות ובספרות.
יהודה איש קריות משמש באמנות המערבית כדוגמה לדמות הבוגד. ככזה, דמותו מתפרשת ומוצגת בספרות המודרנית, בתיאטרון, בקולנוע ובמוזיקה.
בספרו של דנטה אליגיירי, "הקומדיה האלוהית", בפרק "התופת", נדון יהודה איש קריות להישאר לנצח במדור הנמוך ביותר של הגיהנום, כאחד משלושה חוטאים שנחשבים לגרועים מספיק כדי להיות נידונים להיאכל לנצח בפיו של לוציפר (השטן) משולש הראשים (השניים האחרים הם ברוטוס וקסיוס, ראשי הקשר לרציחתו של יוליוס קיסר).
על פי דנטה, יהודה איש קריות, ברוטוס וקסיוס חטאו את החטא החמור ביותר - הבגידה באדוניהם, ועל כן הם נענשים על ידי לוציפר אבי הבוגדים, שבגד באלוהים ואף הוא נענש על חטאו.
חורחה לואיס בורחס, בסיפורו שלוש גרסאות ליהודה איש קריות, נותן מספר פירושים לסיפור יהודה, ולפי אחד מהם יהודה הוא מושיעה של האנושות.
מיכאיל בולגקוב, בספרו האמן ומרגריטה, נותן תיאור נוגע ללב של איש קריות, המונע על ידי אהבתו לאישה בשם ניצה, ולבסוף נרצח על ידי שליחיו של פונטיוס פילטוס הזועם בשל כך שנאלץ להורות על צליבת ישו.
א. א. קבק בספרו "במשעול הצר" (מוסד ביאליק, 1936), יהודה איש קריות אינו בוגד בישוע, אשר היה מי שיזם את הסגרתו לידי הרומאים, לאחר שעלה בידו לשכנע את יהודה לעשות כך על מנת להנציח את בשורתו של ישוע.
בספרו של יגאל מוסנזון "יהודה איש קריות" הוצאת עם עובד 1962, אנו פוגשים את איש קריות
עשר שנים לאחר צליבת ישו באחד מאיי יוון. יהודה לא בגד בישו וההחלטה להסגירו הייתה של ישו ויהודה איש קריות יחדיו.
סרט האימה "דרקולה 2000" שיצא לאקרנים בשנת 2000 מציג גרסה חדשה לסיפור מקורו של הרוזן דרקולה לפיה הוא למעשה יהודה איש קריות שהפך לערפד.
בשנת 2004 יצא לאקרנים הסרט Judas, המתאר את יהודה איש קריות כאיש חיובי שהסתבך במערכת תככים של השלטון ביהודה ונאלץ להסגיר את ישו.
בשנת 2004 הוציא הזמר פרינס את האלבום The Chocolate Invasion הכולל את השיר Judas Smile. השיר כולל את השורה: "...לכל פעולה יש מחיר (כמה אתה משלם על זה, בחור?)" הניתנת לפרשנות כמייחסת את הצרות שעברו על העם היהודי כעונש על מעשהו של יהודה במסורת הנוצרית (פרינס התקרב באותן שנים לזרם שהסתעף מהנצרות עדי ה').
בשנת 2011 אמנית הפופ ליידי גאגא כתבה את השיר Judas בעקבות סיפור הבגידה הנוצרי של יהודה בישוע.
ספרו של עמוס עוז, הבשורה על־פי יהודה, שיצא בשנת 2014 מתייחס אף הוא ליהודה איש קריות ולשתי הפרשנויות האפשרויות של דמותו - כבוגד האולטימטיבי, או כנוצרי האמיתי היחידי.
שמו העברי.
בברית החדשה, הכתובה במקורה ביוונית, מכונה יהודה Ισκάριωθ (אִיסְקַרְיוֹת) או Ισκαριώτης (אִיסְקַרְיוֹטֵס).
משמעות שם זה לא נתבררה עד כה. על פי תאוריה אחת מדובר בגלגולו העברי של השם "איש קריות". העיר קריות מופיעה בספר יהושע בנחלת שבט יהודה:
יואל אליצור מזהה את עירו של יהודה עם "קריות" אחרת, היא קריות שבשומרון.
עם זאת, יש חוקרים המטילים ספק בזיהוי "קריות" כשם של מקום ספציפי, ורואים בו מונח גאוגרפי בעל משמעות כללית ("כפרים"). דבר זה, וכן העובדה שישנם מקומות נוספים המכונים "קריות", מקשים על ההנחה ששמו של יהודה נגזר מהביטוי "איש קריות". גם העובדה שישו וכל יתר תלמידיו הגיעו מן הגליל אינה מקלה על תאוריה זו.
לפי תאוריה אחרת, מדובר בגלגול של המילה הארמית "סיקרא" (או הלטינית sicarius) - פגיון, ולפי השערה זו יהודה נמנה עם הסיקריים. תאוריה זו בעייתית משום שעליית הסיקריים מיוחסת למועד שלאחר תקופתו של ישו.
על פי הערוך, "אסקרטורי" הוא סופר סוד, כלומר אדם הממונה לכתוב סודותיו של אדם חשוב דוגמת מלך.
כפי הנראה, לעברית המודרנית חדר הכינוי "איש קריות" בשל החלטתו של פרנץ דליטש, מתרגם הברית החדשה לעברית, לתרגם כך את שמו.
השם היווני של יהודה איש קריות הוא הבסיס ממנו פותח שמו של ראש השדים במיתולוגיה הרומנית, סקראוצקי.
הבשורה על פי יהודה.
הבשורה של יהודה היא בשורה גנוסטית, המתארת שיחות שנערכו כביכול בין ישו לבין תלמידיו, ובעיקר עם יהודה איש קריות, במהלך ימיו האחרונים של ישו. בניגוד להשקפה הנוצרית המקובלת, לפיה יהודה איש קריות בגד בישו, מוצג יהודה בטקסט זה כתלמידו הנאמן ביותר. על אף שקיומה של הבשורה היה ידוע לחוקרים זה מכבר, שכן חיבור בעל שם זהה הוזכר כבר במקורות קדומים יותר, תוכנה לא היה מוכר עד לשחזור קודקס צ'אקוס בו היא נכללת, ולפיכך היא נחשבת כבשורה אפוקריפית.
יהואחז (מלך יהודה)
יְהוֹאָחָז (גם יוֹאָחָז) הוא דמות מקראית, בנו של יאשיהו, הראשון מבין ארבעת מלכי יהודה האחרונים שמלכו לאחר מות יאשיהו. הוא מלך במשך שלושה חודשים. שנת מלכותו מתוארכת לשנת 609 לפנה"ס.
אזכורים בתנ"ך.
מלכותו של יהואחז מתוארת בספר מלכים ב', פרק כ"ג, פסוקים ל-לד:
תיאור מאוד דומה מופיע בספר דברי הימים.
רמז ליהואחז, בלי להזכיר את שמו, מופיע בספר יחזקאל בנבואה על מלכי יהודה האחרונים:
המפרשים הקלאסיים, רש"י, רד"ק והמצודות, והחדשים, אליה שמואל הרטום ויחיאל צבי מושקוביץ בדעת מקרא, תמימי דעים שמדובר ביהואחז.
השם יהואחז אינו מופיע ברשימת בני יאשיהו בתחילת ספר דברי הימים א':
המפרשים בקשו לזהות את יהואחז ברשימה זאת. היו שהסבירו שברשימה מופיע שמו מלידה וש"יהואחז" היה שמו משהומלך. אולם הדעות חלוקת לגבי הזיהוי של יהואחז ברשימה.
הגמרא מביאה את דברי רבי יוחנן: שיוחנן המוזכר בפסוק זה הוא יהואחז, וכך מפרשים רש"י, רד"ק והמצודות. על פי פירוש זה, הציון "הבכור" ניתן ליוחנן = יהואחז, מכיוון שהיה הבן הגדול של חמוטל בת ירמיהו אשתו הראשית של יאשיהו.
אבן עזרא בפירושו לדניאל, פרק א, טוען שיהואחז הוא שלום בן יאשיהו. אליה שמואל הרטום כותב שזוהי "ההשערה הקרובה ביותר". שלום מופיע בספר ירמיהו בנבואה על מלכי יהודה:
תולדותיו.
יואחז הוא בנו של יאשיהו ושל אשתו חמוטל בת ירמיהו מלבנה. בגיל 23 נבחר על ידי "עם הארץ" לרשת את כסאו של אביו שנהרג בקרב מגידו. באותה עת היה אחיו אליקים, מבוגר ממנו בשנתיים והפרשנים מעלים השערות שונות על הסיבות לכך שעם הארץ בחרו בו ולא באחיו. היו שטענו שעם הארץ בחרו ביהואחז כי נמנה עם הזרם הפרו בבלי, לעומת יהויקים שהיה פרו מצרי. אפשרות נוספת היא שהעדפת יהואחז הייתה בגלל סיבות פנימיות, ובעניין זה מזכירים שיהואחז ויהויקים היו בני נשים שונות. צדקיהו, אחיו של יהואחז מאותה אם, חמוטל בת ירמיהו, הומלך על יהודה על ידי הבבלים לאחר הגליית יהויכין בן יהויקים, אולי עדות לכך שמשפחת האם חמוטל הייתה פרו-בבלית. הגמרא דנה בשאלה כיצד המליכו עם הארץ את יהואחז במקום יהויקים המבוגר ממנו ועונה שיהויקים לא היה ראוי להחליף את אביו: "יהויקים לאו ממלא מקום אבותיו הוה". באותו מקום הגמרא גם מתייחסת למילים "וימשחו אתו" ומציינת שלא כל מלך נמשח בשמן ורק בגלל שיהואחז הומלך תחת העדפתו על פני יהויקים הוא נמשח.
על פי המסופר בתנ"ך, הוא כיהן רק שלושה חודשים במלוכה, לפני שהודח בידי פרעה נכו השני () ונלקח בשבי למצרים. הכרוניקה הבבלית טוענת שהקרב בין המצרים והבבלים על חרן (שהייתה בידי הבבלים) נערך מתמוז (יולי-אוגוסט) עד אלול (אוגוסט-ספטמבר). אם כך, יאשיהו נהרג בתמוז, 609 לפנה"ס או חודש לפני כן, כשהמצרים עשו את דרכם לעבר חרן. יהואחז הומלך למלך בחודש תמוז, והודח שלושה חודשים מאוחר יותר, בחודש תשרי, כאשר פרעה נכה שב מהמלחמה בחרן.