בין השנים 1981 ל-2004 עבדה במחלקה הפלילית בפרקליטות המדינה ובשנת 1995 מונתה למנהלת המחלקה. בשנת 2001 מונתה למשנה לפרקליטת המדינה, עדנה ארבל, לעניינים פליליים. בשנת 1998 סיימה תואר שני במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. התמחותה העיקרית היא במשפט מנהלי ובמשפט אזרחי–מסחרי, בין היתר, תובענות ייצוגיות מנהליות, דיני תחרות, סכסוכים חוזיים לרבות במקרקעין, דיני מכרזים ודיני תכנון ובנייה.
בין השנים 2004 ל-2007 שימשה מרצה בכירה למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית וביוני 2007 מונתה לשופטת בבית המשפט המחוזי בירושלים. בשנת 2010 החלה לכהן כאב בית הדין לתחרות (בית הדין להגבלים עסקיים) עד לפרישתה לגמלאות ב-2 באוקטובר 2018.
היא הייתה מועמדת מספר פעמים לכהונה בבית המשפט העליון ונהנתה מתמיכתן של הנשיאה לשעבר, דורית ביניש, ושרת המשפטים, ציפי לבני.
היא בעלת תואר שני בהיסטוריה ופילוסופיה של הרעיונות מאוניברסיטת תל אביב. כיום היא משמשת כמגשרת ובוררת במשכן לבוררות ופתרון סכסוכים וחברת הוועדה המייעצת של מרכז חת במכללה למינהל לחקר התחרות והרגולציה. באוגוסט 2020 מונתה ליושבת ראש הוועדה הציבורית לשינוי מדיניות ביחס לפגיעה מינית בתקופת הילדות. בנובמבר 2021 מונתה לעמוד בראש ועדה של איגי שתחקור את נושא הפגיעות המיניות בקרב נוער להט"ב וכן בקרב מתנדבי ומתנדבות הארגון.
מיקי כספי
מיקי כספי (נולדה ב-7 ביוני 1961) היא קליגרפית ישראלית-אמריקאית ואמנית אשר מתמחה באמנות יהודית.
ביוגרפיה.
כספי גדלה בהיילנד פארק, אילינוי על ידי שני אמנים, תלמה ופיליפ פדאוור, שעודדו אמנות ויצרתיות מגיל צעיר. היא התגוררה בישראל בקיבוץ נחשון במשך שלוש שנים (1970 עד 1973). לאחר שחזרה להיילנד פארק, היא למדה אמנות בקולומביה קולג' בשיקגו.
קריירה.
כספי עבדה כאמנית-מגורים במרכז למורים יהודיים של קוהל בווילמט, אילינוי. לאחר שסיימה את לימודיה בקולג' קולומביה בשנת 1982, שבה לישראל, התגוררה בקיבוץ הראל ולאחר מכן בירושלים. היא הייתה אמנית עצמאית וקליגרפית בישראל במשך 7 שנים לפני שחזרה לארצות הברית ב-1989 והקימה את החברה שלה Caspi Cards &amp; Art. מאות מעיצוביה הופיעו על גבי כרטיסי ברכה, הדפסי אמנות יהדות, לוחות שנה וידועה בחידושיה של האמנות היהודית. היא כתבה את מסמך הכתובה הראשון שעודד נישואים חד-מיניים ב-1994, לפני חוקי נישואים חד מיניים חלו בארצות הברית.
כספי שואבת את השראתה ממקומות רבים, כולל ממוטיבים יהודיים מסורתיים, תאורה פרסית וערבית, גרפיקה עכשווית, וכן מארט נובו וארט דקו. האומנות שלה הוצגה בירושלים, בתל אביב-יפו, בשיקגו, בסן פרנסיסקו ובבוסטון, ואיוריה הופיעו בספרי ילדים עבריים ובפרסומים באנגלית.
כספי התנדבה בבית הספר הוראס מאן בניוטון, מסצ'וסטס. בשנת 2011, בית הספר העברי באוקלנד השתמש ביצירות האמנות שלה כנקודת יציאה לתלמידים ליצירת יצירות אמנות משלהם. היא איירה ספרים, כולל ההוצאה המחודשת של מתנת הים, 1930 [מתנת הים] מאת לוין קיפניס משנת 1987, שייצגה את ישראל בהזמנת ספרי הילדים הבינלאומית.
כספי משלבת אלמנטים של הטבע בחלק גדול מיצירות האמנות שלה. כיום היא מתגוררת בניוטון, מסצ'וסטס, נשואה ויש לה שלושה ילדים.
כריסטיאנספלד
כריסטיאנספלד (בדנית: Christiansfeld) היא עיירה בת 3,008 תושבים (נכון ל-1 בינואר 2021) במועצה האזורית , אשר בדרום יוטלנד במחוז סודדנמרק שבדנמרק. העיירה נוסדה בשנת 1773 על ידי , ונקראה על שמו של המלך הדני כריסטיאן השביעי. מאז יולי 2015 העיירה היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, מה שמדגיש את מעמדה כדוגמה השמורה ביותר לתכנון הערים והארכיטקטורה של הכנסייה המוראבית.
היסטוריה.
ייסוד העיירה כריסטיאנספלד קשור לכנסייה המוראבית. המלך הדני כריסטיאן השביעי ביקר ב בהולנד בשנת 1768, שם פגש בעלי מלאכה וסוחרים מהכנסייה המוראבית, שהיו ידועים בחריצותם. המגעים בין מייסד התנועה של הכנסייה המוראבית, הרוזן , לבין החצר המלכות הדנית התחילו מוקדם יותר. כי ציצנדורף, שהיה קרוב משפחה של המלכה סופיה מגדלנה מברנדנבורג-קולמבך, הגיע לקופנהגן בשנת 1731 לרגל הכתרת סבו של כריסטיאן השביעי, כריסטיאן השישי (בעלה של סופיה מגדלנה). כריסטיאן וגם יועץ הסתרים שלו, יוהאן פרידריך שטרואנזה, שליווה אותו במסע זה כרופאו האישי, ומי שמשנת 1770 ואילך ניהל במידה רבה את ענייני המדינה באופן עצמאי, לא היו חסידי הפייטיזם (התנועה הדתית בבסיס הכנסייה המוראבית). אף על פי כן, בשנת 1771 התיר המלך לחסידי הכנסייה המוראבית להקים יישוב בשטח טיירסטרופ (Tyrstrup). זה היה אחד הצווים האחרונים ששטרואנזה חתם לפני מעצרו בתחילת 1772, ואחד הבודדים שעדיין יושמו לאחר הפלתו.
טירסטרופ השתייכה לדוכסות שלזוויג. כריסטיאן השביעי, שהיה גם דוכס שלזוויג, לא רצה שהמוראבים יתיישבו בשטח דנמרק גופא כדי למנוע סכסוכים עם האוונגליסטית הלותרנית. העיירה נוסדה ב-1 באפריל 1773. ביום זה הונחה אבן הפינה של הבית הראשון בלינדגאדה 17. המתיישבים החדשים מהאזור דובר הגרמנית כינו את המושבה החדשה שלהם "כריסטיאנספלד" (שדה כריסטיאן בגרמנית) מתוך הכרת תודה למלך - באותה תקופה גרמנית הייתה שפת חצר המלכות לצד הצרפתית. השם הרגיל היה צריך להיות "כריסטיאנסמרק" (Christiansmark). מרק בדנית פירושו שדה והיה שם מקומי נפוץ בממלכת דנמרק ההיסטורית ובצפון שלזוויג.
מרבית כריסטיאנספלד נבנתה בשנים 1773–1800, בעקבות תוכנית עירונית קפדנית ששאבה השראה מהיישובים המוראביים המוקדמים יותר, הרנהאג וגנדאו. כדי לעודד בנייה, הבטיח המלך כריסטיאן השביעי פטור ממס של עשר שנים לעיירה ושילם 10% מעלות הבנייה של בתים חדשים. ב-1779 הגיעה אוכלוסיית העיירה ל-279, וב-1782 היו בה כ-400 תושבים.
כריסטיאנספלד קיבלה מעמד אדמיניסטרטיבי ייחודי. המקום לא היה שייך לעיריית טירסטרופ שמסביב. במקום זאת, הממשל היה באחריות הכנסייה המוראבית עצמה. עם זאת, האוכלוסייה הייתה כפופה למחוז השיפוט של טירסטרופ. גם אזרחי כריסטיאנספלד זכו לזכויות רבות, כמו פטור ממכס. הם בנו את בתיהם על רשת רחובות בארוקית מלבנית, עם שדרת עצי טיליה כציר הראשי. נבנה בית לאחים ואחיות, בו חיו עד נישואיהם חברי הכנסייה המוראבית הרווקים, מופרדים לפי מגדר, בית אלמנות, כנסייה (שנחנכה בשנת 1777), בית ספר לבנות ולבנים, בית המרקחת, תחנת כיבוי אש ובית הכומר.
כמו כל הכנסיות שלהם, הכנסייה המוראבית בכריסטיאנספלד פשוטה להפליא. החדר לבן לגמרי, כמעט ולא מכיל קישוטים והוא מואר רק בנרות עד היום. זהו חלל הכנסייה הבלתי נתמך בעמודים הגדול ביותר בדנמרק. הארכיטקטורה של כריסטיאנספלד משקפת את אורח החיים הפשוט של הכנסייה המוראבית. בבית הקברות קבורים אנשים בנפרד לפי מגדר, כל הקברים פונים מזרחה. המצבות השתמרו במשך מאות שנים. הם חסרי עיטור ואחידים, כביטוי לשוויון של כל האנשים במותם.
אף על פי שלא הייתה לכריסטיאנספלד אדמה משלה, העיירה התפתחה במהירות בשל זכויות המסחר שלה וחוותה פריחה כלכלית, למורת רוחם של הסוחרים בהדרסלבן (Hadersleben) הסמוכה. זו הייתה אחת מעיירות רבות בשלזוויג שהוגדרה רשמית כעיר שוק קטנה (flække). מפעל הטבק של שפילוורג (Spielwerg) היה ידוע במיוחד. בנוסף נתפרו כפפות בכריסטיאנספלד, יוצרו נרות, יוצרו סבון והוכן אוכל. עודף ההכנסה שימש את הקהילה לתמוך במיסיון של הכנסייה המוראבית בקרב העבדים באיי הודו המערבית הדנים, באיים הקריביים, ובקרב האינואיטים במושבה גרינלנד. עד היום מעורבת הכנסייה המוראבית בכריסטיאנספלד בפרויקטי סיוע ובעבודה מיסיונרית ביבשות אחרות. בטווח הארוך הייתה לכנסייה המוראבית בכריסטיאנספלד השפעה גם על הנוצרים הפרוטסטנטים בסקנדינביה. עד היום היא כנסייה חיה עם מסורת גדולה. משרדי הבית הדנים של מספר משלחות וארגוני סיוע נוצריים ממוקמים בכפר. חלקים מהאומנות של בני מוראביה, למשל בניית תנורי מחופים באריחים, מוצגים באתר עד היום.
בשעה 3 לפנות בוקר ב-18 ביולי 1864, נחתמה שביתת הנשק בין הפלגים הלוחמים: ממלכת פרוסיה האימפריה האוסטרית מצד אחד וממלכת דנמרק מצד שני במלחמת שלזוויג השנייה במלון Brødremenighedens (מלון האחים) בכריסטיאנספלד. החותמים היו הלוטננט קולונל הפרוסי והרמטכ"ל הדני, קולונל היינריך קאופמן (Heinrich Kauffmann). הסיבה לבחירה זו במיקום הייתה מיקומה הקרוב של המפקדה הפרוסית. יומיים לאחר מכן, ב-20 ביולי 1864, נכנסה שביתת הנשק לתוקף בשעה 12 בצהריים. ב-30 באוקטובר 1864 הסתיימה המלחמה עם הסכם וינה. לאחר תום המלחמה סופחה דוכסות שלזוויג, כולל כריסטיאנספלד, לפרוסיה. היא נשארה חלק מגרמניה עד 1920, כאשר, כחלק ממשאל עם שנקבע בחוזה ורסאי, הצביע צפון שלזוויג להצטרף מחדש לדנמרק. מאז שמונה קהילות שכנות מצפון הוחזרו לממלכת דנמרק עקב חילופי שטחים, כריסטיאנספלד קרובה יותר לגבול החדש, הנהר קוניגה (Kongeå). לאחר האיחוד איבדה הכנסייה המוראבית חלק מהזכויות שקיבלה כחלק מהקמת העיירה במאה ה-18. לדוגמה, לא הייתה לה עוד את היכולת לבחור את הנהגת העיירה, מה שסלל את הדרך לראש העיר הדני הראשון של העיר שלא היה חבר בכנסייה ב-1920. הכנסייה גם מכרה את בתי הספר שלה בשלב זה עקב הירידה במספר החברים בקהילתה. מאז 2007 שייכת כריסטיאנספלד למועצה האזורית .
האתר.