באביב 1648 פרץ מרד קוזאקים נוסף, גדול בהרבה, בהנהגת בוגדן חמלניצקי. בשלהי מאי נודע לווישנובייצקי על השמדת חילות הכתר בקרב קורסון: צבאו הפרטי היה עתה הכח האחרון שנותר ממזרח לדנייפר. הוא החליט לסגת תוך שהוא לוקח עמו את נאמניו, כולל מספר גדול של חוכרים יהודים ובני משפחותיהם שהיו בסכנת מוות מצד הקוזאקים. בדרכו מערבה אסף עוד פליטים רבים. בתחילה התקדם עד צ'רניהיב ומשם לז'יטומיר, כשעוד ועוד שטחים נופלים לידי המורדים. הם ערכו מעשי רצח המוניים באצולה, ביהודים, בקתולים ובאוניאטים. וישנובייצקי ניהל מסע מלחמה משלו נגד הקוזאקים, תוך שהוא כובש כפרים וערים שלמות וטובח במי שחשד בו בנאמנות לאויב. הוא התנגד לכל פשרה עם המתקוממים ותבע מהסיים לגייס צבא חדש ולדכא אותם בכח. חמלניצקי האשים אותו בהפרת הרגיעה שהשתררה ביוני. אף כי השתלט על יישובים מפעם לפעם, המערכה שהוביל נכשלה. כשהמחנה העיקרי של הקוזאקים יצא לקראתו סמוך לסטרוקונסטנטינוב בסוף יולי, נסוג הרחק מערבה. נתן נטע הנובר, שספרו יוון מצולה הפך לכרוניקה היהודית המוכרת ביותר אודות גזירות ת"ח-ת"ט, כתב עליו:
בספטמבר חבר לצבא הכתר החדש, בפיקוד שלושה אצילים אחרים, אך הם ספגו תבוסה כבדה בפילבאצי ב-23 לחודש. השרידים הנסוגים שהוביל הגיעו ללבוב, אבל וישניובייצקי בחר לעזוב את העיר למצודה החשובה בזמושץ', למורת רוחם של התושבים. הקוזאקים הסכימו להפסקת אש בחורף, אך היא קרסה שוב אביב 1649. הוויווד בא עם צבאו לעזרת המצודה בזבראז', שהמחנה העיקרי של חמלניצקי התקרב אליה ועמד לשימה במצור. הוא פיקד בפועל על ההגנה בחודשים הבאים, עד שחולצו בידי המלך שהצליח להשיג עוד שביתת נשק. ב-28 ביוני 1651 הוביל הנסיך את האגף הימני של צבא הכתר בקרב ברסטצ'קו, בו נחלו המורדים תבוסה מכרעת. זמן קצר לאחר מכן מת מסיבות לא ברורות: פטירתו יוחסה לכולרה, לדיזנטריה או להרעלה. בנו מיכל הוכתר לימים למלך פולין-ליטא בשם מיכל הראשון.
יוסף בן ג'ויה
יוסף אבן ג'ויה
היחידה לניהול משברים
היחידה לניהול משברים היא יחידת צה"ל האחראית על ניהול משא ומתן מול מחבלים וגם נותנת ייעוץ באירועי משבר.
היסטוריה.
היחידה נוסדה ב-1980 לאחר סדרה של פיגועי מיקוח (בין היתר הפיגוע במשגב עם). בשם יחידת משא ומתן מטכ"לית. היחידה הוקמה על ידי ראש ענף לוט"ר, רן בג, כגוף שייעודו לנהל משא ומתן במקרים של חטיפה ושחרור בני ערובה.
בין המשרתים בצוות ניתן למנות את הפרופסור אריאל מררי ואת איתי שטרום.
עם השנים היחידה החלה להתמחות בניהול משברים וכיום פועלת במגוון רחב של אירועים בהם נדרשת השפעה על הצד השני במטרה להביא לפתרון משבר באמצעות שיח בלבד.
פעולות ידועות.
המצור על כנסיית המולד, ב-2 באפריל 2002 התבצרו כ-50 חמושים פלסטינים עם רובי סער ומטעני חבלה שלקחו כבני ערובה את הכמרים במקום וכמאתיים אזרחים נוספים.
ב-9 במאי, לאחר משא ומתן שניהלה היחידה, הוסכם כי המבוקשים החמושים יועברו לקפריסין או לעזה בתמורה לשחרור בני הערובה..
היחידה ניהלה משא ומתן לשחרור נהג מונית אליהו גוראל שנחטף ביולי 2003 והוחזק בביתוניא.
ב-2005 לפני תוכנית ההתנתקות, ייעצו אנשי היחידה שכל החיילים המפנים ילבשו וסטים כחולים. זה נעשה בעצת הפסיכולוגים כדי להרגיע את הרוחות וכדי לא ליצור אנטגוניזם לצה"ל שהוא צבא העם. כמו כן, במשא ומתן מול אריה יצחקי, היחידה השיגה פינוי מרצון של מתחם "הרשות היהודית העצמאית בחבל עזה".
כוח אדם.
היחידה מורכבת מיותר ממאה אנשי מילואים. בין החיילים ישנם פסיכולוגים, סוציולוגים, מזרחנים, חוקרי טרור, מגשרים ומומחי משא ומתן. חלק ניכר הם יוצאי סיירת מטכ"ל ויחידות מודיעין אחרות.
לכל אירוע שהם נדרשים להתמודד איתו, מורכב צוות רב-תחומי שכולל מספר בעלי תפקידים רלוונטיים.
אמירה אורון
אמירה אורון (נולדה ב-1967) היא דיפלומטית ישראלית, שמונתה ביוני 2020 לתפקיד שגרירת ישראל במצרים.
ביוגרפיה.
אורון, בת לאם ילידת מצרים, היא מזרחנית בהשכלתה ודוברת ערבית. היא בוגרת בית הספר התיכון על שם מיי בויאר שבירושלים. החלה לעבוד במשרד החוץ בשנת 1991 במספר תפקידים לרבות בסגל שגרירות ישראל במצרים, כסגנית דובר המשרד, כמנהלת המחלקה לתקשורת בעולם הערבי וכמנהלת מחלקת מצרים.
לאחר פרשת המשט לעזה הורידה טורקיה את דרג היחסים בינה לבין ישראל מרמת שגריר לרמת ממונה על השגרירות. בשלהי 2014 אושר מינויה של אורון לתפקיד זה והיא החלה למלאו בינואר 2015, עד למינויו של איתן נאה כשגריר בדצמבר 2016.
ב-22 בנובמבר 2016 פורסם על בדיקת תלונה לפיה אורון קראה להפלת נתניהו באמצעים משפטיים. בחינה של משרד החוץ העלתה שדברים אלו לא נאמרו על ידה, ולכן התלונה נסגרה בלא כלום ומבלי שתפתח אף בדיקה בעניין.
ב-29 באוקטובר 2018 בחרה ועדת המינויים של משרד החוץ בה לתפקיד שגרירת ישראל במצרים, האישה הראשונה בתפקיד, אך ראש הממשלה ושר החוץ בנימין נתניהו לא הביא את שמה לאישור הממשלה, ואף שקל את מינויו של איוב קרא לתפקיד זה. את מקומה תפס ממלא מקום.
ביוני 2020, החליט שר החוץ גבי אשכנזי להביא לממשלה את ההצעה לאישור מינויה כשגרירה במצרים בתיאום עם ראש הממשלה בנימין נתניהו והממשלה אישרה את המינוי.
ב-23 בספטמבר 2020 הגישה אורון את כתב האמנה כשגרירת ישראל במצרים לנשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי בטקס שהתקיים בארמון הנשיאות בקהיר.
התקיפה האווירית בגבול ישראל-סוריה (ינואר 2015)
התקיפה האווירית בגבול ישראל-סוריה (ינואר 2015) הייתה סיכול ממוקד ותקיפת כלי רכב בירי טילים מהאוויר שיוחסה לישראל ואירעה ב-18 בינואר 2015 בגבול ישראל-סוריה סמוך לרמת הגולן. התקיפה סיכלה בהצלחה את כוונת איראן וחזבאללה להקים תשתית טרור נגד ישראל בגבול סוריה. בתקיפה נהרגו 10 חמושים, בהם לפחות 6 פעילי חזבאללה וכן בכירים במשמרות המהפכה האסלאמית של איראן. כעבור ימים אחדים הגיב חזבאללה בירי טילי נ"ט לעבר שיירה של צה"ל, ממנו נהרגו שני חיילים.
רקע לתקיפה.
מאז 2011 התדרדרה סוריה למלחמת אזרחים בה נהרגו מאות אלפי בני אדם ונשיא סוריה בשאר אל-אסד איבד שליטה בחלקים ניכרים מארצו לכוחות המורדים, בהם ארגון המדינה האסלאמית. סוריה, המהווה פטרון של חזבאללה יחד עם איראן ושמעניקה לו תמיכה ואמצעי לחימה, היא אינטרס חשוב של איראן וחזבאללה, ולכן השניים מסייעים לאסד במלחמה. מאות לוחמי חזבאללה נשלחו לסוריה על מנת להילחם לצד אסד במורדים הסוניים.
מאז מלחמת לבנון השנייה ממעט חזבאללה להוציא פיגועי טרור נגד ישראל משטח לבנון וזאת מחשש לתגובה ישראלית הרסנית שתפגע במעמדו של הארגון ללבנון עקב ההרס הרב שתגרום למדינה. לכן החליטו איראן וחזבאללה על פתיחת חזית שנייה, בגבול ישראל-סוריה, על מנת לאפשר לחזבאללה להוציא פיגועים נגד ישראל מבלי לגרור את לבנון למלחמה כוללת.
כשנה קודם לתקיפה מונה ג'יהאד מוע'ניה, בנו של עימאד מוע'נייה ששימש כמפקד הזרוע הצבאית של חזבאללה עד שחוסל בסוריה ב-2008, למפקד יחידה מיוחדת וסודית בחזבאללה שנועדה לפעול מרמת הגולן. על הקמת היחידה החליטו גנרל קאסם סולימאני, מפקד כוח אל קודס במשמרות המהפכה האסלאמית וחסן נסראללה, מנהיג חזבאללה, ופיקחו אישית על התקדמותה. הגנרל האיראני שימש מעין "חונך" של היחידה. מטרת היחידה הייתה להקים תשתית לפעולות עתידיות מסוריה נגד ישראל ובכך לפתוח נגדה "חזית שנייה" בנוסף לזו שבגבול הלבנון.
התקיפה.
התקיפה אירעה ב-18 בינואר 2015. לפי דיווח באמצעי התקשורת, שלא אושר בידי ישראל, בתקיפה השתתפו מסוקי קרב של חיל האוויר הישראלי. לפי עדות של פקחי האו"ם בגולן (פקחי אונדו"ף), התקיפה בוצעה בידי שני מל"טים. כלי הטיס התוקפים שיגרו מספר טילים אל עבר כלי רכב בשטח סוריה, בכפר מזרעת אמל סמוך לגבול ישראל-סוריה. בתקיפה נהרגו לפחות 6 אנשי חזבאללה, בהם בכירים ובכללם מוחמד עיסא, מחזיק תיק סוריה ועיראק בחזבאללה, אבו עלי רדא, המוכר בשם אבו עלי טבטבאי, וג'יהאד מוע'ניה, סגנו של טבטבאי, מפקד גזרת רמת הגולן בחזבאללה ובנו של עימאד מורנייה. למחרת אישרה איראן שעם ההרוגים נמנה גם מוחמד עלי אללה דאדי, גנרל במשמרות המהפכה האסלאמית.
תגובות לתקיפה.
ישראל הרשמית סירבה להתייחס לתקיפה, ולא קיבלה אחריות או אישרה שהיא עומדת מאחוריה. דובר צה"ל מסר הודעה לקונית: "צה"ל לא מגיב לפרסומים זרים". עם זאת, מספר פוליטיקאים, בהם אלוף (מיל') יואב גלנט ואלוף (מיל') אלעזר שטרן, רמזו שישראל עמדה מאחורי התקיפה. העיתון "ישראל היום" יצא בכותרת: "כוחותינו תקפו חוליית מחבלים בכירים בגולן הסורי". סוכנות הידיעות רויטרס וסוכנות הידיעות הצרפתית מסרו כי מקור ביטחוני בישראל אישר שמדובר בתקיפה ישראלית.
חזבאללה, סוריה ואיראן גינו את התקיפה, האשימו את ישראל ואיימו בתגובה עליה.
למחרת התקיפה קיבל ארגון ג'בהת א-נוסרה, מארגוני המורדים בסוריה, אחריות לתקיפה וטען שמדובר בירי מהמארב, שבוצע על ידי הארגון נגד בכירי חזבאללה.
בעקבות המתיחות הביטחונית שנוצרה עקב התקיפה פרסה ישראל סוללות "כיפת ברזל" בצפון המדינה, סגרה לתנועה את כביש הצפון בקטע שבין אביבים לדוב"ב עקב קרבתו לגבול עם לבנון, ונקטה צעדי כוננות נוספים. לנוכח המתיחות ביטלו הרמטכ"ל, בני גנץ, ומפקד חיל האוויר, אמיר אשל, נסיעות עבודה מתוכננות לחו"ל.