אמיל שֶקֶרְגִ'יְסְקִי (בבולגרית: Емил Шекерджийски שם המשפחה נהגה: Shekerjiyski; 6 באפריל 1912, דופניצה, ממלכת בולגריה – 3 באוגוסט 1944, זְלוֹגוֹש מחוז קיוסטנדיל, ממלכת בולגריה) היה עיתונאי ופרטיזן יהודי, חבר המפלגה הקומוניסטית של בולגריה, קומיסר פוליטי של גדוד פרטיזנים, אשר נהרג בקרב מול המשטרה הבולגרית. בעידן הרפובליקה העממית הבולגרית נחשב שקרג'יסקי לגיבור לאומי בולגרי.
קורות חיים.
אמיל שקרג'יסקי נולד בדופניצה ובהמשך עבר לסופיה. הוא רכש השכלה אקדמית בסופיה ובבלגרד ובמקביל ערך בעיתון "אברייסקי וסטי" אשר ביטא התנגדות לכוחו העולה של הפאשיזם הממוסד בבולגריה. שקרג'יסקי היה חבר המפלגה הקומוניסטית הבולגרית ולאחר הצטרפות בולגריה להסכם התלת צדדי חבר לכוחות הפרטיזנים והתבלט עד לקידומו לקומיסר גדוד. הוא ארגן ונטל חלק בהפגנות מחאה מחד ובפעולות צבאיות מאידך. שמעו יצא למרחוק ואמיל זכה להערצה בקרב יהודי בולגריה.
ב-4 באוגוסט 1944, בפאתי הכפר זְלוֹגוֹש הסמוך לעיר טרקליאנו שבמחוז קיוסטנדיל, נקלעו אמיל ושניים מחבריו למארב משטרתי. בחילופי האש נהרגו השניים ואמיל נפצע. בנרטיב סיפור מותו בקרב צוין, כי אמיל כתב בדמו את המשפט "מוות לפאשיזם – חרות לעם", בטרם ניסה להסתער על כוחות המשטרה ונורה למוות.
אמיל שקרג'יסקי נקבר בסופיה. בן משפחתו המורחבת היה תא"ל חיים שקד (שקרג'יסקי).
הנצחתו.
בעידן הרפובליקה העממית הבולגרית, זכה שקרג'יסקי למעמד של גיבור לאומי. רחובות בסופיה, דופניצה וקיוסטנדיל נקראו על שמו והוא עוטר בתואר "גיבור בולגריה". שמה של המקהלה הקהילתית של יהודי סופיה הוסב ל"מקהלת עם יהודית ליד הספרייה ע"ש אמיל שקרג'ייסקי" ולאחר עליית חבריה לישראל, היא נודעה כמקהלת צדיקוב.
לאחר תום העידן הקומוניסטי, הוסר שמו של אמיל שקרג'יסקי מהרחובות השונים. בראשית המאה ה-21 נקראה עדיין הספרייה המרכזית שליד בית העם של הקהילה היהודית בסופיה על שמו של אמיל שקרג'יסקי ובמקום קיים גם ארכיון המנציח את פועלו.
מכון שילה
מכון שילה הוא מרכז פסיכולוגי ייחודי וייעודי לציבור הדתי לאומי, שנוסד בשנת 2004 בגבעת שמואל ופועל ברחבי ישראל.
רקע.
מכון שילה הוקם כמענה לתופעה בחברה הדתית, שבה אנשים חששו לפנות לייעוץ פסיכולוגי מקצועי, ומתוך הבנה שהציבור מהציונות הדתית זקוק לאוזן קשבת שתוכל להבין את מרקם החיים המיוחד שלו.
בחברה הדתית והדתית לאומית נהגו מאז ומעולם לפנות לרבני הקהילה, מתוך חשש שפסיכולוגים עלולים שלא להבין או אף להשפיע לרעה בנושא האמוני וההלכתי. בנוסף, בנושאים רגישים השייכים לעולם הרגשי הפנימי, נושאי משפחה, זוגיות, מיניות, ובמיוחד הטרדות ופגיעות מיניות, ובעיות. בזהות המינית, דורשים מענה משולב של רבנים ואנשי מקצוע, דבר שלא היה קיים עד להקמת מכון שילה.
היסטוריה.
בסוף שנות ה-90 נעשה ניסיון להקמת מכון דתי, ביוזמתו של ד"ר צבי מוזס, אך הניסיון נכשל בשל קשיים כספיים, למרות ניסיונו לערב גורמים ציבוריים, דוגמת משרד החינוך, החינוך הממלכתי-דתי ומרכז ישיבות בני עקיבא.
בשנת 2004, ד"ר צבי מוזס החל ביישום הפרויקט על ידי חברת קונטקט בבעלותו, אשר באותה תקופה, נתנה טיפולים פסיכולוגיים לעולים חדשים.
הרב יובל שרלו, בתחילה התנגד לרעיון, אך לבסוף, שינה את עמדתו ותמך בקידומו, זאת לאחר שנתקל בבעיות פסיכולוגיות רבות, שהגיעו אליו באמצעות שו"ת בפורטל מורשת ואתר ערוץ 7 ונזקקו למענה מקצועי. ביוזמתו, נוצר שיתוף פעולה עם ארגון רבני צוהר והרב רפי פוירשטיין בפרט. יחד עם ארגון רבני צוהר ואוניברסיטת בר-אילן, בשיתוף פרופ' אלי וקיל, התקיימו כנסים בנושא פסיכולוגיה ויהדות. אשר זכו להד ציבורי ותקשורתי רחב ושימשו בסיס לתחילת הדרך של מכון שילה.
פעילות.
פינוי גוש קטיף.
במהלך התקופה לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות, פנה מכון שילה, לשירותי הרווחה בגוש קטיף במטרה להקים צוות טיפולי שיסייע בהתמודדות של התושבים מהכיוון הפסיכולוגי. לאחר קבלת תקציב מהמחלקה להתיישבות בסוכנות היהודית, הוקם צוות ממטפלי המכון שפעל בגוש קטיף והורשה לנוע בין היישובים ולתת סיוע טיפולי מתאים. בין השאר, הצוות עסק בליווי משפחות שאיבדו את יקיריהם ונאלצו להעתיק את מקום קבורתם.
כיום.
כיום, מכון שילה פועל עצמאית בניהולו של ד"ר צבי מוזס, ומרכז פעילות ענפה בנושא הפסיכולוגיה בציבור הדתי. במכון עובדים עשרות פסיכולוגיים דתיים בכל הארץ. בנוסף, מכון שילה שם לו למטרה להעלות לדיון ציבורי נושאים שלא דוברו בציבור הדתי. כחלק ממטרה זו, אורגנו במשך השנים כנסים שעסקו בנושאים רגישים ואקטואליים. בין הנושאים: המחיר הנפשי של שמירת הלכה, השלכות של חינוך נפרד ומעורב, נישואין מוקדמים ורווקות מאוחרת, גירושין וייעוץ משפחתי או זוגי.
Goodyear Tire and Rubber Company
גודייר (אנגלית: The Goodyear Tire &amp; Rubber Company) היא חברה אמריקנית המייצרת צמיגים למכוניות, למשאיות, למכוניות פורמולה 1, למכוניות ספורט, לרכבי שטח, למכוניות נאסקאר ולמכוניות מרוצי תיור.
החברה ידועה בעולם בזכות פרסומות הענק שלה במרוצי מכוניות שונים ובאירועי ספורט אחרים, לרוב בארצות הברית מופיעות הפרסומות של החברה על ספינות אוויר במהלך אירועי ספורט מוטורי שונים כמו מרוצי נאסקאר, מרוצי פורמולה 1, מרוצי מכוניות תיור ומרוצי ראלי. גודייר נחשבת לאחת מיצרניות הצמיגים הגדולות בעולם ומתחרותיה העיקריות הם מישלן, פירלי, ברידג'סטון וקונטיננטל AG.
מאז 1999 רוב צמיגי דאנלופ מיוצרים על ידי מפעלים השייכים לגודייר.
לידיה ליטבאק
פאפה
פאפה (בהונגרית: Pápa) היא עיר במחוז וספרם (Veszprém) שבהונגריה, צפונית לאגם בלטון. נכון לשנת 2012, התגוררו בעיר כ-32,000 תושבים.
הקהילה היהודית.
היהודי הראשון בעיר מוזכר בתעודה משנת 1698 מאז הקהילה היהודית גדלה עד שנוסדה רשמית בשנת 1748. תחילה הייתה פרנסתם של יהודי העיר במסחר ובמלאכה ובמחצית הראשונה של המאה ה-19 עסקו יותר ממאה משפחות בבורסקאות והיתר היו חוכרי קרקעות ובעלי מפעלים.
בית הכנסת נחנך בשנת 1846. והקהילה השתייכה ברובה לזרם האורתודוקסי והכילה בתוכה גם את יהודי העיירות ברהידה וסאן השכנות. בשנת 1950 נפרדה קהילת סאן מפאפה ובשנת 1875 פרשה קבוצה קטנה מפאפה ויסדה קהילה נאולוגית.
בשנת 1845 הוקם בית ספר שהפך לאחר מכן לבית ספר ממלכתי. ובמקום פעלה ישיבה שבימיה הטובים מנתה למעלה מ-400 בחורי ישיבה.
רבה האחרון של הקהילה, הרב יוסף גרינוולד, הקים בארצות הברית קהילה בשם פאפה, וכיום היא קיימת כחצר חסידית בשם חסידות פאפא.
בשנת 1904 נוסדה בפאפה אגודת "חובבי ציון". ובין שתי מלחמות העולם התפתחה גם פעילות ציונית בעיר ופעלו שם סניף של תנועת-הנוער הציונית "אביבה באריסיה", סניף מקומי של ההתאחדות הציונית ההונגרית (120 חברים), של "השומר הצעיר" ושל צעירי "המזרחי". רבה של פאפה בראשית תקופה זו היה הרב משה אריה ראטה, שהיה מהבודדים ברבני הונגריה שתמך בציונות.
בשנת 1930 חיו בקהילה 2,567 יהודים.
במרץ 1944 עם כניסת הצבא הגרמני להונגריה, נעצרו אחדים מנכבדי הקהילה והובלו למחנות ריכוז בשארוואר ובנג'קניז'ה, משם שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
במחצית השנייה של חודש מאי הוקם גטו בשטח שמסביב לבית הכנסת בפאפה לשם הובאו גם יהודים מן הסביבה, ומספר תושביו הגיע ל-2,800 נפש. בתחילת יוני גויסו הצעירים לעבודות כפייה וביולי 1944 שולחו כל יושבי הגיטו למחנה ההשמדה אושוויץ.
51 מיהודי פאפה היו ב"רכבת ברגן-בלזן" שיצאה מבודאפשט לשווייץ ביוני 1944 בעקבות ההסכם בין ישראל קסטנר לאדולף אייכמן, שבמסגרתו ניצלו כ-1,600 יהודי הונגריה.
לאחר המלחמה חזרו לפאפה כ-500 יהודים. הקהילה התארגנה מחדש ולאחר המרד האנטי-סובייטי בשנת 1956 החלה עזיבה הדרגתית, ובשנת 1972 נותרו בפאפה רק 50 יהודים.
לפי נתוני הארגונים היהודיים, בשנת 1989 נותרו בעיר יהודים בודדים ולא התקיימה בה כל פעילות קהילתית. בבית העלמין החדש הוקמה אנדרטה לנרצחי השואה והמקום מטופל על ידי העירייה.
בנק לסחר חוץ
הבנק לסחר חוץ בע"מ היה בנק שהוקם על ידי סוויס-ישראל טרייד בנק (בצרפתית: Banque pour Le Commerce Suisse-Israelien), והחל לפעול בשנת 1956. הבנק היה שותף להקמת בנק ערבי ישראלי. בשנת 1972 התמזג עם בנקים נוספים להקמת הבנק הבינלאומי הראשון. יוזם הקמת הבנק ומנכ"לו היה יהודה אסיא.
הבנק לסחר חוץ קיבל את רישיונו מבנק ישראל באוקטובר 1955, ופתח את שעריו בשדרות רוטשילד 39, בנובמבר 1956. בשנת 1958 הקים הבנק סניף בירושלים ובסוף 1960 כבר היו לו 11 סניפים. במרץ 1962 היו לבנק 17 סניפים בישראל וארבעה סניפים ברחבי העולם. בתחילת 1967 היו לבנק 29 סניפים בישראל.
הבנק היה שותף בהקמת בנק ערבי ישראלי בסוף 1959 ובשנת 1960 מיזג אל תוכו את "אוצר המעמד הבינוני", ואת "בנק משכנתאות וחסכונות". כן רכש הבנק מספר אגודות הלואה וחיסכון, בין השאר בראשון לציון, רמלה ונתניה.
בשנת 1965 מכרה ממשלת ישראל את חלקה בסוויס-ישראל טרייד בנק לחברה המרכזית (לימים, כלל תעשיות), שהפכה לשותפה מרכזית בבנק לסחר חוץ. בסוף שנות ה-60 רשם הבנק הפסדים כבדים וקיבל סיוע מהמדינה. הממשלה רכשה בחזרה את הבנק מהחברה המרכזית על מנת להקים את הבנק הבינלאומי הראשון, ואילו החברה המרכזית רשמה הפסד בגין המכירה.
קרלה וורדן
קרלה אוברבק
קרלה ורדן אוברבק (באנגלית: Carla Werden Overbeck; נולדה ב-8 באפריל 1968) היא כדורגלנית עבר אמריקנית ששיחקה בעמדת ההגנה. אוברבק הייתה קפטנית נבחרת ארצות הברית כשזו זכתה בגביע העולמי שנערך ב-1999.
קריירה.