גם בעל החוות יאיר פוסק ידוע, מכריע כדיעה זו: "אין להכניס לגדר ספק ספיקא דכהנים בזמן הזה..המה ספק ואם כן הוא ספק ספיקא..דהכהנים המה ספק כהנים כמ"ש בתשו'.. הרשד"ם ..כבר דחה הרב ר"י לבית לוי בשו"ת כלל ה' סי' ל"ג בשתי ידיו עסקנות בדין ההוא, - והדין עמו, שכהנים הואיל והמה מחזיקין את עצמן לכהנים שוויה אנפשיה חתיכה דאיסורא... והקפוהו בראיות ברורות, המעיין יראה שדבריו כנים..לפ"ד הרשד"ם בזה"ז כל שבויה יהי' מותר לכהן דספק פן זינתה.. פן הוא אינו כהן.. ובאמת אנן אסרינן שבויה אכהן ולא (?) עליו אדם מעולם ואין נודד כנף או לפצות פה ע"ז ומפורש כתב הרב המגיד אם נטמא כהן מלקין. .ע"כ כיון שקרא ראשון בבית הכנסת והחזיק נפשו לכהן דינו ככהן..דהא שוויי' לנפשי' חתיכא דאיסורא..אינו נכנס בגדר הספיקות" וכן כתב בספר - ישועות יעקב.
יש שהגינו על הרשד"ם ופִּסְקוֹ, והסבירו שהקל באיסור נישואין דרבנן - ולעולם לא היה מיקל לכהן לקחת אשה שאסורה עליו מדין תורה, וגם מציינים שהרשד"ם בעצמו החזיק באמינות חזקת הכהונה בתשובה אחרת לאסור אשה לבעלה כהן רק מסיבת "ריח הגט".
דעתו של המהרש"ל.
גם דעתו של הרב שלמה לוריא אודות נאמנות חזקת הכהונה היא שלכוהן מוחזק אין דין וודאי, אך הוא לא מבטלה כליל. מצד אחד מסתמך המהרש"ל על חזקת הכהונה להעביר מטלטלין וגם קרקע של חרם אל כהן מוחזק בחוצה לארץ וגם ממליץ לתת את הזרוע, לחיים וקיבה אל כהן בזמן הזה. אולם, מצד שני מעורר שאלה על עצם הייחוס של הכהנים וכך כתב בפירושו לתלמוד:
המעשה עם אליהו הנביא.
ככל הנראה, אותו מעשה עם אליהו הנביא שעליו כיוון המהרש"ל מופיע בכתב יד פארמה של ספר חסידים. הסיפור מתחיל אודות רוצח שחי בימי רב האי גאון ורב אביתר כהן צדק. הרוצח ביקש דרך לשוב מחטאו וציוו שני הרבנים להכותו - ולסוף נתבשר שתשובתו התקבלה. מן הסיפור משמע שהרוצח נהפך לתלמיד של רב האי, ובהמשך הסיפור שאל את רב האי על סיבת צחקו בעת סיבובו את הר הזיתים עם מאות כהנים, ענהו הרב כי אליהו - שסיבב איתו - גילה לו שבכל הכהנים הסובבים שמתנהגים בגאווה - אין בהם כהן אמיתי זולת כהן אחד.
סיפור זה, אף על פי שנרשם כ"ידוע בדברי רז"ל" לא היה ידוע לרוב גדולי ישראל שבזמנו ואחריו. אמנם, בנוסף לסוברים שתוכן הסיפור מייצר אנכרוניזם (בהתאמת תקופת חיי רב אביתר כהן עם רב האי גאון), יש טוענים שהסיפור הנהו זיוף קראי.
התנגדות על דברי המהרש"ל.
פירושו זו של המהרש"ל שהטיל רוח של ספק על עצם ייחוסן של הכהנים לא התקבל אצל כמה פוסקים. יש שקראוהו "טעם חלש בעלמא", ויש שנתן לטענות אלו סמכות רק בחוצה לארץ, ויש שנתן סמכות לשיטתו רק אצל הכהנים ה'אשכנזיים שעברו עליהם רוב גזירות - מה שלא היה אצל הכהנים ה'ספרדים שהם מיוחסים בוודאי. בעל החתם סופר התנגד לדעתו של המהרש"ל שנתבלבלו ייחוס הכהונה.
דעתו של היעב"ץ.
לגבי מצוות פדיון בכורי ישראל מאת הכהנים, כתב הרב יעקב עמדן שאין חזקת הכהונה בימינו תקיפה שכהנים יחזיקו את כסף הפדיון. אלא הוא המליץ לכהן לפדות הבכור בתנאי "על מנת להחזיר" - כלומר, להחזיר את חמשת שקלי הכסף אל אבי הבן. וכל זאת, כדי למנוע הכהן מחשש עבירת גזל.
רוב הפוסקים לא הסכימו לדעתו של היעב"ץ. וכדוגמה לכך כתב החתם סופר שלא נראה לו עסק של פדייה "על מנת להחזיר" כקיום מצוות הפדייה - ואין הבן נחשב כפדוי כל עוד שמטילים לחץ כלשהו על הכהן להחזיר את הכסף. ובהתקפה חריפה יחסית טען בעל ה"שדי חמד" על שיטתו כמטיל ספק בכשרות הכהן ואין להחשיב את דבריו בזה העניין להלכה.
בכל אופן, לגבי עצם עניין הכהונה כתב היעב"ץ שבימיו ייתכן למצוא כהן עם כתב ייחוסו בידו - וזאת אף על פי שבדרך כלל נגנז ספר ייחוסם של כלל ישראל.
דעת המגן אברהם.
המגן אברהם כתב על אי-זהירות המצווה בפועל (באזור כהונתו כרב),ותמה; "צריך עיון למה אין נזהרין עכשיו להקדים הכהן לכל - ויש ליזהר בזה מאחר שמדאורייתא הם. ואפשר דאין אנו בקיאין ביחוסי הכהונה".
יש שהבינו את דבריו רק כמבאר מצב ימיו של דיעבד - ואילו לכתחילה יש לקיים המצווה על סמך כלל ההלכתי ספק דאורייתא לחומרא.
ויש טוענים בדעתו כי להלכה לא סבר שמותר להקל במצווה ומבחינות הלכתי אין להטיל ספקות בכהני זמנינו כי יש לסמוך על תורת חזקה וכן הכלל ההלכתי "כל המשפחות בחזקת כשרות".
חזרת הכהונה לוודאות מוחלטת בימי מלך המשיח.
הרמב"ם כותב שבימי המלך המשיח יתקיים דיון מעולה על בירור כל כהן כדי להעלותו כעובד על גבי המזבח, וזאת בהתאם לשיטת הרמב"ם שלא ייתכן עבודת הכהנים בשלימותם עד ביאת המלך המשיח בן דוד; .
אולם, לפי ספר עזרא וספר נחמיה משמע שתהליך אישור הכהנים לעבודה יקויים על ידי הכהן גדול והאורים ותומים: .
מוטי ברוך
מוטי ברוך (נולד ב-24 במרץ 1967) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף, המשמש מפקד פיקוד ההכשרות והאימונים בזרוע היבשה ומפקד הגיס המטכ"לי. קודם לכן שימש מפקד בית הספר לפיקוד, שליטה ומטה מבצעי, ראש חטיבת תורה והדרכה באמ"ץ, מפקד עוצבת הפלדה, מפקד עוצבת עידן ומפקד חטיבת הנח"ל.
ביוגרפיה.
ברוך התגייס לצה"ל בשנת 1985, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 890 ומונה למפקד מחלקה בפלוגה המסייעת. לאחר מכן שימש סגן מפקד הפלוגה. בהמשך שירת כמפקד פלוגת מסלול. לאחר מכן מונה למפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 890. בהמשך מונה לסגנו של מפקד גדוד 890, דרור וינברג. לאחר מכן מונה למפקד סיירת צנחנים, ושימש בתפקיד בין השנים 1996–1997, את תפקידו סיים לאחר מבצע מרכבות האלים, במהלכו נפצע מאש מחבלים. לאחר שהחלים מפציעתו, הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 890 בין השנים 1998–2000, והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון ובמהלך הנסיגה מלבנון. בשנת 2001 מונה למפקד יחידת מגלן, ופיקד עליה בין היתר במהלך מבצע חומת מגן, בתפקיד זה שירת עד אוקטובר 2002.
בנובמבר 2002 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבה 226, ושימש בתפקיד עד שנת 2004. לאחר מכן מונה למפקד חטיבת יהודה בין השנים 2004–2006. בהמשך מונה לראש מחלקת מבצעים באמ"ץ, ושירת בתפקיד בין השנים 2006–2008. במאי 2008 מונה למפקד חטיבת הנח"ל, ושימש בתפקיד עד 19 במרץ 2010. ב-7 באפריל 2010 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת עידן, במקביל שימש כמפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, את תפקידיו סיים ב-17 באפריל 2012. ב-17 במאי 2012 מונה למפקד עוצבת הפלדה, ושירת בתפקיד עד 8 במאי 2014. במרץ 2014, הוביל את חקירת מותו של שופט ירדני שנהרג מאש צה"ל בגשר אלנבי. בתום תפקידו יצא ללימודים באוניברסיטה לביטחון לאומי בארצות הברית. בשנת 2015 מונה לראש חטיבת תורה והדרכה באמ"ץ, בתפקיד זה שירת עד שנת 2018. באפריל 2018 מונה לעמוד בראש צוות לבדיקת אירועי העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה.
ב-6 בספטמבר 2018 הועלה לדרגת אלוף וב-2 באוקטובר מונה למפקד הגיס המטכ"לי ובמקביל למפקד בית הספר לפיקוד, שליטה ומטה מבצעי. ב-5 במרץ 2020 מונה להקים ולפקד על פיקוד ההכשרות והאימונים בזרוע היבשה, במסגרת הקמת הפיקוד הוכפפו תחתיו כלל יחידות ההכשרה בזרוע היבשה.
חיים אישיים.
ברוך מתגורר ביישוב עצמון, נשוי לסמדר ואב לשישה. בעל תואר ראשון במדעי המזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
Wikileaks
יום טוב עסיס
יום טוב עסיס (Yom Tov Assis; 1942 - 16 ביוני 2013, ח' בתמוז תשע"ג) היה היסטוריון ישראלי, פרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה של עם ישראל, ראש מרכז היספניה-יודאיקה לחקר יהדות ספרד ופורטוגל, יו"ר אקדמי של המרכז לחקר יהדות ארם צובא וסביבתה באוניברסיטה העברית בירושלים וראש מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח. הוא עמד בראש "החברה לחקר יהדות ספרד ופזורתה".
ביוגרפיה.
יום טוב עסיס נולד ב-1942 בחלב שבסוריה, אח שמיני מתוך תשעה. ב-1948, בעקבות המהומות וההתקפות על היהודים לאחר החלטת האו"ם לחלוקת ארץ ישראל לשתי מדינות, ערבית ויהודית, עבר עם משפחתו ללבנון, בהשאירם מאחוריהם את כל רכושם. כשהיה בן 11 עברה המשפחה לטורקיה, שם היה לאביו הסוחר עסק. בשנת 1962 עבר עסיס לאנגליה, שם למד את כל לימודיו האקדמיים עד לדוקטורט. הוא למד ב-Jews' College, ביוניברסיטי קולג' ובבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה, כולם בלונדון. ב-1971 עלה לישראל ועשה דוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים, אותו קיבל ב-1981. עבודת הדוקטור נכתבה בהדרכת פרופ' חיים ביינארט בנושא "יהודי ארגוניה תחת שלטונו של יעקב השני (1291–1327)". עסיס היה מרצה באוניברסיטה העברית משנת 1975 והועלה לדרגת פרופסור מן המניין בשנת 1996, עמד בראש המכון למדעי היהדות באוניברסיטה העברית בשנים 1997–2001, קודם לכן שימש יו"ר מרכז לחקר קהילות ישראל ע"ש דינור בשנים 1995–1997, ובשנים 2001–2007 היה יו"ר המרכז להוראת תרבות ישראל באוניברסיטאות בעולם ויו"ר מרכז צ'ייס למדעי היהדות ברוסית. כפרופסור אורח לימד באוניברסיטאות יוניברסיטי קולג', אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת ייל, סורבון, ישיבה יוניברסיטי, קייס ווסטרן יוניברסיטי, אוניברסיטת סידני ואוניברסיטת שנדונג.
עסיס ערך את כתב העת "היספניה יודאיקה" בולטין, היוצא לאור בשלוש שפות: עברית, אנגלית וספרדית פעם בשנה ועוסק בתולדותיהם ותרבותם של היהודים בחצי האי האיברי בימי הביניים. בסדרת היספניה יודאיקה שבעריכתו הופיעו עד כה אחד עשר כרכים.
כן ערך את סדרת הספרים "מקורות לתולדות היהודים בספרד"" (Sources for the History of the Jews in Spain). זוהי סדרת ספרי מקורות מארכיונים בספרד, עסיס כתב את המבוא בספרדית ובאנגלית. עד כה יצאו שישה כרכים בסדרה.