טום קראוס (בגרמנית: Tom Krauß; נולד ב-22 ביוני 2001 בלייפציג שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת שאלקה 04 מהבונדסליגה, בהשאלה מר.ב. לייפציג.
קריירת מועדונים.
קראוס גדל במחלקת הנוער של ר.ב. לייפציג. ב-27 ביוני 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 2-1 על אאוגסבורג במסגרת המחזור ה-34 בבונדסליגה לעונת 2019/2020.
ב-4 באוגוסט 2020 הושאל קראוס למשך שתי עונות לנירנברג מהבונדסליגה השנייה. ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-0 לר.ב. לייפציג במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני. ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 1-1 נגד יאן רגנסבורג במסגרת המחזור הראשון לעונת . ב-4 באפריל 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על פאדרבורן 07 במסגרת המחזור ה-27 בליגה. הוא ערך 64 הופעות ליגה במשך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע חמישה שערים.
ב-10 ביוני 2022 הושאל קראוס לשאלקה 04 מהבונדסליגה.
אות האומץ הנשי הבינלאומי
גומייה (צבא צרפת)
סדקו (פואמה סימפונית)
סדקו, (ברוסית: Садко) אופ. 5, היא פואמה סימפונית, מאת המלחין הרוסי ניקולאי רימסקי-קורסקוב, שנכתבה ב-1867 ושופרה על ידי המלחין ב-1869 וב-1892. היצירה מכונה "הפואמה הסימפונית הראשונה שנכתבה ברוסיה". היא בוצעה לראשונה בשנת 1867 בקונצרט של האגודה למוזיקה רוסית, בניצוחה של מילי באלאקירב. רימסקי-קורסקוב כתב מאוחר יותר אופרה באותו השם, סדקו (אופרה), המשמשת מוטיבים מן היצירה הנוכחית. לרימסקי-קורסקוב עצמו יצא "לנצל לאופרה זו את החומר של הסימפוני של היצירה הקודמת, ולעשות שימוש בנושאים ובמוטיבים כמנגינות מובילות לאופרה".
רקע.
עלילה.
סדקו, סוחר ונגן גוסלי מנובגורוד מועבר לממלכת מלך הים. שם סדקו שר למלך ולמלכה וזוכה בידה של בתם, וולכובה. חגיגות החתונה הופכות כל כך סוערות עד שסערה צצה, מטביעה ספינות על פני הים, וממלכת מלך הים נהרסת. סוף שלטונו של המלך מבשר על הופעתו של צליין נוצרי. סדקו ווולכובה נמלטים מההרס על ממלכת הים.
ההלחנה.
מילי באלאקירב, הוקסם מפואמה סימפונית שהלחין אנטון רובינשטיין ורצה ליצור אלטרנטיבה רוסית דומה לצורה המוזיקלית החדשה שנגלה אליה. מבקר המוזיקה ולדימיר סטאסוב הציע לו את סיפור האגדה "סדקו, כתב תוכנית ליצירה זו, ונתן אותה לבאלאקירב בשנת 1861. בתחילה העביר באלקירב את התוכנית למודסט מוסורגסקי, שלא עשה איתה דבר. בסופו של דבר הציע מוסורגסקי את התוכנית לרימסקי-קורסקוב. באלאקירב הסכים לכך, בהסתמך על הניסיון והאהבה של המלחין לים ולאוקיינוס.
במקום הלחנה מקורית המתארת בפשטות ים, רימסקי-קורסקוב השתמש בפואמה הסימפונית של פרנץ ליסט, Ce qu'on entend sur la montagne, בתור השראה. היצירה של ליסט שימשה לעזר בעבור המלחין הבלתי מנוסה שלא נתקל אף פעם בחייו בפואמה סימפונית. למרות שרוב המוטיבים היו של ליסט וכך גם ההרמוניה והמלודיה, נושא הסיום היה מקורי מאת המלחין. החלק המרכזי כולל מוזיקה המתארת את מסעו התת-ימי של סדקו, את חגו של מלך הים ואת הריקוד הרוסי המביא את היצירה לשיאה. רימסקי-קורסקוב בחר את ההרמוניה הטונאלית העיקרית של היצירה כך: תנועה ברה מז'ור, הבאה בדו מז'ור ולאחר מכן חזרה לרה מז'ור, כדי לרצות את באלאקירב.
ביקורות.
לאחר הופעתה של סדקו, האשים מבקר אחד את רימסקי-קורסקוב בחיקוי יצירתו של מיכאיל גלינקה, קאמרינסקאיה. תגובה זו הובילה את מוסורגסקי ליצור את כתב העת שלו Classicist, בו לעג למבקר. בהוראתו של באלאקירב תיקן רימסקי-קורסקוב את הפרטיטורה לקונצרט בנובמבר 1869. אלכסנדר בורודין כתב ביום הקונצרט, "בגרסה החדשה הזו, שבה תוקנו קטעי תזמור רבים והאפקטים הקודמים שוכללו, סדקו היא תענוג. הציבור בירך את היצירה בהתלהבות והזעיקו [לבמה] את קורסינקה [כינוי שנתן בורודין לרימסקי-קורסקוב] שלוש פעמים."
לאחר הבכורה.
בשנת 1871, מנהל האגודה למוזיקה רוסית, מיכאיל אזנצ'בסקי , הציג את סדקו עם המנצח אדוארד נאפרבניק, כחלק מהמאמצים לגייס את המלחין לפקולטה למוזיקה של הקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג. זו הייתה גם הפעם היחידה שבה המנצח אדוארד נאפרבניק, ביצע יצירה תזמורתית מאת רימסקי-קורסקוב עבור האגודה למוזיקה רוסית. ארבע שנים לאחר מכן, אזנצ'בסקי ביקש מנפראבניק מספר פעמים לנצח על הסוויטה הסימפונית של אותו מלחין, אנטאר. נפראבניק סירב לבסוף, ואמר לאזנצ'בסקי בבוז לכאורה, ש"רימסקי-קורסקוב יכול גם לנהל זאת [את הביצוע] בעצמו."
בשנת 1892, רימסקי-קורסקוב תכנן מחדש ועיבד את סדקו. "עם התיקון הזה סגרתי חשבון עם העבר", כתב באוטוביוגרפיה שלו. "בסיום עבודה זו זה לא נותרה יצירה אחת חשובה מהזמנים בהן דעותי היו שונות מאלו של היום".
רימסקי-קורסקוב ניצח על סדקו מספר פעמים ברוסיה במהלך הקריירה שלו, וכן בבריסל במרץ 1900. ארתור ניקיש ניצח על היצירה בנוכחות המלחין בקונצרט בפריז שנערך במאי 1907.
תזמור.
כלי הקשה: טימפני, מצלתיים, גונג ומערכת תופים.
כלי נשיפה מעץ: פיקולו, 2 חלילים, 2 אבובים, שני קלרינטים ו-2 בסונים.
כלי נשיפה ממתכת: 4 קרנות יער, 2 חצוצרות, 3 טרומבונים וטובה.
כלי מיתר: כינורות, ויולות, וקונטרבס.
קישורים חיצוניים.
חלק מהיצירה של התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו.
היצירה המלאה ביוטיוב.
סאדקו (פואמה סימפונית)
ג'וזפה מנצ'ינלי (גנרל)
רוברט בלאק
רוברט בלאק (באנגלית: Robert Black; 21 באפריל 1947 – 12 בינואר 2016) היה רוצח סדרתי, אנס, ופדופיל סקוטי אשר הורשע בחטיפה, אונס ורצח של ארבע ילדות בגילאי חמש עד אחת עשרה, במהלך מסע קטל שערך בממלכה המאוחדת בין השנים 1981–1986. הוא נעצר בתום מצוד משטרתי נרחב ונידון למאסר עולם ב, צפון אירלנד, בו מת לאחר שלקה בהתקף לב ב-2016. עד לעצם היום הזה נחשב בלאק לחשוד העיקרי במספר מקרי רצח לא פתורים.
ביוגרפיה.
רוברט בלאק נולד ב, , סקוטלנד, ב-21 באפריל 1947, לג'סי האנטר בלאק וגבר לא ידוע. אמו תכננה למסור אותו למשפחה אומנת לפני שהיגרה לאוסטרליה בניסיון להימנע מהסטריאוטיפים הכרוכים בהולדת ילד מחוץ למיטת הנישואים, אך הוא אומץ רק כאשר היה בן שישה חודשים והועבר לידיה של משפחה אשר ענתה לשם טוליפ, מהכפר הסקוטי .
מגיל צעיר הפגין בלאק סימנים אנטיסוציאליים, ונודע בתור ילד אגרסיבי בעל חברים מעטים. לעיתים תכופות נתקף בהתפרצויות זעם אלימות ונהג להשחיט את רכוש בית הספר בו למד. כמו כן סבל מבריונות מצד ילדים בני גילו, עד שהפך לבריון בעצמו והתאכזר לילדים צעירים ממנו. על אף שאמו המאמצת הקפידה על משטר ניקיון נוקשה, סלד בלאק הצעיר מרעיונותיה, וזכה לכינוי בקרב חבריו לכיתה.
במקרה אחד, כאשר היה בן חמש, התראה בלאק עם ילדה בת גילו, והשניים חשפו את איברי מינם איש לרעהו. חוויה זו הולידה בו את האמונה כי היה אמור להיוולד בתור נקבה, וכן עוררה בו קיבעון ארוך שנים לאיברי מין, במיוחד נשיים, ולשאר החורים בגוף האדם. מגיל שמונה החל בלאק להחדיר עצמים שונים לפי הטבעת שלו, מנהג שהתמיד בו עד לחייו המאוחרים.
עדויות מאוחרות טענו כי בלאק נראה עם חבורות על פניו וגפיו לעיתים קרובות, דבר שהעלה את הסברה שהוריו נהגו להתעלל בו. בלאק עצמו טען כי לא הצליח לזכור מהיכן הגיעו, אך שיער שקיבל אותן כתוצאה מריבים עם חבריו לבית הספר. עם זאת נודע כי סבל מהרטבת לילה כרונית, דבר שבגינו נהגה אמו להכותו.
שני הוריו המאמצים מתו עד ל-1958, ובלאק הושם בחזקתה של משפחה אומנת נוספת. כעבור זמן מה ביצע את עבירת המין הראשונה שלו, כאשר גרר ילדה קטנה לשירותים ציבוריים ומישש את גופה. אמו דיווחה על כך לרשויות ודרשה שיסולק מביתה לאלתר.
בנעוריו התגורר בלאק בפנימייה מעורבת בפרברי . במהלך שהותו במקום נהג לחשוף את איבר מינו בפני ילדות, ובמקרה אחד אף תלש בכוח את תחתוניה של אחת מהן. בשל כך, נשלח למוסד בעל משטר משמעת נוקשה לבנים בלבד, רד האוס, ב. במשך שלוש שנים הוטרד מינית בקביעות בידי אחד מחברי הסגל, אשר כפה עליו לבצע בו מין אוראלי. באותה העת למד ב, והחל לגלות עניין רב בפוטבול ושחייה. חבריו לכיתה תיארו אותו כנער שתקן בעל חברים מעטים.
כעבור מספר שנים עזב בלאק את הפנימייה, ובסיוען של רשויות רווחה שונות, עבר לפנימיית בנים אחרת ב, שם מצא עבודה בתור שליח של קצביה. מאוחר יותר הודה כי מישש בין שלושים לארבעים ילדות בזמן שביצע את שליחויותיו, ובכל פעם שהגיע לבית חדש ונתקל בילדה נהג לנצל את ההזדמנות בכדי לעשות זאת. אף אחת מהתקריות הללו לא דווחה.
ערב אחד, כאשר היה בן שש עשרה, נתקל בלאק בילדה בת שבע אשר שיחקה לבדה בפארק. הוא שכנע אותה לבוא עמו למקלט קרוב באמתלה שרצה להראות לה כמה גורי חתולים. כאשר הגיעו השניים למקום חנק אותה עד שאיבדה את הכרתה, ואונן מעל גופה הדומם. למחרת נעצר והואשם בהתנהגות מגונה ומופקרת. הערכה פסיכיאטרית שעבר הציעה כי התקרית הייתה חד פעמית ולא מצאה צורך בטיפול. לפיכך, הסתיים המקרה בנזיפה.
זמן מה לאחר מכן עבר בלאק להתגורר בביתו של זוג מבוגר בגריינג'מאות', ומצא עבודה בחברת אספקה של חומרי בניין. באותה תקופה החל לצאת עם אישה צעירה שפגש במועדון מקומי. הייתה זו בת הזוג הידועה היחידה שלו, והשניים יצאו יחד במשך מספר חודשים. לדבריו של בלאק הוא הציע לה להינשא לו, אולם חווה התמוטטות נפשית לאחר שהחליטה לסיים את זוגיותם בפתאומיות, ככל הנראה בשל דרישותיו המיניות היוצאות מגדר הרגיל.