בראיון ביוני 2019 שאל אותו אסף ליברמן האם רצונו שישראל תהיה מדינת הלכה, והשיב כי "חוקי התורה עדיפים בהרבה על מדינת ההלכה שיצר כאן אהרון ברק". כשנשאל האם שאיפתו שיונהגו בישראל כל משפטי התורה, השיב שבעזרת ה', כשעם ישראל ירצה, תתנהל לפי משפט התורה, "כפי שהיה בימי דוד המלך ושלמה המלך, על פי משפט התורה, כמובן, בהתאמה לימים האלה ולאתגרים האלה ולכלכלה הזאת ולאיך שחיה חברה בשנת 2019". כשנשאל האם יסקלו מחללי שבת, השיב ש"לא סוקלים מחללי שבת כל כך מהר", ושלפי חז"ל סנהדרין שהייתה מוציאה להורג פעם בשבעים שנה הייתה נחשבת "קטלנית". סמוטריץ' השווה זאת למדינת ישראל שהוציאה להורג אדם אחד בשבעים שנותיה, ואמר כי באופן דומה גם עונש המוות במשפט התורה "איננו כה מפחיד".
תחומים נוספים.
בדצמבר 2015 נשאל על דו"ח העוני השנתי שפורסם באותו היום, והשיב: "אין ספק שממצאי דו"ח העוני אמורים להילמד בצורה מעמיקה ולהיות חלק מתוכניות עבודה שלנו ככנסת וכממשלה כדי לצמצם את העוני בישראל. עם זאת, לא צריך לאבד פרופורציות. אין ספק שעני היום הוא הרבה פחות עני מלפני 20 שנה. הצמיחה במדינת ישראל מתקדמת. אז נכון שעשירים היום יותר עשירים מפעם אבל גם העניים יותר עשירים מבעבר במונחים מוחלטים. הפער נשמר והוא כמובן כואב וצריך לטפל בו, אבל לא צריך להלקות את עצמנו על מה שלא מגיע לנו. אין כאן אף אחד שמת מרעב או מקור ברחובות".
סמוטריץ' מתח ביקורת על אמצעים חריפים, בהם עינויים, שנקט השב"כ כלפי עצורים בחשד של מעורבות בהצתת בית משפחת דוואבשה בדומא וכלפי בני קהילתם, ושלל את הגדרת המעשה כפעולת טרור. הוא כתב: "טרור הוא רק אלימות שמפעיל אויב במסגרת מלחמה נגדנו ורק הוא מצדיק נקיטת צעדים חריפים שמקומם לא יכירם במציאות רגילה. כל השאר זה פשע חמור, פשע נאלח, פשע לאומני, אבל לא טרור. בכל השאר מטפלים במגוון הכלים הרחב שמעמיד ההליך הפלילי. הרצח בדומא, עם כל חומרתו, הוא לא אירוע טרור."
סמוטריץ' התנגד ל'חוק ההדחה', המעניק יכולת לחברי הכנסת להדיח ח"כ מכהן ללא צורך באישור בג"ץ, שמטרתו הייתה להדיח את חברת הכנסת חנין זועבי. באוקטובר 2016, לאחר דרישת נציגי ארגון בצלם מחברי האו"ם לנקוט בסנקציות נגד ישראל, קרא יו"ר הקואליציה, דוד ביטן, לשלול את אזרחותו של מנכ"ל הארגון, חגי אלעד. סמוטריץ' התנגד גם לצעד זה בנימוק שהוא אנטי דמוקרטי.
בתגובה לציוצים בטוויטר שעסקו בדיווח לפיו בבתי חולים רבים בישראל נהוגה הפרדה בין יולדות יהודיות לערביות ולריאיון של אשתו בנושא, צייץ סמוטריץ': "יש פערים מנטליים ולשני הצדדים יותר נוח להיות עם עצמם. [...] אשתי ממש לא גזענית, אבל אחרי לידה היא רוצה לנוח ולא את החפלות ההמוניות המקובלות אצל משפחות היולדות הערביות [...] יש מלחמה כבר מאה שנה בארץ הזו בין יהודים לערבים ולכן טבעי שאשתי לא תרצה לשכב ליד מישהי שהרגע ילדה תינוק שאולי ירצה לרצוח את התינוק שלה עוד עשרים שנה. [...] אחרי החלת הריבונות נחיה כאן רק עם ערבים שיזנחו את השאיפות הלאומיות ויקבלו את המדינה היהודית ולא ילחמו בה. אז יהיה דו קיום."
במרץ 2017 קרא סמוטריץ' לישיבות ולמכינות לעכב את גיוס תלמידיהם לצה"ל במחזור גיוס אחד, על מנת להפעיל לחץ נגדי על הצבא על רקע סוגיית השירות המשותף ושילוב נשים בתפקידי לחימה בצה"ל. הקריאה נדחתה על ידי ראש מפלגת הבית היהודי. על רקע סוגיה זו אמר סמוטריץ' בינואר 2018 כי "בסופו של יום יש מקצועות ותפקידים בחיים שמתאימים לגברים, ויש מקצועות שמתאימים לנשים - כך הקב"ה ברא את העולם, כך טוב לעולם".
חיים אישיים.
סמוטריץ' נשוי לרויטל ולהם שבעה ילדים. הם מתגוררים בשכונת גבעת רש"י שבקדומים.
במרץ 2017 טענו "הארץ" וחדשות 2 כי בקידום חוק ההסדרה נמצא סמוטריץ' בניגוד עניינים, כי ביתו של סמוטריץ' בשכונת גבעת רש"י נבנה באופן בלתי חוקי, שכן חלקת הקרקע שעליה נבנה אינה כלולה בתוכנית המתאר של קדומים, ובנוסף לא סומנה כאדמת מדינה על ידי צוות קו כחול של המנהל האזרחי שמיפה את השטח ב־2012, אולי כי הן עובדו בעבר בידי פלסטינים, ושצילומי אוויר הראו כי היו עצים בחלקה עד לשנת 2002. סמוטריץ' הגיב בטענה ש"הדברים נעשו כנדרש. היחידים שנמצאים בניגוד עניינים הם כתבים שמנסים לייצג את הפלסטינים כדי לפנות יהודים מהבית".
קישורים חיצוניים.
מכתביו
סקוט ווקר
סקוט קווין ווקר (באנגלית: Scott Kevin Walker; נולד ב-2 בנובמבר 1967) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל מדינת ויסקונסין בשנים 2011–2019.
ביוגרפיה.
ווקר נולד בקולורדו ספרינגס שבמדינת קולורדו. אביו היה כומר וב-1977 עברה המשפחה לוויסקונסין בעקבות משרה שקיבל האב. ווקר החל ללמוד באוניברסיטת מרקט ובמקביל עבד בחברת IBM, הוא לא סיים את התואר וב-1990 החל לעבוד כאיש שיווק בארגון הצלב האדום.
ב-1993 נבחר לאספה המחוקקת של מדינת ויסקונסין ומאז נבחר שוב עוד ארבע פעמים. ב-2002 נבחר למנהל מחוז מילווקי וכיהן בתפקיד במשך שמונה שנים.
ב-2010 נבחר למושל ויסקונסין לאחר שזכה ב-52% מקולות המצביעים. בינואר 2011 החל את תקופת כהונתו. מיד עם כניסתו לתפקיד החל לקדם חקיקה כלכלית של הורדת מיסים לעסקים וכן צעדים לצמצום הגרעון התקציבי הגבוה של המדינה. אחד החוקים שניסה להעביר כלל פגיעה בכוחות איגודי העובדים הגדולים, מה שהביא לגל מחאות והפגנות נגדו ובעדו בהיקפים גדולים שזכו לתשומת לב לאומית. המחאה הובילה ל-Recall Election ב-2012 בהן נבחר ווקר ברוב של 53%. בנובמבר 2014 נבחר לכהונה שנייה כמושל ברוב של 52%. התמודד בשנת 2018 על כהונה שלישית, והפסיד למועמד הדמוקרטי, טוני איוורס.
ביולי 2015 הכריז על כוונתו להתמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לבחירות ב-2016. ב-21 בספטמבר הודיע על פרישתו מן המרוץ עוד לפני תחילת הבחירות עצמן.
ב-2018 ווקר רץ שוב למשרת המושל, אבל הוא הפסיד בבחירות לטוני אייברס מהמפלגה הדמוקרטית. למרות זאת, הוא חתם על חוק חדש שמסיר מספר כוחות חשובים ממשרד המושל ומעניק אותם לבית המחוקקים של ויסקונסין. מבקריו של ווקר טענו כי ווקר חתם על החוק הזה כי רוב חברי בית המחוקקת ויסקונסין יהיו מהמפלגה הרפובליקנית, מפלגת ווקר, אבל המושל החדש יהיה מהמפלגה הדמוקרטית.
ווקר נשוי ואב לשני בנים.
מתיה
מתיא
מתיו
מתיוס
מתאוס
מתי לוי
מתי בן חלפי
יוסף המומר
משכן האמנים (הרצליה)
משכן האמנים, הנקרא גם "בית הסופר", הוא מתחם לאמנות ותרבות בהרצליה, הכולל גלריה, תוכנית אירוח וחללי עבודה לאמנים מתחומים שונים.
היסטוריה.
בשנת 1936 הציע ועד המושבה הרצליה אזור ג' לאגודת הסופרים, 10 דונמים של קרקע בחינם, כדי לבנות מקום מנוחה ועבודה לסופרים ויוצרים. זמן רב אגודת הסופרים לא עשתה בנידון כלום, כלומר, הם הסכימו להצעה אך לא פעלו למען הקמת המתחם.
בשנת 1947, בנימין גיצ'קו, שהיגר מרוסיה לארצות הברית לפני מלחמת העולם הראשונה, ועבד עם סופרים, עלה ארצה. כשהגיע לארץ, שמע על הרעיון להקמת בית הסופר, והוא הציע את שירותו לטפל בהתנדבות ובגיוס כספים. עוד פעיל, ורדימון, מנהלו של קולנוע מוגרבי באותה תקופה, קיבל על עצמו את תפקיד הגשת תוכניות הבניין, והתקשורת עם הקבלנים. עוד פעילים שהיו חברים באגודת הסופרים והצטרפו היו- אשר ברש, יו"ר אגודת הסופרים דאז, אליעזר שטיינמן, ישראל כהן, דוד שמעוני, ראובן גרוסמן ושמעון הלקין. צורף גם בן ציון מיכאלי, ראש מועצת הרצליה.
התוכנית שאושרה על ידי האגודה כללה מבני מגורים לסופרים, חדרים לספריה וחדרי עיון, אולמות כנסים והרצאות, חדר אוכל ומטבח. אגודת הסופרים האמינה כי ימצאו תורמים שיממנו את הבנייה, מהארץ ומחו"ל. סכומים מעטים נאספו- בנימין גיצ'קו נסע לארצות הברית והצליח לגייס מעט כסף, בארץ נמצאו כמה תורמים, ומועצת הרצליה הקציבה למתחם 2,000 לירות.
אבן הפינה הונחה במאי 1952. במהלך הבנייה, העבודה הופסקה עקב מחסור בכספים. גיצ'קו נסע שוב, הפעם לארגנטינה, וחזר עם משלחת יהודית, שתרמה סכום נכבד. העבודה חודשה והחליטו לקרוא לאחד הבניינים ע"ש התורמים- "ביתן ארגנטינה". התורמים חזרו לארצם, בהבטחה לשלוח עוד כסף, אך לא קיימו את הבטחתם. העבודה נפסקה, ואחר חודשה ושוב הופסקה.
הבניינים עמדו ריקים, ולכן עיריית הרצליה השכירה את המקום והסבה אותו לבית ספר לילדי שגרירים. אחר כך הפך ל"מרכז נוער", כלומר, מעין מעון. בהמשך, הפך ל"בית המדרש למורי ציור" - חוג ציור למסיימי תיכון, ולאחריו, ננטשו הבניינים פעם נוספת. בהמשך, הוקמה בריכה בחלק מהמתחם.
רק בשנות ה-90, אחד המבנים הפך למתחם ספורט ואת השני החליטו להסב למשכן האמנים. ורדה גנוסר שהייתה מנכ"לית אגודת הסופרים אז, עסקה בפרויקט "דירות אירוח לסופרים" ברחבי הארץ, וכשעברה להרצליה, שמעה על המבנה שיועד להיות כמעט מה שהיא רצתה שיהיה. היא פנתה מיד לראש העיר דאז, אלי לנדאו והציעה לו לחדש את המבנה. "לשמחתי מצאתי אוזן קשבת והתלהבות לנושא. הוחל בשיפוץ הבניין והוא חולק לשלוש דירות אירוח ליצירה, עם חידוש שהוספתי- לא רק לסופרים, אלא ליוצרים מכל התחומים." גנוסר ניהלה את משכן האמנים עד לשנת 2012, לאחריה ניהלו את המשכן טל קובו וד"ר אורי הולנדר.
החל מנובמבר 2015 מנהל משכן האמנים הוא האוצר רן קסמי-אילן.
ג'ון היקנלופר