במשך אלפי שנים, כמעט מאז ראשית התרבות האנושית, נצפו התפוצצויות כוכבים שהיו ידועות בשם הכללי נובה. צוויקי ובאדה חקרו את התופעה, וב-1931 הציעו את ההסבר, שהגורם לפיצוץ הוא קריסה של כוכב זקן תחת כוחות הכבידה שלו. כדי להסביר את האנרגיה העצומה שמשתחררת, הגורמת לכוכב להיות זוהר יותר ממספר רב של גלקסיות ביחד, היה צורך לשער שהכוכב נדחס כל כך עד שחלקיקיו הופכים לחסרי מטען חשמלי. במקרה, באותה תקופה נוצרה ההשערה בדבר קיומם של נייטרונים. צוויקי ובאדה העניקו לעצם הדחוס החדש שנוצר את השם כוכב נייטרונים. השערתם נותרה מקובלת עד היום הזה. שניהם גם טבעו את השם המקובל כיום לתופעה, סופרנובה.
צמד המדענים גם שיער שסופרנובה הוא גם מקורה של הקרינה הקוסמית. כדי לתמוך בהשערה, השקיע צוויקי 52 שנה בחיפוש סופרנובות, ומצא 120 מהן – שיא הקיים עד היום (2006).
בשנת 1938 הציע באדה להשתמש בסופרנובות מטיפוס Ia כנרות סטנדרטיים, מונח מפתח במדידת המרחקים לגלקסיות מרוחקות.
עידוש כבידתי.
בשנת 1937 צוויקי פרסם את השערתו, שגופים קוסמיים מסיביים, כצבירי גלקסיות, יכולים לשמש כעדשות באמצעות כוח הכבידה שלהם. נדרשו 42 שנה, עד שהתופעה אושרה בתצפיות בצמד הקוואזרים Q0957+561.
חומר אפל.
בשנת 1933 ביצע צוויקי שורה של מדידות על צביר הגלקסיות קומה, שבו יותר מ-1000 גלקסיות. תוך שימוש במשפט הוויראליות, הוא חישב את המאסה הכוללת של הצביר, והתברר שהיא גדולה פי 400 מהמאסה הנצפית באמצעות הבהירות. מכאן הסיק צוויקי את קיומו של חומר אפל. היה זה רעיון אופייני לאורח החשיבה המוזר של המדען; אולם ההשערה קיבלה תוקף של תאוריה מקובלת, בעקבות תצפיות וחישובים מאוחרים.
האור המתעייף.
תגליתו הידועה של אדווין האבל בדבר ההסחה לאדום של האור המגיע מגלקסיות רחוקות, הובילה למסקנה שהגלקסיות מתרחקות זו מזו במהירות הולכת וגדלה ככל שהמרחק ביניהן גדול יותר. מסקנה זו היא הבסיס העיקרי לתיאורית המפץ הגדול, המקובלת כיום כהסבר להיווצרות היקום.
צוויקי התנגד לתיאורית התפשטות היקום, מפני שהחישובים אז הראו מהירות התפשטות שהייתה גדולה מדי ביחס לתצפיות. מיד עם פרסום התגלית ב-1929, צוויקי סיפק השערה חלופית במקום התאוריה החדשה. הוא טען, שהאור מאבד אנרגיה במהלך מסעו בחלל, כתוצאה מפעולה הדדית כבידתית בין חלקיקי האור לבין גופים מסיביים בחלל. הרעיון הזה זכה לכינוי המלגלג האור המתעייף. רק בשנת 1956 תיקן ידידו ואלטר באדה את התצפיות, בהתבססו על משתנים קפאידיים, באופן שתאם את החישובים.
קטלוג הגלקסיות.
צוויקי הקדיש שנים רבות למיון של גלקסיות וצבירי גלקסיות. בין השנים 1961 ל-1968 פרסמו הוא ועמיתיו בהוצאת קלטק קטלוג מקיף בשישה כרכים של כל הגלקסיות הידועות, החל מעוצמת הארה מוגדרת. כמו כן, פרסם צוויקי ביחד עם רעייתו מרגריטה, קטלוג של גלקסיות ננסיות.
רעיונות משונים.
לצוויקי היה מוח פורה מאוד והוא ניחן בחשיבה "מחוץ לקופסה". רבים מרעיונותיו המוזרים דווקא הבשילו לכלל תאוריות מקובלות. אולם לעומתם, רעיונות אחרים נשארו בגדר קוריוזים שנשמעים היום מגוחכים.
יחסיו הבין-אישיים.
צוויקי נודע כאדם קשה ביחסיו עם בני אדם רבים; הוא נודע בקרב עמיתיו כ"בעל פה גדול," והתפרסם כאדם דעתן, האומר את דעתו מבלי ליפות אותה. "צניעות היא שקר," נהג לומר. עקשנותו התבטאה, למשל, בכך ששמר כל ימיו על אזרחותו השווייצרית, על אף שבילה את ארבעים שנות חייו האחרונות בארצות הברית.
אנקדוטות המעידות על אופיו.
עמיתו למחקר הסופרנובות, ואלטר באדה, ניחן באופי נוח לבריות, והיווה את ההפך הגמור מצוויקי. אף על פי כן, מצאו שני המדענים המבריקים שפה משותפת, ותכונותיהם הנוגדות השלימו זו את זו לכדי שיתוף פעולה פורה.
שיגור לוויין הספוטניק על ידי הסובייטים, העניק דחיפה חזקה לפיתוח מנועי סילון שנועדו לפעול ללא אוויר. צוויקי היה בין התורמים למאמץ, אולם למרות זאת, הוא הורחק מהשתתפות במאמץ האמריקאי בתחום טיסות החלל. כתוצאה מכך, כנראה, האירוע הדרמטי של נחיתת האדם הראשון על הירח לא נזכר כלל ביומניו.
פעילותו ההומניטרית.
בצד אופיו הקשה והבלתי מתפשר, היה בו צד אחר, הומני מאוד, שהתבטא בפעילות נדבנית וביוזמות לטובת הציבור. בעקבות מלחמת העולם השנייה, הוא אסף אלפי ספרים בנושאים מדעיים ושיגר אותם לספריות ברחבי אירופה, שנפגעו במלחמה. כמו כן, תמך בקרן סיוע ליתומים באירופה, וקיבל ב-1955 את מדליית הכבוד של הארגון.
צוויקי היה מבקר חריף של ארגוני דת ממוסדים, על אף שלא התנגד לאמונה דתית אינדיבידואלית. הוא היה ידוע כמתנגד ללאומנות, לגינוני טקס צבאיים, וכן לשימוש בנשק גרעיני.
בשנות לימודיו בציריך, גר צוויקי כפי הנראה בדירה שכנה לולדימיר לנין. נטען, שהאווירה החופשית בשווייץ של העשרים השפיעה לטובה על שורה של הוגים מקוריים מכל התחומים, ובהם לנין, איינשטיין, קרל יונג, וכנראה גם צוויקי.
פרסים והנצחה.
בעקבות תרומתו המדעית בעת המלחמה העולמית, קיבל מהנשיא טרומן את מדליית החירות הנשיאותית, אחד משני אותות הכבוד האזרחיים הגבוהים ביותר.
בשנת 1972 קיבל מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה.
על שמו קרויים גלקסיה , אסטרואיד , ומכתש על פני הירח .
רשימת הפרסומים המדעיים של צוויקי כוללת מאות מאמרים, מהם מרכזיים, והם מכסים טווח נרחב מאוד של תחומים מדעיים, וביניהם: קוסמולוגיה, אסטרונומיה, אסטרופיזיקה, ספקטרוסקופיה, טלסקופים, הנעה סילונית, מכניקה קוונטית, ועוד.
היבקושה
היבקושה (יפנית 被爆者) הם אזרחי יפן ניצולי ההפצצה הגרעינית על הערים הירושימה ונגסאקי.
פירוש המילה ביפנית הוא "אנשים שהושפעו מהפצצה", והיא מתארת אנשים שנחשפו לקרינה הרדיואקטיבית בעקבות ההפצצה או נפגעו ממנה בדרכים אחרות. רוב אנשי ההיבקושה חיים כיום ביפן, אך כמה אלפים, יפנים ושאינם כאלו, חיים בקוריאה, ברזיל, ארצות הברית ובמקומות נוספים.
הכרה רשמית.
"חוק הסעד לניצולי ההפצצה הגרעינית" ביפן מגדיר את ההיבקושה כאנשים הנכללים באחת מהקטגוריות הבאות:
ב-31 במרץ 2012 הוכרו על ידי ממשלת יפן 210,830 אנשים תחת ההגדרה היבקושה.
מתוכם כאחוז הוכרו כלוקים במחלות שנבעו עקב חשיפה לחומרים רדיואקטיביים שנפלטו בפיצוץ.
ההיבקושה זכאים לתמיכה ממשלתית. הם מקבלים סכום מסוים של קצבה חודשית. האחוז הבודד מתוכם, שנמצא סובל ממחלות הקשורות בחשיפה לחומרים הרדיואקטיביים, מקבל קצבה רפואית מיוחדת.
מצבות זיכרון בהירושימה ונגסקי מכילות רשימות של שמות אנשי היבקושה שידוע כי מתו מאז ההפצצות. הרשימה מתעדכנת מדי שנה בימי השנה להטלת הפצצות. באוגוסט 2012 הגיע מספר שמות המונצחים על המצבות לכמעט 440,000, כאשר מתוכם 280,959 מהירושימה ו-158,754 מנגסקי.
הכינוי היבקושה משמש לרוב ככינוי גנאי או לשלילה (לא אתן לך להתחתן עם בתי, אתה היבקושה).
שורדים קוריאנים.
במהלך מלחמת העולם השנייה גייסה יפן קוריאנים רבים להירושימה ונגסאקי, והעסיקה אותם בעבודות כפייה. על פי הערכות אחרונות, כ-20,000 קוריאנים נהרגו בהירושימה וכ-2,000 קוריאנים מתו בנגסקי. ההערכה היא כי אחד מכל שבעה מקורבנות הירושימה היה ממוצא קוריאני.
במשך שנים רבות דרשו הקוריאנים הכרה בהם כקורבנות הפצצה, אך בקשותיהם נדחו והם לא קיבלו קצבת בריאות נוספת. עם זאת, בשנים האחרונות טופלו רוב הבעיות באמצעות תביעות משפטיות.
קרניים (סרט)
קרניים (באנגלית: Horns) הוא מותחן פנטזיה אמריקאי-קנדי בבימויו של אלכסנדר אג'ה, שעלה לאקרנים ב-31 באוקטובר 2014. הסרט מבוסס על ספרו של ג'ו היל בעל שם זהה. בסרט מגלם דניאל רדקליף גבר שהואשם ברצח חברתו (ג'ונו טמפל), שמשתמש ביכולות העל-טבעיות שלו שהתגלו לאחרונה במרדף שלו לחשוף את הרוצח האמיתי.
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2013, ועלה לאקרנים בארצות הברית ב-31 באוקטובר 2014.
תקציר העלילה.
איגנטיוס פריש (דניאל רדקליף) הוא גבר בן 26, שיש לו הכול. יום אחד, הוא מחליט להציע לחברתו מילדות, מרין ויליאמס (ג'ונו טמפל) נישואים. אך בערב ההצעה, לפני שהוא מספיק לדבר, היא מבקשת ממנו שיעזוב אותה ויתאהב באחרת, מה שגורם לאיגנטיוס לחשוב שמרין בוגדת בו עם אחר. בזעמו הרב, איג הולך להשתכר בפאב. למחרת, מתעורר איגנטיוס, ומגלה כי הוא נאשם ברצח של חברתו. המשטרה ובית המשפט סוגרים את החקירה בשל חוסר ראיות והוא לא מואשם רשמית; אך כולם בעיירה הקטנה משוכנעים שהוא אשם.
בערב יום השנה למותה של חברתו, איג משתכר, ולמחרת מגלה שצומחות מהרקות שלו זוג קרניים, שנותנות לו כוח לדעת הכול על בן אדם ברגע שיגע בו, ועוד כוח שדוחף אנשים להתוודות על החטאים שלהם. איג מחליט להשתמש בכוחות הקרניים החדשות שלו על מנת למצוא את רוצח חברתו ולנקום בו. במהלך החקירה, איג מגלה דברים איומים על הסובבים אותו, נוסף על כן, איג מגלה שככל שהזמן עובר, הקרניים נותנות לו עוד ועוד כוחות חדשים, אך בד בבד הוא משנה צורה לדמוי שטן.
הפקה.
פיתוח.
ב-16 ביולי 2012, הודיע ג'ו היל, כותב הספר "קרניים" אשר עליו מבוסס הסרט באתר האינטרנט האישי שלו, כי הבמאי אלכסנדר אג'ה נבחר לביים את הסרט, וכי דניאל רדקליף וג'ונו טמפל התקבלו לתפקידים הראשיים. אלכסנדר אג'ה הסביר את התעניינותו הראשונית בפרויקט: שיה לה-באף התקבל במקור לתפקיד הראשי בתור איג פריש, אבל מאוחר יותר הוחלף על ידי רדקליף.
צילומים.
הצילומים החלו באוקטובר 2012 והם הסתיימו בתחילת דצמבר. הצילומים צולמו בוונקובר, בקנדה ובקולומביה הבריטית.
שחרור.
תאריך היציאה לאקרנים היה ב-11 באוקטובר 2013. ב-7 בדצמבר 2012 פורסמו פרומואים שונים לסרט, ובהם גם סרטון של מאחורי הקלעים.
אורית אזולאי