באוניברסיטה פקולטות לרבים מן המקצועות האקדמיים (ארכיטקטורה, מדעים מדויקים, הנדסה, משפטים, רפואה, רפואת שיניים, רוקחות, סיעוד, ספרות, פילוסופיה, מוזיקה, חקלאות ומזון, ניהול, חינוך, עבודה סוציאלית ועוד).
האוניברסיטה שמה דגש על פעילות ספורט ופועלות בה קבוצות ספורט רבות, הנקראות "אדום וזהב" (Rouge-et-Or). האוניברסיטה חברה
בקבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15.
בין בוגרי האוניברסיטה שלושה ראשי ממשלה של קנדה: לואי סן-לורן, בריאן מלרוני וז'אן קרטיין, וכן שופטים של בית המשפט העליון, ראשי פרובינציות ושרים בממשלה. שר החוץ של קנדה מאז נובמבר 2015, סטפן דיון, הוא בוגר המוסד.
דגל קונפדרציית המדינות של אמריקה
מספר דגלים שימשו כדגל קונפדרציית המדינות של אמריקה במהלך שנות קיומה בין השנים 1861 ועד 1865. מאז סיומה של מלחמת האזרחים השימוש בדגלי הקונפדרציה או דגלים המבוססים עליהם נמשך על אף המחלוקות סביבו וזאת משום שהוא מייצג את איחוד המדינות שהתנגדו לביטול העבדות. הדגל נחשב גם כיום כמעורר מחלוקת וזוכה לגינוי נרחב בציבור האמריקני
דגל מיסיסיפי בין השנים 1894–2020 היה אחרון דגלי מדינות ארצות הברית שבו הופיע דגל המערכה של הקונפדרציה. דגל ג'ורג'יה הנוכחי דומה לדגל הלאומי הראשון של הקונפדרציה ("הכוכבים והרצועות"); בשנים 1956–2001 דגל ג'ורג'יה כלל את דגל המערכה של הקונפדרציה בחלקו הימני.
גילגוליו של הדגל.
הדגל הלאומי הראשון.
הדגל הרשמי הראשון של הקונפדרציה אשר כונה "הכוכבים והרצועות" (אנגלית: "Stars and Bars") הונף בין ה-5 במרץ 1861 ועד ה-26 במאי 1863 ושימש כדגל הלאומי הראשון.
הוא עוצב בידי האמן הפרוסי ניקולה מרטשל (אשר עיצב גם את מדי צבא הקונפדרציה) בעיר מאריון שבמדינת אלבמה. דגל הפסים והרצועות אומץ ב-4 במרץ 1861 במונטגומרי, אלבמה והונף למחרת היום מעל בירתה הראשונה של הקונפדרציה.
אחד החוקים הראשונים של הקונגרס הקונפדרטיבי הזמני דאג ליצירת "ועדת הדגל והחותם" אשר בראש ישב ויליאם פורצ'ר מיילס מקרוליינה הדרומית. הוועדה ביקשה את הציבור להגיש לה רעיונות ומחשבות על נושא הדגל והסמל ונדהמה מהבקשות שלא לזנוח את "הדגל הישן" של ארצות הברית. מיילס כבר עיצב דגל אחר אשר הפך בסופו של דבר לדגל הקרב של הקונפדרציה והוא העדיף את הדגל אשר הוא עיצב על פני עיצוב 'הכוכבים והרצועות'. אך בהתחשב בדעת הקהל אשר תמכה בעיצוב הדומה לדגל ארצות הברית ("הכוכבים והפסים") עיצוב הכוכבים והרצועות אושר בידי הוועדה. עם פרוץ המלחמה, דגל הכוכבים והרצועות עורר בלבול בשדות הקרב עקב דמיונו לדגל האמריקני של צבא ארצות הברית.
עיצובו של הדגל היה פשוט. שלושה פסים אדום-לבן-אדום לאורכו של הדגל ובקנטון הופיע ריבוע כחול עליו שובצו כוכבים לבנים כמספר המדינות החברות בקונפדרציה. מספר אשר הגיע לשלושה עשר כוכבים.
הדגל הלאומי השני.
הדגל הלאומי השני של הקונפדרציה אשר זכה לכינוי "הדגל חסר הכתמים" (Stainless Banner) או לפעמים "דגל סטונוול ג'קסון" (Stonewall Jackson Flag), נכנס לשימוש ב-1 במאי 1863 ויועד להחליף את דגל הכוכבים הרצועות הראשון אשר עקב דמיונו לדגל ארצות הברית ספג ביקורת נוקבת (למרות שזהו היה הטיעון המרכזי לקבלתו מלכתחילה).
עיצובים רבים הוצעו וכמעט כולם עשו שימוש בדגל הקרב, אשר בשנת 1863 הפך לידוע ומוכר היטב, כמוטיב העיקרי בעיצובם. העיצוב החדש תואר בידי הקונגרס של הקונפדרציה כשדה לבן כאשר "האיחוד (אשר בשימוש כיום כדגל הקרב) הוא ריבוע ביחס של שני שלישים מרוחבו של הדגל, שדהו אדום, מעליו סאלטייר כחול רחב ממוסגר בלבן ומשובץ בכוכבים המותאמים למספר המדינות בקונפדרציה".
כינויו של הדגל "חסר הכתמים" מתייחס לשדה הלבן הנקי. חוק הדגל של שנת 1864 לא ציין מה מסמל אותו שדה לבן ועל כן נפוצו פירושים שונים לצבע כאשר הפירוש הנפוץ ביותר היה שהשדה הלבן מסמל את טהרה של המטרה. הקונגרס הקונפדרטיבי דן בשאלה האם ראוי כי לשדה הלבן תהיה מסגרת אדומה או אולי יחצה אותו פס כחול. ויליאם מיילס נשא נאום אשר תמך בפשטותו של השדה הלבן ובסופו של דבר העיצוב אושר. לטענתו של מיילס היה חשוב לעשות שימוש בעיצובו של דגל הקרב אך בצורה סמלית יותר ובפשטות האפשרית ביותר, באמצעות שדה לבן פשוט.
הדגלים יוצרו בידי "מחסן הביגוד של ריצ'מונד" תוך שימוש ביחס אורך/גובה האופייני לדגלים ימיים של 1.5:1 במקום יחס 1:2 הרשמי.
התגובות הראשוניות לדגל הקונפדרציה היו חיוביות, אך במרוצת הזמן הדגל הפך מטרה לביקורת שכן הוא היה "יותר מדי לבן". העיתון "דיילי סאות' קרוליינה" גרס כי למעשה זהו דגל הקרב על דגל של כניעה והוא עשוי לשדר הודעות סותרות. קציני צבא נשמעו מתלוננים כי הדגל יותר מדי לבן מסיבות רבות, כולל הסכנה כי הדגל יזוהה בטעות כדגל כניעה, בייחוד על ספינות הצי.
הדגל הלאומי השלישי.
הדגל הלאומי השלישי אומץ ב-4 במרץ 1865 ממש לפני נפילת הקונפדרציה. הפס האנכי האדום הוצע על ידי מייג'ור ארתור ל. רוג'רס, אשר טען כי השדה הלבן של הדגל הלאומי השני עשוי להחשב כדגל כניעה, בייחוד כאשר אין רוח אשר תניע את הדגל והקנטון הצבעוני מוסתר.
רוג'רס סחף את סנאט הקונפדרציה לאשר את עיצובו והגן עליו באומרו כי "[הדמיון] קטן ככל האפשר ל[דגלם של] הכחולים היאנקים" ופרש את הדגל כמסמל את המקורות העיקריים של אנשי הדרום שהם הצלב של בריטניה והפס האדום מדגל צרפת.
חוק הדגל של שנת 1865 תיאר את הדגל במילים אלו:
בדגלים אחרים.
דגל הקונפדרציה הוסיף לשמש בדגלי מדינות ודגלים מוניציפליים גם לאחר פירוק הקונפדרציה. בשנת 1956 שולב דגל הקונפדרציה בדגל מדינת ג'ורג'יה, ככל הנראה במחאה על הכרסום במדיניות הסגרגציה. בשנת 2001 הוחלף הדגל כך שלא יכיל סממנים של הקונפדרציה, אך בשנת 2003 שונה פעם נוספת כך שיתבסס על דיגלה הראשון של הקונפדרציה. במיסיסיפי הוחלט ביוני 2020 להסיר את דגל הקונפדרציה מהסמל בעקבות מחאת Black Lives Matter.
דגל קונפדרצית המדינות של אמריקה
הפרשים האוסטרלים הקלים
חיל הפרשים האוסטרלי או הפרשים האוסטרלים הקלים (אנגלית: Australian Light Horse) היו כוחות רגלים רכובים אשר התאפיינו הן כפרשים קלים והן כרגלים רכובים. הכוחות הפרשים אוסטרלים השתתפו הן במלחמת הבורים השנייה והן במלחמת העולם הראשונה שם השתתפותה של חטיבת הפרשים הקלים הרביעית בקרב באר שבע בשנת 1917 הייתה להסתערות המוצלחת היחידה של רגלים רכובים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה השתתפו חטיבות של פרשים אוסטרלים קלים בקרבות בחזית המזרח תיכונית וכן בקרבות בחזית המערבית. החטיבות האוסטרליות נודעו בקרב החיילים הבריטיים בזכות המשמעת השונה שהייתה שרויה בהם, יחסית ליחידות בריטיות אחרות. לדוגמה: בספר "עם אלנבי בכיבוש הארץ" הופתע המספר, חייל בריטי, לראות חייל אוסטרלי פונה לקצין שלו בכינוי 'ילד' (boy). התברר שלפני המלחמה הקצין עבד במשק של החייל באוסטרליה, ועם פרוץ המלחמה בעוד בעל המשק התגייס מיד לצבא, הילד שעבד אצלו התגייס לקורס קצינים. מנגד הפרשים הקלים זכו להערכה רבה בזכות עוז רוחם והישגיהם בשדה הקרב.
היסטוריה.
הפרשים האוסטרלים הקלים הוקמו באוסטרליה בשלהי המאה ה-19 עקב חילוקי דעות בקרב בכירי הצבא האוסטרלי על עתידם של הרגלים הרכובים. הקמתו של חיל הפרשים האוסטרלי, ששילב את תכונותיהם של הפרשים הקלים והרגלים הרכובים, נתן מענה סביר, בעיני האוסטרלים, לחוסר היכולת האוסטרלית להתמודד עם מודל האירופאי של צבאות רגלים ענקיים הנתמכים בסיוע ארטלירי (כדוגמת מלחמת צרפת–פרוסיה) אל מול אוכלוסייתה הדלילה ושטחה הרחב של היבשת האוסטרלית.
בעשור האחרון של המאה ה-19 השפל והבצורת אשר פקדו את אוסטרליה גרמו למצב בו אף אחת מן המדינות האוסטרליות לא יכלה להעמיד צבא כהלכה שאינו נשען על מספר גדול של מתנדבים. רגימנטים של פרשים קלים הוקמו ברחבי אוסטרליה על בסיס כוחות של מתנדבים בסיועה של תנועת מועדון הנשק אשר סיפקה אימון ראשוני לקבוצות המתנדבים השונות. אם וכאשר יקראו הקבוצות להגנת אוסטרליה, על המפקד המקומי היה לקיים התנגדות מקומית באמצעות לוחמת גרילה רחבת היקף, לוחמת גרילה זאת, נשענה על קיומם של כוחות ניידים וקלים, והיוותה את הבסיס להגנת אוסטרליה עד 1910. לחיל הייתה הזדמנות לפעול לראשונה בעת מלחמת הבורים השנייה עת לחמו הכוחות האוסטרלים, לצד האימפריה הבריטית, כנגד האפריקאנרים (הבורים), תושביה ההולנדים של דרום אפריקה.
הפרשים האוסטרלים הקלים בכיבוש ארץ-ישראל.
בקרב עזה הראשון חיילים אוסטרליים היו היחידים שהצליחו להבקיע את העמדות הטורקיות ולפרוץ על העיר. הקרב הסתיים בכישלון רק מכיוון שמפקד הכוחות הבריטיים לא היה מודע למהלך ונתן פקודת נסיגה. ההשג המפורסם ביותר של הפרשים האוסטרלים הקלים היה בקרב באר שבע, שבו לקראת ערב, לאחר יום שלם שבו לא הושגה הכרעה בקרב, נכבשה העיר בסערה בעקבות הסתערות רכובה של הפרשים האוסטרלים הקלים. הסתערות זאת זכתה לכינוי "הסתערות הפרשים הגדולה האחרונה בהיסטוריה" ואומנם היסטוריונים צבאיים טוענים שמכיוון שהיחידה לא הייתה יחידת פרשים, אלא יחידה של חי"ר רכוב, אשר אמורה הייתה להגיע רכובה אל המערכה ואחר כך לפרוק ולתקוף רגלית, יש לכנות את ההסתערות "הסתערות הפרשים הקלים הגדולה היחידה בהיסטוריה". הסתערות זאת היוותה את רגע השיא של שני סרטים העוסקים בפרשים האוסטרליים בחזית ארץ ישראל: הסרט האפי "40,000 פרשים" שהופק ב-1940, והסרט "הפרשים הקלים" שהופק ב-1987.
ב-25 בספטמבר 1918 השתתפו הפרשים האוסטרלים הקלים בקרב סמח' (צמח) והכריעו אותו במחיר של 14 הרוגים ו-64 פצועים.