סירסקי התגייס לצבא אוקראינה ב-1990 והתקדם במהירות בסולם הדרגות. הוא פיקד על הבריגדה הממוכנת ה-72 ולאחר מכן היה סגן מפקד מרכז הפיקוד של הצבא. במסגרת תפקידיו פעל לקידום שיתוף הפעולה האוקראיני עם נאט"ו ולהתאמת הצבא האוקראיני לתקנים של נאט"ו. עם פרוץ המלחמה בדונבאס מונה לראש מטה הלוחמה בטרור (АТО). בתקוף תפקידו הוא הוביל את הקרבות כנגד המיליציות של לוהנסק ודונצק. על הישגיו בקרבות אלו זכה בעיטור מסדר בוגדן חמלניצקי מדרגה שלישית. ב-6 במאי 2019 מונה לראש מטה המבצעים המשותף המתאם את הפעולות בין הזרועות השונות בצבא אוקראינה. ב-5 באוגוסט של אותה שנה מונה למפקד צבא היבשה האוקראיני.
בתחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, פיקד סירסקי בעצמו על הגנת הבירה קייב. על פעולה זו הוענק לו עיטור בוגדן חמלניצקי מדרגה שנייה.
הרצפלד
משרד ההגנה (ספרד)
משרד ההגנה (בספרדית: Ministerio de Defensa או בראשי תיבות MINISDEF) הוא משרד בממשלה הספרדית, האחראי על יישום מדיניות הביטחון של ממלכת ספרד. בראשו עומד השר, חבר הממשלה.
על פי חוקת ספרד מ-1978, המפקד העליון של הכוחות המזוינים הוא מלך ספרד. המלך יכול להכריז על יציאה למלחמה ועל הסכם שלום, אולם הוא זקוק לאישור הקורטס חנרלס ולהסכמת ראש הממשלה.
שר ההגנה אחראי על ניהולו השוטף של הצבא כמו גם על גיוסו בשעת הצורך. הוא מדווח ישירות לראש הממשלה. מפקדי צבא ספרד, הצי הספרדי וחיל האוויר הספרדי כפופים ישירות לשר ההגנה. תפקידו של ראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) מתמצה בתיאום בין החילות השונים ובחלוקת המשאבים והיחידות ביניהם. הוא מדווח ישירות לשר ההגנה. שני מזכירי ההגנה של ספרד כפופים גם הם לשר ההגנה וכך גם ראש מרכז המודיעין הלאומי.
שרת ההגנה הנוכחית היא מרגריטה רובלס ממפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית.
ויאצ'סלב שוורץ
ויאצ'סלב שוורץ (ברוסית: Вячеслав Шварц; 4 באוקטובר 1838 - 10 באפריל 1869) היה צייר היסטוריה וז'אנר רוסי.
ביוגרפיה.
נולד בקורסק למשפחה רוסית, מצד האב היה גם ממוצא דני. אביו היה לוטננט גנרל גריגורי שוורץ, גיבור המלחמה של 1812 ואחר כך ראש מחוז צבאי באזור הקווקז, שם ויאצ'סלב בילה את ילדותו.
בשנת 1846, הוא ואמו עברו למוסקבה, שם קיבל את שיעורי האמנות הראשונים שלו בבית הספר לציור בעיר. בשנה שלאחר מכן, הוא קיבל זימון לבית ספר צבאי אך הוא מעולם לא שירת בצבא, כי אמו לא רצתה שתהיה לו קריירה צבאית. לבסוף הוא הגיע לסנט פטרסבורג ב-1851 ונרשם לאקדמיה לאמנות. הוא היה גם בלשן מוכשר, לאחר שרכש ידע בצרפתית, גרמנית ואנגלית עד גיל עשר.
בהיותו באקדמיה לציור, רישומיו משכו את תשומת הלב והוא הצליח ללמוד אצל ארסני משצ'רסקי, שהכיר לו את ציור השמן. ב-1859 סיים את לימודיו וקיבל מדליית זהב. מאוחר יותר באותה שנה, הוא קיבל אישור לביקור בשיעורים באוניברסיטת סנט פטרסבורג, שם הוא למד אצל ניקולאי קוסטומרוב. הוא גם החל להשתתף בשיעורים באקדמיה הקיסרית לאמנויות, כדי ללמוד אמנות צבאית אצל בוגדן וילוולדה אבל, בהיותו מוקסם מהרצאותיו של פרופסור קוסטומרוב, ציוריו הראשונים הוקדשו להיסטוריה הרוסית העתיקה.
נסיעה לאירופה.
ב-1861 הוא שהה שישה חודשים באירופה, בעיקר בברלין, שם שיפר את כישורי הציור שלו עם וילהלם פון קאולבאך ויוליוס שרדר. עם שובו, הוא הציג את ציורו של "איוון האיום עם גופת בנו שנרצח" והתאכזב שקיבל רק מדליית כסף. בשנה שלאחר מכן יצר איורים לשירים של לרמונטוב וטולסטוי.
רצונו ללמוד יותר את האמנות האירופאית גרמה לו להתפטר מהשירות הממשלתי ב-1863 ולצאת למסע נוסף. הוא הגיע לפריז, שם עבד עם ז'ול לפבר[2] ועשה סקיצות רבות מהחיים. הוא ויתר על תוכניות לבקר באיטליה וחזר לרוסיה ב-1864, והגיש גרסה חדשה של ציורו של איוון האיום, רק כדי לקבל מדליית כסף נוספת. הוא התגורר בריאזאן במשך רוב שנת 1865, ואז הציג את ציורו של "יום ראשון של הדקלים״ שבזכותו הוא זכה בתואר "אקדמאי".
בתחילת 1867, הוא יצא לנסיעתו השלישית לפריז, מטעם האקדמיה, כדי לעזור בהכנת התצוגה הרוסית בתערוכה הבינלאומית, שם זכה בכמה מדליות. הוא גם הקדיש זמן ללימודים נוספים, אצל מייסונייר. במהלך נסיעתו חזרה לרוסיה, הוא עצר בויימאר לחודשיים כדי להשתתף בהפקה הציור "מותו של איוואן האיום".
מחלה ומוות.
לאחר שסבל מכאבי בטן במהלך נסיעתו, הוא ראה רופא ואובחן כחולה במחלת אדיסון. באמצע 1868 הוא התקשה להמשיך לעבוד. חלק ממה שיהיו עבודותיו האחרונות שהושלמו זיכו אותו במעמד כבוד באקדמיה.
לקראת סוף אותה שנה, הוא חזר לקורסק כדי לגור עם אביו, בתקווה שהאוויר הכפרי והאווירה השלווה יסייעו להחלמתו. אך קרה להפך, מצבו הבריאותי הידרדר והוא נפטר במרץ 1869.
הוא נקבר באחוזת אביו בכפר.
שדה קטנה
שדה קטנה (באנגלית: Little Demon) היא סדרת הנפשה אמריקאית למבוגרים, שנוצרה על ידי דארסי פאולר, סת' קירשנר וקיירן ואלה. בסדרה מככבים אוברי פלזה, דני דה ויטו ובתו, לוסי דה ויטו.
הסדרה עתידה לעלות לשידור ברשת הכבלים "FXX" ב-25 באוגוסט 2022.
תקציר העלילה.
13 שנים לאחר שהרתה מהשטן, לורה ובתה האנטיכריסטית, כריסי, מנסות לחיות חיים רגילים בדלאוור, אך תוכניותיהן מסוכלות ללא הרף על ידי כוחות מפלצתיים, כולל השטן עצמו, המשתוקק לקבל משמורת על נשמתה של בתו.
צוות המדבבים.
דמויות משניות.
כוכבי אורח בולטים כוללים את ארנולד שוורצנגר, מל ברוקס, ויליאם ג'קסון הארפר, פמלה אדלון, ריאה פרלמן, שאנג'לה לקוויפה וודלי, פטריק וילסון, דייב בטיסטה, ג'ון דיאן רפאל, טוקס אולגונדוי, לאמורן מוריס וסם ריצ'רדסון.
שידור.
ב-13 במאי 2022, נמסר כי הסדרה עתידה לעלות לשידור ברשת הכבלים "FXX" ב-25 באוגוסט 2022. בישראל, הסדרה עתידה להיות זמינה בדיסני+.
ואסילי סזונוב
ואסילי סזונוב (ברוסית: Василий Сазонов; 1789—1870) היה צייר היסטוריה רוסי בסגנון קלאסי. חבר באקדמיה הקיסרית לאמנויות.
ביוגרפיה.
הוא נולד כצמית, השייך לרוזן ניקולאי רומיאנצב. בזמן שהשתתף בצייד בארמון גומל, סזונוב הצעיר צייר סקיצות מהאירוע. סקיצות אלה משכו את עיני הרוזן, ששלח אותו ללמוד באקדמיה הקיסרית לאמנויות בשנת 1804. הוא למד אצל צייר ההיסטוריה גריגורי אוגריומוב והראה התקדמות כה מהירה עד שהרוזן נתן לו את חירותו.
הוא הושפע מאוד מסגנונו של אוגריומוב וגם הפך לצייר היסטוריה. בשנת 1812 הוענק לו מדליית זהב על סצנה מחייו של קוזמה מינין ובשנת 1813 קיבל מדליית זהב נוספת על סצנה המתארת ​​את ההתנגדות לכיבוש מוסקבה על ידי נפוליאון.
הוא סיים את לימודיו ב-1815 בתואר "אמן" וקיבל מלגה קטנה להמשך לימודיו. בשנת 1817, הרוזן רומיאנצב נתן לו מספיק כסף כדי לצאת לחו"ל. הוא נסע לרומא, שם העתיק את ציורי המאסטרים הישנים.
עם שובו לסנט פטרסבורג, הוא הפיק שתי יצירות היסטוריות מרכזיות: דמיטרי דונסקוי בקרב קוליקובו והרוזן אוסטרמן-טולסטוי שעבר ניתוח בקרב קולם. מאוחר יותר, הוא צייר איקונוסטאזיס עבור קתדרלת השינוי החדש שנבנתה מחדש ויצר עיטורים לארמון טאוריד. פרויקטים אלה זיכו אותו בתואר אקדמאי בשנת 1830.
במשך שתים עשרה השנים הבאות, הוא קיבל הזמנות רבות לציורי דת בכנסיות של סנט פטרסבורג, כשהם מלווים בציורי דיוקן מדי פעם.
כמה מיצירותיו הבולטות ביותר נמצאות בכנסיית גדוד סמיונובסקי ובכנסייה באי אפטקרסקי .
נמל התעופה הבינלאומי וירו וירו
סכן (פייטן)
רבי סכן (מכונה גם שכניה החזן) היה פייטן שפעל בארץ ישראל בשלהי המאה העשירית וראשית המאה האחת עשרה.
שמו.
במסמכים שנתגלו בגניזה הקהירית הוא מכונה לעיתים 'סכן' ולעיתים 'שכניה החזן', אך בפיוטיו הוא חותם בשמו הערבי 'סכן', בדומה לפייטנים נוספים מהתקופה המזרחית המאוחרת שחתמו בפיוטיהם בשמם הערבי. אך בניגוד לפייטנים אחרים, סכן לא חתם בשמו העברי באף אחד מפיוטיו שהגיעו לידינו.
שלמה דב גויטיין משער שהסיבה לכך שבכל פיוטיו לא חתם סכן בשמו העברי היא שהשם המקורי הוא 'סכן', והשם 'שכניה' הוא רק עברות לשם תנכ"י הדומה בצלילו לשם המקורי. השערה זו מתבססת על כך שהשם שכניה אינו שם נפוץ בתקופה זו וגם לא היה שם של אישיות תנ"כית מפורסמת שסביר שיקראו על שמה. סיבה שנייה שהציע גויטין היא ששמו הערבי קצר יותר ונוח לחתום בו. פליישר אף העלה השערה שסכן כלל לא כינה את עצמו בשם שכניה (שהרי בשום פיוט הוא לא חתם בשמו זה) ורק בנו דוד הוא שעברת את שמו של אביו.
קורות חייו.
לא ידועים פרטים רבים על קורות חייו של רבי סכן ומה שידוע עליו מבוסס על פיוטיו ועל מסמכים בכתיבת צאצאיו שנתגלו בגניזה הקהירית.
מפיוט שכתב רבי סכן לחג שמיני עצרת ובו עסק גם בענייני שמיני עצרת (בקשת גשם) וגם בענייני שמחת תורה (עיבוד פייטני של פסוקי פרשת וזאת הברכה), הסיק פליישר שרבי סכן התגורר בקהילה בארץ ישראל שבה לא נוהג יום טוב שני של גלויות ונחוגו בה שמיני עצרת ושמחת תורה באותו יום, מה שהצריך את רבי סכן לחבר פיוט המציין את שני המאורעות יחד.
מפיוטיו של רבי סכן עולה שעל אף שקהילתו הייתה קהילה ארץ-ישראלית, הם נהגו לקרוא את התורה לפי החלוקה הבבלית ולא לפי החלוקה התלת שנתית שהייתה נהוגה בארץ ישראל הקדומה. תופעה זו עולה גם מפיוטיהם של פייטנים ארץ ישראלים נוספים, שכן בתקופה זו עברו רוב הקהילות לשיטת הקריאה הבבלית. אך המיוחד במנהג הקריאה של רבי סכן הוא שלא רק שחלוקת הפרשות הרגילות בקהילתו של רבי סכן הייתה בבלית אלא גם בחגים היו הקריאות בתורה על פי מנהג בבל; בדבר זה שונה מנהגו של רבי סכן ממנהגם של קהילות ארץ ישראליות אחרות שעברו למנהג הבבלי בכל שבתות השנה לבד מהחגים, שבהם המשיכו לקרוא את הקריאות המסורתיות של בני ארץ ישראל.