בתחילת שנות השמונים שידר פינה קבועה "פרשת השבוע בניחוח מיוחד" בתוכנית "סנדלים" של דורי בן זאב בגלי צה"ל. בעקבות כך יזם מפגשי הגות בפרשת השבוע לחוג של שחקנים ואנשי במה, ביניהם מאיר אריאל. החל משנת 1990 שידר את פינת "משנה יומית" בערוץ 7, וכיום משודרת הפינה באתר האינטרנט של הערוץ.
בשנת תשנ"א (1991) לימד נ"ך במדרשיית נעם.
שוויצה הוא אחד מרבני הגוף הבוחר לרבנות הראשית לישראל. היה חבר בחבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי. הוא נמנה עם חסידי מודז'יץ, והיה ממקורביו של רבי שלמה קרליבך.
משפחתו.
אשתו, צביה, עוסקת בייעוץ והכוונה להקמת בית יהודי. כתבה את הספר האוטוביוגרפי "עבותות". והיא גם מתנדבת "במוקד תהילים ארצי" של הרב מנדל
בנו, ישראל דן, הוא סגן מנהל ת"ת קריית הרצוג בבני ברק. בין חתניו: הרב אברהם הלוי ליפשיץ, רב היישוב כפר גדעון; הרב משה יוסף שי, רב קהילת "אהל רבקה" בקריית שמואל בירושלים; דוד מרגלי, מנהל מוסדות חסידות מאקווא; הרב חנוך ווסרמן, רב קהילת ישמח ישראל-כפר יונה.
מיגל אנחל רודריגס
מיגל אנחל רודריגס אצ'ווריה (בספרדית: Miguel Ángel Rodríguez Echeverría; נולד ב-9 בינואר 1940) הוא כלכלן, עורך דין, איש עסקים ופוליטיקאי אשר היה נשיאה של קוסטה ריקה בשנים 1998 עד 2002.
קורות חיים.
מיגל אנחל רודריגס נולד בסן חוזה. הוא למד באוניברסיטת קוסטה ריקה וקיבל תארים בכלכלה (1962) ובמשפטים (1963). לאחר מכן עבר ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם קיבל תואר שני ודוקטורט בכלכלה. לאחר שסיים את לימודיו חזר רודריגס לקוסטה ריקה והחל לשמש כשר התכנון וכחבר במועצת המנהלים של הבנק המרכזי של קוסטה ריקה. רודריגס התמודד בבחירות לנשיאות בשנת 1990, אך הפסיד לחבר מפלגתו רפאל אנחל קלדרון. הוא ניסה לרוץ בשנית בבחירות לנשיאות של שנת 1994, אך גם ניסיון זה לא צלח. הוא רץ שוב בפעם השלישית ב-1998 והפעם זכה בבחירות והפך לנשיא.
תקופת נשיאותו נחשבה חסרת השפעה. הניסיונות לביצוע רפורמות בשוק החופשי, כולל תוכנית לסיום מונופול המדינה על התקשורת התפרקו תחת התנגדות מצד האיגודים המקצועיים של עובדי הממשל. אך הוא זכה להצלחה בביצוע רפורמות של מערכת הפרישה. בשנת 2004 הוא כיהן תקופה של חודש בלבד כמזכיר בבחירות המקדימות הכללי של ארגון מדינות אמריקה (OAS) ונאלץ לפרוש בשל האשמות שהועלו על כך שקיבל שוחד בעת כהונתו כנשיא. משפטו החל באפריל 2010 ביחד עם עוד שבעה בכירים בתקופת ממשלו. רודריגס הורשע באפריל 2011 במעשי שחיתות ונידון לחמש שנות מאסר.
פסיכותרפיסטית
אבו קוידר
Puppy Linux
Puppy Linux היא הפצת לינוקס קלה המתמקדת בהפשטת השימושיות בה. המערכת יכולה לפעול בשלמותה מה-RAM, ובכך מתאפשרת הסרת התקן האתחול לאחר הפעלתה.
המערכת כוללת תוכנות חופשיות כדוגמת Abiword, Gnumeric, MPlayer, ודפדפנים שונים הניתנים להתקנה. ההפצה פותחה במקור על ידי ברי קאולר וחברים נוספים בקהילת ההפצה. הכלי Woof יכול לבנות חבילות המתאימות ל-Puppy, תוך כדי שימוש בקבצים בינאריים המתאימים להפצות אחרות.
תכונות.
Puppy היא מערכת הפעלה לכל דבר, הכוללת חבילות תוכנה המתאימות למגוון רחב של משימות וכן לשימוש כללי. המערכת קטנה מבחינת גודלה, כך שהיא יכולה לבצע אתחול, גם מסוגי מדיות אתחול בעלות קיבולת אחסון נמוכה. המערכת שימושית גם כתקליטור הצלה, ולשימוש במחשבים ישנים. התקנת המערכת על כונן קשיח יכולה להתבצע כמערכת הפעלה בלעדית על הכונן, או לצד מערכות נוספות הקיימות עליו.
הרב עוזי שוויצה
מיליסנט פוסט
דיים מיליסנט פוסט (באנגלית: Millicent Fawcett; 11 ביוני 1847 - 5 באוגוסט 1929) הייתה אחת ממובילות התנועה הסופרג'יסטית בבריטניה, נשיאת ארגון NUWSS (National Union of Women's Suffrage Societies) ופעילה למען זכויות נשים. פוסט הייתה ידועה בקו המתון בו נקטה, בניגוד לקו המיליטנטי אותו הובילה הסופרג'יסטית הבריטית אמלין פנקהרסט.
קורות חייה.
מיליסנט פוסט נולדה ב-11 ביוני 1847 כמיליסנט גארט (Garrett) בסאפוק שבמזרח אנגליה. בת לניוסון גארט, יזם ובעל מבשלת בירה וללואיז דאנל, למשפחה בת 11 אחים. אחותה המבוגרת, אליזבת, לימים אליזבת גארט אנדרסון, הייתה האישה הראשונה בבריטניה שקיבלה תואר דוקטור, עבדה כמנתחת וכיהנה כראש עיר.
כשהייתה מליסנט בת 12, עברה אחותה אליזבת ללונדון לצורך לימודיה. מיליסנט הצעירה הרבתה לבקרה בלונדון. בשנת 1865 לקחה אותה אחותה לצפות בנאום אודות מתן זכות הצבעה לנשים, שנשא ההוגה הליברלי, ג'ון סטוארט מיל. מיליסנט הושפעה עמוקות מהנאום והפכה לאחת מתומכיו של מיל ולפעילה בקמפיין למען זכות ההצבעה. במסגרת פעילותה פגשה בפרופסור לכלכלה וחבר הפרלמנט הנרי פוסט, גם הוא ליברל ופעיל סופרג'יסטי, והשניים נישאו. לזוג נולדה בת אחת.
פוסט נפטרה בשנת 1929 כשהיא בת 82, שנה לאחר שהוענקה לנשות בריטניה זכות הצבעה כללית.
פעילות ציבורית.
פוסט פעלה בתחומים רבים ומגוונים בספירה הציבורית. היא נחנה בכושר ארגון מעולה ובכישרון כתיבה. כנואמת, תוארה כנואמת לא כריזמטית, שסבלה מפחד קהל. מכשול זה לא מנע ממנה לנאום מספר פעמים בשבוע. כמו כן, נהגה, דרך קבע, לכתוב מאמרי דעה לעיתונים. פוסט רתמה את קשריה ואת קשרי בעלה בקרב אנשי אקדמיה ופוליטיקה, והשתמשה בהם רבות לקידום מטרותיה.
פוסט השקיעה מאמצים רבים בפתיחת דלתות האקדמיה בפני נשים, ובשנת 1871 הייתה שותפה להקמתו של קולג' נונהאם לנשים בקיימברידג' ותפקדה כחברה במועצת המנהלים שלו. על פועלה בתחום זה קיבלה בשנת 1899 תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סנט אנדרוז בסקוטלנד.
במקביל לפועלה כנשיאה של ארגון הסופרג'יזם הגדול ביותר בבריטניה, הייתה שותפה להקמתו של ארגון הסופרג'יזם הבינלאומי The International Women's Suffrage Alliance בשנת 1904, ותפקדה בו כסגנית הנשיאה. הארגון קיים עד היום בשם The International Alliance of Women, המתפקד כארגון-גג של ארגוני נשים מכל העולם, בין השאר של הארגון היהודי ויצו.
פוסט לקחה חלק בהקמתה של אגודת המשמר הלאומי ואף נבחרה לסגנית נשיא האגודה. במסגרת פעילותה באגודה קידמה את החוק נגד גילוי עריות.
מלבד עשייתה בתחום זכויות נשים, פרסמה ספרים ומאמרים, בעיקר על כלכלה, שהושפעו מתורתו של ג'ון סטוארט-מיל; הייתה פעילה בקידום מטרות פוליטיות רבות והייתה חברה במפלגה הליברל-יוניוניסטית.
בשנת 1901 עמדה בראש ועדת חקירה ממשלתית לבחינת התנאים במחנות הריכוז בדרום אפריקה במלחמת הבורים השנייה.
פעילותה כנשיאת ה-NUWSS.
בשנת 1897 הפכה פוסט לנשיאת ה-NUWSS) The National Union of Women's Suffrage Societies), ארגון גג של התנועה הסופרג'יסטית. התנועה תחת מנהיגותה נקטה בקו הסברה מתון אך נחוש, הפועל בדרכי שלום. פעילותו כללה ארגון עצרות, פרסום כרזות והפצת מידע, החתמת עצומות, ארגון חוגי בית ושדלנות בפרלמנט.
עם התקדמות המאבק, החלה מתיחות פנים-ארגונית ב-NUWSS, בין הצד היוני של פוסט, לצד הנצי של הפעילה אמלין פנקהרסט, ששאפה לקדם את המאבק באמצעים מיליטנטיים יותר. בשנת 1903 התנועה התפצלה, וחלק מהארגונים פרשו והתארגנו תחת הנהגתה של פנקהרסט בארגון איגוד הנשים החברתי והפוליטי (WSPU, Women's Social and Political Union). נשות האיגוד זכו לכינוי "סופרג'טס", להבדיל מהמונח הכללי, "סופרג'יסטיות". אלה נקטו בפעולות שמטרתן לעורר פרובוקציה, חלקן היו בלתי חוקיות: הפרות סדר, שביתות רעב בזמן מעצר, הטרדה של חברי פרלמנט ושרים. בשיא המאבק פנו הסופרג'טס לפעולות אלימות יותר, כמו הצתה וונדליזם. על אף תשומת הלב הציבורית הרבה שהשיגו נשות האיגוד, הרוב הגדול של התנועה הסופרג'יסטית המשיך לזהות עצמו עם ארגון ה-NUWSS: כך, בשנת 1913, תחת ארגונה של פנקהרסט התאגדו בסך הכל כ-2,000 פעילות, ואילו תחת ארגון ה-NUWSS התאגדו כ-50,000.
פוסט, שהמשיכה לכהן כנשיאת ה-NUWSS, התנגדה בכל לבה לפעולות אלימות. היא התבטאה רבות נגד פנייה לאלימות, מתוך חשש שהדבר משווה לתנועה תדמית לא-רצינית ואירציונלית, תדמית שהייתה רווחת גם כך ביחס לנשים בחברה השמרנית של תחילת המאה ה-20. בכתביה הדגישה פוסט את הפנייה להגיון ככלי מרכזי ואפקטיבי להשגת המטרה.
חשש נוסף שהביעה פוסט היה מפני פגיעה ביחסי האמון שנרקמו במאמץ רב בין נשות ה-NUWSS לחברי פרלמנט אוהדים לנושא, שלא פעם ספגו גם הם ביקורת חריפה מצד הסופרג'טס. עמדתו של ארגון ה-WSPU הייתה, שהדרך היחידה להעביר את השינוי המיוחל בחוק שיעניק לנשים זכות הצבעה, היא אימוצו על ידי הממשלה, ולא תוך שכנוע של חברי פרלמנט באופן פרטני עד להשגת רוב. לכן, מושא ההתקפה מצד הסופרג'טס נבחר פעמים רבות על רקע השתייכות מפלגתית, ולא על רקע נטייה אישית בנושא.
עם זאת, פוסט עצמה הודתה שפעולות פרובוקטיביות איגוד הנשים החברתי והפוליטי משכו תשומת לב ציבורית למאבק באופן חסר תקדים. על אף הצהרותיו הפומביות של ה-NUWSS כי אינו תומך באלימות המופגנת על ידי הסופרג'טס, הארגון מחה לא פעם נגד השימוש המופרז בכוח נגדן על ידי רשויות החוק, ולעיתים אף שיבח את אומץ לבן של הסופרג'טס באופן גלוי, אפילו אם הסתייג ממעשיהן.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, הפסיק ארגון ה-WSPU את פעילותו באופן כמעט מוחלט, והפנה את משאביו לסיוע למאמצי המלחמה. ארגון ה-NUWSS בהנהגת פוסט המשיך בפעילותו. בהיותו ארגון שפועל בדרכי שלום, פעילותו לא נתפסה מבחוץ כאנטי-פטריוטית, והיות ורבים מפעיליו הגדירו עצמם פציפיסטים, לא הגיעה דרישה לחדול מפעילות מפנים. הארגון המשיך לפעול לכל אורך המלחמה, כשהוא משכיל לרתום לצורכי תעמולה את תרומתן הגדולה של נשים למאמץ המלחמתי.