שפע נבחר עם עוד שני שחיינים (גלי להב ואסף פורת) לייצג את ישראל במשחקי אסיה שנערכו בג'קרטה אינדונזיה בסוף אוגוסט 1962, אך בשל לחץ ערבי כבד נמנעה השתתפותם של ספורטאים מישראל במשחקים.
באולימפיאדת טוקיו (1964) סיים שפע במקום ה-19 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:40.6 דקות ובמקום ה-20 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:11.2 דקות.
בתחרויות השחייה של מכביה ה-7 שנערכו בבריכת גלית ביד אליהו בתל אביב באוגוסט 1965 זכה שפע ב-4 מדליות, 1 זהב ו-3 כסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה. מדליות כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:58.7 ביחד עם אורי רדליך, עמית לובן ומשה גרטל, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם אברהם מלמד, משה גרטל ודני רבס בתוצאה של 8:55.5 דקות, אחרי ארצות הברית 8:32.6 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יורם שניידר, אברהם מלמד ומשה גרטל בשיא ישראלי חדש של 4:22.3 דקות.
במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק, תאילנד בשנת 1966 זכה שפע בשתי מדליות כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) שפע נשא את דגל ישראל בטקס הפתיחה של האולימפיאדה. בתחרויות סיים במקום ה-28 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:42.6 דקות, במקום ה-32 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:26.6 דקות ובמקום ה-30 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:22.6 דקות.
קריירה כמאמן.
לאחר פרישתו משחייה תחרותית הפך לאחד המאמנים המובילים בישראל. הוא אימן את קבוצת השחייה של הפועל גבעת חיים, שהפכה להפועל גש"ם (גבעת חיים, שפיים, מנשה) אלופת המדינה בתחילת שנות ה-80. בין שחייניו הבולטים: ניר שמיר, זוהר גלילי, זוהר וייס, מירב הדר, אילה הדר.
שפע היה המאמן המיועד לנבחרת השחייה הישראלית לאולימפיאדת מוסקבה (1980). אולם, ישראל הצטרפה לחרם הספורטיבי שהנהיגה ארצות הברית, בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן וכך נשארו שפע ושאר חברי המשלחת הישראלית בישראל ולא נטלו חלק במשחקים.
השגים בתחרויות שחייה למאסטרס.
ב-1990 יזם והקים את עמותת שחייני המאסטרס בישראל - IMSA, באותה שנה, בגיל 47, שבר לראשונה את שיא העולם בקבוצת הגיל שלו ( 45-49) ב-200 חזה (2:46:45) באליפות העולם בריו דה ז'ניירו.
בשנת 2008 קבע שפע שלושה שיאי עולם חדשים לגילאי 65-69, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:21.75 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:59.99 דקות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:44.44 דקות, ב-400 מטר מעורב אישי קבע שיא אירופי בתוצאה של 5:55.49 דקות.
במהלך השנים שבר שפע עוד כמה שיאי עולם/אירופה שמאז נשברו שוב על ידי שחיינים אחרים.
חיים אישיים.
בנו הצעיר הוא רם שפע שהיה יו"ר התאחדות הסטודנטים וחבר כנסת. אחיינו החורג של שפע (בנה של אשת אחיו ראובן מנישואיה הקודמים) הוא כדורסלן העבר דורון שפע. אחייניו, יריב וסהר, הם יזמים ומייסדי רשת ארומה אספרסו בר.
בתרבות הפופולרית.
בספרו של דוד גרוסמן "ספר הדקדוק הפנימי", גבור הספר אהרון קליינפלד מייחס את ניצחונו בריצה לעובדה שאין לו שערות על הרגליים: "ותוך כדי ריצה כססה בליבו השמועה שמספרים על אלוף השחיה גרשון שפע, שהוא מגלח את הרגליים לפני תחרויות, שהשערות לא יגדילו את החיכוך במים, ואולי בגלל זה אהרון מהיר יותר משניהם, (עמ 59)".
בטא לקטמז
למעלה
לגיונלה פנאומופילה
עונג שבת (ארגון)
יה קה יה קה
יה קה יה קה (Yé ké yé ké; מוכר גם כ"יקה יקה") הוא שיר בביצועו של הזמר יליד גינאה מורי קאנטה, שהיה לאחד הלהיטים הגדולים ביותר בביצוע של זמר אפריקאי.
השיר נכלל באלבומו השלישי של קאנטה, "A Paris", מ-1984, אך הוא התפרסם רק ב-1988, לאחר שהוקלט בגרסה מחודשת שנכללה באלבום "Akwaba Beach". השיר יצא גם כסינגל ב-1988, והיה לסינגל הראשון שמקורו באפריקה שנמכר בלמעלה ממיליון עותקים. הוא שהה 3 שבועות בראש טבלת מכירות הסינגלים האירופית, ושבועיים בראש טבלת המכירות ההולנדית. בגרמניה ובשווייץ הגיע למקום השני בטבלת המכירות (בשווייץ אף הגיע למקום החמישי במצעד המכירות השנתי) ובצרפת הגיע למקום החמישי.
בישראל נבחר "יה קה יה קה" לשיר השנה לשנת 1988 בידי מאזיני רשת ג'. מאזיני גלי צה"ל, לעומתם, דירגו אותו במקום השלישי בקטגוריית השיר הגרוע ביותר במצעד העשור של שנות ה-80.
ב-1994 הקליט צמד הטכנו הגרמני הארדפלור גרסת רמיקס לשיר, שהצלחתה הייתה מוגבלת. גרסה זו נכללה בפסקול של סרט הקולנוע "החוף" בשנת 2000.
יקה יקה
פדרו מוניז פרשטרלו
חזיר הבית
החזיר, או חזיר הבית (שם מדעי: "Sus scrofa domesticus" או "Sus domesticus") הוא תת-מין של המין חזיר בר, ממשפחת החזיריים, אשר בוית על ידי האדם. ישנם למעלה מ-100 גזעים של חזיר הבית.
לפי ממצאים ארכאוזואולוגיים החזיר היה אחת מחיות המשק הראשונות שבויתו על ידי האדם, ככל הנראה לפני כ-10,000 שנים במזרח התיכון. באופן היסטורי גודל חזיר הבית בדיר, אך לאחר המהפכה התעשייתית עבר עיקר גידולו במדינות המפותחות לחוות תעשייתיות.
עיקר השימוש בו הוא כחיית משק, לשם אכילתו, ושימושים נוספים כוללים איתור חומרי נפץ ופטריות כמהין, וכחיית מחמד. על פי הערכות ארגון המזון והחקלאות של האו"ם, ברחבי העולם קיימים כיום כ-920 מיליון פרטים, כאשר קרוב למחציתם חיים ברפובליקה העממית של סין. תושבי סין גם אוכלים כמחצית מכ-100 מיליון טון של בשר חזיר הנצרך בשנה בעולם.
עם מאכלי בשר חזיר נמנים צ'וריסו, נקניקיית קארי ובייקון. חזירי בית אשר ברחו מהשבי ועברו תהליך התפראות (Feral, חזרה לטבע) גורמים לנזקים סביבתיים חמורים, למשל בניו זילנד.
אטימולוגיה וסמנטיקה.
המילה "חזיר" קיימת בצורה דומה בשפות שמיות אחרות. באכדית humşîru או hamşêru, בארמית חזירא, ובערבית ח'נזיר (خنزير). נקבת החזיר נקראת "חזירה" ואילו גור החזיר נקרא "חזירון" או "חזרזיר".
שתי חיות קיבלו את שמן מהחזיר. הקביה כונתה "חזיר הים" מכיוון שכשהובאה לאירופה מאמריקה הדרומית, האירופאים מצאו שהקול שהשמיעה דומה לנחירות החזיר. הטפיר כונה "חזיר הפיל" מאחר שהוא דומה לחזיר במראהו, ובייחוד באפו, ברגליו ובעורו. שמן של שלוש מחלות נגזר משם החזיר - חזרת (Mumps), חזירית (Scrofula) וחזירית העור (Scrofulodorma).
מקורות ותפוצה.
חזיר הבית בוית מחזיר הבר במזרח התיכון (אזור הלבנט או אנטוליה), לפני כ-10,000 שנה, במהלך התקופה הנאוליתית, מעט לאחר ביות הצאן והבקר. בתקופה זאת מוצאים עצמות חזיר רבות בכפרים נאוליתיים, אשר מעידות על הקטנה בגודל הגוף, התקצרות החוטם ותמותה מוגברת של בעלי חיים צעירים. אלה מאפייני הביות העיקריים, המבדילים את חזיר הבית מחזיר הבר. עם זאת, קיימות טענות לניהול מוקדם עוד יותר של חזירי בר לפני ביותם המלא, למשל באתר הלאן שמי (טורקיה) לפני כ-11,500 שנה ובקפריסין, לשם הובאו חזירים בערך באותו זמן. משוער כי חזיר הבר בוית לאחר מכן באופן נפרד בסין, ואולי אף בוית בשבעה מועדים נפרדים ברחבי העולם. עדויות DNA שמוצו ממאובני שיניים ולסת תחתונה של חזירים נאוליתים באירופה מצביעים על כך שמוצאם במזרח הקרוב. הבאתם של החזירים המבויתים לאירופה הובילה לביות חזירי הבר המקומיים, דבר שבא לידי ביטוי במאגר הגנים של חזירי הבית האירופאים. לפי עדויות היסטוריות, חזירים נוספים הובאו לאירופה במאות ה-18 וה-19 מאסיה, והורבעו עם חזירי הבית המקומיים. השימוש בחזירי הבית היה בעיקר לצריכת בשרם ונעשה גם שימוש בעורם, עצמותיהם, שומנם ובשערותיהם. החזירים הובאו לאמריקה מאירופה על ידי ארננדו דה סוטו, ומגלי ארצות ספרדים אחרים זמן מועט לאחר גילוי אמריקה. כיום תפוצתו של חזיר הבית היא גלובלית, וכוללת את כל היבשות למעט אנטארקטיקה, ואיים מיושבים רבים כאי הצפוני והדרומי של ניו זילנד, גינאה החדשה ומדגסקר.
גידול.
במדינות מתפתחות, ולעיתים קרובות גם במדינות מפותחות, מרחב המחיה של חזיר הבית הוא בשדה או בחצר. לפעמים נותנים לחזירי הבית לשחור אחר מזון ביער, תחת השגחתו של רועה חזירים. בעולם המתועש גידול החזיר עבר מהדיר אל החוות התעשייתיות, ובכך עזר להגדיל את תפוקת הייצור, אך גם הביא לפגיעה ברווחת חיי החזירים.
יכולות קוגניטיביות.
חזיר הבית ידוע כחיה אינטליגנטית, והוא ניתן לאילוף בדומה לכלב ואף יכול לעלות עליו בביצועים מסוימים. לדוגמה, במחקרים שנעשו באוניברסיטת פנסילבניה למדו חזירים להשתמש בחוטמם כדי להניע ג'ויסטיק המניע סמן על צג מחשב. לאחר מכן ניתנה לחזירי הבית משימת זיכרון - הוצג להם שרבוט ולאחר שהוא הוסר הוצג אותו שרבוט ולצידו שרבוט שונה. החזיר זכה באוכל, כגון M&amp;M's, כאשר הזיז את הסמן אל השרבוט שהופיע לפני כן. בדומה לשימפנזה, חזיר הבית למד את כללי המשימה לאחר 5 עד 10 ניסיונות. במחקרים מדעיים נעשה שימוש במראה כדי לבחון מידת מודעות בקרב בעלי חיים, ובניסוי שנערך באוניברסיטת קיימברידג' למדו חזירי בית מידע בזכות שימושם בהשתקפויות, אך לא הוכח כי החיה זיהתה את עצמה בראי. במחקר אחר חזירי הבית הראו התנהגות של מעקב אחר חזירים אחרים המראים סימנים שהם נעים לעבר מזון, שבתורם הראו ניסיונות להתחמק מהחזיר הדולק אחריהם.
כמזון.