פעילות התנועה לזכויות בעלי-חיים מתרכזת במאבק נגד תעשיות שונות הפוגעות בבעלי-חיים, וזאת בעיקר על ידי הקריאה לחרם צרכני על מוצרי התעשיות הללו. חרם צרכני על מוצרי קוסמטיקה של חברות המבצעות ניסויים בבעלי-חיים, המנוהל מאז 1980, הביא בהצלחה להתחייבות של חברות רבות לחדול מניסויים אלו, אם כי חברות רבות עדיין ממשיכות בביצוע ניסויים. בדומה תעשיית הפרווה ספגה ירידה קשה ברווחיה בעקבות המחאה של ארגונים שונים ברחבי העולם כנגדה.
בהתאם לכך, מעודדים פעילים לזכויות בעלי-חיים גם מעבר לאורח-חיים צמחוני וטבעוני, על ידי הסברה לציבור וחשיפת מידע על הפגיעה בבעלי-חיים במשקים מתועשים בהם מגודלים בעלי-החיים. לעיתים מנסים פעילי זכויות בעלי-החיים לחזק את טענתם על ידי כך שהם פועלים לקידום צמחונות לא רק מההיבט המוסרי, אלא גם בטיעונים בריאותיים, אקולוגיים וכלכליים.
מאבקים רבים לזכויות בעלי-חיים מתמקדים בהיבט אחד מבודד, קשה מהרגיל, של פגיעה בבעלי-חיים, במטרה להביא לרפורמה בתחום - כך למשל, במאבק נגד פיטום אווזים, במאבק נגד תעשיית עגלי החלב, או בהובלת בעלי-חיים בחקלאות לטווחים ארוכים.&lt;br&gt;
מאבקים עשויים גם להתמקד בחברה בודדת - כמו המאבק כנגד רשת מקדונלד'ס או המאבק נגד חברת פרוקטר אנד גמבלס (החברה הפרטית הגדולה ביותר המבצעת ניסויים בבעלי-חיים).
פעולה ישירה.
פעילים מסוימים למען בעלי-חיים משתתפים בפעולות ישירות לא-אלימות. פעולות אלה כוללות בדרך כלל שחרור של בעלי חיים ממתקנים כגון משקים מתועשים או חברות המבצעות ניסויים בבעלי חיים, ושיקומם בסביבה המתאימה להם, ובנוסף, גרימת נזק לרכוש במתקנים שכאלו, על מנת לגרום לנזק כלכלי בתואנה שהאינטרס העיקרי לפגיעה בבעלי-חיים הוא כלכלי, ולכן רק פגיעה בכיסם של הפוגעים, תמנע מהם לפגוע ולהתעלל בבעלי-החיים. פעולות אלו מתבצעות לרוב תחת שם "החזית לשחרור בעלי-חיים"(Animal Liberation Front - ALF), אם כי זהו אינו ארגון ממשי. אחדים מהפעילים למען זכויות בעלי חיים נרצחו על ידי מתנגדיהם או נהרגו בעת שעסקו בפעילותם.
סוג נוסף של פעולה ישירה בלתי חוקית הוא "הצלה גלויה" שבהן הפעילים חודרים למתקנים הכולאים את בעלי-החיים על מנת לשחרר אותם מבלי לנסות להסתיר את זהותם, ועומדים בגלוי מאחורי המעשים שלהם, תוך כדי שהם לוקחים את הסיכון לשאת בעונש הנדרש על ידי החוק במידה ותוגש נגדם תביעה. למרות זאת, עד כה לא היה עדיין ולו מקרה אחד בו הוגשה תביעה כנגד פעילות של "הצלה גלויה", ככל הנראה עקב הפרסום השלילי שתביעה כזו צפויה לגרור.
בנוסף לפעולות לא-אלימות, מקרים בודדים כללו גם איומים באלימות על מדענים המבצעים ניסויים בבעלי-חיים, ואף נקיטת פעולות אלימות כנגד מדענים ואנשים אחרים הפוגעים בבעלי-חיים. פעילים מארגון בשם "משרד הצדק" שלחו מעטפות נפץ, שפצעו מספר מדענים, וכמו כן גם מעטפות שמולכדו בתער חד, כך שמי שיפתח את המעטפה, יחתך באצבעותיו על ידי התער.
בינואר 1996, "משרד הצדק" קיבל אחריות על שליחת מעטפות עם תערים הספוגים ברעל עכברים ל-80 מדענים, מדריכי ציד ואחרים בארצות הברית וקנדה.
במדינות מסוימות, כמו ארצות הברית ובריטניה, הוצע לחוקק חוקים נוקשים יותר כנגד פעילים קיצוניים. מדינות אלו מגדירות פעולות מהסוג הנ"ל, כמו גם פעולות כנגד רכוש כ"טרור אקולוגי", ופעילים שעברו על החוק נידונו לעונשי מאסר.
מחאות.
בינואר 2022, מחתה גולגון הממצ'יוגלו, נציגת איזמיר בפדרציה הטורקית לזכויות בעלי חיים (HAYTAP), על קיום פסטיבל היאבקות גמלים מסורתי בטורקיה
חסיה דרורי
חסיה (צ'רניאקוב) דרורי קוּפְּפֶרְמִינְץ (1899 - 3 ביוני 1976), הייתה חברת הכנסת בכנסת הראשונה מטעם סיעת מפא"י, חברת מועצת הפועלות, מרכזת ארצית של ארגון אמהות עובדות במשק ביתן, פעילה בתנועת המושבים וצירה בקונגרסים הציוניים. לקחה חלק פעיל בהתיישבות האלף. ממייסדי המושב כפר יחזקאל.
ילדות ונעורים.
נולדה בעיר הומל,בדרום מזרח בלארוס, בת זקונים לזוסיה, סוחר עצים, וסימה, עקרת בית, וגדלה במשפחה מסורתית מבוססת.אחות לחיה, לימים רופאה במקצועה, יואל שהיה שומר יערות וירמיהו שהיה מבוגר ממנה בשנתיים, ונפטר ממחלה בשנת 1914. לימים קראה לאחת מבנותיה על שמו. בנעוריה הושפעה מבת דודתה חיה שרה, שכונתה בפי כול "חי שרה" והייתה נשואה ליחזקאל חנקין, מראשי ההגנה העצמית היהודים ברוסיה ובארץ ממייסדי השומר. בנה, יחזקאל (חזי) דרורי, מספר כי קשר משפחתי זה עורר בה גאווה רבה.למדה בבית הספר לבנות יהודיות בהומל. סיימה בהצטיינות ועברה ללמוד בגימנסיה הרוסית בה נחשפה לגילויי האנטישמיות. מבין 40 תלמידים ותלמידות בכיתה נתקבלו רק 5 בנות יהודיות. ראש בית הספר עמד בראש "המאה השחורה", מפלגה אנטישמית קיצונית. עם זאת, האווירה בבית הספר לא מנעה ממנה ומחברותיה להקפיד על אורח חיים מסורתי, והן לא ביקרו בבית הספר בימי חג ומועד יהודיים. בלחץ אביה נרשמה ללימודים בפקולטה לרפואה בעיירה ביורב, הסמוכה לריגה, אך עזבה בתום שלושה סמסטרים, שכן העבודה המעשית על גופות מתים עוררה בה תגובות בחילה.
לקראת עלייה לארץ.
בשנת 1918 נסעה לאודסה ולמדה בסמינר הגננות העברי של יחיאל הלפרין, מחנך עברי ומחלוצי גן הילדים העברי מחוץ לארץ ישראל. באותם ימים הכירה אנשים שהיו לדמויות מפתח בתנועה הציונית ובתרבות העברית, ביניהם חיים נחמן ביאליק, מנחם אוסישקין, פרופ' יוסף קלויזנר, יוסף מוהליבר, המשורר אברהם אפשטיין והמשורר שאול טשרניחובסקי.
עם פרוץ מלחמת האזרחים באודסה החליטה לחזור להומל. כשהגיעה נודע לה שאביה נפטר.
בספריה העברית בעיר, ששימשה מקום מפגש לצעירים, פגשה את אביעזר קופפרמינץ, ששלט היטב בעברית שעזר לה ברכישת השפה והחל לחזר אחריה. כשחזרה ללימודיה בסמינר לגננות באודסה לא השיבה למכתביו, אך השאיפה לחיות בארץ ישראל חיזקה את המשותף ביניהם ובשנת 1920 נישאו. הוא עבד כמנהל חשבונות, והיא, אחרי שהחלימה ממחלת הטיפוס, נסעה למוסקבה להשתלם בשיטת מונטסורי. בזמן שהותה בעיר פעלה להשיג אישורי עלייה לארץ, היא כמפקחת חינוך והוא כמנהל חשבונות.
בשנת 1921 הגיעו לגבול סטלובצו ובאישון לילה ניסו לחצות את הגבול לפולין. היא הייתה אז בהריון מתקדם. לבסוף הצליחו, בעזרתו של קומוניסט יהודי.
ברוסיה נחשדו כציונים, ובפולין - כקומוניסטים ועל כן נעצרו. ישעיהו קופפרמינץ, אחיו של אביעזר, ניסה לחלצם מהמעצר ולבסוף השתחררו בעזרתו של פולני. הם הגיעו לוורשה ומשם המשיכו לביתו של ישעיהו, אז נולדה בתם תמר. הם עברו לגור באחד מחדרי בית הספר המקומי וחיו בדלות. היא מצאה עבודה במוסד ילדי פליטים שהג'וינט תמך בו. במוסד פשטה מגפת דיפטריה. התינוקת חלתה ונפטרה כשהייתה כבת 9 חודשים. במטרה להשיג אישור עלייה חדש לארץ ישראל חיפשו בני הזוג דרך לרכוש מקצוע שיוכיח את היותם יצרנים. אביעזר החל ללמוד נגרות והיא ניצלה את לימודי הרפואה הקצרים שלה ובזכות הכשרתה הרפואית להרכבת זריקות חיסון קיבלה תעודה של אחות.
בתנועת הפועלות.
ב-6 במרץ 1922 הגיעו לארץ ישראל וגרו בתל אביב באוהל. אביעזר עבד בכבישי תל אביב והיא עבדה כמטפלת. כשהוצעה לה משרה בוועדת התרבות של ההסתדרות עברו לקיבוץ עין חרוד ומשם החלה את פעילותה הציבורית. אחרי שנה עזבו את הקיבוץ וחזרו לתל אביב, בה נולד הבן אמנון. בשנת 1922 הצטרפה לתנועת הפועלות ונבחרה לצירת הפועלות בחיפה. בשנת 1923 ביקשה מהוועדה לתרבות של ההסתדרות להתקבל לעבודה כגננת ונשלחה ל"עין טבעון", לימים הגרעין המייסד של כפר יחזקאל. שלוש שנים גרו ועבדו במושב. אביעזר עבד בגן הירק שבמשק ביתם וטיפל בבנם. הבן השלישי, יחזקאל, נולד בצריף הירוק בעין חרוד ששימש בית יולדות לכל נשי העמק. הבת ירה, שנקראה על שם ירמיה, אחיה של דרורי, נולדה בבית החולים בעפולה.
הייתה פעילה במזכירות בתנועת המושבים בוועדת התרבות ובוועדת החברות ובמערכת הירחון "תלמים". פעמיים נסעה לקונגרסים ציוניים בשווייץ. נושא מעמד האישה ביישוב המתגבש העסיק אותה, והיא כינסה חברות במושבים לדיונים משותפים בנושא ובאופן ספציפי במעמד החברה במושב. פעילות זו הובילה אותה לפעילות במישור הארצי, בביסוס מקומו של ארגון אמהות עובדות במשק ביתן בעיר חיפה, שהיה אז בראשית דרכו. במסגרת פעילותה בארגון זה לקחת חלק בתוכנית התיישבות האלף. היא ארגנה את הכנס הארצי הראשון של הארגון בתל אביב.
בשנת 1937 נסעה בשליחות מועצת הפועלות לעבודה במשרדי "פיוניר וומן", התנועה האחות של מועצת הפועלות בארצות הברית. בדרכה השתתפה בקונגרס הציוני בשווייץ וביקרה בקבוצות ההכשרה בפולין, והגיעה גם לגרמניה ולאיטליה. שהותה מעבר לים נמשכה כחצי שנה. בשנת 1943 עברתו בני הזוג את שם משפחתם לדרורי. השם החדש סימל בעיניהם חופש ועצמאות.
פעילות בכנסת.
נמנתה עם מועמדי מפא"י לאספה המכוננת, שהייתה לכנסת הראשונה, כאחד הנציגים שנבחרו באספת המושבים לקראת הבחירות לאספה המכוננת, יחד עם צבי יהודה, שמואל דיין ועמי אסף. במהלך כהונתה כחברת כנסת הייתה חברה בוועדת השירותים הציבוריים, שהייתה קשורה למשרדי הבריאות והסעד מכל הסיעות. בזיכרונותיה סיפרה על צעדיו הראשונים של בית המחוקקים הישראלי ותיארה את חוסר הניסיון בכנסת הראשונה בניהול עבודות פרלמנטרית. כל זמן ששכנה הכנסת בתל אביב גרה בחדר בדירת מזכירות תנועת המושבים. כשקבעה הכנסת את משכנה בירושלים לנה במלון שאורגן על ידי "מרכז הקואופרציה" לעולים מיוגוסלביה.