ד"ר הארי פרידנוואלד תרגם לאנגלית את תפילת הרופא ופרסמה בעלון של בית החולים ג'ונס הופקינס (Bulletin of the Johns Hopkins Hospital) בשנת 1917. "תפילת הרופא" המיוחסת לרמב"ם, חוברה ככל הנראה בידי הרופא הגרמני מרקוס הרץ, והופיעה לראשונה בדפוס בשנת 1793.
אוסף פרידנוואלד.
ד"ר הארי פרידנוואלד ליקט את אחד האוספים הגדולים והחשובים בעולם בתחום תולדות הרפואה והמדע ומקומם של היהודים בהתפתחות תחומים אלה. האוסף נתרם לספרייה הלאומית בירושלים, ונמנה עם אוצרותיה היקרים.
אוסף פרידנוואלד מכיל כתבי יד ופריטי דפוס השייכים לתולדות הרפואה, ובמיוחד להיסטוריה של היהודים והרפואה. הפריט הקדום ביותר באוסף הוא "ספר אסף" (כתב יד מסוף המאה ה-13 או תחילת המאה ה-14). באוסף נמצאים כתבי יד, רבים מהם מאוירים, וספרים מטרם המצאת הדפוס ועד לעת המודרנית. באוסף מצויים גם דיוקנאות ואוטוגרפים ולצדם הדפסות מחודשות. חלק מהספרים הקלאסיים כוללים הערות ותוספות בכתב ידו של הד"ר פרידנוואלד.
בתחום תולדות הרפואה הכללית כולל האוסף מונוגרפיות על נושאים כגון היגיינה, ספרי תרופות (materia medica), פיזיולוגיה, אנטומיה וכירורגיה. לצד עבודותיהם של היפוקרטס, גאלנוס, דיוסקורידס, אבן סינא, וסאליוס, הארווי, ברנארד ואחרים, יש באוסף ביטוי לתפקידם של היהודים בקידום הרפואה והמדע לאורך השנים; עבודות של יצחק בן שלמה הישראלי, אבן עזרא, הרמב"ם, אמטוס לוזינטוס, פאול ארליך, ספרים שחוברו בידי יהודים ואודותם, ביוגרפיות של רופאים יהודים, וספרים הממחישים את חשיבות הלשון העברית למסורת הידע הרפואי.
ערוץ ניקלודאון
הצלחת שמתחת
הצלחת שמתחת הוא ספר ילדים מאת מאיר שלו. את הספר אייר יוסי אבולעפיה, שמאייר באופן קבוע את ספרי הילדים מאת שלו. הספר ראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 2008.
עלילה.
הספר מחולק לשני חלקים: החלק הראשון בו גיבורת הספר, אפרת, היא ילדה, והחלק השני בו היא אמא.
בחלק הראשון, כשניתנת לראשונה לאפרת האפשרות לעזור בעריכת השולחן לארוחת הערב היא נענית ל"בקשתה" של אחת הצלחות בארון המטבח: הצלחת מתלוננת שמשום שהיא התחתונה בערימת הצלחות אף פעם לא לוקחים אותה אל השולחן. לאחר מכן מחליטה אפרת על שוויון בקרב כל כלי המטבח, כך שהכלים "ישתתפו" בארוחות באופן שווה.
בחלקו השני של הספר מסופר על כך שהשוויון נשמר בביתה של אפרת גם כשהפכה לאם ואף התרחב אל תחומים אחרים בביתה, וכך מתחשבים בחפצים דוממים רבים אחרים.
לבון ארוניאן
לבון ארוניאן (בארמנית: Լևոն Գրիգորի Արոնյան, נולד ב-6 באוקטובר 1982 בירוואן) הוא שחמטאי ארמני בדרגת רב-אמן ממוצא יהודי.
קריירת שחמט.
בשנת 1996 ארוניאן ניצח באליפות העולם לנוער עד גיל 14 (דמיטרי בונצמן סיים במקום השני).
ארוניאן זכה ב-2005 בגביע העולם בשחמט, והוביל את נבחרת ארמניה בשחמט למדליית זהב באולימפיאדת השחמט בשנים 2006, 2008 ו-2012, וכן לזכייה באליפות העולם לקבוצות בשנת 2011. היה אלוף העולם בשחמט 960 בשנים 2006 ו-2007, אלוף העולם בשחמט מהיר ב-2009 ואלוף העולם בשחמט בזק ב-2010. זכה בסבב הגרנד פרי הראשון (2008–2010).
ב-2006 הוא ניצח בתחרות השחמט לזכר טל (קטגוריה 20) ביחד עם רוסלן פונומריוב ופטר לקו.
באליפות העולם בשחמט 2007 הוא סיים במקום השביעי. באליפות העולם בשחמט 2012 הוא הודח ברבע הגמר. בשנת 2009 הוא ניצח בתחרות העל בבילבאו (קטגוריה 20).
ב-2010 הוא ניצח בתחרות השחמט לזכר טל (קטגוריה 21) ביחד עם סרגיי קריאקין. ב-2011 הוא סיים במקום השני בתחרות השחמט לזכר טל (קטגוריה 22).
בשנת 2013 בתחרות המועמדים הוא סיים במקום הרביעי. בשנת 2013 הוא ניצח בתחרות העל בבילבאו (קטגוריה 21).
בשנת 2014 בתחרות המועמדים הוא סיים במקום השישי. בשנת 2016 בתחרות המועמדים הוא סיים במקום החמישי.
בשנת 2017 הוא ניצח בתחרות העל בנורווגיה.
ב-2017 זכה ארוניאן בפעם השנייה בגביע העולם בשחמט. באותה שנה הוא ניצח גם בתחרות העל גרנקה קלאסיק. דירוג השיא שלו היה שני בעולם, לפי מד כושר.
באולימפיאדת השחמט.
בין השנים 1996 ל-2014 השתתף לבון ארוניאן ב-7 אולימפיאדות שחמט:
חיים אישיים.
בשנת 2017 התחתן עם השחמטאית הפיליפינית-אוסטרלית אריאן קאוילי. השניים התגוררו בארמניה מ-2013 ועד מותה של קאוילי בתאונת דרכים בשנת 2020.
מרים בן פורת
הרומן הזעיר
הרומן הזעיר הייתה הוצאה לאור שפעלה בישראל כשלושה עשורים, בין השנים 1939–1961. מבית ההוצאה יצאו לאור קרוב ל-1000 חוברות שכללו סיפורים מתורגמים, בדרך כלל מהונגרית. הסיפורים נכללו בז'אנר פופולרי שהיה מקובל לכנותו בשם: "רומנים למשרתות". ספרי ההוצאה יצאו לאור החל משנת 1952 תחת השם: "הקולמוס".
היסטוריה.
את ההוצאה הקימה משפחת פרגו (Faragó), בהונגריה בשנות ה-30. הם פרסמו ספרונים בפורמט של חוברות – כל חוברת הכילה סיפור אחד שנכתב והתפרש על פני כ-60 עמודים. במשך שנים אחדות היו ספרי ההוצאה פופולריים מאוד ומשכו אליהם סופרים צעירים רבים שהחלו בה את דרכם. בשלהי העשור, עקב התגברות , נאלצה משפחת פרגו לצמצם את פעילותה.
בשנת 1946, האב ומייסד ההוצאה, מיקלוש פרגו, עלה לארץ וחבר לבניו אברהם וישראל (אנדראש ואישטוואן) פרגו שהעפילו לארץ בתחילת מלחמת העולם השנייה, כשהם נוטלים עימם חוברות וגלופות דפוס. הבנים הקימו בארץ את ההוצאה לאור שהפיקה סדרת חוברות במתכונת דומה למתכונת המקורית בהונגריה. רוב הסיפורים תורגמו מהונגרית על ידי האחים פרגו ששינו את שמות המחברים לשמות עט, וגם שמות הגיבורים הותאמו לנוחיות הקורא העברי.
הקולמוס.
ב-1952, בתקופת הצנע הכלכלי, ובלחץ של גופים רשמיים, התבקשו האחים לשנות את כותרת הסדרה לשם עברי מכובד יותר, והם בחרו בשם: "הקולמוס". עם הכותרת העברית שהייתה למותג חדש המשיכו האחים פרגו להוציא לאור חוברות שכללו אותו הז'אנר הספרותי.
הרומנים והסיפורים בתרבות הישראלית.
סדרת הרומן הזעיר כללה כותרים רבים בעלי שמות כמו: "בערפילי לונדון", "רגב רווי דם" "וכסף תעשה לך" "אהבה בלבן", "עוד תזרח השמש", בין היתר של הסופר היהודי-הונגרי ינה רייטו (Rejtő Jenő) שנספה בשואה.
החוברות של הרומן הזעיר, כמו גם החוברות של "הקולמוס", נחשבו לספרות זולה, אך זכו לתפוצה רבה. חנויות ספרים רבות סירבו להחזיק על מדפיהן את החוברות והן זכו לתפוצה נרחבת בקיוסקים ברחובות הערים.
קארה קויונלו
קארה קויונלו (בטורקית: qara - שחור, qoyun - כבש: מילולית "בעלי הכבש השחור"; באזרית: Qaraqoyunlu; בפרסית: قراقویونلو) היה איחוד של שבטי אוע'וז נוודים טורקיים ושושלת טורקית שהתקיימו בין המאות 14 - 15 בדרום-מערב אסיה.
כל עוד היו וסאלים של הסולטנות הג'לאירית שלטו בבגדאד, תבריז, מוסול והראט נחשבה לעיר הבירה שלהם. כשיצאו משליטת הג'לאירים, הם יצרו ברית אסטרטגית נגד טימור לנג שלמרות זאת כבש את האזור וגרם לשליט קארה קויונלו קארה יוסוף לברוח ולהסתתר אצל הממלוכים במצרים. רק ב-1406 הצליח קארה יוסוף להחזיר לעצמו את השלטון בתבריז ורק ב-1410 החזיר את השליטה בבגדאד.
טוכארים
טוכארים הם דוברי השפה הטוכארית שחיו במאות לפני הספירה ובמאות הראשונות לאחר הספירה (עד המאה ה-7) בנווי המדבר באגן טארים, בשינג'יאנג שבצפון מערב סין. לפי הגדרות שונות וזיהויים שונים, מדובר בעם, תרבות או שבט. את השטח בו חיו הטוכארים ירשו האויגורים.
מקור השם.
בראשית המאה ה-20 התגלו על ידי הארכאולוג אורל שטיין באגן טארים כתבים בשפה הודו-אירופית ופריטי תרבות חומרית כגון אריגים וחפצי קרמיקה. הבלשן פרידריך מילר (Friedrich W. K. Müller) פענח את השפה וכינה אותה "טוכארית"' בעקבות הכינוי שטבע סטראבון עבור שבטים סקיתים שישבו ממזרח לפקיסטן של ימינו (ביוונית עתיקה: Τόχαροι).
תרבות.
הטוכארים חיו על נתיב דרך המשי ונחשפו לתרבויות ממזרח וממערב (מסין, פרס, הודו, טורקיה וטורקמניסטן). במאה הראשונה אחר הספירה אימצו את הדת הבודהיסטית ואת הכתב הבראהמי מצפון הודו.
היסטוריונים סינים תיעדו בתקופת המאה הראשונה לספירה את שבטי היו-סון (Yu-sun) והיואה-צ'י (Yueh-chi או Yuezhi), שמקובל לזהותם במחקר עם הטוכארים.
מומיות.
באזור אגן טארים, בהקשר למקומות בהם נמצאו כתבים בטוכארית, התגלו מומיות חנוטות מסביבות שנת 1800 לפנה"ס של גברים ונשים בעלי מאפיינים אירופאים-קווקזיים (גולגולות מוארכות, אף צר, שפתיים דקות, עיניים עמוקות בארובותיהן ושיער בלונדיני). בשנת 1985 התגלתה גופת אשה חנוטה בגובה של 1.80 מטר. האשה, שמתה בגיל 58 בשנת 1,000 לפנה"ס לערך הייתה בעלת בגדים צבעוניים (חולצה, חצאית, חותלות), מגפיים, כובע ותכשיטים, כולם בדגמים שמקורם איננו במרכז אסיה אלא באזור הים השחור.