משנת 2014 וינר משמש כמנהל אמנותי למעבדת התרבות 'בית סיסטם עאלי' בשכונת ג'סי כהן בחולון, תנועה תרבותית-חינוכית ובית יצירה הפועלים לקידום שוויון ושינוי חברתי. המעבדה מקדמת יצירה אמנותית מקורית ייחודית ופורצת דרך, לצד תוכניות חינוך יחידות במינן המייצרות שיח רב תרבותי אמיץ במגוון רחב של אוכלוסיות.
בשנת 2018 יצר וינר את 'אם הזרים – מסע היפ הופ ביפו', מופע חוצות המזמין את הקהל לסיור היסטורי-ארכאולוגי בעיר העתיקה יפו, דרך סיפור חייהן של חמש דמויות עכשוויות. המופע מסופר כולו בראפ וספוקן וורד בערבית, ערבית, רוסית, אנגלית ויידיש.
משנת 2020 משמש וינר כמרצה בחוג לספרות של מכללת 'סמינר הקיבוצים'.
חיים אישיים.
וינר מתגורר ביפו עם בת זוגו, הכוריאוגרפית והרקדנית סתיו מרין ובתם. השניים יצרו ושיתפו פעולה במספר מופעים.
אין רשע בעולם
אין רשע בעולם (בפרסית: شیطان وجود ندارد; תעתיק: שייטן ווג'וד נא-דראד; "sheytân vojūd nadârad;" מילולית: "השטן לא קיים"; באנגלית: ) הוא סרט דרמה איראני משנת 2020 בבימוי מוחמד רסולוף. הסרט עוסק בעונש המוות באיראן. הקרנתו שם נאסרה בהוראת הרשויות. רסולוף נכלא ונאסר עליו לעזוב את איראן כדי להשתתף במספר פסטיבלים בינלאומיים בהם הסרט היה מועמד.
רקע.
הסרט אין רשע בעולם בוים על ידי רסולוף והוקלט בסתר. רסולוף אמר שהסרט עוסק בצורך לקחת אחריות על מעשיך וכל אחת מן העלילות מבוססת על ניסיונו האישי. הסרט טווה ארבע עלילות שונות העוסקות כולן בחוזק מוסרי ונושא עונש המוות באיראן. השאלות המרכזיות שהוא מעלה הן אם יש מקום לחופש אישי במשטר אותוקרטי והאיום הבלתי נמנע שהוא מציג לחופש זה. רוסלוף מציע כי בתנאים שיצר מנגנון הדיכוי באיראן, האפשרויות היחידות הן התנגדות או השרדות.
עלילה.
השמאט, בעל ואב למופת משכים לצאת לעבודתו כל בוקר - אבל היכן?
פוייאה לא יכול להעלות בדמיונו הרג אדם אחר. ובכל זאת, זה בדיוק מה שנאמר לו שעליו לעשות.
ג'אוואד לא מעלה על דעתו שהצעת הנישואין לחברתו לא תהיה ההפתעה היחידה במסיבת יום ההולדת שלה.
בארהם הוא רופא מטפל שאינו מסוגל לעסוק במקצוע, שרוצה לספר לאחייניתו על חייו בשולי החברה.
ביקורת.
אורלי נוי כתבה על הסרט כי הוא משקף אמירה הומניסטית עמוקה בכך שהוא מציג סרבנות כחלופה, גם במשטר דיכוי אלים. לדעתה, להבדיל משמו של הסרט באנגלית ובעברית, השם שבחר הבמאי, "השטן לא קיים", מבטא את עמדתו של רוסלוף כי לבני האדם האפשרות להתנגד ולשלם את המחיר, אם יבחרו שלא להפוך לתליינים בעצמם.
פרסים והכרה.
בפברואר 2020 הסרט זכה בפרס דוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
בנובמבר 2021 הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בסידני.
לילי טוביאס
לילי שפהרד טוביאס (Lily Shepherd Tobias 1887–1984) סופרת ומחזאית יהודית-וולשית, אקטיביסטית חברתית, פציפיסטית, סופרג'יסטית וציונית. יקירת העיר חיפה.
חייה המוקדמים.
לילי טוביאס לבית שפהרד נולדה בסוונסי כבת בכורה לטוביה וחנה ביילה, מהגרים יהודים-פולנים ציונים שהגיעו לויילס בסוף המאה ה-19. אביה טוביאס שפהראד היה בעל בית מסחר לזכוכית. בשנת 1904 כשהיא בשנות העשרה לחייה היא פיתחה תודעה סוציאליסטית נלהבת והחלה לכתוב קטעים קצרים עבור השבועון הסוציאליסטי המקומי רב ההשפעה,"קול העבודה" "Llais Llafur". היא ואחותה קייט, אמו של המשורר דניאל אבסה היו שתיהן תומכות פעילות של מפלגת הלייבור העצמאית. טוביאס הייתה פעילה כסופרג'סטית למען זכות הבחירה לנשים, זכויות סרבני מצפון וזכויות עובדים. בשנת 1911 לילי נישאה לפיליפ וולנטיין (יהושע) טוביאס. היא הייתה חברת ארגון הסופרים הבינלומי פא"ן שמרכזו העולמי היה בלונדון. טוביאס ביקרה בארץ בלווית בעלה באוקטובר 1934 ונערכה לה קבלת פנים בידי הקלוב המקומי של פא"ן בראשותו של שאול טשרניחובסקי. סמוך לאחר ביקור זה עלו לארץ בני הזוג והתיישבו בחיפה.
חייה בחיפה.
בני הזוג התגוררו בווילה רחבת ידיים שנקראה "וילה מרחביה" ברחוב התשבי 19 בשכונת כרמל צרפתי שנבנתה בידי אביה והייתה בבעלותו. בעלה, פיליפ ולנטיין ייסד בשותפות עם אביה של לילי, בית חרושת לריקועי זכוכית במפרץ חיפה בשם "מלאכת זכוכית רקועה וחרושת צבעים בא"י בע"מ" שנודע בקיצור בשם "פאלמירה" (Palestine Mirror). בעוד לילי שקדה על כתיבת הרומן השלישי שלה, נהנה הזוג מחיי חברה פעילים ואירח בביתו את אליטת הקהילה האנגלית שהתגוררה בחיפה, ביניהם הקולונל פרדריק קיש וליידי דאונס עימה הייתה בידידות קרובה. לעיתים קרובות נהגה הקליקה האנגלו חיפאית להתגייס במשותף לאיסוף תרומות לאגודות שונות. ביולי 1938 עולמה של לילי נחרד כשבעלה נדקר למוות על ידי פורעים ערבים בדרכו למפעל המשפחתי. שבורת לב היא שהתה במשך מלחמת העולם השנייה בדרום אפריקה ופרסמה פואמות ומאמרים ציוניים בעיתונות המקומית. בינתיים בארץ, נקלע המפעל המשפחתי לקשיים כלכליים ולילי נאלצה לשאת בעול לבדה. היא שבה לארץ לאחר המלחמה ועל אף שלא שבה יותר לכתיבת רומנים, היא פרסמה מספר פואמות וטורי דעה בעיתונות המקומית שבשפה האנגלית. בזמן מלחמת העצמאות, למרות היותה פציפיסטית, היא פרסמה סונטה בה הביעה תמיכה בזכותה של מדינת ישראל להגן על עצמה. בשנת 1967 היא תרמה את הכסף להקמת הקתדרה לטכנולוגיה של הזכוכית בטכניון שנקראה על שם בעלה המנוח ובשנת 1980 הוענק לה תואר יקירת העיר חיפה.
לילי טוביאס נפטרה בגיל 96 ונקברה בבית עלמין חוף הכרמל.
יצירתה.
The nationalists and other Goluth studies (קובץ סיפורים קצר).
הקובץ מכיל שבעה סיפורים קצרים בנושאי יהדות וציונות. יצא לאור בשנת 1921.
My Mother's House.
הרומן שפורסם לראשונה בשנת 1931 הוא סיפור נוקב על שייכות, שפה לאום וזהות המתרחש בוויילס, אנגליה וארץ ישראל המנדטורית. סיימון הגיבור הוא צעיר יהודי בעייתי שנולד בוויילס, מאוהב בתרבות האנגלית ובאדית', יורשת הון אנגלייה. הוא מחליט לדחות את זהותו היהודית והוולשית ואת העמקים התעשייתיים של ווילס שבהם גדל ומבקש להגשים את שאיפתו להצליח כמשרת ציבור בלונדון הבירה. ניסיונו באהבה וחייו המקצועיים מביאים אותו להכרה שאדית', משאת נפשו, אינה מה שחשב שהיא. לאחר שירותו הצבאי להגנת אנגליה במלחמה הגדולה אט אט חודרת בו ההכרה כי בסופו של דבר, עליו לאמץ את משפחתו ואת מורשתו לפני שיוכל לחוות תחושת שלמות. באופן טרגי, כשהוא מבקר בפלשתינה כשהוא נושא עיניו לחיים חדשים, הוא נופל קורבן לכדור אויב.
Eunice Fleet.
הרומן שפורסם בשנת 1934 מבוסס על סיפורו של אחיה ועוסק ביחס לסרבני מצפון במלחמת העולם הראשונה. הגיבורה נחרדת מסירובו של בעלה להתגייס למלחמה. לאחר שנכלא היא מסרבת לבקרו בכלא ורק לאחר מותו במהלך המאסר היא מצליחה לבחון מחדש את מעשיו ומעשיה שלה.
הרומן פורסם בשנת 1935 ועסק באנג'לה, עלמה צעירה וחולמנית אשר בעת נסיעתה ברכבת לגולדרס גרין היא טווה את סיפור חייהם של הנוסעים עימה בקרון ביניהם גם דמויות של יהודים. סיפורי הדמויות הנעים ונדים בין מציאות לחלום מצטלבים לכדי סיפור אחד של אותם דמויות בקרון ובחוויה המשותפת שלהם המערבת לידה, ניסיון התנקשות ותאונה קשה.
The Samaritan - An Anglo-Palestinian novel.
הרומן האחרון שכתבה פורסם בלונדון בשנת 1939 לאחר פטירתו של בעלה. רומן זה הוא המשך לרומן "בית אימי". אדית', אלמנתו של סיימון עוזבת את פלשתינה ולוקחת עימה לווילס את מוסה, השומרוני. ברומן זה שוב עוסקת טוביאס בדילמות ובקשיים של התנגשויות תרבותיות וזהויות חצויות.
עיבוד למחזה.
לילי טוביאס הייתה הראשונה לעבד את יצירתה הנודעת של הסופרת האנגלייה ג'ורג' אליוט דניאל דרונדה לכדי יצירה בימתית. המחזה הועלה בשנת 1927 בתיאטרון הקיו בלונדון וזכה לביקורות טובות.
לטישה ממפורד גיר
לטישה ממפורד גיר (באנגלית: Letitia Mumford Geer) (נולדה ב־1852 בניו-יורק, נפטרה ב־18 ביולי 1935 בניו יורק) היא אחות וממציאת המזרק לשימוש ביד אחת.
חייה.
נולדה בשנת 1852 לקורנליה מתילדה גיר לבית ממפורד וג'ורג' וורן גיר. היא הייתה אחת מששת ילדיהם.
המצאת המזרק.
המטרה שהובילה את גיר להמציא את המזרק לשימוש ביד אחת הייתה לספק כלי שיאפשר להזריק את התוכן לרקטום ללא עזרת עוזר, שכן המזרקים שהיו בשימוש עד אז הצריכו שימוש בשתי הידיים, או סיוע של אדם נוסף.
בבקשת הפטנט שלה, שהוגשה ב-12 בפברואר 1896, היא צירפה שרטוטי הסבר לשימוש בו, וציינה כי מדובר במכשיר פשוט וזול והבהירה כי ניתן לגוון את צורתו במידה מסוימת, מבלי לפגוע ברוח ההמצאה.
בתיאור של ההמצאה נכתב כי המפעיל מחדיר את הזרבובית לתוך פי הטבעת ומחזיק את הגליל המלא בנוזל ההזרקה מראש. המזריק יכול להחזיק את המיכל ובאותה עת להושיט אצבע אחת או יותר כדי ללחוץ על הידית. העיצוב במעוקל של ידית המזרק מונע את החלקת היד ומאפשר הזרקה עצמית של החומר ביד אחת, ללא עזרת אדם נוסף.
הפטנט אושר ב-11 באפריל 1899.
הכרה בפועלה.
ממפורד גיר הלכה לעולמה בניו יורק בשנת 1935 בגיל 83. במסגרת יום האישה הבינלאומי במרץ 2021 צוות בית החולים במחוז קדיס בספרד (Hospital Quirón Salud Campo de Gibraltar) הקדיש לה אלבום תמונות עם תמונות אנשי הצוות כשהם מחזיקים מזרקים
עוגה בחושה
ViacomCBS
ליה תומאס
ליה תומאס (באנגלית: Lia Thomas; נולדה ב-1998/1999) היא שחיינית טרנסג'נדרית אמריקאית.
ביוגרפיה.