אליס מילר שמה דגש מיוחד על תהליך ההעתקה (reproduction) של התעללות נרקיסיסטית. כלומר, הרעיון שיחסי אהבה ויחסים לילדים הם חזרות () של עיוותים נרקיסיסטיים קודמים. עבודתה המוקדמת של מילר התאימה לתיאוריה הקוהוטיאנית של חסכים באמפתיה ובשיקוף, בדגש על הדרך שבה מבוגרים חוזרים ומנציחים את הפצעים הנרקיסיסטיים () של שנותיהם הראשונות. לדעת מילר, במעגל בין-דורי של התעללות נרקיסיסטית, כאשר ההורים מנצלים את הילדים לסיפוק צורכיהם, הילדים יכולים לפתח יכולת מדהימה לתפוס ולהגיב באופן אינטואיטיבי, כלומר, באופן לא מודע, לצורך של האם, או של שני ההורים, ולקחת על עצמם את התפקיד, שיועד להם. ואכן, בנה של אליס מילר, שהפך לפסיכותרפיסט בעצמו, חווה את הדרמה שאימו תיארה, וכתב על כך בספר שפורסם לאחר מות האם תחת הכותרת "הדרמה האמיתית של הילד המחונן"."יכולת זו מתפתחת ומשתכללת וילדים אלה, לא זו בלבד שהם מקבלים על עצמם להיות אם לאימם (אנשי-סודה, מנחמיה, יועציה ותומכיה), אלא שהם אף מקבלים על עצמם אחריות על אחיהם. לימים, הם יפתחו רגישות מיוחדת לאיתותיהם הלא-מודעים של צורכי הזולת. לא פלא, כי בעתיד יבחרו רבים מהם לעסוק במקצוע הפסיכואנליזה. מי עוד, זולת האנשים שעברו מסלול התפתחות כזה, יגייס די עניין כדי לבלות את כל היום כולו כדי לפענח מה מתרחש בתת-הכרתם של האחרים. אך בתהליך הפיתוח והשכלול של סנסוריום רגיש זה, אשר בזמנו סייע בידי הילד לשרוד, והכשיר אותו למקצוע מוזר זה, מצויים גם שורשי הפרעתו הנרקיסיסטית". (הדגשה במקור)על תרומתה של מילר לחקר נושא ההתעללות הנרקיסיסטית כותב מנשה כהן, פסיכולוג קליני, בספרו "הדמות מאחורי המראה":"עבודה החלוצית של אליס מילר (1992) הפנתה אמנם את המודעות לנושא, ובכל זאת ההבנה שהפרעה זו היא רעה חולה, ושמדובר בהתעללות נפשית חמקמקה, שפוגעת בנפשם של רבים לא פחות מהתעללות מינית ופיזית, עוד לא התקבעה בתודעה הציבורית. בהתעללות נפשית אין 'סימנים' או 'ראיות' שהקורבן יכול להראות כשהוא מתלונן. התכחשות לבעיה מצד התוקפן אינה מאפשרת לקורבנותיו להתעמת עימו ולהתמודד עם הבעיה בצורה נאותה, בלי לפתח הפרעה נפשית בעצמם. מילר יצאה בזמנו למסע ציבורי שבו חשפה והוקיעה גישות חינוכיות המאפשרות פגיעה בילדים ומצדיקות אותה, וטענה שמלבד טיפול נפשי, שרק מעטים נעזרים בו, חשוב במיוחד החינוך, כשם ספרה 'בראשית היה החינוך' (2010) "
התפתחויות מאוחרות של המושג.
מאז שנות השמונים התפתחה גרסה פרגמטית יותר למושג ההתעללות הנרקיסיסטית בתחומים רחבים של פסיכותרפיה.
הפסיכואנליזה הקלאסית שמרה על המשמעות הצרה, טרום פרנצי, של התעללות נרקיסיסטית. במילון המקיף לפסיכואנליזה (Comprehensive Dictionary of Psychoanalysis) משנת 2009, המונח מופיע רק פעם אחת בקשר לניצול הספה הטיפולית להשגת אספקה נרקיסיסטית: העובדה שהיא נתפסת בעיני הלקוחות ובעיני המטפלים כ"סמל סטטוס" הופכת אותה לכלי אפשרי להתעללות נרקיסיסטית.
התעללות נרקיסיסטית פסיכולוגית.
ישנם מספר דפוסי התעללות פסיכולוגית (מכונה גם התעללות רגשית או נפשית), השכיחים בהתנהגותם של בעלי הפרעת אישיות נרקיסיסטית והפרעת אישיות אנטיסוציאלית. המונח גזלייטינג (הנגזר משם הסרט אורות הגז) משמש להגדרת התעללות נפשית, המבוססת על ערעור שיטתי של תפיסת המציאות של הקורבן, עד לכדי כך שיפקפק בשפיותו. פרופ' רמאני דורבאסולה מתארת את הדינמיקה הנרקיסיסטית המתעללת, באמצעות אפיון טקטיקות כמו הפצצת אהבה, המהווה מלכודת ראשונית לקורבן של הנרקיסיסט, וכן משמשת אמצעי לשימור הקשר כאשר הוא מאיים לנטוש. טקטיקה נוספת היא הקופים המעופפים - אנשים בסביבת הקורבן (חברים, קולגות, בני משפחה) עליהם מפעיל הנרקיסיסט מניפולאציות, כך שיסייעו לו לבודד את הקורבן, או לחלופין, יפעילו עליו לחץ. הקופים המעופפים מהווים חלק מדינמיקה נרקיסיסטית רחבה יותר המכונה טריאנגולציה, שמערבת גורם שלישי, בתקשורת שבין שני אנשים, על מנת לשמר את הכוח בידי המתווך.
ברוב מדינות העולם (ובכללן ישראל) התעללות פסיכולוגית אינה מוגדרת כעברה פלילית. עם זאת, בצרפת, בעקבות פרסום ספרה של הפסיכיאטרית מארי־פראנס היריגוין, "הטרדה נפשית: אלימות נפשית בחיי היומיום, בעבודה ובמשפחה" (2002 [1998]), החל דיון ציבורי בנושא התעללות נפשית, שהוביל לבסוף לחוק בנושא הטרדות פסיכולוגיות במקום העבודה בשנת 2001."אחד הפרקים המעניינים ביותר בספר מתאר את התפתחותם הפסיכולוגית של תוקף (הפרוורט הנרקיסי המשחזר את טראומת הילדות שלו בכך שהוא הופך את הקורבן לחסר אונים ולאובייקט של התעללותו) ושל קורבן. הקורבן הוא קורבן כי לשם כך בחר בו הפרוורט הנרקיסי. הוא אינו אשם ובכל זאת כולם (כולל אנשי מקצוע שאליהם הוא פונה בבקשת עזרה) חושדים בו, גם מי שהיו עדים להתקפות עליו. הכל נוהגים כאילו לא ייתכן שיהיה קורבן חף מפשע, וסבורים כי הקורבן הסכים בשתיקה להתקפות או שהיה שותף להן במודע או שלא במודע (עמ' 143)". (איילה מלאך-פיינס, הארץ, 17 בנובמבר 2002).
"אל לנו לשכוח כי מדובר כאן בהתקפות פרוורטיות, שמחוללות תהליך לא מודע של הרס נפשי באמצעות פעולות עוינות, סמויות או גלויות. אדם אחד עושה אותן, או כמה בני אדם, כלפי מי שנבחר להיות למרמס, פשוטו כמשמעו. באמצעות מילים בלתי מזיקות לכאורה, חצאי אמירות, רמזים, הטיות דעת, בכוחם לערער את יציבותו של אדם ולהורסו כליל, בלי שהסביבה תתערב בנעשה. כך יכולים התוקף או התוקפים לרומם את עצמם משהשפילו את האחר, והם אף יפטרו את עצמם מכל התלבטות או נקיפות מצפון משיטילו את האחריות למצב על האחר: "זה לא אני, זה הוא שאחראי לבעיה!" ללא תחושות אשם, ללא ייסורי נפש. זוהי פרוורטיות מוסרית ונפשית." (עמ' 9, פרופ' יולנדה גמפל, הקדמה למהדורה העברית).
התעללות נרקיסיסטית במקום העבודה.
אנשים שעובדים עם נרקיסיסט או נמצאים באינטראקציה איתו נוטים לדווח על רמה גבוהה יותר של דחק. ישנן מספר סיבות לכך ואחת החשובות שבהן היא הקשר בין נרקיסיזם לתוקפנות. תוקפנות מתווכת את הקשר שבין נרקיסיזם לבין התנהגות שאינה פרודוקטיבית לארגון (). פני וספקטור (Penney and Spector, 2002) מצאו שנרקיסיזם נמצא במתאם עם התנהגות שאינה פרודוקטיבית לארגון, כמו תוקפנות בין אישית, חבלה בעבודתם של אחרים, מציאת תירוצים לבזבוז זמן ומשאבים של אנשים אחרים והפצת שמועות. מעשים אגרסיביים אלה יכולים להעלות את רמת המתח של עובדים אחרים, דבר שבתורו מגביר את שיעורי ההיעדרות ואת תחלופת העובדים.
בריונות במקום העבודה.
בשנת 2007 החוקרים קתרין מאטיס ובריאן שפיצברג מאוניברסיטת סן דייגו, ארצות הברית, גילו שנרקיסיזם נמצא במתאם עם בריונות. נמצא כי נרקיסיסטים מעדיפים טקטיקות בריונות עקיפות (כגון הסתרת מידע המשפיע על ביצועיהם של אחרים, התעלמות מאחרים, הפצת רכילות, תזכורת מתמדת לאחרים על טעויות, ציווי על אחרים לבצע עבודות שהם מתחת לרמת הכשירות שלהם, ומעקב יתר אחר עבודתם של אחרים) במקום טקטיקות ישירות (כגון איומים, צעקות, ביקורת מתמשכת או העלאת טענות כוזבות). מחקרים על מתבגרים, שהשתמשו הן בדיווחים עצמיים והן בהערכות מורים, הצביעו גם על כך שנרקיסיסטים נוטים יותר להתנהגויות אגרסיביות ומתעמתות בגלל דימוי עצמי נמוך.
המחקר העלה גם כי נרקיסיסטים הם בעלי מוטיבציה גבוהה להתנהגות ביריונית, וכי במידה מסוימת הם נותרים עם תחושות סיפוק לאחר שאירוע בריוני התרחש. למרות העובדה שנרקיסיסטים רבים ימנעו מעבודה, הם יכולים להיות להוטים לגנוב את עבודתם של אחרים. בהתאם לתכונות אחרות מהשילוש האפל, נרקיסיסטים רבים יתמרנו אחרים ואת סביבתם כדי שיוכלו לנכס לעצמם אחריות על הישגי החברה, שהיה להם מעט מאוד קשר אליהם, או כמעט שום קשר. מחקר שנערך בשנת 2017, ובחן תכונות מהשילוש האפל בקרב מי שמכהנים בתפקידי מנהיגות והשפעתם על רמת הדיכאון של העובדים מצא כי בריאות הנפש והיציבות של העובדים הושפעו לרעה מבריונות נרקיסיסטית במקום העבודה.
הטרדה מינית.
ישנם קשרים חזקים בין נרקיסיזם להטרדה מינית, המתייחסים למרכזיות האגו ולנכונות לנצל אחרים. על פי ארגון RAINN, הטרדה מינית יכולה לגרום לבעיות נפשיות, פיזיות ורגשיות שיכולות לכלול: מגוון רחב של רגשות שליליים, חרדה, דיכאון, סימפטומים של פוסט-טראומה, הפרעות שינה, שימוש בסמים ועלייה ברמות המתח הנפשי. בנוסף, בשנת 2010 התקיים מחקר, שבחן ישירות את המתאם בין נרקיסיזם לבין נטייה להטרדות מיניות. המתאמים הרלוונטיים כוללים סוציו-סקסואליות, מיניות ללא גבולות ומוחצנות. המחקר התייחס לנרקיסיזם במימד המיני ולתוקפנות מינית (הטרדה מינית וכו'). התוצאות הראו קשר בין נרקיסיזם במימד המיני לבין נטייה לתוקפנות מינית בעתיד, דבר המצביע על כך שיש קשר חזק בין נרקיסיזם מיני לבין תקיפה מינית בפועל. המחקר מצא גם כי גברים שהפגינו אלמנטים מסוימים של נרקיסיזם היו בעלי סיכוי גבוה יותר לתוקפנות מינית. מחקרים אלה יכולים לשמש בעתיד לאיתור ולטיפול בתוקפנות מינית.
נרקיסיזם וחוסר תום לב.