החטיף זכה לאזכורים רבים בתרבות האמריקנית, בסרטי קולנוע, בטלוויזיה, ובשירים. בין היתר כינה עיתונאי שסיקר את משפט רוצחו של הארווי מילק בשם "הגנת טווינקי" את הטענה לפיה הנאשם, דן וייט, סבל מדיכאון שהתבטא בין היתר במעבר מתזונה בריאה לאכילת מזון מהיר.
בתאריך 23 בנובמבר 2012 הודיעה חברת הוסטס על הליך פירוק. ביוני 2013 פורסם על ידי חברת Metropoulos &amp; Co, אחת משתי החברות שקנו את הזכויות על טווינקי ושאר מותגי החטיפים "הוסטס", כי החל מ-15 ביולי 2013 יוחזר החטיף למדפים.
כשאת אומרת 'לא', למה את מתכוונת?
כשאת אומרת לא
"כשאת אומרת לא" הוא פזמון מאת דן אלמגור, שנכתב ב-1962 ללהקת "התרנגולים" וזכה לפופולריות רבה. את הפזמון הלחין סשה ארגוב. לדברי אלמגור, השיר נכתב במקור כשיר המדבר על תקופת הילדות, המתאר חיזור תמים של נער אחר נערה. השיר זכה לגרסאות כיסוי, בין היתר, מפיהם של גידי גוב, יהורם גאון ויונה עטרי.
הבית הראשון של הפזמון אומר:
פרשת האונס בשמרת.
שלושים שנה לאחר פרסום הפזמון, לצורך הפרשנות המשפטית שנדרש אליה בערעור בפרשת האונס בשמרת, שבו טענו האנסים שהנאנסת לא התנגדה למעשיהם, ציטט השופט מישאל חשין את הבית הראשון של הפזמון, והתפלמס עם מילותיו, כשהוא דוחה מכל וכל את המסר המשתמע מהן:
כהתייחסות לדבריו של השופט חשין החליט דן אלמגור לערוך שינוי בבית השלישי של השיר, במטרה להתאימו לפסיקת השופט ולרוח התקופה:
תסמונת אנטי-פוספוליפידית
תסמונת אנטי-פוספוליפידית, Antiphospholipids syndrome או בראשי תיבות APLS; לעיתים מכונה APLA) מאופיינת בבעיות קרישה בעורקים ובוורידים, והיא מקושרת לסיבוכי היריון הכוללים הפלות, לידה מוקדמת ועוד. התסמונת מתרחשת בשל קיומם של נוגדנים עצמיים נגד פוספוליפידים (מרכיבים בממברנת התא). הנוגדנים העצמיים הקיימים הם נוגדנים נגד קרדיוליפין ו-b2 glycoprotein I.
לתסמונת זו יכולות להתלוות מחלות נוספות, ובייחוד מחלות חיסון עצמי כגון זאבת (10% מחולות זאבת). עם זאת, היא יכולה להופיע גם בצורתה הראשונית (בכ-50% מהמקרים). קיימת צורה קלינית קשה קטסטרופלית של מספר אירועים תרומבוטיים בו-זמנית תוך תקופה קצרה, הנקראת CAPS.
תסמינים וסימפטומים.
תסמונת זו יכולה לגרום להיווצרות קרישי דם או לסיבוכי היריון. אצל חולים בתסמונת זו, ניתן לראות בחלק מהמקרים פקקת ורידים עמוקים (DVT) ותסחיף ריאתי, וכן שבץ כתוצאה מפקקת עורקים. בנשים הרות, יש עדות גבוהה להפלות, לידות מוקדמות וסיבוכי הריון דומים – ללא טיפול, הסיכוי להפיל יכול להגיע לכ-90%, והתסמונת מקושרת גם לאי ספיקה שלייתית, רעלת היריון מוקדמת וסיבוכים נוספים.
ממצאים שכיחים נוספים (על אף שאינם מהווים חלק מההגדרה של תסמונת זו) הם תרומבוציטופניה (מיעוט טסיות בדם – מתחת ל-100,000 טסיות אצל מחצית מהחולים), מחלות לב מסתמיות, livedo reticularis (מצב עורי דמוי שיש), וכן פגיעה כלייתית בגלל קרישי דם קטנים בכליה. חלק מהמטופלים סובלים מכאבי ראש ומגרנות. הסתמנויות נדירות יותר כוללות כוריאה, transverse myelitis, כיבים ברגליים (בגלל קרישי הדם) ונגעים של החומר הלבן במוח (הנצפים ב-MRI).
דיאגנוזה.
על מנת לאבחן תסמונת APLA, על הקריטריונים הבאים להתקיים:
נוכחות של נוגדנים כנגד פוספוליפידים ללא קרישי דם או עדות לסיבוכי הריון אינה מצביעה על קיום התסמונת.
יצוין כי הנוגדנים האמורים מופיעים גם באוכלוסייה בריאה, בשיעורים שבין 2%–12%, השיעור עולה עם הגיל ולכן לא בודקים את הנוגדנים ללא סיבה קלינית. בדיקת הנוגדנים, בכל מקרה, נעשית במקרים הבאים:
lupus anticoagulant.
זהו מבחן המשתמש במינימום של שני מבחני קרישה הרגישים לפוספוליפיד, לאור ההטרוגניות הקיימת אצל הנוגדנים העצמיים במחלה כנגד הנקשרים לפוספוליפיד. באופן כללי, אם הפציינט מציג בתמונה ההתחלתית PTT ארוך – יש לבחון האם הסיבה היא הנוגדן או חוסר בפקטור קרישה. כדי לבחון זאת מערבבים את הסרום של החולה עם פלסמה תקינה שמכילה את כל פקטורי הקרישה - אם ה-PTT עדיין ארוך, אין בעיה בפקטורי קרישה, ולכן יש להוכיח שהעיכובהחלבונים בקרישת הדם נובע מפוספוליפיד - ואם בעקבות הוספה של פוספוליפיד ייווצר קיצור ב-PTT, יש אבחנה חיובית ל- APLA. על מנת להבטיח את האבחנה בודקים בשיטה נוספת, DRVTT (dilute Russell's viper venom).
הנוגדן lupus anticoagulant מנבא אירועים טרומבוטיים יותר מאשר anti cardiolipin – ככל שכיל הנוגדנים של החולים יותר גבוה כך עולה הסיכון לאירוע תרומבוטי.
פתוגנזה.
תסמונת פוספוליפידית היא תסמונת אוטואימונית שבה נוגדנים עצמיים מגיבים כנגד חלבונים הנקשרים לפוספוליפידים אניונים (כלומר, הנוגדנים אינם מכוונים כנגד הפוספוליפידים עצמם אלא חלבונים שנקשרים אליהם). הנוגדנים פועלים כנגד החלבון b2GPI או כנגד פרותרומבין, כאשר החלבון b2GPI הוא חלבון פלסמטי בעל אפיניות גבוהה לפוספליפידים טעונים שלילית, והוא כנראה הגורם העיקרי למחלה. המבחן של anti cardiolipin בודק למעשה קיומם של נוגדנים כנגד b2.
ברוב הפרעות הקרישה הגנטיות, הפרעת הקרישה ספציפית לכלי דם מסוימים, בעוד שב-APS הפרעת הקרישה אינה ספציפית, ויכולה להיות עורקית או וורידית. עבודות שונות הראו כי הנוגדנים מפריעים למרכיבים רבים מאוד של מערכת הקרישה: סביר להניח כי הנוגדן b2 בעייתי – יוצר דימרים ומפעיל פקטורים שונים של מערכת הקרישה, באמצעות קישור לאנדותל, לטסיות, מרכיבי מערכת הקרישה ושפעול של מערכת המשלים (הסבר לפתוגנזה של הפלות חוזרות) – לסיכום, הנוגדן b2 מביא לפגיעת הקרישה במגוון של דרכים.
טיפול.
ההמלצות לטיפול נחלקות על פי הקליניקה:
דבר אחר (פירושונים)
דבר אחר הוא כינוי בלשון נקייה לאחד מכמה דברים.
תקופת הצרות
תקופת הצרות (ברוסית: Смутное время) היא תקופת משבר בהיסטוריה של רוסיה תחת שלטון רוסיה הצארית. תקופה זו החלה בשנת 1598, עם מותו של פיודור הראשון, והסתיימה בשנת 1613, עם עלייתו לשלטון של מיכאל הראשון.
התקופה החלה לאחר מותו של שליט רוסיה הצארית פיודור הראשון, כשהיה ידוע בתור מנהיג חלש ואף מוגבל שכלית. פיודור מת ללא יורש עצר וגרם לקריסתה של שושלת רוריק. עם מותו החל מאבק ירושה אלים שכלל מספר רב של טענות לא לגיטימיות לבעלות תואר שליט הצאר. בתקופה זאת התרחש רעב 1601-1603, רעב עצום שגרם למותם של כשליש מהאוכלוסייה. במהלך תקופה זו רוסיה הותקפה על ידי האיחוד הפולני-ליטאי במסגרת מלחמת רוסיה-פולין ונכבשה, עד גירוש האיחוד משטחים רוסיים בשנת 1612. תקופה זו ידועה בתור אחת התקופות הסוערות ביותר בהיסטוריה של רוסיה - התקופה מאופיינת בחוסר יציבות, אנרכיה, מלחמה ובמשבר פוליטי, כלכלי וחברתי קשה.
רקע המשבר.
איוואן האיום, שליט רוסיה הצארית בשנים 1547-1575 ומייסד רוסיה הצארית, היה אביהם של פיודור הראשון וצארייביץ' איוואן איוואנוביץ'. יורש העצר המוחלט לתואר הצאר היה צארייביץ', בנו הבכור של איוואן. ב-19 בנובמבר 1581 נהרג צארייביץ' על ידי אביו בתאונה במהלך התקף כעס - תופעה שכיחה אצל איוואן, ובנו הצעיר - פיודור - הפך ליורש העצר היחיד לתואר בלית ברירה. בנו הצעיר, פיודור, לא היה כשיר לנשיאת תואר הצאר עקב מוגבלות שכלית ממנה סבל.
עם מותו של איוואן האיום ב-28 בנובמבר 1584, הוכתר פיודור בתור הצאר. עם זאת, הוא לא החזיק בכל כוח השלטון. אח אימו, יועצו האישי ובויאר, בוריס גודונוב, הכריז על עצמו כצאר באותה עת עם פיודור. פיודור, שסבל ממוגבלות שכלית והיה ידוע בתור שליט חלש מאוד, לא היה כשיר לניהול, ובוריס שימש בתור סגנו לתואר הצאר עד מותו של פיודור בשנת 1598.
תחילת המשבר.
פיודור הראשון היה האדם האחרון בשושלת רוריק אליה שושלת השלטון השתייכה. לפיודור לא היו בנים כלל, ועקב כך, לתואר הצאר לא היה יורש עצר מוחלט. עם מותו של פיודור, תואר הצאר עבר לאשתו של פיודור, אירנה. אירנה התנזרה 9 ימים אחרי מינויה לצאר והתואר עבר לבוריס גודונוב, סגנו לתואר של פיודור. בוריס נבחר להיות צאר באופן חוקי בהחלטת זמסקי סובור. עם מינויו לצאר, פסק שלטון שושלת רוריק ברוסיה.
תחת שלטונו של בוריס סבלה רוסיה ממספר קשיים. בשנים 1601-1603 נכנסה רוסיה לתקופת רעב גדול שגרם למותם של כשליש מאוכלוסיית רוסיה, בה היבול גדל בקצב מאוד איטי וטמפרטורות הלילות בחודשי הקיץ צנחו בצורה קיצונית. המשטר החל לחלק כסף ומזון לאזרחים עניים במוסקבה, והעיר הוצפה בכמות אדירה של פליטים שגרמה להחמרה במשבר הכלכלי. באזורים מרוחקים יותר סבלו המקומיים מבצורת כבדה והתפרצויות של מגיפות. התנגדות הבויארים לשלטון התעצמה והמונים שהשתייכו לקבוצות בראש בני אצולה משושלת רומנוב התנגדו לשלטו וסירבו להישמע לשליט שהוא בויאר.
דמיטרי הכוזב הראשון.