מקור שם קבוצת המינרלים מיוונית "אקסין" – גרזן המתייחס לצורת היתד האופיינית של המינרל. הסוגים השונים קרויים על שם המרכיב הבולט בהם.
שימושים.
המגנזיו-אקסיניט יכול לשמש כאבן חן יקרה למחצה בשל הגוון הכחול שלו, הקשיות, והנדירות היחסית שלו. הסוגים האחרים של מינרלים בקבוצת האקסיניט נמצאים בשימוש רק במכירה לאספנים בייחוד המנגן-אקסיניט שיש לו צבע צהוב בולט והיותו פלואורסצנטי בגוון אדום בקרינת על סגול.
מקור ותפוצה.
האקסיניט נוצר בהתמרת מגע מטאסומטית ובפגמטיטים. במינסוטה נוצר המנגן-אקסיניט כשעורק פגמטיטי חתר בתצורת ברזל במגע עם גברו.
הפרו-אקסיניט הוא מינרל נפוץ. מקומות בהם ניתן למצוא פרו-אקסיניט כוללים את סן כריסטוף אן אויסן (St Christophe-en-Oisans) במחוז איזר (Isère) שבחבל רון-אלפ שבצרפת (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה); צוקי רוסקומון (Roscommon), ומכרה בוטאלק (Botallack) בקורנוול שבאנגליה; גבישים מפותחים מצוים במרבץ פואיבה, כ-100 ק"מ מצפון מערב לסרנפול שבהרי אורל שברוסיה; ובאגם ניו מלונס (New Melones) מחוז קאלאברס (Calaveras) בקליפורניה שבארצות הברית.
מנגן-אקסיניט ניתן למצוא בסנט אנדראסברג (St. Andreasberg) בהרי הרץ בסקסוניה התחתית שבגרמניה (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה); בקאליה (Calliagh), כ-8 ק"מ דרומית מערבית למויניהן (Monaghan) שבאירלנד; על הר פו (Monte Pu) במחוז ליגוריה שבאיטליה; ברכס מסבי (Mesabi Range) במחוז סנט לואיס במינסוטה, במכרה מקיני (McKinney) במחוז מיטשל בצפון קרולינה, ובפרנקלין (Franklin) במחוז ססקס (Sussex) בניו ג'רזי שבארצות הברית; ובמכרה אנאווי במחוז קוצ'י ביפן.
מגנזיו-אקסיניט הוא מינרל נדיר וניתן למצוא אותו במחוז ארושה בטנזניה (המקום בו נתגלה); בלונדון ברידג' (London Bridge) סמוך לקויאנביאן (Queanbeyan), מדינת ניו סאות' ויילס באוסטרליה; ובסמוך ללוניג (Luning) במחוז סנטה פה בנבדה שבארצות הברית.
טינזניט ניתן למצוא בטינזן (Tinzen) שבקנטון גראובינדן שבשווייץ (המקום בו נמצא לראשונה); במכרות קאסינה (Cassagna) וגמבטסה (Gambatesa) בואל גראוויליה (Val Graveglia) סמוך לקיאווארי (Chiavari) בליגוריה שבאיטליה; ובאקאטורה (Akatore) שבניו זילנד.
מנדל פינלס
צבי מנחם או הירש מנדל פינלס או פינלש (Hirsch Mendel Pineles), בכינוי הספרותי של"ש על פי סופי התיבות של שמו, שכונה ברומניה בשם שלוש (Şaloş), 21 בדצמבר 1806 - 6 באוגוסט 1870, רב, איש עסקים, משכיל וחוקר התלמוד, מחבר המחקר "דרכה של תורה", פעיל בכל ישראל חברים, אביו של שמואל פינלס.
מנדל פינלס נולד ב-Tysmienica שבגליציה ובהמשך עבר לעיר ברודי, שבה חונך לפי המסורת החסידית. הוא התחתן כשהיה בן 15. מברודי המשיך לאודסה, שם היה איש עסקים, אולם בגלל מלחמת קרים עזב את אודסה ועבר לגאלאץ. בגאלאץ התפרסם, בין היתר בכתביו בעברית ובמיוחד בספר "דרכה של תורה", שיצא לאור בווינה ב-1861. בספר זה ניתח פינלס והישווה בין טקסטים של התלמוד וטקסטים של המשנה, מצא אי התאמות וטען לבכורת הגרסה המשנאית.
פינלס לא תקף את התלמוד עצמו, אך התפלמס עם החברה היהודית המסורתית שהתייחסה לטקסטים אלה בחרדת קודש. הוא התפלמס גם עם רפורמיסטים קיצוניים דוגמת אברהם גייגר, יהושע השל שור ואברהם קרוכמל (בנו של רנ"ק) והכריז על עצמו כהולך בדרכם של הרמב"ם ושל רנ"ק.
בנוסף להשכלתו הרבנית היו לפינלס ידיעות גם במדע המודרני של תקופתו, ידיעות שרכש כאוטודידקט ובעזרתן הוסיף לספרו פרק על האסטרונומיה וחישוב מועדי הפסח והפסחא.
הופעת ספרו הביאה לתגובות ובהן הספר "כך היא דרכה של תורה", ספר תשובה שכתב בנקאי בן העיר יאשי בשם משה ולדברג (Moses Waldberg), גיסו של מנדל פינלס, שעסק בלימודי יהדות.
בנו, שמואל, הצטרף לאביו בגאלאץ, לאחר סיום לימודי התיכון בברודי ובהמשך היה מנהיג התנועה הציונית הרומנית.
ח'ליל בן קלאוון
ח'ליל בן קלאוון או בתוארו המלא אלמלך אלאשרף סלאח א-דין ח'ליל בן קלאוון (בערבית: الملك الأشرف صلاح الدين خليل بن قلاوون; נולד ב-1262 בקהיר – נרצח ב-14 בדצמבר 1293) היה הסולטאן המצרי הממלוכי השמיני לבית המלוכה הבח'רי. הוא עלה לשלטון בשנת 1290 ושלט במצרים עד להירצחו בשנת 1293. שלטונו הקצר והסוער התאפיין בלחימה בלתי פוסקת מול צלבני ממלכת ירושלים, וגולת הכותרת של הישגיו היה כיבוש העיר עכו לאחר מצור בשנת 1291 - מהלך שסיים את השלטון הצלבני בארץ ישראל. דמותו ההיסטורית רבת פנים. ח'ליל היה מנהיג צבאי שנערץ על ידי חייליו בזכות יכולתו הצבאית וכושר לחימתו בשדה הקרב, אך נתיניו ועמיתיו הממלוכים ראו בו עריץ רצחני. העובדה כי בניגוד לאביו הוא דיבר וכתב בערבית, הפכה אותו לדמות חיובית בקרב ההיסטוריונים הערבים, המציגים אותו כאדם אינטליגנטי שעודד רכישת השכלה.
הכתרה.
הסולטאן הממלוכי קלאוון הכריז בשנת 1280 על בנו עלא א-דין כיורשו המיועד, אך בשנת 1288 מת עלא א-דין בנסיבות מסתוריות, ובנו השני ח'ליל הפך ליורש העצר. קלאוון לא חתם על צו המינוי של ח'ליל, מתוך תקווה כי האח השלישי, מוחמד, יגיע לבגרות - ככל הנראה מתוך חשד לא מבוסס כי היה לו חלק במות אחיו, עלא. לכך נוסף חוסר נחת מאופיו האלים של ח'ליל, והעובדה כי היה חסר כבוד כלפי הדת. מקורות ממלוכים מצטטים מפי קלאוון את המשפט "אני לא אמליך על המוסלמים מלך כדוגמת ח'ליל". מותו הפתאומי של הסולטאן קלאוון וההכרה הציבורית הביאו את ח'ליל אל כס הסולטנות ללא חותמת הכשרות של הצו המלכותי. על פי מקורות מוסלמיים אמר ח'ליל לפתח' א-דין עבדול זהיר - השופט שמוסמך על ידי אביו לביצוע הצוואה "פתח' א-דין, הסולטאן לא רצה לתת לי את השלטון אבל אלוהים - כן". ח'ליל עלה לכס הסולטנות בשנת 1290, בגיל 27, וחשף מיד את אופיו כעריץ אכזרי והפכפך.
עם עלייתו לכס המלוכה פתח ח'ליל במסע טיהורים אכזרי של נאמני אביו. סגנו של קלאוון, חסאם א-דין טורנטי, הוצא להורג מול הסולטאן החדש. רכושו הרב, 600,000 דינרי זהב ו-17,000 ליברות של מטבעות כסף, הוחרם, ובנוסף הוחרמו עבדים, סוסים ותכשיטים רבים. משפחתו של הווזיר המנוח נותרה בחוסר כל. על פי גרסה אחרת, לאחר שטורנטי העביר לסולטאן את רכושו, הוא שוחרר מהכלא, אך מת בעקבות העינויים שעבר מספר ימים לאחר מכן. האמיר המונגולי כיתבוגה, מי שעתיד להיות עוצר לסולטאן מוחמד בן קלאוון, נאסר ולאחר מכן שוחרר. לג'ין אל מנסורי, אמיר נוסף ונציג הסולטאן קלאוון בדמשק, נאסר והובא לקהיר כדי להיות מוצא להורג לפני הסולטאן, והוא ניצל רק בזכות העובדה שמיתר הקשת שנועד לחנוק אותו פקע. במהפך מפתיע הוחזרה לו משרתו כמושל דמשק.
חיסול ממלכת ירושלים.
כיבוש עכו.
לאחר ניקוי האורוות בבית מכל המתנגדים האפשריים, הפנה ח'ליל בן קלאוון את מרצו להשלמת המשימה בה החל אביו - חיסול המדינה הצלבנית. כבר בשנת 1290 הצהיר קלאוון כי הוא עתיד לתקוף את עכו, ואף פתח בהכנות לכיבוש העיר, שנחשבה למבוצרת ביותר לאורך חופי ארץ ישראל וסוריה ושימשה כבירתה של ממלכת ירושלים הצלבנית השנייה. ההכנות הממלוכיות לקרב החלו בקיץ של 1290 באיסוף עצים מיערות לבנון וארץ ישראל, לצורך בנין מכונות המצור, ובמשך ארבעה חודשים נמשכו עבודות הכריתה באזור קיסריה ועתלית. בחודש מרץ 1291 החלו גדודים מוסלמים להיאסף במישור עכו. הגדודים יצאו מדמשק כשהם נושאים עימם מכונות מצור, ואחריהם באו גדודים מערים אחרות בסוריה. המחנה הממלוכי שנאסף מול חומות עכו היה מהגדולים שנאספו מול העיר אי פעם, ובימי הביניים בפרט. הכוחות התמקמו מול עכו ב-5 באפריל 1291, הקימו את אוהליהם והרכיבו את מכונות המצור. הפגזת עכו החלה ביום 15 באפריל. מלכתחילה לא התכוונו הממלוכים לצור על העיר כדי להרעיבה, הן לאור העובדה שבעיר היו מאגרי מזון אדירים, ולאור העובדה שמכיוון הים לא הוטל הסגר על נמלה. בתקופת ההרעשה לא סגרו הצלבנים את שערי העיר כדי להקל על גיחות פתע מתוכה, על מנת לפזר את המאמץ המלחמתי לכל אורך החזית וכדי למנוע מהממלוכים את היוזמה בבחירת גזרות התקפה.