ארז שוויצר כתב על שיריו "שיריו של ברקאי אינם עוד שלוחה מאוחרת של אוונגרד שובר מוסכמות שפה וחיים. הם לא עוד פרובוקציה לשם פרובוקציה הרושם הבולמוסי שהם מעוררים נובע מרעב אדיר לחיים, מהיאחזות במה שנשאר אחרי שנשרפה הנפש, כלומר בבשר, אבל גם מחוסר יכולת להכיל עוד בכלים ראויים כביכול, מכובדים כביכול, מתורבתים, את מה שאין לקבלו."
בנוסף לשני ספרי שירים בעברית פרסם גם שלושה ספרי שירה מתורגמים לפולנית על ידי ויולה ויין (הוצאת ורסט, לובלין) שזכו לביקורות אוהדות.
התגורר בתל אביב. נפטר ב-12 באפריל 2020.
שאול חיים הלוי הורוביץ
פאנאריוטים
פייר נורה
פייר נורה (בצרפתית: Pierre Nora; נולד ב-17 בנובמבר 1931 בפריז) הוא היסטוריון יהודי צרפתי וחבר האקדמיה הצרפתית משנת 2001. ידוע בזכות מחקריו אודות זהות צרפתית, זיכרון והיסטוריה. הוא נחשב לבן הדור השלישי לאסכולת האנאל ולמזוהה עם המושג של "ההיסטוריה החדשה" (Nouvelle histoire).
אודות.
נולד בפריז, לאב שהיה מנתח בבית חולים של רוטשילד. למד בתיכון לואי הגדול שבפריז. אחר כך למד לתואר בפילוסופיה והחל ללמד בתיכון שבעיר אוראן באלג'יריה עד שנת 1960.
בשנת 1964 החל לשמש עורך בהוצאת Julliard ואחר כך בשנת 1965 החל לשמש עורך בהוצאת גלימר. בשנת 1977 החל לשמש כפרופסור בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז.
משנת 2007 משמש כנשיא הארגון "Liberté pour l’histoire" ("חופש להיסטוריה").
בשנת 2014 הוענק לו פרס דן דוד.
הסכם בקוצ'וק קאינרי
תיכון לואי הגדול
תיכון לואי הגדול (בצרפתית: Lycée Louis-le-Grand) הוא בית ספר תיכון ציבורי מפורסם בפריז. התיכון נקרא על שם לואי ה-14, אשר שימש כפטרון המוסד. התיכון נוסד בשנת 1563 והוא ממוקם ברובע הלטיני. רבים מבוגריו מוכרים בתחומי המדע, הפוליטיקה, ההגות והספרות בצרפת ובעולם.
בין בוגריו נכללים: אמה סזר, מישל בוטור, אלן-פורנייה, פייר נורה, אלן באדיו, שארל בודלר, פייר בורדייה, ויקטור הוגו, מולייר, וולטר, אנטואן-אוגוסטן פרמנטייה, רובר מרל, מוריס מרלו-פונטי, שארל פגי, רומן רולן, המרקיז דה סאד, ז'אן-פול סארטר, סיראנו דה ברז'ראק, פול קלודל, ז'אק דרידה, דני דידרו, מוריס דרואון, אמיל דורקהיים, תאופיל גוטייה, ז'וזף קסל, ברנאר-אנרי לוי, פרדריק אוגוסט ברתולדי, פייר בונאר, ז'אק שיראק, ז'ורז' פומפידו, מקסימיליאן רובספייר, אן רובר ז'אק טורגו, ואלרי ז'יסקר ד'אסטן, אלן ז'ופה, המרקיז דה לה פאייט, הקרדינל דה רה, פרנציסקוס מסאל, ז'ורז' מלייס, אדגר דגה, אז'ן דלקרואה ותאודור ז'ריקו.
ורוניקה (פירושונים)
ורוניקה הוא שם פרטי לטיני לנשים שמקורו בשם היווני ברניקי.
פייר בונאר
פייר בונאר (בצרפתית: Pierre Bonnard; 3 באוקטובר 1867 - 23 בינואר 1947) היה צייר צרפתי, ממייסדי תנועת הנאבי.
אודות.
בונאר נולד ב-Fontenay-aux-Roses שברמות הסן, אחד מפרוורי פריז. אביו היה בכיר במשרד המלחמה הצרפתי. בהתעקשות אביו למד בונאר משפטים ואף שימש כעורך דין לפרק זמן קצר. אולם, בנוסף למשפטים לקח שיעורי ציור ולמד אמנות באקדמיית ז'וליאן בפריז.
בשנת 1891 נפגש עם הצייר אנרי דה טולוז-לוטרק והחל להציג את יצירתו באגודה של הציירים העצמאיים. הוא החל לעבוד יחד עם הקבוצה המכונה הנאבי, אשר הייתה מורכבת מציירים צעירים, בהם אדואר וויאר ומוריס דני אשר ציירו יצירות עם אופי סימבולי ורוחני. בשנת 1910 עבר לדרום צרפת.
אלי (אוניית מעפילים)
אלי הייתה אוניית מעפילים שאורגנה ב-1938 על ידי מקורבים לתנועה הרוויזיוניסטית במסגרת עליית אף על פי.
האונייה הפליגה מנמל גלצי שברומניה בנובמבר 1938, כשעל סיפונה 340 פליטים יהודים מווינה.
בדצמבר הגיעה האונייה למים הטריטוריאליים של ארץ-ישראל, שם הועברו המעפילים לאונייה "ארטמיזיה" שהורידה את המעפילים בשלום בחוף נתניה.
ביטול איסור קטניות
Neue freie Presse
נויה פרייה פרסה
נוֹיֶה פְרַייֶה פְּרֶסֶה (גרמנית: Neue Freie Presse, NFP, 'עיתונות חופשית חדשה') היה עיתון יומי שראה אור בווינה בירת אוסטריה החל ב-1 בספטמבר 1864 ועד האנשלוס (סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית), ערב מלחמת העולם השנייה (1938).
העיתון, שפנה בעיקר לשכבה המשכילה הליברלית, מיצב את עצמו עד מהרה כעיתון המוביל של הקיסרות האוסטרו-הונגרית ההבסבורגית.
היסטוריה.
עורכי העיתון ומייסדיו היו העיתונאים אדולף ורתנר (Werthner), מיכאל אטיין (Etienne) ומקס פרידלנדר (Friedländer). עם העיתונאים שכתבו בעיתון נמנו הסופרים מקס נורדאו, בנימין זאב הרצל, ארתור שניצלר, שטפן צווייג, הוגו פון הופמנסתאל, תאודור הרצקה, פליקס זאלטן (מחבר הספר "במבי"), ראול אוארנהיימר, שכתב בו פיליטונים וביקורת תיאטרון, העיתונאי גזה זילברר (Geza Silberer; כתב בשם העט Sil-Vara), מוריץ בנדיקט (Moriz Benedikt) ומבקר המוזיקה אדוארד הנסליק – כולם, וכן המייסד מקס פרידלנדר, היו יהודים או ממוצא יהודי. כן כתבה בעיתון ברטה פון זוטנר, כלת פרס נובל לשלום.
בשנת 1872 נפטר פרידלנדר, ומוריץ בנדיקט נכנס לתפקיד העורך בפועל ואחד מבעליו כבעל מניות בתאגיד Österreichische Journal-A.G ("עיתונות אוסטרית בע"מ"), שרכש את מניותיו של פרידלנדר. ב-1879 נפטר גם מיכאל אטיין, ואדוארד באכר (Eduard Bacher) היה לעורך הראשי של העיתון, וכיהן בתפקידו עד 1888; מאז ועד 1908 ערך את העיתון כעורך-שותף יחד עם בנדיקט, שערך את העיתון כעורך ראשי מ-1908 ועד מותו ב-1920.
בשיאו העסיק העיתון מעל 500 עיתונאים קבועים. והיה העיתון בעל התפוצה השלישית בגודלה לפני מלחמת העולם הראשונה (ב-1904 ראו אור 50,000 עותקים, ב-1912 66,000 עותקים) בשנת 1920 הופצו 90,000 עותקים.
ב-12 במרץ 1938 נכנס צבא גרמניה הנאצית לווינה. 22 עורכים יהודים מתוך 37 חברי המערכת פוטרו מיד במטרה להפוך את העיתון ל"ארי", בהם העורך הראשי מאז 1918, יוליאן שטרנברג (Julian Sternberg). עד יוני פוטרו כל עובדי העיתון שלא יכלו לספק הוכחות למוצא ארי. ב-18 ביוני הולאמה חברת "עיתונות אוסטרית בע"מ", ובינואר 1939 התמזג העיתון לתוך "Neuen Wiener Tagblatt" ("עיתון יומי וינאי חדש"), שהיה בשליטת הממשלה הנאצית.
ב-1946 נוסד בווינה העיתון "Die Presse", שביקש להמשיך את מסורת העיתון הוותיק.
וינשטוק
וינשטוק או ויינשטוק (בגרמנית: Weinstock) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו כנת גפן.
מ.ארבל
ויינשטוק
אבי צבי
אבי צבי (נולד בשנת 1970) הוא איש תקשורת וניהול ישראלי, מנכ"ל פרטנר תקשורת וקודם לכן מנכ"ל גוף התקשורת "רשת".
ביוגרפיה.
צבי נולד בישראל. שירת בצה"ל כראש לשכת ראש מנהל גיוס באכ"א. בהמשך כיהן בתפקידים בתחומי הצרכנות והשיווק. הקים תחת אריה סקופ את חטיבת הקמעונאות במיקרוסופט ישראל, ניהל את הפיתוח העסקי של מחשבת מ.ל., חברת הפצה לייצוג ושיווק של משחקי מחשב ולומדות. בתום 4 שנים, ועם הקמתה של חברת Yes הטלוויזיה בלוויין הצטרף לצוות ההקמה בתפקיד מנהל ערוצי הפצה, האחראי על הקמת מערך המשווקים של החברה. החל משנת 2000 כיהן כמשנה למנכ"ל חברת האינטרנט נטוויז'ן.
לאחר פרישתו מנטוויז'ן בשנת 2007 ניהל את עופר מדיה, חברת ההשקעות של האחים עופר לתחומי המדיה, התוכן והתקשורת. בתקופה זו כיהן כדירקטור ב"רשת" ובחברת החדשות של ערוץ 2. בשנת 2009, עם פרישתו של יוחנן צנגן, מונה למנכ"ל "רשת". ב-2 בדצמבר 2018 פורסם כי צבי ביקש מבעלי המניות של "רשת" לפרוש מתפקידו. עוד פורסם כי צבי יקבל מניות בחברה הממוזגת של רשת-עשר.
בתחילת יוני 2021 החל לשמש כמנכ"ל פרטנר תקשורת. באפריל 2022 הודיע על התפטרותו, בעקבות חילופי הבעלים בחברה.
צבי נשוי לרווית ברניב, יו"ר תנובה, והוא אב לשניים (הילדה הראשונה, מנישואיו הראשונים). מתגורר בתל אביב.
בנציון משה יאיר וינשטוק
ולטר פון ליטוויץ
ולטר פון ליטוויץ (בגרמנית: Walther von Lüttwitz; 2 בפברואר 1859 - 20 בספטמבר 1942) היה גנרל גרמני, מפקד הרייכסווהר בברלין עם תום מלחמת העולם הראשונה. ב-1920 היה אחד ממנהיגי המרד הכושל "הפוטש של קאפ" (שנקרא לעיתים "הפוטש של קאפ-ליטוויץ"), שמטרתו הייתה השתלטות כוחות הימין הקיצוני על ברלין, ביטול רפובליקת ויימאר והחזרת וילהלם השני, קיסר גרמניה לכסאו.
ביוגרפיה.
ליטוויץ נולד ב-2 בפברואר 1859 בבודלנד (Bodland) שבשלזיה העילית. בשנת 1878 הוא התגייס לצבא הפרוסי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-27 בינואר 1911, הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד חטיבת הרגלים ה-39 בהנובר, וב-20 במרץ 1911, הוא מונה למפקד חטיבת המשמר ה-2 בפוטסדאם. ב-1 בינואר 1914 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-25 בדרמשטאדט.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה ראש מטה הארמייה הרביעית בחזית המערבית. ב-26 בספטמבר 1914 מונה למפקד הדיוויזיה ה-33, ב-28 ביוני 1915 מונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-2, וב-22 בדצמבר 1915 מונה למפקד הקורפוס ה-10. לאחר מכן ב-21 באוגוסט 1916 מונה לראש מטה הארמייה החמישית, וב-27 באוקטובר 1916 מונה לראש מטה קבוצת הארמיות "הנסיך וילהלם" (Heeresgruppe "Kronprinz Wilhelm"). ב- 25 בנובמבר 1916 מונה למפקד הקורפוס ה-3 ופיקד עליו עד לסיום המלחמה. על שירותו זכה בעיטור פור לה מריט.
מיד עם תום המלחמה ויצירת ממשלת הסוציאל-דמוקרטים בראשות פרידריך אברט וגוסטב נוסקה מונה פון-ליטוויץ למפקד כוחות הריכסווהר והפרייקור במרחב ברלין. במסגרת זו פיקד על דיכוי מרד הספרטקיסטים הקומוניסטי.