בראיון עמו בנובמבר 2015 ציין מורל כי אדוארד סנודן, שהדליף מידע על תוכניות המעקב של המודיעין האמריקאי תרם לעלייתו של ארגון הטרור השיעי דאעש ובכך פגע ביכולת העולמית להתגונן מפני טרור ואף טען כי הדבר פתח את הדלת לפיגועי נובמבר 2015 בפריז, בנוסף לכך הוא ציין כי הוא מעריך שדאעש מתכוון לפגוע גם במטרות אמריקאיות.
בספטמבר 2017 התפטר ממשרת עמית בכיר בבית הספר לממשל על שם ג'ון פ. קנדי באוניברסיטת הרווארד במחאה על מינויה של צ'לסי מאנינג לחברה עמיתה במוסד. המחאה הובילה לנסיגת הרווארד מכוונתה זו.
ב-2017 מונה לחבר בוועדה המייעצת לאסטרטגיית ביטחון לאומי במחלקת ההגנה של ארצות הברית.
ג'ורג' צ'קיריס
ג'ורג' צ'קיריס (באנגלית: George Chakiris; נולד ב-16 בספטמבר 1934) הוא שחקן קולנוע יווני- אמריקאי זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1961 על הופעתו בסרט "סיפור הפרברים".
חייו.
צ'קיריס נולד בעיר נורווד שבאוהיו לסטיב וזואי צ'קיריס, זוג מהגרים יוונים.
למד בצעירותו ריקוד מקצועני בבית ספר לריקוד וערך את הופעתו הראשונה כנער מקהלה בסרטו של קלרנס בראון "שיר האהבה".
את תחילת דרכו כשחקן עשה בעיקר כרקדן ניצב בסרטים המוזיקליים "גברים מעדיפים בלונדיניות", "אין כעסקי השעשועים", "חג מולד לבן" ו"5,000 האצבעות של ד"ר טי".
צ'קיריס פרץ לקדמת הבמה בהוליווד בשנת 1961 בדרמת הפולחן המוזיקלית זוכת 10 פרסי האוסקר "סיפור הפרברים". בסרט הופיע צ'קיריס בתפקידו הגדול הראשון בתור ברנרדו נונייז מנהיג "כנופיית הכרישים" הלטינית וזכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
לאחר זכייתו באוסקר שיחק צ'קיריס בסרט המלחמה הבריטי "טייסת 633" בתפקיד לוטננט אריק ברגמן, בסרט ההרפתקאות "מלכי השמש" בתפקיד בלאם מנהיג שבט המעיין, בסרט המלחמה הצרפתי בהפקת פרנסיס פורד קופולה "האם פריז בוערת?" ובסרט המוזיקלי הצרפתי "הבנות הצעירות של רוקפור".
התפרסם בפעם האחרונה בתפקיד אורח באופרת הסבון הפופולרית "דאלאס" בתור ניקולס העוזר של אנג'ליקה נרו.
במקביל לקריירת המשחק שלו פיתח לעצמו גם קריירת מוזיקלית בתור זמר פופ ושיחרר את הסינגל "Maria" שזכה להצלחה. צ'קיריס מעולם לא נישא ושמר בקנאות על סוגיית מיניותו. בשנים האחרונות נודע גם כמעצב תכשיטים.
הבוזזים
הבוזזים (באנגלית: Reavers) הייתה קבוצה בדיונית של נבלי-על קיבורגים אשר הופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הופעתה הראשונה הייתה בחוברת "Uncanny X-Men #229" ממאי 1988, והיא נוצרה בידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר מארק סילבסטרי.
חבר הקבוצה הראשון שנתקל בקבוצת האקס-מן היה דונלד פירס, בימים בהם עוד היה הרץ הלבן בחוג הפנימי של מועדון הלפייר. כשוולברין הסתנן לתוך אחוזת המועדון במנהטן, הוא קרע מעל פירס את זרועו הביונית, ולמעשה מאז פירס וחברי הקבוצה נוטרים טינה לאקס-מן בכלל ולוולברין בפרט. מספר חודשים לאחר מכן, פירס מרד בחברי החוג הפנימי, אשר חבריו היו מוטאנטים בהנהגתו של המלך השחור סבסטיאן שו. פירס חטף את טסה, עוזרתו של שו, אך תוכניתו סוכלה בידי צ'ארלס אקסבייר וקבוצת המוטאנטים החדשים. טסה שוחררה משביה, ופירס סולק מהחוג הפנימי.
הבוזזים מופיעים כנבלים הראשיים בסרט הלייב אקשן "לוגאן", בהנהגתו של דונלד פירס (בויד הולברוק). בסרט, הקבוצה פועלת תחת פיקוחו של ד"ר זנדר רייס (ריצ'רד אי. גרנט), ראש פרויקט "טרנסיג'ן".
המטהרים
המטהרים (באנגלית: Purifiers, ידועים גם בשם "מסע הצלב של סטרייקר") היו ארגון טרוריסטי-צבאי בדיוני של נבלי-על אשר הופיעו בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הופעתם הראשונה הייתה ברומן הגרפי " מדצמבר 1982, והם נוצרו בידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר ברנט אנדרסון.
הארגון מורכב מפונדמנטליסטים נוצרים בהנהגתו של הכומר האכזר ויליאם סטרייקר, וחבריו מנהלים מלחמת קודש נגד המוטאנטים באשר הם, משום האמונה כי הם ילדי השטן ושחובה להשמידם. המטהרים הופיעו מספר מועט של פעמים מאז הופעתם הראשונה, אך חזרו בשנות ה-2000 כאנטגוניסטים לקבוצות אקס-מן החדשים ואקס פורס, וכן השתתפו בקשת הסיפור " משנים 2007-2008.
בסדרת סרטי אקס-מן הנוכחית-ויליאם סטרייקר מופיע לבדו כאויב מושבע של המוטאנטים. הוא הופיע בשלושה סרטים כאיש צבא בכיר: לראשונה (עלילתית-לאחרונה) בסרט אקס-מן 2 כסנטור ואל"ם לשעבר, המנסה להשמיד את המוטנטים בעזרת ה-"סרברו". אחר כך הוא הופיע ב כאל"ם שניסה להפוך את וולברין לנשק שלו נגד המוטאנטים. בפעם השלישית הוא הופיע בסרט , כרס"ן המשמש כיד ימינו של ד"ר בוליבר טראסק וביחד הם בונים את הסנטינלים שבעתיד הם ישמידו כמעט את כל המוטאנטים.
דמותו של ויליאם סטרייקר מדורגת במקום ה-70 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
השוליות
השוליות (באנגלית: Acolytes) הייתה קבוצה בדיונית של נבלי-על מוטאנטים אשר הופיעו בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הופעתה הראשונה הייתה בחוברת "X-Men Vol.2 #1" מאוקטובר 1991, והיא נוצרה בידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר ג'ים לי.
חברי הקבוצה פעלו לפי האידיאלים של מנהיגה, מגנטו, לרבות הבטחת עליונותם של המוטאנטים על פני בני האדם הרגילים. כמה מחברי השוליות אף התייחסו אליו בהערצה והתייחסו אליו כאל "משיח המוטאנטים". בתחילת הופעתם, חברי הקבוצה היו מוטאנטים נואשים שנמלטו מחיילי סוכנות הביון "S.H.I.E.L.D." שרדפו אחריהם, והם הונהגו בידי המוטאנט פביאן קורטז. בהמשך, מגנטו נתן להם מחסה בתחנת החלל שלו, אסטרואיד M. עקב מזימות שנרקחו בידי קורטז, הקבוצה המקורית נהרגה. זאת ועוד, קורטז השתמש במותם של חברי הקבוצה ובמותו לכאורה של מגנטו כדי להפכם לקדושים מעונים ולהמשיך לקדם את מטרתו לעליונות על בני האדם.
הופעתה האחרונה של הקבוצה הייתה בחוברת "X-Men Legacy #225" מאוגוסט 2009.
הקבוצה מופיעה בסרט הלייב אקשן "" כחברי פולחן דתי הפועלים באי המפלט ג'נושה תחת הנהגתו של מגנטו.
אלכסנדר הרכבי
אלכסנדר הַרכָּבִי (ביידיש: אַלעקסאַנדר האַרקאַווי, ברוסית: Александр Гаркави; 5 במאי 1863, נבהרדק, האימפריה הרוסית (בלארוס) – 1939, ניו יורק) היה מילונאי ופילולוג יידיש יהודי אמריקאי.
חייו.
הרכבי נולד בנבהרדק (נובוגרודק), בנו של יוסף משה בן הרב אלכסנדר זיסקינד הארקאווי, אב"ד נובוגרודק. אביו היה סוחר ובהמשך שען. כשהיה בן 11 נפטרה אמו והוא התחנך אצל דודו גרשון הארקאווי. שם התחיל ללמוד רוסית, גרמנית ומתמטיקה. לצד זאת המשיך ללמוד גמרא.
מגיל מוקדם גילה חיבה מיוחדת לפילולוגיה. בהיותו ילד למד סורית מספר לימוד גרמנית-סורית שמצא בבית דודו. ב-1879 נסע לווילנה, שם עבד במשרד בית הדפוס של האחים ראם. ב-1882 הוא נסע לארצות הברית וב-1885 לפריז. לאחר מכן חזר לאמריקה והתיישב בניו יורק, שם התגורר עד 1903.
הוא היה אחד התורמים לאנציקלופדיה היהודית.
אחרי הפוגרומים ברוסיה ב-1880 הצטרף הרכבי לתנועת "עם עולם", שראתה את עתידם של היהודים במולדת חדשה, אך בניגוד לביל"ו, שכיוונה את פעולותיה לארץ ישראל, גרסה כי הארץ הראויה היא ארצות הברית. ב-1882 היגר הרכבי לארצות הברית. אבל הוא לא הצליח להצטרף או להקים יישוב חקלאי של עם עולם. במקום זאת הוא נדד בחיפוש אחרי פרנסה. הוא עבד, בין השאר כסוור, שוטף כלים במסעדה ועוד. בכל הזמן הזה גם עסק במחקר ולימוד. ב-1885 היה בפריז, בניו יורק ב-1886, מונטריאול ב-1887 שם עבד כמורה לעברית, בבלטימור 1889 ובחזרה לניו יורק ב-1890. במהלך נדודים אלה הוא למד, לימד ופרסם את חיבוריו העיתונאיים והמחקריים הראשונים. את החוש לשפה קיבל מאביו. אביו יוסף משה היה שען במקצועו אבל תחום העניין האמיתי שלו היה איסוף קללות. הוא אסף מאות קללות ומיין אותן בקטגוריות שונות ורשם אותן בפנקס. הרכבי היה שיטתי ויסודי בעבודתו. במונטריאול הוא השיג הכרה כאישיות יהודית. התקבצו סביבו אוהבי עברית וחובבי ציון. הם הקימו סניף מקומי של הארגון, והרכבי היה לנשיאו. הוא גם הדפיס בליתוגרפיה גיליון אחד של עיתון ביידיש "די צייט" – העיתון הראשון ביידיש שיצא בקנדה. כמו כן כתב את ספר ההיסטוריה הראשון של היהודים בקנדה. כשחזר לארצות הברית הוא השתתף בפעילות של הקבוצה האנרכיסטית פיאנירע דער פרייהייט (חלוצי החרות). בבלטימור פרסם ב-1890 את העיתון "דער יידישער פראגרעס". בעיתון זה השתמש באורתוגרפיה חדשה ליידיש שהיוותה דוגמה ראשונה לכתיב פונטי ביידיש. ב-1920 נסע בשליחות קהילת נוברדוק בארצות הברית חזרה לעיר הולדתו ועסק שם בעזרה לקהילה המקומית. ב-1924 בילה זמן ממושך בווינה, שם הודפס מפעל חייו – מילון יידיש-עברית-אנגלית. ב-1926 נעשה חבר במחלקה הפילולוגית של ייווא.
יידיש.