ב-1994, אהלמארק פרסם את הספר "Vänstern och tyranniet" שעורר דיון ציבורי רחב. הספר עסק בפעילים שוודים התומכים או אוהדים פוליטית קבוצות פוליטיות אחרות, ב-30 השנים האחרונות. עבודתו הבאה, "Det öppna såret", מסכמת מחקרים חדשים בנוגע לדמוקרטיה ודיקטטורה ביחס למושגים של מלחמה, רצח עם/רצח המוני ורעב המוני. בשנת 1997 גרר הספר את אחד הוויכוחים הלוהטים ביותר בעשורים האחרונים בשוודיה לגבי חירות ואויביה. ספרו האחרון בתחום, "Det är demokratin, dumbom!" ("זו הדמוקרטיה, טיפש!") פורסם ב-2004.
אהלמארק תמך בפלישה לעיראק ב-2003 (שהונהגה בידי ארצות הברית) והיה ביקורתי מאוד כלפי הנס בליקס (אשר בנוסף ליתר תפקידיו משמש גם כחבר בולט במפלגה העממית הליברלית השוודית, ושימש כסגנו של אהלמארק ב"צעירים הליברליים של שוודיה"). במאמר לוושינגטון טיימס תיאר אהלמארק את בליקס כ"חלש ומוטעה בקלות" ו"סמרטוט" פוליטי. אהלמארק הוא גם אחד מאנשי הלובי השוודי החזקים ביותר למען ישראל, ובספרו "Gör inga dumheter medan jag är död!" משנת 2011, האשים את שר החוץ השוודי קארל בילדט באדישות כלפי רצח עם.
קרן פר אהלמארק.
לכבוד יום הולדתו ה-70 של אהלמארק ב-2009, הוקמה "קרן פר אהלמארק" באוקטובר 2008 בידי העצרת היהודית בסטוקהולם. המטרה המוצהרת של הקרן היא "לקדם מחקר מדעי וחינוך במדע המדינה, היסטוריה של הרעיונות ובהיסטוריה של עם ישראל, כמו גם בכלכלה, והכל בדגש מיוחד על נושאים המערבים דמוקרטיה וזכויות אדם". יושב ראש הקרן הוא איש העסקים רוברט וייל וכיושב ראש של כבוד משמש הרב מיכאל מלכיאור.
במישור האישי.
אהלמארק נישא לראשונה בשנת 1965, לעיתונאית לילאמור מלסטד. בין השנים 1978 ל-1981 היה נשוי לשחקנית ביבי אנדרסון, ומאז נישא שלישית. נפטר ב-8 ביוני 2018.
סלבן
סלבן או סאלאבאן (בלאית: ສາລະວັນ) היא עיר הבירה של מחוז סלבן בדרום לאוס.
גאוגרפיה.
סלבן ממוקמת בחלק הדרומי ביותר של לאוס, והיא אחד האזורים המבודדים ביותר במדינה. העיר מוקפת ביער גשם טרופי צפוף, דבר המקשה על הגישה למקום. בשנת 2010 אוכלוסיית העיר מנתה 6,157 נפש.
סאלאבאן
האישה החכמה מאבל בית מעכה
האישה החכמה מאבל בית מעכה היא דמות מקראית אלמונית אשר אינה מזוהה בשמה המפורש. היא מוזכרת בקשר עם סיפור המצור, שהטיל יואב בן צרויה על העיר אבל בית מעכה במרדף, שערך אחרי שבע בן בכרי.
סיפור המעשה.
שבע בן בכרי מרד בדוד המלך ורבים מישראל נהו אחריו. דוד ביקש לרדוף אחריו ולהורגו. בראש הצבא אשר רדף אחר שבע בן בכרי עמד יואב בן צרויה. בעת המרדף מגיעים יואב וצבאו לעיר אבל השוכנת בצפון מזרח הגליל העליון בין מטולה לכפר גלעדי של ימינו, שם הסתתר והתבצר שבע בן בכרי. יואב וצבאו מתכוננים לכיבוש העיר ולשם כך שפכו סוללות עפר מול חומותיה במטרה להפילם ולהילחם בתושביה.
אישה חכמה, אשר שמה אינו ידוע והיא מכונה חכמה. מחליטה להציל את העיר, בטרם תיפול בידי יואב ואנשיו.
אישה זו היא בעלת כושר דיבור ושכנוע. ברטוריקה של האישה בולטות במיוחד החזרות: "שִׁמְעוּ שִׁמְעוּ", "דַּבֵּר יְדַבְּרוּ", "שָׁאוֹל יְשָׁאֲלוּ". היא משתמשת במטפורה: במילה "תְבַלַּע" בהשוואה למובן - להשמיד. אמצעים אמנותיים אלו מעצימים את המסר של האישה אל יואב.
היות שיואב הוא הדמות העיקרית, נמסרים דבריה בהרחבה. לעומת זאת, דבריה לאנשי העיר אינם נמסרים.
האישה מוסיפה כי אבל בית מעכה היא "עִיר וְאֵם בְּיִשְׂרָאֵל" כלומר עיר גדולה, מטרופולין שסביבה כפרים קטנים. בכך היא מחזקת ומעצימה את דבריה.
בפס' יט אומרת האישה כי היא מייצגת את השלמים והנאמנים בישראל. כנגד ה"אָנֹכִי" שלה מעמידה האישה את ה"אַתָּה" של יואב המבקש להשמיד את תושבי העיר, בכך היא פונה אל צו לבו.
יואב שולל את דברי האישה, בחזרו על המילה "חָלִילָה" ובנקיטת לשון השבועה ובחזקו את דבריו, בצמדי מילים "אִם-אֲבַלַּע" "וְאִם-אַשְׁחִית".
הפסוק בשמ"ב כ' 19-18 נשתבש כנראה, וניתן לשחזרו בעזרת תרגום השבעים: ""דבר ידברו לאמר: שאול ישאלו בראשנה באבל ובדן התמו, אשר שמו אמני ישראל"." היינו: קודם שואלים בעצת אבל, ורק אחר-כך בדעת דן; כי אבל-בית-מעכה חשובה מדן, היא "עיר ואם בישראל".
בפסוק כ"ב מסופר כי בעזרת חכמתה היא משכנעת את כל העם בעיר. בסיפור זה לא נמסרו לבטים מוסריים או אחרים, שהעסיקו את האישה. לא ידוע כיצד שכנעה את אנשי העיר, מה היו טיעוניה והשיקולים, שהביאה בפניהם להרוג את שבע בן בכרי ולהשליך את ראשו אל יואב בן צרויה. יוסף בן מתתיהו בספרו קדמוניות היהודים, מצטט את נאומה של האישה אל תושבי העיר : "כלום יש ברצונכם למות מיתה מנוולת כרשעים, אתם וטפכם ונשיכם בגלל אדם רע, שאינכם יודעים מי הוא, ולשים למלך עליכם במקום דוד, שהעניק לכם טובות רבות כל כך, ולהילחם עיר אחת נגד חיל גדול וכבד כזה?" בן מתתיהו מוסיף כי "היא פיתתה אותם לכרות את ראשו של שבע בן בכרי מעליו ולהשליכו אל צבא יואב".
האישה מאבל בית מעכה המוגדרת כ"חכמה", מקבילה לאישה חכמה אחרת - האישה החכמה מתקוע.
זו הפעם השנייה, שבא יואב בדברים עם אישה חכמה. השוני בין סיפור זה לבין הסיפור בשמואל ב' פרק י"ד הוא בכך, שבפרק זה פועלת האישה מיוזמתה. שתי הנשים ניחנות בכושר שכנוע ושתיהן רוצות למנוע שפיכות דמים.
זיהוי האישה בספרות חז"ל.
במדרשי חז"ל מזוהה האישה החכמה עם שרח בת אשר שידועה כמי שהאריכה ימים עד מאוד. הזיהוי מבוסס על המילים בפסוק "אָנֹכִי שְׁלֻמֵי אֱמוּנֵי יִשְׂרָאֵל" שמתפרש "אני שהשלמתי נאמן לנאמן – יוסף למשה", רמז למדרש לפיו בזמן יציאת מצרים גילתה שרח את מיקומו של ארונו של יוסף למשה. דעה נוספת מבססת את הזיהוי על פירוש אחר לפסוק זה, ולפיו שרח היא שהשלימה את מניין בני ישראל בירידתם למצרים.
שרבורג
זלמן רזומני
אפרים זלמן (סולומון) רזומני (1866–1904) היה חזן ומלחין נודע, וכן היה מורהו של החזן הנודע דוד משה שטיינברג.
קורות חיים.
רזומני נולד בניקולאייב (אז באימפריה הרוסית) והפך לחזן בגיל 19. לאחר מילוי משרה בקישינב, עבר לאודסה לשארית חייו. כדמות ססגונית, היה לרזומני קול טנור עם יכולת אלתור יוצאת דופן.
בין השאר, היה רזומני מורה של החזן הנודע דוד משה שטיינברג שהיה לימים החזן של בית הכנסת הגדול באודסה. רזומני שימש כחזן אורח בקהילות רבות והופיע בקונצרטים בכל רחבי מזרח אירופה, צבר לעצמו קהל מעריצים גדול והפך לאגדה עוד בחייו. הביצוע שלו לאל מלא רחמים בעקבות פרעות קישינב הפך לנכס צאן ברזל בליטורגיה החזנית המזרח אירופאית.
אוסף של רצ'יטטיבים מפרי עטו בשם שירי רזומני יצא לאור על ידי ס. אלמאן בשנת 1930.
וימפט
וימפאט
האישה החכמה
בקע הטבור
גן לאומי בית עיטאב
גן לאומי בית עיטאב נמצא בהרי ירושלים במבואות הדרומיים-מערביים של העיר ירושלים, כ-15 קילומטרים מערבית לבית לחם (כ-2 ק"מ מערבית למושב בר גיורא). שמו ניתן לו על שם הכפר הערבי בית עיטאב ששכן במקום עד 1948.
על הגבעה הנישאת לרום של 665 מטר, שכן ככל הנראה מבצר צלבני או חווה מבוצרת. לגבעה זו הייתה חשיבות אסטרטגית רבה, שכן היא חלשה על דרך רומית קדומה שעלתה מעמק האלה להרי ירושלים (בתוואי של כביש 375).
בשנת 1962 החלו עבודות חפירה במקום, שבהן נחשפו שרידי המבצר הצלבני והכפר הערבי. במקום נמצאו קשתות, קמרונות וחלקי חומות ומגדלים. בין השאר נמצאו שרידי בית בד. במדרונה המזרחי של הגבעה נמצאה מערכת מנהרות לא גדולה, אשר בקצהָ קולומבריום. ב-2002 הוכרז המקום כגן לאומי. ממזרח לאתר נמצא מעיין נקבה בשם "עין חוד".
שלמה מאנדל
יוסף דב הלוי סולובייצ'יק (ירושלים)
דוד הלוי סולובייצ'יק
פאול בנאסרף
ז'ופרואה החמישי, רוזן אנז'ו
ז'ופרואה החמישי, רוזן אנז'ו המכונה "היפה" ו"פלאנטז'אנה" (בצרפתית: Geoffroy V d'Anjou; 24 באוגוסט 1113 - 7 בספטמבר 1151) היה רוזן אנז'ו, טורן ומן ואבי בית פלנטג'נט.
חייו.
ז'ופרואה היה בנם של פולק החמישי מאנז'ו וארמנגרד ממן. בגיל חמש-עשרה הוענק לו ברואן תואר אביר על ידי הנרי הראשון, מלך אנגליה והוא נישא לבתו מתילדה הקיסרית, נישואין שנועדו לחזק את הקשר בין מלך אנגליה ודוכס נורמנדיה לבין רוזנות אנז'ו. מתילדה הייתה אלמנתו של היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומבוגרת מז'ופרואה ב-11 שנים. הם חיו בנפרד תקופות ארוכות, אבל נולדו להם שלושה ילדים: הנרי השני, מלך אנגליה, ז'ופראה, רוזן נאנט וויליאם העשירי, רוזן פואטו. בנוסף, נולדו לז'ופראה שלושה ילדים מחוץ לנישואין.
שנה לאחר נישואי ז'ופרואה, עזב אביו את אנז'ו, נסע לירושלים, בה התמנה למלך ונשא לאישה את מליסנדה, מלכת ירושלים וז'ופרואה התמנה לרוזן במקומו. ב-1135 מת הנרי הראשון, מלך אנגליה ומתילדה שהייתה היורשת, יצאה לנורמנדיה כדי לתבוע את השלטון. בעוד בנורמנדיה היא התקבלה כשליטה, באנגליה עצמה תמכו בבן דודה סטפן, מלך אנגליה ובעקבות כך, נורמנדיה הלכה בעקבותיה. במסגרת הניסיונות להרחיב את שליטת אנז'ו לנורמנדיה בכוח, העניק ז'ופרואה שלוש ערים לשליט מאיין בתמורה לעזרתו הצבאית. ב-1139 הגיעה מתילדה לאנגליה עם 140 אבירים, אך נאלצה להתבצר בטירת ארתור, שם צר עליה סטפן. בעקבות האנרכיה שהתפתחה, נתפס סטפן בלינקולן ונכלא בבריסטול, אך שוחרר משם בהמשך ומתילדה חזרה לצרפת. במהלך 1142–1143 כבש ז'ופרואה את רובה של נורמנדיה והגיע עד שרבור. ב-1144 חצה את הסן ותפס את רואן, בירת הדוכסות. בקיץ של אותה שנה הכתיר עצמו לדוכס נורמנדיה. כמו כן, בנה מנזר אוגוסטיני באותה שנה. ב-1149 העביר ז'ופראה את תואר הדוכס לבנו, הנרי קצר הגלימה, כשלואי השביעי, מלך צרפת עצמו נוכח בטקס ומאשר אותו.