את דרכו במחלקה לענייני ערבים במשרד ראש הממשלה עשה גינת תוך שילוב מחקר אקדמי. מילא תפקידי ייעוץ למשרדי הממשלה השונים בנושאי ערבים ומיעוטים אחרים. שימש כיועצם של משה דיין, עזר ויצמן ומשה ארנס בכהונתם כשרים ושל שמעון פרס ושל יצחק רבין בכהונתם כראשי ממשלת ישראל. בין היתר פעל כיו"ר ועדת הגבולות של המועצות הערביות המקומיות בוואדי עארה במשרד הפנים וכיו"ר הוועדה ליחסים עם הערבים וארצות האסלאם במפלגת העבודה. שנים ארוכות לימד באוניברסיטת חיפה, ובתוך כך (בשנים 1989–1992) כיהן כמנהל המרכז האקדמי הישראלי בקהיר. גינת היה חבר בוועדת ההיגוי של המרכז היהודי-ערבי באוניברסיטת חיפה. ניהל את המרכז ללימודי שלום באוניברסיטת אוקלהומה והיה ממייסדי המרכז לחקר השלום ולפתרון סכסוכים המשותף לאוניברסיטאות אוקלהומה, חיפה, רבת-עמון ובית-לחם. חתר ליישוב סוגיית הפליטים הערביים ונמנה עם תומכי יוזמת ה"הודנה" בין ישראלים ופלסטינים כפתרון מדיני. אחרי פרישתו ב-2004 מאוניברסיטת חיפה ניהל את המרכז לדיאלוג אסטרטגי במכללה האקדמית נתניה.
גינת חי תקופות ארוכות בקרב שבטים בדואים בישראל, בסיני, במצרים ובירדן. מחקריו וכתביו עסקו בחברה הערבית הכפרית והבדואית באזורנו, בנשים בחברה הכפרית המוסלמית, בנוהגי המסורת בחברות אלה, בתרבות כבוד המשפחה, הנידוי ונקמת הדם וכן במבחן ה"בִּשׁעָה" (גילוי האמת בטקס כוויית הלשון בברזל מלובן).
נטמן בבית העלמין של בני עטרות. בלכתו הותיר את אשתו דליה ואת ילדיו, נעמה ועידו.
הגושרים (אתר ארכאולוגי)
אתר הגושרים הוא אתר ארכאולוגי פרהיסטורי, השוכן בחלקו הצפוני של קיבוץ הגושרים, מצפון לכביש 99. שטחו משתרע על כ-80 דונם. האתר יושב על מדף טרוורטין רחב, בגובה של 120 מטר מעל פני הים; כ-20 מטר מעל אגם החולה. האתר מתוארך לתקופה הנאוליתית הקדם-קירמית ג' ועד התקופה הכלקוליתית הקדומה (3,500-6,000 לפנה"ס). בזכות סמיכות האתר לביצות אגם החולה, נחלים שופעי מים ושטחי אדמה פוריים, תושביו עסקו בעיקר בחקלאות, צייד ודייג למחייתם. באתר נמצא מגוון רחב ועשיר של ממצאים, המזכיר אתרים פרהיסטוריים אחרים הסמוכים לנהרות, בצפון סוריה, לבנון, אנטוליה וצפון עיראק.
היסטוריית החפירות באתר.
אתר הגושרים נחפר מספר פעמים על ידי מספר ארכאולוגים. כל אחד מהם הוסיף ממצאים חדשים ותגליות נוספות מהן ניתן ללמוד רבות על האתר. הממצאים הראשונים נחקרו על ידי ז'אן פרו, והוא תארך אותם לתקופה הנאוליתית הקירמית. בשנים 1978 ו-1980 נחפר שטח קטן על ידי תמר נוי, מטעם מוזיאון ישראל.
נמרוד גצוב ערך באתר מספר חפירות מטעם רשות העתיקות: בשנים 7–1996 ביצע שתי חפירות הצלה שנעשו בעת הרחבת כביש 99 העולה מקריית שמונה להר חרמון. בשנת 1999 ערך גצוב חפירה שהתמקדה בשוליים הדרום-מערביים של האתר, על שטח של 0.2 דונם. חפירות נוספות התבצעו בשנת 2004 בצפון קיבוץ הגושרים במסגרת חפירת בדיקה במקום בו הונח צינור ניקוז. ובסוף שנת 2007 ממזרח לנחל הקורן. החפירה האחרונה באתר הגושרים נערכה בשנת 2012 בשטח ההרחבה הצפוני של הקיבוץ, בניהול אנו ברון, מטעם רשות העתיקות.
האתר נסקר במשך כ-50 שנה על ידי אמנון אסף, מנהל מוזיאון האדם הקדמון בקיבוץ מעיין ברוך, אשר ליקט ממצאים רבים המוצגים היום במוזיאון.
האתר והממצאים.
מבנים באתר.
בחפירות האתר התגלו מבנים בנויים אבן בזלת מהתקופה המתוארכת לסוף התקופה הנאוליתית הקרמית 2 (PN2) שעל רצפתם ממצאים רבים: כלי צור, אבני שחיקה מבזלת, נתזי אובסידיאן (זכוכית געשית), מעט חרוזים, עצמות בעלי חיים וקבורת אדם, ביניהם מבנים הנראים כמצבות פולחניות ובהן שילוב של גולגולת בקר ביסודות המבנה.
בשכבה IV נמצאו יסודות מבנים רבועים, וביניהם מבנה מעוגל, אשר שימש כנראה במה פולחנית. המבנים נבנו בשני מקבצים שביניהם שטח פתוח ובהם מבנים רבים שנבנו לבנים, על יסוד אבן. בלב המבנים נמצא בור חפור בקרקע ששימש כנראה לאשפה, ובו כמויות גדולות של חרסים. ממצאים אלה שייכים לתרבות ואדי רבה הארץ-ישראלית (נאולית קרמי), בשילוב אלמנטים מתרבות חלף הצפונית, אשר התגלו לראשונה בארץ באתר הגושרים, והיו ידועים עד כה רק מאתרים פרהיסטוריים בסוריה ובצפון מסופוטמיה.
כלי צור.
באתר נמצאו מאות אלפי כלי צור, ביניהם להבי מגל, כילפות (סוג של כלי דו-פני) וראשי חיצים. אחד הכלים האופייניים אשר נמצא באתר זה, הוא סכין צור ארוכה, עשויה צור לווחי. באתר נחפרו אלפי פריטי אובסידיאן המיובאים מאנטוליה. הגושרים הוא האתר בעל מכלול האובסידיאן הגדול בישראל. האובסידיאן מעיד על קשרים עם הצפון המרוחק כמעט אלף ק"מ, כבר בתקופה קדומה זו.
כלי אבן.
כמות גדולה מאוד של כלי אבן (כלים שאינם מיוצרים מצור) נמצאה באתר ומספרם מסתכם בכ-3000 פריטים. רוב כלי האבן עשויים בזלת, חלקם מאבן גיר, אבן חול, וממינרלים שונים. האתר מתייחד בממצאי תעשיית כלי בזלת מפותחת מהתקופה הנאוליתית, נראה שחומר הגלם עובד ברמת הגולן, ומשם הובאו גושים קטנים לאתר התעשייה שם עוצבו כלי הבזלת באופן סופי.
פריטים מעניינים המיוחסים לתרבות ואדי רבה, אלו אבני קלע בעלות צורה אובלית המזכירה גרעיני זיתים. בסה"כ התגלו באתר 23 אבני קלע, עשויות אבן גיר לבנה, גודלם הממוצע: 35x55 מ"מ, ומשקלם הממוצע- 70 גרם. העדויות הארכאולוגיות מצביעות על כלכלה המבוססת על חיות משק ומעט מאוד ציד של חיות בר. מכאן, שאבני הקלע שימשו את רועי העדרים לשמירה על עדריהם מפני טורפים. הקלע אפשר לצלוף במדויק בבעלי חיים שאיימו על העדר. אפשרות נוספת היא שהאבנים שמשו לקרבות בין אוכלוסיות שונות, בין חקלאים לרועים למשל.
בשכבה VI המתוארכת לתקופה הכלקוליתית הקדומה, נמצאו עשרות כלים דמויי דיסקוס, רובם עשויים גיר, ומיעוטם עשוי אבן חול ובזלת. אשר מהותם אינה ברורה. ייתכן ששמשו כמכסים, או לעיבוד עור, צמר או עץ, אולי לצייד, וייתכן ששימשו כחפץ שווה ערך לסחר חליפין. חלק מהכלים נמצאו שבורים, משקלם הממוצע עומד על 300 גרם. כלים אלה נפוצים בכל הלבנט, ובעיקר בעמק החולה.
חותמות.
בשכבה IV המתוארכת לתקופה הכלקוליתית הקדומה, התגלו חותמות טביעה מאבן, מעוטרות בדגמים הנדסיים, בבעלי חיים ומסכות של פני אדם. החותמות מוצגות היום במוזיאון ישראל ובמוזיאון מעיין ברוך. ככל הנראה, חלק מהחותמות היו קמעות או תליונים. חוקרים שעבדו על חותמות דומות במסופוטמיה, שיערו שהן שמשו לצורכי ניהול ביישוב, או למסחר עם אוכלוסייה נוודית שעברה במקום.
רב החותמות עשויות אבן גיר וקלציט, המצויה בסביבת האתר, וחלקן עשויות אבן כלוריט ירקרקה שמוצאה בסוריה ומצפון לה. על רובן עיטור גאומטרי חרוט, ולחלקן ידית נקב. גודלן 9–39 מ"מ. בין החותמות בולט חותם טביעה עם ציור של אנטילופה ותומר. המכלול האמנותי שהתגלה באתר מרשים ויוצא דופן ביחס לאתרים ארכאולוגים בארץ ישראל.
צלמיות.
הצלמיות שהתגלו באתר, חלקן משכבה IV מהכלקוליתית הקדומה, וחלקן נאסף מפני השטח. הן מגוונות ומעניינות: התגלו 9 צלמיות עשויות מעצם ומאבן של אדם וחיה. ממצא זה יוצא דופן ביחס לאתרים אחרים בארץ ישראל. שלוש צלמיות הן של אייל. שתי צלמיות הן של נשים זקופות חרותות על אבן גיר, ומתוארכות לאלף ה-5 לפנה"ס. אין לדעת אם הן נעשו באתר או הובאו אליו. שתיהן עשויות על לוח אבן מעובד ומלוטש היטב. בשתיהן נשברו הראש והחלק התחתון של הרגליים. העיטור עשוי בחריתה עדינה משני צדי הלוח, המציינת את המפשעה, הרגליים והאחוריים, וכן נקודה המציינת את הטבור. הסגנון דומה לצלמיות מהתרבות הח'לפית במסופוטמיה, ומצפון הלבנט.
צלמית נוספת שנמצאה היא של ראש גבר דמוית חרוט, מגולפת וחרותה באבן גיר שטוחה. ניתן להבחין בלבוש וייתכן זקן חרוטי. עוד צלמית שנמצאה באתר עשויה אבן גיר קשה מגולפת בדמות אדם, ועליה מעט חריתות המציינות את הידיים. הבולטת ביותר היא צלמית שנחרטה על גבי עצם ובה מתוארת אישה שאיבר מינה מודגש ועל חזה צוירה אנטילופה שלוחכת מעץ תמר.
עצמות בעלי חיים.
ממצא העצמות מהחפירה, הניב ידע רב המקיף 2000 שנה לערך החל מהתקופה הנאוליתית הקדם קירמית ג', ועד סוף התקופה הנאוליתית הקירמית ובעיקר על תהליך הביות. באתר נמצאו עצמות בקר, עזים וחזירים. עזים כנראה היו קלות ביותר לביות, עקב הסתגלותם הקלה לתנאים משתנים. הן היו המשאב המרכזי ממנו התפרנסו בלבנט במשך תקופה ארוכה. נראה שבתחילה החזירים לא בויתו, אלא ניצודו ובשלב מאוחר יותר החלו בביותם. החזירים המבויתים היו קטני ממדים. ככל הנראה הם בויתו בצפון והובאו לגושרים.
ההתיישבות באתר.
באתר הגושרים נמצאו ממצאים המעידים על התיישבות רצופה מהתקופה הנאוליתית הקדם קירמית ג' (PPNC) ועד התקופה הכלקוליתית הקדומה.
הממצאים באתר מצביעים על תרבות בעלת אופי צפוני בדומה לתרבות חלף, בניגוד לתרבות שרווחה באתרי ארץ ישראל, תרבות ואדי רבה. אתר הגושרים הופך ליישוב המקשר בין הצפון לדרום בתקופה הכלקוליתית, וחשיבותו עולה. מכאן שהאתר ישב כנראה על דרך בינלאומית, שקישרה בין הצפון לדרום, זה הביא להתרחבותו, ושינויו התרבותי הבולט, המושפע מקשרים הדוקים עם תרבות חלף המסופוטמית. ייתכן שיש כאן עדות להגירה מצפון סוריה לארץ ישראל.
תל תאו
תל תאו הוא תל ארכאולוגי, גובהו הוא 77 מעל פני הים. התל הוא אתר פרהיסטורי בשוליים המערביים של עמק החולה, שמונה קילומטר מדרום לקריית שמונה, ממערב לכביש 90 בקטע הכביש ראש פינה–קריית שמונה. התל ממוקם מדרום לעין תאו ושטחו כ-30 דונם. הגישה לתל היא באמצעות דרך עפר היוצאת צפונה מכביש 899 קצת אחר צומת כ"ח.