ב-2003 זכה שורטר במדליית הכסף באליפות העולם שנערכה בלוגאנו שבשווייץ בקטגוריית הג'וניורס (עד גיל 18). ב-2004 הוא ניצח באליפות העולם שנערכה בלה ז'ה (Les Gets) שבצרפת, עדיין בקטגוריית הג'וניורס. כמו כן, היה שותף לזכיית נבחרת שווייץ במדליית הכסף במרוץ השליחים. ב-2005, בשנתו הראשונה בקטגוריית הגיל עד 23, זכה במדליית הארד באליפות העולם שנערכה בליביניו שבאיטליה. ב-2006, בהיותו בן 20 בלבד, ניצח באליפות העולם שנערכה ברוטורואה (Rotorua) שבניו זילנד בקטגוריית הגיל עד 23. כמו כן, היה שותף לזכיית נבחרת השליחים השווייצרית במדליית הזהב. באליפות העולם שנערכה בפורט ויליאם שבסקוטלנד ב-2007, זכה שורטר במדליית הכסף בקטגוריית עד גיל 23 (אחרי יאקוב פוגלסן מדנמרק) והיה שותף לזכיית הנבחרת השווייצרית במדליית הזהב במרוץ השליחים.
בשנותיו בג'וניורס ובעד גיל 23, ניצח שורטר 4 פעמים באליפות אירופה באופני הרים: ב-2004 בג'וניורס וב-2006, 2007 ו-2008 בקטגוריית עד גיל 23.
קריירה מ-2008.
למרות גילו הצעיר, החל שורטר להתחרות בסבב הגביע העולמי כבר מראשית הסבב ב-2008. בעקבות דירוגיו הגבוהים במרוצים, נכלל שורטר בסגל הנבחרת השווייצרית (הנחשבת כמדינה החזקה ביותר בעולם בספורט זה) לאולימפיאדת בייג'ינג (2008). הוא הצדיק את הכללתו בסגל לאחר שזכה במדליית הארד האולימפית אחרי המנצח, ז'וליין אבסלון וז'אן-כריסטוף פרו (שניהם מצרפת).
ב-2008, שנתו האחרונה בקטגוריית הגיל עד 23, ניצח שוב באליפות העולם שנערכה בואל די סול שבאיטליה והיה שותף למדליית כסף במרוץ השליחים.
כבר בשנתו הראשונה בבוגרים ניצח שורטר באליפות העולם של 2009 שנערכה בקנברה שבאוסטרליה לאחר שניצח את האלוף האולימפי, ז'וליין אבסלון, במאוץ אל קו הסיום לאחר דו-קרב צמוד בין שני הרוכבים לאורך חלק גדול מהמרוץ. בכך הפך למנצח הצעיר ביותר בהיסטוריה של אליפות העולם בקרוס קאונטרי לגברים.
ב-2010 ניצח שורטר בשני מרוצים מתוך ששת מרוצי סבב הגביע העולמי וניצח בסבב כולו כשהקדים את ז'וליין אבסלון ואת ירוסלב קולהווי. באליפות העולם שנערכה במון סן-אן (Mont Sainte-Anne) שבקנדה סיים רביעי.
בסבב הגביע העולמי של 2011 ניצח שורטר במרוץ הראשון שבסבב, אולם הרוכב הבולט בשנה זו, הצ'כי ירוסלב קולהווי, ניצח ב-5 מתוך 7 המרוצים שבסבב וזכה בניצחון הכללי. שורטר, שסיים ארבעה מהמרוצים במקום השני, סיים במקום השני בדרוג הכללי והקדים את ז'וליין אבסלון שסיים שלישי. באליפות העולם, שנערכה בשמפרי (Champéry) שבשווייץ, סיים שני אחרי ירוסלב קולהווי ולפני ז'וליין אבסלון.
ב-2012 ניצח שורטר ב-4 מרוצים מתוך שבעת מרוצי הסבב וניצח בסבב כולו כשהקדים את ברי סטנדר וירוסלב קולהווי. לאולימפיאדת לונדון (2012) הגיע כאחד המועמדים המובילים לניצחון במרוץ ואכן, מתחילת המרוץ ועד סופו היה בין שלושת הרוכבים שהובילו את המרוץ אך נכנע במאוץ אל קו הסיום לירוסלב קולהווי וזכה במדליית הכסף. כחודש לאחר מכן, ניצח שורטר באליפות העולם שנערכה באוסטריה כשהקדים שני רוכבים שווייצריים נוספים: האחים לוקאס פליקינגר (מקום שני) ומתיאס פליקינגר (מקום שלישי).
ב-2013 ניצח שורטר באליפות העולם שנערכה בפיטרמריצבורג (Pietermaritzburg) שבדרום אפריקה. באותה שנה הוא ניצח בסבב הגביע העולמי לאחר שניצח בשלושה מתוך ששת מרוצי הסבב. כמו כן, ניצח ב-2013 באליפות שווייץ.
ב-2014 ניסה שורטר בתחילת העונה לרכוב בדבוקה המקצוענית של אופני הכביש ורכב בשורות הקבוצה האוסטרלית, "אוריקה-גרינאדג'". מאפריל 2014 ניהל שורטר ברוב המרוצים החשובים של אופני ההרים מאבקים מול ז'וליין אבסלון ושניהם בלטו כרמה אחת מעל שאר המתחרים. במרוצי סבב הגביע העולמי הם חלקו את כל הניצחונות ב-7 מרוצי הסבב; ארבעה ניצחונות לשורטר ושלושה לאבסלון. למרות זאת, ניצח אבסלון בסבב בזכות מיקומים משופרים שלו במרוצים בהם לא ניצח ושורטר סיים שני.
ב-2015 המשיך שורטר בשליטתו בענף. הוא ניצח בפעם הרביעית בסבב הגביע העולמי כשניצח גם ב-3 מרוצים מתוך ששת מרוצי הסבב, ובשלושה האחרים סיים במקום השני. בדרוג הכללי הוא הקדים בסיום את יריבו הבולט, ז'וליין אבסלון. הוא ניצח בפעם הרביעית באליפות העולם שנערכה באנדורה וגם כאן הקדים את אבסלון. כמו כן, הוא ניצח במשחקים האירופיים שנערכו לראשונה בבאקו, אזרבייג'ן.
ב-2016 ניצח שורטר באליפות העולם, שנערכה בנובו מסטו שבצ'כיה, כשהקדים את ירוסלב קולהווי מצ'כיה ואת ז'וליין אבסלון. בסבב הגביע העולמי ניצח שורטר בשלושה מרוצים מתוך ששת מרוצי הסבב תוך שהוא מפגין בחלקם עליונות על יריבו אבסלון. אולם, אבסלון ניצח אף הוא בשלושה מרוצים וניצח בדרוג הכללי (שורטר סיים שני) בזכות מקומות שני ושלישי שהשיג בכל שאר המרוצים. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ניצח שורטר בצורה ברורה וזכה במדליית הזהב, לאחר שהקדים את קולהווי ואת קרלוס קולומה מספרד.
באוגוסט 2017 השלים שורטר הישג חסר תקדים, כשניצח בכל ששת מרוצי סבב הגביע העולמי של עונת 2017. כשבועיים לאחר סיום הסבב ניצח באליפות העולם שנערכה בקיירנס שבאוסטרליה.
ב-2018 ניצח שורטר בפעם השישית בסבב הגביע העולמי לאחר שניצח בארבעה מתוך שבעת מרוצי הסבב. שבועיים לאחר מכן, ניצח באליפות העולם שנערכה בלנצרהיידה שבשווייץ, באזור בו נולד שורטר. הוא הקדים את האיטלקי גרהארד קרשבאומר ואת כוכב ענף הסייקלו-קרוס ההולנדי, מת'יו ואן דר פול. כמו כן, היה שורטר שותף לניצחונה של נבחרת השליחים השווייצרית במרוץ השליחים באליפות העולם.
ב-2019 ניצח שורטר בפעם השמינית באליפות העולם, שנערכה במון סנט אן בקנדה, כשניצל את היעדרו של יריבו הגדול בעונה זו, מת'יו ואן דר פול. זמן קצר לאחר מכן ניצח בפעם השביעית בסבב הגביע העולמי לאחר שניצח בשניים מתוך שבעת מרוצי הסבב.
סגנון.
נחשב כ"רוכב ה-XC ("קרוס קאנטרי") המושלם" במיוחד בולטת עליונותו בירידות.
שלושת הישועים מאיפסילנטי
משחתת סקורי
בני לוריאן
בני לוריאן היא סדרת ספרי מדע בדיוני לנוער, אשר נכתבה על ידי ג'יימס פריי וג'ובי האגהס תחת שם העט המשותף פיטקוס לור.
"אני מספר ארבע" (יצא לאור ב-2010) הוא הספר הראשון בסדרה זו המונה כשבעה ספרים. ספרי ההמשך שלו הם: "כוחה של מספר שש" (יצא לאור ב-2012), "עלייתו של מספר תשע" ( יצא לאור ב-2013), "המפלה של מספר חמש" (יצא לאור ב-2014), "נקמתה של מספר שבע" (יצא לאור ב-2015), "גורלה של מספר 10" (יצא לאור ב-2017) ו"נלחמים כאחד" (יצא לאור ב-2018). הספרים מפורסמים על ידי חברת ההוצאה לאור HarperCollins, (כנרת בהוצאה ישראלית).
סקירות העלילה.
הספרים העיקריים בסדרת בני לוריאן.
"אני מספר ארבע".
הספר עוקב אחר סיפורם של ג'ון סמית, נער-חייזר בן 15 מכוכב הלכת לוריאֶן, והספאן השומר שלו, הנרי, בעודם בורחים מהמוגדוריאנים, גזע אחר של חייזרים שצד את ג'ון ושמונה בני נוער לורים נוספים הגרים על כדור הארץ. תשעת בני הנוער האלה הם חברי הגארד, קבוצת לורים בעלי כוחות מיוחדים הנקראים "מורשות". ספאנים, גם הם לורים, לא מקבלים מורשות, ולרוב הופכים למגנים וחונכים של חברי גארד צעירים. הנערים מוגנים על ידי כשף, שבזכותו הם יכולים להיהרג רק בסדר מספרם, אולם הכשף פועל רק עד שלפחות שניים מהם יתאחדו.
שלושת הגארדים הראשונים נרצחו, וג'ון הוא מספר ארבע. לאחר מותו של מספר שלוש כשהנער וג’ון בפלורידה, מה שהופך את ג׳ון לבא בסדר, ג'ון והנרי עוברים לעדן, אוהיו. בעודם שם, ג'ון מתאהב בשרה הארט, נערה אנושית, מסתכסך עם מארק ג'יימס (סכסוך שנפתר מאוחר יותר), הופך לחברו הטוב של סאם גוד ומוצא כלב שלו הוא קורא ברני קוסאר.
בהמשך סאם מגלה את סודו של ג'ון, אך שומר עליו ותומך בו. לקראת סוף הספר המוגדוריאנים מוצאים את ג'ון ומתרחש קרב בבית הספר התיכון של עדן. מספר שש מוצאת את ג'ון לפני שהקרב מתחיל, ויחד עם ג'ון, שרה, סאם, הנרי, ברני קוסאר (שמתברר שהוא כימרה לורית: חיה לורית שיכולה להפוך לחיות שונות) ומארק נלחמים במוגדוריאנים. המוגדוריאנים מפסידים בקרב, אולם הנרי מת וברני קוסאר נפצע קשה. במהלך הקרב בית הספר בו למד ג'ון מושמד על ידי אחד הטורפים, חיות ענק שהמוגדוריאנים משתמשים בהם ללחימה. ג'ון, סאם, שש וברני קוסאר כפושעים נמלטים יוצאים לחפש את שאר חברי הגארד כדי שיוכלו להתאחד ולהביס את המוגדוריאנים לפני שאלה יכבשו ויהרסו את כדור הארץ.
"כוחה של מספר שש".
סיפור זה מסופר על ידי כמה חברי גארד: מספר ארבע (ג'ון סמית), שנמצא במנוסה עם סאם, שש וברני קוסאר (הדלי, כימרה מלוריאן), ומספר שבע (מרינה), שמסתתרת בסנטה תרזה, מנזר בספרד. בעוד ג'ון, מספר שש וסאם מנסים להישאר צעד אחד לפני המוגדוריאנים בעודם מחפשים את שאר הלורים ששרדו, מספר שבע מחפשת אחר חדשות על ג'ון אחרי הקרב האמיץ שלו בבית הספר שהופיע בסוף הספר אני מספר ארבע.
בתחילת הסיפור מסופר על חייה של מרינה, וגם על ג'ון, שש, סאם וברני קוסאר כאשר הם נאבקים להתחמק מהמשטרה שמחפשת אחריהם. מרינה מתחילה לחשוד שהמוגדוריאנים גילו אותה, אך מאמינה שהכשף הוא שמונע מהם לתקוף אותה. היא רואה את אותו המוגדוריאני עוקב אחריה שוב ושוב בנסיבות שונות. באותו הזמן, ילדה חדשה בת 7 בשם אלה מגיעה לבית היתומות ומרינה מיד מתיידדת איתה.