אוברבק נולדה ב-1968 בעיר פסדינה שבקליפורניה, ובצעירותה עברה עם משפחתה לריצ'רדסון, טקסס. ב-1986 היא החלה ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל - שנחשבה באותן שנים לאוניברסיטה עם קבוצת כדורגל הנשים הטובה ביותר בליגת ה-NCAA. עם צפון קרוליינה זכתה אוברבק בארבע אליפויות, ואף נבחרה ארבע פעמים לקבוצת השנה במכללות. בתקופת לימודיה באוניברסיטה, עמד מאזן הקבוצה על 89 ניצחונות, שישה משחקי תיקו ואפס הפסדים (93 אחוזי הצלחה).
ב-1 ביוני 1988, ערכה אוברבק את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ארצות הברית במשחק נגד נבחרת יפן. באותה שנה, היא אף נבחרה לשחקנית ההגנה המצטיינת של ליגת המכללות. ב-1990, לאחר שזכתה באליפות הרביעית עם האוניברסיטה, סיימה אוברבק את לימודיה לתואר ראשון בפסיכולוגיה.
בנובמבר 1991 שיחקה אוברבק בטורניר הבינלאומי הראשון בקריירה שלה - גביע העולם שנערך באותה שנה בפעם הראשונה אי פעם. את שלב הבתים סיימו האמריקאיות במאזן מושלם, וברבע הגמר הביסו את נבחרת טאיוואן 0-7. בחצי הגמר פגשה ארצות הברית את גרמניה, ניצחה אותה 2-5, והעפילה לגמר הטורניר נגד נורווגיה. במשחק הגמר ההיסטורי, שנערך אל מול קהל של 63,000 צופים בגואנגג'ואו, ניצחה ארצות הברית 1-2 וזכתה בטורניר. אוברבק, שפתחה בהרכב הראשון בכל ששת משחקי הנבחרת בטורניר, הייתה אחד מהגורמים לכך שההגנה האמריקאית ספגה רק חמישה שערים במהלך הטורניר.
ב-19 באוגוסט 1994 כבשה אוברבק את צמד שערי הבכורה שלה בנבחרת, בניצחון 0-10 על ג'מייקה. שנה לאחר מכן, מונתה אוברבק לקפטנית הנבחרת האמריקאית שנסעה להשתתף בגביע העולם שנערך בשוודיה. אוברבק פתחה בכל משחקיה של ארצות הברית, ולא החמיצה אפילו דקת משחק אחת במהלך הטורניר. בחצי הגמר הפסידו האמריקאיות 1-0 לנורווגיה, אך סיימו במקום השלישי לאחר שניצחו 0-2 את סין. במשחק שלב הבתים נגד אוסטרליה, כבשה אוברבק את השער היחיד שלה בטורנירי גביע העולם. באותה שנה, היא אף הייתה מועמדת לספורטאית השנה מטעם התאחדות ספורט הנשים האמריקאית, לצידן של רבקה לובו (שזכתה בתואר), שטפי גראף ובוני בלייר.
באליפות הכדורגל של אולימפיאדת אטלנטה 1996, זכתה אוברבק בתואר ראשון בתור קפטנית הנבחרת האמריקאית. במשחק הגמר של הטורניר נגד סין, שהיה גם משחקה המאה של אוברבק בנבחרת, ניצחה ארצות הברית 1-2 וזכתה במדליית הזהב. מיד לאחר האולימפיאדה, הודיעה אוברבק על הפסקה זמנית מכדורגל, עקב כניסתה להריון.
ב-9 באוקטובר 1997, במשחק נגד גרמניה, חזרה אוברבק לשורות הנבחרת. שנה לאחר מכן, היא הייתה חלק מסגל הנבחרת שזכה במדליית הזהב במשחקי הרצון הטוב שנערכו בניו יורק. בקיץ של אותה שנה, הצטרפה אוברבק לקבוצת "ראלי ווינגס" מהדבליו-ליג, וזכתה איתה באליפות הליגה.
ביולי 1999, הגיעה אוברבק לשיא הקריירה שלה, כשזכתה כקפטנית עם הנבחרת בגביע העולמי. היא לא החמיצה אף דקת משחק במהלך הטורניר, ובכך הייתה לאחת משתי שחקניות אמריקאיות שלא החמיצו אפילו דקה אחת בטורנירי גביע העולם 1995, אולימפיאדת 1996 וגביע העולם 1999. משחק הגמר של הטורניר, שנערך אל מול קהל שיא של 90,185 צופים, התקיים באצטדיון רוז בול שבעיר הולדתה של אוברבק - פסדינה. במשחק עצמו, נגד סין, הגיעו הנבחרות לבעיטות הכרעה, שם ניצחו האמריקאיות בפנדל המכריע מרגלי ברנדי צ'סטיין. אוברבק, שכבשה את אחד הפנדלים בגמר, נבחרה בסוף הטורניר לקבוצת המצטיינות של האליפות.
שנה לאחר מכן, השתתפה אוברבק בטורניר הבינלאומי האחרון שלה עם הנבחרת האמריקאית - אליפות הכדורגל של אולימפיאדת סידני. במשחק הגמר נגד נורווגיה, הפסידו האמריקאיות 3-2, והסתפקו במדליית הכסף. אוברבק - שכבר לא הייתה שחקנית הרכב ראשון, לא זכתה לשחק באף משחק במהלך הטורניר, ובסופו היא הודיעה על פרישה מהנבחרת. ב-12 שנים בנבחרת ארצות הברית, שיחקה אוברבק ב-168 משחקים, כבשה שבעה שערים ובישלה חמישה.
עם הקמת ליגת ה-WUSA ב-2001, הצטרפה אוברבק לקבוצת "קרוליינה קארג'", שם שיחקה לצידן של בירגיט פרינץ והאגה רייסה. עונה לאחר מכן זכתה הקבוצה בגביע האליפות, לאחר ניצחון 2-3 בגמר על "וושינגטון פרידום". ב-15 בספטמבר 2003 התפרקה הליגה, ואוברבק הודיעה על פרישה ממשחק פעיל.
ב-6 במאי 2006, נבחרה אוברבק כחברה בהיכל התהילה הלאומי לכדורגל, וארבע שנים מאוחר יותר כחברה בהיכל התהילה הספורטיבי של צפון קרוליינה. מאז 1992, מחזיקה אוברבק במשרת עוזר-המאמן של קבוצת הכדורגל של אוניברסיטת דיוק.
דוד מנדיל
דוד מנדיל (נולד ב-23 במרץ 1965) הוא מפיק קולנוע וטלוויזיה ישראלי, בעל חברת ההפקות "מובי פלוס".
קורות חייו.
דוד מנדיל נולד וגדל בבני ברק עד גיל שמונה עשרה במשפחה חילונית. בצה"ל שירת כסמל מחלקה בסיירת שקד. לאחר שחרורו מהצבא למד קולנוע בקאמרה אובסקורה, שם התמחה בעריכה (1990-87). בתום לימודיו לימד בקאמרה אובסקורה במשך שנתיים ובמקביל הכין תלמידים לבגרות בקולנוע בבית ספר בדימונה.
בראשית שנות התשעים הקים ביחד עם אייל ודני שיראי את חברת "סינמה פקטורי". שמתעסקת בעריכת פוסט פרודקשן ובהפקה. החברה הציעה אולפנים, חדרי סאונד ועריכה, מקום לחזרות. במסגרתה הקים את חדר המיקס היחידי בישראל.
בשנת 2005 הקים מנדיל את חברת "מוביפלוס הפקות" (MoviePlus Productions). במסגרתה הוא מתמקד בהפקת סרטי קולנוע ומעט סרטי תעודה ודרמות טלוויזיה.
הבמאי הבולט איתו עבד הוא יוסף סידר. מנדיל הפיק את חמשת כל סרטי הקולנוע של סידר: "ההסדר" (2000), "מדורת השבט" (2004), "בופור" (2007), "הערת שוליים" (2011) ו"" (2017). הפיק את סרטיהם של עמוס גיתאי ("יום יום"), יונתן סגל ("קשר עיר"), גור בנטביץ' ("משהו טוטאלי" ו"לרדת מהעץ"), איל חלפון ("תאום כוונות"), יגאל בורשטיין ("זמזום"), איל שיראי ("בקרוב יקרה לך משהו טוב") ומרקו כרמל ("אחותי היפה"). בשנים 12–2013 הפיק חמישה סרטי קולנוע: "מפריח היונים" (נסים דיין), "פנסיון פראכט" (תמר ירום), "מקום בגן עדן" (יוסי מדמוני), "לרדת מהעץ" (גור בנטביץ') ו"הדילרים" (עודד דוידוף).
מנדיל הפיק את סדרות הטלוויזיה "מעורב ירושלמי", "דאוס" "פלורנטין". הפיק את תוכנית האקטואליה "דין וחשבון" בהנחיית רינו צרור.
הפיק סרטי תעודה, בהם "קטיף אחרון", "מבוזבזים" (על חיילי המוצבים בלבנון) ו"נוראן" (ילדה פלסטינית שנחטפה), ו" שבויה' (סיפורה של קרנית גולדווסר).
הפיק את סדרת הטלוויזיה "מיגל" בכיכובו של רן דנקר שעלתה לשידור בשנת 2018 ב-HOT.
חיים אישיים.
דוד מנדיל נשוי לענת מנדיל, אב לארבעה ילדים.
רדיוס שמש
רדיוס שמש היא יחידת מרחק באסטרונומיה, המשמשת בעיקר למדידת גודלם של כוכבים ומסומנת כ: formula_1. היחידה שווה לרדיוס (מחוג) ממוצע של השמש וערכה 695,500 ק"מ או בערך 109 רדיוסים של כדור הארץ, או 10 רדיוסים של צדק. פחיסותה של השמש נמוכה ולכן לא מבחינים בהבדל בין רדיוס פולרי (בקטבים) לבין רדיוס אקווטוריאלי (בקו המשווה).
בשנים 2003-2006, מדדה הגשושית SOHO את רדיוס השמש בעזרת תזמון של מעבר כוכב חמה על־פני השמש. הערך הנמדד היה 65 ± 696,342 ק"מ. עם זאת, מקובל להשתמש בערך 695,500 כיחידה סטנדרטית, אף על פי שהיא קטנה מערכו המדוד של רדיוס השמש.
ביתר תל אביב
רץ מדבר
רץ מִדבר (שם מדעי: "Cursorius cursor") הוא מין של עוף מדברי מסדרת החופמאים בגודל בינוני המאופיין בכתם כחול אפרפר על הראש (רק אצל פרטים בוגרים).
לרץ מדבר יש צבע צהבהב על הגב, רגליים בהירות, והוא קטן במקצת מהחופזי. רץ מדבר ניזון בעיקר מחרקים אך לפעמים ניזון גם מזוחלים קטנים.
אמיל שקרדז'יסקי
הפרויקט של אלן פרסונס
פרויקט אלן פרסונס
ראול גנדי
ברוך מאיר יעקב הלוי שוחט
קלאפר (צילום)
קְלַאפֶּר (בעברית: נַקָּשׁ או צפחת הסרט; באנגלית: clapper או clapperboard) הוא מכשיר המשמש בתעשיית הקולנוע והפקת הווידאו כדי לסייע בסנכרון בין התמונה לקול, וכדי לסמן סצנות וטייקים ספציפיים שצולמו במהלך הצילומים. את צליל הנקישה החד שמפיק הקלאפר ניתן לזהות בנקל ברצועת הקול, ואת פעולת הסגירה שלו ניתן לזהות בקלות ברצועת התמונה. כך ניתן לתאם בדיוק רב בין הקול לתמונה. קלאפר משמש בסרטים וסדרות כדי לזכור את מספר הסצנה וכדומה.
היסטוריה.
בראשית ימי הקולנוע, שימשו שני מכשירים שונים בתפקידיו של הקלאפר: חבר צוות אחד היה אוחז בלוח שעליו היה כתוב המידע על הסצנה הבאה, וחבר צוות אחר היה עומד מלפני המצלמה ונוקש בשני מקלות נקישה (clapstick) מחוברים-יחדיו ששימשו לסנכרון בין התמונה לקול. השילוב של שני המכשירים יחד, הקלאפר - שכולל לוח שעליו מוצמדים שני מקלות הנקישה, אפשר לאדם אחד לבצע את שתי המשימות.
ייתכן שאת מקלות הנקישה המציא פ.וו. ת'רינג (F. W. Thring), אביו של השחקן פרנק ת'רינג, שהיה מנהל אולפני אפטי (Efftee) במלבורן, אוסטרליה בשנות ה-20 של המאה ה-20. את השילוב של מקלות הנקישה עם לוח המידע המציא לאון מ. לאון (Leon M. Leon), שהיה טכנאי קול חלוצי. הלוח בעל הספרות הדיגיטליות המשמש כיום בתעשיית הקולנוע הומצא על ידי מתיו ל. דייוויס (Matthew L. Davies) בשנת 1994, שרשם עליו פטנט מס' 6831729.
מבנה והרכב.