בשנת 2009 קיבלה את התפקיד הראשי בסדרת הדרמה המשפטית של CBS "האישה הטובה". היא גילמה את אלישיה פלורק, עורכת דין החוזרת לעבוד במשרד הפרקליטות לאחר שבעלה (כריס נות') נכנס לכלא בגין שערוריות מין ושחיתויות. מרגוליס הייתה מועמדת שש פעמים רצוף לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרה דרמה על תפקידה כאלישיה (בשנים ), וזכתה רק בשנתה הראשונה בסדרה ב-2009. תפקידה בסדרה זו זיכה אותה גם בשני פרסי אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (לשנים ) מתוך ארבע מועמדויות ובשני פרסי גילדת שחקני המסך מתוך שש מועמדויות וקיבלה חמש מועמדויות לפרס סטלייט אך זו לא זכתה בכלל.
חיים אישיים.
מרגוליס נישאה לפרקליט קית' ליברטל ב-2007. לזוג בן אחד.
אנוריה
כרומטוגרפיית נוזל בלחץ גבוה
שמעון הצדיק (פירושונים)
שולחן (פירושונים)
אילתית
קובץ מידע קריסטלוגרפי
מרחב אוריסון אוניברסלי
בטופולוגיה, מרחב אוריסון אוניברסלי הוא מרחב מטרי ספרבילי שלם, המכיל עותק איזומטרי של כל מרחב מטרי ספרבילי, באופן מסוים המתאים לבניות באינדוקציה. מרחבים כאלה נקראים על שם אוריסון, שהוכיח שהם קיימים ואיזומטריים זה לזה.
הגדרה.
מרחב מטרי ספרבילי שלם U הוא מרחב אוריסון אוניברסלי, אם לכל מרחב מטרי סופי X ונקודה formula_1, לכל איזומטריה formula_2 יש המשכה לאיזומטריה formula_3.
תכונות.
מרחב אוריסון אוניברסלי מכיל עותק של כל מרחב מטרי ספרבילי. יש מרחבים סטנדרטיים המקיימים תכונה זו: מרחב הסדרות החסומות formula_4, לפי תוצאה של פרשה, ומרחב הפונקציות הרציפות formula_5 לפי תוצאה של בנך, 1932.
כל איזומטריה בין תת-קבוצות סופיות של U אפשר להמשיך לאיזומטריה של U על עצמו. תכונת ההומוגניות הזו מאפיינת מרחבי אוריסון אוניברסליים: מרחב מטרי ספרבילי שלם המכיל עותק של כל מרחב מטרי ספרבילי הוא אוריסון אוניברסלי, אם ורק אם הוא הומוגני.
קרב קינבורן
קרב קינבורן היה קרב שהתרחש ב-12 באוקטובר 1787 בין הכוחות של האימפריה הרוסית לבין כוח של האימפריה העות'מאנית. הקרב הסתיים בניצחון רוסי.
הקרב התרחש במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792).
מבצר קינבורן היה בין היעדים הראשונים של הטורקים במלחמה. כיבושו היה חשוב לצורך התקדמות ביבשה ומיקומו היה חשוב כמבצר שמגן על הבסיס ימי החשוב של הרוסים בחרסון. אם היה נכבש המבצר, ככל הנראה היה צורך לפנות את כל הצי מבסיסו והטורקים היו יכולים להתקדם בחופשיות יחסית לכיוון חצי האי קרים.
הצי הטורקי כלל מעל 20 ספינות. בספטמבר 1787 ספינות הצי החלו בירי תותחים על המבצר. ב-12 באוקטובר בבוקר נחתו הכוחות הטורקיים. מיד לאחר הנחיתה, המפקד הטורקי נתן פקודה לנסיגת הספינות לכיוון הים והספינות המשיכו בהפגזה על המבצר.
במהלך נחיתת הכוחות של הטורקים, אלכסנדר סובורוב היה בכנסייה. הוא נתן פקודה לא להפריע לנחיתת הכוחות ולתת להם להתקדם לכיוון המצודה. קור רוחו תרם רבות לביטחון יתר הקצינים.
לקראת הצהריים הכוחות הטורקים התקרבו למצודה. באותה עת כ-1500 חיילים היו בתוך המצודה וכ-2500 חיילים היו מחוץ למבצר - כ-30 ק"מ ממנה. בהתקרבות הטורקים לחומות המצודה הרוסים החלו לירות מכל התותחים ופתחו במתקפת נגד. שתי יחידות עברו את הטורקים ותקפו אותם מהאגפים, היחידה בפיקוד אלכסנדר סובורוב עצמו יצאה מהמצודה ותקפה את הטורקים בחזית. במהלך הקרב נפצע סובורוב. במתקפה השנייה ותוך ניצול כוחות עתודה הרוסים הצליחו להזיז את הטורקים והם החלו בנסיגה תוך אבדות כבדות. לקראת שעה 10 בערב כל הכוחות הטורקים עזבו את החוף. רק כ־600 חיילים טורקים חזרו לספינות.
במקביל, ספינה רוסית שהייתה באזור הצליחה להטביע שתי ספינות טורקיות. יחד עם זאת, הצי הרוסי לא השתתף באופן פעיל בהגנת המבצר והמתין בבסיס האם שלו בחרסון.
קרב זה למעשה סיים את המערכה של שנת 1787 ובאותה שנה לא היו יותר קרבות משמעותיים.
יקטרינה הגדולה העניקה לאלכסנדר סובורוב עיטור אנדריי הקדוש בעקבות הניצחון בקרב זה.
ליאו פון קלנצה
היינריך ראו
אמנמחת השלישי
אמנמחת השלישי היה מלך מצרים מהשושלת ה-12, ששלט בשנים 1798-1843 לפנה"ס. ירש את אביו סנוסרת השלישי.
ישנם חוקרים שסבורים שהוא מלך יחד עם אביו במשך 20 שנה. שם הכתר שלו היה 'ני-מאעת-רע', שפירושו 'שייך לצדק של רע'. הוא בנה פירמידה בדחשור שנקראת הפירמידה השחורה, אך מכיוון שנוצרו בעיות הנדסיות בבנייה היא ננטשה. לקראת השנה ה-15 למלכותו הוא החל בבניית פירמידה חדשה בחווארה. הפירמידה השחורה שימשה לקבורת מספר נשים מלכותיות.
מקדש הקבורה שלו בחווארה ידוע מהכתובים של הרודוטוס ודיודורוס סיקולוס כמבוך. ההיסטוריון סטרבו מהלל מבנה זה כפלא עולמי. הפירמידה שלו בחווארה כוללת אמצעי אבטחה נגד בוזזים ושודדים, אך למרות זאת היא נשדדה בעבר. בתו נפרפתח נקברה בפירמידה נפרדת שהתגלתה בשנת 1956 במרחק 2 קילומטרים דרומית-מערבית מהפירמידה שלו. לקראת סוף ימיו מלך במשותף עם בנו אמנמחת הרביעי, כפי שעולה מכתובת סלע בקונוסו שבנוביה.
ישנן מספר כתובות מתקופתו ומתקופת בנו אמנמחת הרביעי שהתגלו בסיני, בעיקר בסרביט אל-ח'אדם, המתארות את כריית הטורקיז ושאר המכרות באזור. ניתן לחלק את הכתובות לשלוש קטגוריות עיקריות:
חלק מהכתובות עוסקות בקשרים בין מצרים לשמיים. הכתובות מתארות את השמיים כשותפים במשלחות כרייה מצריות לסיני. ישנן כתובות וציור שמתארים את ביקורו או השתתפותו של 'אחיו של נסיך רצנו,חבדד' במכרות המצריים. חבדד מגיע לסרביט אל-ח'אדם רכוב על חמור שמובל על ידי אדם. לחבדד, חוץ משמו השמי, ישנם מאפיינים שמיים בציור, כגון צבע עור צהוב, חצאית קצרה והוא נראה חמוש. ישנן כתובות שמצינות שמות של פקידים שאחראים על השמיים. ישנו ציון של מספר השמיים ששותפים למשלחות, הנע בין 10 ל-20 שמיים. בהשוואה לשאר האנשים ששותפים למשלחת זהו מספר קטן יחסית, ויכול להיות שהם שימשו כמדריכי שטח ומתווכים עם האוכלוסייה המקומית. ניתן ללמוד מהכתובות ומציורי הקיר כי בתקופתו של אמנמחת השלישי ובנו אמנמחת הרביעי היה שיתוף פעולה שמי-מצרי בכריה בסיני, שיתוף שהפיק רווחים לשני הצדדים.
יוסף קלארוויין
מעבדה לזיהוי פלילי
יון פאצ'פה
יון מיכאי פאצ'פה
יון פצ'פה
נואל ברנארד
נט הנטוף
מקרל
מקרל הוא שם קיבוצי למספר סוגי דגים ממשפחת הקולייסיים. ישנו שבט בשם מקרלים אמיתיים (Scombrini) ובו 2 סוגים: מַגּוֹבָן (Rastrelliger) וקוֹלְיָס (Scomber).
אלו דגי מאכל חשובים עם בשר בעל אחוז גבוה של שומן ולפיכך הם מבין דגי המאכל העיקריים ברחבי העולם. פילה מקרל נמכר בקופסאות שימורים בדומה לטונה וסרדינים, וגם נהוג להכין מבשרם סשימי. בשר הדגים הטרי מתקלקל בקלות על ידי זיהום חיידקי ויכול לגרום להרעלת Scombroid (הנקראת על שם משפחת הקוליסיים בלועזית).
דגי המקרל מצויים בכל הימים באזורים הטרופי והסובטרופי. רוב המקרלים הם דגי ים עמוק אך יש גם מינים החיים במים רדודים ונדוגים לצד מזחים.
לדגי המקרל סנפירים בחלקי הגוף העליון והתחתון ולרוב הם מכוסה קשקשים קטנים מאוד המאופיינים בקשקשת קטנואידית - קשקשים שהשפה החופשית שלהם מחוספסת כמסרק, עם זאת לחלק מהמקרלים אין קשקשת כלל.
גדלם מגיע בין 20 ס"מ וקילוגרם אחד עד לטונית מוארכת שאורכה 250 ס"מ ומשקלה עד 83 ק"ג.
מיני המקרל.
דגים נוספים המכונים בשם מקרל כוללים מיני צניניתיים (בעיקר דגי הטרכון), גמפיליים והקסגרמיים. כמו כן בני סדרת דמויי עמלץ מכונים "כרישי מקרל", עקב תזונת כרישים אלה על דגי מקרל.
משה ויינברג (מתאבק)
משה (מוני) ויינברג (19 בספטמבר 1939 – 5 בספטמבר 1972) היה מתאבק ישראלי ומאמן נבחרת ההיאבקות של ישראל, היה חבר המשלחת הישראלית לאולימפיאדת מינכן (1972), ונרצח על ידי מחבלים ערביים בטבח מינכן.
ביוגרפיה.
משה ויינברג, יליד חיפה, היה בן יחיד להוריו אליעזר והניה. בילדותו נפטר אביו, אמו היגרה לגרמניה והוא גדל אצל סבתו. השכן של בית סבתו, ארווין בקר (1908-2000), שהיה מתאבק לשעבר מגרמניה, הציג בפניו את ספורט ההיאבקות והפך להיות המאמן שלו. ויינברג החל את קריירת ההיאבקות המקצועית שלו באגודת הפועל חיפה. במשך שמונה שנים היה אלוף נוער ובוגרים בהיאבקות בסגנון חופשי ובסגנון יווני-רומי. הוא ייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות וזכה במדליית ארד במכביה השישית (1961) ובמדליית זהב במכביה השביעית (1965). לאחר שירותו בצה"ל למד במדרשה לחינוך גופני במכון וינגייט, ולאחר מכן הצטרף לסגל החינוכי והמינהלי של המכון.
אימן את קבוצת ההיאבקות של הפועל תל אביב ואת הנבחרת הלאומית. בין חניכיו היו אליעזר חלפין ומרק סלבין, שנרצחו עמו במינכן.
נסיבות מותו.