הברון אדואר אלפונס ג'יימס דה רוטשילד, יושב ראש הקונסיסטוריה, השיג היתר על מנת להימלט לספרד ב-23 ביוני 1940 ומצא מקלט בארצות הברית יחד עם בן דודו, רובר דה רוטשילד, יושב ראש הקונסיסטוריה היהודית של פריז. ז'אק הלברונר, (1943-1873) יועץ מדינה לשעבר, הפך ליושב ראש החדש של הקונסיסטוריה המרכזית.
ב-21 בנובמבר 1941 פוזרו בצו כל הארגונים היהודים בצרפת, להוציא מוסדות הקונסיסטוריה, ונכסיהם הועברו לרשות "האיחוד הכללי של בני דת ישראל בצרפת" UGIF שהוקמה מיוזמת השלטונות בווישי במטרה מוצהרת לקדם ולהגן על האינטרסים החומריים והמוסריים של הצרפתים בני דת ישראל וממוצא "ישראלי". UGIF קלטה ארגוני סעד יהודי שונים על צוותיהם.
ברמה פנימית, הארגון התקשה לתפקד בגלל נסיבות המלחמה ובגלל היריבויות בין היושב ראש לוי והמנכ"ל ראול לאמבר. בנוסף הוא היה צריך לנהל שני מגזרים שונים: הצפון הכבוש על ידי הגרמנים, והדרום, "האזור החופשי". ברמה פוליטית, הלברונר והקונסיסטוריה חשבו את UGIF לכלי מבצע בלבד בענייני מנהליים. העניינים הסתבכו כשב-17 בדצמבר 1941 המפקד הגרמני (Militärbefehlshaber) דרש מ-UGIF לשלם קנס בשווי של מיליארד פרנק, סכום שהיה בלתי אפשרי לאסוף. הממשלה הצרפתית סרבה לאשר ל-UGIF גביית חובה מכל יהודי ויהודי. UGIF נצרך להמתין עד לשנת 1943 כדי להנהיג מס שנתי בשווי 120 עד 320 פרנק לכל יהודי. בינתיים נאלץ UGIF לקחת הלוואות והגרמנים נצרכו להסתפק ברבע מהסכום שדרשו.
בשנת 1942 ל-UGIF היו משרדים ב-14 ערים בצפון, כולל פריז, וב-27 ערים באזור הדרומי, כולל וישי הבירה.
בנוסף הופעלו בפריז ובפרובינציה עשרות של מוסדות רווחה (חדרי אוכל, חדרי תפירה, מרפאות, בתי ספר, מועדוני נוער וכו') ובדרום - בתי ילדים ופנימיות-חוות, במיוחד במחוז קרז. המימון, בסכומים ניכרים, בא, בצפון, בעיקר מנכסים שהופקעו מהיהודים מתוקף החוק הגרמני, ובדרום - מכספרי הג'וינט האמריקאי מיסודו של פליקס וורבורג (1914) שהשלים את המימון הבלתי מספק מטעם ממשלת וישי. ב-9 בפברואר 1943 הפרסונל של UGIF-צפון כלל 919 בני אדם, מתוכם פקידים. יושב הראש של UGIF היו אלבר לוי, אחר כך ראול לאמבר. בפריז היה יושב ראש ז'ורז' אדינגר (אדנז'ה), האחראי על האזור הכבוש. סגן יושב ראש היה אנדרה באאור (שנעצר וגורש למחנות ריכוז בשנת 1943). כמנהלים ממלאי מקום כיהנו מרסל סטורא (שנעצר ונשלח למחנות ב-1943) שהוחלף באלבר וייל.
ז'אק הלברונר גויס לתוכנית השיקום של צרפת בעקבות התבוסה ומדיניותו נועדה להבטיח מיטב ההגנה לצרפתים היהודים, לרבות האזרחים, אנשי הצבא ושבויי המלחמה. במטרה זו הוא קיים מגעים תכופים עם ממשלת וישי, ועם הרב הראשי איזאי שוורץ שנמלט כמוהו ללימוז' ב"אזור החופשי".
הם נהגו מדי שנה לברך את המרשל פטן לרגל ראש השנה, כנציגים של גוף רשמי במדינה.
נמתחה בקורת על הלברונר על שהסתגל למדיניות של משטר וישי וניסה בהתאם לה לסייע קודם כל ליהודים הצרפתים השורשיים ולהגן על חייהם, על חשבון היהודים הזרים, שנפלטו לצרפת לפני ובזמן המלחמה.
1944-1942.
בשנת 1942 הגרמנים עברו גם ל"אזור החופשי" של צרפת והתעצמו גם שם הרדיפות והמעצרים נגד היהודים כמו ב"אזור הכבוש".
ב-28 באוקטובר 1943 ז'אק הלברונר עצמו נעצר ונשלח אחר כך למותו באושוויץ. הרב הראשי של צרפת, איזאי (ישעיהו) שוורץ הצליח להסתתר במחתרת. במקומו של הלברונר נתמנה לאון מייס ליושב ראש הקונסיסטוריה.
ביולי 1943 הוקם במחתרת מוסד חדש בשם "הוועד הכללי להגנת היהודים" שקבע לעצמו כמטרה הגנת הפליטים היהודים שנמצאו בצרפת. אלו נמצאו בסכנה מידית מצד גרמניה הנאצית והממשל וישי שהחליט להקריבם. על בסיס הוועד הכללי להגנה, קמה מאוחר יותר מועצת הנציגים של יהודי צרפת CRIF שכינסה בתוכו את רוב התנועות של היהודים החילונים - קומוניסטים, בונדיסטים וציונים וצירפה אליה גם את הקונסיסטוריה המרכזית. כל התנועות האלה הסכימו על מצע משותף שהפך למצע הפוליטי של יהדות צרפת אחרי המלחמה.
אחרי 1945.
בשנת 1945 מנתה הקונסיסטוריה המרכזית כ-75 איגודים תרבותיים בצרפת ובאלג'יריה. המוסד ניסה לאחות את הקרעים בחיי יהדות צרפת. ניסה להיאבק נגד האדישות כלפי המורשת הדתית היהודית, לשלב מחדש את היהודים שהמירו את דתם בימי הכיבוש הנאצי ולסייע לקהילות הקטנות שנפגעו ביותר בימי המלחמה.
בעת תהליך ההתנתקות מאלג'יריה ומשאר המושבות - הדקולוניזציה - התגייסה הקונסיסטוריה המרכזית לשלב את 120,000 יהודי אלג'יריה שנאלצו להגר לצרפת.
בעלת זיקה לישראל מאז הקמתה, הקונסיסטוריה נכנסה למחלוקות עם ה-CRIF שהביע לעיתים בקורת כלפי המדיניות הרשמית הישראלית. בשנת 2004 על רקע אי הסכמה בין שני המוסדות בנוגע ליוזמת ז'נבה, הקונסיסטוריה עזבה את מסגרת ה-CRIF.
ארגון.
הקונסיסטוריה המרכזית אחראית על 15 מחלקות אזוריות, עם רשת של מעל 500 בתי כנסת ובתי תפילה בצרפת ובמחוזות הצרפתיים שמעבר לים.
כל קונסיסטוריה מחוזית מורכבת מרב ראשי ("רב גדול" - grand rabbin) וארבעה חברים ללא תפקיד דתי שנבחרים על ידי אספת נכבדי הקהילה המקומית
הקוניסיטוריה המרכזית בפריז כוללת את הרב הראשי ("הרב הגדול") של צרפת (grand rabbin de France) ועוד 8 חברים ללא תפקיד דתי, שנבחרו על ידי נכבדים יהודים מכל המחוזות. המזכיר הכללי של הקונסיסטוריה המרכזית היה בשנים 1914–1958 הרב מרסל זקס. לפי התקנון שלה,
משימותיה העיקריות הן:
אשר בן משולם הכהן מלוניל
מייקל קרטר-ויליאמס
מייקל קרטר-ויליאמס (באנגלית: Michael Carter-Williams; נולד ב-10 באוקטובר 1991 בהמילטון שבמסצ'וסטס, ארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת אורלנדו מג'יק מליגת ה-NBA, בעמדת הרכז.
קריירת ה-NBA.
פילדלפיה 76'.
לאחר שנתיים בליגת המכללות, העמיד עצמו קרטר-ויליאמס לבחירה בדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-11 על ידי פילדלפיה 76', שנחשבה לאחת הקבוצות החלשות בליגה. במשחק הבכורה שלו בליגה, מול אלופת ה-NBA בשנתיים הקודמות מיאמי היט הוא קלע 22 נקודות, מסר 12 אסיסטים, הוריד שבעה ריבאונדים וחטף תשעה כדורים, מספר החטיפות הרב בהיסטוריה, ומספר האסיסטים השני בגבהו בהיסטוריה לשחקן בהופעת הבכורה בליגה. במשחקו השלישי בקריירה, מול שיקגו בולס, קלע 26 נקודות ומסר עשרה אסיסטים והיה לשחקן השני בלבד בהיסטוריה שנבחר לשחקן המצטיין בליגה בשבוע הבכורה לאחר שאקיל אוניל ב-1992. בזכות יכולת זאת נבחר קרטר-ויליאמס כשחקן הרוקי של חודש נובמבר במזרח. קרטר-ויליאמס נבחר בשלושה חודשים לרוקי החודש וסיים את העונה עם 16.7 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-6.3 אסיסטים בממוצע למשחק, יותר מכל רוקי אחר בקטגוריות אלו, והוא גם הוביל את שחקני הרוקיז בממוצע חטיפות למשחק ונבחר לרוקי השנה.
מילווקי באקס.
בפברואר 2015, לאחר עונה וחצי בפילדלפיה, הועבר למילווקי באקס כחלק מטרייד משולש עם פיניקס סאנס. עד סיום עונת קלע קרטר-ויליאמס 14.1 נקודות ומסר 5.6 אסיסטים בממוצע למשחק עבור הבאקס.
מאז 2016.
באוקטובר 2016 הועבר בטרייד לשיקגו בולס, בתמורה לטוני סנל.
לקראת עונת חתם על חוזה לעונה אחת בשארלוט הורנטס.
ביולי 2018 חתם על חוזה ביוסטון רוקטס. בינואר 2019 נשלח בטרייד לשיקגו בולס, ומיד שוחרר ממנה.
במרץ 2019 חתם באורלנדו מג'יק על שני חוזים עוקבים ל-10 ימים, ובאפריל חתם על חוזה נוסף עד לסיום עונת .
אברהם קופשיץ
הרב אברהם הכהן קופשיץ (ז' בניסן תרפ"ח, מרץ 1928 - כ"ח בחשוון תשע"ד, 1 בנובמבר 2013) היה רב שכונת נוה צבי בירושלים במשך חמישים שנה, מראשי ישיבת טשיבין וראש הכולל בה.
תולדותיו.
נולד בבתי מחסה בעיר העתיקה בירושלים, בן בכור לרב צבי קופשיץ ולחיה רוחמה, בת הרב שמואל הלל שינקר. בשנותיו הראשונות גדל על ברכי אבי סבתו, הרב יוסף חיים זוננפלד. למד בתלמוד תורה עץ חיים, בישיבת תפארת צבי ולאחר מכן בישיבת תפארת ציון בבני ברק, שם למד אצל הרב מיכל יהודה ליפקוביץ. בתחילת שנות ה-40 עבר ללמוד בישיבת חברון בירושלים. אביו הקפיד לבוא לישיבה מדי ערב וללמוד עם בנו בשעות הלילה, כדי להשגיח עליו לבל יושפע מהאווירה ששררה באותן שנים שסחפה צעירים חרדים להתגייס לשורות ארגוני המחתרות. במשך כמה שנים היה נבחן מדי שבוע על ידי הרב זליג ראובן בנגיס, ראב"ד העדה החרדית.
בשנת 1950 נישא למינה, בתו של הרב שרגא פייבל פרנק, רבה של שכונת ימין משה בירושלים. לאחר נישואיו למד בכולל של ישיבת חברון ולאחר מכן בכולל של ארגון תל"ת בבית שמש, שם שהה במשך כל ימות השבוע ושב לביתו לשבת. במשך שנה היה מתלמידיו הקבועים של הרב יצחק זאב סולובייצ'יק.
בשנת 1964, עם הקמת שכונת נוה צבי, התמנה כרב השכונה וכיהן כרב בית המדרש "אור הצפון" בשכונה. בשנת 1966, זמן קצר לפני פטירת הרב דב בריש וידנפלד, הצטרף לצוות הר"מים של ישיבתו - כוכב מיעקב. לאחר תקופה התמנה לעמוד בראשות כולל האברכים של הישיבה.
ישב בהרכבים של בית הדין בירושלים יחד עם רבני העיר הרב בצלאל ז'ולטי ולאחר מכן הרב יצחק קוליץ. היה אב"ד בבית הדין לממונות בירושלים ושימש רבות כבורר בסכסוכים ממוניים.
נפטר בכ"ח בחשוון תשע"ד, שעות ספורות לפני כניסת שבת. הלווייתו יצאה מישיבת כוכב מיעקב ועברה דרך בית הכנסת "אור הצפון" שבשכונת נוה צבי. נקבר סמוך לכניסת השבת בבית הקברות בהר הזיתים.
משפחתו.
חתניו:
סטפן בנדרה
סטפּן אנדריוביץ' בנדרה (באוקראינית: Степан Андрійович Бандера; 1 בינואר 1909 – 15 באוקטובר 1959) היה פעיל פוליטי לאומני אוקראיני מראשי התנועה הלאומנית האוקראינית. על פעילותו למען עצמאות אוקראינה הוא ישב בכלא הפולני והנאצי ובשנת 1959 נרצח על ידי סוכן ק.ג.ב.