החזרה ליהדות התחילה עם הכיבוש הרוסי של מרכז אסיה ב-1867. החאנים של חיווה וקוקנד אוחדו לטורקסטן הרוסי, ושם בוטל עונש מוות על עזיבת האסלאם, בעוד אמירות בוכרה שמרה על עצמאות מסוימת והמשיכה בעונש מוות לעוזבי דת האסלאם. עקב כך רבים מקבוצת צ'אלה עברו לאזור בשלטון הרוסי הישיר. אומנם החוק הרוסי קבע כי יש להחזירם למקום ממנו היגרו, אך בפועל הוא לא יושם.
עד להשתלטות ברית המועצות על אמירות בוכרה המצב באזור לא השתנה ורבים מבני הצ'אלה שנשארו בשליטתו התאסלמו סופית. כמו כן בעקבות ההשתלטות החלוקה הדתית לא הייתה תקפה עוד, אך רבים מבני הצ'אלה רשמו את עצמם כאוזבקים או טג'יקים.
בתרבות.
בשנת 2000 מנצור סורוש פרסם את הספר "צ'אלה", המתאר את חיי הקהילה.
שומר סף (מנהל)
נראוס
נֵרֶאוּס (יוונית: Νηρεύς) הוא אל ים עתיק במיתולוגיה היוונית.
במיתולוגיה.
נראוס היה בנו הבכור של פונטוס (הים) וגאיה (האדמה), טיטאן אשר יחד עם דוריס היה אבי הנראידות, ויחד איתן התגורר בים האגאי. באיליאדה, הזקן מן הים הוא אבי הנראידות, למרות ששמו של נראוס לא מוזכר ישירות. נראוס מתואר, ממש כמו פרוטאוס, כבעל יכולת שינוי צורה וכוח נבואה, אשר עזר לגיבורים כמו הרקולס אם הצליחו לתפוס אותו למרות שינויי הצורה שלו. נראה כי נראוס ופרוטאוס (ה"ראשון"), היו שתי התגשמויות של אל־הים, אשר מקומו נתפס על ידי פוסידון כאשר זאוס גבר על קרונוס.
במהלך המאה ה-5 לפנה"ס הוחלף נראוס בהדרגה על ידי טריטון, אשר לא הופיע בהומרוס, בדימוי של המאבק שבין הרקולס לבין אל הים.
מאוחר יותר, על פי קטע פפירוס מקוטע, עצר אלכסנדר הגדול על שפת הים סיריאן, לפני קרב איסוס (333 לפנה"ס), והתפלל: "אני קורא לתטיס, נראוס ולנראידות, הנימפות של הים, ומתפלל לאל הים פוסידון, למי שהוא הורה להטיל לעבר הים את הקוודריגה."
נראוס היה ידוע בשל הכנות והיושר שלו:
צבעי האגרטלים של אטיקה הראו את פלג הגוף העליון של נראוס נובע מהתפתלות ארוכה של זנב קשקשים דמוי דג.
נראוס היה אביהם של תטיס, אחת הנראידות, אשר הייתה אמו של הגיבור היווני הגדול אכילס, ושל אמפיטריטה, אשר נישאה לפוסידון.
שימוש מודרני.
ב"סודות של ניקולס פלמל בן האלמוות" מופיע נראוס כקדמון בספר השלישי בסדרה, "אשת הכשפים". שם הוא מתעמת ונלחם בפרנל פלמל בניסיון ללכוד ולפתות אותה. הוא מתואר כאדם מהמותניים ומעלה המחזיק קלשון בידו וכתמנון מהמותניים ומטה. בסופו של דבר פרנל מביסה את נראוס ואת בנותיו, הנראידות, המתוארות כמפלצות בעלות שיניים חדות.
ב"פרסי ג'קסון וקללת הטיטאן" מופיע נראוס בתור חסר־בית זקן בנמל בסן פרנסיסקו אשר מתואר על ידי פרסי בתור "התאום הרשע של סנטה קלאוס". יש לו ריח אוקיינוס חריף אשר מבדיל בינו לבין שאר חסרי־הבית. הוא משנה את צורתו כשפרסי נצמד אליו כדי לקבל תשובות. למרות היותו יצור יווני המקושר לים, נראה כי אין הוא מבדיל בין חצי־אל של פוסידון לבין אלים אחרים.
מאוחר יותר הוא מופיע בקצרה ב"בן נפטון", כשהוא מזהה את פרסי בסן פרנסיסקו, ארבע שנים לאחר "קללת הטיטאן".
בסדרת הטלוויזיה "סטארגייט SG-1", אדון מערכת משני נקרא "נראוס". הוא היה מדען וממציא טכנולוגי.
במדעי המחשב, "נראוס" הוא שמה של שפה פורמלית שעוצבה כדי להגדיר מבני נתונים מופשטים.
האסטרואיד 4660 Nereus שהתגלה בפברואר 1982 על ידי אלינור הלין, נקרא על שמו. הלין ויתרה על הזכויות לתת שם להאגודה הפלנטרית, שארגנה תחרות למתן השם.
לטיסיה
לטיסיה (בספרדית: Leticia) היא עיר נמל, בירת מחוז אמסונאס והעיר הדרומית ביותר בקולומביה. העיר ממוקמת על הגדה המערבית של נהר האמזונאס, ונמצאת בין משולש הגבולות של קולומביה, פרו וברזיל.
גאוגרפיה.
העושר הטבעי של לטיסיה ניכר במגוון העצום של מינים של בעלי חיים וצמחים בעיר: 860 מינים של ציפורים, 140 מיני דו-חיים, 85 מינים של יונקים, 147 מיני זוחלים ו -6,800 מיני צמחים. הטמפרטורה הממוצעת בה היא 27°C.
לטיסיה היא גם הבמה לירידים ופסטיבלים שתמצאו בלתי נשכחים. פסטיבל אחד חשוב מאוד הוא פסטיבל המלגות של האמזונס, שנחגג בחודש יולי עם פעילויות ספורט, מוזיקליות, תרבותיות, בילויים וקולינריה בהן המבקרים והמקומיים יכולים ליהנות מהפולקלור האמזוני. יש גם את הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה פופולרית באמזונס, שמתקיים בדרך כלל בסוף נובמבר ומציג את המקצבים המוזיקליים של התרבות האמזונית.
בלטיסיה יש גם אפשרויות לאוהבי תיירות והרפתקאות אקולוגיות, המציעה מספר עצום של פעילויות כמו טיפוס על עצים, טיול דרך היער, הפלגה בנהר האמזונס, תצפית בצומח ובעלי חיים, או הצטרפות למשלחת במורד הנהר למרחקים מקומות בלב הג'ונגל.
מונקאץ'
עכברה (פירושונים)
הרצג נובי
הרצג נובי (באותיות קיריליות: Херцег Нови, באיטלקית: Castelnuovo) היא העיר החמישית בגודלה במונטנגרו, שוכנת בדרום-מערב המדינה, והיא משמשת כבירת של מחוז הרצג נובי.
העיר שוכנת לחופי הים האדריאטי בכניסה למפרץ קוטור, למרגלות הר אוריין.
היסטוריה.
בתקופת האימפריה הרומית היה כפר דייגים קטן באזור בו שוכנת העיר כיום. בשנת 1382 בנה המלך הבוסני טברטקו הראשון מבצר בשם סבטי סטפן (Sveti Stefan), או קסטלנואובו (Castelnuovo).
לאחר מותו של טוורטקו הראשון, רכש את המבצר הדוכס סאנדל חראניץ' (Sandalj Hranić) ממשפחת האצולה קוסאצ'ה (Kosača). בתקופת שלטונו פיתח את המסחר במלח בעיר. לאחר מותו של חראניץ', ירש את קסטלנואובו אחיינו; הדוכס סטיבן, תחת שלטונו גדלה העיר ושמה שונה להרצג נובי.
בשנת 1482 כבשו את הרצג נובי העות'ומאנים, והם שלטו בעיר יותר ממאתיים שנה, עד לשנת 1687. מלבד השנים 1538-1539, אז הייתה בשליטת הספרדים.
ב-1687 כבשה הרפובליקה של ונציה את העיר, והיא הכלילה אותה באלבניה הוונציאנית, יחידה מנהלית השוכנת כיום בשטח מונטנגרו.
ב-24 באוגוסט 1798 סופחה הרצג נובי לאוסטריה, אולם היא וויתרה עליה לרוסים בשנת 1805 במסגרת חוזה פרסבורג.
ב-7 ביולי 1807 בעקבות חתימתם על חוזה טילזיט, וויתרו הרוסים על השליטה בעיר לצרפתים. הצרפתים החלו את שלטונם ב-12 באוגוסט 1807, והיא הייתה חלק ממחוז דלמטיה עד ל-14 באוקטובר 1809, כשסופחה למחוז איליריאן (Illyrian).
הרצג נובי יחד עם שאר אזור מפרץ קוטור, נכבשו על ידי מונטנגרו בשנת 1813. פטר הראשון פטרוביץ'-נייגוס (Petar I Petrović-Njegoš) בישוף מונטנגרו, מסר את העיר לאסטרו-הונגרים ב-11 ביוני 1814. האוסטרו-הונגרים שלטו בעיר עד לשנת 1918, והיא הייתה חלק מממלכת דלמטיה.
במלחמת העולם הראשונה ניסתה ממלכת מונטנגרו לכבוש את המפרץ. בתגובה לכך הפציצו האוסטרו-הונגרים את העיר מהר לובצ'ן (Lovćen), עד לשנת 1916 אז הביסו האוסטרו-הונגרים את המונטנגרים.
ב-7 בנובמבר 1918 כבשו כוחות צבא סרביה את מפרץ קוטור, והם התקבלו על ידי התושבים כמשחררים. משנת 1929 צורפה הרצג נובי, לזיטה באן שבממלכת יוגוסלביה.
הרצג נובי סופחה על ידי איטליה הפשיסטית בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה. העיר שוחררה על ידי פרטיזנים יוגוסלביים ב-10 בספטמבר 1943.
תחבורה.
הרצג נובי משמשת כיעד הסופי של מרבית קווי האוטובוסים המגיעים ממונטנגרו וסרביה. בעיר עובר הכביש המהיר האדריאטי, כביש מהיר בעל שני נתיבים העובר לאורך החוף של מונטנגרו, והוא חלק מהכביש האירופאי E65.
מספר קווי מעבורת יוצאים מהרצג נובי לטיווט, קוטור, בודווה ועוד.
נמל התעופה הבינלאומי של טיווט מרוחק כ-23 קילומטרים מהעיר (באמצעות המעבורת), נמל התעופה של דוברובניק מרוחק כ-30 קילומטרים מהעיר.
ערים תאומות.
להרצג נובי עשר ערים תאומות:
לטוריצה
ננוליתוגרפיית עט נובע
ננוליתוגרפיית עט נובע (Dip-Pen Nanolithography- DPN) היא טכניקת רישום מולקולארית באמצעות חוד של מיקרוסקופ כוח אטומי (AFM). תהליך הרישום שונה במהותו מתהליך ליתוגרפי רגיל, שבו מטביעים גלופה או מסכה על פני מצע. ב-DPN תהליך הרישום נעשה באמצעות חוד של מיקרוסקופ כוח אטומי המשמש מעין "עט" הטבול ב"דיו" שהוא למעשה תמיסה של חומר מולקולארי. משיכת החוד על גבי המצע מאפשרת זרימה קפילארית של החומר המולקולארי על גבי המצע ויצירת הדפס מולקולארי. הרזולוציה המתקבלת בשיטה זו היא בסדרי גודל של 15–30 ננומטרים. ננוליתוגרפיית עט נובע יכולה להתבצע באופן של הדפסה מקבילית באמצעות מערכים דו-ממדים של חודים רבים עד לכ-55,000 הנמשכים על גבי המצע ביחד.
ננוליתוגרפיית עט נובע - DPN היא כלי יעיל מאוד ביצירה ובעיצוב התקנים שונים בקני מידה ננומטרי ומשמשת ביישומים שונים במגוון דיסציפלינות.
רקע היסטורי.
הטכנולוגיה שבה מועבר דיו הספוג על גבי חפץ חד אל מצע נייר קיימת למעלה מ-4000 שנים ושימשה במרוצת השנים להטבעת חומרים שונים על גבי מצעים שונים בסקאלות גדולות.
עוד מימי קדם הייתה נהוגה שיטת ההדפסה על פני מצע, כגון שימוש בנוצה ובדיו על גבי קלף, כמו כן השתמשו בתחריטי אבן כדי ליצור הדפסים על-גבי מצע. עם התפתחות הטכנולוגיה, והמצאת הדפוס התפתחה טכנולוגיית הליתוגרפיה, ששימשה להדפסה באמצעות גלופות על פני מצעים שונים בקנה מידה גדול. במסגרת תהליכי המזעור בתעשיית המיקרואלקטרוניקה פותחה שיטת הפוטוליתוגרפיה המאפשרת להטביע מסכה אופטית על גבי מצעים קשיחים באמצעות פוטורזיסט.