אֶי איראן (בפרסית: ; תרגום: הו איראן) הוא המנון איראני פופולרי, אשר אף על פי שמעולם לא קיבל מעמד רשמי, הוא שימש כהמנון בפועל בתקופת המעבר שבין נפילת השאה לאימוץ ההמנון האיראני הנוכחי. מילות השיר חוברו בידי חוסייני גול-אֶ-גולאב בשנת 1946 והשיר הולחן בידי רוהולה ח'אלגי. גול-אֶ-גולאב אהב את המולדת ואת שפת האם שלו, והקדיש את השיר לאיראן ולאדמותיה. הראיה לעובדה זו היא שבשפה הפרסית ישנן מילים רבות השאולות מערבית, ואילו המחבר שילב בשיר זה שלוש מילים בערבית בלבד.
מכיוון שבשיר אין נטיות פוליטיות לעומת ההמנון הרשמי כיום, המפאר את המהפכה האסלאמית, וההמנון הרשמי בתקופת השאה, שפיאר את השאה, רבים באיראן, בין אם הם תומכים בעקרונות האסלאמיים ובין אם לאו, תומכים באימוץ שיר זה כהמנונה הרשמי של איראן.
יוסף ונגר
יוסף (יוסי) ונגר (נולד ב-24 בינואר 1954) הוא מתרגם ישראלי ובעל חברה הפועלת בתחום. בעברו היה שחיין ומרים משקולות פאראלימפי, זוכה תחרויות רבות.
ביוגרפיה.
ונגר חלה בפוליו בגיל שנה. בגיל שש החל לעסוק בספורט נכים ובגיל 15 עלה לישראל והמשיך בפעילותו במסגרת מרכז הספורט לנכים.
הוא אלוף פאראלימפי, בעל 19 מדליות פאראלימפיות, מהן 9 מדליות זהב (ייצג את ישראל בחמש אולימפיאדות נכים, 1972–1988). מדורג במקום השלישי בכל הזמנים בקרב הספורטאים הנכים הישראלים במספר מדליות הזהב בהן זכה (אחרי ציפי רובין - 15 ואורי ברגמן - 12), במקום השני בכל הזמנים בקרב הספורטאים הנכים הישראלים במספר המדליות הכללי אותן צבר (אחרי ציפי רובין - 30) ובמקום 22 בעולם בכל הזמנים בקרב הספורטאים הנכים. הוא זכה בתחרויות בינלאומיות שונות בהן השתתף, שבר 16 שיאי עולם וזכה ב-7 מדליות זהב נוספות. מאמניו בהרמת משקולות היו יוסף רומנו ודוד ברגר, מנרצחי י"א חללי מינכן.
החל משנת 1972 עבד ונגר בתרגום. בתחילה, באוניברסיטת תל אביב ובהמשך, בכתר פלסטיק ובגופים מסחריים נוסים. במרוצת השנים שימש כמרצה לאנגלית במכללה למנהל וכמנהל אקדמי בסמינר התיכוני האמריקני על שם מוס.
בשנת 1988 נוסדה על ידו חברה לשירותי תרגום בשם "אופיסרוויס ונגר בע"מ", הפועלת מאז בבעלותו ובהנהלתו.
ונגר חבר בעמותת "אתגרים" לספורט שיקומי הישגי ושימש כיו"ר הוועדה המקצועית לענייני שחייה במסגרת ההתאחדות הישראלית לספורט נכים.
הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב בביולוגיה ולמד שם גם לתואר שני.
נשוי לנורית, אב לשלוש בנות וסב. מתגורר ברעננה.
איי די בי חברה לפיתוח
הסיעה הדמוקרטית
די וועלט
הגדת הציפורים
ז'אק פרסקו
ז'אק פרסקו (באנגלית: Jacque Fresco; 13 במרץ 1916 - 18 במאי 2017) היה סופר, מרצה, עתידן וממציא יהודי-אמריקאי, שנודע בשל ייסוד פרויקט ונוס ב-1975. הוא הגדיר את עצמו כמעצב תעשייתי וכמהנדס חברתי.
הנושאים העיקריים של מחקריו היו: עיצוב הוליסטי, , ערים ברות-קיימא עם התפתחות יציבה, אוטומציה כללית, טכנולוגיות קיברנטיות, כלכלה מבוססת משאבים, תפקיד המדע בחברה, הגורמים שמעצבים התנהגות אנושית, ועוד.
חייו.
פרסקו נולד וגדל למשפחה יהודית בברוקלין, ניו יורק. הוא עבר להתגורר בוונוס, פלורידה.
בנערותו היה חלק מליגת הקומוניסטים הצעירים, ונזרק ממנה לאחר שהביע מחאה על כך שקרל מארקס טעה.
פרסקו עבד בתור מעצב וממציא בטווח רחב של תחומים, מהמצאות בתחום הביוכימיה ועד פיתוח רעיונות על מערכות חברתיות מאוחדות וייחודיות. הוא הושפע מתקופת השפל הגדול של 1929, והחל לעסוק בתכנונים שונים. ב-1975 התחיל את "פרויקט ונוס", וייסד את הארגון ללא מטרות רווח "Future by Design" ביחד עם רוקסן מאדוס.
פרסקו כתב והרצה על תחומים מגוונים, כגון תכנון הוליסטי של ערים בנות-קיימא, יעילות באנרגיה, ניהול משאבים טבעיים ומיכון מתקדם תוך בדיקת התועלת שהם יביאו לחברה.
פרסקו הוגדר כאוטודידקט ולא החזיק בתואר אקדמי ממוסד כלשהו. על אף שפורסם בעבר בעיתונות כי הוא מחזיק בתואר אקדמי מטעם אוניברסיטת סיירה שבקליפורניה, נכונותו של ממצא זה לא אומתה עד היום.
פרסקו הופיע בסרט ההמשך של "צייטגייסט", "צייטגייסט: תוספת", העוסק בפרויקט ונוס.
ב-18 במאי 2017 נפטר ז'אק פרסקו בסברינג שבפלורידה, בגיל 101.
ריזוביה
תודעה מעמדית
משמעותה המילולית של תודעה מעמדית, היא המודעות לסטטוס המעמדי או הכלכלי של הפרט בחברה.
מנקודת המבט המרקסיסטית היא מתייחסת למודעות, או חוסר מודעות עצמית, של הפרט - למעמד המסוים אליו הוא משתייך, כמו גם לרצון לפעול למען האינטרסים של בני המעמד שלו והמודעות להיסטוריה המעמדית שלהם. מרקס מסביר את קבלת התודעה המעמדית כמעבר ממעמד סטאטי בפני עצמו, למעמד הפועל למען עצמו. משמעות ההבדל: קבוצת אנשים אשר להם דעה משותפת ביחס להפקת מוצריהם, לעומת יצירת רובד חברתי אשר ידאג לרכישת אינטרסיו ומוצריו בעצמו.
לרוב, לבני המעמדות הנמוכים יש מודעות חברתית גדולה יותר מאשר לבני המעמדות הגבוהים יותר. אולם, דבר זה אינו מחייב את החברות אשר בהן ההיררכיה החברתית היא נוקשה ומסורתית. לעיתים, בחברות או מדינות רב-גזעיות כגון ארצות הברית, עניין המעמדות והתודעה מתערבבים יחדיו עם עניין הגזע, כיוון שאנשים בעלי צבע עור מסוים ישתייכו פעמים רבות למעמדות העניים יותר.
הגדרה מרקסיסטית לעומת הגדרה סוציולוגית בסיסית.
הגדרת המעמד החברתי של פלוני יכולה להיעשות על פי מודעותו לכך, וכן על פי גישות חברתיות או היסטוריות שונות. בשעה שסוציולוגים לא מרקסיסטים יגדירו את המעמד לפי ההכנסות, המקצוע, מיקום גאוגרפי וכו', סוציולוגים מרקסיסטים יגדירו את המעמד ביחס שיש לפרט - כלפי אמצעי הייצור.
התפתחות חברת המעמדות.
בראשית המאה ה-19, ההתוויות החברתיות מעמד הביניים ומעמד העובדים, די רווחו בשפה. האריסטוקרטיה המסורתית, ביחד עם בני המעמדות העליונים, השתלבו יחדיו במסגרת המעמד העליון. התודעה המעמדית שלהם התעצבה לרוב במערכות חינוך משלהם וכן באוניברסיטאות משלהם. כתוצאה מכך, ההתחזקות וההתגבשות של המודעות הביאה את בני אותו מעמד ליתר יכולת להשתלט על המערכות הפוליטיות ולקפח בכך את המעמדות האחרים - הבינוני והנמוך.
חנו (בן חניבעל)
חָנוֹ בן חניבעל (בפיניקית: 𐤇‬𐤍‬𐤀 𐤁𐤍 𐤇𐤍𐤁𐤏𐤋; ביוונית: Ἄννων, בלטינית: Hanno) היה מצביא קרתגי, שפיקד על כוחות צבא וצי במלחמה הפונית הראשונה (264-241 לפנה"ס).
פרטים על מוצאו ועל קורותיו לפני המלחמה בין רומא לקרתגו אינם ידועים. דיודורוס סיקולוס מכנה אותו "חנון בן חניבעל", אך בשאר המקורות העתיקים הוא נזכר בשם "חנון" או "חנו" בלבד.
אין זה בלתי אפשרי שחנו, המוזכר באירועי השנה הראשונה למלחמה, הוא אותו מצביא המכונה על ידי דיודורוס בהמשך חיבורו בשם "חנו הזקן", מי שפיקד על חילות קרתגו בקרב אקרגס (261 לפנה"ס). בשאר המקורות לא נלווה לשמו של המצביא "האחר" כינוי נוסף.
המצור על מסנה (264 לפנה"ס).
חנו נשלח לראשונה אל זירת המלחמה בסיקיליה ב-264 לפנה"ס, לאחר שסילקו המָמֶרטִינִים במֶסֶנֵה את חיל המצב הקרתגי, אותו קראו קודם לעזרה, והסגירו את העיר לידי הרומאים. התערבותה של רומא בנעשה בסיקיליה איימה על מעמדה של קרתגו באי והייתה לצנינים גם בעיני היירון שליט סירקוסאי. חנו נחת באי בראש צבא גדול, כרת ברית עם היירון והשניים הטילו יחד מצור על מסנה. צבא רומאי בפיקודו של הקונסול אפיוס קלאודיוס קאודקס, שחצה את המצר מאיטליה באין מפריע, התנגש בשני קרבות נפרדים עם חילות סירקוסאי וקרתגו וניצח אותם. חנו והיירון נסוגו עם חילותיהם המוכים, זה אל מערב האי – שנשלט על ידי קרתגו – והשני אל מאחורי חומות עירו. שנה אחר כך, ב-263 לפנה"ס, כשהכפילה רומא את מספר חייליה בסיקיליה וערים רבות באי עברו לצדה, שינה היירון את דעתו וכרת ברית עם הרומאים.
קרב אקרגס (261 לפנה"ס).
לאחר חתימת החוזה בין היירון לרומאים נערכו הקרתגים ביתר מרץ לסילוקם. הם בחרו באקרגס (אגריגנטום) לבסיסם הראשי, ביצרו אותה וריכזו בה אספקה רבה וחיילים להמשך הלחימה. בקיץ 262 לפנה"ס הטילו לגיונות רומא מצור על העיר. לאחר כחמישה חודשים, כשמצב הנצורים הלך והחמיר, נשלח לעזרתם מקרתגו צבא גדול של חיילים, פרשים ופילים. חיל המשלוח נאסף בהראקליה, ויצא בפיקוד חנו (הזקן), המפקד הקרתגי השני באי, להצלת העיר. הוא כבש בהתקפת פתע את הרבסוס, בסיס האספקה של הרומאים, ואלמלא עזרת סירקוסאי היו הרומאים מסירים את המצור בשל מחסור במזון ובאספקה. התקפות חייליו של חנו על מחנה הרומאים ליד אקרגס לא הועילו, ובינואר 261 לפנה"ס החליט המצביא הקרתגי לנסות ולהכריע את אויביו בקרב סדור. בתחילת הקרב הצליח חנו לנחול יתרון מסוים על אויביו, אך בסופו של דבר נוצח, לא מבלי להסב אבדות כבדות לרומאים. דיודורוס מספר, כי לאחר התבוסה הוא נקרא לשוב לקרתגו, נושל מזכויותיו האזרחיות ונקנס בששת-אלפים מטבעות זהב. במקומו נשלח לסיקיליה מצביא אחר.
לואיס פלורס
לואיס אלברטו פלורס (ספרדית: Luis Alberto Flores; נולד ב-11 באפריל 1981 בסן פדרו דה מקוריס, הרפובליקה הדומיניקנית) הוא כדורסלן מהרפובליקה הדומיניקנית המשחק בעמדת הרכז בקבוצת צסק"א סמרה מליגת העל הרוסית ובנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית. גובהו 1.88 מטר. בעבר שיחק עבור הפועל חולון וזכה עימה בגביע המדינה.
קריירה.
פלורס החל לשחק את עונתו הראשונה בליגת המכללות במדיה של אוניברסיטת ראטגרס, אך לאחר עונה אחת בלבד במדיה עבר אל אוניברסיטת מנהטן, עימה שיחק במשך ארבע שנים בהן הוכתר ל של האוניברסיטה בכל הזמנים. וסיים את קריירת המכללות שלו בממוצעים יוצאי דופן: כ-23 נקודות וכ-7 אסיסטים בממוצע למשחק. בנוסף לכך, פלורס זכה להיבחר כשחקן המצטיין של הקונפרנס האטלנטי ושל פרסי האגרטי.