בתקופה הסובייטית משלחות מדעיות שחזרו לאזור מצאו עדויות לחניות המשלחת וקבר מאולתר של גאורגי סדוב. בשנת 1977 חלקי דגל של סדוב הובאו לקוטב הצפוני על ידי משלחת מדעית סובייטית. בשנת 1990 בכפר הולדתו של סדוב נפתח מוזיאון לזכרו.
חיפושי המשלחת.
כבר בינואר 1914 היה ברור שקיימת בעיה גדולה עם מלחמת מדעית של סדוב ו-2 משלחות נוספות שהיו באזור הארקטי. לאור כך המנהל ההידרוגרפי של הצי ארגן משלחות חיפוש. אחד האוניות הגיע למקום חנייה הראשונה שהיה ידוע ומצא שם מסר מסדוב בו היה כתוב שמשלחת עזבה לכיוון צפון. אונייה אחרת מצא את מקום הנחיה השני אך משלחת כבר לא הייתה שם. במהלך החיפושים לראשונה השתתף כלי טיס.
דוב גולדברג
דוב (בוריס) גולדברג (ברוסית: Борис Александрович Гольдберг; 1866 – 20 ביולי 1922) היה פעיל ציוני ותעשיין.
קורות חיים.
גולדברג נולד בעיירה שאקי שבפלך סובאלק בליטא (אז באימפריה הרוסית), בן לאלכסנדר סנדר ואח של יצחק ליב גולדברג. עוד מנעוריו היה חובב ציון. הוא למד בברלין והנובר, ב-1891 הוסמך למהנדס כימיה. ב-1898 השתקע בווילנה והקים שם מפעל. עם הופעת ההסתדרות הציונית גולדברג היה אחד מראשיה של ההסתדרות בפלך וילנה. גולדברג היה אחד הדוברים בועידת הלסינגפורס; בנאומו דיבר על עבודה מעשית בארץ ישראל ועבודה ברוסיה למען ארץ ישראל. בנוסף השתתף בוועידה הרביעית והחמישית של התנועה הציונית ברוסיה.
גולדברג השתתף במערכת של כמה עיתונים ציוניים, רזסבייט, בודושצנוסט ודי וועלט. הוא פרסם מאמרים הנוגעים להגירה יהודית ודמוגרפיה יהודית ופרסם עבודה על תוצאות המפקד של 1897 ויהודים. ב-1917 הוא יסד ירחון בשם ארץ ישראל בשפה הרוסית למטרת מחקר מדעי כלכלי של ארץ ישראל.
בזמן מלחמת העולם הראשונה הוא הגיע בשליחות התנועה הציונית לקופנהגן, סטוקהולם, לונדון וארצות הברית. בוועידה השביעית של ציוני רוסיה הוא נבחר לחבר של הוועדה המרכזית של ציונות רוסיה ונבחר ליושב ראש של הוועדה הארץ ישראלית שלה. הוא עזב את רוסיה בשנת 1919 והיה נציגה של הציונות הרוסית בוועד המשלחות היהודיות בזמן ועידת ורסאי. ב-1920 הוא הפך למנהל מחלקת המסחר והכספים של ההנהלה הציונית בלונדון, היה ממייסדי קרן היסוד ופעיל מרכזי בהכשרת היישוב. בשנים 1920-1921 הוא היה מתומכי הגישה של חיים ויצמן ומנחם אוסישקין בהסתדרות הציונית והתנגד בחריפות לפעילות של נחמיה דה לימה שנועדה לפעולה על בסיס כלכלי איתן, בה ראה חיסול של הציונות.
בראשית 1921 עלה לארץ ישראל. תחילה התיישב בחיפה, בה קיווה לייסד מפעל למלט, ואכן שותפיו למיזם הקימו את נשר מפעלי מלט ישראליים. הוא מונה לנשיא הוועד הזמני של הדר הכרמל שמונה על ידי ארתור רופין עד לקיום בחירות. בהמשך השתקע בתל אביב, יסד את חברת "הבונה" והקים מפעל למוצרי בניין. כמו כן היה שותף בבית החרושת לסיליקט.
הוא נפגע בזמן מאורעות תרפ"א במאי 1921, נשלח לברלין לקבלת טיפול רפואי. הטיפול לא הצליח, וכאשר חזר לארץ ישראל, נפטר בכ"ד בתמוז תרפ"ב. נקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב. בצוואתו היה סעיף המצווה לבני משפחתו לתת מעשר מהונו לקרן קיימת לישראל.
לגולדברג היו שני בנים: אליהו שנישא לירדנה, בתו של חיים מרגלית-קלוריסקי ואלכסנדר.
נכדו של דוב גולדברג (בנם של אליהו וירדנה) נקרא על שמו דב בוריס גולדברג. במהלך השנים הוא עיברת את שם משפחתו ל"גל". בוריס (דב) גל היה ממקימי קיבוץ מעגן מיכאל ומחלוצי הדיג העברי במדינת ישראל.
על שמו רחוב בתל אביב.
טל קלאי
טל קלאי (נולד ב-8 באוגוסט 1984 בירושלים) הוא קומיקאי, שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
קורות חייו.
קלאי נולד בירושלים. נינה של הצ'לנית תלמה ילין ובן הנין של דוד ילין. משפחתו של קלאי מתגוררת בירושלים זה שבעה דורות.
בהיותו נער צעיר ובמקביל ללימודיו בתיכון לאמנויות ע"ש צ'ארלס א' סמית', החל לשחק ולהופיע על בימות התיאטרון. הוא שיחק "במת עשרה" בתיאטרון הנוער הירושלמי, השתתף בהצגה "כנגן המנגן" בתיאטרון החאן וכתב את המחזה המקורי "פאני המשוגעת" בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא. בתום שירותו הצבאי למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים.
קלאי שיחק על בימות התיאטרון, בין היתר בהצגות : "פרימה דונה" בתיאטרון גשר, "הכל אודות אמא" בתיאטרון תה"ל "נולדו אשמים" של צוותא, "הג'יני של הקולה" של צוותא, "שופרא" בתיאטרון תמונע, "הרמן ודורותיאה" של צוותא, "אני לא רפפורט" בתיאטרון הבימה ועוד. היה חבר באנסמבל "you make remake" של רננה רז ואף החליף את מיקי קם בתפקיד אורסולה בהצגה "בת הים הקטנה" לצדם של גיא זוארץ ורינת גבאי.
בטלוויזיה שיחק בסדרות "2,3 הקשב" בטלוויזיה החינוכית ו"המשרד" ב"yes", "רמזור" בערוץ 2
בקולנוע שיחק בסרטים: "שושנה חלוץ מרכזי" בבימויו של שי כנות, "הצגה יומית" בבימויה של עינת פרנבך בן אהרון, ועוד.
שיחק בסרטו של אדם קלדרון "פרחים של מרציפן" בהפקתם של אודי ירושלמי ואורי הוד- בו גילם קלאי את דמותה של פטל לצידן של נולי עומר ואפרת אביב.
השתתף בהצגה "משפחה עליזה" בתיאטרון הלאומי הבימה בבימויו של נתן דטנר לצידם של נורמן עיסא, רובי פורת שובל ועוד. כמו כן גילם את ז'קלין (ותפקידים נוספים) במחזמר גבעת חלפון אינה עונה בבימויו של משה קפטן.
טלולה בונט.
כאשר היה בן 16 הגה את דמות הדראג של טָלוּלָה בּוֹנֶט. תחת דמות הבמה הוא השתתף בהצגה "רומיאו ויוליה גרסת המועדונים" שהועלתה במסגרת פסטיבל ישראל והאנגר תיאטרון גשר (לצד מיכאל מושונוב, ליאל דניר, יוסף סוויד ואורי הוכמן), הגיש פינה קבועה בתוכניתה של מיכל אמדורסקי בערוץ 24, הנחה את שידורי אחורי הקלעים בקדם-אירוויזיון 2005 והתארח בסדרות הטלוויזיה "תמיד אותו חלום" שיצרו שירי ארצי ואיתן פוקס ל־HOT, "מתלהבת" של מיה דגן בערוץ 10 וכן בסרטו של דורון ערן "נמס בגשם".
קלאי מופיע עם דמותה של טלולה באופן קבוע ברחבי הארץ ואף ייצגה את העיר תל אביב ואת מדינת ישראל במצעדי הגאווה המרכזיים של קלן, ברלין, אמסטרדם, לונדון ואתונה. בנוסף הוביל לצד חברו ללהקת "פאות קדושות" שורה של ערבי מחווה לדיוות הישראליות ובהן שלומית אהרון, לאה לופטין, חני נחמיאס, ציפי שביט, מיכל ינאי, מיכל אמדורסקי, מאיה בוסקילה, שולה חן, שמרית אור, אילנית, סי היימן ואחרות. כולן לקחו חלק פעיל במופע לצד דמותה של טלולה.
העלה מופע יחיד, כטלולה בונט, בשם "מלכת הכמעט" מאת הדס בשן ובבימויו של עידן עמית.
בשנת 2011 גייס ארגון בלה דואגת אנשי לילה מובילים למען המאבק להעלאת המודעות ל-HIV והפיק לוח שנה "בלה דואגת" בהשתתפותם. אנשי לילה רבים ומובילים התגייסו למאבק והצטלמו ללוח השנה של "בלה דואגת" לאותה השנה.[5] בין המשתתפים היו: טלולה בונט, שמעון שירזי, אליוט, קיי-לונג ומובילי דעת קהל ואנשי לילה נוספים בקהילה הגאה.
בשנת 2011 השתתפה בפרק 11 של העונה הרביעית של השעשועון מונית הכסף ביחד עם מלכות הדראג קיי לונג ועושרי.
ב-2013 טלולה השתתפה בתוכנית פרויקט הלהקה בתור אמן אורח.
הופיע יחד עם חבריו לפאות קדושות במופע בידור בבימיו של אמיר פרישר גוטמן ובהפקתם של ציפי מייזלר ויואב חיימובסקי.
קארנאטקה
ייחוד ה'
אגודת פועלי הדפוס בירושלים
אגֻדת פועלי הדפוס בירושלים הייתה איגוד מקצועי של פועלי דפוס בירושלים שנוסדה ב-1908.
האגודה נוסדה בעידודם של חברי מפלגת "פועלי ציון". חלקם הועסקו בדפוס אחדות של "פועלי ציון". בין מנהיגי האגודה היו זאב אשור ורחל ינאית בן-צבי.
ב-2 בנובמבר 1908 הוכה בדפוס "נ. לעווי ושותפיו" פועל דפוס חבר האגודה, על ידי מנהל הדפוס ובעליו. כעשרת חבריו של הפועל דרשו מהמכה להתנצל לפניהם, ובתגובה, הוא דרש מהם לפרוש מחברותם ב"אגדת פועלי הדפוס". ולאחר מכן, התפוטרו מעבודתם בדפוס. בעקבות זאת, ב-10 בנובמבר הכריזה האגודה שביתה, מעשה ייחודי ותקדימי באותה תקופה. השובתים קבלו תמיכה מאנשי "פועלי ציון" בעיר; אולם בשל החשש מהמתיחות והשלכותיה, עמדו נציגי המוסדות הציוניים, מוסדות פילנתרופיים כגון יק"א, "עזרה" וכי"ח והנהגת היישוב הישן, לצד הבעלים, והשביתה נשברה, על ידי העסקת פועלים אחרים, לאחר כחודש.
האנדרטה לבעלי חיים במלחמה
האנדרטה לבעלי חיים במלחמה (אנגלית: Animals in War Memorial) היא אנדרטה לבעלי החיים ששירתו ומתו במסגרת הצבא הבריטי ובני בריתו במהלך ההיסטוריה. האנדרטה שוכנת בפארק ליין, בצדו המזרחי של הייד פארק בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת.
האנדרטה תוכננה בידי הפסל דייוויד בקהאוס (David Backhouse) ונחנכה ב-24 בנובמבר 2004 בידי הנסיכה אן, פטרונית קרן האנדרטה לבעלי חיים במלחמה (Animals in War Memorial Fund). האנדרטה מומנה בכספי תרומות בסך של 1.4 מיליון לירות שטרלינג שנאספו על ידי הקרן.
מבנה האתר.
האנדרטה בנויה בדמות קיר חצי מעגלי עשוי אבן באורך של 17.7 מטרים ובעומק של 16.8 מטרים. על הקיר קבועים תבליטים המתארים בעלי חיים שונים בעת המאבק המלחמתי, ובחזיתו שני פסלי פרדות עשויים ארד, העולות במדרגות האנדרטה לעבר פתח בקיר, כשהן עמוסות בציוד. בצידה האחורי של האנדרטה ניצבים פסלי ארד של סוס וכלב הצופים לעבר הגנים, כעדים לחבריהם אשר נהרגו בקרב וכסמל לתקווה.
בחזית האנדרטה, מתחת לכותרת "Animals in War" (בעלי חיים במלחמה), מופיע הכיתוב:
על צידה האחורי של האנדרטה נרשם:
מערכת תקשורת
מערכת תקשורת היא אמצעי להעברת מידע.
מערכת תקשורת היא הסוג הפשוט ביותר של מערכת מידע.
אופן העברת המידע.
התהליך הבסיסי של העברת מידע במערכת תקשורת הוא זה:
המידע המועבר בכל מערכות התקשורת הוא ממשי וניתן למדידה.