בשנת 1959 נבחרה בץ למועצת העיר, מטעם מפא"י ובכך הייתה לאישה הראשונה שנבחרה למועצת העיר באר שבע. בשנת 1961 בשיאה של מתיחות פוליטית במפלגתה, אף הועלה הרעיון לבחור בה לראשות העירייה. כחברת מועצה היא פעלה למען החינוך בעיר.
בץ ומשפחתה הקימו את "בית מאיר בץ", על שם בעלה מאיר בץ, ברחוב הפלמ"ח, במקום בו עמד הצריף שבו התגוררה המשפחה. המשכן משמש לקמפוס של "מכללת עתיד". בעבר שימש את "המכללה למנהל".
חיים אישיים.
היא נישאה למאיר בץ, מפקד בפלמ"ח, מהנדס, ממפתחי הנגב וממתכנני תעלת הימים. לזוג נולדו חמישה ילדים, אורי (החזאי), ניצן, אהובה, רותי ויגאל.
ספרים וחוברות.
בהיעדר ספרי לימוד מתאימים לעולים חדשים, היא הקימה בביתה הוצאת ספרים פרטית, שבה היא הייתה המו"ל. היא חיברה ספרים וחוברות לעולים חדשים, ששימשו את האולפנים: סדרת ״הכיתה שלנו״ שנכתבה יחד עם מונה אפשטיין, הכוללת סיפורים נבחרים מהתנ״ך, תקופת בית שני, המשנה והתלמוד, הרצל, מלחמת העצמאות ועוד, ספרי דקדוק, חוברות לחגי ישראל, חוברות על ירושלים ועוד. כמו כן, חיברה חוברות הדרכה להורים. במשך כל השנים המשיכה שרה לתת בהתנדבות שיעורים בעברית לעולים חדשים.
הנצחה.
אחד הרחובות בבאר שבע, ב, שכונת חדשה של בתים צמודי קרקע בצפון מערב העיר באר שבע, יקרא על שם שרה בץ (בשכונה זו כל הרחובות קרויים על שמות נשים).
מיתלונד
הנמלים האפורים (באנגלית: Grey Havens, Mithlund, ידועים גם בשם מיתלונד), הייתה עיר נמל עלפית אשר הופיעה בספרי טולקין במפרץ לון בממלכת העלפים לינדון בארץ התיכונה.
תיאורם.
בגלל חשיבותם התרבותית והרוחנית לעלפים, הפכו הנמלים האפורים עם הזמן להתנחלות העלפים הראשונה מערבית להרי האובך לפני ייסוד ארגיון ומאוחר יותר, ריבנדל. גם לאחר מותו של גיל-גלד בדגור דגורלד ועזיבתם של העלפים את הארץ התיכונה, נותרו הנמלים האפורים מוקד חשוב ופעיל בחלק הצפוני של הארץ התיכונה.
למרות היותם נמל מרכזי, לאורך השנים תמיד התקיימה בהם אוכלוסייה דלילה, כמו ריבנדל וצפון-מזרח יעראפל.
היסטוריה.
העידן השני.
הנמלים האפורים הוקמו בראשית העידן השני על ידי העלפים ששרדו את חורבן בלריאנד, אלו שבחרו להישאר על הארץ התיכונה לאחר מלחמת החרון.
הנומנורים ביקרו בהם לעיתים קרובות. למשל, בשנת 1700 לעידן השני שלח טר-מינסטיר צי גדול מנומנור לנמלים כדי לסייע במלחמה נגד סאורון.
הם היו גם כן אחד ממוקדי המסחר החשובים בין האוניות ששטו הלוך וחזור בין אמן לארץ התיכונה לפני שזו הוצאה אל מחוץ למעגלי העולם באקלבת.
העידן השלישי.
בשנת 1000 לעידן השלישי, האיסטרי מגיעים לארץ התיכונה, ובבואם נתן קירדן את טבעת האש של העלפים נריה לגנדלף, ביודעו את טבעו האמיתי של גנדלף כיוון שצפה בהם בבואם.
לאחר תבוסתו של סאורון והכתרתו של אלסר כמלך גונדור והאדין, גנדלף, גלדריאל, אלרונד ורבים מהעלפים שישבו בארץ התיכונה מאז העידן הראשון, יוצאים לולינור דרך הנמלים האפורים. נושאי הטבעות בילבו בגינס ופרודו בגינס ליוו אותם לולינור. כעבור שנים, סמוויז גמג'י עשה גם כן, כיוון שגם הוא נשא בעול הטבעת (גם אם לזמן קצר).
ארסן לופן (סדרת טלוויזיה, 1971)
ארסן לופן (בצרפתית: Arsène Lupin) היא סדרת טלוויזיה צרפתית שהופקה יחד עם תחנות טלוויזיה צרפתיות, גרמניות, קנדיות, בלגיות, הולנדיות, שווייצריות, איטלקיות ואוסטריות. הסדרה מבוססת באופן רופף על הרומנים של מוריס לבלאן אודות ארסן לופן.
עלילה.
ארסן לופן ג'נטלמן מושלם שמעולם לא מתכעס. הוא תמיד רגוע, כי כל מה שהיה יכול להפריע לו בחיי היומיום מטופל על ידי המשרת שלו. לא הועמד ספק כיצד הגיע לעצמאותו הכלכלית, אם כי לעיתים נרמז בדיסקרטיות שהוא פושע מקצועי. מלבד הצלת עלמות במצוקה לופן מטפל בעבריינים (אחרים) ומתחרה בשנינותם ובאינטליגנציה שלהם. או שהוא גונב ציורים מאנשים עשירים שנחשבים לפושעי צווארון לבן, או שהוא פועל כבלש. עם זאת, כשהוא מותקף, הוא מסוגל להגן על עצמו ללא מאמץ תוך שימוש בשיטות ג'ו ג'וטסו אלגנטיות.
את חכי לי ואחזור (שיר)
את חכי לי ואחזור הוא שיר שנכתב על ידי המשורר הרוסי קונסטנטין סימונוב ב-1941 כדי לעודד את החיילים הרוסים שלחמו בחזית בתקופת מלחמת העולם השנייה. השיר זכה לשני תרגומים לעברית (של אברהם שלונסקי ושל שלמה אבן שושן) והולחן על ידי שלמה דרורי בתקופת שירותו בבריגדה היהודית באיטליה. השיר נחשב כמשקף בצורה נאמנה ואמיתית את געגועי הלוחמים בחזית לנשותיהם וחברותיהם והוא נקשר במיוחד ללוחמי הבריגדה שנותקו לתקופה ארוכה ממשפחותיהם.
ההיסטוריה של השיר.
קונסטנטין סימונוב, שהיה סופר, משורר, תסריטאי ומחזאי, החל לכתוב שירים כבר ב-1935. עם גיוסו לצבא הרוסי שירת תחילה ככתב צבאי ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה מונה לקומיסר גדודי והשתתף במלחמה עד סיומה בברלין. במהלך המלחמה המשיך לכתוב שירים ומחזות ובמקביל לחיי הנישואים שלו ניהל מערכת יחסים עם שחקנית תיאטרון בשם ולנטינה פולוביק. כחלק מהחיזור אחריה כתב סימונוב ב-1941 מחזור שירים שהתפרסם בשם "עמך ובלעדייך" וכלל את השיר "חכי לי".
סימונוב קרא את השיר בפני החיילים ובהמשך פרסם אותו בבטאון הכוכב האדום והקריא אותו ברדיו. השיר נפוץ במהרה ברחבי רוסיה ורבים שמרו עותק שלו בכיסם. הפופולריות של השיר נבעה מכך שנגע בכאבים של החיילים בגלל המרחק מהבית, הגעגועים והפחד מהמוות וזאת בניגוד לרוב השירים שפורסמו באותה תקופה שפיארו ורוממו את גבורת הצבא האדום.
ב-1943 תורגם השיר לעברית על ידי שניים
באותה שנה נחשף שלמה דרורי (אז סולומון דויטשר) לשיר (בתרגום של שלונסקי), בזמן שהיה בשמירה בנמל חיפה במסגרת שירותו בלהקת הבידור מעין זה של הבריגדה היהודית. קריאת המילים יצרה בראשו לחן ומכיוון שלא ידע תווים פגש בבוקר שלמחרת השמירה את חברו לצוות הבידור, צבי בן יוסף, שהפך את הלחן לתווים. שיר זה הפך לחלק מהרפטואר של הלהקה והושר על ידי דרורי. יחד עם הבריגדה יצאה הלהקה לאיטליה, ובזמן שהופיעו בעיר בארי התברר לדרורי שאימו, עימה ניתק הקשר בתחילת המלחמה, נמצאת בקהל. בגלל התרגשות הפגישה לא הצליח דרורי לשיר את השיר באותו ערב.
מספר שנים לפני פטירתו של דרורי ב-2010 ביקר אותו בארץ אלכסיי קיריליץ' (בנו של מחבר השיר סימונוב) שאמר, שהלחן שיצר לשיר של אביו היה היפה ביותר מבין 25 לחנים בעולם.
בנוסף לביצוע המקורי של שלמה דרורי התפרסם השיר בביצועיהם של אריק לביא ושמשון בר-נוי.
אזכורים.
בשיר מוטי של חיים חפר (מילים) ושמואל פרשקו (לחן) מוזכר השיר "את חכי לי ואחזור":
..."לו שמעתן אותו, אפילו
איך הוא שר את "את חכי לי"..."
מי אוזון
מי אוזון, או מים מעושרים באוזון, הם מים שבעקבות התערבות ריכוז האוזון המומס בהם הוא גבוה יותר מריכוזו המקורי.
שימושי מי האוזון.
מי אוזון משמשים לחיטוי וניקיון ברמה גבוהה מאוד. מי האוזון הם ידידותיים לסביבה ואורגניים לחלוטין. אוזון הוא חומר טבעי שתפקידו להגן עלינו מקרינת שמש מזיקה. אוזון הוא מחמצן חזק מאוד, טבעי, העוקף את מנגנוני העמידות של פתוגנים שונים וכך משמידם. מולקולות האוזון הן בלתי יציבות במים, בעלות זמן מחצית חיים של כ15 דקות, ובזמן פירוקן הן הופכות חזרה לצורוני חמצן פעילים ומים ללא שאריות.
מנגנון הפעולה של מי האוזון לחיטוי.
שימוש במי אוזון נמצא יעיל בהשמדת מזהמים, ניטרול עובשים וריחות רעים, בטוח לשימוש וללא שאריות.מי אוזון בריכוז נמוך של 1–2 חלקים למיליון (PPM) נמצאו אף כיעילים בחיטוי וירוס sars cov 2 הגורם למחלת covid-19.
תהליכים מרכזיים בפעולת מי האוזון לחיטוי.
מי האוזון פועלים על תא הפתוגן במספר תהליכים מקבילים, כשהמרכזיים שבהם הם:
קבלה בעולם ורגולציה.
מי אוזון מוגדרים כ-(GRAS (Generally Recognized As Safe על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA), עוד משנת 2001, ומאושרים לשימוש אף במזון ובתעשיית המזון. מתוקף כך הם מאושרים על ידי הEPA, USDA, NSF ועוד מוסדות רגולטוריים רבים ומחמירים.
עוד ב-1999 הEPA חקר ומצא כי אוזון הוא מחטא בטוח יותר לשימוש מכלור או כמיקלים אחרים בתחום הסניטציה.
שימושים בתעשייה.
נפוץ כחומר חיטוי בטוח ויעיל בתעשיית השתייה הקלה לחיטוי בקבוקים בטרם מילוי, בתעשיית מי שתייה, בתעשיית המזון ומשמש לחיטוי ונקיון במוסדות שונים שבהם החליף את השימוש באקונומיקה.
מי האוזון אף נפוצים בתעשיית מאכלי הים והדגים, בשימור והארכת חיי מדף
מי האוזון אף נפוצים במשקי בית פרטיים ומוסדיים, לצורכי סניטציה ושטיפת חומרי הדברה מתוצרת חקלאית.
שימושים נוספים.
מי האוזון נפוצים כפתרון בריאותי בחוגים מסוימים: לשתייה, לטיפול עורי, ואף להזרקה.
טומיריס (סרט)
טומיריס הוא סרט עלילתי קזחי משנת 2019 בבימויו של אקאן סטאייב, המספר את סיפורה של טומיריס ומלך פרס כורש הגדול. הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בנור-סולטן בקזחסטן ב-25 בספטמבר 2019.
תקציר עלילה.
הסרט מבוסס על סיפורו של הרודוטוס על מותו של המלך הפרסי כורש הגדול במהלך המלחמה עם מסג'טה, בפיקוד המלכה טומיריס.
שחקנים.
אלמירה טורשין, פסיכולוגית, נבחרה מבין 15 אלף איש לגלם את טומיריס. היא למדה שיעורים מקצועיים ברכיבה על סוסים, ירי בחץ וקשת ולמדה גם להשתמש בחרבות ובסכינים.
הפקה.
הסרט הוזמן על ידי משרד התרבות והספורט. את הרעיון של סרט על המלכה טומיריס העלתה בתו של הנשיא, אלייה נזרבייבה. הצילומים החלו בדצמבר 2017 וסצנות צולמו באזורים שונים בקזחסטן. גיבורי הסרט מדברים בשפה הטורקית העתיקה ואילו הגיבורים הפרסיים מדברים פרסית חדשה בסרט, למרות העובדה שהיסטוריונים מודרניים רואים במסג'טה עם איראני נודד.
הפצה.