בשנת 1535 הכוחות הספרדיים התחלקו: פרנסיסקו פיסארו עבר לחוף, שם בינואר 1535 הוא ייסד את הבירה החדשה, סיודאד דה לוס רייס (Ciudad de los Reyes, "עיר המלכים"), לימה של ימינו. שותפו של פיסארו, דייגו דה אלמגרו, נע דרומה עם כוח גדול ביולי 1535 כדי לכבוש את צ'ילה שעליה סיפרו כי היא עשירה בזהב וכסף. בקוסקו שלטו האחים ו.
יחסיו של מאנקו עם הספרדים היו בתחילה טובים מאוד. הוא זכה לכבוד כשליט אינקה ולאלמגרו בפרט היו יחסי ידידות עמו. אולם עם הזמן הוא זכה ליחס של חוסר כבוד הולך וגובר, במיוחד על ידי ספרדים שזה עתה הגיעו, שלא קבלו את השלל וכעת דרשו ממנו זהב, כמו גם מאצילי אינקה אחרים. פרנסיסקו פיסארו עשה מעט כדי לעצור את זה, וברגע שהוא ואלמגרו נעלמו המצב החמיר. מאנקו הושפל ועבר התעללות על ידי גונסאלו וחואן פיסארו. גונסאלו פיזסארו אפילו דרש ממנו את אחותו-אשתו קורה אוקיו (Cura Ocllo) ואף לקח אותה בכוח. בסוף 1535 ניסה מאנקו להימלט, אך נתפס והוחזר בשלשלאות ונכלא. , שחזר מספרד בינואר 1536, סיים את מנת ההשפלות של האינקה ושיחרר אותו מהכבלים, אבל זה היה מאוחר מדי לפיוס.
המצור מתחיל.
המרד הוכן ביסודיות. מאנקו ו"וילאק אומו" (Villac Umu), המנהיג הדתי העליון של האינקה, שלחו שליחים לכל רחבי האימפריה והחל ייצור סודי של נשק ואספקה למצור. בתום העונה הגשומה גויסו כוחות לתקוף את קוסקו ולימה בו זמנית.
תחילת המרד נקבעה בכוונה לחג הפסחא 1536. ב-18 באפריל, יום רביעי שלפני חג הפסחא, הצליח מאנקו להימלט, תוך שימוש בתואנה שהוא ווילאק אומו יוצאים למסע דתי שממנו יחזרו עם פסל זהב גדול. הוא יצא צפונה אל , שם התאספו חייליו. המצור התעכב כי מאנקו רצה להמתין עד שכל הכוחות יגיעו. בהתחלה הם הסתפקו בכיבוש מבצר סקסייוומאן בקצה הצפוני של קוסקו.
ב-6 במאי 1536 החלה ההתקפה על העיר. לאחים פיסארו היו רק כ-190 חיילים ספרדים, 80 מהם פרשים. היו גם כ-1000 אינדיאנים (משרתים של אצילי האינקה),רובם קניארים, שגורשו מהצפון על ידי האינקה ועברו לצד הספרדי. כוח האינקה מנה עשרות אלפים - ההערכות הנמוכות ביותר אומדות ב-50,000 חיילים. מאנקו הורה להצית את גגות העיר ולנתק את אספקת המים. הספרדים נדחקו חזרה לשני מבנים בכיכר המרכזית. הם הבינו שהם ישרדו רק אם יצליחו לכבוש מחדש את סקסייוומאן. ב-16 במאי הם פתחו במתקפה נואשת עם חמישים פרשים, ובקרב מר משני הצדדים, שבו נהרג חואן פיסארו, הצליחו לכבוש את המצודה בימים הבאים. חייליו של מאנקו ניסו מספר פעמים לשווא לכבוש מחדש את סקסייוומאן עד סוף מאי.
התקפות על חאוחה ולימה.
בינתיים, המצביא של מאנקו, קיסו יופאנקי (Quizo Yupanqui), השמיד את חיל המצב הספרדי ב, צפונית-מערבית לקוסקו ואת משלחות החילוץ ששלח פרנסיסקו פיסארו מסיודד דה לוס רייס (לימה) לקוסקו. כל הספרדים נהרגו בתהליך, מלבד כמה גברים שמאנקו שמר עליהם כעבדים.
באוגוסט, הוביל קיסו יופאנקי את צבאו נגד לימה. בעזרתם של בעלי ברית מקומיים - בין היתר, שלחה קונטרוואצ'ו (Contarhuacho), אימה של , הפילגש האינדיאנית של פרנסיסקו פיסארו, צבא קטן – הצליח פרנסיסקו פיסארו להדוף את המתקפה בקושי רב. לאחר שקיסו יופאנקי מת בהתקפת נגד ממוקדת של הפרשים הספרדיים, התוקפים נסוגו להרים.
קוסקו מנותקת.
לאחר נפילת סקסייוומאן, העביר מאנקו העביר את מפקדתו למבצר אויאנטאיטמבו, כ-50 קילומטרים מקוסקו, וניסה להרעיב את הספרדים ואת בעלי בריתם האינדיאנים. התפתח מצור עם עימותים הדדיים.
פרנסיסקו פיסארו שלח בקשות דחופות לעזרה למקסיקו, גואטמלה, היספניולה ופנמה והמשיך לנסות לעזור לאחיו בקוסקו. אבל כל כוחות הסיוע הושמדו, בסך הכל למעלה מ-300 איש, וקוסקו הייתה מנותקת מכל סיוע למשך חודשים רבים. רק פשיטות נועזות של הספרדים על האספקה של האינקה הצילו אותם מרעב.
קרב אויאנטאיטמבו.
בינואר 1537 פתח ארננדו פיסארו במתקפה על אויאנטאיטמבו עם חלק גדול מכוחו - שבעים פרשים, שלושים חיילים ספרדים ובעלי ברית אינדיאנים רבים. עם זאת, המבצר עם הטרסות התלולות שלו התברר כחזק מהצפוי. מאנקו גייס לצבאו את בני הקבוצה האתנית מאזור הגבול של אגן האמזונאס, שהיו ידועים כקשתים מיומנים. צבאו השתמש בחרבות ספרדיות שנפלו שלל ואפילו בנשק חם ובסוסים. כשהציפו גם את השטח שמתחת למבצר מתוך ערוצים מוכנים, נקלעו הספרדים למצוקה ונאלצו לברוח.
נסיגה לווילקבמבה.
באפריל 1537 השתנה המבוי הסתום אליו הגיע המצור על קוסקו כשהתקרב אלמגרו, שהמשלחת שלו לצ'ילה התבררה כאסון וכעת היא שבה. במקביל, כוח סיוע של 500 חיילים התקדם מלימה, בראשות , שהגיע מגואטמלה לבקשתו של פיסארו לעזרה. הניסיון של מאנקו לקשור ברית עם אלמגרו לצדו נתקל בחוסר אמון הדדי והוכשל על ידי ארננדו פיסארו ואולי גם על ידי אחיו למחצה של מאנקו פאויו אינקה. ב-18 באפריל 1537 כבש אלמגרו את העיר ומאנקו נסוג עם צבאו שנותר לאנטיסויו, החלק המזרחי של האימפריה במורדות הרי האנדים אל אגן האמזונאס. ביולי הוא נמלט בקושי מהתקפה של , סגנו של אלמגרו, על מקום מגוריו בוויטקוס. לאחר מכן הוא עבר לווילקבמבה המרוחקת יותר.
אחרית דבר.
כשהמצור נכשל, הסתיים הניסיון המבטיח ביותר להתנער מהשלטון הספרדי. מאנקו עשה ניסיונות נוספים לגרש את הספרדים בשנים הבאות. אבל בשנת 1539 נאלצו הכהן הגדול וילאק אומו ודודו של מנקו טיסו, שהוביל את המרד בדרום, להיכנע. לאחר מכן עבר מאנקו לטקטיקת גרילה עד שנרצח ב-1544.
בן רימוז'
משולם בן משה בן איתיאל
נחל מילחה
בתי הספר לתחרה בארץ ישראל
קרב פופסאנה
הקרב על פופאסנה או קרב פופסאנה היה עימות צבאי בין כוחות הפדרציה הרוסית והמיליציה של הרפובליקה העממית של לוגנסק לבין צבא אוקראינה, שנערך בין 18 במרץ ל-7 במאי 2022, במסגרת המתקפה הרוסית על מזרח אוקראינה. הקרב נערך על השליטה בעיר פופאסנה, בחלק המרכזי של מחוז לוהנסק, סמוך לגבול עם מחוז דונצק.
פופסנה, עיר של למעלה מ-22,000 תושבים לפני הלחימה, הייתה מרכז אזורי חשוב שהכיל מספר רב של צמתי דרכים שיכולים לסייע להתקדמות הצבאית הרוסית בחבל דונבאס, המורכב ממחוז לוהנסק ומחוז דונצק. הקרב הסתיים בניצחון רוסי.
בעקבות תוצאות הקרב, כוחות רוסיים שאפו לפתוח קו התקדמות חדש צפונה מפופאסנה כדי להשלים את כיתור סוורודונצק ובמקביל נסעו מערבה לכיוון בחמוט. הרוסים הצליחו לפרוץ מהמבלט הקטן שהחזיקו באזור פופאסנה, לאחר שהשלימו את כיבוש העיר ב-8 במאי. כוחותיהם התקדמו במהירות צפונה, מערבה ודרומה, ויצרו בליטה גדולה בקו החזית האוקראיני.
מהלך הקרב.
במרץ 2022, בשבועות שקדמו לקרב הקרקעי, העיר הופגזה כמה פעמים.
הלחימה על העיר המבוצרת פופאסנה, החלה בסביבות 18 במרץ 2022. כוחות רוסים ביצעו מספר התקפות לא מוצלחות בתמיכת מטוסי קרב על פופאסנה, כתוצאה מהן ספגו אבדות כבדות. כוחות הרפובליקה העממית של לוגנסק והכוחות המזוינים הרוסים התקדמו וכבשו את קרמיננה ב-18 באפריל. מאוחר יותר הם החלו להתקדם לעבר פופאסנה ורוביז'נה.
הם פתחו את המתקפה בהפעלת תקיפות ארטילריות והתקפות אוויריות ראשונות על עמדות הכוחות המזוינים של אוקראינה. עם זאת, עד 18 באפריל, הצבא הרוסי לא התקדם הרבה.
ב-19 באפריל, כוחות רוסים המשיכו לנסות להתקדם בפופאסנה ולפי הדיווחים הצליחו לכבוש אזורי מגורים של העיר. ב-21 באפריל, אמר יו"ר המינהל האזורי לוהנסק, סראי היידאי, כי היו קרבות קבועים בעיר. לדבריו, יותר מ-100 בני אדם מתו בפופאסנה, ויותר מ-2.5 אלף איש עדיין שהו בעיר. לפני קרב, גודל האוכלוסייה הוערך בכ-20 אלף איש. למחרת, הכריז כי הצבא הרוסי נכשל בפופאסנה וברוביז'נה. במקביל, אמר היידאי כי חיילי רוסיה והרפובליקה העממית של לוגנסק שלטו ב-80% מהשטח של אזור לוהנסק.
ב-8 במאי אמר היידאי בתחילה בערוץ הטלגרם שלו שהרוסים שולטים רק במחצית העיר, אך מאוחר יותר הודה שהכוחות האוקראינים נסוגו מפופאסנה. הוא אמר לטלוויזיה האוקראינית כי החיילים האוקראינים נסוגו כדי לתפוס עמדות מבוצרות יותר. הערכות מערביות החשיבו את פופאסנה כעיר שהייתה בשליטה מלאה של רוסיה. על פי פרסום רוסי, הוקם מינהל רוסי אזרחי-צבאי זמני בשטחה של העיר והכוחות הרוסיים המשיכו להתקדם.
העיר, שנחרבה בלחימה, נכבשה על ידי כוחות שכירי חרב רוסים מהחברה הצבאית הפרטית הרוסית כח וגנר. לוחמים צ'צ'נים (תומכי רמזן קדירוב, ששולבו בצבא הרוסי) נחשדו כי השתתפו בשלב האחרון של הקרב. דרך הלחימה הרוסית, אשר בוצעה במהלך הקרב, גרסה כי יש להקדים למתקפה קרקעית "אש עקיפה" מסיבית ממערכות ארטילריה ורקטות. לכוחות הרוסיים הייתה עליונות עצומה על האוקראינים במערכות כאלה.
בעקבות נפילת פופאסנה, האוקראינים נאלצו לנטוש את העיירות מירוניבסקי וסבטלודאר מכיוון שהסיכון לכיתור בכוחות מצפון הפך לגדול מדי. השתלטות הרוסים על הדרך בין בחמוט ללישיצ'נסק (הסמוכה לסוורודונצק) ניתקה את פופסאנה מאחד מנתיבי האספקה העיקריים שלה.
אבעבועות קופים
לואיס דומנש אי מונטנר
לואיס דומנש אי מונטנר (בקטלאנית: Lluís Domènech i Montaner; 21 בדצמבר 1850 - 27 בדצמבר 1923) היה אדריכל קטלאני שהשפיע רבות על סגנון המודרניסטה - תנועת האר נובו האדריכלית המקומית של ברצלונה וקטלוניה. הוא גם היה פוליטיקאי ופעל בתנועות קטלאניות לאומיות.
השכלה וקריירת הוראה.
דומנש אי מונטנר נולד ברחוב אביניו (Carrer Avinyó) בברצלונה, בנם השני של פרה דומנש אי סאלו, מו"ל וכורך ספרים אמיד, ומריה מונטנר אי וילה, בת למשפחה מצליחה מקאנה דה מאר, שם למעשה חי דומנש אי מונטנר לסירוגין במהלך חייו. ברבות השנים, הפך ביתו בקאנה דה מאר למוזיאון שמתעד את חייו ועבודתיו.