ב-27 במאי, עשרות מפגיני להט"ב רוסים מלווים בתומכים וזרים, כולל חבר האיחוד האירופי, פולקר בק, חבר הפרלמנט הגרמני, ביקשו לקיים שתי עצרות מחאה עוקבות לאחר שבית משפט קיבל את אישור איסורו של ראש העיר, יורי לוז'קוב, על קיום המצעד אותו תכננו לציון יום השנה ה-13 להעברת אי-הפללה של הומוסקסואליות ברוסיה. המצעד התנהל כמתוכנן אך משתתפיו הותקפו על ידי מפגינים הומופובים ולבסוף התפרק על ידי המשטרה. במהלכו התרחשו שני עימותים עיקריים, הראשון שבהם התרחש כאשר פעילים התקרבו לקבר החייל האלמוני ליד הקרמלין, בניסיון להניח זר פרחים. לדברי ארגון זכויות האדם "Human Rights Watch", בשני האירועים הכו מאות מפגינים הומופובים בהם גלוחי ראש ולאומנים את המשתתפים תוך השלכת חפצים וקריאת אמירות הומופוביות. המשטרה התערבה באיחור, ולא הצליחה להגן על המפגינים, ובכך החמירה את האלימות. לדברי הפעיל פיטר טאצ'ל אשר השתתף במצעד, "היו עלינו מיד כ-100 בריונים פשיסטים ופנאטים דתיים שהחלו לדחוף, להכות ולבעוט בנו". בין המשתתפים הפצועים היה חבר הפרלמנט הגרמני פולקר בק ומרלין הולנד, נכדו של אוסקר ויילד. פרויקט זכויות האדם הרוסי, "Gayrussia.ru", נתן חסות לסרט התיעודי המציג את האירועים שהתרחשו סביב המצעד אשר הופק על ידי מארגן המצעד ניקולאי אלכסייב כעדות חיה למאבק למען חופש ההתאגדות ברוסיה תחת הכותרת, "Moscow Pride '06".
מצעד 2007.
מצעד הגאווה של מוסקבה שנה לאחר מכן נערך גם כן ב-27 במאי 2007. במסיבת עיתונאים ומחאה מול בניין העירייה השתתפו מספר מפגינים ידועים בציבור בהם: חבר הפרלמנט האירופי, מרקו קפאטו, פעיל זכויות האדם הבריטי פיטר טאצ'ל, חברת הפרלמנט האיטלקי ולדימיר לוקסוריה, חבר הפרלמנט הגרמני פולקר בק, צמד הפופ הרוסי ט.א.ט.ו. והזמר האמריקאי ריצ'רד פיירבראס מלהקת הפופ "Right Said Fred". המחאה הידרדרה לאחר מכן לעימותים אלימים עם מפגינים הומופובים בעוד כי בפעם השנייה המשטרה לא הצליחה להגן על משתתפי המחאה מפני אלימות. טאצ'ל ובק נצפו בעודם מותקפים באגרופים בפניהם על ידי מפגינים וחבר הפרלמנט האיטלקי מרקו קאפטו נבעט על ידי מפגין לאומני ולאחר מכן נעצר כשדרש הגנה מצד המשטרה. טאצ'ל ומארגן המצעד ניקולאי אלכסייב נעצרו גם כן. לדברי טאצ'ל: "המשטרה עמדה בקרבת המקום ולא עשתה דבר. בסופו של דבר כאשר נכנסה לעימותים נעצרתי בזמן שהתוקפים שלי הורשו לצאת לחופשי". בין שמונה לעשרה משתתפים נעצרו בגין השתתפות במחאה.
גינוי יחס הרשויות למשתתפי המצעד הגיע מכל רחבי אירופה והעולם המערבי. ראש עיריית רומא, וולטר ולטרוני, אמר כי "מה שקרה במוסקבה משאיר אותך פעור פה. להשתמש באלימות כלפי מי שמוחה באופן שליו להכרה בזכויות האדם והאזרח שלו הוא סימן עצוב". בדומה לברטראן דלאנו, ראש עיריית פריז, ברטרנד דלאנו, גינה אותן גם כן.
המצעד היה האירוע המרכזי בסרטו התיעודי של המפיק הגרמני יוכן היק משנת 2008, "East/West - Sex &amp; Politics", העוקב אחר ארגונו ודיכויו על ידי הרשויות.
מצעד 2008.
במהלך תקופת קיום המצעד בשנת 2008 המארגנים ביקשו היתר לארגון חמש הפגנות במקומות שונים בחודש מאי, אם כי ראש עיריית מוסקבה אסר על כל 155 האירועים אשר תוכננו באומרו כי "הם יסכנו את הסדר הציבורי ויגרמו לתגובה שלילית של רוב האוכלוסייה". עם זאת, נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב, התקשר למחוז המרכזי של מוסקבה בבקשה לאשר את היתר ההפגנות. עם זאת, ההיתר נדחה.
המארגנים הציגו את האיסור על היתר ההפגנות בבית הדין האירופי לזכויות אדם לאחר שנדחו בבתי משפט ברוסיה. אם כי בסופו של דבר התקיים אירוע ללא היתר כגון בשנים קודמות ב-1 ביוני בשני מקומות: ראשית, מחאת פלאש מוב שאספה כשלושים פעילי זכויות להט"ב בראשות ניקולאי אלכסייב מול פסלו של מלחין המוזיקה הרוסי צ'ייקובסקי, ושנית חשפו כרזה המצטטת "זכויות להומואים ולסביות. יש להעמיד לדין את ההומופוביה של ראש העיר לוז'קוב מהקומה השלישית בבניין מול עיריית מוסקבה". הפעולה המהירה של המשתתפים עבדה בעוד כי הצליחו לקיים את מחאתם מבלי התנגדות או מעצר במקום אחר כאשר קיימו את מחאתם באופן סמלי מול בניין העירייה ונמנעו מעימותים עם מפגינים אשר לא נכחו בשטח.
מצעד הגאווה הסלאבי 2009.
מהדורת 2009 של מצעד מוסקבה התקיימה ב-16 במאי 2009, באותו יום בו נערך גמר תחרות הזמר של האירוויזיון 2009 בהנחיית מוסקבה, ובערב היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה (17 במאי) אשר כונה בשם "מצעד הגאווה הסלאבי" עבור שיפור מעמד זכויות להט"ב מכל האזורים הסלאביים של אירופה. קבוצה של 15 פעילים בלארוסים בראשות סרגיי אנדרוזנקו, מנהיג ארגון הלהט"ב הבלארוסי, "GayBelarus". פיטר טאצ'ל ואנדי תאיר היו הזרים היחידים אשר השתתפו במהלכו בעוד כל שאר המשתתפים הגיעו מרוסיה ובלארוס.
בסופו של דבר, אישור ארגון המצעד נדחה על ידי גורמים רשמיים במוסקבה, אם כי ניקולאי אלכסייב שיבח את ההחלטה בשל הגינויים אשר לווה כלפי רוסיה על איסורו בהתמקדות העולמית כלפי גמר האירוויזיון בעיר. גורמים רשמיים במוסקבה פרסמו הצהרות בעניין זה, וקבעו כי מפגינים אשק ישתתפו במצעד יזכו ליחס "קשוח" ויעמדו בפני "צעדים קשים" מצד מחלקת המשטרה. מוקד המחאה הוכרז במקור באזור נובושקינסקי במרכז מוסקבה, אם כי המארגנים שינו את המיקום ברגע האחרון לנקודת התצפית "Vorobyovy Gory" ליד אוניברסיטת מוסקבה.
המצעד היה תחת הסיסמה "זכויות להט"ב - ללא פשרות" בדגש על הכרה באיחוד אזרחי בין זוגות חד מיניים. המפגינים נעצרו תוך דקות, בזמן שצולמו על ידי צוותי טלוויזיה, כולל חברת "Russia Today" בבעלות ומימון הממשלה, ביניהם אלכסייב ופעיל זכויות האדם פיטר טאצ'ל, שקרא את המשפט "זה מראה שהעם הרוסי אינו חופשי" בעודו נלקח על ידי המשטרה. לדבריו, "שוטרי האומו"ן היו אלימים ללא צורך". בניגוד לחוק הרוסי, פעילים נעצרו בן לילה בעוד פעילים בלארוסים שוחררו בסביבות השעה 2 בלילה וניקולאי אלכסייב הוחזק במשך יממה בכלא ונחקר במשך שעות.
נציגת שוודיה בתחרות האירוויזון 2009, מאלנה ארנמן, תמכה בקיום המצעד והביעה את צערה מכך שהשלטון במוסקבה לא מאפשר את קיום אירוע "המחווה לאהבה" באומרה. הזוכה באותה שנה, אלכסנדר ריבאק, התייחס גם הוא למחלוקת בריאיון, ואמר כי האירוויזיון עצמו הוא "מצעד הגאווה הכי גדול". ההרכב ההולנדי "De Toppers" חולל רעש תקשורתי כשחבר ההרכב גורדון איים להחרים את גמר התחרות אם המצעד ידוכא באלימות. עם זאת, ההרכב כשל להעפיל לגמר.
סמואל זובוגר, שר החוץ של סלובניה ויו"ר ועדת השרים של מועצת אירופה, הביע את דאגתו מהפעולה שננקטה נגד מארגני מצעד הגאווה הסלאבי במוסקבה באותו לילה באומרו:
מוקדם יותר כתב אלכסייב מכתב לראש ממשלת סלובניה, בורוט פאחור, באפריל 2009 בבקשה לקחת את הנושאים לתשומת ליבו מול הרשויות הרוסיות.
מצעד 2010.
מהדורת המצעד במוסקבה לשנת 2010 התקיימה ב-29 במאי. באופן לא מפתיע, ארגונו נאסר בשנה החמישית ברציפות. ארגון הלהט"ב הרוסי,"Gayrussia.ru" ערער ללא הצלחה על ההחלטה בבית המשפט לפני חודש מרץ. המארגנים פנו לשגרירויות זרות לקבלת תמיכה פוליטית כפי שנעשה באותה שנה בקיום מצעדי הגאווה בווילנה (ליטא) ובוקרשט (רומניה), "פנינו לשגרירי מדינות האיחוד האירופי וקנדה, ארצות הברית ואוסטרליה במוסקבה בבקשה לקיום פעולה ציבורית בשטחיהם" הצהיר אלכסייב.
מסיבת עיתונאים התקיימה ב-27 במאי, בה הדוברים היו ניקולאי אלכסייב, ניקולאי בייב, פולקר בק, פיטר טאצ'ל, לואי-ז'ורז' טין (נשיא ועדת "IDAHO"), מריה אפרמנקובה (יו"ר הוועדה המארגנת של מצעד הגאווה בסנקט פטרבורג) ואנדי תאיר (חבר רשת השחרור הגאה בשיקגו).
מצעד הגאווה הסלאבי 2010.
פעילים מרוסיה ובלארוס ארגנו באותה שנה את מצעד הגאווה הסלאבי השני במינסק, בירת בלארוס ב-15 במאי 2010.
מצעד 2011.
פעילים ראו תקווה לארגון מוצלח של המצעד בשנת 2011 לאחר ששנה לפני כן, בית הדין האירופי לזכויות אדם קנס את רוסיה ב-40,000 דולר בגין הפרות ונזקים של זכויות אדם, בגין עתירת הפעילים ליחס הרשויות בעת ארגונו בין השנים 2006–2008. עם זאת, ראש העיר החדש של מוסקבה, סרגיי סוביאנין, סירב לבקשה היתר קיום המצעד בחודש פברואר, וחזר על עמדתו יומיים לפני קיומו ב-28 במאי 2011.
מארגן המצעד, ניקולאי אלכסייב, ערך את האירוע כמתוכנן. המצעד נמשך דקות ספורות בלבד לפני שקבוצת מפגינים אורתודוקסית תקפה את משתתפיו. במהלכו משטרת מוסקבה עצרה למעלה מ-30 משתתפים, כולל שלושה פעילים בולטים לזכויות להט"ב בהם: דן צ'וי, אנדי תאיר ולואי-ז'ורז' טין. במצעד הפגינו בנוסף חברות הרכב הפאנק הרוסי, פוסי ריוט, אשר נעצרו מאוחר יותר על ידי המשטרה.
מצעד 2012.
באוגוסט 2012, אישר בית המשפט במוסקבה פסק דין החוסם את בקשות מארגני עצרות הגאווה בעיר לאישור לקיומן מדי שנה עד שנת 2112, תוך ציון האפשרות לאי סדר ציבורי ולהיעדר תמיכה באירועים כאלה מצד תושבי מוסקבה.
נקודת מבטם של הפעילים.
זכויות הניתנות על ידי החוקה הרוסית.
פעילי זכויות להט"ב רוסים אשר ארגנו והשתתפו במצעד טוענים לזכותם החוקתית/אזרחית לחופש הביטוי וחופש ההתאגדות בעוד כי שתי הזכויות מוענקות בחוקה הרוסית (פרק שני, סעיפים 29 ו-31), וגם באמנה האירופית לזכויות אדם (CETS 005, סעיף 10 ו-11), אשר אושררה על ידי הפדרציה הרוסית בשנת 1998. כמו כן, שתיהן מוכרזות כזכויות אדם בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם (סעיפים 19 ו-20).
פסק בית הדין האירופי לזכויות אדם.