הכנסייה הייתה ידועה מכתבי צליינים וכמרים בני התקופה, שהעידו על כנסייה גדולה בעלת תבנית מתומנת ייחודית, אולם מקום הימצאה נחשב לתעלומה במשך דורות. בשנת 1992 נתגלו שרידי הקתיסמה סמוך לדרך חברון בין ירושלים לבית לחם, בעקבות עבודות הרחבת כביש. הכנסייה אכן מתומנת, נחפרה ונחקרה היטב, והיא נחשבת לכנסייה הגדולה מסוגה שנתגלתה בישראל.
התקופה האיסלאמית המוקדמת: שכבה I.
שרידים פזורים של יישוב מהמאות 7–8 לספירה, דהיינו התקופה העבאסית.
בו (פירושונים)
השוטר הקניבל
לירון שפר
לירון שפר (נולד ב-12 במרץ 1978) הוא מפיק מוזיקלי ישראלי ומעצב סאונד, מטכנאי ההקלטות הוותיקים בישראל.
ביוגרפיה.
לירון שפר נולד וגדל ברעננה. בעקבות אהבתו למוזיקה בגיל הצעיר, החל ללמוד סאונד, טכנאות אולפן והפקה מוזיקלית בגיל 15 בבית הספר לסאונד של יואב גרא. מורו היה ראובן שפירא, מחלוצי הסאונד במוזיקה הישראלית.
במהלך לימודיו החל לעבוד בתחום, תחילה בדיבוב והאלבום הראשון שהקליט היה אלבומה של הזמרת ורדינה כהן, "מי אמר ש..." אחותו של יזהר כהן. במקביל, ב-1993 החל לעבוד באולפני זזה בתל אביב שהפך לאחד האולפנים המוכרים בישראל והיה למנהל הצוות הטכני באולפן וטכנאי הבית במשך 17 שנים.
במהלך השנים שפר הקליט והפיק את ולצד אמנים כמו: עידן רייכל, רמי קליינשטיין, ריטה, כוורת, יוסי בנאי, לואי להב, גידי גוב, מוש בן ארי, מוקי, שב"ק ס', יוסי פיין, משינה, אחינועם ניני, ריקי גל, קרן פלס, דניאל סלומון, הדג נחש, לירן דנינו, דני בסן, מאיה בוסיקלה,OSOG, Useless ID ויוסי סאסי וכן את פסקול הסרט "צומת וולקן".
שירים שהפכו ללהיטים בהם לקח חלק, כוללים בין היתר את "ילד של אבא" של מוקי, "העיקר זה הרומנטיקה" של גידי גוב (מתוך האלבום "ריקוד ירח"), "רבות הדרכים" של דניאל סלומון ודנה עדיני, "יו יה" של כוורת (מתוך מופע האיחוד 'כוורת בפארק'), "לאלף נמר" של ריטה, "הנה באתי הביתה" של דנה ברגר ואיתי פרל. שפר היה מהנדס הסאונד המוביל בשניים מאלבומי ההופעות המצליחים ביותר במוזיקה הישראלית: "כוורת בפארק" (מופע האיחוד של להקת כוורת ב-1998) ו"ריטה רמי - המופע המשותף" - האלבום מכר 90 אלף עותקים בתוך כ-8 חודשים והמשיך ומכר למעלה מ-150,000 עותקים וזכה באלבום פלטינה משולשת.
ב-2014 הקים לירון שפר יחד עם המפיק המוזיקלי והמוזיקאי פילוני (דני קרק) והמוזיקאי עמית שגיא את אולפני Jaffa Sound Arts ביפו העתיקה. בעקבות עבודתו הפך למרצה לסאונד והפקה מוזיקלית בבתי הספר "רימון", "המכללה למנהל" ו-"מכללת BPM".
שפר מתגורר בתל אביב - יפו, עם אשתו מיכל ולהם שני ילדים.
מושבת קניה (קניה הבריטית)
מושבת קניה (קניה הבריטית) או מושבת קניה או קניה הבריטית (רשמית: המושבה והפרוטקטורט של קניה) הייתה חלק מהאימפריה הבריטית באפריקה מ-1920 עד 1963. מושבת קניה הוקמה כאשר מדינת החסות שקדמה לה, מזרח אפריקה הבריטית, הפכה למושבה. בהגדרה הטכנית, המונח "מושבת קניה" התייחס לאדמות הפנימיות ואילו המונח "מדינת החסות קניה" התייחס לרצועת חוף באורך 16 ק"מ, אף על פי ששניהם נשלטו על ידי יחידה אדמיניסטרטיבית אחת. ב-1963, ממשלה שהרוב בה היו שחורים נבחרה לראשונה והוכרזה עצמאותה של קניה.
היסטוריה כללית.
המושבה קניה הוקמה ב-11 ביוני 1920 כאשר השטחים של מזרח אפריקה הבריטית (מלבד השטחים שבהם שלט סולטן זנזיבר) סופחו לממלכה המאוחדת. מדינת החסות הוקמה ב-13 באוגוסט 1920 כאשר שאר השטחים של מזרח אפריקה הבריטית סופחו. לפי הסכם בין הממלכה המאוחדת והסולטן הזנזיברי מ-1895 מדינת החסות נמשלה על ידי המושבה.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 בריטניה ייעדה את אזור ה"רמות הלבנות" (במחוז מרכז של קניה של היום), שעד אז ישבו בו ילידים, למגורים בלעדיים לאירופאים ובמיוחד חיילים בריטים משוחררים. דבר זה יצר מתח בין הילידים והאירופאים. אוכלוסיית המושבה הוערכה ב-1921 להיות 2,376,000 איש, מתוכם 9,651 אירופאים, 22,822 הודים, ו-10,102 ערבים. אוכלוסיית העיר הגדולה ביותר, מומבסה, הייתה 32,000 איש.
סופן של המושבה ומדינת החסות הגיע ב-12 בדצמבר 1963. הממלכה המאוחדת מסרה את הריבונות על המושבה של קניה, ולפי הסכם מאוקטובר של אותה שנה הסולטן הסכים שביחד עם עצמאות קניה הוא יפסיק להיות הריבון על מדינת החסות של קניה. בצורה הזו קניה נהייתה מדינה עצמאית בשם הרשמי "הדומיניון של קניה" כאשר המלכה אליזבת השנייה היא ראש המדינה. ג'ומו קניאטה היה ראש הממשלה הראשון. ב-26 במאי 1963 והדגל האדום, ירוק, שחור, ולבן נהיה הדגל הרשמי. ב-12 בדצמבר 1964 קניה נהייתה רפובליקה בשם "רפובליקת קניה .
קניה לפני השתלטות הבריטים.
לפני השתלטות הבריטים לא היה חבל הארץ שקרוי קניה יחידה טריטוריאלית פוליטית מוגדרת. האזור כולו היה נקודת מפגש לגלי הגירה מכל מיני מקומות, מה שהוביל לגיוון האתני של האוכלוסייה האפריקנית בקניה, יושבי המקום היו אוסף של יחידות אתניות שונות שדיברו בשפות אחרות וחיו באזורים קרובים זה לזה.
ברוב הקבוצות האתניות מבנים פוליטיים מפוצלים והיחידה החברתית – פוליטית הבסיסית הייתה בית האב או קבוצת הגיל.
האפריקנים בקניה הכירו שתי צורות קיום עיקריות שהיו עיבוד האדמה ומרעה. עובדי האדמה לרוב ישבו על אדמתם והרועים נדדו מאזור מרעה אחד לשני וממקור מים אחד לשני.
חדירתה של בריטניה לקניה.
מעורבותה של בריטניה בקניה התחילה בעקבות ועידת ברלין שחילקה את אפריקה בין המעצמות האירופיות.
בשנת 1886 הוכרז השטח שמצפון לגבול בין קניה לטנזניה של ימינו כשטח השפעה בריטי, רק 1888 החליטו הבריטים לממש את האופציה שלהם אך לא רצו להתערב בעצמם באזור ולכן שלחו את שטח השפעתה ל"החברה הבריטית האימפריאלית של מזרח אפריקה" ונתנו להם זיכיון לנצל את המשאבים הכלכליים של האזור.
בעקבות השליטה שלה באזור החברה הבריטית האימפריאלית של מזרח אפריקה פשטה רגל מה שהוביל להחלטה של ממשלת בריטניה ליטול לידיה את ניהול שטח ההשפעה שלה, שחולק לאוגנדה והאזור שממזרח לה שהוכר בשנת 1895 כ"שטח החסות המזרח אפריקני" ולימים – קניה.
ההחלטה של ממשלת בריטניה נבעה בעיקר משיקולים אסטרטגיים בעיקר אסטרטגיית עמק הנילוס שהגדילה את שליטת בריטניה בנילוס. כיוון ההתפתחות של קניה הושפע מאסטרטגיה זו.
מודרניזציה, שינוי חברתי והתגבשות זהויות אפריקניות.
במקרה של קניה, מודרניזציה באה על חשבון הקנייתים בכך שהאפריקאים שרצו להשתלב בכלכלה המודרנית היו צריכים לעבוד עבודות פרך בתנאים קשים תמורת תשלום סמלי וחלקת קרקע
לרוב אפריקאים שרצו או שנאלצו להשתלב בכלכלה המודרנית לא הייתה ברירה והם היו צריכים לעזוב את תחומי המחייה שלהם ולעבור ל"רמות הלבנות" או אל ריכוזים עירוניים. בחוות הלבנים עבדו בעיקר פועלי בני הקיקויו, אולם לערים, שרובן היו בתחום "הרמות הלבנות" נהרו בני קבוצות אתניות שונות מכל פינות המושבה, בניהם הייתה קבוצה מיוחדת במינה ושמה הסווהילים, שהייתה מורכבת בעיקר ממוסלמים
עיור ושינוי חברתי.
החיים בעיר לא נחשבו כדבר חיובי בגלל התנאים, השכר הנמוך וחוסר הביטחון הסוציאלי. אך בעלי ההשכלה המערבית ראו בעיר מקום טוב לגור בו מפני שהם יכלו למצוא בוא תעסוקה הולמת. מעל הכל לאפריקאי שחי בעיר לא היה כל ביטחון סוציאלי, ותחושת הזרות אפפה אותו
וכך, העיר כמוקד של תהליכי שינוי מודרניים הייתה נקודת מפגש שבה חיו המון אפריקנים ממוצא אתני שונה. היו הרבה השפעות לעירוב הכפוי ולעיור המואץ ובניהם הקמתם של ארגונים חברתיים.
הקמתם של ארגונים חברתיים.
אחת התוצאות המובהקות של תהליכי השינוי המודרניים היה הקמתם של עשרות ואף מאות ארגונים חברתיים. בשביל לספק את מה שהמנהל, המעסיקים והמשפחות לא יספקו להם, מלבד מילוי צרכים חומריים חשובים, כמו סיוע במציאת עבודה דיור וכדומה, ארגונים אלו ניסו להעניק תמיכה ועידוד נוכח הזעזוע נוכח הזעזוע שגרמה להם בעקירה ממסגרות משפחתיות. החברות בארגונים הייתה על בסיס התנדבותי, וכמעט כל אפריקאי היה חבר בארגון אחד לפחות
התגבשותם של ארגונים אתניים.
תהליכי השינוי המודרניים בקניה העניקו את הבסיס להתפתחות של תודעת השייכות עם הקבוצה האתנית. אך התמונה האתנית בקניה הייתה מורכבת מאוד וחלק גדול משטחה אוכלס בקבוצות מפוצלות, נטולות ארגון מרכזי ונטולות תחושת סולידריות.
הערים היו כור ההיתוך החשוב ביותר החשוב ביותר בתהליך התגבשות הזהות והסולידריות האתנית, האפריקנים הגיעו להכרת הזהות האתנית של השבט שלהם מתוך תחושת הזרות והשוני כלפי קבוצות אחרות
לצד התארגנויות שלא על בסיס אתני, נוסדו אגודות אתניות שנתנו ביטוי לתחושת הסולידריות המתפתחת וסיפקו לבני הקבוצה שירותים בתחום הסעד והרווחה שלא קיבלו מהמעסיקים, מהמוסדות העירוניים ומהמנהל הקולניאלי, חשוב להדגיש שהיוזמה להקמת אגודות אתניות באה דווקא מצד המשכילים שבבני הקבוצה
השפעותיה של מלחמת העולם השנייה.
קיפוח כלכלי, הפעלת חוקי חירום, וגיוס לצבא בכפייה הובילו להגברת תחושת הקיפוח והתסכול בקרב האפריקנים במושבה ולא רק האליטה.
הפעילות הפוליטית לאחר המלחמה כוונה למרכז הכוח הקולוניאלי וערערה את הלגיטימציה של השלטון הבריטי באזור.
המלחמה עצמה פתחה אופקים רבים לאפריקנים רבים שנלחמו בצבא הבריטי שכם אל שכם עם צבאות בעלות הברית בגזרות שונות.