דרייק שמע באקראי על כך ש"סנקה" מחפשת אדם שיוכל לאתר מקורות נפט והבין שהוא האדם המתאים לעבודה, בהיותו מובטל ובעל יכולת-תנועה בלתי מוגבלת ברכבת. לאחר מספר כישלונות באיתור נביעות על פני הקרקע או בעומק חפירת שוחה, החליט דרייק ללכת בעקבות כורי המלח המתוסכלים ולקדוח באופן מכוון על מנת להפיק נפט. הוא השיג ציוד, אך "סנקה" התנערה ממנו ומן המיזם וסירבה לממן את הקידוח. לפיכך, מימן דרייק את הקידוח באמצעות הלוואות שנטל על עצמו. בשלב מסוים פיר הקידוח החל לקרוס ודרייק הגה את הרעיון להשחיל קנה מתכת שיתמוך את דפנות הבור העמוק, שיטה בה משתמשים עד היום בקידוחי נפט, אלא שהוא לא רשם פטנט על ההמצאה.
לאחר קידוח של למעלה מ-20 מטרים, רוב העוסקים במלאכה התייאשו והחלו לראות בדרייק משוגע. ב-27 באוגוסט 1858, לאחר יום קידוח בו הגיעו הקודחים לעומק של 21 מטרים, עזבו הפועלים את השטח. למחרת התפלא הפועל הראשן שהגיע בבוקר לראות את הנוזל הכהה עולה בצינור הקידוח. הבאר הפיקה 25 חביות נפט ביום. דרייק החליט להשקיע את כל ההון שהרוויח ממכירת הנפט ל"סנקה" במניות נפט, כיוון שחזה לתחום הצלחה רבה. אולם, חקיינים רבים קמו והחלו לקדוח בכל רחבי האזור, תוך שימוש בהמצאתו של דרייק, תוך הפקת כמות נפט שעלתה הן על הביקוש לקרוסין והן על יכולת הזיקוק. ב-1863 התפוצצה בועת מניות הנפט ודרייק הפסיד את כל הונו.
רק פנסיה בסך 1,500 דולר אותה החליטה ממשלת פנסילבניה להקציב לדרייק ב-1872 הצילה אותו מעוני מרוד.
ירחמיאל מיטק בלייכר
ישראל משה פרידמן
רבי ישראל משה פרידמן (ד' באב תשט"ז, 23 ביולי 1956 – כ"א באב תש"ף, 11 באוגוסט 2020) היה האדמו"ר מסדיגורה וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
ביוגרפיה.
נולד בארצות הברית לרבי אברהם יעקב פרידמן ולציפורה פייגא לבית פלדמן. נקרא על שם אבי שושלת רוזין, רבי ישראל פרידמן מרוז'ין ועל שם דוד סבו האדמו"ר מבויאן קראקא, רבי משה פרידמן.
בילדותו עלתה משפחתו לישראל. למד בישיבת קמניץ ובישיבת פוניבז'. בשנת ה'תשל"ט נישא לרבנית שרה, בת דודו, חיים משה פלדמן, חסיד ויז'ניץ מלונדון, לאחר נישואיו עבר לגור בלונדון. לבני הזוג עשרה ילדים.
הקים את בית המדרש של חסידי רוז'ין "אור ישראל" בשכונת גולדרס גרין בלונדון. עד למינויו כאדמו"ר עמד בראש הקהילה ובית המדרש והיה רב חסידי סדיגורה בעולם ומורה צדק בבית ההוראה התאחדות קהילת החרדים בלונדון.
נסמך לרבנות מהרבנים שמואל וואזנר, משה פיינשטיין, דוד פוברסקי, יצחק יעקב וייס וחנוך דב פאדווא.
בי"ט בטבת תשע"ג נפטר אביו. הוא התמנה תחתיו לאדמו"ר מסדיגורה ועבר לבני ברק להנהיג את החסידות. כעבור מספר שבועות, בשבט ה'תשע"ג, מונה כחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
תחת נשיאותו הוקם בשנת תשע"ו תלמוד תורה נוסף לחסידיו בבני ברק, וכן בתי כנסיות ברמת בית שמש, בצפת, באלעד, בביתר עילית ובמודיעין עילית. יסד את הארגון 'ועד אהבת תורה' - מפעל לימוד ומבחנים.
דברי תורתו הודפסו מדי שבוע בחוברות "אמרי קודש" וכן בסדרת הספרים "אבירי ים". חיבר ספר הדרכה לנערי בר מצווה בשם "עטרת ישראל". לאחר פטירתו יצא לאור ספר "עטרת ישראל" על התורה ומועדים.
פטירתו וממלא מקומו.
בשנתיים האחרונות לחייו חלה בסרטן הלבלב ושהה בלוס אנג'לס תקופות ממשוכות לצורך טיפולים.. בליל כ"א באב ה'תש"ף (11 באוגוסט 2020) התמוטט בביתו ונפטר בבית החולים שיבא תל השומר שעות ספורות לאחר מכן.
בצוואתו מינה באופן חריג את בנו החמישי, רבי יצחק יהושע העשיל לממלא מקומו, ואת בניו הגדולים מינה לרבנים בחסידות. בן זה היה בן 24 בעת פטירתו. חרף הצוואה, מונו לבקשת אלמנתו גם שני בנים בוגרים לאדמו"רים, רבי מרדכי שלום יוסף לאדמו"ר מסאדיגורה-ירושלים, ורבי אהרן דב בער לאדמו"ר מסאדיגורה-לונדון, שיכהנו במקביל לאדמו"ר המרכזי בבני ברק. על הסכם הפשרה חתמו האם, הבנים והחתנים של האדמו"ר.
ילדיו.
לרב פרידמן 6 בנים ו-4 בנות:
בניו:
חתניו:
רשימת יצירות מאת האנס פפיצנר
להלן רשימת יצירותיו של המלחין הגרמני האנס פפיצנר.
לידר.
לקול ופסנתר.
הסימן (ת) מורה כי פפיצנר כתב גרסה מתוזמרת לליד ע"פ הגרסה לפסנתר.
קרב סלמיס
קרב סלמיס היה קרב ימי שניטש בספטמבר 480 לפנה"ס, במהלך פלישת חשיארש הראשון (שנודע גם בשמו היווני קסרקסס) מלך פרס לארץ יוון, בין הצי הפרסי לצי הברית ההלנית. לאחר שנכשלו הניסיונות הראשונים להדוף את הפולש בקרב תרמופילאי ובקרב ארטמיסיון, התייצבו היוונים לקרב הכרעה במימי המצר המפריד בין אטיקה לאי סלמיס, צפונית-מערבית לאתונה. ניצחון היוונים בקרב הימי הציל את ארץ יוון מכיבוש ומשעבוד בידי האימפריה הפרסית. בעקבות תבוסת הצי הפרסי, החיוני לתנועות צבא הנלחם מעבר לים הרחק ממולדתו, הפסיק חשיארש את מסע המלחמה ושב לפרס. צבאו, שנסוג צפונה ונערך לחידוש הלחימה ביבשה, הוכה גם הוא שנה לאחר מכן בקרב פלטאיה.
ייחודו של קרב סלמיס בהיותו אירוע היסטורי מכונן לא רק בתולדות היוונים, אלא גם בדברי ימי תרבות המערב בכלל. הניצחון היה שיאו של עימות, ובעקבותיו גיבשו היוונים זהות אתנית כלל-יוונית המבליטה את עליונותם התרבותית והפוליטית על "הבָּרְבָּרִים"; תוצאת הקרב במימי סלמיס היא שהולידה את המיתוס של אירופה ואת חלוקת העולם לשני גושים, "מערב" מול "מזרח", "אירופה" מול "אסיה".
רקע.
הקרב הימי בסלמיס הוא נקודת השיא של מערכה גדולה שניטשה במשך עשרות שנים בין ממלכת פרס לבין הפוליס של יוון העתיקה, ונקראת בשם מלחמת יוון-פרס. כישלון המתקפות הפרסיות הקודמות בשנים 492 לפנה"ס בעקבות טביעתו של הצי הפרסי, וב490 לפנה"ס בתבוסה בקרב מרתון, הניעו את חשיארש מלך פרס לשלוח צבא גדול ליוון בניסיון להכניעה. צבא פרס נחל ניצחון פירוס בקרב תרמופילאי, ותיקו (עם אבדות קשות לפרסים) בקרב הימי ארטמיסיון. לאחר קרבות אלה נסוג הצי היווני אל מצר סלמיס הסמוך לאתונה, החזקה מבין הפוליס היווניות.
האורקל מדלפי ניבאה כי "רק חומות עץ יגנו על אתונה". מנהיג אתונה, תמיסטוקלס, השתמש בנבואת האורקל על מנת לשכנע את תושבי אתונה לנטוש את העיר ולמקד את כוחם של הפוליס היווניות בצי, שם היה להם יתרון ניכר על פני הפרסים, בעוד שבצבא היבשה היה לפרסים יתרון מוחץ שיוכל להכריע את אתונה ובנות בריתה. ספינות יוון היו, לפי תמיסטוקלס, חומת העץ שתגן על אתונה. בני אתונה התפנו מעירם בעזרת הצי, מלבד מיעוט שהתעקש לפרש את נבואת האורקל כלשונה והתבצר באקרופוליס שבאתונה, מעבר לחומות העץ של העיר, אך נטבח לבסוף על ידי הפרסים שהעלו באש את העיר. בעניין הצורך שבתגבור הצי הימי, התקשה תמיסטוקלס בשכנוע העם היווני בגודל האיום הפרסי ובצורך הממשי שבהקצאת משאבי המדינה לצורך תגבור הצי הימי, ולכן שיקר לעם היווני על קיומו של איום אחר קרוב יותר לבית; שאנשי אייגינה מהווים איום לספינות המסחר של אתונה, ולכן יש צורך בהצטיידות הצי לקראת מלחמה מולם.
מהלך הקרב.
בשלב הזה עמד הצי היווני ללא תנועה בתוך מצר סלמיס, ואילו הצי הפרסי עגן במפרץ הסרוני מחוץ למצר. תמיסטוקלס שלח שליח פרסי אל חשיארש, אשר סיפר לו כי היוונים מתכוונים לחמוק בלילה מצדו השני של המצר. חשיארש התפתה להאמין ושלח את השייטת המצרית שלו לחסום את פתחו השני של המעבר. באותו הזמן נע צפונה עם מהלך המצר חלק מהצי היווני, דבר שרק אימת את חשדותיהם של הפרסים בדבר הבריחה.
בבוקר למחרת נכנסו האוניות הפרסיות בטור לתוך מצר סלמיס. חשיארש עצמו ישב באותה עת על כיסא מוזהב על ראש אחת הגבעות הצופות על המצר מכיוון היבשת. בעת כניסתן של הספינות הפרסיות הגדולות והכבדות למצר תקפו את אגפן הדרומי התלת-חתריות היווניות הקלות, ובה בעת תקפו את אגפם הצפוני של הפרסים הספינות היווניות אשר התקדמו במצר והתחבאו בין פיתוליו. הספינות הפרסיות הגדולות התקשו לתמרן ולפנות במעבר הצר והתנגשו זו בזו מחמת כמותן וצפיפותן. הספינות היווניות הקלות הבקיעו בעזרת אילי הניגוח שלהן את בטן הספינות הפרסיות ושברו את משוטיהן.
200 ספינות פרסיות הוטבעו, מפקד הצי נהרג בקרב, ושאריות הצי ברחו לכיוון הים הפתוח. חשיארש עצמו חזר לארצו, אולם שאר הצבא נסוג להתארגנות מחודשת בבויאוטיה ובתסאליה. אבדותיהם של היוונים היו נמוכות בהרבה; כ-40 ספינות יווניות בלבד הוטבעו. לקרב היו משמעויות מרחיקות לכת: ההסתערות הפרסית הגדולה ביותר אל אירופה נכשלה באופן נחרץ, ומלבד קרב פלטאיה לא שבו עוד הפרסים לתקוף את יוון.
דן מארלי
דניאל לואיס מארלי (באנגלית: Daniel Lewis Majerle; נולד ב-9 בספטמבר 1965) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בליגת ה-NBA.
לאורך הקריירה היה מארלי פעמיים ברציפות קלעי השלשות המצטיין בליגה, נבחר שלוש פעמים להשתתף במשחק האולסטאר ופעמיים נבחר לחמישיית ההגנה השנייה. במדי נבחרת ארצות הברית זכה מארלי במדליית ארד באולימפיאדת סיאול ובמדליית זהב באליפות העולם בכדורסל 1994.
ראשית חייו.
מארלי נולד וגדל במישיגן. בשנת 1984, עם סיום לימודיו התיכוניים, החל ללמוד באוניברסיטת מרכז מישיגן ולשחק במדי קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה המשחקת בחטיבת "Mid-American" בליגת ה-NCAA.
מארלי שיחק במדי האוניברסיטה במשך ארבע שנים. בשלוש מהן הוא סיים ב של מעל 20 נקודות למשחק, ובעונת ה שלו רשם שיא של 23.8 נקודות ו-10.8 .
כשסיים את לימודיו לאחר ארבע שנים היה מדורג מארלי שני בכל הזמנים בקליעת נקודות באוניברסיטה (2,055) ובחטיפות (171) ואף נבחר לייצג את נבחרת ארצות הברית במשחקי אולימפיאדת סיאול (1988).
קריירת ה-NBA.