הרמשן מתאפיין בגוף קומפקטי ושעיר, בראש גדול ורחב ובכנפיים קצרות, רחבות ומעוגלות. החרטום קצר, חרוטי ונפוח. האוזניים קצרות, אליפטיות ומופרדות היטב זו מזו. העיניים קטנות, האף בינוני ורחב והנחיריים בולטים. כנף הזנב ארוכה ורחבה, וקצה הזנב בולט מעט החוצה.
אורך הראש והגוף של מיני האפלול 35–92 מ״מ, אורך הזרוע 28–57 מ״מ ואורך הזנב 34–60 מ״מ; משקלם 8–35 גרם ומוטת כנפיהם עד 38 ס״מ.
הפרווה הרכה של האפלול ארוכה או קצרה בהתאם לאזור הגאוגרפי. צבעה הכללי נע בין חום-אפרורי לחום אוכרה, זהוב, בז׳, חאקי, כתמתם, אדמוני, ערמוני, חום כהה או שחור. אצל רבים מהמינים, הפרווה מורכבת ממספר צבעים כגון שחור וצהוב, כתום וחום או אדמוני וזהוב. הצד התחתון חיוור יותר מהעליון, ונע בין כתמתם חיוור לצהבהב, שנהב או לבנבן. אזור הכתף והמצח נוטה להיות בצבע כהה או עז. האוזניים והכנפיים בצבע שחור מבריק, שחור מפויח או חום כהה. הפנים עשויות להיות שחרחרות או ורודות. הרגליים והזרועות בצבע בורדו או ורוד.
תפוצה וביולוגיה.
האפלולים מצויים ברוב העולם, ובכלל זה באוסטרליה, אפריקה, אסיה, אירופה והאמריקות. בהתאם לטווח התפוצה המכסה את מרבית העולם, בית הגידול של האפלולים הוא המגוון ביותר בקרב העטלפים ונע ממדבריות ליערות גשם טרופיים, סוואנות, טייגות או טונדרה ארקטית; אף על פי כן, רוב המינים מגלים העדפה לבתי גידול מיוערים.
האפלולים פעילים בלילה, ומבלים את שעות היום בקבוצות קטנות במערות, חללי עצים, בתים ובניינים. מעופם איטי למדי, והם נוטים לחפש את מזונם בסמוך לקרקע. התזונה שלהם מורכבת מחרקים דוגמת עשים וחיפושיות ולעיתים גם שבלולי יבשה. הם מאתרים את מזונם באמצעות איכון-הד בתדר של 25–55 קילוהרץ ומשמיעים גם קולות ציוץ ונקישה שמשמשים לתקשורת ביניהם. למרות שהאפלולים עשויים לנדוד דרומה עם בוא החורף, בדרך כלל הם נשארים לאורך השנה בשטח המחיה שלהם ונכנסים לתרדמת חורף עד בוא האביב.
הרבייה משתנה מאזור לאזור ועשויה להתרחש באביב, בקיץ, בסתיו או בחורף; כאשר הרבייה מתרחשת בסתיו או בחורף, הזרע מאוחסן עד בוא האביב. לפני ההמלטה, הנקבות מקימות בדרך כלל מושבות המוניות שבהן הן מגדלות את הגורים ללא מעורבות הזכרים. הנקבה ממליטה גור יחיד או תאומים והם גדלים במהירות ומסוגלים לעוף תוך חודש. הגמילה מתרחשת בגיל חודש וחצי. תוחלת החיים של האפלולים ארוכה יחסית ונעה בין 10 ל-20 שנה.
מינים.
בסוג זה כ-23 מינים:
אריאלון
אריאלון (שם מדעי: "Arielulus") הוא סוג של עטלף קטנטן וכהה במשפחת הנשפוניים ובו 5 מינים שחיים במזרח אסיה. הסוג הוקם בשנת 1987 על ידי הזואולוגים הבריטים ג׳ון אדוארד היל ודייוויד לקין הריסון, והוא קרוי על שם הדמות ״אריאל״ ממחזה הסערה של ויליאם שייקספיר. הסוג נכלל בעבר לסירוגין תחת הסוגים עטלפון ואפלול.
תיאור.
האריאלון מתאפיין בגוף קומפקטי, כנפיים קצרות ורחבות, ראש מעוגל כיפתי ופנים חרוטיות שמזכירות במקצת את האשמן. האוזניים רחבות, קעורות וגדולות למדי עם צפירים עבים. העיניים בולטות, החרטום קצר ורחב עם נפיחויות בצדדים והאף קטום ועגול. הלוע רחב והשיניים קטנות וחדות. הזנב ארוך וצר וכנף הזנב גדולה ורחבה כמפרש. אורך הראש והגוף של האריאלונים בסוג 41–58 מ״מ, אורך הזרוע 34–51 מ״מ ואורך הזנב 33–58 מ״מ; משקלם 17-4.3 גרם לכל היותר.
לאריאלון פרווה ארוכה ושעירה. צבעה הכללי כהה למדי ונע בין שחור מבריק לחום שוקולד כהה או חום ביסטר שנוטה להתבהר מעט בגחון. למרות צבע הבסיס הכהה, האריאלונים נראים ססגונים ונאים בשל העובדה שקצה השיער שלהם צבוע בגוונים מבריקים שמשתנים ממין למין: זהב, נחושת, ברונז׳ה, אדמדם, כתמתם או צהוב, לצד גוון כסוף ואפור. אצל מינים אחדים יש צווארון או קולר בולט בצבע מוזהב סביב הצוואר שמעצים את הססגוניות שלהם, בעוד שמינים אחרים עשויים להראות חדגוניים יותר. האוזניים שחורות ושולי האוזניים והצפירים עשויים להיות מסומנים בצהוב או בלבן. הפנים, הכנפיים וכנף הזנב שחרחרים או חומים והזרועות והרגליים בצבע בורדו.
תפוצה וביולוגיה.
האריאלונים חיים במזרח אסיה; הם מצויים באזורים מוגבלים בתת-היבשת ההודית, בדרום סין העממית, מדינות הודו-סין (תאילנד, וייטנאם, קמבודיה, לאוס ובורמה), בחצי האי המלאי, בטאיוואן, ג'אווה ובורנאו. בית הגידול שלהם מורכב בעיקר מיער גשם ממוזג או יער עננים עד רום 2,100 מטר מעל פני בים, והם נוטים לשהות בסמוך למקורות מים.
בהתחשב בנדירות המינים ובטווח התפוצה המצומצם שלהם, מעט מאוד ידוע על אורח החיים של הסוג. כיתר הנשפוניים, מיני האריאלון פעילים בלילה; התזונה שלהם מורכבת מחרקים (בפרט חיפושיות) והם מאתרים את מזונם באמצעות איכון-הד. להוציא מין אחד, רוב המינים חיים בדרך כלל בבדידות. הם מתרבים אחת לשנה והנקבה ממליטה גור יחיד.
מינים.
בסוג זה 5 מינים:
בלומף
הבלומף (שם מדעי: "Barbastella") הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הנשפוניים ובו 3 מינים שחיים באירופה, אסיה וצפון אפריקה. הסוג הוקם בשנת 1821 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי ושמו המדעי (״זקן-כוכב״) מתייחס לגידול הבשרני דמוי הכוכב שמופיע על שפתו העליונה. הבלומף קרוב מבחינה פילוגנטית לאוזנן, האודנן והאוזנן האמריקני, אך מבחינה חיצונית מזכיר דווקא מינים ממשפחת אשפיים.
תיאור ואנטומיה.
הבלומף מתאפיין בגוף גוצי שמנמן, כנפיים בינוניות רחבות וראש גדול, קצר ומעוגל. חרטומו קצר, קטום ונפוח, לועו קטן ועיניו קטנות ובולטות. הבלומף ידוע בצורה הייחודית של אפו הגדול: נחיריו המחורצים נפתחים כלפי מעלה והחוצה וממוקמים בשולי זוג בלוטות נפוחות; בנוסף, בסמוך לנחיריים יש גידול בשרני חזיתי דמוי כרית או כוכב שתלוי במקצת על הלוע. המבנה המוזר של האף גורם לדמיון בין הבלומף לבין אשף המסטיף.
הסוג גם ידוע במורפולוגיה היוצאת דופן של אוזניו שדומה לטרפז: הן קצרות, מקושתות ורחבות מאוד, מתחברות במרכז הפנים ונוטות קדימה; שולי האפרכסת הגדולים והמקומטים מקיפים את מרבית הפנים, עד שנראה כאילו העיניים ממוקמות בתוך האוזן. הצפירים גדולים וארוכים ביחס לאוזן. זנבו הדקיק של הבלומף ארוך כמעט כמו הגוף, ועטוף בכנף הזנב הארוכה והמשולשת. אורך הראש והגוף של מיני הבלומף 43–63 מ״מ, אורך הזרוע 35–46 מ״מ, אורך האוזן 12–19 מ״מ ואורך הזנב 40–55 מ״מ; משקלם נע בין 5 ל-18 גרם. הנקבה גדולה במידה ניכרת מן הזכר.
הפרווה של הבלומף ארוכה, שעירה ועבה עם מרקם רך, ומותאמת לטמפרטורות קרות. צבעה הכללי כהה במיוחד, ונע בין בין חום-אפרורי כהה לאפור כהה, אפור-שחור או שחור מבריק (בפרט באזור הכתף, העורף והמצח). חלק מהשערות צבועות בקצה באפור חיוור שמעניק לפרווה ברק כסוף או מראה של שכבת כפור דקה. הצד התחתון חיוור בדרך כלל, ונע בין אפור עמום לאפרפר, לבנבן או צהבהב. הפנים, הכנפיים והאוזניים שחורות. הלוע ורוד, והזרועות והרגליים בצבע בורדו.
תפוצה וביולוגיה.
מיני הבלומף חיים באזור הפלארקטי המשתרע על אירואסיה וצפון אפריקה; טווח התפוצה של הסוג משתרע על מרבית מדינות אירופה (כולל האיים הבריטים, האיים הבלאריים, קורסיקה, סרדיניה וסיציליה), מספר אזורים בצפון ומזרח אפריקה (בעיקר מרוקו, אריתריאה והאיים הקנריים), אזור אנטוליה, הלבנט (כולל ישראל), חלקים מחצי האי ערב וחצי האי סיני, אזור הקווקז, מרכז אסיה (מאיראן עד מזרח סין העממית), וכן בטאיוואן ויפן. בית הגידול של המינים מורכב מחורש ים-תיכוני, יער ירוק-עד, יער נשיר, יער גשם ממוזג ויער עננים.
הבלומאפים פעילים בלילה וחיים רוב הזמן בבדידות או בקבוצות קטנות (30-5 פרטים לכל היותר). הם מבלים את שעות היום בשינה בסדקים שבסלעים או קליפות עצים, ובמבנים נטושים. יש להם שטח פעילות קבוע, בתוכו הם מחליפים לעיתים קרובות את אתר הלינה. במהלך החורף, הם עשויים לנדוד דרומה לאזורים חמים או להיכנס לתרדמת חורף קצרה יחסית. הבלומף עמיד מאוד בפני קור, ועוזב את אתרי הלינה הקבועים שלו רק בשיא החורף. בתקופה זאת, הוא עובר ללון במקומות מסתור תת-קרקעיים דוגמת מערות, מכרות, מרתפים ובונקרים. הבלומף ניזון מחרקים, ועשים מהווים את החלק העיקרי בתזונתו; הוא צורך גם כמויות ניכרות של חיפושיות, זבובים ויתושים. הבלומף מאתר את טרפו באמצעות איכון-הד, ומפיק פולסים בתדרים שונים מהפה או מהאף כדי לאתר את טרפו. ההתבססות על עשים כפריט טרף מרכזי, מאלצת את הבלומף להשתמש בתדרים נמוכים כדי להימנע מחשיפה מוקדמת על ידי מיני עשים שמסוגלים לשמוע את הפולסים שלהם.
הזכרים והנקבות חיים בנפרד לאורך השנה, מלבד בעונת הרבייה שמתרחשת בסוף הקיץ עד הכניסה לתרדמת בתחילת החורף. הנקבה ממליטה גור או תאומים לאחר היריון של מספר חודשים, והם נגמלים לאחר 6 שבועות. הגורים מגיעים לבגרות בגיל שנה עד שנתיים. תוחלת החיים של הסוג עד 22 שנים.
מינים.
בסוג זה 3 מינים:
בטקסונומיות מסוימות, הסוג מפוצל ל-6 מינים.
נשפון עקוד
נשפון עקוד (שם מדעי: "Niumbaha superba") המכונה גם נשפון הגירית או נשפון הפנדה, הוא מין של עטלף בינוני, נדיר וססגוני במשפחת הנשפוניים, שחי באפריקה הטרופית ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא מפורסם בצביעה הייחודית של פרוותו שמורכבת משחור וצהוב-לבן ונדירה אצל סדרת העטלפים. הנשפון העקוד חי ביערות הגשם של מרכז אפריקה, פעיל בלילה וניזון מחרקים. מאז גילויו באמצע המאה ה-20, הנשפון העקוד נתפס בטבע לעיתים רחוקות ואין עדיין מידע על האקולוגיה והביולוגיה שלו.
אטימולוגיה וטקסונומיה.