בהזמנת מרתה היל, נמנתה הולם על מייסדי מכללת בנינגטון בשנת 1934, יחד עם מרתה גרהם, צ'ארלס וויידמן, ודוריס המפרי, והפכה איתם לאחת מיוצרות המחול המשפיעות של זמנם. בארצות הברית כינו אותם "ארבעת הגדולים". פסטיבל המחול האמריקאי (ADF) נוצר במכללת בנינגטון, כהזדמנות לרקדני מחול מודרני להתכנס, ללמוד, ולהציג יצירות חדשות. יצירתה החשובה הראשונה של הולם נקראה "Trend", בשנת 1937, ועסקה בביקורת חברתית, בשילוב מחול אקספרסיוניסטי וטכניקות אמריקאיות. בשנת 1941, יסדה מרכז למחול בקולורדו ספרינגס, ולימדה שם קורסי קיץ.
בשנת 1948 יצרה כוריאוגרפיה בתיאטראות ברודוויי: "בלאדות באלט" ו"נשקיני, קייט", ובעקבות אלו, תריסר מחזות זמר אחרים. יצירת מחול של הולם בשם "Metropolitan Daily" הייתה יצירת המחול המודרני הראשונה שצולמה ושודרה בטלוויזיה (ברשת NBC, והטקסט הכוריאוגרפי שלה (בשיטת "ניתוח תנועה לאבאן") היה לטקסט המחול הראשון שזכה להגנת זכויות יוצרים בארצות הברית. לאורך השנים, יצרה כוריאוגרפיה גם להפקות כגון "תפוח הזהב" (1954) ו"גבירתי הנאווה (1956). בשנת 1960 ביימה עיבוד מחזמר טלוויזיוני של פינוקיו.
הולם כמורה למחול.
גישתה של הולם להוראה דגלה במתן חופש לכל תלמיד להגדיר סגנון טכני משלו שיבטא את פנימיותו ויאפשר לו חקירה וגילוי. היא נהגה לומר לתלמידיה: "זכותכם לסטות מדרכי, אם יש בכם התוכן, אם אתם מגלים את עושרכם, אם יש לכם מה לומר." הולם הייתה קפדנית, ודרשה מצוינות מתלמידיה, ונכונות לעבוד קשה. היא ניחנה ביכולת ביטוי מילולית שאפשרה לה לבטא במילים ובאנלוגיות מה שרצתה להשיג בתנועה. תוכנית הלימודים שלה כללה אנטומיה, יוריתמיקה של דאלקרוז, אלתור, ושיטת לאבאן לניתוח תנועה. פרט לבית הספר שלה, לימדה גם במכללת קולורדו, מכללת מילס, אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, בית הספר של אלווין ניקולאיס, ועמדה בראש המחלקה למחול באקדמיה למחזות זמר בניו יורק. לאחר 1974, לימדה בבית הספר ג'וליארד בניו יורק. בשנת 1988 הופק סרט תיעודי על חייה, בשם "האניה: דיוקן של חלוצה", ובו ראיונות עם הולם, ניקולאיס, מאריי לואיס, ואחרים.
חיי משפחה.
הולם נישאה לפסל גרמני, אשר תמך באדולף היטלר עם עלייתו לשלטון בגרמניה, מה שגרם לניתוק יחסיהם. בנה של הולם היה מעצב התאורה קלאוס הולם.
האניה הולם הלכה לעולמה בניו יורק ב-3 בנובמבר 1992, בגיל 99. נטמנה בעיירה האנובר במדינת פנסילבניה. בנה טמון שם גם כן.
כיבודים.
הולם זכתה ב"פרס המורשת" של איגוד המחול הלאומי האמריקאי בשנת 1976, עבור תרומתה להוראת מחול.
היא התקבלה ל"היכל התהילה" של המוזיאון הלאומי למחול בארצות הברית בשנת 1988.
דיוויזיית אס אס דאס רייך
זכריהו
זְכַרְיָהוּ, דמות מקראית, נביא בימי עוזיהו. שמו מופיע ב. כתוב זה מתאר זכריהו כך: .
עוזיהו נהג לדרוש באלוהים כדי לדעת כיצד יש לנהל את הממלכה, כאשר הנביא זכריהו היה בחיים. המחבר המקראי מציין כי .
שמו של זכריהו זה, אשר מופיע בדברי הימים לא מופיע במקור אחר ואין מידע על נביא בשם זה אשר ניבא בימי המלך עוזיהו. יש הסוברים כי הכתוב , מציב את דמותו של זכריהו כחשובה ולכן גם הכתוב מציין את התקופה בו הוא מנבא כ.
זהותו של זכריהו.
על זהות נביא זה הועלו השערות שונות. רש"י סובר כי זכריהו אינו אלא המלך עוזיהו. במסכת סוטה מ"ח, ב' מזהה רש"י את זכריהו בזכריה בן יהוידע. יש קושי בזיהוי זה טמון בזמנו של זכריה בן יהוידע אשר חי בזמנו של המלך יואש מלך יהודה. היעב"ץ הוא אחד מהחולקים על זיהוי זה. לשיטתו, זכריהו בנו של יהוידע נסקל באבנים במצוות סבא רבא של עוזיהו. ואפשרי שכתוב זה לא נכתב בידי רש"י. יש הסוברים כי זכריהו זה הוא עזריהו הכוהן שהיה בין אלה שהזהירו את עוזיהו לא להקטיר לה' וכך לקחת מסמכויות הכהנים מאז ימי אהרון.
זאב יעבץ מזהה את זכריהו בזכריהו בן יברכיהו אשר שמו מופיע בספר ישעיהו לדעת משה צבי סגל זיהוי זה אינו נכון וזאת מפני שבעל ספר דברי הימים אינו מכנה אותו נביא או חוזה כמו שהוא מכנה נביאים אחרים בספר. לשיטתו הכינוי אינו אלא חכם המבין במראות האלוהים.
סטודיו אייץ' בי
סטודיו אייץ' בי (באנגלית: HB Studio; Herbert Berghof Studio) הוא בית ספר המציע לימוד מקצועי באמנויות הבמה. נוסד ב-1945 על ידי הרברט ברגהוף ושוכן בגריניץ' וילג', ניו יורק.
תוכנית הלימודים שלו כוללת שעורים במגוון תחומים, בכללם משחק, בימוי, מחזאות, תסריטאות, מחזות זמר, תנועה ומחול, תיאטרון בובות, לימוד מבטאים, וניתוח סצינות. שיעורים מסוימים מותנים בעמידה באודישנים.
ב-1948 אוטה האגן הצטרפה לסטודיו כשותפתו האמנותית של ברגהוף, והשניים נישאו כעבור עשר שנים. שיעורי האמן שלה הובילה לכתיבת ספריה Respect for Acting ו-A Challenge for the Actor.
ב-2010, HB Studio ייסדו את מכון האגן. שמציע תוכנית מלאה בגישה פרקטית של אמנות המשחק שמבוססת על כיתות האמן של אוטה האגן.
בוגרים ידועים.
בין הבוגרים הידועים: פ. מארי אברהם, מרקו אפונטה, אן בנקרופט, קנדיס ברגן, ג'ף ברידג'ס, מתיו ברודריק, סטוקרד צ'אנינג, ג'יל קלייבורג, רוברט קלפ, רוברט דה נירו, וופי גולדברג, ג'ורג' רוי היל, האל הולברוק, הארווי קייטל, ג'סיקה לאנג, ג'ק למון, קנט לונגרם, כריסטופר אבוט, אן מיארה, מרשה מייסון, בט מידלר, לייזה מינלי, סינת'יה ניקסון, אל פצ'ינו, ג'רלדין פייג', שרה ג'סיקה פרקר, צ'ארלס נלסון ריילי, כריסטופר ריב, ג'ייסון רוברדס, הרברט רוס, קירה סדג'וויק, ריי שארקי, מורין סטייפלטון, ג'ון סטיוארט, ג'רי סטילר, ברברה סטרייסנד, קרול אן סוזי, סיגורני ויבר וג'ין ויילדר.
KG 200
בית הדירות ריץ קרלטון (סן פרנסיסקו)
בית הדירות ריץ קרלטון (באנגלית: Ritz-Carlton Club and Residences) הוא גורד שחקים הממוקם ברחוב מרקט 690, סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית. בית הדירות, המתנשא לגובה של 95 מטרים ובעל 24 קומות, נבנה על גגו של בניין כרוניקל הישן (באנגלית: Old Chronicle Building), שתוכנן על ידי משרד האדריכלים ברנהם ורות ונבנה בין השנים 1888–1890.
היסטוריה.
בשנת 1888 יזם מייקל הנרי דה-יאנג, הבעלים של עיתון סן פרנסיסקו כרוניקל, את הקמת בניין המשרדים לעיתון שהיה בבעלותו. לשם כך שכר את משרד האדריכלים ברנהם ורות. עם סיום בנייתו, בשנת 1890, היה בניין כרוניקל בן 10 קומות ומגדל שעון בראשו שהתנשא לגובה של 66 מטרים מעל מפלס הרחוב. בזכות כך היה גורד השחקים הראשון בסן פרנסיסקו והבניין הגבוה ביותר בחוף המערבי של ארצות הברית.
בשנת 1905 התקיימו חגיגות הניצחון של ראש העיר הנבחר, יוג'ין שמיץ, תחת מגדל השעון של בניין כרוניקל הישן. חגיגות אלו, שכללו מופע זיקוקין די-נור, גרמו להצתה של המגדל. מגדל השעון שניזוק פורק ובמקומו בנה דה-יאנג 2 קומות נוספות בחזית שפונה לרחוב מרקט ו-6 קומות נוספות בחזית שפונה לרחוב קיארני. בנוסף, הבניין שרד את רעידת האדמה בשנת 1906 אך ניזוק באופן חמור בשריפה שפרצה לאחר מכן. הבניין נבנה מחדש לפי תכנונו של האדריכל ויליס פולק. בשנת 1924 עברה מערכת העיתון למיקומה הנוכחי בצומת הרחובות Fifth and Mission. משנה זו כונה הבניין "בניין כרוניקל הישן" של דה-יאנג.
כחלק מניסיון להפוך אותו למודרני, שופץ הבניין בשנת 1962 באופן נרחב. במסגרת השיפוצים הוקם קיר מסך ממסגרות אלומיניום וזכוכית שכיסה את חזית הלבנים המקורית שלו.
בשנת 2004 החליט בעל הבניין, חברת ריץ קרלטון, לשחזר את חזית הלבנים המקורית שלו, להסב אותו מבניין משרדים לבית דירות ולהוסיף 8 קומות על הבניין הקיים. שיפוץ זה הסתיים בנובמבר 2007 והבניין נפתח לציבור.
אלנסון
אלנסון (בצרפתית: Alençon) היא קומונה בנורמנדי, ובירת מחוז אורן.
היסטוריה.
אלנסון נוסדה על ידי אלאנים במאה ה-4. האזכור הראשון לשם אלנסון הוא במסמך מהמאה ה-7. במהלך המאה ה-10, העיר הייתה גוף עצמאי בין נורמנדי למיין. בין השנים 1049–1051 הטיל ויליאם, דוכס נורמנדי מצור על העיר ולבסוף כבש אותה. העיר נכבשה על ידי האנגלים במהלך המלחמות האנגלו-נורמניות בין 1113 ל-1203.
העיר הוכרזה כדוכסות ב-1415, ובניו של מלך צרפת (עד המהפכה הצרפתית) החזיקו בתואר דוכס אלנסון.
ב-17 ביוני 1940 נכבשה אלנסון על ידי הצבא הגרמני. ב-12 באוגוסט 1944 הייתה לעיר הראשונה שנכבשה על ידי צבא צרפת החופשית בפיקוד פיליפ לקלרק.
ערים תאומות.
לאלנסון חמש ערים תאומות:
סנקט-פטרבורג
טיסה 3352 של אירופלוט
טיסה 3352 של אירופלוט הייתה טיסת פנים מקרסנודאר לנובוסיבירסק עם עצירת ביניים באומסק שברוסיה. ב-11 באוקטובר 1984, בעת נחיתה בשדה התעופה של אומסק, פגע המטוס ברכב שירות על המסלול. כתוצאה מכך נהרגו 174 אנשים על המטוס ועוד 4 אנשים על הקרקע. התורם העיקרי לתאונה הוא פקח הטיסה שנרדם במהלך המשמרת. נכון ל-2015, זוהי התאונה האווירית הקטלנית ביותר שהתרחשה באדמת רוסיה.
התאונה.
בשעה 5:00, טיסה 3352 הייתה בהכנות לנחיתה באומסק. באותו הזמן המטוס שהיה מדגם טופולב Tu-154, היה המטוס היחיד שהתקרב לאומסק והוא קיבל אישור לנחיתה.
בשעה 5:20 ביקש צוות הקרקע אישור לייבש את המסלול עקב הגשם ומחשש להחלקה. פקח הקרקע שהיה בתפקיד נתן להם אישור ונרדם לאחר מכן, הוא שכח להפעיל את אזהרת "מסלול תפוס". בכל מקרה תקנות שדה התעופה אוסרות על סגירת או פתיחת מסלול ללא אישור הפקח הראשי או סגנו, דבר אשר לא התבצע.