כשיטת הגר"א שמתייחס לתקנות הקהל (או לפחות לחלקן) כמחייבות מדרבנן, נראית גם דעתו של רבי יוסף טוב עלם שכתב:
ההשוואה לבית דין.
בספרות הראשונים נערכת השוואה בין כוחו של הקהל לתקן תקנות לתוקפה של תקנת בית-דין ("הפקר בית-דין הפקר", "בית-דין מכין ועונשין שלא מן התורה") ולתוקף סמכותו של מלך. נראה כי עיקרון מרכזי זה הוא שעומד ביסודה של תקנת הקהל, ההשוואה לכוחם של בית-דין ולכוח שלטונו של מלך - הסמכות המנהיגותית שהוכרה על ידי התורה: . ניסוח נועז יותר קובע כי דינמיקת התוקף עובדת בכיוון הפוך; כוחו של בית-הדין לתקן תקנות המחייבות את הקהילה, נובע מכוחו של הקהל לקבל על עצמו תקנות. ההשוואה לבית דין עמוקה, עד כדי כך שהרב אברהם ישעיהו קרליץ פוסק כי בעת התקנת התקנה מוכרחים לנכוח לפחות 3 אנשים - כבית-דין. הרשב"א גם מבצע השוואה כזו, וכותב: ובמקום אחר הוא כותב:
מטרתה של הקבלה זו מובנת; היא נועדה להבהיר את מקור סמכותו של הקהל לתקן תקנות ולכפות את היחיד להישמע להן. סביר כי השוואה זו היא אנלוגיה פשוטה: כשם שבמצב בו מתקיימת היררכיית שלטון לאומית, הסנהדרין - הערכאה המשפטית הגבוהה ביותר - היא בעלת סמכויות ניהול ותיקון נרחבות, כך גם במצב בו השלטון הוא קהילתי בלבד, בית הדין המקומי - הערכאה הגבוהה בקהילה - הופך לבעל סמכויות תיקון נרחבות.
את השתלשלות מקור הסמכות מסכם רבי צמח בן שלמה דוראן באחת מתשובותיו ההלכתיות, ובסופה מוסיף תנאי מהותי באשר לצורך בגיבוי סמכותי מ"אדם חשוב" לתיקון:
חרם הקהילות.
במסגרת סמכותם של ראשי הקהילה לתקן תקנות, ביכולתם להטיל חרם על העובר עליהן, חרם מהסוג שמכונה "חרמי ציבור" או "חרמי קהל". חרם זה אינו מוחל מיידית ובאופן אוטומטי על מיפר התקנות, ויש להכריז עליו בציבור כמוחרם, אך למרות הקלה זו בהשוואה לחרם רגיל, לדעת הרא"ש והריב"ש חרם זה חמור, והעובר עליו פסול להעיד ושבועתו אינה אמינה. הראבי"ה חלוק עליהם - אך לא מסיבה מהותית. לדעתו במציאות היום-יומית לא ניתן לנהוג כך, מכיוון שרוב האנשים עוברים באופן זה או אחר על חרמי הקהילות, ואם כן פסלנו את רובם המוחלט של האנשים.
מקור הלכתי.
יהושע בן נון הוא הראשון שמוזכר בתנ"ך כמטיל חרם על מפירי תקנתו: חרם נוסף מוזכר בספר שופטים בפרשת פילגש בגבעה: . דוגמה המופיעה בספר שמואל, היא זו שאומר שאול המלך: .
הרמב"ן משתמש בפסוק כדי לטעון שהעובר על חרם הקהילה מחויב מיתה, אך הוא כותב שזה "שמא", ומסייג זאת מיידית.
יארוסלאן
אורלי לוי
STS-43
STS-43 הייתה המשימה התשיעית של האטלנטיס וה-42 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-2 באוגוסט 1991, ונמשכה קרוב לתשעה ימים. המשימה העיקרית של המשימה הייתה שיגור לוויין התקשורת הרביעי בסדרת לוויני הTDRS.
חוק הקוסמים הראשון
אפגיאה
STS-48
STS-48 הייתה המשימה ה-13 של הדיסקברי וה-43 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-12 בספטמבר 1991, ונמשכה חמישה ימים. המטען העיקרי במשימה הייתה לוויין לחקר האטמוספירה העליונה ועל שכבת האוזון המסוככת שלו. היעדים המשניים בטיסה כללו חלבון צמיחת חלבון, הטיסה השביעית של ניסוי סיפון בינוני בגידול גבישי חלבון בחוסר משקל, מחקר כיצד מגיבים נוזלים ומבנים בחוסר משקל, החקירות לעיבוד ממברנה פולימרית, מחקר ליצירת קרומי פולימר, המשמשים כמסננים בתהליכי זיקוק תעשייתיים רבים, בחלל, מחקר על ההשפעות של חוסר משקל על מכרסמים, צג ההפעלה המעבורת, מכשיר שמודד את כמויות קרני הגמא בתא הצוות של המעבורת, ומחקר של קרינה קוסמית בסביבת המסלול.
לייטון מיסטר
לייטון מריסה מיסטר (באנגלית: Leighton Marissa Meester; נולדה ב-9 באפריל 1986) היא שחקנית, זמרת ודוגמנית אמריקאית. מוכרת בעיקר בשל תפקידה כבלייר וולדורף בסדרת הטלוויזיה "אחת שיודעת" ) של רשת The CW; היא גם הופיעה בסרטים כמו "בכוח הקאנטרי" (2010), "השותפה" (2011), "מונטה קרלו" (2011), "זה הבן שלי" (2012), "השופט" (2014) ו"סוף שבוע מסוכן" (2022). מיסטר עשתה את הופעת הבכורה שלה בברודוויי במחזה "על עכברים ואנשים" (2014), והיא גילמה את אנג'י ד'אמאטו בסיטקום של רשת ABC "חד הוריים" (2018–2020).
ביוגרפיה.
לייטון מיסטר נולדה בפורט וורת', טקסס שבארצות הברית. הוריה הם קוני ודוג מיסטר. היא נולדה בכלא בעת שהוריה הורשעו בהברחת מריחואנה מג'מייקה לארצות הברית. כאשר הייתה בת 3 חודשים, אמה השתחררה מהכלא וגידלה אותה. בראיונות טוענת מיסטר שהוריה העניקו לה חינוך נורמלי ושעזבו את חיי העבריינות, וכן שאירועי החיים שעברו הוריה גרמו לה להיות אדם לא שיפוטי ופתוח יותר לרעיונות.
בגיל מוקדם החליטה מיסטר שהיא יודעת מה ברצונה לעשות בחייה, וכבר בגיל 10 היא עברה עם אמה לניו יורק בתקווה להתחיל את הקריירה שלה. היא החלה לעבוד בדוגמנות, ועבדה בין היתר בחברות "ולמינה" ו"ראלף לורן".
לאחר שהגיעה להחלטה כי מקצוע הדוגמנות אינו בשבילה, עברה למשחק. בתפקידה הראשון שיחקה בתפקיד אורח בסדרה המצליחה "חוק וסדר".
בגיל 14 עברה ללוס אנג'לס, קליפורניה, על מנת לקדם את קריירת המשחק.
קריירה.
משחק.
כשעברה ללוס אנג'לס, החלה להופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה מצליחות, כמו: "בוסטון פאבליק", "להתחיל מחדש", "ג'ורדן", "הרקיע השביעי", "הפמליה", "האוס", "24" ו"ורוניקה מארס". ב-2007 התקבלה לתפקיד ראשי בסדרה "אחת שיודעת", בדמות בלייר וולדורף. בשנת 2007 שיחקה בדרמת ההתבגרות "לזכור את המבוכה" לצד אמבר הרד.
מוזיקה.
לייטון עוסקת גם במוזיקה. במאי 2009 יצא לרדיו שיר בכורה ששמו "Good Girls Go Bad", בשיתוף להקת "Cobra Starship". השיר הגיע למקום העשירי במצעד הבילבורד האמריקאי. באוקטובר 2009 יצא השיר "Somebody to Love" בשיתוף הזמר רובין ת'יק. במרץ 2010 יצא הסינגל השני של לייטון "Your Love's a Drug". שלושת השירים ועוד מספר שירים שהודלפו היו חלק מאלבום מתוכנן של מיסטר, אך האלבום בוטל. בין השנים 2011 ל-2014 עבדה עם להקה בשם 'Check in the Dark' שאיתם הקליטה מספר שירים ויצאה גם לסיבוב הופעות. גם ללייטון ללהקה תוכנן אלבום אך גם הוא בוטל. ב-9 בספטמבר 2014 הוציאה לייטון את "Heartstrings", סינגל הבכורה מאלבום הבכורה המצופה שלה בעל אותו השם. האלבום יצא ב-28 באוקטובר 2014 ומכיל 9 שירים.
חיים אישיים.
בעבר לייטון התגוררה בניו יורק והיום מתגוררת בלוס אנג'לס. בשנת 2009, דורגה במקום ה-12 במגזין הגברים "מקסים", ברשימת "100 הנשים הסקסיות בעולם".
בשנת 2008, היא יצאה עם השחקן סבסטיאן סטן, ששיחק לצדה בסדרה "אחת שיודעת". הזוג נפרד בסביבות אפריל 2009.
בנובמבר 2013, היא התארסה לשחקן האמריקאי-יהודי אדם ברודי, אותו פגשה בעת צילומי הסרט "אורנג'ס" במרץ 2010. בני הזוג נישאו בטקס פרטי ב-15 בפברואר 2014. בתם הראשונה, ארלו דיי ברודי, נולדה ב-4 באוגוסט 2015. באפריל 2020, נחשף כי בני הזוג מצפים לילדם השני. בספטמבר 2020, ברודי אישר שילדם השני, בן, נולד.
STS-44
STS-44 הייתה המשימה העשירית של האטלנטיס וה-44 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-24 בנובמבר 1991, ונמשכה קרוב לשבעה ימים. המשימה הייתה משימה של משרד ההגנה האמריקאי.
מפגש קרנת שהואן
STS-42
STS-42 הייתה המשימה ה-14 של הדיסקברי וה-45 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-22 בינואר 1992 ונמשכה שמונה ימים. המטרה העיקרית של המשימה הייתה חקירת השפעת מיקרוכבידה על אורגניזמים שונים.
תקנות הקהילות
תקנות הקהל
סונאטת קרויצר (בטהובן)
את הסונאטה לכינור מס' 9 בלה מז'ור, המוכרת בשם סונאטת קרויצר, הוציא בטהובן לאור כאופוס 47 שלו. הוא ידוע בתפקיד הכינור התובעני שלה, באורכה יוצא הדופן (ביצוע טיפוסי נמשך קצת פחות מ-40 דקות) וקשת הרגשות שהיא מקיפה; הפרק הראשון סוער ברובו, השני מהורהר והשלישי תוסס ומלא עליצות.
הסונאטה הוקדשה במקורה לג'ורג' ברידג'טוור, כנר שמוצאו מעורב, מפולין ומאיי הודו המערבית, שניגן אותה יחד עם בטהובן בביצוע הבכורה בשנת 1803, בקונצרט שחרית בשעה 8:00 בבוקר. ואולם, המחקר מלמד, שאחרי הקונצרט, כשהשניים שתו בצוותא, השמיץ ברידג'טוור אישה, שבטהובן אהב והוקיר. זועם, הסיר בטהובן את ההקדשה, "Sonata mulattica composta per il mulatto Brischdauer", ("סונאטה מולאטית שחוברה למען המולאט ברישדאוור") מן היצירה והקדיש אותה תחת זאת לרודולף קרויצר, שנחשב לכנר המעולה ביותר בימים ההם.מכל מקום, קרויצר לא ניגן מעולם את הסונאטה, שאותה חשב לבלתי ניתנת לנגינה, אם כי שמו נקשר בה מאז ועד היום.
מבנה.
היצירה כתובה בשלושה פרקים וביצועה נמשך בערך 37 דקות.
הסונאטה מתחילה במבוא של אקורדים איטיים בסולם מז'ור, בנגינת הכינור. עם כניסת הפסנתר מתחילה ההרמוניה להתקדר לקראת המינור, עד שמתחיל חלקו העיקרי של הפרק - פרסטו זועם בלה מינור. מבחינת דרגת הקושי בביצוע, משתווה כאן תפקיד הפסנתר לזה של הכינור. סמוך לסיום, מחזיר בטהובן חלק מן האדג'ו הפותח, לפני שהוא חותם את הפרק בקודה מיוסרת.
קשה לתאר ניגוד רב יותר בין פרק זה לשני, נעימה רוגעת בפה מז'ור, שאחריה חמש וריאציות שונות בבירור זו מזו. הווריאציה הראשונה מתעתקת את הנושא למשקל משולש מלא חיים ומקשטת אותו בסלסולי טריל. בווריאציה השנייה משתלט הכינור על המלודיה ומחיה אותה עוד יותר. הווריאציה השלישית, בסולם מינורי, חוזרת להלך רוח קודר ומהורהר יותר. הרביעית מזכירה את הראשונה והשנייה באופיה הקליל, העיטורי והאוורירי. הווריאציה החמישית והאחרונה, הארוכה בכולן, משווה לפרק אופי איטי ודרמטי יותר, אך מסתיימת בכל זאת בפה מז'ור נטול-דאגה.