נולד ביישוב אבן שמואל, בן שלישי במשפחה של שבעה ילדים, לאב ממוצא דרום אפריקאי, ואם ישראלית ילידת גוש עציון, טרום מלחמת עצמאות. סבו מצד אימו הוא משה (מושקו) מושקוביץ, איש חינוך, ממייסדי ישיבת הר עציון וממחדשי היישוב היהודי בגוש עציון לאחר מלחמת ששת הימים. בהמשך עברה המשפחה להתגורר באלון שבות שבגוש עציון. גדל והתחנך בבית הספר Torah Academy של חב"ד ביוהנסבורג, דרום אפריקה, בין השנים 1977–1981, במסגרת שליחות חינוכית של אביו, יעקב כץ, מטעם הסוכנות היהודית. אביו ניהל את לימודי היהדות בבית הספר "קינג דייוויד", שהיה בית הספר היהודי הגדול ביותר בדרום אפריקה. בשנת 1981 חזרה משפחתו ארצה, והמשפחה חזרה להתגורר באלון שבות. בין השנים 1982–1985 למד בבית הספר הממלכתי-דתי בגוש עציון, ולאחר מכן עד שנת 1989 למד בישיבה התיכונית "חורב" בירושלים.
לאחר סיום לימודי התיכון, המשיך ללימודים בישיבת ההסדר "שעלבים", עד שנת 1994, במסגרתה שירת בצה"ל בגדוד 202 של הצנחנים, ואף יצא לקורס סמלים.
לאחר לימודיו בישיבת ההסדר וסיום שירותו בצה"ל, החל ללמוד באוניברסיטת בר-אילן, ושימש בשנים 1997–1998 עוזר מחקר של פרופסור שמואל ליימן-ווילציג מהמחלקה למדע המדינה. בשנת 1997 סיים תואר ראשון במדע המדינה ותקשורת המונים, ובשנים 2001–2002 סיים לימודי תעודה ביחידה לעיתונות ותקשורת, תואר ראשון בהיסטוריה כללית, ותואר שני עם תזה במדע המדינה – מגמת תקשורת ציבורית. כותרת התזה, שנכתבה בהדרכת ליימן-ווילציג הייתה "תמורות בפובליציסטיקה הרוויזיוניסטית משנות העשרים עד שנות התשעים בנושא אקטיביזם מדיני-ביטחוני".
בין השנים 2002–2004 שימש ככתב לענייני אקטואליה בשבועון "מקור ראשון", ובהמשך משנת 2005 ועד שנת 2009 שימש ככתב מדיני ביומון "מקור ראשון", וכתב טור שבועי בנושא כלכלי-פוליטי.
בשנים 2010–2017 שימש כיועץ ראש הממשלה.
פעילות דיפלומטית.
בשנת 2017 מונה על ידי ראש הממשלה דאז, בנימין נתניהו, לתפקיד הקונסול הכללי של ישראל ביוסטון, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2021.
בתקופת כהונתו נפגעה הקהילה היהודית מהוריקן הארווי. כחלק מפעילותו הדיפלומטית התקבל סיוע כספי של מדינת ישראל, באמצעות משרד התפוצות, בסך של מיליון ש"ח.
נוסף על כך, בתפקידו כקונסול היה כינון טיסות ישירות מדאלאס לישראל, של חברת אמריקן איירליינס, חברת התעופה הגדולה בעולם, במטרה לחזק את הקשרים הכלכליים של ישראל עם ארצות הברית.
חיים מאיר מזרחי
הרב חיים מאיר מזרחי היה מחכמי ורבני אזמיר במאה ה-19. מחבר ספר בן הרמה על הרמב"ם.
תולדותיו.
נולד לשרה בכורה ולרבי יצחק מזרחי. למד בבית מדרשו של רבי דוד אמאדו, ישיבת בית הלוי:
. רבי יאושע שלמה ארדיט, מחבר ספר חינא וחיסדא, כותב עליו: . נשא ונתן בתורה עם בני דורו, וביניהם הרב חיים בנימין פונטרימולי, מחבר ספר פתח הדביר, רבי אברהם פאלאג'י, שמכנהו "עמיתנו בתורה", ורבי יעקב אמאדו.
נפטר בשנת ה'תרנ"א. הספידו רבי יצחק פאלאג'י בספרו יפה ללב.
חיים אישיים.
נישא למרת מזל טוב. בי"א בתשרי תקצ"ב נפטר אביו, ואמו נפטרה בסיוון תקע"ד. שני ילדים של רבי מאיר נפטרו סמוך ללידתם. בב' בתשרי ה'תר"ז נפטר בנו הבכור, רבי בכור יצחק מזרחי, כשטרם חלפה שנה מנישואיו. על רבי יצחק, רבי חיים פאלאג'י מעיד:. פטירת בנו השפיעה על הרב חיים מאיר עמוקות, והוא כותב: "מן הוא והלאה אנחה שוברת כל גופי ויום ולילה לא אשקוט ולא אנוח עד אשר לא נותרה בי נשמה אף אין יש רוח...הייתי הולך ונסוע מעיירות לכפרים לבקש תרופה ולמצוא מרגוע וסר כחי ממני שנים רבות, וידוע חולי איש מכאובות, ואחר עבור זמן בחסד עליון האל הנאמן עמדתי על קו הבריאות במקצת, ומכל חולי ותהי מחצת, אז יעצוני כליותי, שמעתי באומרים לי אם לא עכשיו אימתי, אזור נא כגבר חלציך, חובר חבר כי הן במות זכרך, מהנמצא אתך אם מעט ואם הרבה, והוא יהיה לך לבן עץ חיים...ואין חיים אלא תורה". בעקבות משבר אישי זה, ממנו התקשה להתאושש, פנה הרב להוציא לאור את כתביו.
חיבוריו.
חלק מכתביו של הרב נשרפו בשריפה הגדולה באזמיר בי"א באב התרי"א, והחלק שנותר, הוחזק בתיבה, אותה פתחו גנבים שדרו בבתים לאחר השריפה, ולאור אכזבתם כי רבה מכך שלא מצאו אבנים טובות וכסף בתיבה, הניחוה פתוחה בחוץ עד שנרטבו כתבי היד מהגשמים. לרב נותרה רק מחברתו אישית אותה נשא בחיקו וממנה ומזיכרונו הדפיס את חידושיו.
סקייטריין
SkyTrain (ונקובר)
Skytrain (בנגקוק)
SkyTrain
Skytrain
לוחמת גזים
המרכז היהודי באושוויינצ'ים
המרכז היהודי באושוויינצ'ים (פולנית: Centrum Żydowskie w Oświęcimiu, אנגלית: Auschwitz Jewish Center, יידיש: אָשפּיצין, מבוטא: אוֹשְׁפִּיצִין, גרמנית: Auschwitz - אושוויץ) נמצא בעיירה אושוויינצ'ים, השוכנת קילומטרים ספורים ממחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. המרכז נפתח ב-18 במאי 2014 בביתו של שמעון קלוגר, וזהו המרכז היהודי היחיד שהוקם בסמוך למחנה ההשמדה. המרכז פועל תחת חסותו של המוזיאון למורשת יהודית בניו יורק, מאויש על ידי פולנים, ומנהלו הוא תומאש קונצביץ' (Tomasz Kuncewicz). מטרתו ליצור אתר מורשת היסטורי שיהיה משמעותי עבור תושבי העיר ועבור מספר המבקרים הרבים המגיעים לאושוויינצ'ים במקביל לביקורם במחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו, ולמעשה לשמר וללמד את זיכרון הקהילה וההיסטוריה היהודית העשירה שהייתה בעיירה לפני מלחמת העולם השנייה. העיירה עוברת תהליך של שינוי בעקבות שימור האתרים הקשורים לעברה היהודי, חלקם שוחזרו והועלו בצורה דיגיטלית לאפליקציית "אושפיצין".
היסטוריה.
העיירה אושוויינצ'ים היא עיירה פולנית ששמה הפך מאוחר יותר כשם נרדף לשואה. לפני המלחמה היא מנתה כ-10,000 תושבים, והיהודים שהתיישבו בה לפני כ-400 שנה היוו כמחצית מהם. בעיירה התפתחה תרבות יהודית משגשגת והיא כונתה בשם "עיר ישראל". התושבים היהודים קיימו חיי דת, חינוך, תרבות וחברה ערים, הקימו מפעלי סעד ומפעל לייצור וודקה שהיה ראשון המפעלים שקמו בפולין.
דת: כ-20 בתי כנסת נבנו בעיירה ו-3 מתוכם היו שייכים לחסידות בובוב. בשנת 1588 הוקם בית הכנסת הראשון עשוי כולו עץ, אך שריפה שהתחוללה בשנת 1711 כילתה אותו יחד עם כיכר העיר והרחובות הסמוכים. ברפרודוקציה של מסמך שהוצג בתערוכה במוזיאון למורשת יהודית בניו - יורק, נרשם כי האציל הפולני יאן פיוטרשבסקי תרם לקהילה היהודית אדמות לבניית בית כנסת ובית קברות.
חינוך: פעלו בה תלמודי תורה וישיבה גדולה שתלמידיה הגיעו מהעיר והעיירות הסמוכות וכן 2 גני ילדים שהוקמו על ידי ויצו.
תרבות וחברה: במועדון התרבות היהודי "אולם הקריאה" התקיימו בכל שבת הרצאות בנושאים שונים: מדע, תרבות, חברה ופוליטיקה; חוגים שונים כמו עברית, אנגלית ודרמה שבני נוער רבים השתתפו בהם; הוועד המקומי של ההסתדרות הציונית הקים בה אוניברסיטה עממית; הוקם בעיר סניף שוחרי האוניברסיטה העברית בירושלים; מועדון ספורט - "קדימה" שנוסד בשנת 1922 והיו חברים בו כ-200 בני נוער, וכן קבוצת כדורגל יהודית. כמו כן פעלו בעיר תנועות נוער בהן "המזרחי", "החלוץ", "עקיבא", "השומר הצעיר" ו"גורדוניה".
תעשייה: אחד המפעלים הראשונים שקמו בפולין בשנת 1804, על יד הגשר החוצה את נהר הסולה (Sola River), היה מפעל לוודקה ומשקאות אלכוהוליים של יעקב הברפלד (Jakob Haberfeld). שנים לפני פרוץ המלחמה, סללה משפחת הברפלד מסילת ברזל שהובילה לאזור הביצות מחוץ לעיר. פסי רכבת אלה שימשו מאוחר יותר את הגרמנים כדי להביא את משלוחי היהודים שהגיעו ברכבות מכל רחבי אירופה לסוף מסעם - "הרמפה היהודית הישנה" מחוץ לבירקנאו, שם ערכו רופאי ה-SS את ה"סלקציות" לתאי הגזים. מפעל נוסף בעיירה היה מפעל אגרוכימיה של משפחת שונקר.
בתקופה שבין המלחמות, שררה בעיר אווירה אנטישמית וכרזות רחוב הכריזו על החרמת חנויות ובתי מלאכה של יהודים, פעמים רבות תפסו יהודים ברחוב והכו אותם. עם כל זאת, נבחרו בשנים הללו למשרות ציבוריות בעיר אנשי ציבור שעמדו בראש הקהילה היהודית ולפי ההסכם במועצת העיר, סגן ראש העיר היה יהודי (סגן ראש העיר האחרון היה ד"ר אמיל רייך).
בשנת 1939, לאחר פלישת גרמניה לפולין, ברחו רבים מהתושבים היהודים למזרח, לשטחים שהיו בידי ברית המועצות. על היהודים שנשארו הוטלו הגבלות וגזרות: בתיהם נלקחו, חנויותיהם הוחרמו, הם נאלצו להעביר כסף, רכוש ומזון לגרמנים, הושתו עליהם הגבלות תנועה כמו האיסור לנסוע ברכבת במחוזות קטוביץ ואופולה וכן הוראה מוחלטת לענוד על הזרוע השמאלית סרט לבן עם מגן דוד כחול. בעיר הוקם יודנראט שהיה אחראי למימוש כל דרישות הגרמנים ובראשו הועמד יוסף גרוס. היודנראט היה חייב לספק לגרמנים עובדים לעבודות כפייה ובפברואר 1940, הורו לו הגרמנים לספק להם בעלי מקצוע לענף הבניין (בנאים, נגרים, זגגים, צבעים), אשר יצאו לעבוד ולהכין מבנים מחוץ לעיר, שהיו שייכים לצבא הפולני, על מנת שאפשר יהיה לקלוט בהם אסירים. מאוחר יותר הפכו מבנים אלה למחנה הריכוז אושוויץ 1.
באפריל 1941, פורסם צו על ידי הגרמנים, שבו נאמר כי כל יהודי אושוויינצ'ים חייבים לפנות את בתיהם ולעבור לערים אחרות בשלזיה, בעיקר לסוסנוביץ ולבנדין. גירוש 5,000 יהודי אושוויינצ'ים בוצע בשבוע אחד, במהלך
"אקציה" מצולמת במיוחד. תושביה הנוצרים העיירה צפו בגירוש מחלונות בתיהם, כאשר אנשי ה-SS הצעידו את היהודים אל הלא נודע - קהילת אושוויינצ'ים חדלה להתקיים. בגל השילוחים בקיץ ובסתיו 1942 גורשו יהודי העיירה למחנה ההשמדה אושוויץ.