מעבר ברנר (באיטלקית: Passo del Brennero; בגרמנית: Brennerpass) הוא מעבר הרים בהרי האלפים על הגבול שבין איטליה לאוסטריה המשמש אחד ממעברי ההרים העיקריים באזור האלפים. זהו המעבר הנמוך ביותר (1,370 מטר) והנוח ביותר מבין מעברי האלפים ואחד הבודדים באזורו. מסיבות אלה מעבר זה היה מוקד למאבקי שליטה.
היסטוריה.
מעבר ברנר הפך למעבר הרים מסודר עוד בימי רומא העתיקה, אף שהיה בשימוש עוד קודם לכן. הדרך הרומית הראשונה, ויה קלאודיה אוגוסטה (Via Claudia Augusta), אשר קישרה בין איטליה לבין רייטיה ונחנכה בשנים 46–47 לספירה, לא חצתה את המעבר. דרך זו יצאה צפונה מן העיר ורונה, דרך עמק אדיג'ה אל עבר אאוגסבורג, דרך מעברי הרים אחרים באלפים. רק במאה ה-2 נסללה דרך במעבר ברנר. מאות בשנים עברו במעבר אנשים ובהמות הגוררות עגלות משא בלבד, עד שהדרך הורחבה בשנת 1777 ואיפשרה מעבר כרכרות. בשנת 1867 הושלמה מסילת ברזל דרך המעבר ועד היום זו מסילת הברזל היחידה החוצה את האלפים שלא במנהרה ארוכה. מאז סיום מלחמת העולם הראשונה, עם שינוי תוואי הגבולות הבינלאומיים, חלקו איטליה ואוסטריה בשליטה במעבר. עד לאותה עת היה המעבר כולו בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, ב-18 במרץ 1940, נפגשו במעבר אדולף היטלר ובניטו מוסוליני כדי לציין את ברית הפלדה.
דרכים.
כביש מהיר אירופי E45 (המסומן בתחומי איטליה A22 ובאוסטריה A13), המקשר בין אינסברוק לוורונה ומודנה דרך בולצנו, עובר במעבר ומשמש אחד מנתיבי התחבורה היבשתית החשובים ביותר מצפון לדרום באירופה. אף לאחר הפסקת בדיקות המכס במעבר משתרכים במקום פקקי תנועה ארוכים וידועים לשמצה בפי תיירים מצפון אירופה המבקשים להגיע עם מכוניתם לנופש על חוף הים התיכון.
גשר אירופה (בגרמנית: Europabrücke) הממוקם סמוך לעיר אינסברוק, קילומטרים ספורים מן המעבר, הוא גשר בטון הנושא כביש מהיר בעל שישה מסלולים מעל עמק סיל אל המעבר. הגשר בגובה 180 מטר מעל הקרקע ובאורך 820 מטר נחנך בשנת 1963 כיצירת מופת הנדסית אשר באה להקל על התנועה במעבר ברנר.
המשאיות הכבדות המשרכות דרכן במעלה עמק נהר אין, בדרכן אל המעבר, מזהמות את סביבתן ומהוות נושא לוויכוחים ערים בין מתווי המדיניות באירופה. בשנת 2004 חצו את גשר אירופה והמעבר כ-1.8 מיליון משאיות. כדי להקל על תנועת כלי הרכב בכביש שבמעבר מתבצעות תוכניות לשדרג את מסילת הברזל בין ורונה לאינסברוק ולהעבירה בסדרת מנהרות, כולל מנהרה בבסיס מעבר ברנר. העבודה על חציבת מנהרת הרכבת במעבר, באורך 56 קילומטר, החלה בשנת 2006. חציית מעבר ברנר בכלי רכב כרוכה בתשלום אגרה.
טרינטו
עלילת הדם בטרנט
יעקב אורנשטין
ממברנה (פיזיקה)
ונסן קאסל
ונסן קאסל (צרפתית: Vincent Cassel; נולד ב-23 בנובמבר 1966 בפריז, צרפת) הוא שחקן קולנוע צרפתי זוכה פרס סזאר, ידוע בתפקידיו בסרטים "אחוות הזאבים", "אושן 12", "מחיר הבגידה", "סימנים של כבוד" ו"ברבור שחור".
ביוגרפיה.
קאסל נולד בפריז בשם ונסן קרושון (Crochon) לעיתונאית סבין ליטקיו ולשחקן ז'אן פייר קאסל. לקאסל אח בשם מתיאס, ראפר בעל להקה בשם "Rockin' Squat", ואחות בשם ססיל, גם היא שחקנית קולנוע.
קאסל נישא בשנת 1999 לשחקנית ודוגמנית האיטלקייה מוניקה בלוצ'י, שאיתה הופיע במספר סרטים צרפתיים: "אחוות הזאבים", "דוברמן" ו"בלתי הפיך", הזוג הכיר בשנת 1996 על סט הסרט "הדירה". לזוג שתי בנות.
ב 2013 הזוג התגרש.
ב 2018 נישא לטינה קונאקיי.
קריירת משחק.
תפקידו הראשון של קאסל בקולנוע הצרפתי היה ב-1995 בדרמת הפשע "השנאה". בסרט גילם קאסל את וינץ, צעיר יהודי היוצא עם חבריו סעיד ואיבֶּר למסע לילי שבמהלכו הם נתפסים בידי המשטרה, מאחרים את הרכבת האחרונה חזרה לביתם בפרבר, מנסים ללא הצלחה לגנוב מכונית ומתעמתים עם כנופיית גלוחי ראש. סרטים צרפתיים נוספים בהם הופיע קאסל היו "הדירה" שם גילם את מקס, איש עסקים מצליח שנקלע למשולש רומנטי והמותחן האלים "דוברמן" שבו משחק קאסל את דוברמן, מנהיג כנופיה שעוסקת בשוד בנקים.
את הופעתו הראשונה בהוליווד עשה קאסל בשנת 1998 בדרמה הביוגרפית "אליזבת", בסרט גילם קאסל את דמותו של אנרי השלישי, מלך צרפת. ב-1999 הופיע קאסל בסרטו של לוק בסון "ז'אן ד'ארק" בתור ז'יל דה רה, אביר צרפתי היוצא יחד עם ז'אן ד'ארק (מילה יובוביץ') להילחם בכיבוש האנגלי בתחילת המאה ה-14.
בשנת 2000 שיחק קאסל במותחן הפעולה "נהרות הארגמן", בסרט הופיע קאסל כשוטר צעיר ובודד בשם מקס בעל חושים חדים שהיה בעברו גנב מכוניות. הוא חוקר השחתת קברים לילית בידי חבורת מגולחי ראש, ובעיקר את חילול קברו של ילד קטן שנעלם לפני 20 שנה.
בשנת 2001 הופיע קאסל בפנטזיית האימה הצרפתית "אחוות הזאבים", בסרט הופיע קאסל כז'אן פרנסיס דה מורנז'יאס שנשלח על ידי מלך צרפת במטרה להרוג חיה נוראית שמטרידה את ההרים בדרום מערב צרפת.
כן השתתף במותחן הקומי "על שפתיי" בו הוא מגלם את פול אנז'לי, עוזרה החדש של קלרה, עובדת כמזכירה בחברה גדולה, אותה מגלמת השחקנית עמנואל דבו.
קאסל דיבב את רובין הוד בקומדיית האנימציה "שרק".
ב-2002 שיחק קאסל בדרמת הפעולה האלימה "בלתי הפיך", בסרט גילם את מרכוס, חברה של בחורה בשם אלכס (מוניקה בלוצ'י). כאשר אלכס נאנסת בידי סרסור יוצא מרכוס ביחד עם בעלה לשעבר של אלכס על מנת לנקום.
ב-2004 השתתף קאסל בסרט ההמשך לקומדיית הפשע של סטיבן סודרברג "אושן 12", בסרט הופיע כפרנסואה טולור, "שועל הלילה", גנב רב פעלים המשתמש ביכולותיו הפיזיות.
ב-2005 הופיע קאסל במותחן "מחיר הבגידה" בתור הנבל פיליפ לארוש, שודד סאדיסט שפועל עם אישה בשם ג'יין/לוסינדה (ג'ניפר אניסטון) הנראית תמימה לחלוטין אך מתבררת כמפתת עשירים סדרתית.
בשנת 2007 לוהק קאסל לתפקיד ראשי בדרמת הפשע של דייוויד קרוננברג "סימנים של כבוד", בסרט מגלם את דמותו של קיריל בנו קצר הרוח של סמיון, בוס המאפיה הרוסית בלונדון. כמו כן שיחק קאסל בסרט השלישי בסדרת סרטי הפשע של סטיבן סודרברג "אושן 13". בסרט חוזר קאסל לגלם את פרנציוס טולור "שועל הלילה" ומחליט לשתף פעולה עם טרי בנדיקט (אנדי גרסיה).
בשנת 2008 אחרי שהיה מועמד שלוש פעמים, זכה קאסל בפרס סזאר על תפקידו בדרמת הפשע הביוגרפית המורכבת משני חלקים "אויב הציבור מספר 1". בסרט גילם קאסל את ז'אק מרין אויב הציבור מספר 1 בצרפת של שנות השבעים. במשך קרוב לשני עשורים, היה מרין עבריין בלתי ניתן לעצירה, הוא שדד בנקים, פרץ לבתים חטף אנשים וברח בכל הזדמנות שהייתה לו מבתי הכלא. כמו כן זכה על הופעתו בפרס לומייר.
ב-2010 כיכב בדרמה של דארן ארונופסקי "ברבור שחור" בתור המנהל האומנותי של להקת המחול "ניו יורק סיטי בלט" תומא לֶרואה.
בשנת 2016 שיחק לצד מריון קוטיאר בסרט "זה רק סוף העולם" של הבמאי הקנדי קסבייה דולן.
אברהם וילנצ'יק
אברהם וילנצ'יק (1917 – 25 בפברואר 1943) היה איש לח"י שהוצא להורג על ידי אנשי לח"י בהרצליה בשנת 1943.
חייו.
אברהם וילנצ'יק תושב הרצליה היה אחד מראשוני חברי לח"י, בתקופה שהלח"י נקרא עדיין "אצ"ל בישראל". הוא נעצר על ידי הבריטים חודשיים לאחר השוד בבנק אפ"ק שהתרחש ב-16 בספטמבר 1940, בו שדדו אנשי לח"י, לאור היום, סכום של 4,406 וחצי לירות (סכום השווה למיליוני שקלים של היום), בבנק אנגלו-פלשתינה, בסניפו ברחוב בן-יהודה בתל אביב.
מעצרו של וילנצ'יק היה ביחד עם מעצרם של עשרות מחבריו בפשיטה שערכה המשטרה בכל רחבי הארץ בנובמבר 1940. המעצר היה בהתאם לתקנות החירום המנדטורית ולווילנצ'יק יוחסה חברות בלח"י. הוא הוחזק במעצר במחנה המעצר בלטרון ולאחר מכן במחנה המעצר מזרעה ליד עכו. הוא שוחרר ממעצרו ב-20 בפברואר 1943, לאחר 26 חודשי מעצר. שחרורו התאפשר לאחר שראש המועצה המקומית הרצליה השתדל למענו אצל השלטונות, אך הוא חויב להתייצב פעמים בשבוע בתחנת המשטרה ביפו.
וילנצ'יק גילה עמדה נייטרלית במחלוקת שבין האצ"ל לבין הלח"י. בעת מעצרו בלטרון הוא סיפר לחבריו כי הוא עומד לפרוש מן הלח"י ולחזור לאצ"ל יחד עם חברי לח"י אחרים. לעומת זאת לטענת אנשי הלח"י הוא קנה את שחרורו מהמעצר בנכונותו למסור לבריטים מידע על הלח"י.
ב-25 בפברואר 1943, ימים ספורים לאחר שחרורו מן המעצר, התנקשו אנשי הלח"י בחייו. איש לח"י לבוש במדי נוטרים התדפק בשעה 21:15 על דלת בית אביו של אברהם בהרצליה, בעוד איש לח"י אחר, לבוש בבגדים אזרחיים, עמד ברחוב בריחוק מה מן הבית, כשפתח אביו של אברהם וילנצ'יק את הדלת פנה אליו האיש ושאל האם בנו בבית. הוא השתמש בלשון של הכרות כביכול והשתמש בפנייתו בכינוי "אברשה".
האב השיב כי בנו לן אצל חותנו בבית הסמוך, והלך עם האיש לקרוא לבנו. מיד לאחר שהאב נכנס לבית החותן, יצאה אשתו של אברהם ושאלה את האיש מי הוא. הלה השיב לה "מה אכפת לך, אני נוטר. אני צריך את אברשה לשוחח עמו בחוץ". אברהם שכבר שכב במיטה התלבש ויצא החוצה. בצאתו נורה בשלושה כדורים, שניים ברגלו ואחד בלבו. בני הבית יצאו מיד החוצה והיורה כבר נעלם. הם הספיקו עוד לשמוע מפיו של אברהם קריאת "אמא" והוא מת. הוא השאיר אחריו אישה ובת בת שלוש. נקבר בבית הקברות הישן פינסקר בהרצליה.
ד"ר שלמה רזניק, איש המחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, שחקר את נושא המחתרות וסופר אלמוני שכינה עצמו "י. עוקב", בספרו "המעש השחור", מסכימים כי המטרה העיקרית להתנקשות בחייו של אברהם וילנצ'יק הייתה לתת משמעות מפחידה לסיסמת הלח"י השאובה משירו של אברהם שטרן "חיילים אלמונים": "משורה ישחרר רק המוות" ("שורה" = שורת הלוחמים). זאת על מנת שחברי לח"י אחרים שחלפה בלבם במחשבה לעזוב את הלח"י יחשבו פעמיים לפני שיעשו כן.