המשפחה שירשה את הסלאבאטים הייתה משפחת ליכטנשטיין-קסטלקורן. השליט הראשון והיחיד ממשפחה זו, פרנטישק אנטונין, בנה את הכנסייה המקומית על שם יאן מנפומוק והרחיב את קפלת וויטצ'ך הקדוש, אך בדומה לשליטים הקודמים של טלץ' הוא מת ב-1761 ללא יורשים ממין זכר. יורשו היה קרובו הרחוק הרוזן אלויס מפודסטאטסקי, שייסד שושלת שליטים ששלטה בטלץ' עד 1945 עת גורשה המשפחה לאוסטריה. שליטי העיר בתחילת המאה ה-18 דיכאו את התושבים המקומיים, אך למרות זאת מעמד הביניים המקומי החל לצבור כוח ועשירי העיר מימנו תנופת בנייה שבמסגרתה הוקמו קפלות חדשות, פסלים ומזרקות ציבוריות. במחצית השנייה של המאה הושפעה טלץ' מהרפורמות של הקיסר ההבסבורגי יוזף השני, שכללה ביטול מוסדות דת, חיזוק השלטון המרכזי דובר הגרמנית וגרמניזציה כוללת של חיי העיר.
בתחילת המאה ה-19 חוותה טלץ' תנופת תיעוש. בחצר סלאבאטה שבטירת טלץ' הוקם מפעל לייצור אריגים, שבשיא פריחתו העסיק למעלה מ-600 עובדים. במחצית השנייה של המאה החלה טלץ' למלא תפקיד פעיל יותר בפוליטיקה הלאומית של דרום-מערב מוראביה, וראשוני בתי הספר שהוקמו בה ב-1852 הובילו בזכות המורים שבהם להקמת איגודים שונים. לאורך ההיסטוריה שלה הייתה טלץ' מבודדת יחסית מבחינה גאוגרפית, וזאת עד לבנייתה ב-1898 של מסילת רכבת שחיברה בין טלץ' ובין קוסטלץ. טלץ' המשיכה להתפתח מבחינה כלכלית ותרבותית, אך למרות זאת המרכז ההיסטורי של העיר לא השתנה במידה רבה ממראהו בימיו של זכריאס. אזור זה אף הוכרז על ידי אונסק"ו ב-1992 כאתר מורשת עולמית.
הכיכר המרכזית.
הכיכר המרכזית מתוחמת על ידי בתי מגורים הבנויים בסגנון בארוק ורנסאנס, והיא המוקד העיקרי של מרכזה ההיסטורי של טלץ'. הסגנון המקורי של בתי הכיכר עם בנייתם כבתי מסחר היה הסגנון הגותי, ומרביתם השתמר התכנון המקורי של קומת הקרקע והקומה הראשונה. הכניסה מהכיכר אל הבתים הייתה דרך שער עם משקוף אבן וקשת, שהשתמרה בחלק מהבתים בכיכר. אולם הכניסה של הבתים היה בדרך כלל בעל תקרה בצורת קמרון, ואורכו היה ברוב המקרים כשני שלישים מאורכו הכולל של הבית שעמד בדרך כלל על 8.25 עד 10 מטרים. רוחב אולם הכניסה היה מגוון, ורוחבם הכולל של הבתים היה כשלושים מטרים. מאולם הכניסה הדיירים היו יכולים להגיע לכל חלקי הבית האחרים. במאה ה-15 נקבעה תוכנית מתאר אחידה שלפי נבנו לבתים חזיתות, גמלונים וארקדות. חלק מחזיתות הבתים נבנו מחדש במאות השנים הבאות ולא שמרו על המראה הרנסאנסי המקורי שלהן, וכיום רוב החזיתות והגמלונים מעוצבים בסגנון בארוקי ובסגנונות אחרים.
להלן דוגמאות אחדות לתפקידם של אחדים מבתי הכיכר:
הטירה.
טירת טלץ' היא הסמל המרכזי של העיירה, והחלק הפנימי שלה השתמר במידה רבה ועוצב על ידי אדריכלים מאיטליה. הטירה נבנתה במקור כטירה גותית, ובתקופת שלטונו של זכריאס מהראדץ שונתה המראה שלה למראה רנסאנסי. זכריאס ירש את נחלותיו במוראביה מאביו, אדם הראשון. ב-1551 הוא ביקר בג'נובה ביחד עם אצילים צ'כים נוספים, ובדיווח על אותו מסע הוא מוזכר כאציל הרביעי בחשיבותו. זכריאס התרשם לחיוב מסגנון הרנסאנס האיטלקי, ועם חזרתו החל לבנות מחדש את בית מגוריו ברוח זו. שיפוץ הטירה והפיכתה לטירה רנסאנסית התבצע בשני שלבים, אך למרות זאת חלקים מהקמרונות והקישוטים המקוריים בשאטו של הטירה השתמרו. שיפוץ הטירה על חלקיה השונים היה כרוך בהוצאות כספיות ניכרות, שהיו אפשריות הודות למצב הכלכלי הטוב ששרר בנחלותיו של זכריאס, ובעיקר הודות לרווחים הגבוהים ממכרות הכסף שניתנו לזכריאס כנדוניה במסגרת נישואים לקטרינה מוולנשטיין. עבודות השיפוץ בוצעו בטירה בעיקר ב-1553, השנה שבה נישאו זכריאס וקטרינה.
החדר הגדול ביותר בטירה הוא אולם הזהב, המשתרע לכל אורכו של אחד מאגפי ארמון הרנסאנס הצפוני. בארמון זה נמצא גן נוי המוקף בארקדות נמוכות. עבודות הבנייה הסתיימו עם הקמתה של קפלת כל הקדושים ב-1580. מראה הטירה כמעט ולא השתנה מאז עבודות הבנייה הללו, ולפיכך טירת טלץ' היא אחת הטירות הצ'כיות והמורבות היחידות שנבנו בסגנון הרנסאנס ולא השתנו. הטירה עברה תמיד בירושה. בתחילת המאה ה-17 הייתה טלץ' בבעלותה של משפחת סלאבאטה, שאחת מבנותיה, לוצי אוטיל, נישאה לווילם סלאבאטה. חלק מהציורים שצוירו בתקופת שלטונם עדיין תלויים על קירות הטירה, לרבות דיוקנאות של הזוג. בקרבת השאטו שוכנת כנסיית ישו הישועית הבנויה בסגנון בארוקי, שהיא עדות לשאיפתה של משפחת סלאבאטה להמיר את דתם של תושבי העיירה לנצרות קתולית. המשפחות האחרונות שהחזיקו בבעלות על הטירה לא ביצעו בה שינויים משמעותיים כלשהם, והתמקדו יותר בפיתוח הפארק.
יהדות טלץ'.
ראו את הספר: טלץ', מאת: יחזקאל הרפנס, הוצאת ספרים פלדהיים, ירושלים, שנת תש"ן.
צ'סקי קרומלוב
צ'סקי קרומלוב (צ'כית: Český Krumlov) היא עיר קטנה במחוז דרום בוהמיה שבצ'כיה, הידועה באדריכלות ובעיצוב האמנותי של חלקה העתיק ובטירה השוכנת בשטחה. העיר העתיקה של צ'סקי קרומלוב הוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1992. אוכלוסיית העיר מונה (נכון ל-2006) כ-14,000 תושבים והיא מהווה את אחת האטרקציות התיירותיות העיקריות של צ'כיה כדוגמה לעיירה ימי ביניימית ששמרה על אופייה.
שם העיר.
העיר מכונה צ'סקי קרומלוב (קרומלוב הבוהמית) על מנת להבדיל בינה לבין מורבסקי קרומלוב (קרומלוב המוראבית), שהיא עיירה קטנה בת כ-6,000 תושבים השוכנת אף היא במחוז דרום בוהמיה. ב-30 באפריל 1920 הורה משרד הפנים של צ'כיה כי העיר תיקרא באופן רשמי צ'סקי קרומלוב, אף ששם זה היה בשימוש כבר מאז 1439.
היסטוריה.
צ'סקי קרומלוב מוזכרת לראשונה במכתב שכתב אוטוקאר השני, מלך בוהמיה, בשנת 1253. הקמת העיר התבצעה בשני שלבים. בשלב הראשון הוקמו בתים למרגלות טירת קרומלוב ובהם התגוררו תושבים שלהם היו קשרים עסקיים עם הטירה, ובשלב השני הוקמו בתים נוספים באזור נהר ולטאבה הזורם דרך העיר. במרכז העיר הוקמה כיכר עירונית מרובעת, ומכל פינה שלה נבנתה רשת רחובות שהתפרשה עד חומות העיר. האזכור הראשון לחלק השני של העיר מתוארך לשנת 1274. מרבית התושבים בשנותיה הראשונות של העיר היו צ'כים וגרמנים.
בשנת 1302 מת היורש האחרון למשפחת ויטקובצי ששלטה בעיר. על פי חוק ההחרמה המקומי באותה עת העיר הייתה אמורה לעבור לחזקתו של הכתר. עם זאת, אחד מצאצאיה הבלתי ישירים של המשפחה, יינד'זיך פון רוזנברג, ביקש מהמלך ונצל השני להעניק את אחוזות העיר למשפחתו. המלך נעתר לבקשתו של רוזנברג, והמשפחה הפכה את העיר למקום מגוריה העיקרי. העיר והטירה שגשגו בתקופת שלטונם של הרוזנברגים, לרבות פריחת המסחר והתפתחותו, בניית בתי מגורים גדולים, וקבלת זכויות יתר מטעם המלוכה כגון ייצור בירה ועריכת ימי שוק.
במחצית הראשונה של המאה ה-14 התפתחה העיר תחת שלטונו של הנסיך השישי לבית רוזנברג - פטר הראשון. בתקופת שלטונו של פטר הורחבו האחוזות של משפחתו. הוא היה אחד מהפוליטיקאים הבכירים ביותר באותה עת, ונחשב לאחד האנשים העשירים ביותר. הוא הורה על בנייתן של כנסיות ושל בית חולים בעיר, ואת קפלת סנט ג'ורג' בטירה. ב-1334 הוא אף הזמין יהודים להתגורר בצ'סקי קרומלוב, העניק להם רחוב מיוחד שבו הם התגוררו והפקיד בידיהם את ניהול ענייניה הכספיים של משפחתו. לימים נישא לאלמנתו של המלך וצלב השלישי. בשנת 1376 נמנו בעיר 96 בתים.
אולדז'יך השני, ששלט בעיר במחצית הראשונה של המאה ה-15, נקט במספר החלטות במהלך המלחמות ההוסיטיות שסייעו לו בהגדלת שטחה של העיר. בתחילת הקרבות הוא תמך בתנועתו של יאן הוס, וזכה לתמורה בדמות אדמות שהיו שייכות למנזר הציסטרסיאני במילבסקו. עם שוך הקרבות החזיר את תמיכתו לכנסייה הקתולית, והפך את קרומלוב למקום מקלט עבור קתולים שגורשו מפראג. ב-1420 נקבע כי העיר תנוהל על ידי מועצה בת 12 חברים, שכל אחד מחבריה מכהן כראש עיר למשך חודש אחד על פי סבב שנקבע מראש. במקביל למועצת העיר פעל המגיסטרט המקומי, שהחזיק בפיקוד על המשטרה ובתי המשפט המקומיים. לטירת קרומלוב היו נציגים משלה במועצת העיר. רק האנשים העשירים ביותר זכו להתמנות למועצת העיר, והמינוי היה טעון את אישורה של משפחת רוזנברג.
בשלהי המאה ה-15 קיבלה העיר היתר לערוך ימי שוק שבועיים ואירוע שוק שנתי שנמשך שמונה ימים. במשך השנים הותר לעיירה לערוך עוד 3 אירועי שוק שנתיים, וזאת בנוסף לפתיחת שוק בקר וסוסים. הרוזנברגים ומועצת העיר תמכו בתעשיית כריית הכסף שהחלה להתפתח. במאה ה-16 חלו התמורות האחרונות במראה עיר ביוזמתם של שליטי משפחת רוזנברג. וילהלם רוזנברג, שהיה אחד הפוליטיקאים החזקים ביותר בתקופתו, הורה על שיפוץ בתי העיר והטירה כך שיהיו בעלי סגנון רנסאנסי. ב-14 באוגוסט 1555 הוא הורה לחבר את שני חלקי העיר. קודם לאיחוד העיר היה נוהל החלק החדש בנפרד מהחלק הישן. תושבי החלק החדש טענו לקיפוח בכך שלא זכו להיתר לייצר בירת חיטה לבנה, שהייתה משקה פופולרי ורווחי באותה עת. מחלוקות נוספות התגלעו גם ביחס לתשלומים קהילתיים נוספים כגון לכנסייה ולכומר.