גישת "הפדגוגיה הביקורתית", מדגישה את הניתוח והעיון הביקורתי בטקסטים תקשורתיים בהקשרם החברתי-תרבותי. התלמידים מתנסים בפענוח קודים ותבניות של שפת המדיה, בהצגת בעיות ופתרונות ובהעלאת שאלות על נושאים המוצגים בתקשורת, כגון זיהוי בעלי עניין, התכליות המעשיות, מאבקי כוח לשליטה על מקורות מידע וכדומה.
הוראה אפקטיבית של חינוך לאוריינות מדיה תשלב בין שתי הגישות הללו, תוך עשיית שימוש בשני מודלים אפשריים: מודל בזלגט ומודל הפירמידה.
חינוך לאוריינות מדיה ברחבי העולם.
כבר ב-1984 קרא אונסק"ו "ליזום ולתמוך בחינוך מקיף לאמצעי התקשורת מהגיל הרך ועד לרמת האוניברסיטה וחינוך מבוגרים". בין הארצות המובילות בנושא זה נמצאות אנגליה, סקוטלנד, הולנד, גרמניה, אוסטריה וצרפת, הזוכות לתמיכת גופים ממשלתיים כלל-ארציים ומקומיים. באוסטרליה ובחבל אונטריו בקנדה הפך הנושא לחלק מלימודי החובה במערכת החינוך. בארצות הברית ניכרת פחות פעילות לימודית ויישום של הוראת התקשורת במערכת החינוך. בדרום אפריקה נועד החינוך לתקשורת בצורה מוצהרת למלא תפקיד גלוי ומרכזי בסדר היום הפוליטי, בנושאים הנוגעים לזכויות אדם, שוויון ושינוי חברתי, במטרה להביא לביטול השפעותיו של משטר האפרטהייד.
תוכניות להגברת אוריינות מדיה.
מחקר מתא-אנליזה שכלל 15 מחקרים, בחן את השפעתן של התערבויות להגברת אוריינות מיעד על התנהגויות בריאות מסוכנות בקרב בני נוער. המחקר מצא שהתערבויות שכאלה משפרות את האוריינות המדיה, עם גודל אפקט בינוני. המחקר מצא גם שיפור בעמדות ובהתנהגויות הקשורות להתנהגויות בריאות מסוכנות, אך האפקט היה קטן. באופן כללי, תוכניות לאוריינות מדיה מנסות לקדם מיומנויות מדיה מגוונות: גישה, שימוש, הבנה, ניתוח, הערכה יצירה של תוכן במדיה. בקרב האוכלוסייה הזקנה, רוב המחקרים בתחום בדקו את השימוש במדיה ובטכונולוגיות דיגיטליות. כקבוצה, אוריינות המדיה של האוכלוסייה הזקנה פחות טובה מזו של האוכלוסייה הצעירה.
מושגי מפתח.
אוריינות מדיה מייצרת מושגים חדשים להבנתה ומעניקה משמעויות חדשות למושגים קיימים.
התכנסות ואוריינות מתכנסת.
תהליכי התלכדות אשר משנים את פני תקשורת ההמונים בעולם כולו. הבסיס לתהליך ההתכנסות הוא תהליך הדיגיטציה. תהליך ההתלכדות של אמצעי המדיה מביא לכך שפעולות ושימושים שלא היו נהוגים במכשירי מדיה מסוימים מתרחבים ופולשים זה לזה, כגון צפייה בערוצי טלוויזיה במחשב, בטלפונים סלולריים, קריאת עיתון במחשב מחובר לרשת האינטרנט, האזנה לרדיו באמצעות הטלוויזיה ועוד.
על-פי ח' אדוני וה' נוסק צרכני המדיה צריכים לפתח סוג אוריינות נוסף, זה של האוריינות המתכנסת (Convergent Literacy), על מנת לממש את הפוטנציאל המצוי במכשירים החדשים האלה. "האוריינות המתכנסת מחייבת שליטה באוריינות המסורתית, באוריינות המדיה ובאוריינות התקשוב. נוסף על כך, האוריינות המתכנסת מחייבת יכולת של יצירת תכנים וצריכה ביקורתית של התכנים המוצעים במדיה החדשים" .
טכּסט (techst).
המילה נוצרה על ידי הלחם בין המילה טקסט (Text) לבין המילה טכנולוגיה (Tech). זהו טקסט טכנולוגי שמשלב אופנויות שונות (מלל, אימאז'ים שונים, קול, תנועה) ובעל תכונות של הייפר-טקסט.
המעבר מטקסט לטקסט משנה את אמצעי המישמוע ואת ההבניה שלהם. הטקסט והמסך מייצגים סימנים שיוצרים משמעות באמצעות תצוגה [display]. כך נוצרות צורות ז'אנריות חדשות של ייצוג יצרני ודינמי .
אוריינות מולטי מודאלית.
מודאליות בעברית היא אופנִיוּת. בעבר אוריינות זוהתה עם קריאה וכתיבה של מלל, אך כיום היא מזוהה עם אופנים נוספים של צורות ייצוג כמו: תמונה, תרשים, ציור, ריקוד, תנועה, קול וצלילים. האוריינות הדיגיטלית המולטי-מודאלית יוצרת דקדוקים חדשים של טקסטים מולטי מודאליים.
השתתפות (participation).
השתתפות היא מעורבות בפעילויות. תהליך בו אדם, קבוצה או ארגון, מתייעצים או הופכים למעורבים בצורה פעילה בפרויקט, בתוכנית או בפעילות כלשהי, והופכים לחלק ממכלול גדול יותר. זוהי התאגדות שמטרתה לחלוק את הרווח בין השותפים. ברשת הרווח יכול להיות מגוון, דוגמת שיתוף של מידע וידע בפורומים, בבלוגים, במדיה (סרטים, מוזיקה), בתוכנות ועוד. בכל אחד מהם ריבוי המשתמשים משפר את המערכת, את תפקודה ואת יעילותה. אוריינות-מדיה היא כיום תרבות המעודדת השתתפות דמוקרטית ללא הדרה.
אוריינות מדיה בעולם שטוח זנב.
"עולם שטוח זנב" הוא צירוף של שני מושגים: "עולם שטוח" ו"הזנב הארוך". "עולם שטוח" הוא מונח אשר מסביר את התפתחות הכלכלה הגלובלית והתקשורת והשפעתן על משחק הכוחות העולמי ברמת המאקרו "הזנב הארוך" משפיע ברמת המיקרו שכן הוא נוגע ברמה פרטנית לכל אחד מאיתנו. המונח לקוח מעולם הסטטיסטיקה והוא מתאר הרגלי צריכה חברתיים וכלכליים.
אשר עידן טוען כי "מאז ומתמיד היוו טכנולוגיות מידע גורם מרכזי בקביעת אופני האינטראקציה בין בני אדם" [...] במקום תכנים תאגידיים-מונולוגיים, מופיעות בזו אחר זו צורות חדשות של תכנים דיאלוגיים ומולטילוגיים: בלוגים עם טוקבקים, ויקי-ידע (שיתוף ידע) ורשתות חברתיות". אלו מכונים "חוכמת ההמון" ויש לה משקל רב יותר על פני "חוכמת הגאון".
הרכבת הקלה ירושלים
הדוכסות הגדולה של סקסוניה
סקסה ויימאר אייזנך
ליל ולפורגיה
איזבל הראשונה, מלכת קסטיליה
גילי שושן
גיל-עד (גילי) שוֹשן (נולד ב-10 בינואר 1973, ז' בשבט תשל"ג בתל אביב) הוא מוזיקאי ושחקן קולנוע וטלוויזיה ישראלי, חוזר בתשובה.
ביוגרפיה.
שושן למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב בין השנים 1992–1995 לצד מיכאל וייגל, ירון מוטולה, שירה גפן וליאת גליק. ב-1998 החל בלימודי קולנוע במדרשה לאמנות, אותם סיים ב-2000. בשנים 2003–2004 השלים שושן לימודי תסריטאות בבית הספר לתסריטאות של עידית שחורי.
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע.
בין השנים 1996–1998 גילם את יששכר דרווין בסדרת הטלוויזיה "הפוך". ב-1997 גילם את מנשה בסרטו של יוסי זומר "אהבה אסורה". ב-1999 גילם את אלי כהנא בסרטו של ערן ריקליס "צומת וולקן" והשתתף בתפקידי אורח בסדרה הקומית "שתוק שואו" ובפרק הסיום של "זהו זה!". שנה לאחר מכן גילם תפקיד ראשי בדרמה טלוויזיונית של איתן ענר, "הצל של החיוך שלך", שזכתה בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
ב-2000 גילם את ואסילי בסרטו של יוסף פיצ'חדזה "בסמה מוצ'ו", וגילם תפקיד ראשי בשני סרטי טלוויזיה שביים שי כנות: "לילה ללא לולה" לצד איילת זורר ודרור קרן; ו"אנחנו לא כאלה", לצד לירון לבו, שזכה בפרס בפסטיבל "יורקטון" בקנדה. בנוסף, התארח בסדרת הטלוויזיה "שחר", בכיכובם של יעל בר זוהר, דן שפירא ואיתי שגב. ב-2002 התארח בסדרה הקומית "שאול" בכיכובו של דובל'ה גליקמן בערוץ 3, והשתתף בארבעה פרקים של הסדרה "שבתות וחגים" שביים רני בלייר. ב-2003 גילם חסיד ברסלב בשם רפי בסרטו זוכה 11 פרסי אופיר של שבי גביזון "האסונות של נינה".
ב-2006 גילם את ישי גולד, אחיה הנרקומן של מאיה (שירי מימון) בסדרת הטלוויזיה בבימויו של עדי בנימינוב "ילדות רעות". ב-2007 שיחק בסרט הטלוויזיה "מערת הקבורה של ישו" - הפקה משותפת של שמחה יעקובוביץ', הבמאי זוכה האוסקרים ג'יימס קמרון, ערוץ דיסקברי העולמי, Channel 4 הבריטי, ערוץ 8 הישראלי וערוץ Vision הקנדי. הסרט צולם בישראל והשתתפו שלושה שחקנים ישראלים נוספים: רונית אלקבץ, ג'וליאנו מר וסאלח בכרי. ב-2012 גילם את הרב אהרון בסרטו של מני יעיש "המשגיחים".
שושן שיחק גם במספר סרטי DVD שצברו פופולריות בקרב קהל מהמגזר הדתי-לאומי, חסידי וחרדי: "כל יהודי זהב" (עם יהודה ברקן); "מי בראש"; "קומדיה"; ו"הפרטיזן המסתורי".
תיאטרון.
בין השנים 1997–1996 שיחק בהצגה "ויאמר וילך" בבימוי רנה ירושלמי בתיאטרון הקאמרי. בין השנים 1997–2000 שיחק בהצגה "אמרו בטלוויזיה" בבימוי רוני ניניו בסינמטק תל אביב. ב-1999 שיחק בהצגה ובסרט "גנרל שוורצפוט צד נמרים ורודים במדבר סהרה" בבימוי אבי מלכה בתיאטרון צוותא. בין השנים 2006–2008 כתב ושיחק בשיתוף עם גיל קופטש במופע "המהפכה".
מוזיקה.
שושן החל את הקריירה המוזיקלית כבר בנעוריו. בין השנים 1987 ל-1990 למד תיפוף אצל המורה דייוויד ריץ'. בשנים הבאות המשיך ללמוד תיפוף על תופים אתניים, והתמחה בשיטה הפרסית. בשנת 2000 הפיק, ניגן וכתב מילים בפרויקט המוזיקלי "דודא", בו השתתפו אסי לוי, ניר לוי, גלעד בן עמרם, רונן סאבו, עידן K, ועוד.
ב-2003 הקים את "דרים דראם", קבוצת מתופפי-על הכוללת את אלון יופה, ליאור שולמן (ניגן עם להקת שבע ומוש בן ארי), עידן כרמלי (שוטי הנבואה), ותמיר ימיני (טיפקס); והתבססה על כלי הקשה בלבד: תופים אפריקאים, ערבים, דרום אמריקאיים ומערביים; תוף מרים, אלתורים ומקצבים מקשת רחבה של תרבויות קצב.
ב-2006 הוזמן לשהות בארצות הברית לשם הקלטת חמישה-עשר שירים לפסקול לסרט "שכנוע יפה" שהתקבל לפסטיבל סאנדנס. באותה השנה גם השתתף כיוצר ומבצע במופע התיאטרוק של להקת "המהפכה", עם גיל קופטש, ניר פרידמן ואמנון פישר. במסגרת המופע טיפלו חברי ההרכב בסוגיות כמו אגו, רייטינג, מבקרים, אמונה, חלומות וסמים, באמצעות מוזיקה מקורית, קטעי סטנד-אפ, נונסנס ושירה.
בין השנים 2007–2009 העלה מופע בשם "גילוי תענוג הנצח" בו הוא שר ומספר על חזרתו בתשובה, בליווי נגינה של נדב בכר. בעקבות מופע זה הוציא ב-2009 אלבום בשם "ראשון ואחרון". האלבום יצא לאור בי"ט בכסלו, "חג הגאולה" של חסידות חב"ד.
חיים אישיים.
בשנת 1998 החל שושן ללמד קבלה, עם התמחות בתורת הנפש. כיום שושן נשוי לדנה אב לשישה, והוא מתגורר בצפת.
מרצה ומומחה בתורת הנפש ופסיכולוגיה יהודית.
פיתח וייסד מנגנון לימוד של מיינדפולנס בגישה יהודית.