ציורו הגדול בסידני, "יציאת המזרח נמל סידני" (1888) היה שיא של שליטתו החדשה של קונדר בצורה ובמכחול. צויר מנקודת התצפית של חדר בקומה העליונה במלון המשקיף על הנמל הסואן ומסלולי המעבורת שהייתה בסבב מעגלי בנמל סידני. עבודה זו מתארת את סצנת הרציף ברגע שבו הספינה יוצאת לשייט שלה לאנגליה.
נושא של נופי רחוב עירוניים תוססים ותנאי אווירה לחה הייתה נושא שמקורו באמנות היפנית ורמזה על השפעת עבודתו של ג'יימס אבוט מקניל ויסלר יליד אמריקה, אשר נתן השראה לדור של אמנים בינלאומיים הבקיאים בעקרונות האימפרסיוניזם הצרפתי. לאחר מכירה מוצלחת של יצירה זו לגלריית האמנות של ניו סאות' ויילס, קונדר יצא למלבורן באוקטובר 1888 כדי להצטרף לרוברטס ולחוג הציירים שעבד שם. הוא חזר לאירופה בשנת 1890, שם היה מעורב באופן מלא עם אמנים וסופרים מובילים וביניהם אנרי טולוז-לוטרק, אוסקר ויילד ואוברי בירדסלי.
קונדר היה אדם אוהב חיים שצייר בגישה הומוריסטית לעיתים קרובות. בעת ששהה אצל טום רוברטס בסטודיו המפורסם שלו בגרוסוונור, הוא צייר חופשה במנטונה (1888), המציגה גברים ונשים בחוף נרגעים כשהם לבושים מכף רגל עד ראש - הגברים בחליפות וכובעים; הנשים בשמלות ארוכות וחגורות עם מגפיים וכובעים יפים. האיש והאישה שבחזית הציור פונים זה לזה, אך ייתכן שהם מעוניינים אחד בשני, כל אחד מהם מתבונן בזולת בזווית העין. מצב הרוח הוא של אלגנטיות פשוטה ועם תחושה נינוחה, שכן ברקע אנשים מטיילים לאורך החוף למרחקים. הקומפוזיציה של הציור הושאלה אולי מיצירה של ויסלר. קנדר בין ציירים אחרים כמו פרדריק מק'קבין הושפע באופן ישיר או עקיף מויסלר.
אירופה.
קונדר עזב את אוסטרליה בשנת 1890, ובילה את שארית חייו באירופה, בעיקר בבריטניה, אך ביקר בצרפת בהזדמנויות רבות. האמנות שלו התקבלה טוב יותר בבריטניה מאשר בפריז. בשנת 1892 צייר אנרי דה טולוז-לוטרק את דיוקנו, הנמצא בבעלות הגלריה לאמנות של אברדין.
בשנת 1895 הגיע קונדר לדייפ בניסיון להתרועע בקרב הקהילה האמנותית והמשפחות האנגליות עם בנותיהן האטרקטיביות, כפי שתיארה סימונה פקנהאם במחקרה על הקהילה האנגלית שם לפני מלחמת העולם הראשונה. חבריו זכרו אותו כ "אדם חולה, שאינו מסוגל להתמודד עם המציאות". למרות זאת יכולותיו של קונדר כאמן היו אז בשיאם. הוא המשיך לצייר, אך תפוקתו נפגעה קשות ממצב הבריאותי הרעועה כולל שיתוק חלקי.
חיים מאוחרים.
הוא נישא לאלמנה עשירה, סטלה מאריס בלפורד (לבית מקאדמס) בשגרירות בריטניה בפריז ב-5 בדצמבר 1901, שהעניקו לו ביטחון כלכלי. עבודותיו המאוחרות אינן נחשבות כמו ציוריו האוסטרלים הקודמים.
הוא בילה את השנה האחרונה בחייו בסנטוריום, ומת שם - מעגבת. לאחר מותו עבודתו של קונדר זכתה לדירוג גבוה על ידי אמנים בולטים רבים כמו פיסארו ודגה.
הבחירות לנשיאות חוף השנהב 2020
הבחירות לנשיאות חוף השנהב נערכו ב-31 באוקטובר 2020. הנשיא המכהן אלאסן ואטארה נבחר מחדש עם 95% מהקולות, על רקע חרם של האופזיציה.
רקע כללי.
בחודש ינואר 2017 הנשיא המכהן אלאסן ואטארה מטעם מפלגת ה-RHDP הודיע כי לא יתמודד שוב אחרי שכיהן כנשיא במשך שתי קדנציות (2010–2015 ו-2015–2020). ב-5 במרץ 2020 הוא חזר על כוונתו במהלך נאום בקונגרס והצהיר שנית שהוא לא יתמודד בבחירות. ואטארה המליץ להטיל את ראשות המפלגה על אמאדו גון קוליבאלי על פני מועמדים פוטנציאליים אחרים. בחודש מאי קוליבאלי אושפז בצרפת בגלל סיבוכים בלב. הוא שב לחוף השנהב ב-2 ביולי, אך נפטר כעבור שישה ימים לאחר שלא הרגיש בטוב במהלך ישיבת הממשלה. בעקבות מות קוליבאלי מפלגת ה-RHDP נותרה ללא מועמד, ואטארה שקל להעמיד את שר הביטחון חאמד בקאיוקו בתור ראש המפלגה, אך חאמד ויתר בגלל קשר לסחר בסמים. בסוף יולי 2020 הודיע ואטארה על מועמדותו לקדנציה שלישית.
ואטארה טען שמכיוון שהוכרזה חוקה חדשה לאחר משאל עם בשנת 2016, גבולות הקדנציה (בדרך כלל 2 לנשיא) אופסו למעשה, מה שיאפשר לו להתמודד על כהונה שלישית. מפלגות האופוזיציה טענו שהמהלך הזה אינו חוקי.
מערכת בחירות.
נשיא חוף השנהב נבחר לתקופת כהונה של חמש שנים באמצעות מערכת בחירות של שני סיבובים, הסיבוב השני מתקיים רק בתנאי שאף מועמד לא מקבל את רוב הקולות, אז יערך סיבוב שני.
מועמדים.
ראש הממשלה לשעבר גיום סורו , שהתגורר בצרפת, הודיע כי יתמודד בבחירות. עם זאת, ב־29 באפריל 2020 הוא נידון ל-20 שנות מאסר וקנס של 7.6 מיליון דולר בעקבות מעילה בכספי ציבור. עורכי דינו של סורו טענו כי מדובר בניסיון למנוע את השתתפותו בבחירות.
ב־14 בספטמבר אישרה המועצה החוקתית ארבעה מועמדים לנשיאות: ואטארה, הנשיא לשעבר אנרי קונאן בדיה ממפלגת ה-PDCI, ראש הממשלה לשעבר פסקל אפי ונ'גואסן וקואדיו קונאן ברטין . הנשיא לשעבר לורן גבאגבו וראש הממשלה לשעבר גיום סורו, שניהם ביקרו מספר פעם את דבריו של ואטארה הנשיא המכהן ונאסרו מאחר שהם עומדים בפני אישומים פליליים. פסק הדין של שניהם הביא להפגנות אלימות.
אמבר ראפין
אמבר מילדרד ראפין (באנגלית: Amber Mildred Ruffin; נולדה ב-9 בינואר 1979) היא קומיקאית, מנחת טלוויזיה, סופרת, שחקנית, תסריטאית ומחזאית אמריקאית.
ביוגרפיה.
ראפין נולדה בעיר אומהה שבמדינת נברסקה בארצות הברית. היא הצעירה מבין חמישה אחים. בילדותה למדה שפת סימנים כדי לתקשר עם שכן חירש.
בשנת 2001 החלה להופיע בהפקות תיאטרון מקומיות ובמופעי אלתור באומהה. בזמן שהופיעה עם להקת האלתור שלה באירוע בשיקגו, פגשה את הקומיקאית והבעלים של תיאטרון iO, צ'ארנה הלפרן. הלפרן עודדה את ראפין לעבור לשיקגו, מאחר שלדעתה לראפין "תהיה עבודה במשרה מלאה, בקומדיה, בתוך שנה". בשנת 2008, לאחר שסיימה את לימודיה ב-iO, עברה ראפין לאמסטרדם לשמש תסריטאית ושחקנית בקבוצת האימפרוביזציה - בום שיקגו אמסטרדם.
לאחר שחזרה לארצות הברית הופיעה במסגרת הקבוצה הקומית "העיר השנייה" הן בדנוור והן בשיקגו. בשנת 2011 היא עברה ללוס אנג'לס והצטרפה לקבוצה הקומית ביוטיוב RobotDown שבה חברים גם ג'סיקה לואו, קרלו קורבליני ודייבי וורש. היא הופיעה בפרק בתוכנית המערכונים Key &amp; Peele. היא הצטרפה גם לקבוצת המערכונים והקומדיה המוזיקלית Story Pirates, וביצעה בה מערכונים על פי סיפורים שכתבו ילדים. ראפין הייתה גם חברה בארגון "Sacred Fools Theater Company".
בשנת 2013 ספגה תוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב" ביקורת על שלא היו בה חברי צוות אפרו-אמריקאיים. ראפין נבחנה לתוכנית בשנת 2014 לצד טיפאני האדיש ולזלי ג'ונס, אך לא הצליחה באודישן שלה. כעבור כמה ימים התקשר אליה סת' מאיירס והציע לה לכתוב לתוכנית הלייט-נייט החדשה שלו. ראפין קיבלה את ההצעה והיא אחת הכותבות הקבועות בתוכנית מראשיתה, ואף משתתפת במערכונים לצד כותבים אחרים. בעקבות מחאות ג'ורג' פלויד יצרה ראפין פינה שבועית ובה סיפרה על היתקלויות שהיו לה עם שוטרים ועל אלימות משטרתית שחוותה או הייתה עדה לה. לכבוד הפרק האלף של התוכנית ראיין מאיירס ראיין את ראפין כאורחת.
בפברואר 2018 הנחתה ראפין את טקס פרס גילדת הכותבים של אמריקה. בשנת 2019 החלה לשמש תסריטאית ראשית בסדרה הקומית "מצחיקה בשחור" ברשת HBO.
בשנת 2020 החלה להנחות תוכנית לייט נייט משלה, "המופע של אמבר ראפין", ב-Peacock.
בינואר 2021 הוציאו ראפין ואחותה לייסי לאמאר את הספר "You'll Never Believe What Happened to Lacey: Crazy Stories about Racism", והוא נכנס לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
קטרין פלון
Ein Heller und ein Batzen (שיר)
גרביל זעיר
גרביל זעיר (שם מדעי: "Gerbillus henleyi") הוא מין של גרביל שבמשפחת העכבריים. הגרביל הזעיר הוא המין הקטן ביותר של גרביל בישראל. באנגלית הוא נקרא Pygmy gerbil, כלומר גרביל ננס.
מבנה גוף.
מרבית גופו של הגרביל הזעיר מכוסה בפרווה בצבע חום עם גוון צהבהב, אולם בחלקים מסוימים (האוזניים, העיניים והגחון) מצויים כתמים לבנבנים. כפות רגליו האחוריות של הגרביל חלקות ונטולות פרווה. כמו כן, גולגולתו ושיניו קטנות ומעודנות. שפמו הארוך ואוזניו המחודדות מאפשרים לו להתמצא באופן מיטבי, וגם להבחין בקרבתם של טורפים כגון נחשים, תנשמות ושועלים.
תפוצה.
אזור התפוצה של הגרביל הזעיר הוא באזורים מדבריים מדבריים למחצה, ויבשים במיוחד. האזורים בהם תועד הם אפריקה, אסיה, המזרח התיכון וחצי האי ערב.
הגרביל חי באזורים יבשים וסלעיים, כגון פסגות הרים. כמו מכרסמים רבים, הגרביל מתגורר במאורות (שמתחלפות בתכיפות) שאותן הוא חופר, כאשר קוטרן קטן ביותר, בהתאמה לגופו הזעיר.
רבייה.
המפגש בין נקבת הגרביל הזעיר לבין הזכר מתרחש רק במהלך עונות הרבייה (תחילת האביב וסוף הקיץ). בכל המלטה הנקבה ממליטה מספר חד-ספרתי של צאצאים, כאשר המספר המקסימלי שתועד היה שישה. הנקבה היא זו שמגדלת את הגורים בתחילת חייהם, בעוד שהזכר לא לוקח חלק בגידול צאצאיו.
מאפיינים נוספים.
הגרביל הוא יצור יחידאי, כלומר אינו מסתובב בלהקות. תזונתו של הגרביל הזעיר מורכבת בעיקר מצמחים וזרעים, אך לעיתים רחוקות הוא ניזון גם מחרקים.
תהיה להם מוזיקה
מישה גרין
מישה גרין (באנגלית: Misha Green; נולדה ב-22 בספטמבר 1984) היא תסריטאית, מפיקה ותסריטאית טלוויזיה וקולנוע אמריקאית.
קריירה.
גרין הייתה תסריטאית בסדרות טלוויזיה כמו "גיבורים" ו"ילדי האנרכיה".
בשנת 2016, יצרה את סדרת הטלוויזיה התקופתית "הבריחה מג'ורג'יה" העוסקת במסילת הרכבת המחתרתית אשר עברה בין מדינות עבדות ומדינות חירות בארצות הברית. הסדרה עלתה לשידור ב-9 במרץ 2016, ועונתה השנייה עלתה לאוויר ב-8 במרץ 2017. הסדרה קיבלה תגובות חיוביות מהמבקרים.