עסקו אף בפילוסופיה וכך יצרו תורה המערבבת קבלה ופילוסופיה, בכתביהם עסקו בשאלה זו במספר מקומות, כך באגרת הקודש כותב מחברה האלמוני, כך רעיון זה הדומה לדברי הפילוסופים הופיע גם בכתבי המקובלים.
המקובל רבי יוסף ג'יקטיליה התייחס במפורש לשאלת הפילוסופים ודחה את השאלה לגמרי, כך:
בדבריו כותב ג'יקטליה שעל ידי שהאדם מגיע לשורש ה"רצון" הוא יכול לבקש ככל העולה על ידו, גם בדבריו מופיע הרעיון של התעלות אישית ושל התחברות לאישיות נבדלת מהאל.
הגישה המקובלת היא גישתו של רבי מאיר אלדבי בדבריו השתמש ברעיונו של האבן עזרא אך ללא הרעיון של דבקות בשכל הפועל, כלומר התפילה פועלת על ידי חוקיות קבועה של השפעת שפע לכל אדם לפי מדרגתו הרוחנית, התפילה מסייעת לשנות מדרגה זו ולעלות למדרגה גבוהה יותר וממילא לקבל שפע גדול יותר.
כך גם סברו גם בדורות מאוחרים יותר, רמח"ל טען שכך רצון האל לחסר את האדם, ועל ידי תפילתו - ישלים לו צרכו, מתוך הנחה שהאדם אינו זונח את ה'השתדלות' האנושית.
מהר"ל כתב דברים דומים:
ישעיהו ליבוביץ סבר שתפילה אינה מיועדת לבקשות ואינה נענית, לדבריו תפילה היא רק דרך של עבודת ה', ואף על פי שבתפילה יש ניסוחים של בקשות פרטיות "חז"ל התאימו את תפילת החובה לפסיכולוגיה של האדם", הרב ד"ר מיכאל אברהם סבר אף הוא כליבוביץ וסבר שהאל אינו מתערב בנעשה בעולמנו כלל, אך סייג שהתערבות אלוהית במקרים נדירים אפשרית, ועל כן ניתן לכוון בתפילות על מקרים שאין אפשרות להינצל מהם ללא נס
לעומת זאת, לדעת הגרי"ד סולובייצ'יק, בקשה היא עיקר התפילה, אלא שנדרש מתיר לתפילה וריסון בבקשה, ושהחיוב להתפלל (תפילה כעבודה שבלב) הוא הוא המתיר את הרשות להתפלל. כך כתב: 'כשאדם פונה לא-להים, קוראהו בכינוי הידידותי "אתה", מתרחש נס: א-להים מצטרף לאדם בפגישה זו, היזומה על ידי האדם, חברה מוסכמת נולדת: חברת התפילה... בעוד בחברת הנבואה, א-להים יוזם - הוא מדבר והאדם שומע - בחברת התפילה היוזמה שייכת לאדם: הוא מדבר וא-להים שומע'.
בנצרות.
מספר הוגים נוצריים עסקו אף הם בשאלה זו, כך אוריגנס הציב שלושה שאלות: א. האל יודע את בקשותינו, ב. האל יודע את העתיד כך שלא יכול להיות שהעתיד יישתנה, ג. לא ייתכן שתפילת האדם מסוגל לשנות את רצון האל.
אוריגנס הסביר, שרצונו החופשי של האדם מונע על ידי הנטיות הקיימות בתוכו והן קיימות מאז ומעולם וידועות לאל מבראשית, וממילא כשהאדם מתפלל האל כבר ידע את מהלך הדברים, וסידר את המציאות בהתאם לכך, רעיון דומה מובא גם בכתבי מייסטר אקהרט.
תומאס אקווינס הציב שאלות אחרות: א. האל יודע הכל ואין צורך בתפילה שידע למה אנו זקוקים, ב. דעתו של האל אינה נתונה לשינוי וממילא אין צורך בתפילה שעניינה שינוי דעת האל, ג. יהיה נדיב יותר מצד האל למלא אל משאלותינו ללא צורך בבקשה.
אקווינס במהלך חייו ענה כמה תשובות לכך עמדתו האחרונה נוסחה ב"מכלול נגד הגויים" לדבריו ההשגחה האלוהית כוללת חוק רוחני שתפילה נענית על ידי האל וניתן להשיג בה את המבוקש וזהו רצונו של האל, אקווינס הוסיף שיש לבקש בקשות שיביאו בוודאי לתוצאות חיוביות וכן בקשות שלא מכפיפות את רצון האל אלא נכנעות אליו.
מחקרים מדעיים.
היסטוריה.
ראשיתו של מחקר התפילה היה ב-1872 אצל פרנסיס גולטון ששם לב שהעם מתפלל בכנסייה לשלומה של משפחת המלוכה, ואם כן משפחת המלוכה אמורה להיות יותר בריאה משאר העם. כשבדק את הדבר לא מצא שום הבדל סטטיסטי בין משפחת המלוכה לשאר העם. לתוצאה דומה הגיע כשהתפלל על חלקות אדמה מסוימות ונמצא שלא היה הבדל בין חלקות אלו לאחרות.
מחקרים מבוקרים.
מטרת המחקר.
מטרת המחקר היא לבדוק האם קיומה של תפילה שינה את המצב הבריאותי של החולים כפי שהוא מוגדר במדדים שונים כגון, טיפול בטיפול נמרץ, ימי אשפוז בבית החולים וכדומה.
מאפייני המחקר.
במחקרים קלינים עם סמיות כפולה החוקרים והנחקרים כאחד אינם יודעים מי מהנחקרים משתייך לקבוצת הניסוי (שבה מחולל המדען שינוי יזום ומשמעותי) ומי לקבוצת הביקורת (שבה המדען לא עורך שינוי). במחקרי תפילה בנוסף על כך אין על החולה לדעת על המתפלל ולא על המתפלל לדעת על שם החולה. החולה לא יודע על המתפלל שכן ייתכן שעובדה זו תשפיע על מצבו הבריאותי, והמתפלל לא יודע על החולה שכן ייתכן שייבחר חולה בעל סיכויים גבוהים יותר לרפואה.
תנאי נוסף והכרחי הוא שהקצאת הנבדקים לקבוצות תהיה אקראית, ושהנבדקים בקבוצת הניסוי יהיו בעלי מאפיינים דומים לאלה בקבוצת הביקורת. מהימנות המחקר מושפעת גם מגודל המדגם, כלומר ממספר הנבדקים בכל אחת מהקבוצות.
תוצאות מחקרים שונים.
כחמישה מיליון דולר מושקעים בשנה על מחקרים הבודקים את יעילות התפילה. המחקר הגדול ביותר היה מחקר שנערך במימונה של קרן טמפלטון, בהובלתו של הרברט בנסון . במחקר השתתפו כאלף שמונה מאות חולים בשישה בתי חולים. החוקרים חלקו את החולים לשלוש קבוצות: הקבוצה הראשונה קיבלה תפילות ולא ידעה על כך, הקבוצה השנייה לא קיבלה תפילות ולא ידעה על כך, הקבוצה השלישית קיבלה תפילות וידעה על כך. בכדי לשמור על החסיון הרפואי של החולים ניתן למתפללים רק השם הפרטי והאות הראשונה של שם המשפחה של החולים.
תוצאות המחקר לא מצאו הבדל בין הקבוצה שהתפללו עליה וזו שלא, אך בקרב נבדקי הקבוצה שהתפללו עליה והם ידעו על כך נצפו יותר סיבוכים רפואיים. ההסבר שניתן לממצא זה היה שקבוצה זו חששה שהסיבה שמתפללים עליהם נובעת ממצבם החמור מה שגרם לתופעה פסיכולוגית שהרעה את מצבם – אפקט הנוצבו.
מחקרים מבוקרים איכותיים עם הקצאה אקראית, סמיות כפולה ומספר גדול של נבדקים אינם נפוצים. סקירת קוקרן משנת 2009 שכללה 10 מחקרים עם 7646 נבדקים לא מצאה עדות ליעילות של תפילה על תמותה, מצב קליני כללי, אשפוז חוזר בטיפול נמרץ, או חזרה לאשפוז בבית החולים. במטא-אנליזה שנערכה בשנת 2006 וכללה 14 מחקרים מבוקרים לא נמצא אפקט של תפילה. סקירה שיטתית ומטא-אנליזה מ-2007 של 17 מחקרי תפילה עם 3713 נבדקים העלתה כי בעשרה מהם לא היו הבדלים בין קבוצת הניסוי לקבוצת הביקורת ובשבעה נמצא שיפור בעל "אפקט קטן, אך עם מובהקות סטטיסטית" בקבוצה שעבורה התפללו. עם זאת, בשלושת המחקרים האיכותיים ביותר בסקירה לא נמצא אפקט.
טיעונים תאולוגיים לגבי מחקרים מדעיים.
במקרה בו אין הבדל בין הקבוצות לא לטוב ולא לרע, המסקנה היא שלא נמצא אישוש לכך שתפילות פועלות, אך לא ניתן להוכיח שהתפילה לא עובדת, זאת בשל העובדה שתמיד יהיה ניתן לטעון שאלוהים לא נענה כשמעמידים אותו למבחן, או שלא פנו לאל הנכון, (נצרות, אסלאם, יהדות וכו') או שהחולים היו בני עם מסוים, או שלא התקיימו תנאים משלימים הנדרשים כדי שהאל ישמע לתפילה.
היו שטענו שגם במקרה והניסוי הצליח והחולים הבריאו עדין לא תהיה הוכחה לכך לקיומו של האל זאת מפני שייתכן לדוגמה שכוחות מהמתפלל עוברים לחולה וכך הוא נרפא. טענה זו אינה נכונה, מיכאל אברהם הסביר את הדבר באמצעות משל, אדם ההולך באנטארקטיקה ופוגש שם אדם מטוקיו הדבר אינו אמור להפתיע יותר מאשר שייפגש שם אדם מפריז, אך אם לפני שהאדם יצא לאנטארקטיקה הוא הצהיר שייפגש שם אדם מטוקיו זה מוכיח על יכולת הניבוי שלו, אף כי מבחינה סטטיסטית האפשרויות שיפגוש אדם מפריז או אדם מטוקיו שקולות, אולם הניבוי המוקדם של האירוע מסיט את המשקל הסטטיסטי, וכך בנידון זה לפני הניסוי יש ניבוי שהתפילה מועילה כנגד לה נצבת העמדה שתפילה אינה מועילה במקרה שהמחקר הוכיח שהתפילה הועילה יש אישוש ברור לתזה הדתית.
יעילות כאפקט פלצבו.
מספר חוקרים הראו שיש בתפילה יעילות כאפקט פלצבו.
גטו בורשצ'יב
גטו בורשצ'יב (באוקראינית: Борщівське гето) הוא גטו נאצי שהוקם על ידי גרמניה הנאצית בעיירה האוקראינית בורשצ'יב במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה, באפריל 1942.
רקע.
בין שתי מלחמות העולם חיו בבורשצ'יב כ-1,700 יהודים – כשליש מתושביה. היהודים בעיר התפרנסו בעיקר ממסחר ומלאכה, ובשנות ה-30 של המאה ה-20 סבלו מהתרסקות כלכלית. בעיירה פעל מגוון רב של מפלגות יהודיות, ובהן גם מפלגות ציוניות, וכן פעלו בה מוסדות תרבות וספרייה יהודיים.
בספטמבר 1939, העיר נכבשה בידי הסובייטים, ודבר זה שם קץ לאופי הלאומי של חיי הציבור היהודיים בעיר, אך לא פגע בחיי הדת, ובעיירה נפתח בית ספר יהודי ביידיש.
עם נסיגת הצבא האדום מבורשצ'יב בראשית יולי 1941, עברה העיירה לשליטת צבא הונגריה, בעלת בריתם של הגרמנים. בתקופה זו התארגן בעיירה ועד יהודי בראשותו של וולף הס, והוא סייע למאות פליטים יהודים שהגיעו לעיירה. ההונגרים פעלו למנוע את האוקראינים מפגיעה ביהודים.
בספטמבר 1941, החל המעבר לשלטון הגרמני, והוטלו על היהודים הגבלות תנועה קשות והם חויבו לשאת סרט לבן שעליו מגן דוד כחול.
ב-14 בנובמבר, רצחה יחידת גסטפו מצ'ורטקוב, קבוצה של יהודים מבורשצ'יב. יהודי בורשצ'יב נאלצו למסור לגרמנים את רכושם, ובחורף 42–1941, נחטפו קבוצות של צעירים יהודיים למחנות עבודה באזור טרנופול.
היסטוריה.
הגטו הוקם בבורשצ'יב ב-1 באפריל 1942 ופעל עד יולי 1943. מספר האנשים בגטו עמד על כ-4,000 איש. בהתחלה, הגטו לא גודר, אך התושבים היהודים לא הורשו לצאת מחוץ לגטו. האנשים בגטו באו מבורשצ'יב ועוזריאני, מלניצה-פודילסקה, סקאלה פודילסקה, קריבצ'ה, קורוליבקה וזלוטשוב.
ב-26 בספטמבר 1942 נורו בכיכר כ-100 מאסירי הגטו, רובם היו זקנים וחולים, וכ-800 נשלחו לבלז'ץ. קבוצת צעירים נשלחה למחנה הריכוז ינובסקה.