כעבור עשרים שנה פרסמה מישל פיין יחד עם שרה אי. מקללנד מאמר נוסף, "חינוך מיני ותשוקה: עדיין נעדרים אחרי כל השנים הללו", העוסק בחינוך מיני בבתי ספר בעיר ניו יורק; במאמר נטען שדבר לא השתנה והחינוך היחיד שניתן בבתי הספר הוא עדיין חינוך להימנעות. במאמרן מדברות פיין ומקללנד על חינוך מיני בבתי הספר ועל האופן שבו תוכניות הלימודים של מדינות שונות בארצות הברית מלמדות הימנעות ממין עד הנישואים, וכי העול של החינוך המיני נופל באופן לא פרופורציונלי על נערות, צעירים שאינם לבנים, נערים עם מוגבלויות, צעירים וצעירות לסביות, הומואים, בי-סקסואליים וטרנסג'נדרים. פיין ומקללנד מבקשות במאמרן להאיר לכותבי תוכניות הלימודים ומכתיבי המדיניות דרכים לשינוי האופן בו מחנכים את הצעירים והצעירות על מין ובריאות, על ידי הצגת מחקרים שונים בנושא. הן מביעות דאגה על כך שיותר מ-20 שנה אין שיג ושיח בנושא מין בבתי הספר הציבוריים בארצות הברית, ואין מי שמזהיר או נותן כלים לנשים צעירות, ובאופן כללי לאוכלוסייה שיכולה להיות מושפעת יותר מהתנהגויות מיניות לא ראויות, כיצד להתמודד עם תשוקה ועם מין.
אזורים של איי הבתולה הבריטיים
באיי הבתולה הבריטיים אין חלוקה מנהלית רשמית. יחד עם זאת, לצורכי תכנון הוגדרו 6 אזורים הבאים:
לצורכי מרשם אוכלוסין האיים מחולקים ל-6 אזורים:
הפרעות תנועה
לקות תנועה
אוגופוגו
אוגופוגו או נאהטייקה (מילולית: שד האגם) הוא השם שניתן למפלצת שדווח כי חיה באגם אוקנגן שבקולומביה הבריטית, קנדה.
תצפיות.
אנשים התומכים בקיום האוגופוגו טוענים כי התצפית המתועדת הראשונה הייתה בסביבות 1872 ולפי התרחשויות באזור המיושב על ידי מתיישבים אירופיים.
ייתכן והאזכור המוקדם ביותר של האוגופוגו היה בשנת 1860.
בשנת 1926 נטען כי אירעו התרחשויות בחוף אוקנגן מיסיון.
באירוע זה ככל הנראה היו כשלושים איש או יותר שטענו כי ראו את המפלצת.
באותה השנה עורך העיתון היומי ונקובר סאן בובי קרטר, כתב: "יותר מדי אנשים ראו את 'המפלצת' מכדי להתעלם ברצינות מרובה מהעובדות הקיימות".
הסרט הראשון על הייצור היה של ארט פולדן והוסרט בשנת 1968. הסרט מציג אובייקט כהה הנע לעבר החוף.
הסרט השני על הייצור הוסרט שוב בשנת 1989 על ידי קן צ'פלין, מוכר מכוניות משומשות ואביו קליים צ'פלין שטענו כי ראו יצור דמוי נחש השוחה בנהר ומצליף בזנבו, כמה שבועות מאוחר יותר חזר קן צ'פלין עם אביו וביתו וצילמו שוב את היצור.
הבריטים קראו לזואולוג; דוקטור קארל שוקר, שסיווג את האוגופוגו לקטגוריית ה'מרבה גיבנת', והניח שזהו ייצור מסוג לוויתן נחשי מפותל ופרימיטיבי כגון הבסילוזאורוס ('מלך לטאה').
עם זאת, הראיות הפיזיות שמציגות את האוגופוגו היו מוגבלות ולא ברורות מצילומי הסטילס והוידאו. אחת ההנחות הייתה כי בעצם מדובר בחדקן האגם (lake sturgeon). יש הנחות שונות שמדובר באי זיהוי של צונאמי שהוא מעין גל עומד (seiche) ומתחתיו תנועות אגמיות מפותלות.
הרבה נכתב על האוגופוגו בספרים, בכתבות, הוסרטו עליו סרטי קולנוע והוא הוזכר בסדרות.
ישנו אף בול עם ציור ששמו מתנוסס עליו.
אגדות רבות נוצרו סביב האוגופוגו.
יוהאן גוטליב גולדברג
יוהאן גוטליב גולדברג (בגרמנית: Johann Gottlieb Goldberg, הוטבל ב-14 במרץ 1727, נפטר ב-13 באפריל 1756) היה צ'מבליסט וירטואוז, נגן עוגב ומלחין בשלהי תקופת הבארוק ובראשית התקופה הקלאסית. עיקר פרסומו בא לו ממתן שמו, כמבצע המקורי, ככל הידוע, של וריאציות גולדברג הנודעות מאת יוהאן סבסטיאן באך.
חייו.
גולדברג היה ככל הנראה ממוצא גרמני, ונולד בגדנסק (דנציג) בפולין. לא הרבה ידוע בוודאות על ילדותו, פרט לכך, שכישרונו יוצא הדופן בנגינה עורר את תשומת לבו של הרמן קרל פון קייזרלינג, השגריר הרוסי לסקסוניה, בסביבות 1737. ככל הידוע, למד גולדברג הן אצל יוהאן סבסטיאן באך והן אצל וילהלם פרידמן באך, בנו הבכור של י. ס. באך, אף כי תקופות לימודיו אינן ידועות; ייתכן, שגולדברג למד אצל באך האב כבר בשנת 1737, זמן קצר אחרי שקייזרלינג עמד על כישרונו בדנציג, ואצל באך הבן עשוי היה ללמוד בכל זמן שהוא לפני 1745, הואיל ווילהלם פרידמן באך שהה בדרזדן במשך כל תקופת כהונתו של קייזרלינג שם כשגריר.
החלק המפורסם ביותר בחיי גולדברג הוא הזמן, כנראה בשנת 1741, המופיע בכתבי הביוגרף של יוהאן סבסטיאן באך, יוהאן ניקולאוס פורקל, בקשר לחיבור סדרת הווריאציות של באך כאמצעי מרפא לנדודי השינה של הרוזן קייזרלינג. צ'מבליסט הלשכה החביב על קייזרלינג היה גולדברג בן הארבע-עשרה, שהגיע להישגים טכניים מרשימים כל כך, שכבר בגילו הצעיר היה מסוגל לבצע יצירה יוצאת דופן ברמת הקושי שלה. אין תיעוד לכך, אם הרוזן אכן נרדם בזמן ביצוע היצירה, אבל רשומה עדותו, כי היצירה של באך הייתה אהובה עליו ביותר, וכך כותב פורקל בשנת 1802, ששים שנה לאחר מעשה:
מידת הדיוק בסיפור כפי שמביא אותו פורקל הוטלה לא פעם בספק, וייתכן שהביוגרף הנלהב של באך תרם לה מהרהורי לבו. (החוקר פיטר ויליאמס Peter) Williams) מזים את הסיפור, הקושר את היצירה אל גולדברג, ויליאמס טוען, שי. ס. באך כתב את הווריאציות כיצירת תצוגה לווילהלם פרידמן.) כך או כך, גולדברג היה מוכר כנגן וירטואוז בשנים ההן, היה בשירותו של קייזרלינג בזמן האמור, וסביר מאוד ששהה בלייפציג, על יסוד הדמיון בין הקנטטות שחיבר לאלה של באך; על יסוד הדמיון הזה בלבד הניחו חוקרים רבים יחסי מורה ותלמיד בין השניים.
גולדברג נשאר עם הרוזן קייזרלינג עד סביבות 1745 ונעלם מן הרשומות עד סביבות 1750, כשנכלל בקונצרט שמתאר וילהלם פרידמן באך במכתב משנת 1767. בשנת 1751 נשכר גולדברג לשירותו של הרוזן היינריך פון בריהל, ושם נשאר לשארית חייו הקצרים. הוא מת משחפת בגיל 29 ונקבר בדרזדן ב-15 באפריל 1756.
יצירותיו.
יצירותיו של גולדברג, אף כי מפורסמות הרבה פחות מיצירתו של באך הנושאת את שמו, שונות מהן מאוד בסגנונן וניכרות בהן השפעותיהם של רוב האופנות המוזיקליות שהיו נפוצות בתקופת מעבר זו בתולדות המוזיקה. יצירותיו המוקדמות דומות לאלה של יוהאן סבסטיאן באך ומרמזות לכך, שייתכן ויש אמת בסיפור על לימודיו אצל המלחין המפורסם; מיצירותיו המאוחרות יותר עולה, שהיה קשוב לטעמים הפופולריים של חצר דרזדן, בייחוד בשימוש שעשה בסגנון הגאלאנט. כמה מיצירותיו האחרונות, בייחוד בקונצ'רטי, עושות שימוש בשפה הרמונית מתוחכמת, קרובה לזו של קרל פיליפ עמנואל באך, ואפשר להניח, שנכתבו לנגנים של היינריך פון בריהל. סינקופות, כרומטיות ומלודיות במנעד רחב מאפיינות את היצירות האחרונות הללו.
מכלול יצירתו כולל קנטטות, שנכתבו כנראה בלייפציג בראשית שנות ה-40' של המאה ה-18; טריו סונאטות; מוזיקה למקלדת, הכוללת 24 פולונזים, לכל אחד מסולמות המז'ור והמינור;קונצ'רטי לצ'מבלו; וקובץ פרלודים כוראליים שאבד.
סאלו (מאכל)
סאלו (ברוסית ואוקראינית: са́ло, בפולנית: słonina, בהונגרית: szalonna, ברומנית, בבולגרית ובמקדונית: сланина, slănină סלנינה) הוא מאכל מרכז ומזרח אירופאי מסורתי העשוי מפיסות שומן חזיר מומלח ומתובל. הגרסאות המזרח אירופאיות הן לרוב שומן מומלח או כבוש בלבד, ללא תיבול. שם המאכל בא מהשורש הסלאבי "סול" או "סאל" שמשמעו מלח, והמילה "סולונינה" ברוסית ואוקראינית משמעה כל סוג של בשר מומלח, למשל קורנד ביף. סאלו אינו מעובד כמעט כלל ואינו מכיל בשר אלא שומן בלבד. הגרסה האיטלקית הדומה לסאלו נקראת לארדו (Lardo).
שימור.
הסאלו מומלח ולעיתים מעושן (בעיקר בבלקן), ונשמר במקום קר ואפל כמרתף, בו יוכל להישמר כשנה. על מנת לשפר את הטעם יש המצפים את הסאלו בשכבה עבה של פפריקה או פלפל שחור, תיבול הנפוץ יותר במרכז אירופה. השומן נחתך לגודל נוח של כ 15X20 ס"מ ונמרח במלח. הפיסות מונחות עם העור מטה בתיבות עץ או חביות ובין השכבות מפזרים מלח בעובי של כ-1 ס"מ.
אם סאלו אוחסן למשך זמן רב מדי או שנחשף לשמש, השומן מתחיל להתחמצן והשכבה החיצונית מצהיבה ומקבלת טעם מריר. השימושים המסורתיים בסאלו שאינו מתאים לאכילה הם שימון מגפי עור לשם דחיית מים, פיתיון במלכודות עכברים או הכנת סבון ביתי.
במטבח.
ניתן לאכול סאלו כפי שהוא, אך ניתן גם להשתמש בו כשומן בסיס לטיגון, לבשלו או לטגנו עם שום לתיבול מרק בורשט. פיסות קטנות של סאלו מוכנסות גם לתערובת של נקניקים ונקניקיות. פרוסות דקות של סאלו עם מעט שום על לחם שיפון או על לחם שחור מתערובת של קמח שיפון וחיטה הן חטיף מסורתי הנאכל בעת שתיית וודקה או הורילקה.
בשימוש בסאלו כשומן לטיגון נותרות פיסות קטנות של בשר פריך (באוקראינית "שקבארקי", קרי גלדי שומן) שמעטרים בהן מנות תפוחי אדמה או ורניקי.
בעור העבה שצמוד לשומן הסאלו משתמשים לציר מרק הבורשט, אך הוא אינו נאכל ונזרק לאחר הבישול.
בתרבות הפופולרית.
בהומור הרוסי והמזרח אירופאי בכלל, הסאלו נחשב כמאפיין סטראוטיפי של אוקראינה ותרבותה. בדיחות רבות סובבות סביב הסאלו כדבר שאליו משתוקק האוקראיני הטיפוסי יותר מכל.
באוקראינה נהוג לפרוס פרוסות דקות של סאלו ולהניח אותן על טוסט מלחם שחור ולהגיש בתוספת חרינובקה, שהיא משקה לאומי אוקראיני שעשוי מוודקה, חזרת ודבש.
UCI ProTour
הסבב המקצועני של איגוד האופניים הבינלאומי היה סבב מרוצי אופניים שאורגן על ידי איגוד האופניים הבינלאומי (UCI) והיה הסבב העולמי בשנים 2005–2008. את מקומו תופס מאז 2009 הסבב העולמי של איגוד האופניים הבינלאומי, ה-UCI World Tour. ה-UCI ProTour היא, למעשה, מערכת הכוללת שלושה רכיבים: