קלאודיוס נחשב למועמד בלתי סביר לכהונת הקיסר. על פי דיווחי בני זמנו לקה בנכות כלשהי, ומשפחתו מנעה ממנו את ההופעה בפומבי ואת התפקידים הציבוריים, עד לעלייתו לשלטון של אחיינו המטורף קליגולה, אשר מינה אותו למשרת הקונסול. נכותו של קלאודיוס הצילה אותו, יש להניח, מגורלם של אצילים רומים רבים בתקופת קליגולה וטיבריוס, אשר נרצחו ב"טיהורים" שערכו קיסרים אלו. הייתה זו יכולתו לשרוד כשלעצמה שהביאה להכרזתו כקיסר רומי לאחר רציחתו של קליגולה, שכן בשלב זה היה הגבר הבוגר היחיד ששרד ממשפחתו. על אף היעדר ניסיונו הפוליטי, קלאודיוס הוכיח את עצמו כמנהלן מוכשר, וביצע מספר רב של עבודות ציבוריות. בתקופתו התרחבה האימפריה, וכללה אף את חציה הדרומי של בריטניה הגדולה. הוא הביע עניין אישי במשפטים, שימש כשופט במשפטים פומביים, והוציא עשרים פסקי דין מדי יום. עם זאת, במהלך כהונתו נחשב כקיסר חלש ופגיע, הנתון לשרירות לבם של מזכיריו, עבדיו המשוחררים ונשותיו. סערות וטרגדיות בחייו האישיים הובילו לבסוף למותו. מוניטין זה הביא להצגתו כשוטה תלותי בכתבי ההיסטוריונים מן העת העתיקה. היסטוריונים בני זמננו שינו דעה זו.
ביוגרפיה.
רקע משפחתי, ילדות ונעורים.
קלאודיוס נולד כ"טיבריוס קלאודיוס דרוסוס" (הוסיף לשמו את התואר "גרמניקוס" שקיבל בירושה מאביו לאחר שאחיו גרמניקוס אומץ על ידי טיבריוס) בעיר לוגדונום בפרובינקיית גאליה (העיר ליון בצרפת), ביום בו הוקדש מזבח לאוגוסטוס. הוא היה ילדו השלישי של נירון קלאודיוס דרוסוס ואנטוניה הצעירה, אחיו הגדולים היו גרמניקוס וליווילה. ייתכן שלאנטוניה היו ילדים נוספים אשר מתו בינקותם.
סביו מצד אמו היו מרקוס אנטוניוס ואוקטביה אחותו של אוגוסטוס. סביו מצד אביו היו ליוויה אשתו של אוגוסטוס, וטיבריוס קלאודיוס נירון. במהלך כהונתו החיה קלאודיוס את השמועה כי אבי אביו היה למעשה אוגוסטוס עצמו.
בשנת 9 לפנה"ס מת דרוסוס במפתיע. קלאודיוס נותר בהשגחתה של אמו, אשר לא נישאה שוב. קלאודיוס נולד כנראה על גבול הפגות. על פי סווטוניוס, הוא סבל מתנועה מסורבלת, חולשה גופנית, קושי בהליכה, ריור, חוסר שליטה מלאה בגפיו, תנועות צוואר לא רצוניות ופגם בדיבור. על פי ליון יש להניח שאלה היו תסמינים של שיתוק מוחין קל כתוצאה מלידה בטרם עת. כאשר החלו פגמיו של קלאודיוס להתגלות, היחסים עם משפחתו נעכרו. אמו התייחסה אליו כאל "מפלצת-אדם, מלאכה שהטבע רק החל בה אך לא השלים אותה", והשתמשה בו כדוגמה לטיפשות. סבתו ליוויה סירבה להיראות בחברתו. הוא הושם בהשגחתו של פדגוג, שהיה בעברו נהג פרדות, על מנת שזה ירסנו ויכניס בו משמעת, מתוך ההנחה כי פגמיו נובעים מחולשת האופי ומעצלות. כאשר הגיע לגיל הנעורים נחלשו מעט התסמינים מהם סבל ומשפחתו החלה להכיר בכישרונותיו כמלומד. ההיסטוריון המהולל ליוויוס נשכר, בשנת 7 לספירה, על מנת ללמדו היסטוריה, בחברתו של היסטוריון בכיר נוסף בן התקופה, סולפיקיוס פלאביוס. הוא בילה זמן רב עם היסטוריונים אלו ועם הפילוסוף אתנודורוס. על פי אחד ממכתביו, הופתע אוגוסטוס לראות את הבהירות של נאומיו של קלאודיוס, והחלו ציפיות כי בעתיד ימלא תפקיד ציבורי.
הייתה זו שאיפתו להיות להיסטוריון אשר הביאה להרס הקריירה שלו. על פי היסטוריונים אחדים החל קלאודיוס לעבוד על ספר שנועד לתאר את מלחמות האזרחים ברומא, אשר היה בעל עמדה ביקורתית כלפי תפקודו של אוגוסטוס. בכל מקרה, הזמן לא היה בשל עדיין לתיאור אובייקטיבי של ההיסטוריה, כאשר רבים מן המעורבים היו עדיין בחיים, בעמדות כוח. ניסיון זה הזכיר לאוגוסטוס כי קלאודיוס הוא צאצאו של יריבו אנטוניוס, ובכך סיכן קלאודיוס גם את שלומה של משפחתו. אמו וסבתו הורו לו להפסיק את הפרויקט, ונראה כי הוא אינו ראוי לכל תפקיד ציבורי, וכי אין המדובר באדם המסוגל ללכת בתלם. הוא הוסט ממסלול הקריירה המצופה מבני המשפחה השלטת. כאשר הוקמה קשת בעיר פאביה, על מנת לכבד את המשפחה השלטת, בשנת 8 לספירה, שמו של קלאודיוס היה בין האחרונים שנמנו, וזאת לאחר הנסיכים המתים גאיוס ולוקיוס, וילדי אחיו גרמניקוס. יש המניחים אף כי כאשר הוקמה הקשת שמו לא נכלל בה כלל, וכי השם הוסף רק במהלך תקופת כהונתו כקיסר.
כאשר מת אוגוסטוס בשנת 14 התחנן קלאודיוס בפני יורשו טיבריוס כי יתיר לו להתחיל בקורסוס הונורום מסלול המשרות של בן האצולה הרומי בשירות הציבור. טיבריוס לא הסכים לכך, וקלאודיוס ויתר על שאיפותיו הפוליטיות ופרש לחיים של התבודדות וכתיבה.
עם כל זאת נראה כי הציבור הרומי חיבב את קלאודיוס. בהלווייתו של אוגוסטוס נבחר קלאודיוס לייצג את מעמד הפרשים. כאשר ביתו נשרף, החליט הסנאט לבנות לו בית חדש על חשבונו. הם גם ביקשו כי יותר לקלאודיוס להשתתף בדיוני הסנאט. טיבריוס דחה את שתי הבקשות. במהלך התקופה שלאחר מות בנו של טיבריוס, דרוסוס יוליוס קיסר, היו שהציעו את קלאודיוס כיורש מוסכם לטיבריוס. קלאודיוס, בחוכמה, בחר להשתיק קולות אלו, שהגיעו בשיאה של תקופת הטרור של מפקד המשמר הפרטוריאני סיאנוס.
לאחר מותו של טיבריוס, הכיר הקיסר החדש קליגולה בשימושים שניתן לעשות בדודו קלאודיוס. הוא מינה אותו לקונסול לצדו עצמו בשנת 37, והצהיר כי בכך הוא מדגיש את זכרו של אביו המנוח, גרמניקוס. עם זאת התעלל קליגולה בקלאודיוס והציק לו בכל הזדמנות, בבדיחות ובמהתלות, בחיובו בסכומי כסף גדולים ללא כל סיבה, בהשפלתו בפני הסנאט וכיוצא בזה. על פי ההיסטוריון דיו קסיוס מרוב לחץ הפך קלאודיוס לאדם רזה ומיוסר, לקראת סוף כהונתו של קליגולה.
עלייה לשלטון.
ב-24 בינואר 41 נרצח קליגולה על ידי קושרים שכללו את אנשי משמרו האישי שקשרו עם אצילים וסנטורים שקצו בשלטון הטירוף של הקיסר צמא הדמים. אין עדות כי לקלאודיוס היה חלק בקשר, על אף שיש הסבורים כי היה ער למזימה. מכל מקום, לאחר שהקושרים רצחו את אשתו של קליגולה, קיסוניה, ואת בתם התינוקת, נראה כי בכוונתם להשמיד את המשפחה הקיסרית כולה. בהמולה שהשתררה לאחר הרצח, ראה קלאודיוס כיצד המשמר רוצח אצילים שלא היה להם כל קשר למשטרו של קליגולה, וביניהם ידידיו של קלאודיוס עצמו. הוא חשש לחייו והתחבא במקום מוצנע בארמון. על פי המסורת, איש המשמר הפרטוריאני בשם גראטוס מצא את קלאודיוס מסתתר מאחרי וילון, והכריז עליו כקיסר. האירוע מתואר גם בספרו של יוסף בן מתתיהו, "קדמוניות היהודים". קלאודיוס נלקח למחנה הפריטוריאנים והושם תחת השגחתם.
הסנאט התכנס בבהילות, והחל בדיונים על המשטר הרצוי בעת הזו, אך לבסוף הידרדר הדיון לפסים אישיים שנגעו לשאלה מי מן הסנטורים יזכה במשרת הפרינקפס. מששמעו כי הפרטוריאנים הכתירו את קלאודיוס, דרשו כי המינוי יזכה להסכמת הסנאט, אך קלאודיוס סירב, מתוך הבנת הסכנה הצפויה במהלך זה. יוסף בן מתתיהו, והיסטוריונים נוספים, טוענים כי מאחורי קלאודיוס עמד המלך אגריפס הראשון או לפחות תיווך הלה בין הצדדים, אך היסטוריונים בני התקופה ממעיטים בחשיבותו של אגריפס. לבסוף הוכרח הסנאט להיכנע, ובתמורה להסכמה לשלטונו, חנן קלאודיוס את כל השותפים לקשר נגד אחיינו קליגולה. קלאודיוס נקט במספר צעדים למתן לגיטימציה לשלטונו, שרובם נועדו להדגיש את שייכותו לשושלת השליטה. הוא אימץ את השם "קיסר", אשר עדיין נשא משקל רב בקרב הציבור, ועל מנת לעשות כן השמיט את השם "נירון". על אף שמעולם לא אומץ על ידי אוגוסטוס או מי מבני משפחתו, הוא הרגיש כי יש לו את הזכות לעשות כן מכיוון שהיה נכדה של אחות אוגוסטוס אוקטביה. הוא אימץ גם את הכינויים "נכדה של אוקטביה" ו"אוגוסטוס" כפי שעשו קודמיו בתפקיד. הוא שמר על השם "גרמניקוס" על מנת לשמור על הקשר לאחיו האהוב.
מכיוון שלמשמר הפריטוריאני הייתה יד בעלייתו לשלטון, והסנאט נאלץ להסכים לכך (והיה זה הקיסר הראשון שהתמנה באופן זה) הביעו כותבים בני התקופה כסנקה התנגדות לשלטונו, בטענה כי נקנה בכסף על ידי המשמר הפריטוריאני. נראה כי כשם שעם מותם של אוגוסטוס וטיבריוס הותירו הקיסרים סכומי כסף לחלוקה לצבא בצוואתם, כך ציפו שיקרה גם לעיזבונו של קליגולה, על אף שהלה לא הותיר אחריו צוואה. עם זאת נראה, על פי מטבעות שטבע קלאודיוס, הכוללים שבחים למשמר הפריטוריאני, כי בתחילת שלטונו לפחות, חש קלאודיוס הכרת תודה לאנשי המשמר.
קיסר האימפריה הרומית.
הרחבת האימפריה.
תחת שלטונו של קלאודיוס התרחבה האימפריה הרומית לראשונה מאז ימי אוגוסטוס. הפרובינקיות תראקיה, מאוריטניה, נוריקום, פאמפיליה, ליקיה ויהודה סופחו במהלך שלטונו, אך כיבושו החשוב ביותר היה באי בריטניה.
בשנת 43 שלח קלאודיוס את אאולוס פלאוטיוס, בראש ארבעה לגיונות על מנת לכבוש את האי הבריטי לאחר שקיבל פניה מאחד מראשי השבטים היריבים באי. בריטניה הייתה מטרה אטרקטיבית לרומאים בשל עושרה במחצבים ובעבדים. האי שימש גם כמקלט למורדים מפרובינקיות אחרות, ולא ניתן היה להניחו לנפשו עוד זמן רב. קלאודיוס עצמו ביקר באי לאחר השלמת השלב הראשון של הלחימה, והביא עמו תגבורת המלווה בפילים. הוא עזב לאחר שישה עשר ימים, אך נותר בפרובינקיות זמן מה בטרם שב לרומא. הסנאט העניק לו טריומפוס (מצעד ניצחון) בשל מאמציו, כבוד השמור לבני המשפחה השליטה בלבד. קלאודיוס העניק כבוד זה גם לכמה ממפקדיו, ולבנו העניק את השם "בריטניקוס" אשר בחר שלא להשתמש בו בעצמו. כאשר האי הוכנע באופן סופי בשנת 50 העניק קלאודיוס חנינה לתושביו, ולמפקד הצבאות שנלחמו בו, קרקטקוס, העניק אחוזה בה חי בשלווה עד סוף ימיו. היה זה סוף יוצא דופן למפקד צבאי יריב, אך נראה כי הדבר היה דרוש על מנת להרגיע את המתנגדים לשלטון הרומי בבריטניה.