דחייה של השתל היא המגבלה העיקרית להישרדות ארוכת טווח. דחייה היא תגובה של מערכת החיסון לשתל הזר, והיא נעשית הן במנגנון תאי והן במנגנון הכולל נוגדנים ("מנגנון הומורלי"- מנגנון שטרם הובן עד הסוף במקרים של דחית השתלת ריאה). דחייה תאית מושפעת על ידי תאי T לימפוציטים, ותגובה הומורלית נעשית על ידי יצירת נוגדנים, כל זאת בתגובה להצגת אנטיגנים זרים על גבי השתל. דחייה מסווגות כדחייה חריפה או כרונית- דחייה חריפה מתווכת על ידי מנגנון תאי, והיא מתרחשת בעיקר ב-6 עד 12 החודשים הראשונים שלאחר ההשתלה. מנגד, דחייה כרונית לרוב מתרחשת לאחר מכן. אצל רבע עד 40% מן החולים המושתלים כיום יש תהליך של דחייה חריפה, למרות הטיפול התרופתי- התסמינים הקליניים לא חייבים להיות קיימים (דחייה שקטה) אולם עלולים לכלול חום נמוך, קוצר נשימה, חוסר חמצן בדם, תסנינים בריאות וירידה בתפקוד הריאות- האבחנה מתבצעת על ידי ביופסיות מהריאה המדגימות חדירה של לימפוציטים מסביב לכלי דם או לעץ הנשימתי (ברונכיאולים). הטיפול בדחייה חריפה כולל מתן סטרואידים במינון גבוה ועדכון הטיפול התרופתי האימונוסופרסיבי, כשלרוב נצפית תגובה טובה לטיפול.
דחייה כרונית היא הגורם הבעייתי העיקרי המשפיע על הישרדות לזמן ארוך, והיא משפיעה על שיעורי התחלואה ועל איכות החיים. דחייה זו באה לידי ביטוי בהגבלה בזרימת האוויר והתהליך המתרחש בריאה נקרא bronchiolitis obliterans syndrome (אשר מודגם רק בחלק קטן מן המקרים בביופסיה). האבחנה נעשית באמצעות הדגמה של ירידה בתפקודי הריאה (Spirometric criteria). הסיכון לתהליך זה מגיע לכדי 50% מהמקרים בתוך 5 שנים, כאשר גורם סיכון לכך הוא דחייה אקוטית שאירעה בעבר, אולם גם זיהומים שונים וכן רפלוקס ושטי תוארו כגורמי סיכון. מצב זה מטופל על ידי העלאת מינון התרופות האימונוסופרסיביות, אולם לא קיים קונצנזוס כיום לגבי הטיפול עצמו.
השתלת ריאה בישראל.
בשנת 1992 בוצעה לראשונה בישראל השתלת ריאה, על ידי פרופ' דב שמעון, פרופ' ג'ו בורמן ועמיתיהם במרכז רפואי הדסה.
מליקה
מליקה בהלכה היא חיתוך צוואר העוף מצד עורפו באמצעות ציפורן האגודל של כהן.
פעולה זו שימשה בבית המקדש בקורבן עוף, דהיינו בחטאת העוף ובעולת העוף, כמצווה ובמקום שחיטה הנעשית בבהמות.
ההבדל בין "שחיטה" ל"מליקה".
ישנם שני הבדלים מהותיים בין שחיטה למליקה:
פעולת המליקה.
הכהן אוחז את כנפי העוף בין שתי אצבעות ואת רגליו בין שתי אצבעות, מותח את הצוואר על גודלו וחותך בציפורן האגודל את המפרקת. הכהן היה נזהר לא לחתוך את רוב הבשר שמסביב למפרקת על מנת שהעוף לא ימות לפני הגעת הציפורן ל"סימנים" – הקנה והוושט.
בעולת העוף היה הכהן קוצץ באצבעו את שני הסימנים - הקנה והוושט, ולאחר מכן היה ממשיך לקצוץ עד שהיה מפריד את הראש מהגוף. לעומת זאת בחטאת העוף היה הכהן קוצץ רק סימן אחד ומשאיר את הראש מחובר לגוף. כמו שנאמר בתורה: . יש איסור לאו לקצוץ את ראש חטאת העוף.
את חטאת העוף היו הכהנים אוכלים, בהיתר מיוחד של התורה. למרות שבחולין אסור לאכול כך, כיון שלא נשחט כהלכה ודינה כנבלה.
יה יה יהז
ביר אבו מטר
ביר אבו מטר (נקרא גם חורבת מטר או באר מטר) הוא אתר ארכאולוגי בבקעת באר שבע המתוארך לתקופה הכלקוליתית. האתר נמצא על גדתו הצפונית של נחל באר שבע בסמוך לחלקה הדרומי של באר שבע. התרבות שנמצאה בתל זה ובתלים נוספים שנמצאו בבקעה ביר א-ספאדי (באר צפד), חורבת בתר ועוד, נקראת תרבות באר שבע. התרבות התגלתה בשנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי הארכאולוג דוד אלון, על שתי גדותיו של נחל באר שבע. היישוב התקיים בערך בין השנים 4,200-4,000 לפנה"ס. האדמה באזור היא אדמת לס רכה ואחד המאפיינים של תרבות זו הוא התיישבות תת-קרקעית בחלק מהתקופה בה היו האתרים מיושבים. האתרים היו מיושבים במחצית השנייה של האלף הרביעי לפני הספירה, כמה מאות שנים בלבד.
חפירות.
האתר נתגלה ונסקר לראשונה על ידי הארכאולוג דוד אלון ב-1951 ונחפר על ידי משלחת בראשות הארכאולוג הצרפתי ז'אן פרו בשנים 1951 -1960. בשנת 1978 נכתב בדבר שהאתרים הכלכוליתיים נזנחו והמגורים התת-קרקעיים התמוטטו. בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 נערכו במקום חפירות הצלה. על גבי האתר הוקם גן קטן הנמצא בקצה הדרומי של שכונת בבאר שבע. בגן ניתן לראות את הבאר ואבנים המציינות מיקומים של שרידים מהתקופה הביזנטית והעות'מאנית.
שלבי ההתיישבות באתר.
ההתיישבות באתר מתאפיינת בשלושה שלבי התיישבות לפי סדר כרונולוגי (מהקדום למאוחר):
הגיוון בצורות התיישבות אלה מצביע על רצון התושבים למצוא צורת מגורים אשר תתאים לסביבה ולתנאי הקרקע באזור. בכל שלבי ההתיישבות הייתה צורת ההתארגנות של מערכות החדרים במבנה של חדר גדול אשר מסביבו עד עשרה חדרי מגורים. החדר הגדול לא נועד למגורים. אוכלוסיית כל יישוב כזה מנתה, בכל שלב, 200 איש לכל היותר.
שלב תת-קרקעי.
השלב הקדום ביותר היה במערכות חדרים תת-קרקעיים (מערות מלאכותיות). צורת החדרים הייתה מלבנית וגודלם היה בממוצע 3X7 מטרים (לעיתים אורכם הגיע גם ל-10 מ').
החדרים היו מחוברים ביניהם במנהרות ומעברים. רצפת המערכת הייתה בגבהים של עד 2.5 מטרים מתחת לפני השטח הקדומים של הגבעה. רצפת מערכת החדרים מסומנת על ידי מספר בורות וממגורות (Silos). הכניסה למערכות החדרים הייתה בפיר משופע שפתחו היה מלמעלה אך לעיתים מהצד. ראשית הפיר כללה שקע רדוד אשר שימש כחצר.
מערכות החדרים כללו בורות וממגורות בגדלים שונים, כולל מכסים לכיסוי הממגורות למניעת כניסת מכרסמים. השימוש בהם היה לאחסון מזון ואגירת מים. הבורות אשר שימשו לאגירת מים כללו טיוח של הדפנות.
אזור באר שבע מתאפיין בהבדלי טמפרטורה קיצוניים בין היום והלילה. ביום חם מאוד ואילו בלילה קר. בשיטת בנייה זו הבדלי הטמפרטורה בתוך הבית לא היו קיצוניים כמו בחוץ.
מערכות החדרים לא כללו חלונות או פתחים לכניסת האור למעט פתחי הכניסה למערכות. כתוצאה מכך שרר חושך ככל שהתרחקו מהפתח. כדי לא לגשש באפילה נעזרו כנראה התושבים בקעריות חרס קטנות אשר נמצאו באתר.
מערכות החדרים נבנו בקרקע מסוג לס שהיא קרקע רכה. גודל החדרים היה גדול לבניה תת-קרקעית יציבה והחדרים נטו להתמוטט.
שלב חצי תת-קרקעי.
לאחר נטישת הבתים התת-קרקעיים, חזרו התושבים להתנחל באתר ועברו לשיטת בנייה "חצי תת-קרקעית". במקרים רבים התושבים השתמשו במערכות התת-קרקעיות שקרסו כדי לבנות לעצמם מגורים חדשים. מגורים חדשים אלה היו מורכבים מסדרות של חדרים קטנים דמויי ביצה. החדרים היו מחוברים ביניהם במנהרות. הגישה אליהם הייתה בפירים מאונכים אשר בדפנותיהם נכרו מדרכי רגל כדי להקל על העלייה והירידה. כאשר עזבו התושבים לזמן קצר את הבתים נהגו לסתום את הפתחים. ומאחר ולבסוף לא חזרו למקום נמצאו מערכות אלה כמעט שלמות על כל ציודם.
בשקע שנתהווה על פני השטח כתוצאה מהתמוטטות הבתים בשלב התת-קרקעי נבנו חדרים סגלגלים (אובליים) או עגלגלים. חדרים אלה היו בחלקם מחוץ לקרקע. כתוצאה מכך היה צורך לבנות גג לחדרים. הגגות אשר היו עשויים מענפים דקים וקש כוסו בטין כבוש ונתמכו על ידי קורות עץ מצולבות. קירות הבתים היו עשויים לבנים לא שרופות.
שלב על קרקעי.
השלב העל קרקעי התאפיין בשתי שכבות של מבנים אשר נבנו על השלב החצי תת-קרקעי. בתים אלה היו מלבניים ובנויים מלבנים לא שרופות וחומר. בתים אלו נבנו על יסודות אבן. מידות חדרים אלו היו בממוצע 3X7 מטרים. חלקם הגיע גם לאורך של 15 מ'. פרו העריך שהיה קשר בין שלב זה ובין שכבה 4 בתרבות ע'סול. נמצא דמיון ביישום האופייני של כלי הצור וכן ברב המוטיבים הקישוטיים של הקרמיקה הצבועה כולל שיטות הביצוע והטכניקה.
כלכלת האתר.
אתר ביר אבו מטר היה חלק ממערכת של יישובים אשר היו מיושבים בו זמנית והיו קרובים זה לזה. הייתה לכך השפעה על כלכלת האתר.
באתר התגלו מספר ענפי כלכלה ומחיה:
בתעשייה הסתמנה חלוקה לפי התמחויות בין היישובים השונים. בביר אבו מטר רואים בעיקר סימני התמחות במתכת. ממצאים של עיבוד של שנהב ועצמות נמצאו בכמות גדולה יותר בביר א-ספאדי הסמוכה. הקרבה הרבה של היישובים אפשרה להם להשלים אחד את השני ועל ידי כך לאפשר התמקצעות רבה יותר ורמת כלכלה גבוהה יותר.
סימני ההתמקצעות של התעשייה מצביעים על יחסי מסחר בין אתרי באר-שבע השונים. כאשר בעזרת סחר חליפין הוחלפו מוצרים מייצור עצמי במוצרים אשר יוצרו באתרים השכנים.
נטישת האתרים.
באתר אפשר להבחין בכמה שכבות של יישוב ונטישה. ניתן לראות סימני נטישה מסודרים, כאשר התושבים הקפידו לאחסן את חפציהם לסגור את הפתחים בצורה מסודרת ולעזוב. סימנים אלה מצביעים על נטישה מתוכננת.
הועלו השערות שונות לגבי סיבות הנטישה של האתר:
צלב לטיני
צלב נוצרי
לאלי אספוסיטו
מריאנה "לאלי" אספוסיטו (בספרדית: Mariana "Lali" Espósito; נולדה ב-10 באוקטובר 1991; בואנוס איירס, ארגנטינה) הידועה בשם הבמה "Lali", היא שחקנית, זמרת-יוצרת, רקדנית, דוגמנית ופזמונאית ארגנטינאית.
אספוסיטו החלה את הקריירה שלה בתור שחקנית וזמרת בשנת 2003, כשהצטרפה לצוות השחקנים של טלנובלת הילדים "פינת אור", שנוצרה על ידי המפיקה כריס מורנה. היא גילמה תפקידים משניים נוספים לאחר מכן, בטלנובלות "פלוריסיינטה" ו"קטנטנות", וגילמה את הדמות הראשית בטלנובלה "כמעט מלאכים", בעקבותה התפרסמה באמריקה הלטינית, במזרח התיכון ובאירופה.