היה פעיל ב"הגנה", איש שירות הידיעות (ש"י) בירושלים. כשהגיעה משלחת "ועדת אונסקו"פ" של האו"ם באוגוסט 1947, נסע לארצות-הברית כדי להמשיך את לימודיו בהנדסת תעשייה וניהול. הצטיין בלימודים אך הפסיק אותם כדי לחזור לארץ ולהשתתף במלחמת העצמאות.
מכתב שכתב לאביו עם החלטתו לעזוב את הלימודים.
פיקוד על קורס הטיס של ההגנה בביקרספילד.
בטרם בואו לארץ ביוני 1948 נשלח לקורס טיס מטעם ההגנה בבייקרספילד שבקליפורניה, ופיקד על קורס זה. היה זה קורס טיס מזורז שנועד להכשרת טייסים יהודים, רובם בני היישוב, למלחמת העצמאות. מארגן הקורס היה טדי קולק, ובין בוגריו הידועים נמנים זהרה לביטוב, עמנואל רוטשטיין, פלטיאל מקלף ושלמה להט. בקורס הטיס נקשרו קשרי אהבה בינו לזהרה לביטוב. במותו חוותה זהרה אובדן בפעם השנייה. לאחר שעבר בהצלחה את מבחני הטיסה, הודח ברמן מהקורס, בשל ויכוחים עם אלינור רודניק, שיזמה את הקורס והייתה הבעלים של שדה התעופה בביקרספילד, מה שלא מנע את פעילותו כטייס בחיל האוויר.
המוסד לעלייה ב'.
בסיום הקורס נשלח לפנמה להביא ארצה אוניית רכש של המוסד לעלייה ב', ועליה כלי נשק מסוגים שונים ובהם כ-240 מכוניות וזחל"מים (ששימשו מאוחר יותר לכיבוש לוד ורמלה). המשימה ארכה שלושים ושניים יום, במהלכה נשמר קשר רציף עם ארצות הברית וצוות המלחים הוחלף פעמיים. ברמן הצליח לשכנע את רב החובל לפרוק את המטען בתל אביב ולא בחיפה מחשש מהבריטים. המשימה בוצעה בהצלחה. אונייה זו הייתה האחרונה שהגיעה לארץ תחת שלטון המנדט הבריטי.
מלחמת העצמאות.
כשהגיע לארץ צורף לחיל-האוויר הישראלי לטייסת תעופה, פל' ו', הגדוד הראשון, פל' ד'. ברמן הטיס מטוסים קלים ובהם אוסטר אוטוקרט ("פרימוס"), ומילא תפקידים חיוניים בהגשת עזרה לנקודות נצורות בנגב, כמו בית אשל ונבטים. היה גם טייס מקשר בין ניר עם לתל אביב.
מותו.
ב-ל' בסיוון תש"ח (7 ביולי 1948), עסק בצילומי אוויר טופוגרפיים מעל רביבים, ולאחר מכן נשלח להעביר נוסעים מהנגב. ברמן לא הגיע ליעדו, ונורה מעל לוד. בן 21 במותו. הוא נקבר בבית הקברות הצבאי בנחלת יצחק. לאחר מותו הועלה לדרגת פקד-טיס (סגן).
בתרבות.
מופיע בספר לאהוב עד מוות, רומן היסטורי שנכתב על ידי דבורה עומר. העלילה עוסקת בסיפור אהבתם של זהרה ושמוליק (שמואל קופמן) שפעלו בפלוגת הפלמ"ח, יצא לאור בשנת 1980. הספר מבוסס על סיפור אמיתי וברמן מופיע בדמותו האמיתית.
המדריך השלם לדקדוק אספרנטי
המדריך השלם לדקדוק אספרנטי (אספרנטו: Plena Manlibro de Esperanta Gramatiko או בקיצור PMEG, נהגה על פי רוב pomego - 'פומגו') הוא ספר דקדוק מקיף של שפת האספרנטו שנכתב על ידי ברטילו ונרגרן (Bertilo Wennergren) ונחשב לחיבור המקיף ביותר אודות הדקדוק בשפה.
הספר כתב באספרנטו קלה להבנה, במטרה לשמש כלי לימודי לשיפור השימוש בשפה על ידי דוברים ממוצעים שלה ולא כספר מחקרי-בלשני, זאת בניגוד לספרי דקדוק רחבים קודמים באספרנטו דוגמת 'הדקדוק האנליטי השלם' (Plena Analiza Gramatiko), שנחשב לחיבור המקיף ביותר עד לפרסומו של PMEG. על אף שהספר איננו ספר רשמי של האקדמיה לאספרנטו, הוא זוכה להערכה רבה בקהילה האספרנטית בשל רוחב היריעה והעבודה היסודית שנעשתה עליו - במסגרתה התייעץ ונרגרן עם מומחים רבים בשפה.
הספר איננו משתמש במושגים הדקדוקיים והבלשניים המסורתיים, במטרה להפוך אותו נגיש יותר לקורא הבלתי-מקצועי. כך, למשל, הספר עושה שימוש בביטוי O-vorto (מילת O) במקום בביטוי "שם עצם", שכן כלל שמות העצם באספרנטו מסתיימים באות O; בביטוי A-vorto (מילת A) במקום "שם תואר", שכן כלל שמות התואר מסתיימים באות A ובביטוי rolvorteto (מילית תפקיד) במקום פרפוזיציה. חלוקה זו מקילה על הקורא שכן היא איננה דורשת היכרות מוקדמת עם מושגים מקצועיים מעולם הבלשנות, אך היא גם מתאימה יותר לניתוח תחביר השפה, שכן הדקדוק באספרנטו מושפע יותר מסוג המילים בחלוקה לסיומות מאשר מתפקידן במשפט. כך למשל המילים ambaŭ (שניהם) ו-tiu (זה), שבחלוקה המסורתית נחשבות לשמות תואר, משמשות בצורה אחרת (כמיליות) משמות התואר הרגילים באספרנטו, המסתיימים באת A.
הספר מגדיר עצמו כספר שמרני, המקפיד על שמירת עקרונות הפונדמנטו דה אספרנטו שהתווה זמנהוף לשפה ב-1905. במקרים מסוימים הוא מדבר על הצעות שונות לרפורמות בשפה, אך אלו אינן מוצגות בו באור חיובי, והוא תמיד מדגיש כי הן אינן מומלצות.
הספר פורסם תחילה בשנת 1996 במהדורת HTML ברשת. בשנת 2006 יצאה מהדורה מודפסת ראשונה שלו בהוצאה לאור של אגודת האספרנטו האמריקנית, ובשנת 2020 יצאה מהדורה שנייה שלו לאור בהוצאה משותפת של ארגון E@I וארגון La Ranetoj. ההוצאות הישנות של הספר זמינות להורדה באתר המחבר.
מוסקו
נירנברגר
נירנברגר היא צורת שאלה, שהייתה נהוגה בישיבות אשכנז בסוף תקופת הראשונים ובתחילת תקופת האחרונים, כחלק משיטת החילוקים.
הרקע.
מקובל לשער שבישיבת מהר"י וייל בנירנברג ובישיבת מהר"י ברונא ברגנסבורג התפתחה שיטת החילוקים, בשיטת לימוד זו מבארים את הגמרא בפלפולים חריפים ובחילוקים דקים.
כבר בדור אחריהם השל"ה התקיף את שיטה זו בטענתו שצורת לימוד זה אינו אמיתית ואין צורך בחידודים אלו, השל"ה סייג את דבריו .
לאחר תקופה, הגן החתם סופר על שיטה זו וטען ששיטה זו טובה בכדי להרגיל את התלמידים שלא לדמות דין לדין, ואכן בישיבת החתם סופר נהגו ללמוד ולהקשות קושיית דוגמת נירנברגר ורגנסבורגר.
כחלק משיטת החילוקים התפתחה צורת שאלה הנקראת "רגנסבורגר" ככל הנראה על שם ישיבת רגנסבורג, ו"נירנברגר" על שם ישיבת נירנבורג.
נירנברגר.
בגמרא מובא מחלוקת בין שני אמוראים, המקשן מביא ראיה לאחד האמוראים מברייתא, ולאחר מכן מביא ראיה מברייתא אחרת לצד השני, ועל כך קשה שלפני שמביא ראיה לאחד מהצדדים, יקשה לעצמו סתירה בין שתי הברייתות.
פרשנים שונים התקדמו לשלב נוסף: אם היה למקשן יישוב שמיישב את הסתירה באופן כה מוצלח, מדוע לא יישב באמצעותו את אותן שאלות שהעלה נגד החכמים שהותקפו על ידו.
דוגמה.
במסכת בבא מציעא הגמרא מביאה מחלוקת בין רבי אלעזר לרבי יוחנן האם צריך להחזיר ריבית קצוצה או לא, הגמרא מקשה מברייתא נגד רבי יוחנן ולאחר מכן מברייתא אחרת נגד רבי אלעזר, ועל כך קשה – סתירה בין שני הברייתות, ואכן המהר"ם שיף במקום מקשה, "נירנברגר", ועל כו העמיד פלפול אחר שבסופו הסיק ששתי הקושיות בגמרא מכוונות כלפי רבי אלעזר.
וכך בגמרא בנזיר, רב מתיר לאדם לגלח את כל גופו ואף את בית השחי, לעומתו רבי יוחנן אוסר, המקשן מקשה על שניהם, כל אחד בתורו, מברייתות סותרות.
נירנבערגער
מסר יפני
מסר יפני (שם מדעי: "Argyrosomus japonicus") הוא מין דג ימי מהסוג מסר שבמשפחת המסריים, החי לאורך האזור האינדו-פסיפי שבין דרום אפריקה, פקיסטן, הודו, אוסטרליה וכן לחופי סין ויפן. לרוב הוא מצוי במי חופים רדודים ועכורים, כולל במערות תת-ימיות, ביצות מנגרובים ואף בשפכי נהרות.
מסר זה יכול להגיע לאורך של 181 ס"מ ולמשקל 75 ק"ג. הוא בעל קשקשים כסופים וגב ירוק-ברונזה עם ראש נחושתי מוארך מעט וקו צד מעוטר בכתמים לבנים קטנים. הסנפירים נמוכים ובעלי מספר פרקים והזנב דק יחסית וארוך.
דג זה ניזון לאורך הקרקעית הרדודה מדגים קטנים יותר וכן מסרטנים ורכיכות. בתורו הוא יכול להיטרף בידי תניני יאור וים, כרישים גדולים שונים וכן נידוג בידי האדם. באוסטרליה הוא נידוג בקצב מסחרי אשר פגע באוכלוסיות ומנע מהם להתאושש עד היום.
כיום הוא מצוי בסכנת הכחדה והוא מין מוגן שנאסר לדיג לפני שהוא מגיע לאורך 70 ס"מ וכנראה הצליח להתרבות.
רעגענשבורגר
גדולים
קטנים
זואומורפיזם
זואומורפיזם (באנגלית: Zoomorphism) הוא ייחוס מאפיינים של בעלי חיים לבני אדם, אלוהויות או תופעות טבע. מקורה של המילה הוא מיוונית (צירוף של זואו - ζωον, שפירושה "חיה", ומורפיזם- μορφη, שפירושה "צורה"). בהקשר של אמנות, זואומורפיזם יכול לתאר אמנות המדמיינת את בני האדם כבעלי חיים לא אנושיים. ניתן להגדיר זאת גם כאמנות המציגה מין אחד של בעלי חיים כמין אחר של חיה, או אמנות המשתמשת בבעלי חיים כמוטיב חזותי. זואומורפיזם מתרחש גם בהקשר דתי, לדוגמה בדת מצרים העתיקה, אלוהויות תוארו בצורה של בעלי חיים.
זואומורפיזם משמש גם בספרות, כאמצעי פיגורטיבי בשירה ובפרוזה, כדי לתאר את מעשיהם של בני אדם או חפצים, כבעלי התנהגות או מאפיינים של בעלי חיים. לדוגמה בספר דברים לג' יז', מתואר יהושע כ:.
השימוש בזואומורפיזם נפוץ גם כאלמנט דקורטיבי לחפצים, שבדרך כלל הם פשוטים בצורתם ובעיצובם.
האנשה (בלעז: אנתרופומורפיזם) היא ההפך מזואומורפיזם ומשמעותה ייחוס תכונות אנושיות למי שאינו אדם (בעלי-חיים, חפצים דוממים, איתני הטבע, אלים וכן הלאה). האנשה משמשת לעיתים קרובות גם בספרות או בסלנג יומיומי.
דוגמאות.
ייצוג האנושות בהקשר האבולוציוני.
הזואולוג דזמונד מוריס בספריו ב"קוף העירום "וגן החיות האנושי", האנתרופולוג והפסיכולוג רוברט ארדרי בספרו "בראשית הייתה אפריקה", וקונראד לורנץ, אבי מדע האתולוגיה בספרו "תוקפנות", כתבו כולם מנקודת מבט סוציוביולוגית. הם ראו את המין האנושי כחיה, הכפופה לחוק האבולוציוני של הישרדות החזקים ביותר באמצעות הסתגלות לסביבה הביופיזית.
ייצוג זואומורפי באמנות האסלאם.