בשנת 1956 שיחק מורנו בסרטו ההוליוודי הראשון, קומדיית ההרפתקאות "מסביב לעולם בשמונים יום" שזכתה להצלחה ביקורתית ומסחרית רבה. מורנו הופיע בתפקיד פספרטו עוזרו הצרפתי של פיליאס פוג (דייוויד ניבן), תפקיד אשר זיכה את מורנו בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בתפקיד קומי/מוזיקלי.
בשנת 1960 הופיע מורנו בקומדיה ההוליוודית המוערכת "פפה" בתפקיד האיכר המקסיקני הצעיר פפה, תפקיד קומי עליו היה מורנו מועמד לפרס גלובוס זהב נוסף. בשנת 1961 קיבל מורנו פרס גלובוס זהב מיוחד על עבודתו הקומית.
דמותו של מורנו אף היוותה השראה לדמות הראשית בסדרת האנימציה "עמיקו וחבריו" (במקור: Cantinflas y Sus Amigos).
על פועלו זכה מורנו לכוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
חיים אישיים.
מורנו היה נשוי לוולנטינה איבנובה והיה אב לבן אחד ממערכת יחסים מחוץ לנישואיו.
מורנו נפטר מסרטן הכבד ב-20 באפריל 1993 במקסיקו סיטי כשהוא בן 81. הלווייתו הייתה לאירוע מרכזי במקסיקו. בישיבת הסנאט של ארצות הברית כיבדו את מותו בדקת דומייה.
נוסחת המחלקות
צבי גבעתי
צבי גבעתי (נולד ב-25 בנובמבר 1934) הוא קצין חיל הים בדימוס בדרגת אלוף-משנה, בתפקידו האחרון היה מפקד יחידת לוחמה זעירה בשנים 1974–1976.
משפחה וילדות.
שורשי משפחתו של צבי במשפחת "סאנטוס" הספרדית, שהגיעה לפולין בתקופה שאחרי גירוש ספרד. במאה ה-19 שונה השם לרוטנברג על-מנת שיתאים לסביבה. המשפחה הייתה מבוססת בעיירה זאגוש ליד העיר סאנוק שבדרום גליציה.
ברשות הסב אפרים רוטנברג היה מועדון לילה. האב יעקב רוטנברג לחם במלחמת העולם הראשונה בצבא הקיסרות אוסטרו הונגרי ונפל בשבי האיטלקי כשהוא צועק "שמע ישראל". בתקופת השבי עבד בבנין מסילות וכבישים וחלה במלריה. שוחרר מהשבי על מנת להצטרף לצבא הפולני שנלחם ברוסים. נישא לאשה, ובשנת 1933 נולד בנו הבכור משה (לימים הררי) והאשה נפטרה. בשנת 1934 נישא האב בשנית לחנה לבית אברהם, אחות שהוסמכה בהולנד, ובמלחמת העולם הראשונה טיפלה בפצועי הצבא הגרמני. המשפחה גרה בבית בן שתי קומות, למטה חנות ודירת המגורים למעלה.
ב-25 בנובמבר 1934 נולד צבי, בשם צבי אברהם רוטנברג.
במהלך השואה.
בשנת 1939 חולקה פולין ועל האזור השתלטו הגרמנים. לאור הרקע הצבאי בשירות בצד הגרמני לא חששו בתחילה בני המשפחה מהכיבוש. חיילי הוארמאכט נכנסו לבית המשפחה הגדול והמטופח והתנהגו בנימוס יחסי. אחריהם הגיעו חיילי האס אס והמשפחה עזבה את ביתה, ירדה דרומה וחצתה את הנהר לסטארה סול בשטח המוחזק בידי הרוסים.
היות שסירבו לקבל אזרחות רוסית הועמסו לרכבת ונשלחו יחד עם יהודים פולנים רבים לסיביר. המשפחה עברה במספר מקומות: סניוגה, בוודאיבו – שם האב עבד כסואר בנמל. בולבוכטה שליד יקוטסק האב כרה זהב והאם עבדה כאחות והדירה שימשה כבית חולים. עקב שינויי המקום התכופים צבי כמעט לא למד.
התקבלה הוראה לעבור ליקוטסק ומשם לסובחוז שנקרא ספלבנוחה האב נשלח לעבוד בשדות והאם לסייע לחולים.
לאחר המלחמה.
בתום המלחמה הוחזרה המשפחה לפולין וקיבלה בית למגורים בשילזיה דרום פולין. בשנת 1946 חוו פוגרום וחלונות ביתם נופצו על ידי אנטישמים מקומיים. המשפחה הבינה שאין להם עתיד בפולין. חצו את הגבול השמור לצ'כיה שם פגשו את אנשי הבריחה. המשפחה הועברה לווינה ומשם למחנה העקורים בוינצהיים, אזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה.
האב משה שנעשה דתי אדוק השפיע לכיוון חנוך דתי. צבי החל ללמוד. למשפחה וליתר העקורים הייתה תמיכה ממוסדות הג'וינט החיים באזור האמריקאי היו נוחים יחסית. לאחר הכרזת האו"ם בכ"ט בנובמבר נודע על פריצת המלחמה בארץ ישראל. האב שאף לעלות במהירות כדי ליטול חלק במערכה למען המדינה העברית. גייסו אז צעירים מגיל 17 עד 40 ואילו האב היה כבר בן 52 והבנים היו צעירים מדי על כן נאלצו לחכות לתורם.
ילדות בישראל.
בספטמבר 1948, הגיע תורה של המשפחה לעלות. המשפחה נסעה ברכבת אל נמל מרסיי בצרפת, ולאחר שהיה קצרה הפליגה באנייה, שהגיעה בתחילת אוקטובר 1948 לנמל חיפה.
המשפחה שוכנה במחנה עולים בפרדס חנה. לאחר מספר חדשים קיבלה דירת 2 חדרים בדרום יפו שכונת 'סחנה דרוויש' לימים גבעת התמרים. האם חנה רוטנברג עבדה כאחות בבית חולים לחולי נפש בבת ים. האב והאח הועסקו בקטיף תפוזים.
צבי רצה להמשיך ללמוד מסגרות אך לאחר ריתוך בלא מסכת מגן נפגעו עיניו. צבי עבר לעבוד בבית-הדפוס "קליין" ולמד להפעיל את מכונת הדפוס ושימש גם נער שליחויות באופניו. אחד המשימות הייתה הדפסת העיתון ההונגרי אוי קלט וצבי היה מביא את הטיוטה להגהה לד"ר ישראל קסטנר.
בהמשך, עבד האב בניקיון בבסיס חיל המודיעין ששכן בבתים הירוקים בין יפו ובת ים, ושמע שמחפשים פועל דפוס. צבי רוטנברג רכש מקצוע פועל דפוס ועבד בו מגיל 16 עד 18 כשמשכורתו גדולה יותר ממשכורת אביו ואחיו יחד.
תוך כך לאחר פעם שכמעט טבע למד מניסיון עצמי לשחות בחוף הים של ג'בליה. במטרה להופיע בחוף הים עם גוף שרירי, החל התאמן במכון שמשון של רפאל הלפרין שפעל ברח' בן יהודה בתל אביב.
שירות בחיל הים.
שייטת 13.
בנובמבר 1952 גויס רוטנברג לצה"ל בפרופיל 97 ללא בדיקות מיוחדות. בבסיס הקליטה הופיע רס"ן אשר חורש, "אושקה" את שם היחידה לא אמר, . עם כשבעים טירונים לשייטת 13.
צבי אהב לתת קולו בשירה רמה אך לא דייק בלחן. במשאית שהובילה את המתנדבים הייתה שירה רמה וכך נהג במקלחת המשותפת, וחבריו בחרו לו את הכינוי "קרוזו" על שם אנריקו קארוזו המפורסם, כינוי שדבק לו לכל החיים.
הכשרת הלוחמים לשייטת 13 הייתה קשה ותובענית ביותר. במהלך ההכשרה עבר קורס מ"כים צה"לי בג'וערה. בשוטטות בין הגבעות מצא מערת מסתור ובה סליק נשק מתקופת ההגנה. בקורס הצה"לי פגש ניצול שואה בשם אנגלברג שהתברר כי היו יחד בברית המועצות. במהלך הקורס נפצע בידו כאשר אחד המדרים הכה בעודו מחזיק כידון מורכב לרובה בלא נדן אך חבש את היד והמשיך בקורס.
מצטיין נשיא - ביום העצמאות תשי"ד נשלח צבי רוטנברג כחניך מצטיין לנשיא המדינה. בתעודת ההצטיינות נכתב:
לאחר סיום קורס המ"כים החל השלב של הקומנדו הימי המעשי. השלב הראשון כלל הכשרת מפקדי סירות ואימון גופני. בסיום השלב קיבלו החניכים דרגת רב"ט שהובטחה להם. קבלת הדרגה קרתה לאחר עימות קצר עם פיקוד השייטת. לטקס סיום השלב הוזמן יוסף דרור והחניכים שנדרשו להפגין שמחה בשירה. דרגות הרב"ט החדשות הוסיפו לשמחה.
בשייטת היו אז שני מקצועות: צולל לוחם ונהג סירת נפץ. לאחר כשנה בקורס נעשה מיון לפי מבחן כושר גופני. שכלל טיפוס על מגדל עם כל ציוד הצלילה על הגב. מי שהצליח עבר ליחידת הצוללים צ-1 מפקד יחידת הצוללים היה דב שפיר. מי שלא היה בכושר לטפס עד גג המגדל הוצב ליחידת סירות הנפץ ב-10 שמפקדה היה אשר חורש.
במהלך קורס הצלילה עבר רוטנברג אירוע של הרעלת חמצן ואיבד את הכרתו מתחת למים בתוך מפרץ עתלית. מפקח האימון חילץ אותו כשהתעורר סירב לפנות לבית חולים ודרש להמשיך.. בשנת 1953 הוסמך כצולל לוחם.
מתוך כל המתחילים הוסמכו 17 כלוחמים ונשלחו לקורס צניחה. רוטנברג שירת כצולל לוחם בסתיו 1954 נשלח עם לוחם נוסף מרדכי שטרן לפלגת הטרפדות ויצא על הטרפדת אח"י לילית (ט-209) בפיקוד יוסף יריב לסיור מבצעי בצפון. במהלך ההפלגה, הטרפדת שסבלה מריקבון מבני שקעה וטבעה. הלוחמים סייעו בהעברת הצוות לטרפדת השנייה. בהמשך שירותו בשייטת הומלץ גבעתי לקורס חובלים.
קורס חובלים.
בשנת 1954 החל רוטנברג את קורס חובלים ה' כשלב ראשון עבר קורס קצינים בבה"ד 1. רוטנברג התבלט ואף עמד על דעתו כנגד גערה של מפקד הבה"ד ישראל טל. במסדר הסיום קרתה לרוטנברג תקלה עם הכידון שבידו החבושה לא הצליח להרכיבו על הרובה הצ'כי שנשא. הכידון עף ונחת מחוץ למחלקה. בתמונת סיום הקורס נראה רוטנברג צועד עם רובה ללא כידון.
הלימודים בקורס חובלים נערכו בבה"ד חיל הים. החומר המעשי היה קל אך כמי שלא למד בית ספר יסודי היה קושי רב בלימודים העיוניים.
במהלך הקורס נקרא להשתתף במבצע חדירה של שייטת 13 לנמל ביירות כהוכחת יכולת. התרגול המבצעי עבר בהצלחה והרמטכ"ל משה דיין היה מרוצה בתחקיר. בהמשך הקורס, נשלח עם חבריו לקורס לאייש את המשחתות שנרכשו בבריטניה. לקראת הנסיעה נאלץ כמנהג הימים לעברת את שמו ובחר בשם "גבעתי". שובץ למשחתת אח"י יפו (ק-42) ואיתה הגיע לישראל. בטקס קבלת הפנים נכח ראש הממשלה דוד בן-גוריון והוזמנו משפחות אנשי הצוות והחובלים. האב משה רוטנברג היה כל כך נרגש שפרץ את המחסומים וכל הקהל אחריו כדי להגיע לפגוש את בנו.
בספטמבר 1957, לקראת סיום הקורס, הצטרף עם קבוצת חניכי הקורס משייטת 13 לקבוצת לוחמים מהשייטת בהפלגה עם אח"י נגה (ק-22) לצרפת, במהלכה התבצעו אימונים מתקדמים בצלילה ולחימה. הסדרה כללה הכרת מכשירי צלילה מתקדמים.
יחידת צלילה.
בסיום קורס החובלים חזר לשייטת 13 ועבר קורס מפקדי פלגות. וקיבל פיקוד על יחידת ה"חזירים". היחידה נחשבה איכותית ביותר. דרש והציג דוגמה אישית למשימות שדרשו כוח סבל רב. משך התרגילים הוכפל ושולש ועשה בעצמו כל מה שדרש מהיחידה. תחת פיקודו השתפרה יכולת היחדה הרבה מאוד. תכנן וביצע תרגילים בים לטווחים וזמנים ארוכים. למד את כלי השיט ויזם חידושים. צוללות הננס סבלו מתקלות בתדירות רבה. הצרכים ולפי בקשותיו הכניסה הפלגה הטכנית שיפורים בכלי השייט שהגבירו את היכולת המבצעית וחיזקו את האמינות כך גבר הביטחון ביכולת המבצעית.
על הצלחתו ביחידת הצלילה עם החזירים זכה למכתב הערכה ממפקד חיל הים יוחאי בן נון
הפלגות בצי הסוחר.