על פי רוב, הבקרים יאפשרו מצב "שינה", במהלכו הרצת התוכנה מוקפאת. הבקר ישוב לתפקוד רגיל בעקבות עירור חיצוני (כמו שינוי של כניסה, למשל בעקבות הקשה על כפתור) או פנימי (כגון פקיעת קוצב זמן). הצריכה האנרגטית במצב זה מסוגלת להגיע עד כדי ננו ואטים בודדים, כתלות בסוג הבקר והרכיבים המוכללים אשר התוכנה מותירה במצב פעיל בזמן השינה.
פסיקות.
לרוב, מיקרו-בקרים נדרשים לספק תגובה בזמן אמת לאירועים אשר קורים במערכת עליה הם שולטים, ועל כן הם יכילו לרוב מערכת פסיקות, אשר יכולה לאותת למעבד להשהות את עיבוד רצף הפקודות השגרתי ולבצע את שגרת הפסיקות (ה-ISR). תפקיד שגרת הפסיקות (אם קיימת) לבצע את העיבוד הנדרש, כאשר מתרחש אירוע כלשהו, בהתבסס על מקור הפסיקה, לפני החזרה לביצוע רצף הפקודות הרגילות. במקורות האפשריים לפסיקות ניתן למנות אירועים כמו גלישה של קוצב זמן פנימי, סיום המרת אות אנלוגי לדיגיטלי, שינוי ברמה לוגית של כניסה, מידע שהתקבל באחד מערוצי התקשורת, ועוד. כאשר המערכת נדרשת לצריכה אנרגטית נמוכה, פסיקות יכולות להעיר את המיקרו-בקר ממצב שינה דל הספק לביצוע שגרת הפסיקה.
קישורים חיצוניים.
על ההבדלים בין מיקרו בקר לרכיבים מתוכנתים (FPGA)- http://www.lirtex.com/he/embedded/מאמרים/סקירת-ההבדלים-בין-fpga-רכיב-מיתכנת-ומיקרו/
חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי
חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי (בגרמנית: Gesetz zur Wiederherstellung des Berufsbeamtentums; מקובל גם בשם חוק בדבר השבת הפקידות המקצועית על כנה) היה חוק שנחקק בגרמניה הנאצית ב-7 באפריל 1933, כחודש לאחר עלייתו לשלטון של אדולף היטלר. החוק בוטל על ידי בעלות הברית בספטמבר 1945.
מהות החוק.
החוק קבע את שירות המדינה כ"לאומי", והתיר פיטורים של עובדי מדינה קבועים. עובדי מדינה שאינם בני הגזע הארי או מתנגדי המשטר הנאצי נדרשו להתפטר מעבודתם. בהתאם לכך, יהודים ומתנגדי המשטר לא יכלו לעבוד במשרות של מורים, פרופסורים, שופטים או במשרות ממשלתיות נוספות. זמן קצר לאחר חקיקתו של חוק זה, נחקק חוק נוסף, שהטיל הגבלה דומה על עורכי דין, נוטריונים, רופאים ויועצי מס.
בהצעת החוק, שנוסחה בידי שר הפנים, וילהלם פריק, נקבע שכל אלה שאינם ממוצא ארי יפוטרו לאלתר. כאשר הובא החוק לחתימתו של נשיא גרמניה, פאול פון הינדנבורג, ב-1 באפריל 1933, הוא סירב לחתום עליו כל עוד לא הוצאו מתחולתו ותיקי מלחמת העולם הראשונה, בניהם של חללי המלחמה, ואלה שהיו עובדי מדינה במהלך המלחמה. היטלר קיבל הסתייגות זו, והחוק המתוקן נחתם ב-7 באפריל 1933.
השלכות.
החוק היווה נקודת מפנה בתולדות יהדות גרמניה, משום שהיה חוק אנטישמי ראשון מאז האמנציפציה של שנת 1871. ההסתייגות שהותירה במשרתם את אלה ששירתו בצבא הקיסרי במלחמת העולם הראשונה, איפשרה לכ-2,500 מתוך כ-5,000 עובדי מדינה יהודים להישאר במשרתם ובמקום עבודתם. עם החלת חוק אחר (חוק ה-Reichsbürgergesetz), ובפרט החלת התקנה הראשונה שבו, בספטמבר 1935, אולצו כל היהודים להתפטר מן השירות הציבורי עד סוף שנת 1935. בין היהודים שנפגעו מהחוק נמנות הפיזיקאיות ליזה מייטנר והדוויג קוהן.
את תוצאות החוק ממחיש גורלו של המכון למתמטיקה באוניברסיטת גטינגן, שהיה מרכז מתמטי בעל מוניטין עולמיים, ורבים ממוריו היו יהודים. המתמטיקאי הנודע דויד הילברט התאמץ למנוע את הפעלת החוק, אך ללא הצלחה. כשנה לאחר סילוק היהודים מהמכון שאל שר התרבות הנאצי ברנהרד רוסט את הילברט: "האם נכונה השמועה על פיה המכון המתמטי סבל מאוד מאז סילוקם של היהודים וחבריהם?" השיב לו הילברט: "סבל? לא, הוא לא סבל, אדוני השר. הוא פשוט איננו קיים יותר". המכון למתמטיקה באוניברסיטת גטינגן לא חזר מעולם לימי תפארתו.
ערפילית הסרטן
ערפילית הסרטן (באנגלית: Crab Nebula, נקראת גם M1, NGC 1952 או שור A) היא שארית סופרנובה בקבוצת הכוכבים שור. הערפילית נוצרה בסופרנובה 1054, הסופרנובה הבהירה ביותר שנצפתה על ידי אסטרונומים סינים וערבים ב-1054. היא נצפתה לראשונה על ידי ג'ון בוויס ב-1731, ומרחקה מכדור הארץ כ-6,500 שנות אור. קוטר הערפילית 11 שנות אור וגדל במהירות של כ-1,500 קילומטר לשנייה.
במרכז הערפילית נמצא פולסר ערפילית הסרטן - כוכב ניטרונים מסתובב. ערפילית זו היא העצם האסטרונומי הראשון שזוהה עם סופרנובה מתועדת.
מוצא.
הערפילית התגלתה מחדש בשנת 1758 על ידי שארל מסיה כשחיפש שביטים. מסיה סיווג אותה כערך הראשון בקטלוג שלו של עצמים דמויי-שביט. ויליאם פרסונס, רוזן רוס השלישי, בחן את הערפילית בטירת ביר בשנות ה-40 של המאה ה-19 ונתן לעצם את שמו כערפילית סרטן מכיוון שציור של הערפילית שצייר דמתה לסרטן.
בתחילת המאה ה-20, הניתוח של תמונות מוקדמות של הערפילית לקח שנים אחדות עד שנראה שהיא מתפשטת. מעקב על ההתפשטות הראה שהערפילית ככל הנראה נראתה בכדור הארץ לפני כ-900 שנים. רישומים היסטוריים הראו שכוכב חדש, בהיר מספיק כדי שייראה בשמי היום באותו חלק של השמיים נצפה על ידי אסטרונומים סינים וערביים ב-1054. בהינתן המרחק הגדול, "הכוכב האורח" הובחן על ידי הסינים והערבים ככזה שיכול להיות רק סופרנובה - כוכב מאסיבי מתפוצץ שכילה את אספקת האנרגיה שלו מהיתוך גרעיני וקרס אל תוך עצמו.
ניתוחים חדשים של רישומים היסטוריים הראו שהסופרנובה שיצרה את ערפילית הסרטן כנראה הופיעה באפריל או בתחילת מאי, והגיעה לבהירות הנראית המקסימלית של בין 4.5- ו- 7- (בהירה יותר מכל עצם בשמי הלילה למעט הירח) ביולי. הסופרנובה נראתה בעין בלתי מזוינת למשך כשנתיים לאחר גילויה. הודות לרישומי התצפיות של אסטרונומים מהמזרח הרחוק ומהמזרח התיכון ב-1054, ערפילית הסרטן הפכה לעצם האסטרונומי הראשון שזוהה ככזה שקשור לפיצוץ סופרנובה.
תצפית.
עם בהירות נראית מדרגה 8.4 ערפילית הסרטן ניתנת לצפייה באמצעות משקפת איכותית כאשר תנאי התצפית טובים. במשקפת או בטלסקופ חובבים היא נראית כמו כתם מעורפל וקטן ונדרש טלסקופ מקצועי כדי להבחין בשלוחות היוצאות ממרכזה. רק בצילום ארוך חשיפה ניתן להבחין בכל הפרטים של המבנה המורכב של הערפילית. קל לאתר את הערפילית במרחק של מעט יותר ממעלה מצפון-מערב לכוכב ζ בשור.
פנאקיט
פנאקיט הוא מינרל נזוסיליקטי המכיל בריליום ושייך לקבוצת הפנאקיט, קבוצת מינרלים במבנה דומה הקרויה על שמו.
תכונות.
נוסחת המבנה הכימי של פנאקיט היא Be2SiO4. לפנאקיט יש סימטריה טריגונלית, אחד המינרלים הסילקטיים הבודדים בעלי סימטריה זו, הנפוצה יותר במינרלים קרבונטיים. לפנאקיט יש סימטריה זהה למינרל הירוק דיופטאז ולמינרל וילמיט השייך גם הוא לקבוצת הפנאקיט.
הפנאקיט מופיע בטבע בדרך כלל בגבישים בלתי מפותחים שצורתם רומבוהדרונים פחוסים כמעט עד צורת לוחיות או עדשות קמורות בתוך מסת אם. פחות נפוץ כגבישים פריזמתיים קצרים, אבל במקרים קיצונים יכול הגביש לגדול לאורך של 20 ס"מ. כמו כן במקבצים של גבישים בצורת עמודים, כספרוליטים (גופים מעוגלים בתוך מסת אם) וכגרגירים. פאות הגבישים מקווקוות לאורכן. גבישים תאומים חודרניים נפוצים. הגבישים נעדרי פצילות, והם נשברים בצורת קונכייה. הקשיות של המינרל גבוהה יחסית ונעה בין 7.5 ל-8 בסולם מוס והמשקל הסגולי הוא בממוצע 2.96.
אופטית המינרל הוא חד-צירי. מקדם השבירה הממוצע של הפנאקיט הוא 1.66. גבישי הפנאקיט הם לפעמים שקופים לחלוטין וחסרי צבע, אבל בדרך כלל צבעם לבן, צהבהב או אפרפר והם שקופים למחצה. לעיתים יש גבישי פנאקיט בגוון ורוד וחום ולפעמים מופעים כתמים מנומרים על פאות הגביש. המופע השקוף חסר הצבע דומה מאוד לקוורץ ולכן טועים לא פעם בין שני סוגי המינרלים.
את השם למינרל נתן המינרלוג הפיני (בן המיעוט השוודי) נילס גוסטף נורדנשלד ב-1833 על סמך דוגמאות שקיבל ממכרה האזמרגד והכריזובריל על פלג טקובאיה בסמוך ליקטרינבורג בהרי אורל ברוסיה. מקור השם ביוונית, "פנקוס", כלומר מרמה. השם רומז לדמיון של הגבישים השקופים של הפנאקיט לגבישי קוורץ.
שימושים.
לעיתים נעשה שימוש בפנאקיט כאבן חן. לשם כך חותכים את האבן בצורת יהלום. שתי דוגמאות נאות של אבנים שנחתכו כך, השוקלות 34 ו-43 קרט (6.8 ו-8.6 גרם בהתאמה), מצויות במוזיאון הבריטי. מקדם השבירה של הפנאקיט גבוה מזה של הקוורץ, הבריל או הטופז, וכתוצאה מכך פנאקיט מלוטש מבריק יותר ויש הטועים בינו לבין יהלום. בנוסף, פנאקיט הוא מינרל מבוקש על ידי אספנים.
מקור ותפוצה.
פנאקיט מופיע בעורקים בפגמטיטים שנוצרו בטמפרטורה גבוהה, בסלעי גרייזן, בעורקים הידרותרמיים ובשיסטים נציציים יחד עם קוורץ, כריזובריל, אפטיט וטופז.
הפנאקיט הוא מינרל נדיר, אבל שכיחותו יחד עם אבנים יקרות גורמת לכך שהוא זמין למדי בחנויות למינרלים. המינרל מוכר זמן רב מדוגמאות שנמצאו במכרה האזמרגד והכריזובריל על פלג טקובאיה בסמוך ליקטרינבורג בהרי אורל ברוסיה, שם מצוים גבישים גדולים בשיסט נציצי. המינרל נמצא גם יחד עם טופז ואמאזוניט בסלעי הגרניט של הרי אילמן בדרום אורל ובאזור פסגת פייק (Pikes Peak) שבמדינת קולורדו בארצות הברית. גבישים פריזמתיים גדולים נמצאו במחצבת פצלות השדה בקראגרו (Kragerø) שבנורווגיה. פראמון (Framont) ליד שירמק (Schirmeck) שבאלזס הוא אתר ידוע נוסף. גבישים גדולים נמצאו בסאו מיגל דה פיראקיקבה (São Miguel de Piracicaba), כ-50 קילומטר מבלו הוריזונטה בירת מדינת מינאס ז'ראיס בברזיל. גבישים גדולים יותר שקוטרם נע בין 3 ל-5 ס"מ ומשקלם עד 13 קילוגרם נמצאו בגרינווד (Greenwood) שבמדינת מיין בארצות הברית, אך כאן מדובר על פסאודומורף של קוורץ.
NGC 1952
M1 (ערפילית)
שור A
הפיצוץ בטונגוסקה
אריתמטיקה (ספר)