האס היה פעיל במפלגה הקומוניסטית. בעקבות פעילותו במפלגה, הוא נעצר וגורש למחנה העבודה ניסקו בשנת 1939 . מניסקו נשלח לעבודות כפייה במחנה העבודה אוסטרוה. בשנת 1942 גורש לטרזיינשטט. בגטו עבד האס במחלקה הטכנית ואולץ עם אמנים אחרים ליצור חומרי תעמולה עבור מכונת המלחמה הנאצית. הוא ואמנים אחרים, ציירו בהיחבא את קורותיהם בגטו.
לאחר ביקור הצלב האדום בקיץ 1944 הבריחו האמנים את הציורים אל מחוץ אל הגטו. בעקבות כך נשלחו האס וחבריו האמנים לכלא ב"מבצר הקטן", שם עונה באכזריות. באוקטובר 1944 גורד למחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ ומשם, לאחר כחודש הועבר למחנה הריכוז זקסנהאוזן. בזקסנהאוזן גויס למבצע ברנהרד בו אולצו האסירים לזייף כספים. מטרת המבצע הייתה למוטט את כלכלות מדינות בעלות הברית. בפברואר 1945 הועברו חברי הקבוצה למאוטהאוזן ולאבנזה, שם שוחררו.
לאחר המלחמה.
האס חזר לטרזין לאחר מלחמת העולם השנייה. במחנה מצא כ-400 מציוריו שהוסתרו. הוא התגורר בפראג עם אשתו ארנה ששרדה את המחנות. בפראג ערך עיתון וצייר.
בשנת 1955 עבר לברלין המזרחית, שם שימש לימד אמנות באוניברסיטה ועבד בתעשיית הסרטים הלאומית. האס נפטר בשנת 1983 ונקבר בברלין.
בדז'יך פריטה איתו עסק במחלקה הטכנית בטרזין גורש לאוושוויץ ושם נספה. בנו של פריטה, טומי שרד בגיל שלוש את טרזין ואומץ לאחר השחרור על ידי האס.
באוסף יד ושם נמצאים 21 דיוקנאות מעשה ידיו.
ויליאם קולינס
ויליאם קולינס (באנגלית: William Collins ; 8 בספטמבר 1788 - 17 בפברואר 1847) היה צייר נוף וז'אנר אנגלי. ציוריו הסנטימנטליים של אנשים עניים שנהנים מהטבע הפכו לאופנתיים לאחר מותו, בעיקר בשנות ה-70 של המאה ה-19.
ביוגרפיה.
קולינס נולד בלונדון, בנו של יליד אירלנד ויליאם קולינס האב, סוחר תמונות וסופר. הוא גילה כישרון גדול לציור מגיל צעיר, והיה תלמידו הבלתי פורמלי של ג'ורג' מורלנד. בשנת 1807, הוא נכנס לבית הספר של האקדמיה המלכותית והציג בה בפעם הראשונה באותה שנה. בשנת 1809 הוענקה לו מדליה בבית הספר, והוא הציג שלוש תמונות: "ילד בארוחת הבוקר", "ילדים עם קן ציפור" ו"דיוקן של מאסטר לי בתיאטרון היימרקט".
בשנת 1811, קולינס מכר תמונה למרקיז מסטפורד, ובשנה שלאחר מכן הפיק את היצירה שהפכה אותו למפורסם, "מכירת כבש המחמד". הוא הפך למפרנס העיקרי של משפחתו לאחר מות אביו ומצא כמה פטרונים, במיוחד סר תומאס פרימן היתקוט, סר ג'ון לסטר, סר רוברט פיל, סר ג'ורג' ביומונט ולורד ליברפול. בשנת 1814, שתי תמונות, זיכו אותו בתואר עמית באקדמיה המלכותית
בשנת 1815, ערך קולינס סיור ציור בחוף ליד קרומר והפיק תמונה בחוף נורפוק שנרכשה על ידי הנסיך יורש העצר בשנת 1817 הוא ביקר בפריז עם וושינגטון אלסטון וייצר כמה דיוקנאות בתקופה זו.
בשנת 1820 נבחר קולינס לאקדמאי מלכותי מלא (RA), כשהציג לתואר שלו את הציור "הדייגים הצעירים".
ב-1822 נישא להרייט גדס, אחותה של ציירת הדיוקנאות מרגרט שרה קרפנטר. הוא המשיך להציג וטייל באנגליה ובסקוטלנד. ב-1826 צייר את "היציאת לדייג", ובשנת 1828 ערך סיור בהולנד ובבלגיה, והתגורר תקופה קצרה בבולון ב-1836.
בספטמבר 1836 עזב קולינס את לונדון לאיטליה, שם שהה שנתיים, והעסיק את עצמו בקידום הידע שלו בציור, אך הוא נאלץ לחזור לאנגליה עקב מחלה. לאחר מכן החל לצייר סדרה של תמונות המתארות את החיים האיטלקיים, כולל "מטיילים עניים בפתח מנזר במפרץ נאפולי " ו"סצנה ליד סוביאקו", שניהם הוצגו באקדמיה המלכותית ב-1839.
מ-1840 עד 1842 קולינס היה ספרן באקדמיה המלכותית ובשנת 1843 עבר לבית גדול בהייד פארק גארדנס. ב-1840 ביקר בגרמניה וב-1842 באיי שטלנד, שהיוו השראה לסדרת איורים לרומן של סר וולטר סקוט.
בשנת 1846 הוצג "מוקדם בבוקר". ג'ון ראסקין הגיב על הציור, "מעולם לא ראיתי את הביטוי של אור השמש באוויר הצלול, בצורה מושלמת או נאמנה יותר".
מוות.
קולינס נפטר ממחלת לב, ב-17 בפברואר 1847. הוא נקבר בבית הקברות של כנסיית סנט מרי, פדינגטון, שם הוקמה אנדרטה בצורת צלב על ידי אלמנתו. הקבר עומד כעת מבודד, בצד הצפוני של גני סנט מריס, לאחר הפיכת חצר הכנסייה לפארק ציבורי בשנת 1881. הוא הושחת וצלב השיש נהרס והכתובת נשחקה.
קולינס הותיר שני בנים, המבוגר היה הסופר וילקי קולינס, שכתב ביוגרפיה על אביו בשם "זכרונות חייו של ויליאם קולינס", (1848) , וצ'ארלס אלסטון קולינס הצעיר ביותר, שגם הוא היה צייר.
קולינס הציג באקדמיה המלכותית מדי שנה מ-1807 עד 1846 (סה"כ 124 תמונות) והציג 45 תמונות במוסד הבריטי. יצירותיו מופיעות באוספים במוזיאון ויקטוריה ואלברט ובמוזיאון טייט בלונדון ובאחרים.
זכויות להט&quot;ב בבורקינה פאסו
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בבורקינה פאסו מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים. בעוד כי פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה הייתה חוקית בשטחי המדינה מאז ומעולם, זוגות חד מיניים ומשקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן ההכרות המשפטיות הזמינות לבני זוג הטרוסקסואלים.
מעמד בחוק.
פעילות הומוסקסואלית בין גברים ונשים הייתה חוקית מאז ומעולם בבורקינה פאסו, בעוד גיל ההסכמה הושווה עבור זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים בשנת 1996.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות.
בורקינה פאסו אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור או שותפות).
לצד אי הכרתה של בורקינה פאסו במערכות יחסים הומוסקסואליות, ישנה הגבלה בחוקת המדינה מאז 1991 המגדירה נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד באומרה,
"המשפחה היא התא הבסיסי של החברה. המדינה חייבת לספק הגנה. נישואים מבוססים על הסכמה חופשית בין גבר ואישה. כל אפליה על בסיס גזע, צבע, דת, מוצא אתני, מעמד, מוצא חברתי או הון אסורה בנישואים. ילדים שווים בזכויות ובחובות ביחסים משפחתיים. להורים יש את הזכות והחובה הטבעית לגדל ולחנך את ילדיהם. הם חייבים להם כבוד וסיוע".
הורות ואימוץ.
זוגות חד מיניים אינם רשאים לאמץ ילדים בבורקינה פאסו, הן עבור אימוץ חורג או משותף.
על פי משרד החוץ של ארצות הברית משנת 2013, "זוגות נשואים הטרוסקסואלים החיים משותפים, הנשואים לפחות כחמש שנים רשאים לאמץ ילד. מועמדים בודדים אינם מורשים כמעט אף פעם לאמץ ילדים בבורקינה פאסו".
תנאי מחיה.
דו"ח זכויות האדם של משרד החוץ האמריקאי לשנת 2011 מצא כי,
"החוק אינו מפלה על בסיס נטייה מינית בתעסוקה ובעיסוק, דיור, חוסר אזרחות או גישה לחינוך או שירותי בריאות. עם זאת, אפליה חברתית על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית נותרה בעיה. אמונות דתיות ומסורתיות אינן מקבלות הומוסקסואליות, ולסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) אשר כתוצאה מכך דווח כי היו קורבנות מדי פעם להתעללות מילולית ופיזית. לא היו דיווחים שהממשלה הגיבה לאלימות חברתית ואפליה נגד קורבנות אלה. לארגוני זכויות להט"ב לא הייתה נוכחות חוקית במדינה אם כי התקיימו באופן לא רשמי. לא היו דיווחים על אלימות ממשלתית או חברתית נגד ארגונים אלה".
מסגרות מדיה
מסגרות מדיה: כתב עת ישראלי לתקשורת הוא כתב עת מדעי שפיט, הכולל מאמרים המציגים מחקרים מקוריים, סקירות ספרים, עיבודים של מאמרים מרכזיים שפורסמו באנגלית ודוחות על עבודות מאסטר ודוקטורט בתחום חקר התקשורת. כתב העת יוצא לאור פעם או פעמיים בשנה מאז שנת 2007, על ידי האגודה הישראלית לתקשורת בשיתוף עם המכללה האקדמית ספיר. כתב העת מוקדש לבחינה, ביקורת ומחקר של היבטים מגוונים בתאוריה ובפרקטיקה של התקשורת בישראל.
מייסד "מסגרות מדיה" ועורכו הראשון הוא פרופ' מוטי נייגר. לאחריו ערכו את כתב העת פרופ' עקיבא כהן, פרופ' גבי וימן ופרופ' הלל נוסק. ד"ר יובל גוז'נסקי הוא העורך הנוכחי. מערכת כתב העת מונה תריסר מרצים במוסדות להשכלה גבוהה בישראל.
בית העלמין חובנסקויה
בית העלמין חובנסקויה (ברוסית: Хованское кладбище) הוא בית הקברות הגדול ביותר במוסקבה, הממוקם ביישוב סוסנסקויה שבמחוז האדמיניסטרטיבי מוסקבה החדשה.
בית העלמין חובנסקויה נוסד ב-1972, קיבל את שמו מהכפר ניקולו-חובנסקויה, שלידו הוא שוכן.
מקס אנד הארווי
מקס אנד הארווי (באנגלית: Max and Harvey) הוא צמד מוזיקלי אנגלי, אשר זכה להכרה בזכות פרסום סרטוני שירה ברשתות החברתיות. בשנת 2019 הם השתתפו בעונת הסלבריטאים של תוכנית המציאות הבריטית "The X Factor" וסיימו במקום השני.
קריירה.
הארווי קיט מילס ומקס לוקה מילס הם תאומים זהים. הם הופיעו לראשונה בפומבי כפעוטות, כאשר בשנת 2005 שיחקו שניהם לסירוגין בתפקיד התינוק תומאס שואוקרוס בדרמה הרומנטית "William and Mary" של רשת ITV, לצד מרטין קלונס וג'ולי גרהם. הם התחילו לשיר בגיל שמונה.
בשנת 2009, הארווי גילם את דמותו של בנג'מין בהפקה "פריסילה, מלכת המדבר" של הווסט אנד. בשנת 2012, הם שיחקו בסרט הקצר "Double Take" של ערוץ 4. בשנת 2015, בגיל 12, הצמד השתתף לסירוגין בסיבוב ההופעות בבריטניה של ההפקה "צלילי המוסיקה", בתפקיד פרידריך.
במרץ 2016 הם הצטרפו לרשת החברתית מיוזיקלי והחלו ליצור סרטוני ליפ סינק לשירים של מוזיקאים רבים, ביניהם שון מנדס, אביצ'י, ובאסטיל, לפני שהחלו ליצור גם תוכן מקורי משלהם.