ב-2007, אחרי שנים בהן לא עסק במוזיקה, הצטרף לפרויקט "אדומי השפתות" של ברי סחרוף ורע מוכיח, ומאז משתתף כזמר ליווי בהופעותיו ובאלבומיו של סחרוף.
השתתף כסולן במספר רב של פרויקטים שונים, בהם, האלבום "סאלאם טק" של להקת "מג'יק" (2002), האלבומים "בין קירות ביתי" (2008) ו-"רבע לשש" (2013) של הפרויקט של עידן רייכל, "יהודה הלוי פינת אבן גבירול" (2004) ו-"מעליי דממה" משירי אהובה עוזרי (2013) של פרויקט עבודה עברית. בנוסף ביצע ב-2001 את השיר "נפרדנו כך" לפסקול הסרט "Made in Israel" והוציא דואט בשם "איפה בעולם" ביחד עם דיקלה בשנת 2011.
הלחין וביצע שירים במסגרת האלבומים "טוב שהעולם גדול" משירי המשורר אבות ישורון (2014) ו"עשוי מאותיות" משירי המשורר חיים גורי (2015).
בשנת 2014 יצאו הסינגלים מתוך אלבום הבכורה של צברי, בהם "קשה בלילה" שהלחין צברי למילותיו של המשורר אברהם חלפי, "המלך" שהלחין למילותיה של חביבה פדיה ו"לווי אותי", שיר של המשורר יהודה עמיחי שהלחין ברי סחרוף. "לווי אותי" הגיע למקום ה-16 במצעד השנתי של שנת תשע"ה.
האלבום המלא "שחרית" יצא בפברואר 2015 ובו מלווה את צברי "נבחרת הגרוב של המזרח התיכון" הכוללת את אסף תלמודי שגם הפיק את האלבום, אייל תלמודי, גרשון וייספירר, איתמר ציגלר וניר מנצור. שירי האלבום זכו לשבחי המבקרים, שציינו לטובה את הפרשנות החדשה שמעניק צברי למוזיקה מזרחית ופיוטים.
בפברואר 2017 שחרר את "אנא, אנא, אנא", חידוש בעברית לשירו של לאונרד כהן "Lover, Lover, Lover". שלומי שבן שתרגם את השיר השתתף גם בהקלטות בנגינת פסנתר וקולות.
בדצמבר 2018 שיתף פעולה עם קותימן בסינגל "רק בלילות" ושנתיים מאוחר יותר הוציאו יחד את "מלכה ומלך". שני השירים זכו לגרסאות בטורקית בביצועה של מליקה שאהין שאף השתתפה בהלחנת "מלכה ומלך".
בשנת 2020 השתתף בפסטיבל "אינדיזוםזום" אשר שודר בהקצה ביום העצמאות, והועבר בשידור ישיר באמצעות ה-ZOOM עקב מגפת הקורונה. המופע שודר במשך שש שעות וצפו בו אלפי צופים. במופע השתתפו בין היתר איה זהבי פייגלין, עינב ג'קסון כהן, אור אדרי, אלישע בנאי, סיון טלמור, פלורה, עומר קורן ואחרים. באוקטובר 2020 הקליט עם קרולינה חידוש לשירו של זוהר ארגוב "היו זמנים" לאלבום השני של פרויקט צו השעה.
בפברואר 2021 הוציא צברי את השיר "דע" - סינגל ראשון מתוך האלבום השני העתידי שלו. צברי הלחין אותו יחד עם אלון לוטרינגר למילותיו של המשורר אבישי חורי. ביוני יצא הסינגל השני "מכור לאהבה" שאותו כתב יחד עם נעם רותם והלחין במשותף עם איתמר ציגלר. הקליפ לשיר שביים רועי ריק, סומן כאחד הקליפים הטובים לשנת תשפ"א.
צברי מתגורר בבת ים. בעלה לשעבר של הסופרת תמר קפלנסקי ולהם שני בנים.
דיסקוגרפיה.
שחרית.
שחרית הוא אלבום הבכורה של הזמר שי צברי שיצא בפברואר 2015. באלבום מלווה את צברי "נבחרת הגרוב של המזרח התיכון", בהובלת אסף תלמודי שגם הפיק את האלבום. האלבום כולל 11 שירים, חלקם שירי משוררים כגון "לווי אותי" של יהודה עמיחי ו"קשה בלילה" של אברהם חלפי וחלקם פיוטים ושירי בקשות כמו "אבוא בגבורות אדיר" ו"תפילת הדרך". את האלבום חותם השיר "מעלי דממה", שיצא לאור באלבום שירי אהובה עוזרי הנושא שם זה.
בובספוג מכנסמרובע - הסרט
הודיה-בונן-אלק
M59 (נגמ&quot;ש)
נגמ"ש M59 הוא נגמ"ש אמריקאי שיוצר בארצות הברית בין 1953 ועד אמצע שנות ה-60 של המאה ה-20. הוא החליף את הנגמ"ש M75 בגלל 3 יתרונות מרכזיים: הוא קטן יותר, זול יותר ואמפיבי.
כ-6,300 יחידות יוצרו עד שפסק יצורו. הוא הוחלף על ידי ה-M113.
פיתוח.
תחילת פיתוחו של ה-M59 החל בשנת 1951 על ידי Machinery and Chemical Corporation (FMC), תחילה יוצרו מספר אבות טיפוס. אב הטיפוס הטוב מביניהם, שנראה הכי מבטיח היה ה-T59 שנבחר להמשך פיתוח ויצור בסופו של דבר. במאי 1953 הצבא נתן אישור ל-FMC להתחיל בייצור.
כדי לשמור על עלותו הנמוכה, בניגוד לרוב הנגמש"ים האמריקיים, לא היה לו מנוע אחד אלא שני מנועים עוצמתיים של משאיות, כל אחד בצד אחר של גוף הנגמ"ש.
מערכת האנרגיה הלא אמינה והשריון החלש יחסית, בהשוואה עם ה-M75, היו הבעיות העיקריות.
תיאור.
ה-M59 הוא בעל גוף פלדה מותך בעובי שני החל מ-0.95 ס"מ עד ל-2.49 ס"מ.
ה-M59 בנוי מתא אחד גדול, כשמקדימה בשמאל יושב הנהג ומימינו יושב המפקד, הנהג מצויד בפריסקופ עם ראיית לילה המבוססת על אינפרא אדום, המפקד מצויד בכיפה ובמצויד ב-12.7 מ"מ נאט"ו (0.5 אינץ').
מאוחרי המפקד והנהג נמצאים שני ספסלים המחוברים לגוף הנגמ"ש המסוגלים להחזיק כ-10 לוחמים.
ה-M59 עוצב ונועד להיות אמפיבי, כאשר הוא נכנס למים, ישנם אטמי גובי על כול הפתחים כדי למנוע כניסת מים, המהירות של ה-M59 במים היא 6.9 קמ"ש.
M42 דאסטר
M42 דאסטר (אנגלית: M42 Duster) היא מערכת נ"מ מתנייעת מתוצרת אמריקאית אשר שימשה את חיל האוויר של ארצות הברית.
בסך הכל יוצרו כ-3,700 יחידות של ה-M42. אף על פי שהמערכת נוצרה כדי לפגוע בכלי טיס היא נמצאה במלחמת וייטנאם כיעילה נגד כוחות יבשתיים מבוצרים, כמו צלפים אשר הסתתרו על גגות בניינים.
פיתוח.
לאחר מלחמת קוריאה הוציא צבא ארצות הברית משימוש את כל כלי הרכב שנבנו על בסיס ה-M24 צ'אפי בדומה ל-M19. השלדה הוחלפה בשלדה של הטנק הקל M41 ווקר בולדוג, בגלל יעילות השלדה מהסוג הזה, אך צמד התותחים מסוג M2A1 בקוטר 40 מילימטר הושארו בגלל יעילותם נגד כלי טיס.
מבנה ומאפיינים.
הנעה.
הדאסטר מונע בידי מנוע בנזין מקורר על ידי אוויר עם 6 צילינדרים ובהספק של 500 כוחות סוס, דבר המאפשר מהירות נסיעה גבוהה על כביש של 72 קמ"ש, זאת הודות ליחס של 22 כוחות סוס לכל טון.
חימוש.
החימוש העיקרי של הכלי הוא תותח בופורס 40 מ"מ דו-קני באורך של 70 קליברים (L/70) כנגד מטוסים, חמוש ב-336 פגזים. כמו כן, הכלי חמוש במקלע בינוני מדגם בראונינג 0.3 או מקלע M60, שני המקלעים בקליבר 7.62 מ"מ, ואלו קיימים כדי לתת לצוות אפשרות להגנה עצמית מפני חיילי חי"ר.
מיגון.
המיגון של הדאסטר קל מאוד, וכולל שריון פלדה קל בעובי 9–25 מ"מ, כך שאף כדורים הנורים ממקלעים כבדים יכולים לחדור שריון זה, ולכלי נשק נגד טנקים לא יהיה קושי להשמיד את הכלי .
שירות מבצעי.
שימוש עבר.
הייצור התחיל ב-GM's Cleveland Tank Plant. ה-M-42 נכנס לשירות בשנת 1953 והמערכת החדישה החליפה מספר מערכות ישנות. בשנת 1956 ה-M-42 קיבל מספר שיפורים (מנוע חדש, מערכת הילוכים חדשה ועוד), לבסוף זאת הייתה גרסה חדישה יותר, שנקראה M-42A1. בסוף שנת 1959 הייצור הופסק ועד אז יוצרו 3,700 יחידות. בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 צבא ארצות הברית הבין שמערכת מסוג זה (תותחים ולא טילים) אינה מסוגלת להפיל מטוסים שטסים בגובה רב, לכן ארצות הברית פיתחה את MIM-23 הוק.
מלחמת וייטנאם.
במלחמת וייטנאם התברר שמערכת הטילים MIM-23 הוק לא יעילה נגד כלי טיס הטסים בגובה נמוך, לכן הצבא החל בהחזרת ה-M42A1 חזרה לשירות הצבא, לגדודים להגנה אווירית. למרות מספר הפלות מוקדמות, הצבא הצפון וייטנאמי לא הרגיש מאוים באמת.
ה-M-42 שימש בעיקר לאבטח שיירות. הוא התגלה כיעיל נגד כוחות וייטנאמיים אבל אך ורק כוחות רגלים.
אחרי מלחמת וייטנאם.
כאשר ארצות הברית עזבה את וייטנאם, רוב היחידות אשר היו שם אם לא כול היחידות הושארו שם והARVN (צבא הרפובליקה הווייטנאמית) אימץ אותם והשתמש בהם (מספר יחידות אף פועלות היום בווייטנאם).
שם טוב גאגין
הרב שם טוב גאגין (באנגלית: Shemtob Gaguine; ירושלים, 1884–1953, מנצ’סטר) היה רב, דיין, ראש ישיבה, מחבר ספרים, ומשורר. כיהן כחבר בית הדין הרבני של קהילת קהיר, רב בקהילת הספרדים במנצ'סטר, ואב בית הדין לקהילות הספרדים בלונדון.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים ב-5 בספטמבר 1884 (ט"ו באלול ה'תרמ"ה) לרבקה ולרב יצחק רפאל יחזקיהו גאגין, בן הרב שלום משה חי גאגין, נצר למשפחת גאגין. בילדותו התחנך ולמד בבית הספר דורש ציון, ובהמשך למד אצל הרב יעקב אלפיה.
בגיל 23 הוסמך להוראה ורבנות על ידי הרב חיים ברלין. בסוף שנת 1910 התארס עם פרומה ישינווסקי, אולם נראה שהחתונה בוטלה, והוא נישא בהמשך לרוזה בלטנר, ילידת קהיר. בשנת 1913 (ה'תרע"ג) הוזמן לשמש כדיין בקהילה היהודית בקהיר שבמצרים, ונמנה בתקופה זו גם עם דייני העדה האשכנזית. בתקופה זו הוצעה לו על ידי הרב חיים נחום אפנדי משרת חכם באשי בבגדאד שבעיראק, אך סירב.
בשנת 1920 (ה'תר"ף) מונה לשמש כרב הקהילה הספרדית בויתנגטון, מנצ'סטר שבאנגליה, ובימי כהונתו הנהיג סדרים חדשים בקהילה, ובעיקר בחינוך. בתקופת מינויו החל לשמש גם כחבר בית הדין של קהילת האשכנזים בעיר, עד לשנת 1926. בשנת 1920 החל לשמש גם כאב בית הדין של קהילת הספרדים בלונדון עד לשנת 1949, ושימש כמנהיג הרוחני והדתי של שתי הקהילות יחד.
בשנת 1926 (ה'תרפ"ו) החל לשמש כמנהל וראש מכללת וישיבת "אוהל משה ויהודית" ברמסגייט, שהוקמה ב-1869 לזכר יהודית מונטיפיורי בידי בעלה משה מונטיפיורי. בתפקיד זה שימש עד לשנת 1951. בשנת 1933 (ה'תרצ"ג) מונה בהוראת הממשל לסגן יו"ר ועד הרבנים באנגליה, ולראש ישיבת עץ חיים בלונדון.
בשנת 1939 היה מועמד למשרת הרב הראשי לתל אביב, אך לבסוף לא נבחר.
הלך לעולמו במנצ'סטר ב-30 ביולי 1953 (י"ח באב ה'תשי"ג).
בנו, הרב ד"ר מוריס גאגין, כיהן כרב בקהילת יוצאי ספרד ופורטוגל בויתנגטון, מנצ'סטר.
חיבוריו.
כתבי יד.
רשימת כתבי יד, שטרם ראו אור
לקריאה נוספת.
משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב' (עמ' 189)
התרסקות רכב החלל וירג'ין גלקטיק
שלשול (פירושונים)
המצעד מסלמה למונטגומרי
יסי
הסכסוך הצרפתי-גרמני
אובמה קר
משה הרשלר