דוקטור אנדראס דייוויד מורטמאן, שגילה את מקומה של סקפסיס העתיקה, כתב: "גיליתי עיר עתיקה מאוד עם אקרופוליס, מגדלים וחומות שנבנו מאבנים מסותתות, עם ארבעה שערים. כאשר קראתי את סטראבון הבינותי שגיליתי כנראה את חורבותיה של העיר העתיקה ביותר באסיה הקטנה."
כפר בשם אסקי-סקיספי התקיים במקום עד 1877.
גביש מולקולרי
גביש מולקולרי הוא גביש הבנוי מאריזה של מולקולות, המוחזקות ביניהן (בדרך כלל) על ידי איטראקציה בין מולקולרית כמו קשרי ואן דר ואלס. חומרים אלה רכים ובעלי טמפרטורת התכה ורתיחה נמוכה בהשוואה לגבישים קוולנטיים יוניים או מתכתיים, מאחר שקשרי ואן דר ואלס חלשים בהרבה מקשרים קוולנטיים יונים או מתכתיים.
דוגמאות נפוצות - קרח (אריזה של מים), נפטלין, יוד, קרח יבש וסוכר. בגבישים מולקולריים ניתן לראות לעיתים קרובות המראה בתנאים של לחץ אטמוספירי. צורת הגביש מרמזת במקרים רבים על המבנה הכימי והפיזיקלי שלו. היווצרותו של גביש אורכת זמן רב, ויכולה לארוך אף מאות שנים.
סיבה להיווצרות.
בהרבה מהמקרים הסידור, הגובה הסימטרי הוא הבור האנרגטי הנמוך ביותר שניתן להגיע אליו (בדרך כלל קשה להגיע אליו). הסידור מתבצע בין הדיפולים (קטבים חיוביים ושליליים).
ספקולציה (כלכלה)
סְפֶּקוּלַצְיָה היא מונח במימון, המתייחס לכל פעולה כלכלית שבה החזר ההשקעה הראשונית (הקרן), בנוסף לריבית על הקרן, אינו מובטח. ספקולציה בדרך כלל כרוכה בהעברת כספים לנכסים, הון או חוב, ללא ניתוח מעמיק או בפעולה כזאת שמיסודה כרוכה בסיכון גבוה לאי החזר של ההשקעה הראשונית. הגדרה פורמלית זו של המונח "ספקולציה" מופיעה בספרם של גרהאם ודוד משנת 1934, "ניתוח ניירות ערך" (Security Analysis), והיא הפוכה למונח "השקעה" - מונח שמגדיר פעולה מימונית, אשר לאחר ניתוח מעמיק, מבטיחה החזר של הקרן יחד עם ריבית מספקת.
בהקשר המימוני קיימת הבחנה ברורה בין המונחים "השקעה" ו"ספקולציה". כך, גם כאשר נעשה שימוש שגור במילה "השקעה" כדי לתאר כמעט כל פעולה המעבירה כספים לשימוש בכלי פיננסי כלשהו, הרי ומרבית הפעילות בשוק ההון היא אינה "השקעה" מבחינה טכנית, אלא "ספקולציה".
ספקולנטים נוטים להישען בפעילותם על מספר גורמים שיכולים להשפיע על מחיר הנכס, אך כאלו שלספקולנטים אין מספיק מידע לגביהם באופן שיאפשר החלטה שהיא בגדר "השקעה". בין גורמים אלו ניתן למנות את טעמי הצרכן המשתנים, תנאי המערכת הכלכלית התנודתית, הערכתם המשתנה של רוכשי ניירות הערך, משתנים כלכליים המתקשרים לניתוח טכני, והגורמים הרבים והשונים אשר משפיעים על מחיר נייר הערך בטווח הקצר.
ישנן פעולות פיננסיות שהן מעצם הגדרתן ספקולטיביות, כגון המסחר בחוזים עתידיים על סחורות (כמו זהב או נפט) או מכירה בחסר, וזאת כאמור בשל אי הוודאות הכרוכה במכשירים פיננסיים אלו.
השקעה לעומת ספקולציה.
כדי לזהות פעולה מסוימת כספקולציה, הדרך הפשוטה ביותר היא להבחינה מפעולת השקעה. לפי ספרו של בנג'מין גראהם, "המשקיע הנבון", המשקיע הטיפוסי הוא "... אחד שמתעניין בעיקר בבטיחות בנוסף להיעדר טרחה". עם זאת, הוא מודה כי "... חלק מהפעילות הספקולטיבית היא הכרחית או שלא ניתן להימנע ממנה, כיוון שבהרבה מניירות הערך, קיים סיכוי גבוה לרווח כמו גם להפסד, וניתן רק להעריך את הסיכונים לגביהם". ספקולציה היא לקיחת סיכון בציפייה להשגת רווחים, אך בסיכוי גבוה מהממוצע להפסד, ויש להבדילה מפעולה של הימור, אשר מבוססת על ציפייה לתוצאה אקראית.
יתרונות כלכליים.
הספקולטור הנודע ויקטור נידרהופר תיאר את היתרונות בפעילותם של הספקולנטים כך:
תפקיד נוסף של הפעילות הספקולנטית, הוא שבכך שהספקולנטים מסכנים את ההון שלהם בתקווה לעשיית רווח, הם מספקים נזילות לשוק ומקלים על אחרים להפחית את הסיכון מהשקעות שלהם, כגון מי שעוסקים בפעילות של גידור או ארביטראז'.
חסרונות כלכליים.
ספקולנטים עלולים לגרום למחירי נכסים לסטות ממחיר המשקף את ערכם הפנימי, וזאת כאשר הם פועלים בעקבות מידע מוטעה, או כאשר הם פשוט טועים. במצבים אלו עלולה להיווצר תגובת שרשרת שבה המחירים עולים משמעותית מעבר לערך האמיתי של הנכס, במה שמכונה בועה כלכלית. תופעה כזו של פעילות רכישה ספקולטיבית מוגברת, לרוב מלווה גם בפעילות מכירה ספקולטיבית מוגברת אשר מביאה לצניחת מחירים, ובמקרים קיצוניים גם לקריסה של הבורסה.
בשנת 1936 כתב הכלכלן הבריטי ג'ון מיינרד קיינס: "ספקולנטים אינם מהווים סיכון כבועות בזרם שוטף של פעילות יזמית. אך הסיטואציה נעשית חמורה כאשר הפעילות היזמית נהפכת לבועה בתוך מערבולת של ספקולציה". קיינס עצמו נהנה מיתרונות הספקולציה עד תום, כאשר ניהל מעין גרסה קדומה לקרן גידור. הקרן אותה ניהל השיגה תשואה מצוינת כמעט בכל שנה, בממוצע 13%, גם בזמן השפל הגדול, באמצעות השימוש באסטרטגיות השקעה מודרניות במיוחד לאותה תקופה, כגון פיזור ההשקעה גם לסחורות ושער חליפין, ומכירה בחסר.
רגולציה על פעילות ספקולטיבית.
בעולם קיימות רגולציות שונות שמטרתן לצמצם את פעילות הספקולנטים בשווקים. כזה הוא מס טובין, שנועד לצמצם את הפעילות הספקולטיבית בשוק מטבע החוץ, ובכך לכאורה לייצבו. במאי 2008, מנהיגי גרמניה הציעו להטיל חרם בינלאומי על מסחר ספקולטיבי בנפט, בהאשימם את קרנות הגידור בעליית מחירי הנפט של 2008. ב-21 בינואר 2010, נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, חתם על חוק וולקר שמטפל בפעילות ספקולטיבית של הבנקים שאינה מטיבה עם הלקוחות שלהם. החוק מציין כי השקעות ספקולטיביות מצד הבנקים שיחקו תפקיד מפתח במשבר הכלכלי העולמי.
גביש קוולנטי
גביש קוולנטי הוא גביש שכולו מולקולה יחידה (סריג אטומרי). כל האטומים בגביש קשורים ביניהם על ידי קשרים קוולנטים. אף על פי שנדמה שמולקולות הן דבר זעיר, גביש קוורץ (שהוא גביש קוולנטי) הוא גביש מָקרוסקופי. דוגמאות נוספות לגבישים קוולנטיים: יהלום, גרפיט, צורן Si, קרביד הצורן SiC.
מופשט לירי
מופשט לירי הוא סגנון באמנות המופשטת, המבקש להביע הלך רוח נפשי אישי ופרטי של צייר בעוצמה רגשית גבוהה. שם הסגנון מתייחס לכך שהחוויה האמנותית הנוצרת מהתבוננות ביצירות דומה להאזנה לשירה, והמכחול משמש בהקבלה לכלי נגינה. הסגנון מזוהה עם אמנים אירופאים מתחילת המאה ה-20 ובראשם וסילי קנדינסקי, ארשיל גורקי ואחרים. באמנות הישראלית מזוהה סגנון זה עם ציירי קבוצת "אופקים חדשים", כגון יוסף זריצקי, יחזקאל שטרייכמן, אביגדור סטימצקי ואחרים. בעיני מבקרי אמנות רבים נתפש סגנון המופשט הלירי כרמה הגבוהה ביותר של סובייקטיביות בציור, וכגישה שבין השאר נמנעה מיצירת אשליה של דימוי או חלל.
המונח "מופשט לירי" מתייחס לשתי מגמות קשורות אך מובחנות בציור המודרניסטי שלאחר מלחמת העולם השנייה: האחת היא המופשט הלירי האירופי, שנולד בפריז. מבקר האמנות הצרפתי, ז'אן ז'וזה מרצ'נד, נחשב כמי שטבע את המונח בשנת 1947, כחלק מהזרם האמנותי הראשי יותר, הטאשיזם. המונח טאשיזם הוגדר בשנת 1951 על ידי פייר גוגן, צ'ארלס אסתיין ומישל טאפיה. השנייה היא המופשט הלירי האמריקאי. תנועה זו תוארה בשנת 1969 על ידי לארי אלדריך , מייסד מוזיאון אלדריך לאמנות עכשווית ברידג'פילד, קונטיקט.
ניתן להשתמש במונח "מופשט לירי" גם כמונח תיאורי, עבור סוג של ציור מופשט הקשור לאקספרסיוניזם המופשט; המונח נמצא בשימוש מאז שנות הארבעים. ציירי אקספרסיוניזם מופשט מפורסים רבים, כמו ארשיל גורקי, זוהו בהקשרים מסוימים ככאלה שיצירתם מתויגת תחת ההפשטה הלירית.
מקור.
השימוש המקורי המקובל במונח מתייחס לנטייה שיוחסה לציורים באירופה בתקופה שלאחר 1945 והוא שימש לתיאור כמה אמנים (בעיקר בצרפת) שעבודותיהם מתקשרות למאפייני האקספרסיוניזם המופשט האמריקאי, כגון וולס , ז'ראר שניידר , הנס הארטונג וז'ורז 'מתיו. באותה עת (סוף שנות הארבעים) חיו ופעלו בפריז ובערים אירופאיות אחרות כמה אמנים אמריקאים כגון פול ג'נקינס , נורמן בולם , סם פרנסיס , ז'ול אוליצקי, ג'ואן מיטשל ואלסוורת' קלי. למעט קלי, כל האמנים הללו פיתחו גרסאות אישיות להפשטה בציור, שתויגו בזמנו תחת הכותרות "הפשטה לירית", "טאשיזם", "ציור שדות הצבע", "נואג'יזם" ו"אקספרסיוניזם מופשט".
תנועת האמנות של המופשט הלירי נולדה בפריז לאחר מלחמת העולם השנייה, בתקופה בה חיי האמנות בעיר התחדשו לאחר שנקטעו בימי המלחמה. אמנים רבים הציגו שוב מיד עם שחרור פריז, באמצע שנת 1944. לאור צורות ההפשטה החדשות שנראו בעבודותיהם של כמה אמנים, נטבע בשנת 1947 שמה של התנועה החדשה על ידי מבקר האמנות, ז'אן חוזה מרצ'נד, והצייר, ז'ורז' מתיו. כמה מבקרי אמנות ראו בתנועה זו ניסיון לשחזר את הדימוי של פריז כבירת האמנויות, שפי שנתפסה עד המלחמה. ההפשטה הלירית שיקפה גם את התחרות בין אסכולת פריז לבין אסכולת ניו-יורק שלהאקספרסיוניזם המופשט, שמאז 1946 מייצגיה הטובים ביותר הם ג'קסון פולוק, וילם דה קונינג ומארק רותקו, שזכו גם לתמיכת השלטונות האמריקאים מתחילת שנות החמישים.
ההפשטה הלירית התנגדה לא רק לקוביזם ולסוריאליזם שקדמו לה, אלא גם להפשטה הגיאומטרית. ההפשטה הלירית הייתה, במובנים מסוימים, הראשונה ליישם את לקחיו של ואסילי קנדינסקי, הנחשב לאחד מאבות ההפשטה. בתוך כך, עבור האמנים, ההפשטה הלירית ייצגה פתח לביטוי אישי.
בשנות השישים המאוחרות (באופן חלקי בתגובה לאמנות מינימלית), ציירים רבים הכניסו מחדש אפשרויות ציוריות לאמנות שלהם ומוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, יחד עם מספר מוזיאונים ומוסדות, זיהה באופן רשמי את התנועה ואת חזרתה להפשטה ציורית כזרם מובחן תחת השם "מופשט לירי".
מופשט לירי אירופאי.