משנת 1570 עד 1600, הייתה אנטוורפן אחת מהמרכזים המובילים באירופה להדפסת מפות והוצאתן לאור. יתרון זה סיפק לאורטליוס את התנאים האופטימליים ליצירת מפות בפורמטים שונים. בשנת 1564, הוציא לאור את המפה הראשונה שיצר - Typus Orbis Terrarum - מפת עולם המורכבת מ-8 גליונות, שפורסמה לראשונה בפורמט מוקטן בשנת 1570, באטלס Theatrum Orbis Terrarum. מפה זו בתחילת דרכה, לא שקפה בנאמנות את קווי המתאר של יבשת אמריקה, אך היא שמשה במהלך השנים כבסיס בידי אורטליוס וקרטוגרפים רבים לשינויים שהופיעו בה לאיטם במהדורות השונות של האטלס.
מיום פרסומה בשנת 1570, היא הופיעה ב-31 מהדורות במשך 43 השנים הבאות. בין השנים 1565 – 1579, הוציא לאור את מפת מצרים - 2 גליונות, את מפת אסיה - 8 גליונות ואת מפת ספרד - 6 גליונות.
בשנת 1568 הוציא לאור את התוכנית של טירת בריטנבורג שנבנתה באזור שפך הריין בגרמניה. קירות המבנה המאסיביים על מגדליו העגולים, כפי שבאים לידי ביטוי בתרשים, מרמזים כנראה על טירה שהוקמה במאה הרביעית לספירה. "הארכאולוגים המודרניים לא הצליחו לאתר את חורבות המבנה, שהפך לאחת מהתעלומות המפורסמות והרומנטיות ביותר של הארכאולוגיה ההולנדית", שכן מיקומו המדויק שנוי במחלוקת עד עצם היום הזה.
אורטליוס יצר קשרים באנגליה עם היסטוריונים וקרטוגרפים, ביניהם האמפרי לויד (Humphrey Llwyd), שתרם לאורטליוס את מפת אנגליה וויילס,
שהופיעה במהדורה של האטלס Theatrum שיצאה לאור בשנת 1573.
Theatrum Orbis Terrarum - תיאטרון העולם.
האטלס 'תיאטרון העולם', שיצא לראשונה לאור בשפה הלטינית בשנת 1570, סימן את תחילתו של תור הזהב בתחום הקרטוגרפיה הפלמית וההולנדית שהסתיים בסוף המאה ה-17. שמו מרמז כי העולם שהיה ידוע באותם זמנים, אינו ניתן רק לצפייה באטלס זה, אלא מהווה גם מעין במה לתגליות האדם. הוא היה שונה במהותו מכל ספרי המפות שיצאו לאור לפניו. בטרם יציאתו של האטלס לאור, נכרכו יחדיו במשך השנים, מסמכים שתיעדו את הגילויים של הפורטוגזים במאה ה-14 ובמאה ה-15 ומפות קיר שונות, שהופיעו בפורמטים שונים כספרי מפות, אך הם חסרו את המעוף, את המחשבה השיטתית ואת החידושים שבאו לידי ביטוי באטלס שיצר אורטליוס.
הוא העניק משקל שווה לכל האלמנטים המופיעים באטלס. הן המפות, הן הנרטיב ההיסטורי והן המקורות בהם השתמש, הוצגו באופן אחיד. הדיוק במפות היה אחד הגורמים המכריעים בבחירתן. כאשר היו בידי אורטליוס מספר מפות מאותה מדינה, הוא בחר להציג את המפות העדכניות ביותר. הוא פיתח גם גישה חדשנית בהתייחסותו ליוצרי המפות, בכך שדאג להעניק קרדיט לכל יוצר ויוצר. אם שמותיהם של יוצרים מסוימים לא אוזכרו במפות, הוא השקיע מאמצים רבים בהכנת גלופות חדשות, על-מנת לשלבם בהן ולהעניק ליוצרים את הכבוד הראוי להם. כמי שהתייחס לגאוגרפיה כאל אשנב להיסטוריה, הוסיף אורטליוס נספח לאטלס (Catalogus auctorum tabularum geographicarum), מעין מילון גאוגרפי המאזכר את שמותיהם העתיקים של המדינות והערים לצד שמותיהן המודרניים. כמו כן הוסיף לאטלס קטלוג של מפות ( tabularum geographicarum), בו מופיעים גם שמותיהם של 91 מיוצרי המפות שחיו לפני שנת 1570. אזכור שמות היוצרים בקטלוג, מהווה עד היום תרומה מכרעת להיסטוריה של הקרטוגרפיה, שכן זהו המקור היחיד לשמותיהם.
צ'יוואווה (מדינה)
צ'יוואווה (ספרדית: Chihuahua; באופן רשמי: המדינה החופשית והריבונית של צ'יוואווה, ספרדית: Estado Libre y Soberano de Chihuahua), היא אחת מ-31 מדינות מקסיקו, אשר יחד עם המחוז הפדרלי, מרכיבות את 32 הגופים הפדרליים של מקסיקו. עיר הבירה שלה היא צ'יוואווה והעיר הגדולה ביותר בה היא סיודאד חוארס.
צ'יוואווה ממוקמת בצפון-מערב מקסיקו. היא גובלת עם המדינות סונורה במערב, סינלואה בדרום-מערב, דורנגו בדרום, וקואווילה במזרח. בצפון וצפון-מזרח, לצ'יוואווה גבול רחב עם ארצות הברית, והיא סמוכה למדינות ניו מקסיקו וטקסס.
צ'יוואווה היא המדינה בעלת השטח הגדול ביותר בין מדינות מקסיקו, והיא משתרעת על שטח של 247,455 קילומטרים רבועים (מעט גדולה יותר מבריטניה). כתוצאה מכך היא ידועה גם בכינוי "El Estado Grande" ("המדינה הגדולה").
למרות שצ'יוואווה מזוהה בעיקר עם מדבר צ'יוואווה, יש בה יותר יערות מאשר בכל מדינה אחרת במקסיקו. בשל האקלים המשתנה מתקיים במדינה מגוון רחב של צומח וחי. מבחינה טופוגרפית, המדינה מאופיינת בעיקר על ידי שטח הררי וסלעי, ועמקי נהרות רחבים. רכס הרי סיירה מדרה אוקסידנטל, חלק מהרי הרוקי, שולט בפני השטח של המדינה, והוא מכיל אטרקציה תיירותית מהגדולות במדינה, קניון הנחושת ("Las Barrancas del Cobre") אשר גדול ועמוק יותר מהגרנד קניון. במדרון של הרי סיירה מדרה אוקסידנטל, קיימות כרי עשב גדולים של עשב צהוב קצר, מקורו של רוב הייצור החקלאי של המדינה. רוב התושבים חיים לאורך העמקים של הנהר ריו גראנדה.
מקור המילה צ'יוואווה שנוי במחלוקת ונחקר על ידי היסטוריונים ובלשנים. התאוריה המקובלת סוברת כי השם נגזר משפת נאוואטל, ומשמעותו "המקום בו מי הנהרות נפגשים".
מקנזי בוול
סר מקנזי בוול (באנגלית: Mackenzie Bowell; 27 בדצמבר 1823 - 10 בדצמבר 1910) היה עיתונאי ופוליטיקאי קנדי שכיהן כראש ממשלת קנדה, החמישי במניין מאז איחוד קנדה, בין השנים 1894 – 1896.
בוול נולד בריקינגהול שבמחוז סאפוק, אנגליה. ב-1832 היגרו הוא ומשפחתו לבלוויל שבאונטריו. שנתיים לאחר הגעתם מתה אמו. בשנות נעוריו המוקדמות הועסק בוול כשוליה בבית הדפוס של העיתון המקומי, Belleville Intelligencer וכ-15 שנים לאחר מכן הוא היה לבעליו.
ב-1867 לאחר איחוד קנדה הוא נבחר לבית הנבחרים של קנדה מטעם המפלגה השמרנית. ב-1878 הצטרף בוול לקבינט ושירת תחת שלושה ראשי ממשלה: ג'ון אלכסנדר מקדונלד, ג'ון אבוט וג'ון תומפסון. הוא שימש במגוון תפקידים כמו שר המכס (1892-1878), שר המיליציות וההגנה (1892) ושר המסחר (1894-1892). בוול החזיק במושבו בבית הנבחרים ברציפות במשך 25 שנים, גם במהלך תקופת שלטון המפלגה הליברלית בשנות השבעים של המאה ה-19. ב-1892 התמנה בוול כחבר בסנאט ובשנה שלאחר מכן הוא היה למנהיג סיעת הממשלה בסנאט.
בדצמבר 1894 מת באופן פתאומי ראש הממשלה, ג'ון תומפסון כשהוא בן 49. המושל הכללי של קנדה, הלורד אברדין מינה את בוול להחליפו, בשל מעמדו כחבר הקבינט הבכיר ביותר. הבעיה העיקרית שניצבה בפני בוול במהלך כהונתו כראש הממשלה הייתה סוגיית בתי הספר של מניטובה. בעקבות ניסיונותיו לפשר את חברי מפלגתו המתנכרים, לאחר ההתקוממות בקרב חברי הקבינט בראשית 1896, הוא נאלץ להתפטר והוחלף בצ'ארלס טאפר. בוול המשיך לכהן כחבר הסנאט עד למותו בגיל 93, אך הוא לא כיהן שוב בתפקיד ממשלתי. בסך הכול הוא כיהן כחבר הפרלמנט של קנדה במשך 50 שנה.
ראשית חייו.
בוול נולד בכפר ריקינגהול (Rickinghall) שבאנגליה לאביו ג'ון בוול ולאמו אליזבת לבית מרשל. ב-1832 היגרה משפחתו לבלוויל שבקנדה העלית, שם הוא הועסק כשולייה בבית הדפוס של העיתון המקומי Belleville Intelligencer. הוא עשה חיל כפועל דפוס וכעורך בעיתון ולימים היה לבעליו. הוא היה חבר בבונים החופשיים, אך גם חבר ב"מסדר אורנג' (Orange Order), והיה לנשיא הגדול (Grandmaster) של מסדר אורנג' בצפון אמריק הבריטים בין השנים 1870 – 1878. בשנת 1847 הוא נשא לאישה את הרייט מור ויחד הם הביאו לעולם חמישה בנים וארבע בנות.
קריירה פוליטית.
בוול נבחר לראשונה לבית הנבחרים של קנדה ב-1867 כחבר המפלגה השמרנית מטעם מחוז הבחירה של צפון הייסטינגז, אונטריו. הוא המשיך להחזיק במושב זה עבור מפלגתו גם לאחר שהם נפלו מהשלטון בינואר 1874 בעקבות "השערורייה הפסיפית".
ב 1878, כששבו השמרנים לשלטון, הצטרף בוול לקבינט כשר המכס. ב-1892 הוא היה לשר המיליציות וההגנה והמשיך להחזיק במושבו בבית הנבחרים במשך 25 שנים. כאיש מנהל מוכשר וחרוץ, המשיך בוול לכהן בקבינט כשר המסחר, תיק שנוצר אז, וזאת לאחר שהוא מונה באותה שנה כחבר בסנאט. ביקורו באוסטרליה ב-1893 הוביל לוועידת המנהיגים הראשונה של מושבות בריטניה שנערכה באוטווה ב-1894. ב-31 באוקטובר 1893 הוא היה למנהיג סיעת הממשלה בסנאט.
ראש ממשלת קנדה.
בדצמבר 1894 מת באופן פתאומי ראש הממשלה, סר ג'ון תומפסון ובוול, כבכיר חברי הקבינט, מונה להחליפו על ידי המושל הכללי. לפיכך הפך בוול לאחד משני ראשי ממשלת קנדה, לאחר ג'ון אבוט, שכיהן בתפקידו בעודו משמש כחבר בסנאט ולא בבית הנבחרים.
סוגיית בתי הספר במניטובה.
כראש הממשלה התמודד בוול עם סוגיית בתי הספר במניטובה. ב-1890 ביטלה ממשלת הפרובינציה את המימון הציבורי לבתי הספר הדתיים, הן הקתולים והן הפרוטסטנטים, שרבים סברו שצעד זה מנוגד לסעיפים שנגעו לבתי הספר הדתיים ב"חוק מניטובה" של 1870. עם זאת, בדיון משפטי, קבעה הוועדה השיפוטית של המועצה המלכותית שביטול המימון הציבורי בבתי הספר הדתיים של מניטובה עמד בקנה אחד עם סעיפי חוק מניטובה. בדיון משפטי נוסף קבעה הוועדה השיפוטית שלפרלמנט הפדרלי יש את הסמכות לכפות על מניטובה בחקיקה את החזרת המימון שבוטל.
משבר מנהיגותי.