אפשר לראות באקרוסטיכון את רעיון היסוד של התשבץ, רעיון שפותח בהמשך.
התשבץ הראשון מיוחס לארתור וין (Arthur Wynne), ופורסם ב-21 בדצמבר 1913 בכתב העת New York World (עדיין ללא משבצות שחורות). אך כבר במאה ה-19 הופיעו משחקי מילים דמויי תשבץ בחוברות ילדים בבריטניה, בצרפת ובאיטליה. בשנת 1924 פרסמה הוצאת הספרים "Simon and Schuster" את קובץ התשבצים הראשון.
לפנים קראו לתשבץ בעברית "חידת שתי וערב"; את השם "תשבץ", המקובל בימינו, נתן לו קדיש סילמן, לשונאי ומשורר.
התשבצאי הפורה ביותר היה רוג'ר סקוויירס (Roger Squires) מבריטניה, שב-14 במאי 2007 פרסם את תשבצו ה-66,666 (התשבץ פורסם בחמשת העיתונים החשובים ביותר בבריטניה).
מבנה התשבץ.
בתשבץ המקובל הגדרת כל מילה אמורה להיות מנוסחת בצורה מדויקת וחד-משמעית, ולפיה ניתן למצוא את המילה המבוקשת, אלא אם הפותר אינו מכיר את המילה או המושג ואז הוא יכול להיעזר בכלים שונים כגון מילונים ואנציקלופדיות, אולם תמיד קיימת אפשרות לתשובה מתאימה עליה לא חשב מחבר התשבץ. בדרך כלל ההגדרה מנוסחת כשאלה ממנה נגרעו מילות השאלה (מי, מה, איפה וכדומה) והמענה לשאלה היא המילה המבוקשת.
מבנה התשבץ משתנה גם לפי הארץ בה הוא מתפרסם, יש מבנים מקובלים בצפון אמריקה, מבנים אחרים בבריטניה, מבנים מקובלים ביפן וכך הלאה בארצות שונות.
לפעמים (בעיקר בתשבצים המופיעים בביטאונים מקצועיים) מפרסמים תשבץ בנושא ספציפי (למשל תשבץ בנושא "רפואה ובריאות" ב"מכביתון", כתב העת של מכבי שירותי בריאות). במקרה כזה מקובל שרוב ההגדרות עוסקות באותו נושא (שכן כמעט אי אפשר שכולן יהיו באותו נושא).
מספר גדול יחסית של משבצות שחורות בתשבץ מעיד על איכות נמוכה. היחס מחושב על ידי חלוקת סך כל משבצות התשבץ במספר המשבצות השחורות שיש בו. למשל, תשחץ ברוחב של 13 משבצות ובאורך של 18 משבצות מכיל בסך הכול 234 משבצות. אם יש בו 50 משבצות שחורות (או משבצות שבהן מצויות ההגדרות בתשחץ) זה יחס של 4.68=234:50, יחס טוב למדי, אך אם היחס יהיה מספר נמוך בהרבה כמו 3.25=221:68, זה תשבץ באיכות טכנית נמוכה.
סוגי תשבצים.
לפי דרך הגשת השאלות, מחלקים את התשבצים לשלוש קבוצות:
בנוסף לתשבץ המלבני המקובל, קיימים תשבצים מסוגים נוספים, שחלקם נוסחים השאובים ממנו, וחלקם מוסיפים לחידה גורמים חדשים. סוגים עיקריים של תשבצים מעין אלו הם:
תשבצים בישראל.
בישראל מתקיימת פעילות ערה בתחום התשבצים:
בתשבצים בשפה העברית לא תמיד ברור מהו הכתיב הנכון לצורך שיבוץ המילים בתשבץ. יש תשבצאים המשתמשים בכתיב חסר, יש המשתמשים בכתיב מלא, ויש המשתמשים בדרך ביניים. בעבר היה מקובל בקרב התשבצאים מתן הגדרות בכתיב חסר, תוך ציון כל הגדרה החורגת מכלל זה, אך כיום יש שינוי במגמה, ורוב התשבצים מבוססים על כתיב ביניים, הדומה לכתיב המקובל בבתי הספר ובעיתונות. יש בין התשבצאים מי שמפרסם את דרך הכתיבה הנהוגה בתשבצים שלו, יש שאינם מפרסמים, ויש אף תשבצאים שאינם עקביים, המשתמשים לעיתים בכתיב חסר ולעיתים בכתיב מלא.
מוסכמה נוספת בכתיבת המילים בתשבצים היא שהגרסה המבוקשת היא הגרסה המילונאית, ללא הטיות. במקרים חורגים מקובל לציין זאת בהבלטה.
דני טרץ'
דני טרץ' (נולד ב-15 במרץ 1943) הוא מוציא לאור. בעבר היה איש ניהול והפקה בתחום התיאטרון.
ביוגרפיה.
נולד בברית המועצות, גדל בפולין ועלה לישראל ב-1961. משנת 1967 ועד 1984 עבד במספר תיאטראות בארץ בתפקידי ניהול, שיווק והפקה. בין היתר שימש כסמנכ"ל בתיאטרון העירוני חיפה, וכמנהל השיווק של פסטיבל ישראל. והתמחה בשיווק מנויים לתיאטרון רפרטוארי.
הפיק את שני הקברטים הסאטיריים של חנוך לוין ("את ואני והמלחמה הבאה" ו-"קטשופ"). וכן שימש שנים רבות כמנהל אישי של לוין. ב-1977 הפיק את סרט הקולנוע פנטסיה על נושא רומנטי שביים אחיו ויטק. בתחילת שנות ה-80 הקים יחד עם עודד קוטלר ונולה צ'לטון את "קבוצת התיאטרון נווה צדק".
ב-1984 פרש מעבודתו בתיאטרון והקים יחד עם מולי מלצר הוצאה לאור חדשה, 'ספרי תל אביב', ששינתה את שמה ב-1994 ל"מפה", בה שימש כמנכ"ל עד 2007. בת זוגו היא הסופרת יעל נאמן. בנו הוא איש חיי הלילה ירון טראקס.
ים המלח
יַם הַמֶּלַח (באנגלית: The Dead Sea, בערבית: البحر الميت, הים המת; מכונה גם ים המוות) הוא אגם מלח חסר-מוצא לים, הנמצא בתחום הבקע הסורי-אפריקני ובמרכזו עובר הגבול בין ישראל לירדן. ריכוז המלחים בים המלח עומד על 34.2% – גבוה פי עשרה מריכוז המלחים בים התיכון. ריכוז גבוה זה נובע מכך שהאגם הוא טרמינלי (למי האגם אין שפך לשום מקום), והוא נמצא באזור בעל אקלים מדברי חם ויבש המתאפיין בשיעורי התאיידות גבוהים. האגם הוא גוף המים הרביעי במליחותו בעולם.
עד שנת 2019 נחשב למקום היבשתי הנמוך ביותר בעולם (תואר זה הפך לאחד משמותיו של ים המלח), אך בשנת 2019 התגלה כי תחתית קרחון דנמן הוא המקום היבשתי הנמוך ביותר בעולם - 3,500 מטרים מתחת לפני הים. אולם מקום זה מכוסה בקרח ולכן כיום ים המלח מחזיק בתואר המקום היבשתי הגלוי הנמוך ביותר בעולם. החל מהמחצית השנייה של המאה העשרים נמצא מפלסו של האגם בירידה מתמדת, בעיקר בשל שימוש נרחב במקורות המים הנשפכים אליו, שהחשוב שבהם הוא נהר הירדן, ושאיבת המים לאידוי בבריכות בדרום האגן. אגן ים המלח מורכב משני אגנים, דרומי וצפוני. בשל הירידה המתמשכת במפלס, התייבש החלק הדרומי של האגם, שהיה רדוד בהרבה מזה הצפוני, ועומקו היה כעשרה מטרים בלבד טרם תהליך התייבשותו (קרקעיתו של החלק הדרומי הייתה ברום של 401 מטרים מתחת לפני הים). עומקו הממוצע של חלקו הצפוני הוא כ-200 מטרים וקרקעיתו ברום ממוצע 730 מתחת לפני הים. עם ייבושו של האגן הדרומי נבנו בו בריכות לצורך אידוי המים והפקת אשלג וכימיקלים אחרים על ידי מפעלי האשלג בישראל וחברת האשלג הערבית הירדנית. לבריכות אלה נדרשת שאיבה בהיקף נרחב של מי האגם. שאיבת המים לבריכות היא בין הסיבות לירידתו של המפלס. גורם נוסף המשפיע הוא עלייה בתפיסת המים עם הפיתוח האזורי בעשרות השנים האחרונות. מאז הקמת סכר דגניה, הפעלת המוביל הארצי והטיית מי הירמוך לתעלת הע'ור, הוקמו סכרים על כל האגנים המזרחיים הגדולים לצורך תפיסת מים לשתייה ולהשקיה.
קצב הירידה השנתי של מפלס מי הים בעשור האחרון הוא מעט יותר ממטר לשנה. בשנת 2012 התגבר הקצב לכ-1.40 מטרים. ירידת המפלס גרמה לשינוי משמעותי בגבולותיו של האגם, וכתוצאה פחת שטחו בכ-35%. רוחבו של הים באגן הצפוני של ים המלח בנקודה המקסימלית הוא 18 קילומטרים, אורכו כ-51 קילומטרים ושטחו בשנת 2018 היה כ-590 קילומטרים רבועים. ירידת המפלס המצטברת גורמת לשינויים גדולים באגן הים בהם: שינויים בלתי הפיכים בגוף המים באגן הצפוני, יצירת בולענים, נסיגת חופים, פגיעה בתשתיות (כבישים וגשרים) ובשמורות טבע.
לים המלח חשיבות רבה לתעשייה ולתיירות. הרכב מימיו שונה מזה של מי ים רגילים, וכולל ריכוז גבוה של מגנזיום, סידן ואשלגן. עובדה זו מנוצלת על ידי התעשייה הכימית בשטחי ישראל וירדן, בין היתר להפקת אשלג, מגנזיום ותרכובות של ברום.
נופי אגן ים המלח, החשיבות ההיסטורית של האתרים הנמצאים בסמוך לו, כגון מצדה, עין גדי, מכוור וקומראן, ההרכב הכימי המיוחד של מימיו והאקלים המיוחד השורר בו – כל אלה הפכו את ים המלח למוקד תיירות עולמי, ובפרט למרכז של תיירות מרפא. באזור נבנו אלפי חדרי מלון המרוכזים בירדן, בפינה הצפון-מזרחית של האגם, ובישראל בעין בוקק שעל חופי הבריכות באגן הדרומי.
מקור שמו של ים המלח הוא בתנ"ך, שם הוא נזכר לעיתים גם בשמות יָם הָעֲרָבָה והַיָּם הַקַּדְמוֹנִי.
גאוגרפיה וגאולוגיה של אגן ים המלח.
ים המלח נמצא במרכזה של בקעה שהיא חלק ממערכת השברים הגאולוגיים של השבר הסורי-אפריקני והמקום היבשתי הנמוך ביותר בעולם. הבקעה נמצאת בין מצוק ההעתקים של מדבר יהודה במערב ומצוקי הרי מואב ממזרח. המצוקים הגבוהים מבותרים על ידי קניונים עמוקים, שבהם זורמים מי הגשמים לימה. תופעה זו בולטת בקרבת ים המלח עקב הפרשי הגבהים הגדולים בחתך אופקי קצר יחסית. במרכז הים עובר הגבול בין ישראל וירדן.
אזור ים המלח פעיל מבחינה גאולוגית בשל מפגש שני לוחות טקטוניים: הלוח הערבי והלוח הלבנטיני שהוא חלק מהלוח האפריקאי. בקעת ים המלח "יושבת" על שני הלוחות. שני הלוחות נעים צפונה, אך הלוח הערבי (ממזרח לבקע) נע במהירות של כ-5 מילימטרים לשנה בעוד שהלוח הלבנטיני (ממערב לבקע) נע כ-1 מילימטר בשנה. ההפרש בין תנועת הלוחות יצר מצב בו הלוח בצד המזרחי נע במשך הזמן 105 קילומטרים צפונה ביחס לצדו המערבי. בעקבות תזוזת הלוחות מתרחשות תכופות רעידות אדמה באזור.
אגן הניקוז של ים המלח משתרע על שטח של כ-43,000 קילומטרים רבועים. באגן הניקוז נהרות זורמים כמו הירדן, הירמוך, ארנון ואחרים, ומעיינות גדולים, למשל מקורות הירדן ועינות צוקים. נחלי אכזב מובילים אליו שיטפונות, למשל נחל הערבה ונחלים ממזרח וממערב.