אלמדה גדל במחלקת הנוער של ולס סארספילד מליגת העל הארגנטינאית. ב-11 באוגוסט 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-0 על ניואל'ס אולד בויס במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת . ב-5 בנובמבר הוא הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בהפסד 3-2 לדפנסה וחוסטיסיה במסגרת המחזור ה-11 בליגה. בשלוש העונות הראשונות שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך אלמדה 47 הופעות ליגה, בהן הבקיע עשרה שערים.
ב-21 באפריל 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגביע ליברטדורס, בהפסד 3-2 לפלמנגו במסגרת שלב הבתים לעונת 2021. ב-14 במאי הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במפעל, בניצחון 3-1 על ליגה דפורטיבה אוניברסיטריה דה קיטו, גם כן במסגרת שלב הבתים של המפעל.
בשנת 2022 הוא עבר לאטלנטה יונייטד.
קריירה בינלאומית.
אלמדה היה חלק מסגל נבחרת ארגנטינה לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו 2020 בשנת 2021, וערך שתי הופעות בטורניר.
תסמונת האף הלבן
תסמונת האף הלבן (באנגלית: white nose syndrome; בראשי תיבות: WNS) היא מחלה ממקור פטרייתי, הפוגעת במיני עטלפים רבים ואף מעמידה חלק מהם בסכנת הכחדה. זו אחת המחלות המדבקות ההרסניות ביותר בקרב אוכלוסיית העטלפים בעולם. תסמונת האף הלבן פוגעת רבות באוכלוסיות העטלפים בצפון אמריקה, שם גבתה את חייהם של מעל 5 מיליון עטלפים. מקור השם נובע מהנגעים הלבנים על האף וממברנות הכנפיים של עטלפים הנפגעים מהפטרייה בזמן היברנציה, בה רמות המטבוליזם יורדות וטמפרטורת הגוף יורדת משמעותית כדי לשרוד את החורף.
הגורם למחלה הוא הפטרייה "Pseudogymnoascus destructans" שלפי עדויות מולקולריות מקורה באוכלוסיות של עטלפים מאסיה ואירופה בהן הפטרייה חיה במקביל לאוכלוסיות העטלפים במשך אלפי שנים. המחלה זוהתה לראשונה ב-2007 בניו יורק על ידי ביולוגים שערכו ניטור שגרתי על עטלפים.
הגורם למחלה.
הפטרייה "Pseudogymnoascus destructans" היא פטרייה אוהבת קור ממערכת פטריות השק (אסקומיצטה). היא יכולה לגדול בטמפרטורות נמוכות מ-10 מעלות צלזיוס כאשר תנאי הגידול האופטימליים שלה נמצאים בטווח הטמפרטורות של 12.5 ל-15.8 מעלות צלזיוס, אך היא אינה יכולה לגדול בטמפרטורות הגבוהות מ-19.8 מעלות צלזיוס. הפטרייה יכולה לשרוד עד כחמישה ימים על פרוות עטלף שהתעורר מהיברנציה ושחום גופו 37 מעלות צלזיוס.
"Pseudogymnoascus destructans" היא בעלת יכולת רביה מינית וא-מינית. בעוד באירופה ואסיה נמצאו עדויות לשתי דרכי הרבייה, באמריקה נצפתה רבייה א-מינית בלבד. עובדה זו, לצד עדויות על מגוון גנטי מצומצם של הפטרייה באמריקה יחסית למגוון הגנטי של הפטרייה באירופה ואסיה מצביעות על מקורה של הפטרייה באירופה ואסיה והעברתה לאמריקה. ממחקר גנטי של הפטרייה עולה כי ישנה קרבה גנטית גדולה יותר בין הזן האמריקאי לזן האירופאי מאשר לזן האסייתי. ממצאים אלו מעידים כי ההעברה המקורית של הפטרייה נעשתה ממקרה בודד מאירופה לארצות הברית.
הפטרייה היא פתוגן ספציפי שהתמחה בגדילה והתרבות על רקמות אפידרמיס של עטלפים חיים. מדענים סבורים כי שנים רבות של קו-אבולוציה לצד העטלפים באירופה ואסיה גרמו לה להתמחות זו. היא זוהתה לראשונה ב-2007 בניו יורק על ידי ביולוגים שגילו עדויות למחלה. בשל העובדה שהפטרייה לא נקשרה למקרי למוות המוני של עטלפים באירופה ואסיה היא לא התגלתה עד להופעתה באמריקה. מקור ההדבקה והעברה של הפטרייה לאמריקה אינו ידוע אך כנראה נגרם על ידי בני אדם שהעבירו אותה שלא ביודעין וגרמו להדבקה הראשונית של העטלפים ולהמשך התפשטותה.
ניתן למצוא את הפטרייה בכ-23 מדינות באירופה ביניהן בלגיה, אוסטריה, איטליה, בולגריה ופורטוגל, במדינות באסיה לדוגמה יפן ומונגוליה וכן בצפון אמריקה. הפטרייה קיימת בישראל, אך כמו במדינות אירופה ואסיה לא נצפתה עדות למוות מסיבי עקב תסמונת האף הלבן. נכון ל-2021 אין עדויות לנוכחות הפטרייה בחצי הדרומי של כדור הארץ, אך קיים החשש כי הפטרייה תגיע לאוסטרליה עקב העברה שלא במודע על ידי בני האדם. למרות החשש ישנן השערות כי העטלפים באוסטרליה ייפגעו בקנה מידה קטן יותר מהעטלפים בצפון אמריקה עקב זמן ההיברנציה הקצר יותר.
הדבקה.
הדבקה מתרחשת באמצעות מגע ישיר של עטלף עם הפטרייה. העברה של הפטרייה דרך האוויר טרם הוכחה. מחזוריות ההדבקה היא שנתית ועיקרה מתחיל בחזרת העטלפים בסתיו לאזורי ההיברנציה ולמערות הנגועות. העטלפים שנדבקו מעבירים את הפתוגן לעטלפים אחרים במגע ישיר לדוגמה בעת הזדווגות או בהדבקה עקיפה באמצעות העברת הזיהום למקומות היברנציה נוספים שלא נחשפו לפטרייה לפניכן. העטלפים ששרדו מחלימים מהמחלה באביב, ומחזור הדבקה נוסף מתחיל בסתיו של השנה העוקבת.
טמפרטורה ולחות הם שני גורמים מרכזיים בעלי השפעה על קצב גידול הפטרייה ומכאן על קצב התקדמות המחלה. אוכלוסיות עטלפים שונות נוהגות להעביר את זמן ההיברנציה שלהן במקומות שהטמפרטורה בהם נעה בין מעלה אחת ל-16 מעלות צלזיוס. אוכלוסיות הבוחרות במקומות בהם הטמפרטורה נמצאת בחלק העליון של טווח זה, 12.5 עד 15.8 מעלות צלזיוס, המהווה תנאי אופטימלי לגידול הפטרייה חשופות למחלה קשה יותר המקטינה את הסיכוי של הפרטים לשרוד.
הישרדותה של אוכלוסיית העטלפים תלויה גם ברמת הפטרייה וגם בזמן ההדבקה, שני גורמים הקשורים זה בזה. רמות נמוכות יובילו להדבקה מאוחרת יותר של העטלפים שתוביל לאינפקציה קלה יותר והשפעה פחותה יותר על האוכלוסייה. מחקרים מצאו כי רמת הזיהום באמריקה יותר גבוהה מרמת הזיהום באירופה, וכי באירופה בניגוד לאמריקה יש ירידה ברמת הזיהום בקיץ ועליה מחודשת בחורף. בשל הבדל זה עטלפים באמריקה מודבקים בצורה מסיבית כבר בתחילת החורף. ההדבקה המוקדמת פוגעת בסיכויי העטלפים להבריא. לעומתם העטלפים האירופאים בעלי סיכויים גבוהים יותר בשל ההדבקה המאוחרת המאפשרת להם לשרוד את חורף, להתעורר באביב ולהבריא כתוצאה מעליית טמפרטורת הגוף.
המחלה וסימנים למחלה.
ממחקר שנערך ב-2014 עולה כי תסמונת האף הלבן היא מחלה בעלת שלבי התקדמות רבים. שלביה הראשונים מתאפיינים בגדילה של הפטרייה בקרומי הכנפיים ובאף. הופעה של נגעים לבנים באזורי התפשטות הפטרייה היא אינדיקציה ויזואלית לנוכחותה. אולם המחלה יכולה להיות גם נסתרת וללא נוכחות הנגעים הלבנים המזוהים עימה. היעדר הנגעים מושפע מחומרת המחלה. כמו כן נמצא כי אצל מינים מסוימים יש סיכוי גדול יותר לפתח מחלה נסתרת. במהלך התפשטות המחלה הפטרייה חודרת לרקמה אפידרמלית, לזקיקי שיערות ובלוטות הנמצאות על העור. היא גורמת לפגיעה בתאים האפידרמליים של העטלפים באף ובקרומי הכנפיים. פגיעה זו משפיעה על תרמורגולציה, חילוף גזים, מאזן מים ותפקוד חיסוני. בשל הפגיעה ביכולת חילוף הגזים כבר בשלביה הראשונים של המחלה ישנה עליה ברמות פחמן דו-חמצני בדם והופעה של חמצת נשימתית, מצב בו רמות הpH בדם נמוכות הרבה יותר מהמצב הבריא. כתוצאה מהחמצת נצפות עליות משמעותית ברמות הביקרבונט והאשלגן בגוף העטלף החולה. בשלביה המאוחרים והקשים יותר של המחלה מתחילה היפרוונטילציה המובילה ליציאות רבות מהיברנציה על מנת להחזיר את הפחמן הדו-חמצני לרמתו התקינה בדם ולייצב את הpH בדם חזרה ברמתו התקינה. מצבי הערות הרבים מובילים לעליה במטבוליזם ולאיבוד שומן רב הנחוץ להישרדות בחורף ובסופו של דבר לרעב. בנוסף, בשל הערות ישנה עליה בטמפרטורת הגוף של העטלף החולה ובשילוב של היפרוונטילציה לשחרור הפחמן הדו-חמצני מתרחש איבוד מים המוביל להתייבשות. התייבשות זו מעודדת ערות ממושכת כדי לשתות. שילוב של תסמינים אלה יוצר משוב חיובי המגביר אותם וגורם להחמרת המחלה ואפיון של מחלה אקוטית הגורמת לשינויים פיזיולוגיים. הופעה של היפוקפניה, רמות נמוכות של פחמן דו-חמצני, היפוגלקמיה, היפותרמיה ורזון מצביעים על שלב מתקדם של המחלה המוביל במקרים רבים למוות. מקרי מוות מופיעים בעיקר בחלק מתקדם של ההיברנציה לקראת סוף החורף, לכן עטלף בעל אנרגיה מספיקת כדי לשרוד את שארית החורף יכול להחלים גם מהמצבים הקשים ביותר של המחלה.
המחלה אינה מתאפיינת בדלקות באזור המודבק כתוצאה מדיכוי המערכת החיסונית של העטלפים במהלך היברנציה.
השפעה.
תסמונת האף הלבן גורמת לתמותה נרחבת של עטלפים בארצות הברית וקנדה ולירידה משמעותית באוכלוסיות העטלפים. באתרים מסוימים אף נצפו ירידות דרסטיות של כ־90% מאוכלוסיות העטלפים. מינים רבים באמריקה מושפעים מתסמונת האף הלבן וחלקם נמצאים בסכנת הכחדה מאז הופעת הפטרייה בארצות הברית. באירופה ואסיה המחלה קיימת שנים רבות ואינה גורמת לתמותה משמעותית.
כ-41 מינים שונים של עטלפים נמצאו חיוביים לנוכחות הפטרייה באירופה ואסיה, ומעל 75 אחוזים מהם הראו סימנים להתפתחות המחלה. נכון ל-2021 תסמונת האף הלבן נמצאת ב-37 מדינות בארצות הברית ובשבע מחוזות בקנדה. מאז הופעת המחלה בצפון אמריקה 18 מינים שונים נמצאו חיוביים לפטרייה כאשר 12 מהם הראו סימנים ברורים להתפתחות המחלה. אוכלוסיות העטלפים נפגעו קשות מהמחלה, וחלקן נמצאות בסכנת הכחדה. מעקב אחריהן מצביע כי רובן עדיין נמצאות בגידול שלילי ובסכנה מתמדת אך עדויות אופטימיות מראות כי אוכלוסיות של הנשפון החום, מין של עטלף בארצות הברית, שסבל קשות מהפטרייה, הצליחו להתייצב.
מינים שנמצאו חיוביים.
אסיה ואירופה.
אוזנן חום ("Plecotus auritus") – עטלף חרקים ממשפחת הנשפוניים. מין זה נפוץ ברחבי באירופה. אמנם נצפו עדויות לתסמונת האף הלבן אך המין מוגדר כמין ללא חשש.