בשלט הכניסה כתוב שבית הכנסת היה קיים עוד בימי בית ראשון ואליהו הנביא משנת 720 לפני הספירה (שנת ד'מ'). במקומות שונים הוצג כבית הכנסת העתיק בעולם, או כבית הכנסת הפעיל, העתיק ביותר בעולם. עם זאת, יש הטוענים כי הוא החל לפעול רק בימי הביניים.
בתלמוד הבבלי מוזכר ביקורו של רפרם בר פפא בבית כנסת במקום בעל שם דומה, ואמירת התפילה על פי נוסח שלא היה מקובל שם.
המסורת בקרב יהודי סוריה הייתה שמדובר בבית כנסת זה.
אך לפי מקום מגוריהם של האמוראים, רבא ורפרם, יש לומר שגיבר הזו היא עיירה בבבל סמוך לפומבדיתא (פלוג'ה של היום) או מחוזא (סמוך לבגדד, על גדות החידקל) – שתיהן רחוקות מאוד מדמשק.
המסורת בקהילה היהודית הייתה שבית כנסת זה תוקן בידי רבי אלעזר בן ערך, וכפי שעולה מעדותו בשנת רפ"ב 1521 ו-1522 של רבי משה באסולה. לפי מסורת זו מזוהה גם "בית כנסת רבי אלעזר בן ערך בדמשק" המוזכר בדברי שליח רבי יחיאל מפריז חמש מאות שנה קודם לכן (וראו בהמשך).
מבקרים ותיאורי בית הכנסת.
בתקופה הצלבנית, הנוסע היהודי פתחיה מרגנסבורג, שביקר בקהילות היהודיות שעד בבל במזרח, כתב בספר המסעות שלו: "ובדמשק, חוץ לעיר, ישיבת בתי כנסיות, אחת שבנה אלישע, ואחת שבנה רבי אלעזר בן עזריה, ובאמצע בית הכנסת גדולה, ובה מתפללין."
באגרת מארץ ישראל של רבי שמואל בן שמשון בן תקופתו של פתחיה מרגנסבורג, נזכר "בית הכנסת היפה מחוץ לדמשק". מאה שנה אחר כך, באגרת רבי יעקב תלמיד הרמב"ן, שליחו של רבי יחיאל מפריז מבעלי התוספות, נזכר "בית הכנסת של רבי אלעזר בן ערך בדמשק". לפי אגרות אלו, אם אמנם מדובר באותו בית הכנסת, הרי שבית הכנסת היה קיים לפחות לפני שמונה מאות ואולי אף 900 שנה.
'הנוסע האלמוני מליוורנו שנת רפ"ב' (1521–1522) שזוהה מאוחר יותר עם רבי משה באסולה כתב כך:
בסביבת שנת 1540 (שנת ה'ש') החוקר הממלוכי המוסלמי שאמס איבן טולון אל דימשקי כתב שהכפר גובר מיושב ברובו יהודים, ובו בית כנסת יפה וגדול.
בספרי רבי חיים ויטאל בן אותה תקופה, ובעל השפעה משמעותית על יהודי דמשק, ישנה עדות על תפילתו בבית כנסת זה.
מאה ועשר שנים מאוחר יותר, ברשמי מסעו של משה פוריית מפראג משנת ה'ת"י (אמצע המאה ה-17) הוא תיאר בפירוט רב, בשפה היהודית אשכנזית את בית הכנסת. דבריו תורגמו לעברית בידי החוקר יעקב דוד וילהלם בספרו 'דור דור ועוליו', והועתקו עם עריכה קלה בספרו של מאיר יערי
קבר רבי שמואל אלבז אבוחצירא.
צמוד לבית הכנסת היה קברו של רבי שמואל אלבז (רבי שמואל אבוחצירא) אבי משפחת הרבנים אבוחצירא, שנחשב מקום קדוש אף הוא. עד שנת תשע"ב לא הייתה מצבה במקום, כדי שלא להחשיב את מקום קבורתו יותר מבית הכנסת ושני המקומות עם המסורת הקשורה לאליהו הנביא (משיחת אלישע, והסתתרותו במערה). בביקורו המתוקשר במקום, הרב גבאי הציב על הקבר מצבה זמנית.
בעת החדשה וחורבן בית הכנסת.
בשנים שפ"ה–שפ"ו (1625–1626) נערכו פרעות והמרות בכח לאסלאם ביהודי העיר וכן בשומרונים הרבים שבה. שמואל בן דוד, 'הנוסע הקראי', חמש עשרה שנה אחרי הפרעות מצא בעיר רק 15 משפחות יהודיות ועשר שומרוניות.
היישוב בעיר התאושש מעט, אך מאז עלילת דמשק החל שוב להידלדל. חלק מהמואשמים והנרצחים בעקבות עלילת הדם השקרית, היו ממתפללי ורבני בית כנסת זה וקהילה זו, והדברים נרמזו בכמה מקומות ברחבי בית הכנסת. בפרעות תרפ"ט נפגעו יהודים בדמשק וגם הם הוזכרו בין הקדושים ברמז, מעל לארון הקודש.
בשנת ה'תרע"ט (1919) מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה, ושוב בה'תרצ"ד (1934) ביקר הנשיא לעתיד יצחק בן-צבי בבית הכנסת, ולימים, כתב על כך באסופת ספריו "שאר ישוב".
שלט הקדשה בבסיס ארון הקודש שימר את זכרו של יהודי שנרצח בידי השלטונות הסוריים ב-ו' באדר תשכ"ד (19 או 20 בפברואר 1964).
על רצח יהודים נוספים בתקופות שונות נרמז גם בשלטים אחרים ברחבי בית הכנסת, ובמיוחד על עלילת דמשק.
בשנת ה'תשמ"ג (1983) בשלהי מבצע שלום הגליל ושנה לאחר השלמת נסיגת צה"ל מסיני ותחילת תהליך ה"נורמליזציה" פרסם שר החוץ הסורי מוסטפא טלאס את ספרו "המצה של ציון" בערבית, ובה טען שעלילת דמשק הייתה כולה האשמות אמת, ודת היהודים נשענת אכן על שימוש בדם של לא יהודים לאפיית המצות לפסח. לפיכך "אסור לעשות שלום עם היהודים" ואנואר סאדאת "מכר את נשמתו לשטן". בתגובה רשמית על האשמת הסורים בהנחלת אנטישמיות בידי שגריר ארצות הברית, נאמר לו שלסוריה אין דבר נגד היהודים, וכל עניינים התנגדות לציונים (הישראלים). באותה שנה נעצרו מספר יהודים ברחבי סוריה בעוון ריגול, נרצחו באכזריות והוצגו לראווה, ביניהם מאחרוני מתפללי בית הכנסת.
מניחים שכיום נותרו כ-250 יהודים בכל רחבי סוריה, שאינם יכולים או רוצים לצאת, מתוכם כ-25 בדמשק כולה.
תיעוד אחרון וחורבן בית הכנסת.
בשנת תש"ע (2010) משפחת אשקוקה, משפחה יהודית שביקרה במקום לפני מלחמת האזרחים, צילמה סרט בתוך בית הכנסת, שבו תועדו כל חלקיו ותפארתו, והצליחו להבריח את הסרט החוצה. כן שרדו מבית הכנסת תמונות שצולמו בביקור של זוג מבוגר משרידי יהודי דמשק.
לטענת ערוץ החדשות RT – 'זמן רוסיה' (התומך בנשיא סוריה, במשטר של איראן ובחזבאללה בלבנון), בשאר אל-אסעד התיר את שיפוצם וחידושם של 11 בתי כנסת ברחבי סוריה בשנת 2011 (תשע"א). הערוץ טען שבניגוד לדברי "הרדיו הישראלי", הנזק שנגרם לבית הכנסת ב-2013, נעשה כולו בידי המורדים, ושערוץ הטלוויזיה השיעי לבנוני אל מנאר דיווח ש"סוכנים ציוניים" הם ששדדו את קדשי בית הכנסת.
במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה, לוחמי אל-קאעדה המורדים בנשיא בשאר אל-אסד כבשו את השכונה, בתחילת תשע"ג (2013). בפסח תשע"ג בעת קרבות בין מורדים לנאמני הנשיא בשאר אסאד, בית הכנסת נפגע מפצצות מרגמה. תחילה דווח שבית הכנסת נבזז ונהרס. המורדים והצבא הסורי האשימו זה את זה. אך כעבור זמן קצר הכתב לענייני ערבים אבי יששכרוף כתב ב'טיימס אוף איזראל' שהגיעו לידיו תמונות המוכיחות שבית הכנסת אמנם נפגע, אך לא נהרס, ושספרי התורה וכלי הקודש הוצאו מהמקום ושמורים במקום מסתור בידי נאמני היהודים. לטענה זו לא נמצאו סימוכין ואין ידוע על גורל קודשי בית הכנסת.
שבוע לאחר מכן, בשביעי של פסח (1 באפריל 2013), פורסם שבית הכנסת נהרס עד היסוד בידי המורדים.
שמועות הופצו בדבר פעולה ישראלית להוצאת קדשי בית הכנסת והוצאתם מסוריה דרך טורקיה. אך ארגונים יהודיים ועיתונות יהודית כתבו שמדובר בניסיון להאשמת הציונים בפעולת חבלה של ארגון אל-קאעדה.
זמן קצר לאחר מכן, מורדים צילמו סרטון המציג את ההרס בתוך בית הכנסת, ובו נראה שבעיקר נפגעו התקרה והבימה.
ב-27 במאי 2014 (כ"ח באייר תשע"ד) פורסמו באתר החדשות המצולמות האמריקאי "The Daily Beast" תמונות שבהן נראה בית הכנסת חרב כולו. באתר נטען שבית הכנסת הוחרב במהלך שלשת הימים הקודמים ליום הפרסום ובאותו היום נשלם. לטענת התקשורת בישראל ובעולם, גורמים אלמונים טענו שמדובר בהפצצה בשגגה של חיילים סורים, בנסותם לפגוע במורדים שהתכנסו בקרבת מקום, אך מהתמונות עולה שמדובר בפיצוץ מכוון, כנראה בידי מחבלי אל-קאעדה השולטים בשכונה.
ייתכן שהתמונות ממאי 2014 הן למעשה תמונות של תוצאות ההרס, שאכן בוצע עוד בשביעי של פסח תשע"ג (אפריל 2013), לאחר פגיעת פצצות המרגמה בערב פסח.
במאמר דעות חוקר הקדמוניות ד"ר אדם בליץ ניתח את התמונות, וטען שייתכן שחלק מן הבניין ואולי אף אגף שלם, עדיין עומד על תילו, אף שעיקר הבניין אכן נהרס ללא ספק. הוא הזהיר שסיבת ההרס, ואולי הפרסום העכשיוי בא להקדים מכירה פומבית של אוצרות שדודים, כפי שקרה בעבר ב-2013 לכתובת ששויכה לבית הכנסת "שזה עתה חָרַב", (אף שלמעשה היה מדובר בהטעייה, או אף זיוף מכוון של מקור הכתובת והכיתוב לגביה, שלא הגיעו מבית כנסת אליהו הנביא בגובר, ולדעתו גם זויף אז עניין חורבנו של בית הכנסת, שלדעתו נפגע אז קלות בלבד).
רעידת האדמה בארץ ישראל (1837)
אגאסיהורן
אגסיהורן (בגרמנית: Agassizhorn) הוא הר באלפים הברניים המתנשא לגובה 3,946 מטר. הוא ממוקם על הגבול שבין הקנטונים ברן וואלה צפונית מזרחית לפסגה הגבוהה ביותר ברכס, הפינסטרארהורן (Finsteraarhorn).
ההר נקרא על שם המדען והגאולוג יליד שווייץ לואי אגאסי, הידוע גם בשל מחקריו הגזעניים. בשנת 2007, לציון 200 שנה להולדתו, הוצע לשנות את שם ההר ל"הר עבדי קונגו", על שם העבדים שצילם אגאסי בדרום קרוליינה כדי להוכיח את נחיתותם הגזעית.
טורנטהורן
טורנטהורן (Torrenthorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה 2,998 מטר מעל פני הים, מעל העיירה לויקרבאד ומדרום להר המג'ינגהורן (Majinghorn) בקנטון ואלה שבשווייץ.
שתי מעליות גונדולה ורכבל כיסאות עולים אל ההר מהעיירה לויקרבאד, עד גובה 2,610 מטר, שם ממוקם אתר הסקי טורנט בו ניתן לגלוש בחורף ב-17 מסלולי סקי באורך כולל של 50 קילומטרים. פעילויות ספורט ונופש מתקיימות באתר גם בחודשי הקיץ.
יגאל שרון
יגאל שרון (נולד ב-4 ביולי 1959) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, שירת כמפקד גדוד 101 וכמפקד חטיבת יהודה.
ביוגרפיה.