אלכסנדר החליט לבצע את הצליחה של ההידספס ליד האי שבנהר ליד ג'לאלאפור, אחת הסיבות לכך היא כי האי וגדות הנהר באותו אזור היו משופעים בצמחייה גבוהה אשר הסתירה את תנועת הצבא המוקדוני. מקום החצייה היה מרוחק כ-27 קילומטר מצפון למחנה שלו, במעלה הזרם של ההידספס. אלכסנדר חילק את צבאו לשני חלקים: כוח הצליחה בראשותו וכוח הרתק בראשות קרטרוס אשר נשאר במחנה המוקדוני בגדה המערבית של ההידספס. קרטרוס קיבל הוראות מדויקות: אסור לו לחצות את הנהר אלא אם כן יעזוב פורוס את מחנהו בגדה המזרחית על מנת להילחם באלכסנדר, או שהוא יראה שפורוס נמלט ואז על קרטרוס לרדוף אחריו. במקרה שפורוס ייקח רק חלק מהצבא שלו על מנת להילחם באלכסנדר ובחלק שיישאר במחנה יהיו פילים, אזי גם במצב זה אסור יהיה לקרטרוס לחצות את ההידספס. רק אם פורוס ייקח את כל פיליו להילחם באלכסנדר, צריך קרטרוס לבצע צליחה מול המחנה ההודי. אלכסנדר העביר הוראות אלו כי האמין שביכולתו של הצבא המוקדוני להתגבר על הצבא ההודי בזמן הצליחה אבל לא על הפילים. דיודורוס מרחיב עוד על תרגילי ההטעיה של אלכסנדר ומתאר כיצד המוקדונים הקימו את האוהל המלכותי של אלכסנדר במחנה הרחק מנקודת החצייה, השאירו את שומרי הראש של אלכסנדר ליד האוהל ואף הלבישו את אחד מקציניו של אלכסנדר בבגדיו על מנת ליצור את הרושם שאלכסנדר עדיין במחנה.
כוח הרתק של קרטרוס כלל את: ההיפארכיה (גדוד הפרשים המוקדונים) שלו, הפרשים מאראכוסיה ופארופאמיסוס, שתי חטיבות פלנקס בפיקודם של אלקסטאס ופוליפרכון ואת כוח בעלי הברית ההודים שמנה 5,000 איש. כלומר סך הכל כוח הרתק מנה 3,000 פרשים ו-8,000 חיילי רגלים. הגל הראשון של כוח הצליחה, בראשות אלכסנדר, כלל את: האגמה (הגדוד המלכותי) שמנתה 300 איש, ההיפארכיות של הפאיסטיון, פרקידס, קוינוס ודמטריוס - 3,000 פרשים, הקשתים הרכובים מדאקיה - 1,000 פרשים, חיילי הרגלים המובחרים, ההיפספסטים - 3,000 איש, חטיבות הפלנקס של אנטיגנס וקלייטוס הלבן - 3,000 איש, האגריאנים - 1,000 איש, הקשתים - 2,000 איש, משליכי הכידונים - 1,000 איש והפרשים מבאקטריה, סוגדיאנה וסקיתיה. כוח נוסף, שכלל את חטיבות הפלנקס של מלאגרוס, אטאלוס וגיורגיאס ואת הפרשים וחיילי הרגלים מקרב שכירי החרב היוונים הוצב בין המחנה המוקדוני הראשי (בו הושאר כוח הרתק של קרטרוס) לבין המקום בו התכוון אלכסנדר לחצות את הנהר. כוח זה, שנועד אף הוא לחצות את הנהר, כלל כ-500 פרשים ו-5,000 חיילי רגלים.
מהלך הקרב.
צליחת הנהר.
אלכסנדר צעד צפונה עם כוח החצייה שלו במרחק מה מההידספס, על מנת שתנועתו לא תתגלה לפורוס. כאשר הגיע למקום החצייה הכין הצבא המוקדוני רפסודות על ידי מילוי עורות האוהלים בחציר והרכיב את כלי השיט שפורקו אחרי חציית האינדוס. בליל החצייה היה מזג אוויר גשום עם סערת רעמים וברקים, רעש זה הסווה את הרעש של הצבא המוקדוני. כלי השיט והצבא המוקדוני הוחבאו בצמחייה הגבוהה. לפנות הבוקר עם שוך הסערה החל הצבא המוקדוני לחצות את ההידספס. הפרשים וסוסיהם עלו על הרפסודות שהוכנו מעורות האוהלים וחיילי הרגלים עלו על כלי השיט שחוברו מחדש. המעבר בוצע בחשאיות גמורה בלי שהתגלו על ידי הזקיפים של פורוס. מחמת חוסר ההיכרות עם השטח צלחו המוקדונים לאי גדול אחר במרכז הנהר ולא לגדה המערבית. כאשר המוקדונים הגיעו לקצה המערבי של האי הם התגלו על ידי הזקיפים של פורוס, שאצו להזעיק סיוע. למוקדונים לא היה זמן להיערך שוב עם הרפסודות והסירות ולכן הם הזדרזו לצלוח את הנהר במקום הרדוד ביותר שמצאו, אך בשל הגשמים של הלילה המים היו סוערים. אריאנוס מתאר שגובה המים הגיע עד לצוואר החיילים ושרק ראשי הסוסים בלטו מהמים. הצליחה השנייה עברה בשלום אך תוך קשיים מרובים.
על אף גודלו של הצבא המוקדוני, הצליחה בוצעה במהירות וביעילות. גל הצליחה הראשון של אלכסנדר, שלפי תיאורו של אריאנוס כלל כ-5000 פרשים ו-6,000 רגלים, הספיק להיאסף בגדה המזרחית, לעלות לכלי השיט, לצלוח את הנהר עד לאי, לחפש ולמצוא מקום רדוד לחציה השנייה, לבצע את הצליחה השנייה, ולהיערך לקרב - כל זה תוך מספר שעות בלבד. מלבד המשמעת של הצבא המוקדוני סייעה כאן גם היכולת הלוגיסטית המרשימה שלו. לצורך הובלה של 11,000 לוחמים ו-5,000 סוסים נדרש מספר גדול של כלי שיט. העובדה שהם פורקו אחרי חציית האינדוס, הובלו להידספס (מרחק של 250 קילומטר) והורכבו מחדש בפרק זמן קצר מהווה הישג הנדסי ולוגיסטי מרשים.
מיד עם החצייה נערך אלכסנדר לאבטח את ראש הגשר שלו בגדה המערבית. בחזית הוא הציב את הקשתים הרכובים מדאקיה כמסך מגן לשאר הכוח שלו שהיה עסוק בהיערכות. המערך הקרבי שלו כלל באגף הימני את ארבע ההיפארכיות של רעי המלך בפיקודם של הפאיסטיון, פרדיקס, קוינוס ודמטריוס. במרכז הוא ערך את חיילי הרגלים שלו: ההיפאספיסטים בראשות סלאוקוס ושתי חטיבות הפלנקס בראשות אנטיגנס וקלייטוס הלבן. ומשמאלם את הקשתים, האגריאנים וזורקי הכידונים.
השמדת כוח החלוץ ההודי.
כאשר נודע לפורוס על הצליחה של הצבא המוקדוני הוא היה בדילמה, הוא לא ידע אם הכוח שצלח הוא עיקר הכוח המוקדוני או פעולת הסחה בלבד. לפי קורטיוס הוא אף חשב בהתחלה שמדובר באחד מבעלי בריתו שמגיע לסייע לו, אך לבסוף הבין שאלו מוקדונים. לו היה נוטש את המחנה שלו בגדה המערבית של ההידספס ומתקדם לכיוון נקודת החצייה, הוא היה יכול למצוא את עצמו מכותר בין הצבא של אלכסנדר לבין הצבא של קרטרוס. לו היה נשאר מול קרטרוס על הגדה המערבית של ההידספס, יכול להיות מותקף מהעורף על ידי הכוח של אלכסנדר שהיה נע דרומה. לו היה נסוג דרומה או מזרחה הוא היה חושף את עצמו למתקפה מהפרשים המוקדונים מעורפו, מכיוון שהיה נחות בפרשים וכי הפרשים המוקדונים היו מדביקים את נסיגת הכוח ההודי. האפשרות הטובה ביותר עבורו הייתה לפצל את כוחו, אך על מנת לעשות זאת הוא היה צריך לדעת האם הכוח שצלח את ההידספס הוא הכוח העיקרי או כוח קטן יותר שמבצע פעולת הסחה.
פורוס החליט לשלוח את בנו בראשות כוח חלוץ של 2,000 פרשים ו-120 מרכבות על מנת להתמודד עם הצבא המוקדוני שצלח את הנהר. מגודלו של הכוח ניתן להעריך שלא מדובר היה בכוח סיור בלבד, אלא בכוח משמעותי שנועד למנוע את צליחת הנהר בנקודה זו. כוח לא מבוטל זה אכן יכול היה למלא את משימתו לו היה מגיע לאזור הצליחה לפני שהכוח המוקדוני השלים את חציית הנהר, או בשלבים הראשונים של הצליחה. אולם מכיוון שרוב הצבא המוקדוני סיים את חציית הנהר לפני הגעתו, משימתו של כוח החלוץ נגמרה באסון עבור ההודים. אלכסנדר חשב בתחילה שכוח זה הוא יחידת חלוץ לפני עיקר הצבא ההודי ולכן הציב מולה רק את הקשתים הרכובים מדאקיה, על מנת לעכב אותם. אלכסנדר התכוון להשתמש בפרשים שלו נגד הגוף העיקרי של הצבא ההודי בטרם האחרון יספיק להיערך בצורה מסודרת במבנה קרב. אך משנודע לאלכסנדר היקף הכוח שמולו הוא החליט להשמיד אותו. בוצעה הסתערות כוללת של הפרשים של אלכסנדר שנהנו מעדיפות מכרעת, בנו של פורוס ו 400 פרשים הודים נהרגו. בנוסף לכך אבדו או נתפסו כל המרכבות של ההודים, אשר היו חסרות תועלת בקרב מכיוון ששקעו בקרקע הבוצית סמוך לגדת הנהר.
מהלך הקרב העיקרי.
משנודע לפורוס שכוח החלוץ שלו הושמד ושאלכסנדר עצמו מוביל את כוח הצליחה, הוא הבין שכוח הצליחה הוא המאמץ העיקרי של הצבא המוקדוני ולא פעולת הסחה. פורוס התלבט מה לעשות מכיוון שאנשיו של קרטרוס נראו מנסים לחצות את הנהר מול המחנה שלהם. לבסוף פורוס החליט להשאיר חלק קטן מצבאו כולל מספר פילים מול קרטרוס, על מנת שהאחרון לא יצליח לחצות, וצעד עם עיקר צבאו מול אלכסנדר וכוח הצליחה שלו. כוחו של פורוס בקיזוז האבדות שנגרמו לו מנה: 30,000 חיילי רגלים, 3,600 פרשים, 200 פילים ו-180 מרכבות. פורוס איתר אזור לא בוצי על מנת שיכול להפעיל את המרכבות שלו וערך את צבאו. בחזית הוא הציב את הפילים שלו במרחקים שווים של כ-30 מטר זה מזה, וזאת על מנת לכסות בצורה מלאה את המערך של חיילי הרגלים ההודים. פורוס עשה זאת על מנת למנוע מהפרשים של אלכסנדר לתקוף את חיילי הרגלים שלו, מכיוון ששיער בצדק שהפרשים המוקדונים לא יעזו להיכנס ברווחים שבין הפילים. חיילי הרגלים ההודים הוצבו בקו השני מאחורי הפילים, ואילו הפרשים ההודים והמרכבות חולקו בצורה שווה והוצבו בשני האגפים של המערך ההודי.
אלכסנדר ראה שהצבא ההודי ערוך לקרב נגד כוח הצליחה שלו, ולכן החליט לעצור ולהמתין להגעת כוחות הרגלים שלו, שעדיין פיגרו מאחור וחלקם עדיין לא השלימו את חציית הנהר, כנראה משום שהפרשים היו הראשונים לחצות את הנהר (לפי פלוטרכוס המרחק שהפריד בין יחידות הרגלים לבין הפרשים של אלכסנדר היה כ-4 קילומטרים). אלכסנדר גם העריך שחייליו מותשים בגלל הצליחה הקשה של הנהר, ולכן נמנע מלתקוף מיד את הצבא ההודי, והעדיף לתת לאנשיו זמן לנוח. ייתכן, אם כי הדבר לא נכתב במקורות הראשוניים, שאלכסנדר העדיף להמתין עד שהכוח שהושאר על ידו במחצית המרחק בין מחנהו לאתר הצליחה של הנהר (5000 רגלים כבדים ו-500 פרשים), יחצה אף הוא את הנהר, ויצטרף לגל הצליחה הראשון. לא סביר להניח, שהוא היה מוכן לוותר על האפשרות לחזק באופן משמעותי את כוחותיו (שכללו בשלב זה רק כשליש מכוחו של הצבא המוקדוני) לפני פתיחת הקרב המכריע נגד צבאו של פורוס.