בשנים אלו הרבתה אלמגור לשחק גם בטלוויזיה: בשנים 2000–2001 גילמה את נעמי רוט בסדרת הטלוויזיה "האישה האחרת" שכתבו נועה ברנר, מירב בן-גוריון, צביקה קרצנר ועמית ליאור וביימו אורי ענבר ושמי זרחין. ב-2003 גילמה דמות שלוקה בקלפטומניה בסדרת הטלוויזיה "המופע של סטיב" שביים יגאל שילון. ב-2005 גילמה את אלגריה אלמגורי בתוכנית "ארץ נהדרת". בין השנים 2005–2008 גילמה את גילה אבולעפיה, פסיכולוגית המדריכה את גיבור הסדרה ראובן (אסי דיין), בסדרת הטלוויזיה "בטיפול", שזכתה לתשבחות בישראל ובעולם. ב-2007 גילמה את נורה ספקטור בסדרת הטלוויזיה "השיר שלנו". ב-2008 גילמה את עצמה בתפקיד אורח בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "הפיג'מות". בין השנים 2008–2009 גילמה את לולה באום בסדרת הטלוויזיה "דני הוליווד" שביימה שירילי שטרן.
העשור השני והשלישי של המאה ה-21.
ב-2011 גילמה בתיאטרון הבימה את קלייר זאחנסיאן, בהצגה "ביקור הגברת הזקנה" מאת פרידריך דירנמאט שביים אילן רונן. ב-2012 גילמה את פולי וואייט בהצגה "ערי מדבר אחרות" מאת ג'ון רובין בייטס שביים חנן שניר. ב-2013 גילמה את מירל'ה אפרת בהצגה "מירל'ה אפרת" מאת יעקב גורדין שעיבד וביים חנן שניר. ב-2017 החלה לגלם את נעמי שמר המבוגרת (לסירוגין עם סנדרה שדה) במחזמר "סימני דרך" המבוסס על הביוגרפיה של נעמי שמר. באותה השנה גילמה שוב את מאשה בהצגה "שלוש אחיות" מאת צ'כוב, הפעם בבימויו של חנן שניר, בהפקה משותפת של תיאטרון הבימה ותיאטרון הקאמרי. בשנת 2019 גילמה את אימו של הרוצח בהצגה "סיבת המוות אינה ידועה", המבוססת על ספר מאת עמרי אסנהיים ובבימויו של חנן שניר. בשנת 2021 שיחקה במחזה "רומיאו ויוליה", בבימויו של משה קפטן ובשיתוף התזמורת הפילהרמונית. בשנת 2022 גילמה את מלכה בהצגה "הנוקמים, סיפור אהבה" שכתב וביים הלל מיטלפונקט. באותה השנה גילמה את תקומה בהצגה "ברלין" שכתב וביים אילן חצור בתיאטרון העברי.
בקולנוע שיחקה אלמגור ב-2010 בסרט "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש". ב-2015 שיחקה בסרטו של אמיר וולף "ציפורי חול". ב-2017 שיחקה בסרטו של אריק רוטשטיין "אנטנה". ב-2019 גילמה את אשת ראש המוסד בקומדיה של אלון גור אריה "המוסד" ובאותה השנה שיחקה בסרטו של פאבל לונגין "עשו".
בטלוויזיה גילמה אלמגור בין השנים 2011–2012 את רחל אגמון בסדרת הטלוויזיה "ילדי ראש הממשלה" שיצרו שחר מגן ונועה רוטמן וביים אלון בנארי. ב-2012 גילמה את פרידה אייסברג בסדרת הטלוויזיה "תנוחי" שיצרו אורי גרוס וטמירה ירדני וביימה שירלי שטרן. משנת 2018 משחקת את פִּיָה בסדרה "האחיות המוצלחות שלי". בשנת 2019 שיחקה בסדרה "נחמה" של רשף לוי ובכיכובו. בשנת 2020 שיחקה בסדרות "התחנה" ו"חזרות".
בשנת 2021 שיחקה בסדרת המערכונים "שקופים" ובסרטו הקצר של ניר יוסף "הוא גדול".
תחומים נוספים.
ספרות.
אלמגור כתבה חמישה ספרי ילדים ונוער וכן אוטוביוגרפיה. ספרה הראשון היה "הקיץ של אביה", אשר יצא לאור בשנת 1986 (בהוצאת עם עובד), ובו תיארה את ימי ילדותה וגדילתה לצד אם בעלת ליקוי נפשי. בשנת 1992 פרסמה את ספר ההמשך, "עץ הדומים תפוס" (בהוצאת עם עובד), בו תיארה את ימי נעוריה בפנימיית הדסים לצד נערים ניצולי השואה.
בספר "אלכס לרנר דפי ואני" (בהוצאת עם עובד, 2002), מסופר על חברות בין שלושה ילדים, שני בנים ובת, שמתמודדים עם אהבה, התבגרות ועם מחלת הסרטן, בה חולה אחד החברים.
בספר "ערגה, ילדה מן החלומות" (בהוצאת עם עובד, 2003) מביאה אלמגור את סיפור חייה ואת התחושות של ערגה ילדה מאומצת מווייטנאם.
בשנת 2010 התפרסם ספרה האוטוביוגרפי, "כוכבים יש רק בשמיים" (בהוצאת ידיעות ספרים).
מוזיקה.
ב-1967 הוציאה תקליטון ובו ארבעה משירי אריס סאן.
ב-1973, לראשונה בקריירה שלה, העלתה מופע שירי קברט בשם "במועדון הזמר של לולה הקטנה" (תרגום: אהוד מנור; ניהול מוזיקלי, עיבודים, וליווי בפסנתר: ציפי פליישר) שביים צדי צרפתי.
השירים עסקו בעיקר בגלגוליה של "לולה", החל מ"לורליי", שנהגה לפתות בשיריה ובקסמיה את המלחים שהפליגו במי הנהר ריין ועד "לוליטה" משירו של קול פורטר "לבי שייך לאבא". בין שירי התוכנית, שהוקלטו גם לאלבום, בלטו "לולות" נוספות, כמו "לולה" מ"המלאך הכחול" של מרלן דיטריך, "אם לולה רק רוצה – אין מוצא" מהמחזמר "יאנקים ארורים" ועוד.
ב–1975 הקליטה את שירו של אלכסנדר פן "וידוי" בלחן ובעיבוד של שמעון שגיא. השיר הופיע בתקליטון, שכלל שתי גרסאות שלו, שהקצרה שבהן זכתה להצלחה במצעדי הפזמונים.
ב-1984 העלתה מופע שירה בשם "כמעט חזקה" שעיצבה והדריכה מוזיקלית סנדרה ג'ונסון. במופע זה ביצעה אלמגור שירים מקוריים ומתורגמים הקשורים לעולמן של הנשים. שירים נוספים שבלטו במופע ובאלבום שהוקלט בעקבותיו, היו "שמרי את נפשך" שכתבה דורי פרבין ותרגמה רבקה משולח, "שנה ועוד שנה" של חיים חפר ודובי זלצר ו"געגועים אינם דבר מוחשי", שכתבה למופע ידידתה הדה בושס והלחין סשה ארגוב.
ב-2011 הועלה לראשונה בפסטיבל ישראל ערב יחיד בכיכובה, "עומדת ברוח", ובו ביצעה שירים אישיים ומונולוגים מולחנים שכתבו לה יואב גינאי ואוהד חיטמן.
ניהול.
החל משנת 2021 מנהלת אלמגור את פסטיבל הצגות היחיד "תיאטרונטו", כפי שביקש בעלה, יעקב אגמון, לפני מותו.
פילמוגרפיה (חלקית).
שחקנית
תסריטאית
פרסים ואותות ההערכה.
אלמגור זכתה בפרסים רבים:
ביום העצמאות תשס"ד (2004) קיבלה אלמגור את פרס ישראל בתחום הקולנוע. בנאום שנשאה בשם מקבלי הפרס אמרה:
ב-1997 קיים המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ערב מחווה יוצא דופן לגילה אלמגור, בו הוקרנו שבעה מתוך עשרות סרטים שבהם השתתפה.
פעילות ציבורית.
אלמגור פעילה במיוחד בתחום הסיוע לילדים חולים. ב-1993 הקימה את "קרן המשאלות של גילה אלמגור", מלכ"ר שנועד למלא משאלות של ילדים החולים במחלות קשות ומסכנות חיים. בנוסף, חברה אלמגור בוועד המנהל של כפר נהר הירדן, כפר נופש לשירותם של ילדים חולי סרטן.
בשנים 1998–2004 שימשה חברת מועצת העיר תל אביב-יפו.
במסגרת זו כיהנה בתפקיד יושבת ראש ועדת התרבות של עיריית תל אביב. לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013 שובצה במקום ה-28, שלא נחשב ריאלי, ברשימתו של רון חולדאי למועצת העירייה "תל אביב 01".
בשנת 2015 עוררה סערה ציבורית כשהתפרצה לדברי שרת התרבות דאז, מירי רגב ואמרה: "מה את יודעת עלינו? את הרי לא באה לתיאטרון. את בזה לנו. אין לך מושג על מה את מדברת. אנחנו אלה שמכתתים את רגלינו ממקום למקום, לא את".
אלמגור היא חברת המועצה הציבורית של ארגון "בצלם". ב-1992 הוצבה במקום ה-101 ברשימת מרצ בבחירות לכנסת השלוש עשרה. ב-22 במרץ 2021, כיממה טרם יום הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הביעה אלמגור תמיכה במפלגת כחול לבן בראשות בני גנץ.
חתוליים
חֲתוּלִיִּים (שם מדעי: Felidae) היא משפחת בעלי חיים בסדרת הטורפים. החתוליים ניחנים ביכולת ציד משוכללת. במשפחה זו נמנים 37 מינים (לא כולל מינים שנכחדו).
אבולוציה.
משפחת החתוליים היא חלק מתת הסדרה דמויי החתול, אשר החלה להתפצל לפני 50.6 – 35 מיליוני שנים למשפחות שונות. משפחת החתוליים והלינסנג האסייתי נחשבות משפחות אחיות והתפצלו לפני 35.2 – 31.9 מיליוני שנים.
החתולים המוקדמים ביותר הופיעו כנראה לפני כ-35 – 28.5 מיליוני שנים. פרואילורוס הוא החתול הקדום ביותר הידוע, שנמצא לאחר אירוע ההכחדה האיאוקן-אוליגוקן, לפני כ-33.9 מיליון שנים; שרידי מאובנים נחפרו בצרפת ובמונגוליה. מאובנים שנמצאו, מצביעים על כך שהחתוליים הגיעו לצפון אמריקה לפני 25 מיליון שנים, 20 מיליון שנים אחרי הדוביים והנימרווידיים, וכ-10 מיליון שנים אחרי הכלביים .
במיוקן המוקדם, בערך לפני 20 עד 16.6 מיליון שנים, חיו פסאודלורוסים באפריקה. מאובני לסת מתקופת הוולסיאן נמצאו בחפירות באירופה, באסיה מאובנים מתקופת המיוקן האמצעית ובצפון אמריקה מאובנים מתקופת ההמינגפורדיאן.
במיוקן הקדום או האמצעי, התפתחו השנחרבים, תת-משפחה של יונקים בעלי שיני חרב. הם התפתחו באפריקה והיגרו צפונה במיוקן המאוחר. הניבים העליונים הגדולים שלהם הותאמו לטרוף בעלי חיים גדולים. מיומכיירודוס ("Miomachairodus") הוא הפרט העתיק ביותר הידוע בתת-משפחה זו. מטאילורוס חי באפריקה ובאירואסיה לפני 8–6 מיליון שנים בערך. מספר שלדי פרמכיירודוס נמצאו בספרד. הומותריום הופיע באפריקה, אירואסיה וצפון אמריקה לפני בסביבות 3.5 מיליון שנים, ומגנתריאון לפני כ-3 מיליון שנים. סמילודון חי בצפון ודרום אמריקה לפני כ-25 מיליון שנים. תת-משפחה זו נכחדה בפלייסטוקן המאוחר.
בדיקות מיטוכונדריה מצביעות על כך שלכל החתוליים אב קדמון משותף, שמקורו באסיה בתקופת המיוקן המאוחרת. הם היגרו לאפריקה, אירופה ואמריקה במהלך לפחות 10 גלי הגירה במהלך כ-11 מיליון השנים האחרונות. מפלס ים נמוך, ועידני קרח, הקלו על הנדידות האלו. פנתר בליתיה הוא הזן העתיק ביותר הידוע מתת-משפחת הפנתריים, ומתוארך לתקופה של לפני 5.95 – 4.1 מיליון שנים. מאובן גולגולת שלו נמצא בשנת 2010 במחוז זנדה בטיבט. פנתר פלאוסיננסיס ("Panthera palaeosinensis") חי בצפון סין כנראה בתקופות המיוקן או הפליוקן הקדום, וגולגולתו דומה לזו של אריה או נמר. פנתר זדנסקי חי בתקופת הגלס (פליסטוקן), לפני 2.16 – 2.55 מיליון שנים. מאובני גולגולות ועצמות לסת שלו נמצאו בצפון מערב סין. יגואר אירופאי הוא החתול הפנתרי הראשון שידוע שחי באירופה לפני בערך 1.95 – 1.77 מיליון שנים.