אלאדין בורח באימה כאשר ג'עפר מתענג על יכולותיו החדשות. ג'עפר מאשר מחדש את נאמנותו לנסיכה ומושיט לה את המנורה, מתוך אמונה שנעוריה ותשוקתה הופכים אותה ליחידה שיכולה באמת להשתמש בכוח המנורה במלוא הפוטנציאל. הנסיכה לא בטוחה אם תוכל לשלוט בממלכה ולא יודעת מה לעשות בלי הדרכתו של ג'עפר, אך הוא מבטיח לה כי בכוחה להוביל בלעדיו ("הכוח שבי"). הנסיכה מבקשת להביא לסיום השלום במלחמה עם פיק-זהר, ולממלכה יהיה סולטן שיהפוך אותה למקום המאושר ביותר על פני כדור הארץ. לבסוף, היא מאחלת שג'עפר לא יצטרך ללכת, אך הוא אומר לה בצער שיש כמה משאלות שהוא לא יכול להעניק. במקום זאת, היא מאחלת לכל אושרו של ג'עפר; הוא והמנורה חוזרים למערת ראש הנמר. שניים ממשרתי הנסיכה מגיעים עם ההצהרה הסופית של הסולטן לפני מותו: מכנים את הנסיכה כשליט החדש של ממלכת הקסמים. הקפטן מגלה זאתהאוצר האבוד של עלי באבא התגלה במהלך הקרב. כוחותיו של אחמד מגיעים לחדר הכס, והנסיכה מציעה לקנות את כל פיק-זהר עם האוצר של עלי באבא. היא מוסיפה תנאי לפיק-זהר ישלח את מיטב בעלי המלאכה ובעלי המלאכה להחזיר את "הדו-דים"; אחמד מסכים. על המעשה הבא שלה כסולטן, הנסיכה מצהירה שכולם נסיכה, והממלכה חוגגת.
ג'עפר, שנלכד כעת במנורה לנצח, מתפטר מגורלו כאשר לפתע הוא מקבל את פניו של שרזדה. גלגול נשמות בעקבות משאלתה האחרונה של הנסיכה, שרזייד אומר לג'פר שהיא יכולה להישאר איתו במנורה לנצח. מכיוון שבתוך המנורה קיימים מחוץ לזמן ולמרחב (המסביר כיצד הג'ין הצליח לראות ולצטט סרטים מאות שנים לפני שהם נוצרו), שרזייד יכול גם להסתכל אל העתיד. היא מגלה כי הנסיכה הביאה את תור הזהב השלישי של ממלכת הקסמים והלכה בעקבות שלטון הזהב בכך שהפכה את כולם לנסיכה. בנוסף, ג'עפר לומד שלאלאדין יש עתיד מכוער בו הוא מתיישן ושמן, מתפרנס ממכירת סחורות יד שנייה ומספר גרסה מעוותת של הסיפור שנראה בעבר., עד שנהרג על ידי גנב על כיכר לחם בגיל 55. ג'עפר שואל כיצד מסתיים סיפורם, עליו שרזייד עונה שלא, והם מתנשקים ("פינאלה / אלף ולילה חוזרים" ).
רומי פורמיצ'ינו
רומי פורמיצ'ינו (באיטלקית: Rumi Formichino) הוא קטנוע מתוצרת יצרנית המדחפים הפריסקופים והאופנועים Rumi ,
אשר יוצר בין השנים 1960–1954 בעיר ברגמו במחוז לומברדיה באיטליה
היסטוריה.
ה"פורמיצ'ינו" נולד בשנת 1954 מתוך כוונה לחצוב נתח משוק הקטנועים המשגשג של התקופה.
את צורת הגוף הגה בעל החברה והפסל דונינו רומי, שיצר דגם להרכבה בקנה מידה 1:1, ועיצב את החימר שתוכנן על ידי היזם והממציא פייטרו ואסנה . התוצאה הייתה קטנוע בעיצוב מעודן במיוחד ומשקל יבש של 100 ק"ג, עם מרכב סגסוגת אלומיניום קטום לשני חלקים, הקדמי שוב מחולק לשני חלקים שהכילו את המזלג, הפנס הקדמי, מיכל 7 ליטר, את המעטה האחורי ואת מגן בוץ הגלגל האחורי.
המנוע אותר בין שני החלקים כדי לחבר ביניהם.
הקטנוע נמכר במחיר של 138,000 לירות איטלקיות, מחיר נמוך למדי לעומת קטנועים אחרים של התקופה. ניתן להשיג במגוון רחב של צבעים (שנהב, כחול קורסיקני, צהוב שנהב, כסף, אפור רומי, זהב לבן, כחול שמיים, אדום קורסיקני)
דניאל לוי (כימאי)
דניאל לוי (בהונגרית: Lőwy Dániel; נולד ב-10 באוקטובר 1953, קלוז') הוא חוקר כימאי, מדען בכיר, מנהל מדעי, פרופסור באוניברסיטה, היסטוריון יהודי-הונגרי-טרנסילבני. אביו היה רופא הילדים ד"ר קארוי לוי (1925–2018), מסאי רופא ראשי בקלוז'-נאפוקה. אמו הייתה מאיה לוי נשיץ (1927–2012) מורה לשפות זרות, סופרת סיפורי ילדים וסופרת זיכרונות.
ביוגרפיה.
בכימיה.
דניאל לוי סיים את לימודיו בתיכון בעיר הולדתו ולאחר מכן גם את לימודיו האקדמיים שם. הוא קיבל תואר במחקר כימי ובהוראה באוניברסיטת באבש-בויאי (BBU-Babeș-Bolyai University) (1977). לוי החל את הקריירה שלו בתשלובת דשנים בעיר ארד (ARCHIM) ככימאי. בשנת 1978 הפך לראש מעבדת המיכשור לניתוח במפעל הקוסמטיקה Farmec בקלוז'-נאפוקה (1978–1981), משם עבר לאוניברסיטת קלוז'-נאפוקה כמרצה וכחוקר מדעי. הוא זכה בפרס ניקולאה טקלו של האקדמיה הרומנית בשנת 1985 על הישגיו בתחום האלקטרו-סינתזה האורגנית. לאחר חילופי המשטר ברומניה מונה למרצה בכיר. הוא לימד אלקטרוכימיה קינטיקה כימית בשפה ההונגרית. אחרי 1989 היה חבר במערכת של EMT-Info (פרסום מזדמן של החברה הטכנית בטרנסילבניה) שפורסם בקלוז'-נאפוקה. הוא קיבל את הדוקטורט בכימיה פיזיקלית מ-BBU בשנת 1991 (הפרופסור המנחה שלו היה ליביו אוניצ'יו ובשנת 1996 קיבל את הדוקטורט בכימיה אנליטית מאוניברסיטת מערב וירג'יניה (בהנחית פרופסור הארי או. פינקלי). דניאל לוי כיהן כפרופסור באוניברסיטת ממפיס (ממפיס, טנסי) במשך ארבע שנים. הוא פרסם שמונים וששה מאמרים מקצועיים בכימיה, כולל בכתבי העת Nature Biotechnology, Nature Plants, Journal of American Chemical Society Energy &amp; Environmental Science. הוא כתב שני ספרים מקצועיים ועשרה פרקי ספרים נוספים. הוא הממציא המשותף של שבעה פטנטים רשומים. סה"כ מספר הציטוטים שהופיעו על שמו הוא: ISI: 2580, גורם הירש: 23, מספר ציטוטים ממוצע למאמריו: 30.0.
כמעט שני עשורים התגורר בוושינגטון די סי בין השנים 2000 לבין 2017, שם היה עמית מחקר בכיר במעבדת המחקר האמריקאית של הצי (2000–2008), ואחר כך עמית מחקר בכיר באוניברסיטת מרילנד, מנהל פרויקט ב-FlexEl באלכסנדריה, וירג'יניה. הוא היה פרופסור באוניברסיטת נובה, פרופסור במכללת מונטגומרי, רוקוויל, מרילנד, ובמכללת הקהילה במחוז בולטימור, קטונסוויל. היה כתב המגזין Panorama שפורסם בבודפשט. הוא היה עורך ראשי של מגזין תרבות, חבר מערכת של נפסבה האמריקני שפורסם בניו יורק, נשיא שותף ואחר כך נשיא המועדון ההונגרי בוושינגטון בין השנים 2006–2007, וחבר בוועד המייעץ של המועדון מאז 2009. מאז 2018 הוא המנהל המדעי של VALOR HUNGARIAE Zrt בבודפשט, ועוסק בפיתוח המצאות למוצרים ומכירתם בשוק. החל מינואר 2020 הוא העורך של כתב העת DRC Sustainable Future.
בספרות.
גם מחקריו הספרותיים בולטים: בספרו "ממפעל לבנים לקרונות רכבות המשא" (קלוז'-נאפוקה: הגילדה הטרנסילבנית לאמנויות יפות, 1998), לוי מציג את ההיסטוריה של יהדות קלוז'-נאפוקה, מראשיתה ועד להשמדתה מלחמת העולם השנייה. גרסה מורחבת מאוד של מונוגרפיה זו היא "מגלגלתא עד לטרגדיה - ההיסטוריה של האוכלוסייה היהודית בקלוז'-נאפוקה", בהשתתפות רקה שוורץ וגזה סץ' (הוצאת קויוניה, קלוז'-נאפוקה, 2005). כסופר או מחבר שותף תרם שישה פרקים לאנציקלופדיה הגאוגרפית של השואה בהונגריה. (עורך: רנדולף ל. ברהם, בודפשט, 2007). הוא כתב את הפרק המתאר את מחוז סאטו מארה עם אגנש הג'י.
בשנת 2015 פורסם ספרו: "התושבים היהודים בעיר הג'נטלמנים - תולדות יהדות אוראדיה". וכן ספרו "טלאי צהוב בקולוז'וואר -זיכרונות בני הדור" כרך הראיונות והמסמכים בהם הוא משמיע את בני דור מלחמת העולם השנייה, פורסם בשנת 2017 על ידי הוצאת קויוניה בקלוז'-נאפוקה. המחקר שלו שקשור לכרך זה, שכותרתו "עדי עידן השואה בקלוז'-נאפוקה", פורסם על ידי הוצאת "עבר ועתיד" בשנת 2017. כרכים נוספים: "בין שני עולמות". כתבים עיתונאיים, מאמרים, מחקרים, הנצחות.(קלוז'-נאפוקה. הכירכרה של הרוזן קארויקה. זיכרונותיו של הרוזן קארוי טלקי על ילדותו בשארומברק (קלוז'-נאפוקה, 2013).
גל השריפות בישראל (2019)
שלבורן
מועדון כדורגל שלבורן (באנגלית: Shelbourne Football Club; באירית: Cumann Peile Shíol Bhroin) הוא מועדון כדורגל אירי מאזור דרומקונדרה שבעיר דבלין. המועדון, המכונה בקיצור ה"שלס" (Shels), עורך את משחקיו הביתיים בטולקה פארק, והוא אחד המועדונים המצליחים והבולטים באירלנד, כאשר באמתחתו 13 זכיות באליפות הליגה הבכירה, ליגת העל האירית, בהם שיחק רוב שנותיו מאז הקמתו ב-1895. בנוסף המועדון זכה ב-7 תוארי הגביע האירי, 8 תוארי המגן האירי ועוד עשרות אליפויות וגביעי מחוז ליינסטר מקומיים.
בעונת 2004/2005 שלבורן נעשה למועדון הראשון מהליגה האירית, שהגיע לשלב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות (לפני שלב הבתים). מאז 2007, השנה בה איבד את רישיונו להיות בליגה הבכירה עקב בעיות כלכליות (והצליח להחזירו מאז), המועדון משחק לרוב בליגת המשנה של אירלנד, הליגה האירית הראשונה.
היסטוריה.
המועדון נוסד בשנת 1895 באזור רינגסנד שבדבלין, על ידי קבוצת אנשים שבראשם עמד ג'יימס רוואן. שם המועדון הוא בעצם שם הדרך שבה התרחשה ההקמה, דרך שלבורן. האצטדיון הראשון של המועדון היה האבלוק סקוור, שהיה קיים מאחורי מה שכיום הוא היציע הצפוני של אצטדיון אביבה.
העונה השנייה של המועדון הייתה הראשונה שלו בתוך מסגרת תחרותית, בגביע ליינסטר ובליגת ליינסטר לבוגרים (של מחוז ליינסטר), בתחרויות מקומיות אלו זכתה הקבוצה בשנותיה הראשונות.
בתחילת שנות ה-20 החלה הקבוצה להשתתף בליגה האירית הבכירה, ועד תחילת שנות ה-30 הקבוצה זכתה ב-3 תוארי אליפות המדינה הראשונים שלה, ובתואר הגביע האירי הראשון שלה בעונת 1938/1939. בעונת 1935/1936, הוקמה קבוצה זמנית בשם "רדס יונייטד" שהייתה מורכבת מחלק גדול משחקני ועובדי המועדון ה"שלס", אולם בסיום העונה היא התפרקה והם חזרו לשלבורן.