האצטדיון משמש כמגרש הביתי של נבחרת הכדורגל השוודית וא.י.ק סולנה (החל מ-2012 ו-2013 בהתאמה; עד אז שיחקו הקבוצות באצטדיון רוסונדה שבסטוקהולם) ומכיל כ-50,600 מקומות ישיבה במשחקי הכדורגל. האצטדיון משמש לאירוח הופעות, בהם הוא מסוגל להכיל כ-65,000 צופים. בנוסף, ניתן לארח בו מופעים המיועדים לקהל צופים מצומצם יותר של כ-20,000 צופים בלבד.
האצטדיון הוא בעל גג נסגר, דבר המאפשר לאצטדיון להוות גם אולם סגור. האצטדיון הוא מתקן הספורט הגדול ביותר במדינות הנורדיות.
האצטדיון אירח את גמר הליגה האירופית 2017, בו גברה מנצ'סטר יונייטד האנגלית על אייאקס ההולנדית בתוצאה 0-2.
שרה דבריץ
שרה דבריץ (בגרמנית: Sara Däbritz; נולדה ב-15 בפברואר 1995) היא כדורגלנית גרמנייה, שמשחקת כקשרית אחורית בפריז סן-ז'רמן ובנבחרת גרמניה.
שרה דרביץ החלה את הקריירה שלה בפרייבורג ובשנת 2015 חתמה בבאיירן מינכן.
הופעת הבכורה שלה בנבחרת הייתה ב-29 ביוני 2013 במשחק נגד נבחרת יפן. את השער הראשון שלה במדי הנבחרת הבקיעה במשחק במונדיאל 2015 נגד חוף השנהב.
רסין (ויסקונסין)
זרוע סרגל
זרוע הסרגל (באנגלית: Norma Arm) היא זרוע ספירלית זעירה היוצאת ממרכז גלקסיית שביל החלב ונפרסת סביבו. החלק הפנימי של הזרוע נקרא "זרוע סרגל במובן הצר". החלק החיצוני של הזרוע מכונה גם זרוע ברבור, הנמצא מחוץ לזרוע פרסאוס או הזרוע החיצונית, שנמצאת רחוק ממרכז הגלקסיה מאשר מבזרוע ברבור.
לזרוע סרגל רדיוס של 15.5 ± 2.8 פארסק. הזרוע נקראת על שם קבוצת הכוכבים סרגל בה נצפית הזרוע מכדור הארץ.
כמו גלקסיות זעירות, שביל החלב מורכב ממסה גדולה של כוכבים, בצורה של דיסקה שטוחה עקב כבידה עצמית. הדיסקה מסתובבת עם המסה הצפופה המרכזית של הכוכבים, ונעה במהירויות גבוהות יותר מהאזורים השוליים של הדיסקה. כתוצאה מכך, התבנית אותה יוצרים הכוכבים שונה במבט ישר מלמעלה או מלמטה והדבר יוצר את הספירלה.
משה ורטהיים
IRBCA היא אחת המתודולוגיות של המשרד להגנת הסביבה ורשות המים להערכת סיכונים והתווית דרך טיפול במקרים של זיהום קרקעות ומי תהום כחלק מביצוע הליך סקר זיהום קרקע או בנוסף לו. נוהל IRBCA מבוסס על הנוהל RBCA, שפורסם על ידי החברה האמריקאית לניסוי וחומרים ב-1994. על פי נוהל זה, האחראי על האתר בוחן את סוגי המזהמים ורמת ריכוזם, את דרכי ההתפשטות בקרקע במים ובאוויר ומזהה את הגורמים העלולים להיחשף למזהמים ודרכי החשיפה אליהם. בהתאם לנתונים שנאספו, האחראי יקבע את שיטת הטיפול באתר המזוהם. ה IRBCA מציע אלטרנטיבה לערכי הסף הכלליים בהם משתמשים כיום לקביעת מידת זיהום של קרקע בישראל.
הנוהל אומץ במדינות שונות בעולם ככלי לטיפול באתרים מזוהמים, לרוב עם התאמות לרגולציה ולחוקים המקומיים, או בהתאם לפרמטרים המקומיים. נוהל IRBCA הוא הנוהל שעבר התאמה לישראל ואומץ על ידי הרשויות. טיוטתו פורסמה באוגוסט2014.
מטרת IRBCA.
מטרת הנוהל, היא לתת מסגרת כללית לקבלת החלטות טכניות, ברות הגנה, עקביות ואובייקטיביות לניהול שיקום של אתרים מזוהמים בארץ.
העיקרון של RBCA.
באתר שאיננו יודעים מהם מקורות הזיהום, נחמיר בדרישות לשיקומו מאחר שאיננו יודעים בוודאות מהם המזהמים שעלולים לסכן את הציבור.
הגדרת תנאי הסף למזהמים.
בהתאם לכל דרך חשיפה ותכונות המזהם, נקבעו רמות חשיפה מקסימליות שונות ובהתאם להן יקבע הריכוז המקסימלי של המזהם בקרקע או במי התהום. מים או קרקע שיעברו רף זה יוגדרו כמזוהמים. בהתאם לשימוש העתידי בקרקע ולמאפייני האתר, נקבעים אותם ריכוזי סף למזהמים. לדוגמה, באתר שבו מתוכנן להיבנות מרתף תת-קרקעי ישנה חשיבות רבה יותר להפחתת ריכוזי גזים נדיפים וחצי נדיפים משום שהם עלולים להצטבר במרתף. ברגע שהקרקע ומי התהום באתר מכילים ריכוזי מזהמים שקטנים מערכי הסף הללו, ניתן לאמר שהאתר אינו מסכן את הציבור וכי הטיפול בו הסתיים.
בית סוהר הדרים
רסין (עיר)
אולאנגום
אולאנגום (במונגולית: Улаангом) היא בירת האיימאג (מחוז) אובס במונגוליה. העיר ממוקמת כ-120 קילומטר דרומית לגבולה של מונגוליה עם רוסיה, בקרבת אגם אובס נור, וכ-1,100 ק"מ מבירת המדינה אולן בטור.
העיר הוקמה בסוף המאה ה-17, ב-1871 נבנה בעיר מקדש בודהיסטי. בשנת 2000 התגוררו בעיר 26,319 תושבים, ב-2006 התגוררו בעיר 23,000 תושבים, בסוף 2008 התגוררו בעיר 22,300 תושבים.
רצח העם היווני-פונטי
רצח העם היווני-פונטי היה רצח עם מכוון ושיטתי שביצעה האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העולם הראשונה, באוכלוסייה דוברת היוונית לחוף הים השחור. רצח העם היווני-פונטי התאפיין במעשי טבח המוניים, גירוש בכפייה שכלל צעדות מוות, הוצאות להורג שרירותיות והחרבה של מונומנטים תרבותיים, היסטוריים ודתיים של כלל האוכלוסייה הנוצרית-אורתודוקסית. ההערכה הרווחת היא כי בין 450,000–900,000 יוונים-פונטים נספו. קבוצות אתניות נוצריות אחרות כמו הארמנים והאשורים נטבחו אף הן באותה תקופה בשטחי האימפריה העות'מאנית, כחלק ממדיניות שיטתית של טיהור אתני של האוכלוסייה הנוצרית באנטוליה במלחמת העולם הראשונה ולאחריה בשנים 1914–1923.
רוב הפליטים והניצולים נמלטו ליוון (יותר מרבע מהאוכלוסייה הקודמת של יוון), ורוב הפליטים מהמחוזות המזרחיים בעיקר, מצאו מקלט באימפריה הרוסית השכנה. עד סוף המלחמה, חלק גדול מהיוונים שחיו באסיה נהרגו או נמלטו; ואילו אלה שנשארו הועברו מאוחר יותר ליוון כחלק מחילופי אוכלוסין בכפייה בין יוון וטורקיה. החילופים הללו למעשה הפכו את הגירוש למעוגן בחוק, ואף חסמו את שיבת הפליטים לאחר מכן.
בשנת 2007, חוקרים מהאיגוד הבינלאומי לרצח עם הכירו במדיניות האימפריה העות'מאנית נגד מיעוטים נוצרים (כמו גם נגד היוונים) כרצח עם.
רקע היסטורי.
הנוכחות היוונית באסיה החלה כבר בשנת 800 לפנה"ס. היוונים כינו את הים השחור Εὔξεινος Πόντος (Euxinos Pontos, כלומר "הים הידידותי" או "הים מסביר הפנים", כנראה לשון נקייה המתייחסת לשבטים העוינים שלחופיו), וכבר אז החלה התיישבותם לאורך חופו; כאשר הבולטות בערים היווניות באזור זה היו: טרביזונד (Trabzon בטורקית), סאמפסונטה (Samsun), סינופה (Sinop), והראקליה-פונטיקה (Karadeniz Ereğli).
בתקופה ההלניסטית (334 לפנה"ס) שבאה בעקבות כיבושיו של אלכסנדר מוקדון, התרבות והשפה היווניות החלו לשלוט באסיה הקטנה. ההתייוונות של האזור הואצה תחת השלטון הרומי-ביזנטי. לפני כיבושי האימפריה העות'מאנית הייתה קבוצת הנתינים היוונים-ביזנטים הקבוצה הגדולה ביותר של עמים ילידים שחיו באסיה הקטנה. היוונים היו רוב באזור, עד הכיבוש הסופי של העיר טרביזונד על ידי הטורקים העות'מאנים בשנת 1461.
ערב מלחמת העולם הראשונה, היה באסיה הקטנה מגוון אתני רחב אשר כלל טורקים, אזרים, יוונים-פונטים, ארמנים, כורדים, זאזא, צ'רקסים, אשורים, יהודים ולאזים.
אחת הסיבות לטבח הטורקי באוכלוסייה הנוצרית בכלל והיוונית בפרט הייתה החשש שהאוכלוסייה הנוצרית תסייע לאויבי האימפריה העותמאנית. לכך נוספה האמונה כי כדי ליצור מדינת לאום מודרנית יש צורך לטהר מהשטחים של מדינת הלאום קבוצות אשר יכולות לאיים על שלמותה של מדינת לאום טורקית מודרנית.
היוונים-הפונטים (כמו גם שאר קבוצות לא-מוסלמיות כאמור) היוו בעיה מדאיגה בעיני הטורקים הצעירים, שכן כחלק מהסכם קוצ'וק קאינרג'ה (מטורקית Küçük Kaynarca Antlaşması) אישרו העות'מאנים את מעמדו של הצאר הרוסי כממשיך האימפריה הביזנטית, וכן כמגן הנוצרים בתחומי האימפריה. בשל כך, ראו הטורקים הצעירים את היוונים-הפונטים כבוגדים שכל רצונם הוא להצטרף לכוחות הצבא הרוסי באופן טבעי, והחליטו לגרשם מתחומי האימפריה.
על פי נספח צבאי גרמני, הכריז שר המלחמה העות'מאני איסמעיל אנוור בשנת 1915 שהוא רוצה באוקטובר "לפתור את הבעיה היוונית בתקופת המלחמה [...] באותו אופן שהוא פתר את הבעיה הארמנית."
רצח העם היווני-פונטי.
בעקבות הסכמים דומים שנעשו עם בולגריה וסרביה, חתמה האימפריה העות'מאנית על הסכם חילופי אוכלוסין קטן יחסית עם יוון בנובמבר 1913. הסכם נוסף מסוג זה נחתם ביולי 1914, שמטרתו החלפת חלק מ"הטורקים" של יוון ביוונים של איידין ומערב תראקיה (טורקיה), לאחר שהעות'מאנים גרשו יוונים אלה מבתיהם בתגובה לסיפוח היווני של כמה איים טורקיים. בפועל ההחלפה לא הושלמה בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
החל משנת 1913 העות'מאנים החלו ליישם תוכנית של גירוש והגירה בכפייה, תוך התמקדות ביוונים באזור הים האגאי ותראקיה המזרחית, שנוכחותם באזורים אלה נחשבה איום על הביטחון הלאומי.
בעוד הדיונים על חילופי אוכלוסין עדיין מתנהלים, יחידות צבאיות מיוחדות החלו במתקפה על כפרים יווניים כאשר הם מאלצים את תושביהם לנטוש את בתיהם ולהגר ליוון, כאשר בו בזמן הם מוחלפים בפליטים מוסלמים. ביוני 1914 החלו הטורקים בסגירת כנסיות ובתי ספר יוונים, החרמת מוצרים יוונים ואף ביזת בתיהם של היוונים. כחלק מהפעולה שנועדה לעודד את היוונים לעזוב, החלו כוחות טורקים לטבוח בתושבי העיר היוונית פוקאהי אשר סירבו לנטוש את בתיהם. המעטים ששרדו את הטבח ברחו ליוון.