אליס קינגסלי בת ה-19 מוטרדת מחלום מוזר וחוזר ואבלה על אובדן אביה האהוב. היא משתתפת במסיבת גן באחוזת לורד אסקוט, שם היא מתמודדת בהצעת נישואין לא רצויה ובציפיות המחניקות של החברה בה היא חיה. לא בטוחה כיצד להגיב, ומבולבלת יותר ויותר, היא בורחת ורודפת אחרי ארנב בז'קט כחול, ובטעות נופלת לתוך חור גדול. היא מועברת לעולם בשם ארץ הפלאות, שם מקבלים את פניה הארנב הלבן, הנמנמנית, הדודו, וטווידלדם וטווידלדי. הם מתווכחים על זהותה כ"אליס הנכונה" שמנובאת כמי שתחסל את הג'ברווקי של המלכה האדומה ותחזיר את השלטון למלכה הלבנה. הקבוצה לאחר מכן מותקפת על ידי בַנְדֶרְצְבַט וקבוצה של קלפים חיילים בראשותו של נסיך הלבבות. אליס בורחת ונמלטת אל היער.
הנסיך מודיע למלכה האדומה שאליס חזרה לארץ הפלאות ומאיימת על שלטונה שלה, והחיילים מצווים למצוא את אליס באופן מיידי. בינתיים, אליס משוטטת ופוגשת את החתול צ'שייר, שלוקח אותה לארנביב והכובען המטורף. בדרך לארמון המלכה הלבנה, הכובען מספר על שלטונה של המלכה האדומה, ומעיר שאליס היא לא כמו שהייתה פעם. הכובען עוזר לאליס לא להיתפס בכך שהוא מאפשר לעצמו להיתפס במקום. מאוחר יותר, אליס נמצאת על ידי ביהארד, כלב דם, שרוצה לקחת אותה למלכה הלבנה, אבל אליס מתעקשת לעזור לכובען, אז הם הולכים לטירה של המלכה האדומה.
כאשר היא קטנה במיוחד, היא מגיעה לחצר הטירה, ורואה את המלכה משחקת קרוקט, ואז נחבט לעברה קיפוד. היא משחררת את הקיפוד, בעוד הארנב הלבן נשלח להביא חזרה את ה'כדור'. הוא נותן לה חלק מעוגה שתגדיל אותה, אך היא נותנת שתי נגיסות ולכן גדלה יותר מדי. המלכה האדומה אינה מודעת לזהותה האמיתית של אליס, ולכן מברכת אותה כאורחת, בעיקר מכיוון שהיא גדלה וכעת ראשה גדול (ראשה של המלכה האדומה מוצג כגדול יחסית לגופה), ואף מצווה להכין לה בגדים מתאימים, גם אם יהיו עשויים וילונות. אליס מגלה כי החרב הספירלית (הנשק היחיד המסוגל להרוג את הג'ברווקי) נמצאת בתיבה בתוך המאורה של הבַנְדֶרְצְבַט. הנסיך מנסה בגסות לפתות את אליס, אבל היא דוחה אותו. מאוחר יותר היא מצליחה להחזיר את החרב ומתיידדת עם הבַנְדֶרְצְבַט. הנסיך מוצא אותה עם החרב ומנסה לעצור אותה. אליס נמלטת על גבי הבַנְדֶרְצְבַט ונותנת את החרב למלכה הלבנה. חתול הצ'שייר מציל את הכובען מהוצאה להורג, והכובען קורא למרד נגד המלכה האדומה. המרד במהרה נפסק על ידי הציפור ג'אבג'אב. ההתנגדות בורחת לטירה של המלכה הלבנה, ושני הצבאות מתכוננים לקרב. אליס עדיין לא בטוחה לגבי הציפייה שלה להיות הנבחרת של המלכה הלבנה, ופוגשת את אבשלם הזחל. הוא מזכיר לאליס את הביקור האחרון שלה בארץ תחתית (אשר קראה בטעות כ"ארץ הפלאות" אז) שלוש עשרה שנה קודם לכן, ומסייע להביא לה את האומץ להילחם בג'ברווקי ולהשיג "מה שהיא חייבת לעשות", בעוד הוא הופך להיות גולם.
יום הקרב מגיע, ושתי המלכות מאספות את צבאותיהן על שדה קרב הדמוי כלוח שחמט ושולחות את הנבחרים שלהן (אליס הלבושה בשריון וג'ברווקי בהתאמה) להכריע את גורלה של ארץ הפלאות. מעודדת את עצמה עם דבריו של אביה המנוח, אליס מצליחה להרוג את הג'ברווקי. המלכה הלבנה אומרת כי פשעיה של המלכה ראויים לעונש מוות, אך היא עוד דוגלת באמונתה שלא לפגוע באף יצור חי, לכן מגרשת את המלכה האדומה והנסיך לגלות נצחית כאשר הם מחוברים באזיקים, ונותנת לאליס בקבוקון עם הדם של הג'ברווקי בתוכו, שייקח אותה הביתה. הכובען מציע שהיא יכולה להישאר בארץ תחתית, אבל היא מחליטה שהיא חייבת לחזור ומבטיחה שהיא תשוב.
אליס חוזרת הביתה, שם היא נעמדת מול משפחתה ומבטיחה לחיות את חייה בתנאים שלה. לורד אסקוט מתרשם ולוקח אותה כמתלמדת שלו, עם הרעיון של הקמת דרכי מסחר ימיות לסין. כשהסיפור מסתיים, אליס מתכוננת לשוט על אוניית מסחר. אבשלם, עכשיו פרפר, נוחת על כתפה. אליס מזהה אותו ומברכת אותו לפני שהוא מתעופף משם.
מוזיקה.
משחק מחשב.
ב-23 ביולי שנת 2009, חברת disney interactive studios הודיעה שיהיה משחק מחשב על "אליס בארץ הפלאות" שמפותח על ידי חברה צרפתית. המשחק מתוכנן לצאת לשיווק בחנויות באותו שבוע של הסרט. המשחק יהיה מבוסס על הסרט, ובנוסף יכלול אתגרים שדורשים חשיבה עצמאית.
"Almost Alice".
"Almost Alice" הוא אלבום אוסף של שירים שיצרו אמנים שונים בהשראת הסרט. הסינגל הראשון מתוכו, "Alice" מאת אבריל לאבין, יצא ב-27 בינואר 2010, בתוכנית הרדיו של ראיין סיקרסט. האלבום יצא ב-2 במרץ 2010.
סרט המשך.
ב-7 בדצמבר 2012 אושר על הפקת סרט המשך ובמאי אותה שנה הוכרז שם הסרט "אליס מבעד למראה". ג'וני דפ אישר את השתתפותו בסרט ההמשך בתפקיד הכובען, מיה וסיקובסקה תגלם את אליס והלנה בונהם קרטר תשוב לגלם את המלכה האדומה. בנובמבר 2013 אושר כי הסרט ייצא לאקרנים ב-27 במאי 2016 בבימויו של ג'יימס בובין. לסרט לוהקו גם השחקנים ריס איוואנס וסשה ברון כהן. צילומי הסרט החלו בקיץ 2014.
דורית ניתאי
PPAD (מחלקת סיבוכיות)
עומרי רונן
תקרית 22 בספטמבר 1914
תקרית 22 בספטמבר 1914 הייתה התקפה של צוללת גרמנית על שלוש סיירות משוריינות של הצי המלכותי הבריטי, שאירעה בבוקר 22 בספטמבר 1914, כחודש וחצי לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה וכמה שבועות לאחר ההתקפה הבריטית המוצלחת על הצי הגרמני, שנודעה כקרב מפרץ הלגולנד. בתוך כשעה הצליחה צוללת גרמנית אחת להטביע את שלוש האוניות הבריטיות, ולהביא למותם של כ-1,450 קצינים ומלחים בריטיים. בעקבות התקרית הייתה בבריטניה סערה ציבורית; האמון בממשלה הבריטית נשחק, ויוקרתו של הצי המלכותי נפגעה, בדיוק בזמן בו מדינות רבות התלבטו לאיזה צד במלחמה להצטרף. התקרית הוכיחה בצורה חדה וברורה את יכולתן של הצוללות, יכולת שרבים פקפקו בה לפני כן.
רקע.
הצוללות.
בתחילת המלחמה היו הצוללות נשק חדש ולא מוכר. רבים הטילו ספק ביכולותיהן, ולא היה ברור כלל מה תפקידן בעת מלחמה. אחד הבודדים בבריטניה שראו את היכולת ההרסנית הטמונה בהן היה לורד הים הראשון (First Sea Lord), אדמירל ג'קי פישר, שהבין את יכולתה המיוחדת של הצוללת להיות בלתי-נראית. מתנגדיו לעגו לתפיסה זו, ואדמירל לורד צ'ארלס ברספורד, מראשי מתנגדיו, כינה את הצוללות "המשחקים של פישר" (Fisher's Playthings). גם הגרמנים היו ספקניים לגבי הצוללות; אדמירל אלפרד פון טירפיץ, הרוח החיה מאחורי הצי הגרמני הקיסרי ומפקדו במלחמה סירב בתחילה לאשר תקציבים לבניית צוללות, וראו בהן כלים הגנתיים בלבד. חוסר האמון גבר לאחר אחת הגיחות הראשונות במלחמה: עשר צוללות גרמניות יצאו לסיור צפונה, כדי לאתר את אוניות הצי הגדול הבריטי. הסיור נכשל לגמרי: צוללת אחת הוטבעה בידי אונייה בריטית ואחת נעלמה (כנראה טבעה לאחר שנתקלה במוקש ימי גרמני). הצוללות האחרות לא הצליחו לאתר את האוניות הבריטיות, וחזרו כלעומת שבאו. רק כחודש לאחר תחילת המלחמה הצליחה צוללת גרמנית להשיג הטבעה: הצוללת U-21 הצליחה להטביע סיירת קלה בריטית, סמוך למפרץ לשון הים של פורת' בסקוטלנד. ההטבעה הרשימה את מפקד הצי הגדול, אדמירל ג'ון ג'ליקו, והוא הורה על נקיטת שורה של אמצעי זהירות, ואולם לא בכל היחידות הונהגו אמצעים אלה.
האוניות.
שלוש האוניות הבריטיות שהיו מעורבות בתקרית היו אה"מ קרסי, אבוקיר, והוג (Houge). שלושתן היו סיירות משוריינות בעלות הדחק של 12,000 טון, מסדרת קרסי (בסדרה היו שש אוניות), והן הושקו ב-1899 ו-1900. ב-1913 נחשבו כל האוניות בסדרה למיושנות מאד; ג'קי פישר בעת כהונתו כלורד הים הראשון רצה להוציאן משירות ולמכרן לגרוטאות, אך בסופו של דבר הוחלט להשאירן כאוניות מילואים. הן עגנו בשפך נהר התמזה, והחלידו לאטן. ואולם, עם פרוץ המלחמה, נצבעו האוניות מחדש, חומשו, וצוות מילואים הפעיל אותן. ברור היה שאי אפשר יהיה להפעיל את האוניות המיושנות כחלק מהצי הגדול, שכן הן היו איטיות מדי ומיושנות מדי, אך נמצא להן שימוש כגיבוי למשחתות ולצוללות הבריטיות שסיירו בדרום הים הצפוני, כדי למנוע מצוללות ומאוניות קלות של הצי הגרמני לפגוע בנתיב הים בין בריטניה לצרפת בתעלת למאנש. המחשבה הייתה שתותחיהן הכבדים יחסית של הסיירות המשוריינות, בקוטר 9.2 אינץ' (233.7 מ"מ), יוכלו לגבור על סיירות קלות גרמניות שינסו להתקדם דרומה, שחימושן היה בקוטר 5.9 אינץ' (150 מ"מ) בלבד. אזור הסיור נקרא "הארבעה-עשר הרחבים" (The Broad Fourteens), אזור בדרום בים הצפוני בין חופי הולנד ואנגליה.
כאמור, מטרת הפעלתן של הסיירות הישנות הייתה שישמשו כגיבוי לכוחות הקלים יותר שפעלו באזור. אולם, בשל תנאי הים הסוערים בתקופה זו של השנה, נאלצו המשחתות לשוב לנמל לעיתים קרובות, ואילו הסיירות הגדולות, שהיו יכולות להתמודד ביתר קלות מול תנאי הים הקשים בשל גודלן, נותרו בשטח הסיור. מהירותן של האוניות הבריטיות הייתה 21 קשר בימיהן הטובים, אך במצבן בספטמבר 1914 לא הפליגו הסיירות במהירות העולה על 15 קשר, ובתנאי הים הקשים לא עלתה מהירותן על 9 קשרים. במהירות כה איטית, וללא ליווי, היוו הסיירות מטרה פגיעה מאוד לכל סיירת גרמנית מודרנית. הן נקראו בצי "שייטת הפיתיון החי" (Live Bait Squadron).