לאחר עזיבתו נערכו משפטים והוצאות להורג של וניזליסטים בולטים, והוא עצמו נשפט למוות שלא בפניו. הרפובליקה ההלנית השנייה החלשה והמעורערת התפרקה באוקטובר 1935, ובעקבות משאל עם מזויף שב גאורגיוס השני לכס המלוכה.
החזרת המונרכיה.
בין השנים 1924 ו-1935 ידעה יוון 23 חילופי שלטון, דיקטטורה צבאית, ו-13 הפיכות. באוקטובר 1935 ביצע הגנרל גאורגיוס קונדיליס הפיכה נוספת, שבאה בתגובה לניסיון הפיכה שנועד להעלות את וניזלוס, הרפובליקאי והליברל, לשלטון. וניזלוס נמלט מיוון, וקונדיליס החליט להשיב את המלוכה. הוא ערך משאל עם, ב-3 בנובמבר 1935. כנגד המשאל עלו טענות קשות לכפייה וזיופים. תוצאת המשאל הייתה כי 98% מן היוונים הצביעו בעד חידוש המלוכה.
גאורגיוס שב ליוון ב-25 בנובמבר, ומיד הסתכסך עם קונדיליס. גאורגיוס רצה להכריז על חנינה כללית, וקונדיליס התנגד לכך. גאורגיוס פיטר את קונדיליס ומינה ראש ממשלה זמני, פרופסור קונסטנטינוס דמטריזס. בינואר נערכו שוב בחירות, שתוצאותיהן לא הביאו להכרעה בין הרפובליקנים והמלוכנים. לשון המאזניים הייתה המפלגה הקומוניסטית היוונית. באופן מקרי מתו לפתע שורה של פוליטיקאים מובילים, ביניהם וניזלוס (שמת בגלות בפריז), קונדיליס ודמטריס. מתוך חשש ממהפכה קומוניסטית, ועל מנת להביא לייצוב המשטר, מינה גאורגיוס את הגנרל יואניס מטאקסס, שר ההגנה בעל הנטיות המלוכניות, לראש ממשלה. מטקסס פתח במהלכים לניטרול הפרלמנט ושלילת זכויות האדם. ב-4 באוגוסט 1936 הכריז על שלטון דיקטטורי, שנודע בשם משטר ה-4 באוגוסט, שלטון שהיה מושפע מאיטליה הפאשיסטית. גאורגיוס הודיע כי הוא מקבל את השינוי החוקתי.
המוזיאון האולימפי בנורווגיה
המוזיאון האולימפי בנורווגיה (בנורווגית: Olympiske Museum) הוא מוזיאון, הממוקם בעיר לילהאמר שבנורווגיה.
המוזיאון האולימפי בנורווגיה, מציג את ההיסטוריה של המשחקים האולימפיים בתקופות קדומות ומודרניות, תוך התמקדות באולימפיאדת החורף 1952 באוסלו ובאולימפיאדת החורף 1994 בלילהאמר. נקודות השיא האולימפיות מוצגות באמצעות מתקנים אינטראקטיביים, מצגות מולטימדיה וסיפורים הקשורים לאובייקטים אותנטיים. בנוסף לתערוכת הקבע, המוזיאון מציג גם תערוכות ארעיות עם נושא הקשור לתולדות הספורט ולהישגים אתלטיים. לאולימפיאדת הנכים ולאולימפיאדת הנוער יש חלקים משלהם במוזיאון.
המוזיאון נפתח רשמית על ידי המלך האראלד החמישי, מלך נורווגיה ואשתו, סוניה, מלכת נורווגיה ב-27 בנובמבר 1997, אך נסגר לאחר מכן ונפתח מחדש בשנת 2016.
זהו המוזיאון היחיד בצפון אירופה המציג את כל ההיסטוריה של המשחקים האולימפיים. במוזיאון אוסף של יותר מ-7,000 פריטים אולימפיים.
מהפכת ה-11 בספטמבר 1922
מהפכת 11 בספטמבר 1922 (ביוונית: Επανάσταση της 11ης Σεπτεμβρίου 1922) היה התקוממות של הצבא והצי היווני נגד הממשלה באתונה. המהפכה התרחשה ב-11 בספטמבר 1922.
היסטוריה.
צבא יוון לאחר תבוסתו במערכה באסיה הקטנה פונה מאנטוליה לאיי יוון במזרח הים האגאי. חוסר שביעות רצון בקרב הקצינים ואנשי המעמד הבינוני על התנהלות המערכה על ידי הממשלה המלוכנית גרם למרד מזוין שהובל על ידי קצינים פרו-ונזילוסטים ואנטי-מלוכנים. המרד התפשט במהירות ותפס את השלטון באתונה, ואילץ את המלך קונסטנטינוס הראשון להתפטר ולעזוב את המדינה, כאשר ממשלה צבאית שלטה במדינה עד תחילת 1924, זמן קצר לפני ביטול המלוכה היוונית והקמת הרפובליקה ההלנית השנייה.
התבוסה הצבאית והרס מוחלט של הכוחות היוונים באנטוליה הפחידו את העם וגרם להם לבקש את עונשם של האחראים לתבוסה. ממשלת פטרוס פרוטופפאדקיס התפטרה וב-28 באוגוסט הוקמה הממשלה החדשה בראשות ניקולאוס טריאנטפילקוס.
ב-11 בספטמבר הוכרזה המהפכה, עם הקמת ועדת מהפכה בראשות הקולונלים ניקולאוס פלסטיראס כנציג הצבא בכיוס, קולונל סטיליאנוס גונטאס כנציג הצבא בלסבוס והמפקד דימיטריוס פוקאס כנציג חיל הים. למחרת עלו הכוחות על ספינותיהם ופנו לאתונה. לפני שהגיעו לשם העביר מטוס צבאי מניפסט שביקש את התפטרותו של המלך קונסטנטינוס הראשון, את פירוק הפרלמנט, הקמת ממשלה חדשה עצמאית פוליטית שתזכה לתמיכת בריתות האנטנט ותגבור מיידי של חזית הקרב בתראקיה המזרחית.
ב-13 בספטמבר הגיעו הספינות עם צבא יוון ללאווריו ולמחרת התפטר המלך קונסטנטינוס ויצא לגלות באיטליה. בנו, גאורגיוס השני, הוכרז כמלך. ב-15 בספטמבר נכנסו כוחות המהפכה לעיר אתונה וחסמו את המאמצים שעשה תיאודורוס פנגלוס לנצל את המצב ולהשתלט על השלטון. עד מהרה הוקמה ממשלה חדשה, עם סוטיריוס קרוקידאס כיו"ר.
הפסקת אש אולימפית
הפסקת אש אולימפית היא מסורת שמקורה מיוון העתיקה החל משנת 776 לפני הספירה. הפסקת אש (ביוונית עתיקה Ἐκεχειρίας, במשמעות "הנחת כלי הנשק") הוכרזה לפני ובמהלך המשחקים האולימפיים כדי להבטיח שעיר-המדינה (פוליס) המארחת של המשחקים לא תותקף ושהמתחרים והצופים יוכלו להגיע למשחקים בבטחה ולשוב מהם.
ב-1992 חידש הוועד האולימפי הבינלאומי את המסורת כאשר קרא לכל האומות לשמור על הפסקת אש במהלך המשחקים האולימפיים המודרניים. הפסקת האש חודשה על ידי החלטת האומות המאוחדות מספר 48/11 מ-25 באוקטובר 1993, וכן בהצהרת המילניום של האומות המאוחדות שהתייחסה לשלום העולם ולביטחונו.
ב-1996 לקחה ועדת המכרז האולימפי על עצמה את המחויבות לחדש את הפסקת האש האולימפית ולקדם אותה בעולם באמצעות מרוץ הלפיד האולימפי. שלוש שנים לאחר מכן, הכריז הוועד האולימפי הבינלאומי על הקמת "מוסד הפסקת האש האולימפית הבינלאומי" (International Olympic Truce Foundation) ומרכז הפסקת האש האולימפית הבינלאומית בשיתוף פעולה עם יוון. החזון היה להגן על האינטרסים של הספורטאים והספורט, ולקדם את עקרונות השלום בעת החדשה. כל אחת מהערים המארחות עודדה לכלול את המשמעות ואת הרוח של הפסקת האש האולימפית בתכנון ובהערכות למשחקים.
במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה.
במהלך המשחקים האולימפיים ביוון העתיקה, נשמרה הפסקת אש (ביוונית עתיקה: Ἐκεχειρίας). שלושה שליחים יצאו מעיר המדינה אליס, שבתחומיה שכנה אולימפיה והיא זו שארגנה את המשחקים האולימפיים, אל הערים המשתתפות לפני תחילת כל סבב של משחקים אולימפיים, כדי להודיע על תחילת הפסקת האש. באותם זמנים נאסר על צבאות להיכנס לאולימפיה. נאסר קיומם של סכסוכים משפטיים והטלת עונש מוות. הפסקת האש, שמטרתה העיקרית הייתה לאפשר למתחרים ולמבקרים לנסוע בבטחה אל המשחקים, נשמרה בדרך כלל. תוקידידס כתב על מקרה בו נאסר על ספרטה להשתתף במשחקים, ומפרי הפסקת האש נקנסו בסכום של 2,000 מינה על תקיפת העיר לפראום במהלך הפסקת האש האולימפית. הספרטנים ערערו על הטלת הקנס וטענו שהפסקת האש טרם נכנסה לתוקף.
במשחקים האולימפיים המודרניים.
המטרות.
באמצעות תפישה עולמית וסמלית זו, מטרות הפסקת האש האולימפית הן:
יוזמות.
אולימפיאדת לונדון 2012.
ב-22 באפריל 2011 פתח חבר בית הלורדים הלורד בצעדה שאורכה היה מעל 4,800 ק"מ מאולימפיה ללונדון כדי להאיר באור הזרקורים את ההזדמנות להגשים את הפסקת האש האולימפית במהלך אולימפיאדת לונדון. "הצעדה למען הפסקת האש" של הלורד בייטס הצליחה בהשגת הבטחות מכמה ממשלות לחתימה וליישום של הפסקת האש. צעדתו של הלורד בייטס זכתה לתמיכת משרד החוץ הבריטי וב-15 בפברואר 2012 הוא הגיע ללונדון והמשיך לקדם את רעיון הפסקת האש האולימפית.
הממלכה המאוחדת קידמה את רעיון הפסקת האש האולימפית הן בתוכה והן ברחבי העולם. הוועדה המארגנת של אולימפיאדת לונדון ארגני פעילויות לשביתת נשק בבריטניה כולל: "היכונו לשביתת הנשק האולימפית" (Get Set for the Olympic Truce), שעודדה צעירים ברחבי בריטניה ללמוד על ההיסטוריה של הפסקת האש האולימפית, לקיים דיונים על משמעות הפסקת האש האולימפית עבורם ולקיים פעילות לקידום השלום בבתי הספר שלהם ובקהילותיהם. הפעילות הזאת התקיימה ביותר מ-20,000 בתי ספר ברחבי הממלכה.
"השראה להפסקת אש" (Truce Inspire) הייתה תוכנית שבמסגרתה הוועדה המארגנת חיפשה תוכניות שקיבלו השראה ממשחקי לונדון שבהן נעשה שימוש בספורט או בפעילות תרבותית כדי לקדם פתרון סכסוכים, פיוס ושלום. הוועדה המארגנת קיימה מספר מיזמים, כולל: מיזם בהובלת אוניברסיטת אלסטר שעשה שימוש בספורט כדי לקדם יישוב סכסוכים ברחבי המגזר החינוכי; מיזם שנתן את ההזדמנות ל-200 בתי ספר לנהל דיונים על רעיון שביתת הנשק האולימפית על פי דגם של ועידת האו"ם; ומיזם שעשה שימוש בפעילות ספורטיבית להפגיש צעירים מקהילות בלונדון שהושפעו ממלחמות כנופיות. תוכנית האמנות האולימפית ופסטיבל לונדון - 2012, שאורגנו על ידי הוועד המארגן והארגון החוץ-ממשלתי "שלום ליום אחד" (Peace One Day) ניהל סדרה של מיזמי סרטים בהם צעירים בגיל 14 עד 25 הוזמנו ליצור סרטים שהתמקדו ברעיון הפסקת האש. הוועד המארגן גם קיים בשותפות עם מיזם "שלום ליום אחד" סדרה של קונצרטים כחלק מפסטיבל לונדון של 2012.
ב-28 במאי 2012, במהלך ביקורו של שר החוץ הבריטי ויליאם הייג במוסקבה, הוא נפגש עם עמיתו הרוסי סרגיי לברוב, וכהכרה בתפקיד המשותף של ארצותיהם באירוח המשחקים האולימפיים של 2012 ובזו של 2014, הם הסכימו לפעול יחדיו לקדם את האידיאלים של הפסקת האש האולימפית ולתמוך בהם.
יחסי דרום אפריקה–רומניה
יחסי דרום אפריקה–רומניה הם היחסים הדיפלומטיים בין דרום אפריקה לרומניה. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה.