הרצאות TED של אריאלי זכו ללמעלה מ-15 מיליון צופים. ספריו, בהם "לא רציונלי ולא במקרה" (2009), "לא רציונלי אבל לא נורא" (2010) ו"האמת על באמת" (2012), שעוסקים בתהליך קבלת החלטות של אנשים, דרך ניסויים שונים בתחום הפסיכולוגיה והכלכלה ההתנהגותית, הפכו לרבי-מכר ברשימת "הניו יורק טיימס" ותורגמו לעשרות שפות.
ביוגרפיה.
אריאלי נולד בניו יורק בעת לימודיו של אביו באוניברסיטת קולומביה. הוא גדל ברמת גן וברמת השרון. בהיותו תלמיד תיכון, בעת הכנות לטקס במסגרת תנועת הנוער העובד והלומד, נפגע מזיקוק מגנזיום שהתפוצץ לידו, ונכווה בכוויות מדרגה שלישית שכיסו 70 אחוזים משטח גופו. כתוצאה מהפגיעה הקשה אושפז במשך שלוש שנים במרכז הרפואי שיבא כתוצאה מכך לא גדל זקן במחצית מפניו דבר שהפך לסימן ההיכר שלו, הוא סיפר כי הוא מגדל זקן כדי לעודד נפגעים אחרים.
עם השיפור במצבו הבריאותי החל ללמוד פילוסופיה ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב וסיים תואר ראשון. בהמשך השלים תואר דוקטור בפסיכולוגיה קוגניטיבית באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ב-1996. לאחר פגישה עם פרופ' דניאל כהנמן, ממייסדי תחום הכלכלה ההתנהגותית, נמשך לתחום וב-1998 קיבל תואר דוקטור במנהל עסקים בבית הספר לעסקים על שם פיוקווא של אוניברסיטת דיוק. הוא מגדיר את תחום הכלכלה ההתנהגותית כ"כלכלה המנסה להסביר גורמים, שהכלכלה הקלאסית הזניחה בעת שפנתה למודלים מתמטיים".
בשנים 1998–2008 כיהן כפרופסור לכלכלה התנהגותית בבית ספר סלואן למנהל עסקים ב-MIT וב-MIT Media Lab. משנת 2008 מכהן כפרופסור לפסיכולוגיה ולכלכלה התנהגותית בקתדרה ע"ש ג'יימס ביוקנן דיוק (James B. Duke Professor of Behavioral Economics) בבית הספר לעסקים על שם פיוקווא.
אריאלי הוא ממייסדי החברה הישראלית "קיימא", המשלבת תובנות מעולם הכלכלה ההתנהגותית במשרדי הממשלה השונים, באמצעות אגף התקציבים במשרד האוצר. כמו כן הקים מספר סטארטאפים בתחום, בהם ביוורקס, טיימפול, ג'ני ושאפה ויועץ לחברות נוספות, בהן חברת הביטוח למונייד.
ב-2015 הוקרן סרט שיצר בשם "כל האמת על השקרים". ב-2018, אריאלי נמנה ברשימת 50 הפסיכולוגים החיים המשפיעים ביותר בעולם בדירוג של אתר "thebestschools.org", העוסק בדירוג ומיפוי של מוסדות להשכלה גבוהה.
ביוני 2014 הוענק לו תואר עמית כבוד מהמרכז האקדמי רופין.
בשנת 2022 שודרה בערוץ הישראלי כאן 11 הסדרה "למה ככה?", בה אריאלי מציג מחקרים בנושאים חברתיים שונים.
מחקריו.
בשנת 2004 פרסם מאמר בכתב העת Psychological Science שדן בקשר בין שכר ותגמול חברתי בשוק העבודה. בשנת 2021, לאחר עבודה של חוקרים מהונג קונג, פרסם כתב העת אזהרה (Expression of Concern) אודות הניתוחים הסטטיסטיים שנעשו בעבודה.
בשנת 2008 פרסם מאמר בכתב העת הרפואי JAMA אודות אפקט פלצבו ומחירי תרופות, והראה שפלצבו יקרים יותר הם יעילים יותר. המאמר עסק בניסוי בו מתנדבים קיבלו מכות חשמל לאחר שקיבלו כדורי פלצבו ונאמר להם שהם משככי כאבים חדשים מסוג אופיאודים. לחלק נאמר שהם עולים 10 סנט ליחידה ולחלק 2.5 דולר. אלה שקיבלו כדור "יקר" יותר דיווחו על ירידה גדולה יותר בכאב שחשו. המאמר זכה בפרס ההומוריסטי איג נובל לרפואה. ב-2021 טען אתר העיתונות הישראלי "המקום הכי חם בגיהנום" כי אריאלי לא ביקש מ"ועדת הלסינקי" (IRB) של MIT אישור לניסוי מראש, וכי רק לאחר שאחד המשתתפים התלונן נודע לוועדה על הניסוי שאושר בדיעבד. כעונש הוא הושעה מהאוניברסיטה למשך שנה.
בשנת 2008 פרסם מאמר בכתב העת Journal of Marketing Research בו נטען שאזכור עשרת הדברות לפני משימה מפחית את הסיכוי לרמאות. גם ניסוי זה לא שוחזר על אף ניסיונות רבים.
בשנת 2012 פרסם מאמר ב-PNAS שטען כי טפסים שכוללים הצהרה כי הדיווח של ממלא הטופס הוא אמת, מקבלים תוצאות שונות אם ההצהרה על אמיתות הדיווח ממוקמת בראש הטופס ולא בסופו. מאוחר יותר, ב-2020 השתתף בעבודה שניסתה לחזור על הניסוי, אך לא הצליח להראות את התופעה. באוגוסט 2021 פרסם הבלוג "דאטאקולדה" שהנתונים עליהם התבסס החלק במאמר עליו היה אריאלי אחראי היו מזויפים. אריאלי טען כי קיבל אותם כפי שהם מחברת ביטוח. הפרשה דווחה בהרחבה בעיתונות בעולם. בעקבות החשיפה של דאטאקולדה הוסר (retraction) המאמר מכתב העת. מספר ימים לאחר מכן פורסם באתר המקום הכי חם בגיהנום כי אריאלי נאלץ לעזוב את עבודתו במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס לאחר שערך ניסוי הכולל מתן מכות חשמל לנבדקים, ללא אישור מוקדם. אריאלי הושעה לשנה מביצוע מחקרים ב-MIT, ולאחר מכן עזב את המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ועבר ללמד ולחקור באוניברסיטת דיוק.
משפחתו.
אריאלי היה נשוי לד"ר סומדה גופטה ואב לשניים.
דובדבן חמוץ
דובדבן חמוץ (באנגלית, בספרדית ובצרפתית: Prunus cerasus; ברוסית: Ви́шня ки́слая) הוא השם הן לפרי בעל בית הגלעין והן לעץ דובדבן חמוץ (Prunus cerasus) שהפרי גדל עליו.
הדובדבן החמוץ ידוע מאז ימי קדם באזור הים התיכון ובאיראן. הוא יליד רוב אירופה ודרום מערב אסיה וקשור קשר הדוק לדובדבן המתוק (Prunus avium), אך יש לו פרי חומצי יותר. העיסה החמוצה שלו אכילה.
העץ קטן יותר מהדובדבן המתוק (גדל לגובה של 4–10 מ'), בעל ענפים דקים והפרי שלו מצבע ארגמן עד כמעט שחור נישא על גבעולים קצרים יותר. ישנם שני זנים עיקריים (קבוצות זנים) של הדובדבן החמוץ: דובדבן מורלו אדום כהה ודובדבן אמרל האדום בהיר יותר.
תיאור.
ישנם סוגים רבים ומגוונים של עצי דובדבן חמוץ ומוצאם כנראה מהדובדבן. לעץ קליפה אפורה כהה. יש לו אורך חיים קצר יותר מאשר לעץ הדובדבן. העלים שלו דומים לדובדבן, בהירים גדילן תפרחת. הזנים האציליים יותר עקרים במובן שאינם מסוגלים להפרות את עצמם ודרוש לידם עץ נוסף שיוכל לאבק אותם.
דובדבנים חמוצים נחשבים לפרי תעשייתי ברוב המדינות המייצרות וצורכות פירות אלה. בעולם, מדינות מזרח ומרכז אירופה (בעיקר טורקיה, רוסיה, פולין, אוקראינה) מגדלים את הפרי ודי נדיר שצורכים דובדבנים חמוצים טריים (על כל פנים לא בכמויות גדולות כמו את הדובדבן).
דובדבן חמוץ תרבותי (Prunus cerasus L) נחשב להכלאה ספונטנית של דובדבן (Prunus avium L) ודובדבן מטפם (Prunus fruticosa Pall), כפי שהדגימו מגדלים שוודים באמצעות הצלבות מלאכותיות. המין אינו מוכר בטבע כגדל פרא, אך ישנם נתונים רבים על כך שהוא מסוגל לגדול פרא לאחר ההכלאה.
הטעם יכול להיות מסוגים שונים, יש זנים די מתוקים, אבל יש גם גרסאות חמצמצות מאוד, אם כי ככל שההבשלה מתקדמת כל הזנים הופכים מתוקים יותר. רוב הדובדבנים החמוצים נקבעים לפי טעמם החמצמץ, ולכן רוב האנשים אוהבים או לא אוהבים לאכול אותם טריים.
דרישה אקולוגית.
דובדבנים הם זן פרי בעל יכולת הסתגלות מעולה וניתן לגדל אותם במגוון רחב של אקלים. הוא סובל את קור החורף אפילו טוב יותר מאשר הדובדבן. על פי ניסויים אמריקאים, חלקי עץ יכולים לעמוד אפילו בקור עד מינוס 35 מעלות צלזיוס. רגישות הכפור של השורשים תלויה בזן - הדובדבן החמוץ מסוג (Prunus mahaleb) עמיד יותר. דרישות החום והאור האופטימליות בעונת הגידול דומות לאלו של דובדבן, אך הדובדבן גדל באזור מעט קריר יותר ויש לו דרישה גבוהה יותר לקור חורפי. דרישת המים של הדובדבן החמוץ היא בינונית, אך ניתן להגדיל על ידי השקיה את גודל הפרי של זנים מבשילים מאוחר, אם הם בעלי פרי קטן יותר במקור מבחינה גנטית.
שימוש.
הפרי שלו יקר במיוחד, נצרך גולמי, מבושל או טרי (גם לאחר הקפאה) בעוגות, בשימוש בתעשיית השימורים, והופך למשקאות חריפים, יינות פירות וליקרים (וישניאק). ברנדי הדובדבנים החמוצים המוכר ביותר עשוי מדובדבנים חמוצים שמכונים Prunus cerasus subsp. acida).
מרלין (סדרת טלוויזיה)
מרלין (באנגלית: Merlin; לשעבר The Adventures of Merlin) היא סדרת טלוויזיה בריטית ששודרה בשנים 2008–2012 ברשות השידור BBC. הסדרה מבוססת על אגדות המלך ארתור ומתמקדת בקוסם מרלין, בה הוא הדמות הראשית.
רקע כללי.
הסדרה מתמקדת במרלין (קולין מורגן), קוסם צעיר שנשלח על ידי אמו לקמלוט כדי לחיות עם מכרה, גאיוס (ריצ'רד וילסון), שעובד כרופא הממלכה. במהרה מגלה גאיוס כי למרלין יש כוחות קסם ומזהיר אותו שעיסוק בכישוף אסור בתכלית האיסור ואם ייתפס, הוא יישלח לכלא ויוצא להורג. מרלין הופך למשרתו של הנסיך ארתור (בראדלי ג'יימס), שלא מחבב אותו במיוחד. עם הזמן לומדים השניים לאהוב אחד את השני והופכים לחברים טובים. אביו של ארתור, אות'ר (אנתוני הד), הוא המלך חסר הרחמים של קמלוט, האחראי על איסור הכישוף בקמלוט. הוא מתעב קסמים ומוכן לעשות הכול על מנת לחסל כל יצור העוסק בכישוף. לאות'ר בת מאומצת, מורגנה (קייטי מקגראת'), שגודלה באמונה שקסמים מביאים רק חורבן והרס. אך כשהיא מגלה שלה בעצמה יש כוחות נבואיים על ידי החלומות שלה, היא מתחילה לפקפק באות'ר ולהתנגד בסתר למשטרו ולאמונותיו. המשרתת של מורגנה, גוון (אנג'ל קולבי) מאוהבת בסתר בנסיך ארתור אך יודעת שפער המעמדות ביניהם לא יאפשר להם להיות ביחד. כמו כן ישנו הדרקון הגדול (קולו של ג'ון הרט), שעוזר למרלין בהרפתקאותיו.
הפקה.