החל ב-13 ביוני 1942 ועד למחרת היום, גורשו יהודי אולקוש לאושוויץ בידי אנשי צבא גרמנים, סייענים אוקראינים ובסיועו של ראש היודנרט מסוסנוביץ' מאנק מרין, בפעילות "אאוסזידלונג" – עקירה. גירוש זה תועד אף הוא, ותמונות הגירוש הקשות נמצאות בספר הזיכרון לעיירה. רוב יהודי העיירה שהגיעו לאושוויץ נרצחו שם. מאות יהודים כשירים לעבודה הופרדו ושולחו למחנות עבודה. שישה עשר בעלי מלאכה מקצוענים נותרו במקום על מנת להכשיר פולנים לעבודות אלו כמו שרברבות ואלקטרוניקה. לפחות שלשה נותרו בחיים לאחר שהות במחנות עבודה, ואף חזרו לחיות באלקוש לאחר המלחמה.
לאחר גירוש היהודים בית הקברות באלקוש חולל, מצבות נעקרו ושימשו לסלילת דרכים.
עם הכיבוש הקומוניסטי, ונפילת גרמניה, החלו יהודי העיירה לחזור, אך הממונה על הסחורות, קומוניסט אנטישמי ידוע מהתקופה שלפני המלחמה, העביר את כל המסחר לידיים פולניות וקומוניסטיות.
רבה האחרון של העיירה היה הרב יהושע השל הורוויץ.
עלילות ספיידרוויק - משקף האבן
עלילות ספיידרוויק - משקף האבן (באנגלית: The Spiderwick Chronicles: The Seeing Stone) הוא הספר השני בסדרת ספרי הפנטזיה לילדים "עלילות ספיידרוויק" מאת טוני דיטרליצי והולי בלק, באיוריו של דיטרליצי. הספר יצא לאור בארצות הברית בשנת 2003 יחד עם הספר הראשון בסדרה, "עלילות ספיידרוויק - מדריך שימושי" על ידי הוצאת Simon &amp; Schuster. בשנת 2004 הספר יצא לאור בישראל בהוצאת מטר בתרגומו של אורי בלסם. בשנת 2008 יצא סרט המבוסס על ספר זה ושאר הסדרה, ויחד עמו גם משחק וידאו המבוסס על הספר.
עלילה.
סיימון נחטף על ידי הגובלינים הבלתי נראים. ג'ארד וסיימון מוצאים אבן המעניקה "ראות" (היכולת לראות את היצורים הקסומים המסתתרים מבני האדם) ובעזרתה תוקפים את גובלינים. הם עוברים נחל שורץ טרולים ונאלצים להילחם עם גובלינים לא פעם אחת במהלך העלילה.
שמעון בירן
הרב שמעון צבי בירן (כ' בכסלו תשכ"א, 9 בדצמבר 1960 - כ"ד באייר תשנ"ב, 27 במאי 1992) היה רבו של כפר דרום. נרצח בפיגוע דקירה בעת שהיה בדרכו לעבודה במכון התורה והארץ.
חייו.
שמעון צבי, בן פאול-פנחס וחנה בירנבאום, נולד בניוקאסל, אנגליה, האח הצעיר בין ארבעה ילדים. בהיותו ילד עקרה משפחתו לגולדרס גרין בלונדון.
בשנת 1970 עלה עם משפחתו לישראל. בתקופת לימודיו בישיבה התיכונית היה פעיל בתנועת "בני עקיבא", תחילה כחניך ולאחר מכן כמדריך. למד בישיבת שעלבים. נלחם במבצע שלום הגליל ונפצע. כשהחלים שב ללימודים, ובמקביל הקדיש מזמנו בפעילות למען עולים ומסורבי עליה.
התקבל ללימודי רפואת שיניים, אך החליט לפנות לחינוך. סיים לימודי הוראה, והחל בלימודי הלכה לקראת הסמכה לרבנות.
בשנת 1984 נשא לאישה את מיכל ידידי. באותה תקופה עברת את שם משפחתו לבירן. במשך חמש השנים הבאות נבחן בכל בחינות ההסמכה לרבנות וכשסיים, בשנת 1989, עברה המשפחה להתגורר בכפר דרום בגוש קטיף. הוא מונה לרב היישוב. בשנים אלו נולדו לו ארבעה ילדים.
הרב בירן עבד גם במכון התורה והארץ. ערך מחקרים בנושאי מצוות התלויות בארץ. מאמריו פורסמו בספרי המכון ובבמות אחרות. היה שותף בפיתוח החסה ללא תולעים. השתייך לצוות "מדרשת התורה והארץ" ונסע להרצות על מצוות שמיטה, תרומות ומעשרות ונושאים נוספים הקשורים במצוות התלויות בארץ.
כרב היישוב התקין לומר "יזכור" לחללי כפר דרום ממלחמת העצמאות.
בכ"ד באייר תשנ"ב (27 במאי 1992) בשעת בוקר, בעת שעשה את דרכו מביתו בכפר דרום אל מקום עבודתו במכון התורה והארץ שמול שער היישוב, התנפל עליו מחבל ודקר אותו למוות. הובא למנוחות בבית הקברות של גוש קטיף. לאחר פינוי גוש קטיף הועתק קברו להר הזיתים בירושלים.
אלמנתו מיכל נישאה לאחר מספר שנים לרב מאיר ליכטנשטיין.
בשנת 2022 הפיקה המשפחה סרט לזכרו "כל רגע מתנה".
ג'ול דומון ד'אורוויל
אורנים
הספרייה ע&quot;ש אברט, אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
הספרייה ע"ש אברט היא הספרייה של המכללה האקדמית לחינוך "אורנים". הספרייה תוכננה על ידי האדריכל גדי אלמוג ונחנכה בשנת 2006.
החל משנת 2016, מנהלת הספרייה היא יפה ריכטר-לוין.
הפעילות בספרייה.
לספרייה, במבנה המשמש אותה בשנות האלפיים, קדמו הספרייה על שם ק"י גולן (שהוקמה ב 1968) וספריות מחלקתיות, אשר שימשו את "סמינר אורנים" בתקופה שהמכללה פעלה כשלוחה אקדמית של אוניברסיטת חיפה.
הספרייה ע"ש אברט משתרעת על פני כ-3,200 מ"ר בשתי קומות וקומת גלריה, ישנם בה כ-400 מקומות ישיבה בסידור המיועד ללמידה אישית, ללמידה בחברותא ולישיבה לא פורמלית. אוסף הספרייה כולל כ-140,000 כותרים, ביניהם ספרים, כתבי-עת, עשרות מאגרי מידע אקדמיים, וידאו ומדיה מגוונת. הספרייה משמשת מרכז להפקדת פרסומי הסגל האקדמי ושומרת מגוון של אוספים מיוחדים באמצעות דיגיטציה והעלאה לרשת. הספרייה משמשת כספרייה מרכזית וכוללת את האוספים שהיו בעבר במרכזים שונים ואת אוסף ספריית הסתדרות המורים לשעבר.
הספרייה מעמידה לרשות המשתמשים בה כ-150 עמדות מחשב, סריקה, מכונות צילום, מדפסות, אזניות, עמדת צפייה בווידאו ובמיקרופילם, שירותי סריקה ולמינציה, וכן מכשיר לקריאה עבור כבדי ראייה. היא מרושתת באינטרנט אלחוטי.
התוכנה לניהול הספרייה היא מבית אקס ליבריס. שיטת המיון של הספרייה היא זו של ספריית הקונגרס ושיטת הקטלוג היא RDA.
צוות הספרייה פועל באמצעות חמישה מוקדי שירות: השאלה ומידע, יעץ מחקר והדרכה, מדיה ומיכון, שירות טכני (קטלוגים) ומרכז מעין (פדגוגי).
בין כותלי הספרייה מתקיימים אירועים סביב סיפור וספר, ובכללם השקת ספרים חדשים של חברי סגל ההוראה במכללה, ומרכז למשחק השחמט.
בכניסה לספרייה פועל בית קפה, ובקומה השנייה פועלים "חדר שקט", חדר עבודה לסגל ההוראה וכן כיתות לימוד והדרכה.
הספרייה משמשת מרכז להפקדת הפרסומים המקצועיים של סגל ההוראה ומרכז סליקה של עבודות הגמר בנייר הנכתבות במכללה.
הספרייה משתתפת במאגדי ספריות אקדמיים כדוגמת מאגד המכללות, מלמ"ד ומופ"ת.
מנהלי הספרייה, עד ראשית 2016, היו אהרון גל (אהרונצ'יק) (עד שנת 1978), ד"ר שחף הגפני (בשנים 1978-1982), יוכי אונגורו (בשנים 1982-1999), מזל קנדי (ב-1999-2006) וד"ר איריס חי (2006-2016).
דיוקן מיניאטורי
דיוקן מיניאטורי הוא דיוקן בגודל מיניאטורי, בדרך כלל בצבעי גואש, מים, או אמייל.
דיוקנאות מיניאטוריים החלו לצבור פופולריות באירופה במהלך המאה ה-16, ובמהלך המאות ה17 וה-18. הם שימשו כאמצעי להכרות בין אנשים שאינם נמצאים בקרבה אחד לשני. כך, אציל המציע את בתו לנישואין, היה שולח את דיוקנה עם שליח לבקר מחזרים פוטנציאליים. וכן, חיילים וימאים נהגו לשאת מיניאטורות של יקיריהם בזמן מסע.
היסטוריה.
המיניאטורות הראשונות היו מנייר קלף מתוח ועליו ציירו בצבעי מים. במחצית השנייה של המאה ה-17 זיגוג מאמייל על גבי נחושת הפך לפופולרי. במאה ה-18 מיניאטורות צוירו בצבעי מים על גבי שנהב והגיעו לגודל של 4X3 ס"מ. המיניאטורות שימשו לעיתים קרובות כמזכרות אישיות או כמכסה לקופסת טבק או תכשיטים.
מאמצע המאה ה-19, לאחר התפתחות הדאגרוטיפ והצילום, ירדה הפופולריות של המיניאטורות.
אנגליה.
דיוקן מיניאטורי התפתח מכתב היד המאויר, שהוחלף, לצורך איור ספרים, על ידי טכניקות כגון דפוס עץ והדפסה על אבן. עם ציירי מיניאטורות הדיוקן הראשונים נמנו ציירים כדוגמת ז'אן פוקה וסיימון בנינג, שבתו לוינה טירלינק ציירה מיניאטורות בעיקר דיוקנאות, ועברה לאנגליה, שם קודמה בתפקיד צייר חצר המלוכה, הנס הולביין, יצר מספר מיניטורות.
צרפת.
עם ציירי הדיוקנאות המיניאטוריים הראשונים היו ז'אן קלואה, ובנו פרנסואה קלואה, ז'אן פוקה ואחרים. ומאוחר יותר גם ציירים כדוגמת פרנסואה בושה.
ספרד.
פרנסיסקו דה גויה הוא צייר ספרדי שידוע כי צייר מספר דיוקנאות מיניאטוריים.
ארצות הברית.
הסגנון האנגלי של מיניאטורות דיוקן הגיע גם למושבות האמריקניות; בין ציירי המיניאטורות האמריקניות המוקדמות ביותר הייתה מרי רוברטס שגם הייתה האישה האמריקאית הראשונה שעבדה על מיניאטורות. המיניאטוריסטית עמליה קיסנר קוּדֶר הייתה ידועה בדיוקנאות של אנשי המעמד הגבוה בניו יורק והאצולה האירופית בעשור האחרון של המאה ה-19. בין יצירותיה בצבעי מים על שנהב היו דיוקנאותיהם של ניקולאי השני, קיסר רוסיה וססיל רודס. אחד מציירי המיניאטורות המפורסם ביותר באמריקה במהלך המאה ה-18 היה רוברט פילד שהיה מוכר, בין היתר, בשל דיוקנו של ג'ורג' וושינגטון.
חומרים.
מיניאטורות דיוקן רבות צוירו בצבעי שמן, צבעי מים ואמייל, אך בעיקר בצבעי מים. מיניאטורות הולנדיות וגרמניות רבות צוירו בשמן על נחושת. טכניקה שיוחסה גם לרבים מהאמנים האיטלקים הגדולים, בעיקר אלה מבולוניה.
מ-1650 ואילך מיניאטורות נצבעו בזיגוג אמייל. ז'אן פטיטו (1607-1691) היה מבולטי הציירים בחומר, וצייר דיוקן מיניאטורי של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
במהלך המאה ה-18, צבעי מים על השנהב הפך למדיום הסטנדרטי. השימוש בשנהב אומץ לראשונה בסביבות 1700, בשלהיי שלטונו של ויליאם השלישי; מיניאטורות שקדמו להם צוירו על עור של עופות, קלף או קרטון, וחלקם על גבם של קלפי משחק או שכבה דקה של קלף על גבי קלף משחק.
פשע מקוון
פשע מקוון הוא מושג המתייחס לכל פשע או עבירה בלתי חוקיים המתבצעים דרך האינטרנט. הפשע יכול להתבצע תוך פגיעה במחשב עצמו כגון חדירה למחשב של אדם פרטי או ארגון, השתלת סוס טרויאני, וירוסים ועוד או פשעים המתבצעים ברשת עצמה כגון הונאה, גנבה, הטרדה, הימור, פדופיליה וכמעט כל עבירה אחרת.
מבחינה משפטית.