השימוש הנפוץ ביותר של גלים מילימטריים הוא לתקשורת אלחוטית. קיימים מספר יתרונות לתקשורת בגמ"מ:
באזורים בנויים וצפופים, רשתות אלחוטיות מפריעות זו לזו. הגבלה של טווח השידור האפקטיבי היא תכונה רצויה במקרים אלו, וניתן לבחור תדר שבו בליעה שמתאימה לטווח הרצוי, בעיקר תדרים גבוהים סביב 300 גיגה-הרץ, שבהם הטווח הוא עשרות עד מאות מטרים. לעומת זאת, לתקשורת לטווחים גדולים יותר ניתן לבחור תדרים נמוכים, למשל סביב 100 או 30 גיגה-הרץ, שבהם הטווח נמדד בקילומטרים. הטכנולוגיות הזולות יותר למשדרים הן בתדרים נמוכים, וניתן לבחור תדר סביב ה-70 גיגה-הרץ שבו אין חלון אטמוספירי והשידור מוגבל למאות מטרים.
סריקה למציאת חפצים חשודים.
מערכת כזאת נפוצה בעיקר בשדות תעופה גדולים ובכניסה לבניינים חשובים, עקב המחיר הגבוה של המכשירים. קיים מגוון רב של טכנולוגיות ומכשירים המשמשים לסריקה וסינון של אנשים. בתדרי גמ"מ בגדים הם שקופים כמעט לחלוטין, בעוד מים אינם ולכן גוף האדם נראה היטב. תכונות אלו מאפשרות לסרוק אדם מבעד לבגדים ולצלם אותו בתדר גמ"מ, כאשר כל פרט בגוף וכל חפץ זר ניתן לבחינה.
סוגיית הפרטיות.
טכנולוגית גמ"מ מאפשרת לצפות באנשים מבעד לבגדים, כך שבאופן עקרוני הטכנולוגיה פוגעת קשות בפרטיות האנשים המצולמים. בארצות הברית, רשות הבטיחות בתעבורה (TSA) קבעה, בהתייחסות לכך וללחץ ציבורי שהופעל בנושא, שהמכשירים לא יציגו את התמונה הנסרקת. במקום התמונה מכשירים מסוימים מציגים רק תוצאת "סריקה נקייה" או "סריקה עם בעיה אפשרית", ולעיתים מוצגת דמות קו מתאר אנושי כללי שעליה מודגשים אזורים חשודים שנמצאו בסריקה.
סוגיית בטיחות קרינה.
נושא נוסף שמעורר התנגדות ציבורית הוא נושא הקרינה. קיימים מכשירים סורקים שמקרינים כדי לשפר את איכות התמונה. קרינת גמ"מ היא קרינה בלתי מייננת, וכמו קרינה סלולרית, טרם נקבע אם במינון נמוך היא פוגעת בבריאות האדם או לאו. קיימים תקנים לעוצמת חשיפה מרבית, אך אין עדות רפואית לנזק הנגרם מחשיפה העומדת בתקן או גבוהה ממנו. החשש העיקרי הוא מכך שהקרינה אולי גורמת לסרטן, אך לא נמצאה לכך הוכחה מעבדתית או סטטיסטית.
הלמוט לסקאו
הארי לסקאו
Makers
ה-Makers (בעברית מכונים לעיתים "מייקרים" או "יוצרנים"; האקדמיה ללשון העברית קראה למונח "עַשְׂיָן") היא תנועה של יצרנים פרטיים, חובבי טכנולוגיה. ביניהם מהנדסים, מעצבים וממציאים יצירתיים. המונח נטבע לראשונה ב-2005 על ידי דייל דוהרטי, אך כריס אנדרסון הוא הקול הבולט של תרבות זו. יש כאלו המכנים את התופעה "המהפכה התעשייתית השלישית".
התפתחות רשת האינטרנט סיפקה את האפשרות להגיע למידע בקלות וההתקדמות המהירה של הייצור הטכנולוגי הובילה להוזלה ולשיווק המוני של מוצרים כמו כרטיסים אלקטרוניים ומדפסות תלת ממדיות. אלו פתחו בפני יצרנים ביתיים וותיקים הזדמנויות חדשות.
כריס אנדרסון מחשיב אותם כחלוצי המהפכה ומדמה אותם לחלוצי המחשב האישי משם צמחו אנשים כמו סטיב ג'ובס.
אנדרסון כתב מאמר למגזין Wired אודות המהפכה התעשייתית הבאה אותה מובילים ה-Makers. ספרו מתבסס על המאמר ודן בטשטוש הגבולות בין העולם האנלוגי לדיגיטלי. לפי אנדרסון כולם ילמדו לעצב לעצמם את המוצרים ואז לייצר אותם באמצעות מדפסות תלת ממדיות. המדפסות התלת ממדיות יוזלו ויותר אנשים יהפכו ליצרנים ביתיים ול-Makers. מלבד השימוש הביתי, ישנם Makers המקימים חברות קטנות, בעיקר ממימון שהם מוצאים ב-Kickstarter, אתר לגיוס השקעות. חלק מהם אף שואפים להתרחב, להפוך לחברות ענק, לייצר מוצרים מורכבים ולהקים מפעלים.
בישראל, קמה קהילה רחבה יחסית של Makers, ובה מספר מרכזים הנקראים "FabLab" המאפשרים לפעילים ליצור ולבנות אבות-טיפוס.
הגדרה.
אף שקדמונים שציירו במערות, אנשים שניסו לעוף ודומיהם יוכלו להיחשב כשייכים, תנועת המייקר מתייחסת לתופעה שהחלה בשנת 2005 כשיצא לאור מגזין Make לראשונה ונערכה תערוכת המייקר הראשונה. התערוכה והמגזין, שיצא כל רבעון במהדורה קשיחה ודיגיטלית, הופקו על ידי או'ריילי מדיה (O'Reilly Media) המפרסמת ספרים טכנולוגיים בנושאי חומרה ותוכנה. בשנת 2012 היו למגזין 120,000 מנויים רשומים. בנוסף, נתן המגזין חסות לשלוש תערוכות מייקר שונות ברחבי ארצות הברית, בהן כל אחד יכול להציג את הפיתוח הטכנולוגי שלו ולקבל את תגובות מהקהל. המגזין מרכב פעילות מייקרית ומהווה נתח גדול מהתופעה שכונתה בידי רבים כמהפכה תעשייתית נוספת.
החוקר כריס אנדרסון ניסה לאבחן את השינוי בתופעת המייקר החדשה למה שהיה בעבר על ידי שימוש בשלושה גורמים עיקריים: השימוש בכלים ובמחשבים דיגיטליים, נורמה תרבותית הייחודית לתקופתנו של שיתוף חומרים ומחשבות באינטרנט עם אנשים שונים ויצירת קשרי עבודה עם אנשים שונים בעולם, והדבר הכי חשוב הוא תכנון משותף בתוך קבוצה של מחשבות, אמונות ודעות כדי לפתח משהו חדש.
החוקרים הוני וקנטר כתבו שמייקר זה בנייה או אימוץ חפצים בידיים בשביל ההנאה הקטנה של לדעת איך הדברים עובדים. החוקרים שרידן ושותפיוכתבו שמייקר זה יצירת מוצרים באמנות, מדע ושאר תחומים על ידי אנשים מכל גיל באמצעות שילוב של טכנולוגיה כדי לחקור רעיונות וללמוד וליצור דברים חדשים. חוקרים אחרים נתנו את הדגש על תרגול ושינון אצל הלומד כדי שהוא יצליח כאשר הכישלון הוא המפתח להצלחה. החוקר האץ' פרסם מסמך שמאגד את תופעת המייקר ואת הפעולות, מחשבות ותוצרים שיוצאים מתוכה על ידי שבעה כללים ברורים שנצרכים לכל תופעת מייקר: המטרה במייקר היא לעשות, לשתף, לתת, ללמוד, להשתמש בכלים, לשחק, להשתתף, לעזור ולשנות. כללים אלו הם המפתח להצלחה בחיים בכלל ובמייקר בפרט שהרי בנייה של אובייקטים פיזיים ושיתופים לכל הם הלב של המייקר. החוקר מרטין כתב כך: מייקר זה קבוצה של פעולות שמתמקדות בעיצוב, בנייה, שינוי והרחבה של מוצרים בשביל הנאה או צורך ומטרתם היא ליצור אינטראקציה בין הסביבה הטכנולוגית ללומד המצוי או לאדם שרוצה לעצב. פעולות אלו יכולות להיות עיצובים לצורך תחביב או פיתוח אישי או שימוש תעשייתי לצורך קבוצה או מכלול.
בחינוך.
התנועה המייקרית גרמה לעוסקים בתחום לחשוב כיצד כל אחד מביע את עצמו כלפי חוץ. באופן מהיר החלו להופיע חללי מייקר בכל מקום בעולם וגם ברחבי האינטרנט. מקומות עבודה, ספריות ומוזיאונים פתחו חללי מייקר שבו ליוצר התאפשר ללמוד תוך כדי עשייה. התחום התפתח במהירות לכיוון החינוך ומורים התחילו ללמד במגוון שיטות הוראה חדשות שבהם התלמיד מעורב בלמידה תוך כדי עשייה ועידוד ליצירת תוצר אישי שקשור ללמידה. דבר זה יצר מוטיבציה ורצון אצל התלמיד ללמידה וקידם את הישגיו האישיים והקבוצתיים. ההסתכלות של המייקר בתוך תחום החינוך הייתה מתוך הבנה שכאשר ניצור קהילת לומדים גדולה שלומדת תוך כדי עשייה הלמידה תהיה יותר מועילה והמוטיבציה והרצון אצל הלומד יהיה יותר גדול. בנוסף האופי של חללים אלו שהם מאפשרים גישה לחומר ולידע באופן זול ונוח גרמה לרבים לייצור תוצרים דיגיטליים ולשתף אותם ברשת עם חבריהם ובכך הלמידה עברה ממקום מסוים ללמידה גלובלית.
לומדי המייקר האלו הפכו לקהילה שלמה שמתרגלת את החומר ובעלת ארגון חברים עצמאי ומייצרת אוסף של פעילויות שניתנות לעיצוב על ידי הלומד ומשלבות מגוון שלם של מטרות למידה ותוצרים שונים. הקושי הקיים במסגרות אלו הוא לווסת ולנטר את התוכן הפדגוגי הנלמד שם כדי שיתאים לתוכן המצופה מהלומד. בנוסף עדיין בעיית המגדר הלומד שם חזקה – מחקר בדק ומצא שיש 85% גברים לבנים הלומדים במקומות אלו ומיעוט שחורים. הקושי האחרון נובע מהאינטראקציה בתוך הקבוצה – לפעמים ישנם כאלה שמשתתפים בעשייה וכאלה שלא ואין מענה בחללים אלו ללומדים שלא מרגישים בנח עם הקבוצה ולא מביעים את דעתם בנושא הנלמד.
הסביבה הנדרשת.
לגבי סביבת המייקר הנדרשת כדי להגיע ללמידה משמעותית ותוצרת בלמידה, בונה מרטין שבעה כללי יסוד כדי שסביבה זו תיצור אינטראקציה בין הלומד לטכנולוגיה בצורה טובה מחד, ומאידך תאפשר ללומד להוציא את הפוטנציאל הטמון בו. סביבות אלה נבנות בתוך בית הספר ולא באות להחליף את הלימוד הרגיל, אלא לתת עוד מקום שבו הלומד יוכל להביע את עצמו ולשפר את הלמידה:
Ceratopsidae
מפרק סינובי
שרה, גיבורת &quot;נילי&quot;
קינת דוד (פירושונים)
לצרוס גולדשמידט
אליעזר לזרוס גולדשמידט
פול פוגבה
פול לאביל פוגבה (בצרפתית: Paul Labile Pogba; נולד ב-15 במרץ 1993) הוא כדורגלן צרפתי, המשחק בעמדת הקשר ביובנטוס ובנבחרת צרפת.
קריירה.
פוגבה, אחיו הצעיר של הכדורגלן פלורנטין פוגבה, נולד בצרפת למשפחה מוסלמית של מהגרים מגינאה. גדל בפרבר עוני של פריז, והחל את קריירת הכדורגל שלו במועדוני כדורגל חובבניים בעיר. כשהיה בן 14 הצטרף למחלקת הנוער של לה האבר.
בשנת 2009, כשהיה בן 16, עבר פוגבה לאקדמיה של מנצ'סטר יונייטד מאנגליה. המעבר לווה ברעש גדול שכלל האשמות מצד לה האבר על תשלומים לא חוקיים מצד מנצ'סטר יונייטד למשפחתו של פוגבה ואיומים בתביעת דיבה מצד יונייטד. הנושא נידון בערכאות שונות עד שלבסוף הפרשה הסתיימה בהסכם פשרה בין הצדדים. פוגבה היה חלק מרכזי מהקבוצה הצעירה שזכתה בגביע האנגלי לנוער ב-2011. בתחילת עונת קודם פוגבה לקבוצה הבוגרת של המועדון וערך בסך הכל שבע הופעות במדיה. לאורך כל העונה התקיים משא ומתן בין פוגבה להנהלת המועדון על הארכת חוזהו, אך מצד המועדון הועלו טענות על דרישות כספיות מוגזמות של פוגבה, ומצדו של השחקן נשמעה אי שביעות רצון מכמות דקות המשחק שקיבל, והמשא ומתן פוצץ.