מכתב נוסף מהרמן הגיע בסוף אפריל ובו נאמר שסוכן המוסד עדיין מחכה לתגובת הממונים עליו.
ב-23 במאי הכריז בן-גוריון מעל בימת הכנסת שאייכמן נתפס והובא לישראל. יומיים לאחר מכן מסר פרידמן למשטרת ישראל תיק שהכיל 400 עמודים של חומר על אייכמן. על איסוף חומר זה שקד פרידמן במשך קרוב ל-15 שנה.
בשנת 1961 פרסם את ספרו האוטוביוגרפי "הצייד". הספר תורגם לחמש שפות ויצא בכמה מהדורות.
משנת 1960 פעל לביטול ההתיישנות בחוק הגרמני על פשעי הנאצים. מאבקו הוכתר בהצלחה בשנת 1979, כאשר הוחלט בבונדסטאג לבטל את ההתיישנות על פשעי רצח ורצח עם. משנה זו גם החל לצאת להרצאות בארצות הברית ובאירופה, אותן ערך גם על מנת לאסוף תרומות למימון עבודת המכון לדוקומנטציה.
בסוף שנות ה-60 פתח המרכז לחקירת פשעי הנאצים בגרמניה בחקירות בעניין ביצוע פשעי מלחמה במחוז ראדום. צעד זה נבע מיוזמתו של פרידמן, אשר סיפק גם ראיות בנדון. בשנת 1972 נפתח בהמבורג משפט כנגד קציני האס אס והמשטרה שפעלו במחוז ראדום. במשפט הורשעו רק קצינים בדרגות בכירות.
נכון לשנת 2005 הוציא המכון לדוקומנטציה למעלה מ-150 פרסומים וכ-20 ספרים בנושא השואה.
טוביה פרידמן נפטר בינואר 2011, בבית אחותו בלה רחלה פרידמן קנגון בחולון והובא לקבורה בחיפה.
הוקרה.
בשנת 2002 העניקה לו עיריית חיפה את תואר יקיר העיר.
בשנת 2007 הפיק ערוץ הטלוויזיה הצרפתי France 5 סרט תיעודי בשם Chasseur de nazis (צייד הנאצים) באורך של 117 דקות בבימויו של גיום מוסקוביץ (Guillaume Moscovitz) על פרידמן ופעילותו.
בשנת 2008 העניק שגריר אוסטריה בישראל לטוביה פרידמן ולאשר בן נתן אות הוקרה (Großes Ehrenzeichen) מטעם נשיא אוסטריה, היינץ פישר, על פעילותם לאיתור פושעי מלחמה נאצים.
ב 25 ביוני 2007, בטקס שנערך בכנסת בנוכחות ממלאת מקום הנשיא דליה איציק וחבר הכנסת רפי איתן, העניק מאיר דגן לטוביה פרידמן, את מגן המוסד ותעודה כהוקרה על חלקו בחטיפת אייכמן.
משפחתו.
פרידמן נישא, לאחר עלייתו לישראל ב-1952, לאנה לבית גוטמן, ילידת 1927, שהחלה לעבוד במשרדו בווינה כקלדנית בתחילת 1948, ועבדה מאוחר יותר בקונסוליה הישראלית בווינה. היא סיימה לימודי רפואה בווינה ועבדה כרופאת עיניים בבית חולים בחיפה. בנו היחיד רוני נולד במרץ 1959 וטבע בתאונת צלילה בפסח 1978 בסיני. אשתו נפטרה בשנת 1984.
אחותו הגדולה בלה שרדה את השואה והגיעה בקיץ 1946 לווינה, שם הכירה את בעלה בוריס קנגון, שעמד בראש המוסד לעלייה בווינה ואיש הקשר היחידי עם מפקדת הצבא האדום ששכנה במלון אימפריאל. השניים עלו לישראל ב-1952.
הסכם קנגוואה
מועדון כדורגל דאלאס
מתקן הכליאה של מדינת אוהיו
אמנת קנגאוה
חוזה קנגאווה
אמנת קנגאווה
STS-35
STS-35 הייתה המשימה העשירית של מעבורת החלל קולומביה וה-38 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, ששוגרה ב-2 בדצמבר 1990, ונמשכה קרוב לתשעה ימים.
מרידת הנפל
תקרית 26 בפברואר
מנהלת ליגת העל
אליפות העולם באופניים (כביש)
פנאיוטיס ואסילופולוס
פנאיוטיס "פאנוס" ואסילופולוס (ביוונית: Παναγιώτης Βασιλόπουλος; נולד ב-8 בפברואר 1984 באתונה) הוא כדורסלן יווני, המשחק בקבוצת א.א.ק אתונה מליגת העל היוונית ובנבחרת יוון בכדורסל. עמדתו העיקרית היא עמדת הסמול פורוורד, אך הוא יכול לשחק גם כפאוור פורוורד.
קריירה.
ואסילופולוס החל את הקריירה שלו בקבוצת אירקליס פירגו מהליגה הרביעית ביוון בשנת 1998, ושיחק בה במשך שלוש שנים.
ב-2001 הוא עבר לפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית, והחל בה את הקריירה המקצוענית שלו. בעונתו הראשונה בפאוק מיעט ואסילופולוס לשחק, אך בשנים שלאחר מכן הפך לאחד מהשחקנים החשובים בקבוצתו. הוא פיתח בפאוק שותפות מוצלחת יחד עם הגארד קוסטס וסיליאדיס והפורוורד לוקאס מברוקפלידיס שכונתה "השלישייה האגדית", והצטיין במשחק ההגנה. באותה תקופה הוא ביסס את מעמדו בנבחרת יוון עד גיל 21.
בקיץ 2005 חתם ואסילופולוס באולימפיאקוס, שהאמינה כי יכולותיו של ואסילופולוס יעזרו לה לזכות באליפות. בעונתו הראשונה בקבוצה, , הגיעה הקבוצה לראשונה מזה ארבע שנים לגמר הפלייאוף של הליגה היוונית, שם הפסידה לפנאתינייקוס. הוא שיחק בעונה זו לראשונה במסגרת היורוליג, והעפיל עם קבוצתו עד לרבע הגמר לאחר שקלע 7.2 נקודות בממוצע למשחק. בעונת הוא שיפר את יכולתו מהעונה הקודמת, והעפיל עם אולימפיאקוס פעם נוספת לגמר הליגה היוונית ולרבע גמר היורוליג.
בעונת זכה ואסילופולוס עם קבוצתו לראשונה באליפות העונה הסדירה בליגה היוונית, אך הפסיד עמה שוב בגמר הפלייאוף לפנאתינייקוס. הוא אף העפיל עמה לראשונה בקריירה שלו לפיינל פור של היורוליג, לאחר ניצחון על ריאל מדריד ברבע הגמר. הוא קלע 4.5 נקודות בממוצע למשחק ביורוליג בעונה זו. בעונת זכה עם אולימפיאקוס בגביע היווני.
ואסילופולוס זכה חמש פעמים בקריירה בבחירה למשחק האולסטאר של הליגה היוונית, בשנים 2005-2009.
נבחרת לאומית.
ואסילופולוס שיחק בנבחרות הצעירות השונות של יוון. הוא זכה במדליות ארד באליפות אירופה עד גיל 18 ב-2002 ובאליפות אירופה עד גיל 19 ב-2003, וכן שיחק עם הנבחרת הצעירה של יוון באליפויות אירופה עד גיל 20 ועד גיל 21.
בשנת 2005 שיחק ואסילופולוס לראשונה עבור הנבחרת הלאומית של יוון באליפות אירופה בכדורסל. הוא זכה עם נבחרתו במדליית הזהב, אך בשל גילו הצעיר כמעט ולא קיבל דקות משחק בטורניר זה. באליפות העולם בכדורסל בספטמבר 2006 הוא הפך לשחקן חשוב יותר בנבחרת, והיה שותף לזכייתה במדליית הכסף.
ואסילופולוס השתתף עם נבחרת יוון גם באליפות אירופה 2007, והיה שותף להצלחה נוספת שלה - הגעה לחצי הגמר וזכייה בכרטיס לטורניר הקדם-אולימפי, תוך שהוא קולע 3.4 נקודות למשחק.
בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת בייג'ינג 2008, אליה הצליחה יוון להגיע מהטורניר הקדם-אולימפי, קלע ואסילופולוס 7 נקודות בממוצע למשחק. הוא העפיל עם נבחרתו לרבע גמר הטורניר האולימפי, וסיים עמה במקום החמישי.
בנוסף, זכה ואסילופולוס ארבע פעמים רצופות עם נבחרת יוון בטורניר אקרופוליס, בשנים 2005–2008.
סגנון משחק.
ואסילופולוס מסוגל לשחק הן בעמדת הפאוור פורוורד והן בעמדת הסמול פורוורד ולעיתים אף כגארד, ובעל יכולות בהתקפה ובהגנה. הוא מצטיין במשחק מתחת לסל - בלקיחת ריבאונדים ובחסימות, וכן בעל יכולת מסירה טובה ויכולת טובה בזריקות מטווח שלוש הנקודות.
ואסילופולוס נחשב גם לשחקן בעל יכולת אתלטית טובה, ולשחקן הגנה שנצמד ליריביו ומקשה עליהם מאוד. בעקבות זאת, הוא נחשב לאחד משחקני ההגנה המועילים ביותר באירופה, וגורר השוואות לשחקן העבר גיורגיוס סיגאלאס.
פניוטיס וסילופולוס
שולף
שולף הוא תותח מתנייע ישראלי המבוסס על תובת טנק המרכבה. תכנון השולף החל בשנת 1977 ויוצרו ממנו שני אבות טיפוס, אך לבסוף הוחלט כי צה"ל לא יצטייד בו. סולתם מערכות שיצרה את התותח סגרה את הפרויקט סופית ב-1997.
רקע.
בעת הפקת לקחי מלחמת יום הכיפורים הגיעו בצה"ל למסקנה כי קיימת אי התאמה בין גודלו ויכולותיו של המערך המתמרן לאלו של מערך האש המסייע. כוחות החי"ר והשריון היו רבים באופן משמעותי מאשר יכולות חיל התותחנים על תותחיו ומרגמותיו. מלקחים אלו, ומלקחים שהופקו ממלחמת לבנון, החל צה"ל בתהליך שנועד לשפר את יכולת האש בצה"ל, על ידי יצירה וקנייה של אמצעים חדשים ושיפור אמצעים קיימים.
בשנת 1977 הוחלט בצה"ל על הקמת פרויקט השולף. השולף תוכנן להיות תומ"ת (תותח מתנייע) בקוטר 155 מ"מ בעל מערכת טעינה חצי אוטומטית ולהתנייע על תובת מרכבה. על הפרויקט הופקדו מנהלת תוכנית הטנק (מנת"ק) במשרד הביטחון ומפקדת קצין החימוש הראשי בצה"ל. בשנת 1984 הוחלט, ללא קשר ישיר לפרויקט השולף, ליצור מערכת שיפורים לתומ"תים קיימים.
אפיונו המבצעי, דהיינו, מערכת הדרישות והביצועים הנדרשים מהשולף נעשתה על ידי וועדה שכללה משלחת שיצאה למספר צבאות בחו"ל ומנהלת הטנק, שהייתה מרכזת הפרויקט וכפופה לעוזר שר הביטחון דאז, האלוף במילואים ישראל טל. כמו כן שותפו מפקדות קצין החימוש הראשי וקצין התותחנים הראשי.
עבודת התכנון והפיתוח החלה ובספטמבר 1983 שינה ישראל טל את דעתו בנוגע לפרויקט: למרות שקודם לכן היה נגד פיתוח של תומ"ת ישראלי, לאחר בדיקות ההיתכנות והשוואתן לתומ"ת הנוכחי בצה"ל, והתומ"ת העתידי של צבאות העולם, נוכח לדעת כי המשך הפיתוח כדאי, גם אם הפרויקט לא יצא לפועל. לאור המלצות אלה קבע הרמטכ"ל כי הפיתוח ימשיך. בשנת 1984 המליץ ראש אגף התכנון לסגן הרמטכ"ל לעצור את הפיתוח, כיוון שהפסקת הפיתוח הייתה האופציה הזולה יותר לאור העובדה שהלכה והתבססה כי צה"ל לא יצטייד בשולף משיקולי עלות. ביוני 1984 אישר שר הביטחון משה ארנס להשלים את הפיתוח ולהשהות את ההצטיידות. ב-1986 אף נשקלה הצטיידות במספר קטן יחסית של כלים לבקשת קצין התותחנים הראשי, אך זו נדחתה. המשך הפיתוח, שנקבע ל-1986, נדחה ל-1988 ולאחר דחיות נוספות ל-1993.
בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים, החל צה"ל למעשה להתעניין, ומאוחר יותר להצטייד במערכת MLRS. הצטיידות זו סתמה את הגולל למעשה עבור תוכנית השולף; למעשה, ארצות הברית התנתה את רכישת מערכת ה-MLRS בכך שישראל תפסיק את פיתוח השולף, ולטענת מספר מפקדים בחיל השיקולים היו יותר פוליטיים מאשר אסטרטגיים-ביטחוניים.
כתחליף לשולף, שיפר צה"ל את מערך התומ"תים שלו מ"רוכב" ל"דוהר", ומאוחר יותר ל"דורס". שיפורים שכללו הכנסת מערכות כיבוי אש, צריחון מפקד משופר, מערכות כיוון חדשות ועוד.
ירי מבצעי.