ארזי נולד בשנת 1913 בלודז' שבפולין למרים ואברהם טננבאום (ארז). אחיו הוא יהודה ארזי שהיה קצין בכיר במשטרת המנדט. ב-1924 עלתה המשפחה לארץ ישראל. ארזי למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב, גילה עניין בארץ ובתושביה והיה פעיל בחוגי "המשוטטים". בהמשך למד מזרחנות, ארכאולוגיה ואסלאם באוניברסיטה העברית בירושלים באוניברסיטה האמריקאית בביירות ובסורבון בפריז.
באמצע שנות ה-30 התגייס לשורות "ההגנה" ושימש כנוטר. לאחר מכן הצטרף אל המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שימש כ"גדודאי" (קצין קשר לענייני ביטחון בין הסוכנות היהודית והשלטונות הבריטיים) במחוז השרון.
ביוני 1940 נקרא להקים רשת ריגול בסוריה ובלבנון, שמטרתה לפעול כנגד שלטונות צרפת של וישי ששלטו בארצות אלו, ולנסות לסייע למטרת אנשי צרפת החופשית. מפקד הרשת היה איש "ההגנה" יוסף פיין שישב בחניתה וניהל משם את רשת הריגול. באוקטובר 1940 הגיע ארזי לביירות, כשהוא מכונה תאופיק אבו יוסף. שם אסף ידיעות צבאיות ועסק בהתססה כנגד השלטונות והפצת כרוזים. בדצמבר 1940 נעצר על ידי אנשי וישי שחשפו את הרשת. הוא נכלא ועונה, ושבר את רגלו בניסיון לברוח. לאחר עינוייו חתם על הודעה לפיה הוא סוכנו הראשי של דה גול בסוריה. ב-23 במאי נשפט, ועמו עוד 14 מרשת הריגול שהפעיל. הוא נדון ל-15 שנות מאסר עם עבודת פרך, אך הצליח לברוח מבית החולים, ולהגיע ב-2 ביוני, מספר ימים לפני פלישת בעלות הברית לסוריה וללבנון לקיבוץ דן.
לאחר שובו נשלח על ידי הסוכנות היהודית לארצות הברית. בין היתר עסק שם בחקר פעילותו של המופתי, חאג' אמין אל-חוסייני בשיתוף פעולה עם היטלר. בזמן משפט אייכמן העיד על כך בתצהיר.
בתקופה שלפני מלחמת העצמאות נפגש בקביעות בפריז עם עבדאללה הראשון, מלך ירדן, ולדבריו ביקש ממנו עבדאללה שראשי הסוכנות ישכנעו את האמריקאים לאלץ את הערבים לעשות שלום עם היהודים כי אף על פי שהם מעוניינים בכך, מבחינה פוליטית הדבר יתאפשר רק אם יאלצו אותם לכך.
בתקופת מלחמת העצמאות הוצב בחיפה, ושימש שם כמפקד הש"י. הוא פעל להשארת האוכלוסייה הערבית בחלק שנכבש על ידי ההגנה ובין השאר השיג מהרב הראשי של העיר היתר מיוחד לאופים יהודים לאפות לחם בפסח עבור האוכלוסייה הערבית. לאחר מכן הצטרף אל השירות הדיפלומטי של מדינת ישראל, ושימש כחבר במשלחת הראשונה של ישראל לעצרת האו"ם בלייק סקסס, בראשות אבא אבן וכשליח בועידת לוזאן. לאחר מכן שימש כנציג דיפלומטי בטורקיה בארגנטינה ובשנת 1956 מונה כציר בפרו שם שירת עד שנת 1960. לאחר שובו לישראל שימש בתפקידים בכירים במשרד החוץ ובשנת 1962 מונה לשגריר בקפריסין תפקיד בו שימש עד לשנת 1969. בשנת 1971 פרש משירות החוץ.
לאחר פרישתו פרסם את מסמכי אחיו, יהודה ארזי, שהיה קצין בכיר במשטרת המנדט בעת חקירת רצח ארלוזורוב ומת בשנת 1959. ביוני 1973 הגיע במפתיע לאזכרתו של אב"א אחימאיר, הכריז כי נעשה לאחימאיר ולבני תנועתו עוול, ופרסם את מסמכי אחיו, המחשידים ברצח שני ערבים, ומסירים את האשם מן החשודים אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט.
בספטמבר 1973 נפטר בירושלים והוא בן פחות משישים שנה. לאחר מותו, בשנת 1986 התפרסם ספרו "ברוח סערה" המספר את קורות אחיו, יהודה ארזי.
ספינת הקיטור וילי
ספינת הקיטור וילי (באנגלית: Steamboat Willie) הוא סרט אנימציה קצר משנת 1928, בבימוים של וולט דיסני ואַבּ אָיְוֵרְקְס (Ub Iwerks). זהו סרט שחור-לבן שהופק באולפני וולט דיסני והופץ על ידי חברת "Celebrity Productions". סרט קצר זה נחשב כזה שבו הוצגו לראשונה דמויותיהם של מיקי מאוס, ושל חברתו מיני, אך שתי הדמויות נחשפו לראשונה לעין הצופים מספר חודשים קודם לכן, בהקרנות ניסיון. "ספינת הקיטור וילי" הוא הסרט השלישי שהופק בכיכובו של מיקי מאוס, אך הוא היה הראשון מבין הסרטים בכיכובו שהופץ מסחרית.
הסרט נודע גם כאחד הסרטים המונפשים הראשונים עם ערוץ שמע מסונכרן. למעשה, היה הסרט המונפש הראשון ששילב פסקול מלא, ובכך נבדל מסרטים מונפשים קודמים ששילבו קול לצד תנועה, כדוגמת ""Song Car-Tunes" (1924-1927) של אולפני אינקוול (Inkwell) ו-"Dinner Time" (1928) של אולפני ואן ביורן (Van Beuren). בנוסף, הוא נבדל מסרטי אנימציה קודמים ששילבו קול, במידת הפופולריות הרבה שרכש.
את הפסקול יצרו מעצבי הפסקולים וילפרד ג'קסון (Wilfred Jackson) וברט לואיס (Bert Lewis), והוא כולל נעימות כדוגמת "Steamboat Bill", שהוא שירו של ארתור קולינס (Arthur Collins) מ-1911, ושיר העם האמריקני "Turkey in the Straw". שמו של הסרט מהווה פארודיה על סרטו של באסטר קיטון "Steamboat Bill Jr." (1928), שבתורו ביסס את שמו על שירו של קולינס "Steamboat Bill"". את כל עבודת הדיבוב בסרט ביצע וולט דיסני, אם כי הפסקול כולל מעט מאוד צלילי דיבור בעלי משמעות.
לצד ביקורת מסוימת שנמתחה על הסרט על כך שהציג את נושא ההתעללות בבעלי חיים באור הומוריסטי, הורעפו עליו תשבחות רבות מצד המבקרים, לא רק על שום שהציג לעולם את דמותו של מיקי מאוס - אחת הדמויות הקלאסיות והמצליחות ביותר בהיסטוריה של האנימציה, אלא גם על שום חדשנותו. ב-1994 נבחר "ספינת הקיטור וילי" על ידי קבוצה של אלף מאנשי תעשיית האנימציה, במקום ה-13 ברשימת "50 הסרטים המונפשים הטובים ביותר". ב-1998 נבחר כסרט לשימור בידי ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית, בשל החשבתו כסרט "בעל חשיבות תרבותית, היסטורית או אסתטית".
עלילה.
מיקי מאוס מנווט ספינת קיטור ששטה בנהר, ומכך ניתן להסיק כי הוא רב-החובל של הספינה. הוא שורק בעליצות את נעימת ""Steamboat Bill" ומשתמש בשלוש המשרוקיות של הספינה ככלי נגינה בשירו. תוך זמן קצר מגיע רב-החובל האמיתי (פיט), המגרש את מיקי בכעס מגשר הספינה. מיקי מפגין מחווה של זלזול כלפי פיט, ופיט בועט בו וגורם לו ליפול ולהתגלגל על גרם המדרגות המוביל אל סיפון הספינה, להחליק על גוש סבון על הסיפון ולנחות בתוך דלי מים. תוכי הנמצא על הסיפון לועג לו, ומיקי משליך עליו בתגובה את דלי המים.
כעת פיט מנווט את הספינה בעצמו, ובמהלך כך הוא לועס טבק ויורק אותו כלפי הרוח. הטבק שהוא יורק עף לאחור, פוגע בפעמון הספינה וגורם לו לצלצל. פיט משתעשע מכך ויורק שוב, אך הפעם הטבק עף אל פניו.
הספינה עוצרת בנקודת איסוף של מטען, ומיקי מעלה לסיפון חיות משק שונות. כאשר הספינה יוצאת שוב לדרכה, מופיעה מיני מאוס בריצה, ומנסה להספיק לעלות על הספינה לפני שהיא מתרחקת. מיקי לא מבחין בה בזמן, אך היא רצה אחרי הספינה על החוף ומיקי מעלה אותה לסיפון בעזרת המנוף המשמש להעלאת מטען לספינה.
מיני אוחזת בגיטרה ובדפים הכוללים תווי נגינה לשיר "Turkey in the Straw"", ובנחיתתה על הסיפון, נופלים אלו מידיה ונאכלים על ידי עז שהועלתה לסיפון. מיקי ומיני מסובבים את זנבה של העז כאילו היה זרוע פטיפון, ומתוכה בוקעים קולות השיר שאת דפי התווים שלו זללה. מיקי משתמש בחפצים שונים על הספינה ככלי הקשה, ו"מנגן" בבעלי החיים שעל הסיפון כאילו היו כלי נגינה.
לבסוף מגיע פיט, הזועם בשלב זה, והוא שולח את מיקי לעבוד בקילוף תפוחי אדמה. בחדר קילוף תפוחי האדמה, מופיע אותו תוכי מקודם, מתיישב על החלון ולועג שוב למיקי. מיקי זורק עליו תפוח אדמה קלוף למחצה, ומפיל אותו בכך לנהר שעליו שטה הספינה. בסיום הסרט נראה מיקי צוחק למשמע התוכי הנאבק לשחות במים והקורא לעזרה.
רקע.
לדברי רוי דיסני, וולט דיסני שאב את ההשראה ליצירת "ספינת הקיטור וילי" כשצפה בסרט "זמר הג'אז" (1927), מהסרטים הראשונים שכללו פסקול מסונכרן עם התמונה, שזכה להצלחה מרובה. דיסני יצר את מיקי מאוס כדמות הדגל החדשה של אולפניו, במקום אוסוולד הארנב בר המזל, שאת זכויות היוצרים עליו הפסיד לצ'ארלס מינץ (Charles Mintz). אולם, שני הסרטים הראשונים שהופקו בכיכובו של מיקי, גרסאות אילמות של "שיגעון הטיסה" ו"הגאוצ'ו הדוהר", לא קנו אחיזה בקרב הקהל, ודיסני לא הצליח להשיג עליהם חוזה הפצה עם חברת הפצה קולנועית. דיסני היה סבור כי הוספת הממד הקולי תהפוך את סרטיו של מיקי למושכים יותר ותסייע להגביר את העניין סביבם.
"ספינת הקיטור וילי" לא היה הסרט המונפש הראשון ששילב ערוץ שמע המסונכרן עם התמונה. "אולפני אינקוול" (""Inkwell Studios") של דייב ומקס פליישר הפיקו עוד קודם לכן שבעה סרטים מונפשים עם ערוץ קול, במסגרת סדרת סרטי "Song Car-Tunes"" שהחלה במאי 1924. אולם, "אינקוול" לא הצליחו בסרטי "Song Car-Tunes" לסנכרן את הקול בצורה מושלמת עם התמונה, וב"ספינת הקיטור וילי" הצליחו אולפני דיסני במשימה זו, בעזרת שימוש בטכניקת "קְלִיק טְרַאק" (click track), שבה שולבו בסרטי התמונה סימנים מיוחדים שסייעו לנגנים לשמור על התיאום ועל הקצב הנכון (בעקרון פעולה דומה למטרונום). חודש לפני שיצא הסרט לאקרנים, הופץ "Dinner Time", סרטו של פול טרי (Paul Terry) ששילב אף הוא ערוץ שמע, אך זה כשל בקופות.