נקולוסו הצהיר כי התוכנית נכשלה בגלל מחסור במשאבים, כניסתה להיריון של הנערה שהייתה אמורה לטוס לחלל וחזרה לביתה וכן קשיי מורל שנגרמו מתשומת הלב הציבורית. עוד הוא טען כי "גורמים זרים" חיבלו בטיל. ממשלת זמביה עשתה מאמץ להתרחק מהניסיון של נקולוסו לשגר טיל לחלל.
סיקור התוכנית התאפיין בגיחוך על המאמץ להגיע לחלל, והיו שראו בכך דרך נוספת של המערב להגחיך את אפריקה. כך למשל, פורסמה בעיתון הטיימס כתבה שכותרתה הייתה "מחר בירח". אחרים סיקרו את התוכנית כניסיון של אדם בודד; כמו כתב רשת סקיי ניוז ציין כי "עבור רוב תושבי זמביה, זוהי רק קבוצה של משוגעים".
ספר התצלומים "אפרונאוטים" (Afronauts) להנצחת האירועים ראה אור בהוצאה עצמית של כריסטינה דה מידל בשנת 2012. הסרט התיעודי העצמאי הקצר שכותרתו "Afronauts" שביים פרנסס בודומו הוקרן בבכורה בפסטיבל סאנדנס בשנת 2014.
שלהי חייו.
לאחר התוכנית נקולוסו התמודד ללא הצלחה לראשות עיריית לוסקה, זמביה, והדגיש את ההתקדמות המדעית של המדינה. הוא מונה על ידי הנשיא קאונדה לנציג מרכז השחרור, תנועה למען חופש אזורי. הוא עודד תמיכה ממשלתית ברופאי כשפים לפחות בהזדמנות אחת. הוא טען שצריך להיות להם מקום לצד רופאים, וכי הם מהווים תגובת נגד לנצרות שפגעה בכישוריה הרפואיים של אפריקה, אך קבע גם שהוא לא עסק בכישוף בעצמו. הוא פרש מעשייה ציבורית ב-1972.
הוא קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת זמביה בשנת 1983. עוד הוא זכה במדליית היובל הרוסי לארבעים שנה לניצחון על גרמניה הנאצית. הוא כיהן גם כנשיא התאחדות אנשי השירות לשעבר של נדולה ומונה לקולונל של כבוד. הוא נפטר ב-4 במרץ 1989 ונקבר תוך קבלת כבוד נשיאותי.
בתרבות הפופולרית.
בשנת 2014 נקולוסו תואר בסרט "נקולוסו האפרונאוט" שהיה מועמד בפסטיבל אוגנדה 2014. הוא הופיע גם כדמות "ברומן ""The Old Drift" שפורסם ב-2019.
אפרה בן
אפרה בן (באנגלית: Aphra Behn; ) הייתה מחזאית, סופרת ומשוררת אנגליה, שעסקה בעיקר בכתיבת דרמות וסיפורת. היא האישה האנגליה הראשונה שידוע כי עסקה בכתיבה למחייתה.
קורות חייה.
רקע היסטורי.
בן נולדה בתקופת הרסטורציה האנגלית, שכללה את השבת השליטה האנגלית על סקוטלנד ואירלנד, תחת שלטונו של צ'ארלס השני. בעוד שבעידן האליזבתני הנשים היו מודרות מהתיאטרון, בעידן הרסטורציה הן נהפכו לחלק אינטגרלי ממנו. לאחר 18 שנים שהופעות תיאטרליות נאסרו תחת השלטון הפוריטני, הרסטורציה הביאה את הרנסאנס של המחזאות האנגלית, שהתאפיין, על־פי היסטוריונים ב'אי־מוסריות'. קרי, על המחזאים לא הוטלה צנזורה, מה שהוביל לתכנים מילוליים ומיניים מפורשים. בנוסף, בתקופת הרסטורציה קהל היעד השתנה והתרחב, וכעת כלל גם את מעמד הביניים והמעמדות הנמוכים יותר.
הפריחה המחודשת, חופש הכתיבה והגיוון בקהל השפיעו רבות על כתיבתה של בן.
חייה האישיים.
קורות ראשית חייה נותרו מסתוריים, בגלל, בין השאר, העובדה שבן עמלה על מנת להסתיר אותם. אחת ההשערות מזהה אותה כאפרה אמיס בן, בתו של ג'ון אמיס. לפי הספר The Histories and Novels of the Late Ingenious Mrs. Behn משנת 1696, אפרה היא בתם של ברתולומיאו ג'ונסון, ספר במקצועו, ואשתו המיינקת, אליזבת דנהאם. האדם היחיד שטען שהכיר את בן בילדותה, קולונל תומאס קולפפר, כתב בספרו Adversaria, שבן נולדה בעיר סטארי או קנטרברי. ההשערה המקובלת מזהה את בן כילדה שטיילה עם אביה, ברתולומיאו ג'ונסון, לסורינאם הקולוניאלית. שנה לאחר מכן היא שבה לאנגליה ונישאה ליוהאן בן, סוחר ממוצא גרמני או הולנדי.
חייה המקצועיים.
ריגול.
בן הייתה ידועה בזכות חוכמתה וכשרונה, ששיוו לה הערכה ציבורית רבה. על כן, בשנת 1666, היא הופעלה כמרגלת בארצות השפלה בכלל ובאנטוורפן בפרט מטעם המלך צ'ארלס השני, בשם אסטריאה. בן לא זכתה להכרה בפועלה, ולא קיבלה שכר מהמלך – דבר שהוביל אותה לחובות. כיוון שלא יכלה לפרוע את חובותיה, בן נאסרה לזמן קצר, ולאחר מכן נאלצה לפנות לכתיבה למחייתה.
כתיבה.
מפאת הצורך לשלם את חובותיה וככל הנראה בגלל מותו של בעלה, בן החלה לעבוד בחברת המלך וחברת הדוכס (שני המפעלים בעלי הזיכיון להעלות הפקות תיאטרון בלונדון, לאחר שסגירת התיאטרון הלונדוני הוסרה בתחילת תקופת הרסטורציה) כלבלרית, ולאחר מכן פנתה לכתיבה מקצועית. בן כתבה מחזות רבים, אך כיום, יצירות הסיפורת שכתבה מושכות תשומת לב רבה יותר.
כתיבתה השנונה והמחוכמת של בן רכשה לה הכרה ציבורית ומעגל חברים נרחב. עם זאת, היא עסקה בעבודותיה בנושאים פוליטיים ופמיניסטיים שונים, שהובילו לסקנדלים שונים לאורך חייה. בעבודותיה, בן הייתה מהראשונות שעסקו בזכויות נשים ובגזענות. היא הייתה אחת מהראשונות שכתבה בגנות העבדות וכתבה לראשונה על המיניות הנשית. עם השנים, מחזותיה של בן נעשו מיניים ונועזים יותר, ולכן נוצרה לה תדמית 'מופקרת'. בתגובה לביקורת, בן טענה שהיא מופנית כלפיה מתוך אפליה מגדרית, שהרי מחזאים גברים הורשו לחיות חיים שערורייתיים באין מפריע.
עבודותיה המוקדמות של בן היו בעיקר טרגיקומדיות – סוגה ספרותית המשלבת מאפיינים שונים של קומדיות ושל טרגדיות. היא הושפעה, בין השאר מה-Commedia Dell’arte האיטלקית. עם הזמן, למעט יוצא־דופן אחד, בן פנתה ליציאות קומיות 'קלילות' יותר, שזכו להצלחה מסחרים משמעותית.
המחזה הראשון שלה, The Forc’d Marriage, היה טרגיקומדיה רומנטית, שעסקה בנישואים מאורגנים. ההופעה יצאה לפועל בספטמבר 1670 וכעבור חצי שנה עלה בהצלחה המחזה השני שלה – The Amorous Prince, שגם הוא הביע ביקורת על מוסד הנישואים המאורגנים.
בניגוד ליוצרות רבות לאורך ההיסטוריה, בן לא ניסתה להסתיר את היותה אישה – דבר שהוביל לביקורת קשה נגד המחזה The Dutch Lover, שהופק ב־1673. בתגובה, בן תקפה את מבקריה וטענה שנשים נותרו בפיגור אחר גברים בשל הדרתן הלא־צודקת ממערכת החינוך, לא בגלל מגרעות מולדות כאלו או אחרות. בשנת 1976 פרסמה את Abdelazar, The Town Fop ו־The Rover, שהיו כולם הצלחה מסחרית משמעותית. סבב ההצלחות של בן הוביל לביקורת ציבורית קשה נגדה – על חייה הפרטיים ועל ה'מוסריות' של מחזותיה כאחד.
לאחר שמספר הלקוחות הלך ופחת לאורך שנים, בן עברה לכתיבת סיפורת, שידועה כיום כבעלת השפעה רבה על עיצוב ז'אנר הרומן האנגלי. בשנת 1689 פרסמה בן את הרומן Oroonoko: or, The Royal Slave, שעסק בסיפורו של נסיך אפריקני משועבד שבן פגשה לכאורה במהלך שהותה בסורינאם. הספר נחשב כיום לרומן הראשון שנכתב נגד העבדות.
מותה.
בן מתה ב־16 באפריל 1689, ונקברה בכנסיית ווסטמינסטר שבלונדון. על מצבתה נכתב: "כאן קבורה הראיה לכך ששנינות לעולם לא תגן מפני התמותה". היא צוטטה באומרה שחייה הוקדשו לתענוגות ולשירה.
השפעתה ומורשתה.
במשך שתי מאות וחצי, עבודותיה של בן נדחו כלא־מוסריות ושערורייתיות והיא נדחתה כבת־מיעוטים מופקרת. במאה ה־19 שורת מומחים קבעה שכתביה של בן אינם ראויים לקריאה והפצה, כי אם לגינוי והוקעה. עם זאת, החל מאמצע המאה העשרים, בן הוכרה כפורצת דרך, ככל הנראה בשל עליית הפופולוריות של תנועות פמיניסטיות והנורמליזציה של כתיבה פרוגרסיבית, וירג'יניה וולף כתבה: "כל הנשים צריכות להניח פרחים נופלים על קברה של אפרה בן, כי היא הרוויחה עבורן את הזכות להתבטא."
נוח באומבאך
רב-נגנית
טרינידד סאוור
טרינידד סאוור (באנגלית: Trinidad Sour) הוא קוקטייל, המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. הקוקטייל מורכב מ-45 מ"ל אנגוסטורה ביטרס, 30 מ"ל רוזטה, 22.5 מ"ל מיץ לימון ו-15 מ"ל ויסקי שיפון.
השם קרוי על שם האי טרינדד בטרינידד וטובגו, בו מיוצר הרכיב הבסיסי של המשקה, אנגוסטורה ביטרס. זהו קוקטייל סאוור כמו שאפשר להבין משמו, בו רוזטה משמש בתפקיד ממתיק.
היסטוריה.
הקוקטייל המוצא על ידי הברמן ג'וזפה גונזלס (Giuseppe Gonzalez) בברוקלין ב-2009. המתכון היה וואריצה של קוקטייל אחר בשם Trinidad Especial, שהוצג שנה לפני כן על ידי ולנטינו בולונז (Valentino Bolognese) לצורך תחרות. המתכון של בלונז נבדל מזה של גונזלס בכך שהוא השתמש בליים במקום לימון ובפיסקו במקום ויסקי.
הקוקטיילים של בלונז וגונזלס היו מיוחדים בכך שהשתמשו באנגוסטורה ביטרס כרכיב מרכזי, בזמן שלרוב ביטרס משמש בקוקטיילים כמין "תבלין". הדבר הלא שגרתי משך את תשומת ליבו של הברמן המפורסם ג'ון גרסטן (John Gertsen) שתרם להפצת הקוקטייל המודרני במהירה.
סבכה
קיאי
סורגים
ליוויה נמש
ד"ר ליוויה נמש (בהונגרית: Nemes Lívia; בודפשט, 13 באוגוסט 1919 – בודפשט, 6 בנובמבר 2006) הייתה פסיכואנליטיקאית, פסיכותרפיסטית, פסיכולוגית ילדים, פסיכולוגית קלינית יהודייה-הונגרייה.
ליוויה נמש מילאה תפקיד משמעותי בארגון מחדש של התנועה הפסיכואנליטית ההונגרית ובהכשרת הדור הפסיכואנליטי החדש. בנוסף לעבודתה כפסיכואנליטיקאית תרמה משמעותית להתפתחות פסיכולוגיית הילדים ההונגרית וחקרה את הקשר בין סופרי כתב העת ניוגט לבין הפסיכואנליזה.
לימודיה.
בשנת 1950 סיימה את אוניברסיטת פאזמאני פטר (משנת 1951 שמה: אוניברסיטת אטווש לוראנד), הפכה למורה בתיכון (פילוסופיה, מדעי החברה, פסיכולוגיה). בשנת 1971 קיבלה באוניברסיטת אטווש לוראנד תואר דוקטור למדעי הרוח.
ביוגרפיה.