בחירת נשיא על ידי הפרלמנט המולדבי דורשת רוב של לפחות 61 קולות. אחרי תקופה של משבר פוליטי שנמשך שנתיים וחצי נוצרו תנאים לבחירת נשיא עקב פרישת פלג של 3 חברי פרלמנט מן מפלגת הקומוניסטים (PCRM) והקמת סיעה נפרדת בשם "מפלגת הסוציאליסטים של רפובליקה מולדובה" בראשות איגור דודון. הם הצטרפו בהצבעה ל-58 חברי הפרלמנט מטעם "הברית למען השילוב באירופה" (AIE) בתנאי שהמועמד לנשיאות לא יהיה נציג של אף מפלגה. נמצאה פשרה על ידי בחירתו של השופט ניקולאיה טימופטי, שנבחר לבסוף ב-62 קולות.(הקול הנוסף היה של מיכאי גודיה, חבר לשעבר של המפלגה PLMD). המפלגת הקומוניסטים החרימה את ההצבעה. הקומוניסטים ערערו על ההצבעה מפני שלדעתם הפרלמנט היה צריך להתפזר אחרי שלא הצליח לעמוד במשימת בחירת הנשיא בזמן הקצוב בחוק. בית הדין לחוקה דחה את טענותיהם.
ב-22 במאי 2012 ניקולאיה טימופטי אישר את שינוי החוק 100 לגבי מסמכי רישום האוכלוסין והשלמתו. לפי הרפורמה הנ"ל הורשו אזרחי הרפובליקה מולדובה לציין בתעודת הזהות שלהם את הלאום הרומני אם רואים עצמם כרומנים.
התחייבויותיו.
עם בחירתו התחייב טימופטי לכבד 10 התנאים שהוצגו לפניו על ידי מפלגת הסוציאליסטים וראשו, איגור דודון, שנקראו "מבחן הממלכתיות".
יקדם את הפלורליזם הפוליטי, יעמוד בעמדת בוררות ביחס לרשויות היסוד -( המחוקקת, המבצעת והשופטת) וביחד לכל השחקנים הפוליטיים האחרים במדינה.
במדיניות חוץ טימופטי רואה בצורה חיובית את שילובה של מדינתו באיחוד האירופי, את חיזוק היחסים עם רומניה ומעוניין להשיג את נסיגת הכוחות של רוסיה מטרנסניסטריה. אינו בעד שילובה של מולדובה באיחוד הכלכלי האירואסייתי כפי שמציעה מוסקבה. בתגובה לבחירתו, רוסיה שלחה לטרנסניסטריה כנציג מיוחד של הנשיא פוטין, את דימיטרי רוגוזין, פוליטיקאי רוסי הידוע בגישתו הלאומנית.
חיים פרטיים.
ניקולאיה טימופטי הוא נשוי למרגריטה, ספרנית במקצועה. לזוג שלושה ילדים: אלקסיי, יליד 1977, עורך דין, ניקולאיה, יליד 1982 עיתונאי, שדרן רדיו וטלוויזיה, ושטפאן, יליד 1991, כדורגלן.
ויליאם יוג'ין בלקסטון
ויליאם יוג'ין בלקסטון (באנגלית: William Eugene Blackstone; 6 באוקטובר 1841 - 7 בנובמבר 1935) היה כומר אוונגליסט אמריקאי וציוני נוצרי. נודע בכך שחיבר ב-1891 את עצומת בלקסטון הפרו-ציונית, הקוראת להשבת ארץ ישראל לעם היהודי ולסיוע פעיל של ארצות הברית בכך.
ביוגרפיה.
בלקסטון נולד בעיירה אדמס שבמדינת ניו יורק לאנדרו וסאלי בלקסטון. בגיל 11 הפך לנוצרי אוונגליסט בעקבות כנס התעוררות נוצרי בכנסייה המתודיסטית המקומית, אותה פקדה משפחתו. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית שירת בארגון הסיוע האמריקני "המשלחת הנוצרית" - USCC. ב-1866 נישא לשרה לי סמית', והם התיישבו ב-1870 באוק-פארק הסמוכה לשיקגו, אילינוי, שם עסק בלקסטון בהשקעות בנדל"ן במקביל לפעילות דתית. לבני הזוג נולדו שני בנים ובת.
בעקבות לילה של התחבטות וחוויה רוחנית אישית שעבר, החליט בלקסטון להקדיש את חייו לעבודת האל. הוא החל לכתוב ולנאום ברחבי ארצות הברית באשר לאמונתו המשיחית. ב-1878 חיבר ספר בנושא ביאתו השנייה של ישו, שנמכר בחמישים השנים הבאות במאות אלפי עותקים ברחבי העולם ותורגם ל-48 שפות. כן חיבר מאמרים רבים בהם תיאר את עמדותיו הדתיות.
לפי חישוביו של בלקסטון, עמד העולם בסופו של העידן האחרון לפני בוא "ממלכת אלף השנים" (ימות המשיח). לפי תפיסתו, מרכיב חשוב בהבאת העידן לקצהו הוא שובם של היהודים לארץ ישראל. על פי עמדתו, מטרת שיבה זו היא לקדם את היהודים לקראת אמונה בישו לאחר מלחמת גוג ומגוג. לפיכך החל לעסוק בנאומיו שיבת היהודים לארץ ישראל.
בשנים 1888-1889 סייר בלקסטון בארץ ישראל יחד עם בתו, פלורה. הוא התרשם שהארץ שוממה ובמקביל התרשם ממושבות העלייה הראשונה שהחלו להתפתח. הוא ראה בכך אישוש לתפיסתו ולחישוביו לפיו הרגע להשבת העם היהודי לארצו הגיע. במקביל ביטא דאגה לגורלם של יהודי רוסיה, שסבלו מפוגרומים (שכונו "הסופות בנגב"). ב-24-25 בנובמבר 1890 כינס בשיקגו ועידה בין-דתית לחשיבה על עתיד העם היהודי.
לאחר הוועידה, ב-1891, כתב בלקסטון עצומה שנועדה לעורר את ממשל ארצות הברית לפעולה אקטיבית על מנת להחזיר את היהודים לארץ ישראל, מתוך טיעונים של יחסים בינלאומיים ולא בלשון דתית או משיחית. על עצומת בלקסטון חתמו 431 אמריקאים בעלי עמדה, רובם פרוטסטנטים: ראשי ערים, מושלים, חברי קונגרס, אנשי דת בכירים, שופטים, עיתונאים, עורכים ומוציאים לאור של עיתונים חשובים ואנשי עסקים חשובים. העצומה הועברה לנשיא ארצות הברית בנג'מין הריסון ב-5 במרץ 1891, אך השפעתה לגבי המדיניות האמריקאית הייתה זעומה. עם זאת, בקרב הציבור היהודי עוררה העצומה ויכוח ער: מספר אגודות חובבי ציון קדם-הרצליוניות קידמו אותה בברכה, בעוד אחרים, בעיקר רפורמים, סברו ששאיפות לאומיות מעין אלה עלולות דווקא לסכן את היהודים בארצות מושבם ולעורר גלי אנטישמיות.
בהמשך התוודע למאמציו של בנימין זאב הרצל להקמת בית לאומי ליהודים. הוא הביע התנגדות לרעיון ההתיישבות באוגנדה, ושלח להרצל ספר תנ"ך אישי בו סימן התייחסויות ספציפיות של הכתוב להתיישבות בארץ ישראל בלבד.
ב-1916, לבקשת נתן שטראוס ולואי ברנדייס, העביר שוב בלקסטון את העצומה לנשיא ארצות הברית דאז, וודרו וילסון. הדבר תרם לגיבוי שהעניק וילסון לראש ממשלת בריטניה, לויד ג'ורג', בפרסום הצהרת בלפור ב-1917.
בלקסטון מת ב-1935 ונקבר בגלנדייל, קליפורניה.
ב-1966, לרגל יובל ה-75 לעצומת בלקסטון, ארגנה אגודת הידידות אמריקה-ישראל אזכרות לזכרו של בלקסטון, והקרן הקיימת לישראל נטעה עצים לזכרו בהרי ירושלים.
ספיסישיזם
מכינת עטרת ירושלים
יחסי ישראל - מלזיה
יחסי ישראל ומלזיה
יחסי מלזיה-ישראל
יחסי מלזיה - ישראל
יחסי מלזיה וישראל
המסדר של סנט ג'ון
יחסי ישראל–פינלנד
בין מדינת ישראל והרפובליקה של פינלנד מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים החל משנת 1950. כמו כן, שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה נרחב בנושאים שונים, בין היתר בתחומי תיירות, מסחר ותרבות. לישראל יש שגרירות רשמית בהלסינקי, בעוד שלפינלנד יש שגרירות רשמית בתל אביב.
היסטוריה.
המגע הראשון בין שתי המדינות החל זמן קצר לאחר הכרזת העצמאות של ישראל, כאשר פינלנד הכירה בישראל דה-פקטו בתאריך 11 ביוני 1948, כחודש לאחר הכרזת העצמאות. בתאריך 18 במרץ 1949 פינלנד הכריזה על הכרתה בישראל באופן רשמי, ובעקבות זאת כוננה עימה יחסים דיפלומטיים מלאים בתאריך 14 בנובמבר 1950. פינלנד פתחה את שגרירותה בתל אביב בשנת 1952, בעוד שישראל פתחה את שגרירותה בהלסינקי בשנת 1956.
בסוף שנות ה-60, עם עליית הנושא הפלסטיני לסדר היום העולמי, ירדה תמיכתה של פינלנד בישראל והיא החלה למתוח ביקורת על מדיניותה ולתמוך בעניין הפלסטיני. סיבה נוספת שניתנה ליחסים הקרירים עם ישראל הייתה קרבתה של פינלנד לברית המועצות. בשנת 1978 ביקר שר החוץ משה דיין בפינלנד, ונשיא פינלנד, אורהו קקונן, נמנע בדיפלומטיות מלפוגשו.
על רקע אירועי המשט לעזה בשנת 2010, אשר הוביל לגל אנטי ישראלי ברחבי אירופה ולשורה של הפגנות כנגד מדינת ישראל, התקיים בהלסינקי מפגן תמיכה המוני, אשר נועד להפגין את תמיכתו של העם הפיני במדינת ישראל ובפעולותיה. בין היתר, מחו משתתפי המפגן על הסיקור התקשורתי בפינלנד אודות הסכסוך הישראלי-פלסטיני, אשר לטענתם מוצג מראשיתו בצורה עוינת לישראל.
נכון לשנת 2013, ישראל ופינלנד מקיימות שיתוף פעולה רחב בתחומים פוליטיים, לצד תחומי מסחר ותיירות, כאשר מספרם של התיירים הפינים שמבקרים בישראל מדי שנה מוערך בכ-10,000.
ב-19 במאי 2021, במהלך העימות בין ישראל לחמאס, (מבצע שומר החומות), נערך בהלסינקי מפגן תמיכה בישראל. מכיוון שמפגן תמיכה זה נערך תוך התחשבות במגבלות ההתקהלות עקב מגפת הקורונה, מספר המשתתפים במפגן זה היה נמוך ביחס למפגן תמיכה פרו-פלסטיני שהתקיים במקביל, שבמסגרתו כך נטען לא הייתה התחשבות במגבלת ההתקהלות.
יחסים ביטחוניים.
החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הפכה ישראל לספק נשק חשוב עבור כוחות ההגנה של פינלנד.
בשנת 1999 רכשה פינלנד מערכת כלי טיס בלתי מאויש מדגם "ריינג'ר" תוצרת התעשייה האווירית לישראל, תמורת כ-20 מיליון דולר. במשך תקופה ביצע צבא פינלנד ניסוים לבחינת התאמת הכלי לטופוגרפיה המיווחדת של המדינה ותנאי האקלים הקשים בחורף. בעקבות התוצאות החיוביות הוחלט לרכוש מערכת שנייה מסוג ריינג'ר בשנת 2003.
בשנת 2000 זכתה חברת תדיראן קשר בחוזה להספקת 3,000 מכשירי קשר עבור צבא פינלנד.
בשנים 2004־2005 סיפקה חברת ECI Telecom לצבא הפיני ציוד תקשורת בהיקף של 18 מיליון דולר.
בשנת 2007 חברת אלביט מערכות הקימה מיזם משותף עם חברת Patria AMV, הנמצאת בבעלות ממשלת פינלנד, שזכה בחוזה בהיקף מוערך ב-40 מיליון דולר לשדרוג הרכב המשוריין של צבא סלובניה לתקן נאט"ו.
בשנת 2009 זכתה חברת אלביט מערכות בחוזה בהיקף של 17 מיליון יורו לאספקת מערכות קשר המיועדות לשימוש הדרגים הלוחמים למשרד הביטחון של פינלנד.
בשנת 2012 זכתה חברת אירונאוטיקס אספקת מיני מל"טים מדגם "אורביטר". במסגרת החוזה סיפקה אירונאוטיקס לצבא פינלנד גם הדרכה, חלפים ושירותי תחזוקה, והקימה בפינלנד יכולת עצמאית לתחזוקה ותמיכה במערכות ה"אורביטר".
בשנת 2018 הודיעה ממשלת פינלנד כי היא בחרה בטילי גבריאל של התעשייה האווירית להחלפת מערך טילי הים-ים של פינלנד, שבעלות של 162 מיליון יורו עם אופציה לעסקת המשך בשווי 193 מיליון יורו.