קיימים מספר מצבי משחק שונים לחלק מהמפות, אך בכולם מטרת המשחק זהה ורק כמות השחקנים או מהלך המשחק משתנה בהתאם. בנוסף לשתי המפות הקיימות, מתווספות לעיתים מפות זמניות כחלק מאירועים במשחק. בעבר כלל המשחק עוד מצבי משחק קבועים, כגון: The Crystal Scar, אך בשל היותו פחות פופולרי מהשאר, הוסר ב-2016. כמו כן המפה: Twisted Treeline ששמשה בעבר למשחק יחסית מהיר של 3 נגד 3, גם כן הוסרה.
דאטא טכנולוגיות
חברת דאטא טכנולוגיות איתור (באנגלית: DATA Detection Technologies Ltd) היא חברת טכנולוגיה ישראלית המייצרת ומשווקת מערכות לספירה ומיון של גופים קטנים לתעשיות הפארמה, היהלומים והזרעים.
החברה מייצרת ומשווקת את מוצריה על פני 5 יבשות ומרכזה בקיבוץ צרעה.
וואן טיים
קצין שלישות ראשי
שלמה הרמתי
שלמה הרמתי (20 במרץ 1928- 19 במרץ 2015) היה מומחה לחינוך לשוני, שתרם לגיבוש שיטות הוראה - למשרד החינוך, לצה"ל ולמרכזים של החינוך היהודי ברחבי תפוצות ישראל - פיתח שיטות להוראת עברית כשפת אם וכלשון נוספת - מגן-הילדים ועד האוניברסיטה. הציע שיטה יעילה להוראת תנ"ך בישראל ובתפוצות - ליהודים ולנוכרים. פיתח שיטה לשיכתוב טקסטים קשים ולעימודם, להקלת הבנת הנקרא, ושיטה יעילה להדרכת הבנת הנקרא ברמות הלימוד השונות.
תחום נוסף של מחקרו: תולדות הדיבור העברי במרוצת הדורות בקרב יהודים ונוכרים.
הרמתי הוא חתן פרס ירושלים לחינוך ובעל תעודות הערכה: מקצין חינוך ראשי של צה"ל, ממחלקת החינוך של ההסתדרות הציונית וממרכזים רבים לחינוך יהודי בתפוצות.
ביוגרפיה.
הרמתי קיבל את חינוכו הפורמלי לשלביו (עד סיום לימודיו באוניברסיטה העברית, בתואר "מוסמך", במקצועות: פסיכולוגיה, ספרות עברית ותנ"ך).
עבודתו המעשית והמחקרית מחולקת לארבע תקופות והיא התקדמה בד בבד עם השלמת תאריו האקדמיים.
צה"ל – (1951 – 1954).
מונה ל"קצין הוראת עברית" ראשון בצה"ל וכעבור שנה ל"קצין השכלת יסוד", לפי תכנון של דוד בן-גוריון, שכל חייל במסגרת שירותו יסיים תוכנית לימודים של בי"ס יסודי עם תעודה מטעם משרד החינוך. בצה"ל הכין את תוכניות הלימודים ואת חומרי-העזר ללומדים ולמורים, וחיבר – לראשונה בארץ – מבחני הישג אובייקטיביים. כן הכין רשימת מילים שכיחות במכתבי-חיילים לשיפור הוראת הכתיב העברי.
ביוזמתו הוחלט על תפקיד מורה-חיילת לביצוע התוכנית הנ"ל, כי לפני כן היו בוגרות סמינרים להוראה פטורות משירות צבאי בשל העלייה הגדולה.
הרמתי המשיך פעילות זו לאחר שובו מארצות הברית, במסגרת שירות המילואים: הכין חומרי-לימוד וחומרי-עזר ללומדים ולמורות והדריך אותן בימי עיון ובהשתלמויות.
ארצות הברית (1955 – 1960).
הגיע לארצות הברית ללימודים באוניברסיטת קולומביה בעיר ניו יורק. למד בלשנות שימושית, הוראת לשון זרה, פסיכולוגיה של הלומד המבוגר ופסיכולוגיה של הקריאה – כל זאת כהכנה לפעילות חינוכית בהשכלת מבוגרים בישראל.
בתקופה זו שלח לעיתוני החינוך בארץ מאמרים וסיכומי מחקרים בנושאי לימודיו. בתקופה זו גם ערך השתלמויות רבות למורים יהודים ברחבי ארצות הברית בהוראת עברית חיה והמקצועות היהודיים, כולל מקצוע חדש: "מדינת ישראל". לפני שובו לארץ פורסם ספר לימוד בנושא זה (על ידי "ועד החינוך היהודי בעיר ניו יורק").
הרחיב פעילות חינוכית זאת מטעם האוניברסיטה העברית וההסתדרות הציונית, בביקוריו במרכזים רבים של חינוך יהודי בתפוצות.
משרד החינוך הישראלי (1960 – 1969).
על יסוד עבודתו ופרסומיו הנ"ל הוזמן לכהן כמפקח ראשי במחלקה להנחלת הלשון במשרד החינוך בישראל. כאן השלים את מחקרו לתואר דוקטור (שהופיע כספר בשם: הוראת עברית לאנאלפביתים, 1964). בתקופה זו עסק בתחומים אלה:
האוניברסיטה העברית (1970 – 1997).
על יסוד עבודתו הנ"ל, הוזמן כמרצה לבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית ואחר-כך כפרופ' כיהן כראש מדור עברית במרכז החדש "לחינוך יהודי בתפוצות". במסגרת זו ערך מחקרים רבים בישראל ומחוצה לה, כתוצאה מהם חיבר וערך ספרי-לימוד, ספרי-קריאה וחומר-עזר למורים וללומדים. כן ערך סדנאות למורים במרכזי החינוך היהודי ברחבי התפוצה היהודית.
1. הציע שיטות חדשות להוראת עברית מדוברת כלשון נוספת - מגן-הילדים ועד האוניברסיטה - למוסדות הלימוד היהודיים המקובלים בחו"ל וגם למבוגרים לא יהודיים.
2. עסק בחקר היבטים אחדים של תהליך הקריאה בעברית ושל שיטות הוראתה:
3. נוסף על פעילותו – המחקרית והיישומית – בהוראת העברית, עסק במחקריו גם בנושאים אלה:
משפחה.
אשתו, רבקה הרמתי, מרצה בכירה להכשרת מורים יהודיים לתפוצות ופרופסור-אורח במספר אוניברסיטאות בחו"ל, מחקרה: מחנך בראי תקופה (תשס"ב - על ראשית החינוך היהודי המודרני בארצות הברית) - שזכה בפרס החינוך של אוניברסיטת בן-גוריון, משמש ספר יסוד בחוגים לחינוך. כתבה וערכה חומר ללימוד עברית בתפוצות. ריכזה השתלמויות מורים לעברית בחו"ל.
בנותיו: ד"ר אוריה תשבי - פסיכולוגית קלינית (האוניברסיטה העברית), רונית הרמתי-אלפרן - משפטנית (אוניברסיטת חיפה).
לקריאה נוספת.
מבחר ספרי-מחקר ועיון של שלמה הרמתי:
ג'ידאי גקי
ג'ידאי גקי הוא ז'אנר יפני של קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה של דרמה תקופתית. ה"תקופה" במקרה זה מתייחסת בדרך כלל לתקופת אדו, שלהי התקופה הפיאודלית, בין השנים 1603–1868. סרטים בז'אנר זה מתמקדים בדרך כלל בחיים של סמוראים, איכרים, בעלי מלאכה או סוחרים מתקופה זו. סרטים אלו מכונים לעיתים סרטי צ'מברה, למרות שמדובר בתת-ז'אנר. לז'אנר זה יש מאפיינים ייחודיים הכוללים סוג איפור, שפה ייחודית וכדומה.
רוב סרטי ז'אנר זה מתרחשים באדו (שמה הקודם של טוקיו, בירת יפן כיום). אחרים מציגים את הרפתקאותיהם של אנשים הנודדים ממקום למקום. סדרת הטלוויזיה Zenigata Heiji וAbarenbō Shōgun אופיינית לסגנון הג'ידאי גקי. בסרטי הזטואיצ'י מוצג סגנון המסעות באותה תקופה.
בין אם נושא התפקיד הראשי הוא סמוראי פשוט או נושא במשרה נכבדת, שיאם של סרטי הג'ידאי גקי הוא בדרך כלל מאבק עם חרב עצומה לקראת סופו של העלילה. הדמות הראשית של העלילה תמיד מנצחת, אם בעזרת חרב או jutte**.
מאפיינים בג'ידאי גקי.
ישנם כמה מאפיינים הקיימים ברוב סרטי הג'ידאי גקי:
ראוסטט
יום סנט דוויד
יום דייוויד הקדוש
יום דייוויד הקדוש (באנגלית: Saint David's Day; בולשית: Dydd Gŵyl Dewi) הוא חג נוצרי אשר נחוג מדי שנה ב-1 במרץ. דייוויד הקדוש היה קדוש נוצרי שנחשב לקדוש המגן של ויילס, ויום חגו מצוין במה שנחשב כתאריך מותו, ביום הראשון של חודש מרץ.
הקדוש דייוויד נחשב למי שהפיץ את הנצרות בוויילס הקלטית במאה ה-6, יחודו של היום בתור חג לאומי ולשי החל עוד במאה ה-11 בתקופת ההתנגדות הוולשית לכיבוש הנורמני.
היום נחגג על ידי קהילות ולשיות ברחבי העולם ובמיוחד בוויילס עצמה ובבירתה קארדיף. היום מצוין בתהלוכות ופסטיבלים אשר עושים שימוש בסמלים ובמנהגים וולשים מסורתיים. בנוסף, יחידות בצבא הבריטי בעלות זהות ולשית (כמו המשמר הוולשי והרגימנט הוולשי המלכותי) מציינות את יום דייוויד הקדוש בתור היום היחידתי שלהן. סמלו של דייוויד הקדוש מופיע במספר מקומות כחלק מהזהות הוולשית (בין היתר ביחידות צבאיות) ודגלו מונף במספר מקומות לציון חגיגות היום. בנוסף לסמלי דייוויד הקדוש, נפוצים במיוחד הסמל הלאומי של ויילס; הכרישה והפרח הלאומי של ויילס; הנרקיס.
שלמה הכהן (רב)
הרב שלמה הכהן מווילנה (ר' שלמה'לי מווילנה; בסביבות תקפ"ח−כ"ט בכסלו תרס"ו; 1828–1905) היה רב ומו"צ ראשי בווילנה במשך למעלה מ-40 שנה. מחברם של ספרים תורניים נודעים - "חשק שלמה" על הש"ס ושו"ת "בנין שלמה". מתומכי תנועת המזרחי.
קורות חייו.
נולד לרב ישראל משה שהיה דיין בבית הדין הרבני של וילנה, ונודע כעילוי מגיל צעיר. מסופר כי בגיל 16 חלה מאוד והרופאים אמרו שעליו להפסיק ללמוד תורה כי הלימוד פוגע בלבו החלש. אך הנער סירב להפסיק מלימודו באמרו שהתורה היא חייו.
בשנת תרכ"ה התמנה לרב ומו"צ ראשי בווילנה, בתפקידו זה כיהן למעלה מארבעים שנה עד פטירתו. הרב הכהן היה מנכבדי רבני וילנה ודמות ייצוגית, בעת ביקורו של הרצל בווילנה (1903), קיבל את פניו בברכת כהנים, ובעת ביקורו של הצאר ניקולאי השני (1904) עמד בראש משלחת יהודית שהעניקה לצאר ספר תורה מיוחד.
הרב שלמה הכהן היה רעו של החפץ חיים ואף היה מהרבנים שה"חפץ חיים" ביקש מהם הסכמה למשנה ברורה.
אחיו הגדול, הרב בצלאל הכהן, כיהן גם הוא כדיין ומו"צ בעיר, והתפרסם כמחבר "מראה כהן" על הש"ס. הוא היה גדול בכ-10 שנים מר' שלמה והיה מרבותיו.
חיבוריהם של רבי שלמה ואחיו על תלמוד בבלי הוכנסו למהדורת ש"ס וילנה שיצא לאור בדפוס האלמנה והאחים ראם.
חיבוריו.
רבי שלמה היה מחבר פורה, חיבר 37 ספרים והשיב כ 1,500 תשובות בהלכה, מספריו המפורסמים:
כתבים נוספים ובהם תשובות וחידושים רבים מצויים עדיין בכתב יד.
צאצאיו.
לרב שלמה הכהן היו בן אחד ושש בנות.
בן אחותו, הרב אברהם קרצ'מר, היה רבה של אנטוקול והמגיה הראשי בבית הדפוס האלמנה והאחים ראם. בפרט היה אחראי על הגהת ש"ס וילנא.
המדיניות הפיסקלית והמוניטרית של יפן
מדיניות מוניטרית מתייחסת לפיקוח, לנגישות ולעלות של אשראי, בעוד שמדיניות פיסקלית מתייחסת להוצאות הממשלה, למסים ולחוב ציבורי. משרד האוצר אחראי על פיקוח והקצאת המשאבים, על חלוקת ההכנסה בקרב האזרחים, על ייצוב כלכלת יפן ועל קידום צמיחה כלכלית ורווחה.