בן-ארי העמיק ומיסד את המחקר הכלכלי-תעופתי על היבטיו השונים, ובעיקר בממד רב-שנתי, מחקר שהיווה בסיס קריטי לקראת הצטיידות אל על בצי מטוסים מתקדם. במסגרת תוכנית הפיתוח הזאת הוביל בן-ארי את ההחלטה בדבר רכישת מטוסים רחבי גוף מדגם בואינג 747 (ג'מבו), ופעל כדי לשכנע את הממשלה לאשר את הרכש הזה, ששידרג את מיקומה של אל על בקרב חברות התעופה הבינלאומיות. כן היה צורך להשיג את המשאבים הדרושים לרכישת מטוסים אלה. אל על הצליחה לממן את מרבית ההשקעה בהצטיידות מאסיבית זו, בהיקף של מאות מיליוני דולרים, מתוך אמצעים עצמיים שצברה וממקורות אשראי חיצוניים שגייסה, בין ממשלתיים ובין בנקאיים. רכישת ה-747 הייתה ההשקעה הגדולה ביותר שנעשתה במשק הישראלי במסגרת עסקה אחת עד לאותה עת. קליטת המטוס הענק דרשה הכנות ארגוניות מהותיות, לרבות הכשרת כוח אדם מיומן בתחומים חדשים ופיתוח תורות הפעלה, תוך שיתוף פעולה עם גורמים תעופתיים שונים, ובניית האנגר חדש וגדול ממדים לאחסנת המטוסים ואחזקתם.
לאורך שנות פעילותו בראשות אל על הנהיג בן-ארי את התפיסה השוללת את פתיחת שמי ישראל לטיסות שכר, מתוך ראיית זכויות הטיס כנכס לאומי שראוי לייחדו לחברת התעופה הלאומית. כתחליף לטיסות השכר, עוד בתקופת כהונתו כסמנכ"ל למסחר, הגה את הרעיון של "מחירים קבוצתיים" -Non affinity group fares (למעשה, "טיסות שכר שלא לקבוצות סגורות": 1962, ועידת יאט"א בצ'נדלר, אריזונה). "המחירים הקבוצתיים" היו באותה עת פריצת דרך בתחום הוזלת תעריפי הטיסה לישראל וממנה, וסייעו לפיתוח התיירות בישראל. כאשר בוטל לבסוף האיסור על טיסות השכר, יזם בן-ארי את הקמת "אל על שירותי שכר בע"מ" - לימים "סאן דור", חברת הבת של אל על המתמחה בטיסות שכר ועדיין פועלת כיום.
בעת כהונתו כמנכ"ל החברה פרץ גל עולמי של חטיפת מטוסים כחלק מן הטרור הפלסטיני והבינלאומי. מטוסי אל על היוו, באופן טבעי, יעד ראשון ומועדף לפיגועים אלה. בן-ארי הוביל את אל על, בשיתוף גורמי ביטחון, בהיערכות למאבק בטרור האווירי ובניהול החברה על רקע התקפות על מטוסי החברה ונוסעיה. בן-ארי פעל לשכנוע חברות תעופה וממשלותיהן לאמץ קו של היערכות לסיכול הטרור וללחימה נחרצת בו, מתוך ראייה קדימה כי הטרור יפגע בעתיד גם בחברות אחרות. פעולותיו אלו בקרב מוסדות התעופה הבינלאומיים, ממשלות וחברות תעופה, תרמו ליצירה ולביסוס של מסגרת עקרונות וחוקים בינלאומיים למניעת טרור אווירי, אשר נשאה את השם Unlawful interference with Civil Aviation. היערכותה הביטחונית המוצלחת של אל על ביססו את תדמיתה כחברת התעופה הבטוחה בעולם.
בן-ארי יזם את יישומו של מודל, שכבר יושם בקרב מספר חברות תעופה, והוא הקמת מערך תשתית משלים בבעלות אל על, בתחומים מסונפים ומשיקים לתעופה ולתיירות, כגון מלונאות, אספקת מזון למטוסים, צינורות שיווק כסוכנויות נסיעות סיטונאיות, מסוף מטענים ועוד. לשם יישום מודל זה הוקמה חברת החזקות בבעלות אל על בשם "תש"ת".
בן-ארי הוביל מאבק לריכוז היצוא החקלאי של ישראל בידי אל על, ופעל לפיתוח עסקי של ענף זה ושילובו בפעילות החברה. בעקבות מדיניות זו, בראשית שנות ה-80 הייתה אל על החברה המובילה בהיקף ובנפח המטענים מעל האוקיינוס האטלנטי, אפילו בהשוואה לחברות גדולות ממנה בהרבה. אל על ומדינת ישראל נחשבו למובילות בתחום היצוא החקלאי יחסית לחברות תעופה ולמדינות אחרות, בעיקר בענף יצוא הפירות, הירקות והפרחים. לפעילות זו הצטיידה אל על במטוסי בואינג 747 יסיבים למטען, והקדימה בכך את מרבית חברות התעופה בעולם. בישראל זכתה יוזמה זו גם לתמיכה של השדולה החקלאית ושל חיל האוויר. בן-ארי היה מהוגי הרעיון, ופעל למימושו בחברת בואינג בשנים 1972–1975.
פעילותה של אל על במהלך כהונתו של בן-ארי התנהלה תחת עננה של יחסי עבודה רעועים. במהלך שנות ניהולו נקטו חלק מוועדי העובדים באל על עיצומים ושביתות מסוגים שונים (כ-90 אירועים) בתדירות גבוהה. אירועים אלה פגעו בעסקיה של החברה ובתדמיתה.
אחרי הפרישה מאל על.
עם פרישתו מאל על מונה בן-ארי על ידי נשיא יאט"א קנוט המרשלד (Knut Hammarskjold) לעמוד בראש הוועדה לפרויקטים מיוחדים בארגון. בין היתר נתנה הוועדה בראשותו שירותי ייעוץ מיוחדים לחברות תעופה ומדינות שונות בעולם ובכלל זה שירותי ייעוץ יסודיים ומתמשכים לממשלת קניה, בעיצוב מדיניות תעופה ובפיתוח חברת התעופה הלאומית שלה.
הוא גם שימש כיועץ מיוחד לתיירות ותעופה לנשיא מועדון הים התיכון (Club Med) ז'ילבר טריגנו, לחברי הנהלת המועדון, ולחברות תעופה שונות באירופה ובארצות הברית.
בן-ארי הקים יחד עם ד"ר לובה וולק ויהודה מרגלית, מפורשיה הבכירים של אל על, את הארגון שלא למטרות רווח ICAM ("מרכז בינלאומי למינהל בתעופה האווירית"), שחרת על דגלו הכשרה וקידום של מנהלים בתחום מקצועות התעופה האזרחית. הארגון זכה לתמיכת יאט"א ומשרד החוץ הישראלי, במסגרת פעולות סיוע למדינות מתפתחות.
יחד עם שותפים ייסד בן-ארי חברה שעסקה בפעילות בינלאומית בנושאי החכרה (leasing), ייעוץ ומימון של רכישת מטוסים, ושירותי ניהול בתחום התעופה. בסיס החברה היה בשאנון, אירלנד. בשנת 1981 היה בן-ארי בין מייסדי לשכת המסחר ישראל-אירלנד, ושימש כיו"ר שלה עד פטירתו. במהלך פעילותו עם גורמי תעופה וממשל אירים פעל בן-ארי מאחורי הקלעים, בשיתוף משרד החוץ, לכינון יחסים דיפלומטיים בין ישראל ואירלנד. היחסים מוסדו לבסוף בשנת 1994, ושגרירות אירלנד בישראל נפתחה בשנת 1996.
בן-ארי נפטר ב-4 בספטמבר 1994 ונקבר בבית העלמין בקריית שאול.
מחוזות בחריין
מבחינה מנהלית, בשנים 2002-2014, בחריין הייתה מחולקת לחמישה מחוזות (בערבית: محافظات; מֻחַאפָזאת, תעתיק מדויק: מחאפט'את), ומאז ביטולו של "מחוז המרכז" בספטמבר 2014, יש בה ארבעה מחוזות. בעבר הייתה נהוגה חלוקה ל-12 אזורים מוניציפליים (البلديات).
בראש כל מחוז עומד מושל שממונה על ידי הממשלה.
זמד
זמד (בגעז: ዘመደ) הוא מושג השארות בשפה האתיופית. למושג מספר משמעויות, הראשונה היא הבחנה בין קרוב שהוא "זמד" למונח "באד" שמשמעותו "זר". המשמעות השנייה היא קרובי קרבת דם עד לשבעה דורות והוא מנוגד למונח "אמץ'" שמציין קרבת נישואין.
מטרת המושג היא סיוע בשמירה על טווח ביטחון של שבעה דורות, הנשמר בין המחותנים בקהילת ביתא ישראל. בעדה ישנם כמה סוגים של קרבת משפחה ושל שייכות או אי שייכות וניתן לחלקם למספר קבוצות עיקריות:
נישואין בזמד.
ההלכה בעדה החשיבה את הזמד בתור אחים ואחיות ולכן אסרה נשואים לטווח שבעה הדורות, מקור האיסור בספר ויקרא:
מעבר לסיכון הגנטי שבנישואי קרובי משפחה שעלול ליצור עיוותים בצאצאים ומחלות שונות, המחקר האנתרופולוגי מלמד, כי האיסור על קיום יחסי מין בין קרובי משפחה הוא טאבו נפוץ מאוד בתרבויות האנושיות, בין היתר משום שהלכה למעשה מהווה סיכון על המשכיות הגזע האנושי. אף על-פי-כן, הגדרת "קרוב משפחה" לעניין האיסור על גילוי עריות אינה אחידה ומשתנה מתרבות לתרבות. כך בתרבות אחת מקובל כי קרובי משפחה מדרגה שנייה יתחתנו ואילו באחרת חל איסור של עד שבעה דורות, כמו בקהילת ביתא ישראל.
גם בנצרות האורתודוקסית האתיופית יש איסור נישואים עד שבעה דורות, אזכורים לכך יש כבר מהמאה ה-2 לספירה ולכן מעריכים שהמנהג הזה קדום עוד יותר, היום מקובל בנצרות האורתודוקסית שמספיקה הרחקה של לפחות חמישה דורות.
בקהילת ביתא ישראל, כאשר שני קרובים התחתנו בשוגג, הם התגרשו ברגע שהתבררה הטעות ולא המשיכו להביא ילדים לעולם בחטא. לפני העלייה לישראל היה נהוג שההורים היו אלו ששידכו את ילדם, ובהיעדרם היו עושים זאת הסבים או קרובי משפחה אחרים. מאחר שהמבוגרים הכירו את כל קרובי משפחתם והיו יכולים להוועץ בקרובים נוספים, לא היה סביר שתיווצר בעיה של נישואי קרובים. לאחר העלייה לישראל וההתנתקות מהמסורת, צעירים רבים מוצאים את בן/בת זוגם בעצמם, ואינם יודעים את השושלת המשפחתית כפי שצריך. כך נוצר מצב שבו צעירים הביאו קרובת משפחה רחוקה לביתם ולאחר בדיקה וספירת דורות שעשו בני המשפחה הסתבר לצעירים שהם קרובי משפחה האסורים בנישואין. בגלל היווצרות מקרים כאלו יש מבין זקני העדה כאלה שפחות מחמירים ונותנים אישור להתחתן עם "הקרוב הרחוק" (5-7 דורות). חלק מחברי הקהילה הצעירים והמאוהבים מפרים את המנהג ומתחתנים למרות הקרבה המשפחתית. במקרים כאלו המשפחה המורחבת יחד עם שאר העדה יוצאת בקריאת חרם על הזוג ומנתקים את הקשרים עימם.
פתרונות.
על מנת למנוע נישואי קרובים יש שמחנכים את ילדיהם לזכור את כל קרובי המשפחה. הרב ד"ר אביעד סטולמן, מהיישוב אפרת, משיב לשאלה שנשאל לגבי נישואי קרובים, ומשיב שרצוי שיעשו תחילה בדיקה גנטית לשלילת מומים מולדים אפשריים. אם התוצאה תהיה חיובית, הם רשאים להינשא זה לזו. בהתחלה הרב מעלה שאין למנהג זה זכר בתלמוד שאותו הקהילה לא הכירה, הרב משיב שיש אפילו מצווה להינשא לאחיינים ביהדות הרבנית:
בהמשך הרב מנסה ליישב את הסכסוך שייווצר בין המשפחה המורחבת והקהילה לזוג וכותב שאפילו אם ההורים מתנגדים אין לשמוע להם לפי דעת הפוסקים הרבניים.
תחליפי בשר
המלט (סרט, 1948)