שבועיים לאחר שחרורה, ב-1999 הצטרפה עזרוני לצוות מנחי ערוץ הילדים, שם הגישה ושיחקה עד שנת 2004. בין השאר, הנחתה ב"אולפן ערוץ הילדים", "המגנט", "כדור פורח", "ששטוס בחו"ל" (באיטליה ובשווייץ), "הדיבורית", ספיישל "פוקימון - מי רוצה להיות מאסטר", "שש באביב", וב"מצעד ערוץ הילדים". בתקופתה בערוץ הילדים, השתתפה בסדרות ותוכניות שונות, וביניהן: ב-18 פרקים בסדרה "זבנג!" (בתפקיד סיוון בר-רצון), "6:6", "לחיי הערבה" (בתפקיד שלומית), "כובע קסמים", "ורק אני לא" (בתפקיד אורית), "הכבש השישה עשר", ו"כל העולם במה". עזרוני אף הופיעה בתפקיד אורח בשני פרקים בסדרה "הפיג'מות" (כמנחה בערוץ הילדים), ובתוכנית "ברוך ושרוך". ב-2005 השתתפה גם בספיישל הפרידה "לעודד באהבה" בערוץ הילדים.
ביחד עם עוד כמה מנחי ערוץ הילדים השתתפה עזרוני בשני פסטיגלים: "פלאנובלה של פסטיגל" ב-2001, וכן ב"פסטיגל מהסרטים" ב-2002.
במקביל דיגמנה לחברות הבגדים "לורד קיטש" ו-"FILA". עזרוני השתתפה גם בפרסומות לנסטלה, מעדן חלב, בזק, שוקולד עלית וספרינג.
ב-1997 שיחקה בסדרה בכבלים "כחול עמוק" בתור שלי. ב-2000 שיחקה בסרט "פרא" (בתפקיד רננית). ב-2001 הנחתה את התוכנית "הקוסמים" בערוץ 2 של רשת. ב-2002 התארחה בתוכנית "כוכבי השכונה" עם גרייניק ואלתרמן בערוץ 2. ב-2002 השתתפה בסרט התעודי הישראלי-צרפתי "אוגוסט".
בשנים 2005–2009 הפיקה פרויקט סרטים על סחר בילדים למטרות מין מקמבודיה והמזרח הרחוק. הפרויקט כלל סרט עלילתי ושני סרטים דוקומנטריים: "הולי" שיצא ב-2006 הוא הסרט עלילתי בכיכובו של השחקן האמריקאי רון ליווינגסטון, ובו היא גילמה את אמה. ב-2007 לקחה חלק בהפקת סדרת הדוקו "The K11 Journey". ב-2009 יצא הסרט הדוקומנטרי "רדלייט" שאותו גם ביימה (עם גיא יעקובסון) ומנחה אותו השחקנית האמריקאית לוסי לו. במהלך השהיה שלה בקמבודיה לצורך צילומי הסרטים, עזרוני קיבלה צו מעצר למשך שבועיים עד ששוחררה. הפרויקט זיכה אותה בפרס מטעם מזכירת המדינה האמריקאית, קונדוליזה רייס, "גלובל הירו אוורד" לשנת 2008.
בנוסף ב-2006, שיחקה בסרט הטלוויזיה הצרפתי "ג'יהאד"' בתור החיילת בלייק.
ב-2008 שיחקה בסדרה "מתי נתנשק" בו גילמה את שירה, לצד ליאור אשכנזי, בערוץ 10.
ב-2010 צילמה וידאו בלוג על חייה בניו יורק לאתר mako (דיבור ישיר). בנוסף, גם שימשה ככתבת שטח מניו יורק בחדשות ערוץ 2.
ב-2011 שיחקה בתור רוניתה בסרט דובר-האנגלית "סשן" בכיכובה של בר רפאלי, בו עזרוני גם לקחה חלק בהפקה.
בשנים 2010–2012 שיחקה בשתי העונות של הסדרה "חטופים" בערוץ 2 של קשת, בתור יעל בן-חורין אחותו של שבוי צה"ל שמגלם אסי כהן. בנוסף ב-2012 שיחקה בסדרה "יומני החופש הגדול" בערוץ דיסני ישראל, בתור המנהלת נונה.
בנוסף גם שיחקה בתיאטרון: "רעל" ב-HB theathe NYC, "תהילת החיים" ב-Stella Adler Conservatory NYC.
כיום, היא בעלת חברה להפקת סרטים בניו יורק (עם שותפתה מנדי תג'ר-ברוקי) בשם "Spring Pictures" / וראש מחלקת הסרטים הבינלאומית של קשת אינטרנשיונל. היא לקחה חלק כמפיקה/מפיקה-בפועל של סרטים אמריקאיים עצמאיים: "כלים שלובים" (2012), "המורה לאנגלית" (2013), "קלי וקאל" (2014), "(Dean)" (2016), "לילה לבן" (2017), "ערב שבת בכנסייה" (2017), "צלילי השקט" (2019), "תצילו את עצמכם!" (2020).
בשנת 2018 גילמה את ד"ר יעל פרנקל בסדרת הנוער "אילת" של HOT.
חיים אישיים.
ב-2009 עזרוני נישאה למאט שומאן, תאורן קולנוע אמריקאי, והיא מתגוררת לסירוגין בישראל ובארצות הברית מאז שירדה ב-2004. שתי בנותיה נולדו בכפר סבא: ב-2013 נולדה בתם הראשונה, וב-2017 נולדה בתם השנייה.
עזרוני היא חובבת חתולים וברשותה כ-12 חתולים שונים.
פרס פיבודי
פרס פּיבּוֹדִי (באנגלית: The George Foster Peabody Awards) הוא פרס אמריקאי המוענק מדי שנה על הצטיינות בתחום שידורי רדיו וטלוויזיה. הפרס מוענק על ידי בית הספר לעיתונאות ותקשורת המונים הנרי ו' גריידי שבאוניברסיטת ג'ורג'יה (UGA), כהוקרה על הישגים בתחומי השידור העיתונאי, דוקומנטריה, חינוך, בידור ותוכניות ילדים.
הפרס הוענק לראשונה בשנת 1941 עבור תוכניות רדיו וטלוויזיה ששודרו בשנה שקדמה לה, והוא אחד הפרסים הוותיקים ביותר במדיה האלקטרונית. הוא נקרא על שם איש העסקים והפילנתרופ ג'ורג' פוסטר פיבודי , שתרם את המימון לפרס. במקור, יועד הפרס להינתן עבור הישגים יוצאי דופן בתחום הרדיו בלבד, אך בשנת 1948 נוסף עליו גם תחום ההצטיינות עבור תוכניות טלוויזיה. בסוף שנות ה-90, נוספה קטגוריה של שידורים המופצים ברשת האינטרנט. הפרס אינו מוענק לשידורים המופצים בבתי קולנוע בלבד.
תיגרה
תְגְרֵה (בגעז: ትግረ לפעמים מכונה תְגְרָיִת (ትግራይት) היא שפה שמית וביחד עם תיגרינית נחשבת כצאצא ישיר לשפה העתיקה געז (חבשית) שנכחדה כשפת דיבור אך משמשת כשפה ליטורגית בכנסייה האתיופית ובכנסייה האריתראית.
רוב דוברי התיגרה חיים במערב אריתריאה, והיתר בסודאן.
רוי בנטלי
רוי תומאס פרנק בנטלי (באנגלית: Roy Thomas Frank Bentley; 17 במאי 1924 - 20 באפריל 2018) היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ המרכזי, ונודע בעיקר בשל הצלחתו במדי צ'לסי ונבחרת אנגליה. במשך מספר שנים במהלך הקריירה נחשב לאחד מטובי שחקני ההתקפה האנגלים, ולאחר פרישתו ממשחק עבד גם כמאמן.
קריירת מועדונים.
בנטלי נולד בעיר בריסטול ושירת בצי המלכותי הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1939 הצטרף לקבוצת הכדורגל בריסטול סיטי מעיר הולדתו ושיחק בה שבע שנים, בטרם חתם בניוקאסל יונייטד ב-1946. בנטלי שיחק בניוקאסל במשך פחות משנתיים אך היה חלק מאחת מחוליות ההתקפה המרשימות באנגליה באותה תקופה, שכללה גם את ג'קי מילבורן, לן שקלטון וצ'רלי ויימן. בעונת 1946/1947 הוא סייע לקבוצה להעפיל לחצי גמר גביע ה-FA, שם הפסידה 4-0 לצ'רלטון אתלטיק.
בינואר 1948 חתם בנטלי בקבוצה הלונדונית צ'לסי, ששילמה תמורתו 12,500 לירות שטרלינג. אחת מהסיבות למעבר הייתה עצת רופאו, כי התגוררות בדרום תרפא את הבעיות בריאות מהן סבל לעיתים תכופות. הוא הגיע לצ'לסי כמחליפו של טומי לוטון, ומיד קיבל ציפיות כממשיך דרכו של לוטון בקבוצה. בנטלי פתח את תקופתו בצ'לסי בצורה לא מוצלחת והתקשה להסתגל לסגנון המשחק של הקבוצה, שלא היה מוכר לו. הוא הבקיע שלושה שערים בלבד בארבעת חודשיו הראשונים בקבוצה.
עם זאת, לאחר מספר חודשים לא מוצלחים החל בנטלי לשפר את רמת משחקו. הוא תפקד בעמדת החלוץ המרכזי וניחן ביכולות של בלבול שחקני ההגנה היריבים, בעיטות ונגיחות חזקות. בעונתו המלאה הראשונה בצ'לסי, 1948/1949, הוא הבקיע 23 שערים וסיים כמלך השערים של הקבוצה, ובעקבות כך זכה לזימון לסגל נבחרת אנגליה. על אף שלרוב הגיע להישגים נמוכים עם הקבוצה במסגרת הליגה הראשונה של הפוטבול ליג באותו זמן, הוא נחל עמה הצלחה במסגרת גביע ה-FA ב-1950. הוא הבקיע צמד שערים בניצחון 0-3 על צ'סטרפילד בסיבוב החמישי, וברבע הגמר מול מנצ'סטר יונייטד הבקיע שער ממרחק של 30 יארד בדרך לניצחון 0-3. בחצי הגמר הפסידה הקבוצה לארסנל, על אף שכבר החזיקה ביתרון 0-2. במהלך שנותיו הראשונות בצ'לסי השתתף בנטלי עם הקבוצה גם בגביע ערי הירידים.
ב-1952, בתום עונה שהסתיימה בהדחה נוספת בחצי גמר גביע ה-FA, מונה טד דרייק למאמן צ'לסי. בנטלי לקח תפקיד חשוב בהפיכתה של הקבוצה לאחת מהמובילות באנגליה בשנים הבאות, ובעונת 1954/1955 הוביל אותה לזכייה הראשונה בתולדותיה באליפות הליגה הראשונה. בנוסף להיותו קפטן הקבוצה בזכייתה בתואר הוא הבקיע 21 שערי ליגה במהלך העונה, ובהם שלושער במשחק נגד ניוקאסל ושני שערים בניצחון 3-4 על וולבס, מהיריבות העיקריות של צ'לסי במאבק על התואר. לאחר עונה אחת נוספת עזב בנטלי את הקבוצה, כחלק ממהפכה שחולל דרייק בקבוצה שמרבית שחקניה הגיעו לגיל מופלג.
בסך הכל הבקיע בנטלי 150 שערים ב-367 משחקים במדי צ'לסי בכל המסגרות, שמציבים אותו במקום הרביעי בדירוג הכובשים של המועדון בכל הזמנים, יחד עם פיטר אוזגוד. ב-1956 חתם בנטלי בקבוצת פולהאם, שכנתה של צ'לסי למערב לונדון. בפולהאם הוא עבר בהצלחה הסטה לתפקיד הבלם, והיה שותף להעפלת הקבוצה לחצי גמר גביע ה-FA ב-1958, אף פעם נוספת הפסיד במעמד. לאחר ארבע שנים בפולהאם הוא עבר לקבוצה אחת ממערב לונדון, קווינס פארק ריינג'רס, במדיה סיים את הקריירה ב-1962.
נבחרת לאומית.
בנטלי שיחק בנבחרת הלאומית של אנגליה במשך שש שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו מול נבחרת שוודיה ב-1949. במהלך משחקי המוקדמות למונדיאל 1950 הבקיע בנטלי שער ניצחון לזכות נבחרתו מול נבחרת סקוטלנד, מה שמנע מהסקוטים להעפיל לטורניר בסופו של דבר. בעקבות שער זה הוא כונה על ידי הסקוטים כ"איש ששדד את סקוטלנד". הוא נכלל בסגל אנגליה גם לטורניר המונדיאל עצמו, והשתתף בהפסד המפתיע 1-0 לנבחרת ארצות הברית. בנובמבר 1954 הבקיע בנטלי שלושער במשחק מוך נבחרת ויילס, ובסך הכול ערך 12 הופעות במדי הנבחרת והבקיע תשעה שערים.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, פנה בנטלי לקריירת אימון. הוא מונה למאמנה של רדינג ב-1963, שנה לאחר סיום דרכו ככדורגלן. הוא כיהן בתפקיד ברדינג במשך חמש שנים וב-1969 מונה למאמן סוונסי סיטי, אותה הצעיד להעפלה לליגה השלישית של הפוטבול ליג, וב-1972 סיים את דרכו כמאמן. בשנת 1977 חזר בנטלי לרדינג ושימש כמזכיר של המועדון.
נפטר ב-20 באפריל 2018.
דוב (סלנג)
שפות אתיו-שמיות