בהחלטתה קבעה המועצה כי ישראל אכן הפרה את ריבונותה של ארגנטינה במעשה וכי הוא נוגד גם את עקרונות מגילת האומות המאוחדות וכי מעשים כאלו עשויים לסכן את השלום והביטחון בעולם. כמו כן מוזכרים בהחלטה מעשיו הנפשעים של אדולף אייכמן והצורך להעמידו לדין. בסיכום ההחלטה מביעה המועצה את תקוותה כי "יחסי הידידות המסורתיים בין ארגנטינה לישראל ילכו וישתפרו".
נוסח ההחלטה הייתה פשרה שהציג נציג ארצות הברית במועצה לאחר שנציגי ארגנטינה דרשו נוסח חריף יותר שיכלול דרישה להשבת אייכמן למשפט בארגנטינה. בסופו של דבר קיבלו נציגי ארגנטינה את נוסח הפשרה, וההחלטה התקבלה ללא התנגדות ועברה בתמיכתן של 8 מדינות, כאשר פולין וברית המועצות נמנעו.
ישראל דחתה את ההחלטה וטענה כי אופי הפשעים של אייכמן חייבו את ביצוע המעשה וכי היא כבר התנצלה בפני ארגנטינה על "ההפרה הבודדת" כלשון שרת החוץ גולדה מאיר בישיבת המועצה. ישראל טענה עוד כי זהו עניין שבינה לבין ארגנטינה ולא עניין למועצה.
פרידריך שלגל
קרל וילהלם פרידריך שלגל (בגרמנית: Karl Wilhelm Friedrich Schlegel; 10 במרץ 1772 - 12 בינואר 1829) היה משורר גרמני, מבקר אמנות ומלומד. לצד אחיו הגדול אוגוסט וילהלם פון שלגל היה מבקר מוביל של הרומנטיקה הגרמנית.
חייו ועבודתו.
קרל פרידריך פון שלגל נולד בהנובר. אביו יוהאן אדולף שלגל היה כומר ומשורר. הוא למד משפטים בגטינגן ולייפציג אבל, בסופו של דבר, הקדיש עצמו למחקרי ספרות. הוא פרסם ב-1797 את הספר היוונים והרומאים (Die Griechen und Römer) ואחריו היסטוריה של שירת היוונים והרומאים (Geschichte der Poesie der Griechen und Römer) (1798). בינה, בהיותו פרופסור שלא מן המניין (Privatdozent), היה יחד עם אחיו בין מייסדי כתב העת "אתנאום" (Athenaeum) 1798–1800). הוא תרם לכתב העת פתגמים ומאמרים שבהם מובעת בצורה הברורה ביותר העמדה של האסכולה הרומנטית. ביֶנה גם כתב את הרומן, אותו לא סיים, לוסינדה (1799) שהוא מעניין כניסיון להעביר לתורת מוסר מעשית את הדרישה הרומנטית לחירות אישית מלאה. כמו כן כתב את אלארקוס (Alarcos) (1802), טרגדיה שבה שילב, בלי הצלחה רבה, יסודות קלאסיים ורומנטיים. הרומן לוסינדה שבו הלל את האיחוד בין אהבה חושנית ורוחנית כאלגוריה של הארוס הקוסמי האלוהי עורר שערורייה גדולה בשל האופי האוטוביוגרפי הברור שלו. דבר זה תרם לכישלון הקריירה האקדמית בינה.
ב-1802 הוא נסע לפריז שם היה לו חוג מכרים, ביניהם היינריך כריסטוף קולבה (Heinrich Christoph Kolbe) והוא ערך שם את כתב העת "אירופה" (Europa). הוא הרצה על פילוסופיה והמשיך בלימודי המזרח. תוצאות למחקריו אלה כלולות בספרו על השפה וחכמת ההודים (Über die Sprache und Weisheit der Indier) (1808). באותה שנה המירו הוא ואשתו דורותיאה, בתו של משה מנדלסון, את דתם מפרוטסטנטיות לקתוליות. מאז התנגד יותר ויותר לעקרונות של חירות פוליטית ודתית. הוא עבר לווינה ב-1809 ומונה למזכיר חצר המלכות במטה של הארכידוכס קרל.
בתקופה מאוחרת יותר היה יועץ לשכת הציר בשגרירות האוסטרית בפרנקפורט אבל ב-1818 הוא חזר לווינה.
בינתיים פרסם את אוסף ההיסטוריות (Geschichte) שלו ושתי סדרות של הרצאות: על ההיסטוריה החדשה (Über die neuere Geschichte) (1811) והיסטוריה של הספרות העתיקה והחדשה (Geschichte der alten und neuen Literatur) (1815). אחרי שחזר לווינה מפרנקפורט הוא ערך כתב עת בשם "קונקורדיה" והתחיל באיסוף כל כתביו (Sämtliche Werke). הוא נשא גם הרצאות שפורסמו מחדש בספרו פילוסופיה של החיים (Philosophie des Lebens) (1829). הוא נפטר ב-12 בינואר 1829 בדרזדן.
הערכה.
לפרידריך שלגל מקום מכובד בהיסטוריה של הספרות הגרמנית. הוא ואחיו היו מנהיגי האסכולה הרומנטית שנבעו ממנה רוב הדעות הקובעות על תכונותיהם של ימי הביניים ועל השיטות לביטוי ספרותי. מבין שני האחים היה פרידריך, ללא ספק, הגאון המקורי יותר. הוא היה המייסד המקורי של האסכולה הרומנטית. לו, יותר מכל חבר אחר באסכולה, אנחנו חייבים את הרעיונות המהפכניים והמתפתחים שהשפיעו, בצורה כל כך עמוקה, על התפתחות הספרות הגרמנית בראשית המאה ה-19.
קלוז' (מחוז)
מחוז קלוז' (ברומנית: "Judeţul Cluj", הוא מחוז ("ז'ודץ") הנמצא במרכז-מערב רומניה, במרכז החבל ההיסטורי טרנסילבניה. בירתו העיר קלוז'-נפוקה. המחוז גובל במחוזות סלאז', מרמורש, ביסטריצה-נסאוד, מורש, אלבה וביהור. הוא הוקם עם הנהגת רפורמת החלוקה המנהלית של המדינה בשנת 1968.
שטח המחוז הוא 6,674 קילומטר מרובע ואוכלוסייתו מונה 692,316 תושבים נכון ל-2007.
שם המחוז.
שמו בא מן העיר קלוז'. בתיעוד בלטינית מן המאה ה-12 העיר נקראה "קסטרום קְלוס" ("Castrum Clus"}, שם שבו מובן המילה "קלוס" (Clus) הוא "מקום סגור", המתייחס, כנראה, להיותו מוקף בגבעות. לפי השערה אחרת מקור השם הוא בשם הפרטי הגרמני "קלאוס" או במילה הגרמנית Klause שמשמעותה היא "מעבר בהרים" או "סכר".בגרמנית העיר נקראה קלאוזנבורג ובהונגרית קולוז'וואר.
השם הרומני קלוז' התקבע במיוחד אחרי הכללת טרנסילבניה בתוך ממלכת רומניה בשנת 1918.
ב-1974 השלטון הקומוניסטי הרומני בימי ניקולאיה צ'אושסקו שינה את שם העיר ל"קלוז'-נפוקה" תוך שימוש בשם של הקסטרום הרומי ששכן במקום בימי קדם על מנת להדגיש את העבר הרומי והרומני של העיר, מול תביעות רוויזיוניסטיות מצד הונגרים.
היסטוריה.
המחוז קלוז' בגרסתו הקודמת (1918–1938) ירש את המחוז ההיסטורי או ה"רוזנות" (קומיטאט) של קלוז', בהונגרית "קולוז'", חלק מממלכת הונגריה. אחרי מלחמת העולם הראשונה עם האיחוד של טרנסילבניה עם רומניה בדצמבר 1918, המחוז ההיסטורי שולב ברומניה תחת השם מחוז קוז'אקנה Județul Cojacna. הוא חזר בשנת 1925 להיקרא "מחוז קלוז'"(Judeţul Cluj). שטחו היה אז של 4,813 קמ"ר ומספר תושביו היה 333,545. היו בו רק שתי ערים: קלוז' והואדין.
בימי הדיקטטורה המלכותית של קרול השני נכלל המחוז יחד עם עוד שישה מחוזות אחרים בתוך אזור מנהלי צפון-מערבי גדול בשם "צינוטול קרישור" ("Ţinutul Crișuri"), כלומר "חבל נהרות קריש" שבירתו הייתה העיר קלוז'. בעקבות תכתיב וינה משנת 1940 סופח כמעט כל האזור מחדש להונגריה. החלק שנותר ברומניה הסתפח למחוז טורדה ("Județul Turda") המחודש.
בתום מלחמת העולם השנייה צפון טרנסילבניה חזרה לרומניה שכבשה אותו יחד עם הצבא הסובייטי. אחרי רפורמה מנהלית שבוצעה על ידי המשטר הקומוניסטי הרומני משנת 1950 כששטח רומניה חולק ל-28 אזורים הקרויים "רג'יונה" (regiune) הוקם "אזור קלוז'" רבתי (Regiunea Cluj) המחולק בעצמו לשש תת-אזורים, הקרויים "ראיונים", לפי הדגם הסובייטי. האזור קלוז', שכלל בערך את שטחי המחוזות קלוז' וסלאז' של היום, הוגדל מאוחר יותר ומספר ה"ראיונים" שבתוכו הוגדל גם כן. אזור קלוז' הפך לאחד מ-16 אזורים ברומניה "העממית".
המחוז הנוכחי הוקם בעת רפורמה מנהלית נוספת שבוצעה בשנת 1968 בימי שלטונו של ניקולאיה צ'אושסקו.
להבדיל מהמחוז שבין מלחמות העולם המחוז הנוכחי כולל גם את רוב שטחיהם של המחוז טורדה וסומש לשעבר, שלא הוקמו מחדש. לעומת זאת, חלק מהמחוז ההיסטורי קלוז' סופח למחוז סלאז' (הנפה (plasa) הידה (Hida) לשעבר עם היישוב סנמיכאיו אלמאשולוי) ולמחוז מורש (הנפה סרמאשו לשעבר, עם 20 כפרים).
סמל המחוז.
סמל המחוז, שאומץ בהחלטת הממשלה משנת 2006 מורכב ממגן משולש עם שוליים מעוגלות ומחולק לארבע.
ברבע העליון מימין, על רקע זהוב נראית הזאבה הקפיטולינית בצבע שחור. ברבע בעליון משמאל, על רקע כחול נראה זר חיטה זהוב. ברבע התחתון מימין, על רקע כחול, נמצא ספר פתוח בצבע כסף בהיר. ברבע התחתון משמאל, על רקע זהוב, עומדים זה מול זה שני אריות בצבע שחור, עם לשונות אדומים, התומכים בעץ אלון מושרש, בצבע שחור.
הזאבה הקפיטולינית (פסל שלה נתרם לעיר קלוז' בשנת 1920 על ידי ממשלת איטליה) מסמלת את ההיסטוריה הרומית של האזור, שיש בו כמה יישובים רומיים קדומים: נפוקה (קלוז'), פוטאיסה (טורדה) castra רומיים בטורדה, ג'ילאו, בולוגה, גרלה וקשייו. זר החיטה מסמל את אלומת החיטה שהופיעה בעבר בסמלים של המחוז ומתקשרת למנהגים פולקלוריים - "העטרה שעל הסומש". הספר בצבע כסף מסמל את התרבות והמדע שהתפתחו באזור מימי הביניים, כולל בתי הדפוס שהוקמו החל מן המאה ה-16, בית הספר הכפרי הראשון שהוקם בכפר ז'וקו במאה ה-14, המכללה הישועית מן המאה ה-16, בית הספר התיכון של הנזירים הפיאריסטים, אוניברסיטת קלוז'. האריות מסמלים את האיחוד הארעי של שלוש הנסיכויות בשנת 1600: ולאכיה, מולדובה וטרנסילבניה - והוא סמל הרלדי שנלקח מחותמו של השליט המאחד, מיכאי האמיץ.
ראשות המחוז.
יושב ראש המועצה המחוזית.
הרכב המועצה, לפי תוצאות הבחירות המחוזיות בשנת 2020 הוא כלהלן:
פרפקט המחוז.
גאורגה וושקן (Gheorghe Vuşcan) - מ-2012
גאוגרפיה פיזית.
למחוז קלוז' שטח של 6.674 קילומטרים מרובעים, המהווה 2,8% משטח רומניה.
הנוף מורכב מרמה והרים. לפי גודל השטח הוא ממוקם במקום ה-11 בין מחוזות רומניה.
נופים.
כרבע (24%) משטח המחוז הוא הררי, ומיוצג על ידי הרי הקרפטים המערביים או בקיצור "הרי המערב" (אפוסן - Munţii Apuseni)
עם גבהים עד 1,900 מטרים והממוקמים בחלק הדרום-מערבי של המחוז. שאר המחוז (76%) כולל את הגבעות והעמקים של רמת הסומש
(Podisul Someşan) והמישור הטרנסילבני. הטראסות והגאיות שבחלק התחתי של הנהרות סומשול מיק (Someşul Mic) (הסומש הקטן) וארייֶש (Arieş) ממלאים את המחזור במישורים.
הידרוגרפיה.