דוביצקי נולד ברמת גן וגדל בתל אביב, בנם הצעיר של חנה (דעואל) ויצחק דוביצקי. יצחק אביו היה ספורטאי, נדבן, מארגן אירועי ספורט וחבר הנהלת איגוד הטניס בישראל. הוא התאמן במכבי תל אביב. הוא למד בבית הספר גאולה (יסודי) בתל אביב ותואר ראשון בהנדסת בניין בטכניון.
בשנת 1950 זכה עם אלעזר דודמן בגמר גביע ליכטיג לנוער לזוגות. דוביצקי ודודמן המשיכו לשחק יחד בזוגות במשך שנים רבות, תוך שהם מתחרים זה מול זה בתחרויות ליחידים.
אלוף ישראל.
באליפות ישראל שנערכה באוקטובר 1958 הוא זכה בתואר לאחר ניצחון במשחק הגמר על חברו לקבוצה דוד אס ב-4 מערכות (3–6, 7–5, 6–4, 6–2).
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1961 זכה דובצקי בתואר לאחר ניצחון במשחק הגמר על יעקב דרוקמן מחיפה.
בשנת 1963 השיגו דוביצקי ואלעזר דודמן את הניצחון הראשון של נבחרת גביע דייוויס של ישראל על נבחרת טורקיה 1-4 באיסטנבול, והיה זה ניצחונו הראשון של דוביצקי ב"גביע דייוויס".
לאחר הפרישה.
בשנת 1996 מונה דוביצקי לנהל את בניית קניון 'דונה פלאזה' בבודפשט, הונגריה, שהיה בבעלותו של איש העסקים הישראלי מוטי זיסר. מטרת המינוי הייתה להשלים את בניית הקניון (60,000 מ"ר) תוך שלושה חודשים, על מנת להשיג את התואר "הקניון הראשון בהונגריה", ואכן דוביצקי עמד במשימה והקניון נפתח ב-14 באוקטובר אותה שנה.
בשנת 2002 היה מעורב דוביצקי במשפט שהוגדר בתקשורת כ"משפט הארוך בהיסטוריה של מדינת ישראל". דוביצקי וארז לוסטיג, כדורסלן לשעבר ושחקן הפועל תל אביב ונבחרת ישראל, היו חברים ושותפים בחברה לבנייה. השניים הסתכסכו ותבעו זה את זה בבית המשפט. במהלך המשפט לוסטיג הוציא כ-2 מיליון דולר על ניהול משפט שנמשך 39 שנה.
חיים אישיים.
דוביצקי מתגורר בפתח תקווה ויש לו שלושה ילדים מאשתו הראשונה, רחל, עמה התחתן ב-1958, וילדה אחת מאשתו השנייה, ורה, עמה התחתן ב-1982, ובנוסף יש לו 9 נכדים.
פטר בורניץ
קרל פטר בורניץ (בגרמנית: Peter Burnitz; 14 בינואר 1824 – 18 באוגוסט 1886) היה עורך דין וצייר גרמני.
ביוגרפיה.
בורניץ היה בנם של איש העסקים קרל פרידריך בורניץ ואשתו אוגוסט וילהלמין סולטודל. בורניץ הפך ליתום בגיל תשע (האם נפטרה בשנת 1831, האב בשנת 1833). דודו האדריכל רודולף בורניץ היה האפוטרופוס, ודאג לגידולו.
בורניץ סיים את בית הספר התיכון העירוני ונרשם באותה שנה למשפטים באוניברסיטת ברלין. בשנת 1844 עבר לגטינגן ונסע להיידלברג בשנת 1845. בורניץ סיים בהצלחה את לימודיו שם בשנת 1847 עם תואר דוקטור.
בקיץ 1847 בורניץ עשה מסע דרך איטליה, שהוביל אותו לרומא, נאפולי לפלרמו. בסוף הסתיו 1852 חזר לפרנקפורט. במקום לשאוף לקריירה כעורך דין, הוא נסע למסע לימודים נוסף: לאלג'יר והמשיך למדריד. שם פגש חבר של האפוטרופוס שלו, הצייר פריץ במברגר. הוא ועמיתו אדוארד גרהרדט המליצו על פריז לאמן הצעיר.
עם המלצותיהם ערך בורניץ את היכרותו עם הליטוגרף קרל בודמר, אשר הציג אותו עד מהרה לבית הספר ברביזון. הוא קיבל שם השראה עמוקה ביותר מאמני המקום.
בשנת 1857 שב בורניץ לפרנקפורט. זמן קצר לאחר שהתיידד עם אנטון בורגר ויאקוב פירכטגוט דילמן, הוא החליט לעבור לקרונברג. כמו חבריו, הוא הצטרף למושבת הציירים המקומית.
ככל שהתקפות הביקורת על בורניץ היו אלימות יותר, כך תמונותיו זכו בפרסים לעיתים קרובות יותר. בתערוכת האמנות הבינלאומית במינכן בשנת 1869 הופיע בורניץ עם שלושה ציורי נופים וזכה במדליית זהב.
בגיל 50, ב-1873 התחתן בורניץ עם האלמנה סוזנה כריסטיאן הרדט, מולר, בתם היחידה של עורך הדין והפוליטיקאי בפרנקפורט סמואל גוטליב מולר ואשתו סוזנה וילהלמין, לבית לוכנר, אחותו של יצרן הבדים באאכן יוהאן פרידריך לוכנר. אשתו הייתה נשואה לראשונה למגדל היין בלתאסר הרדט, שנפטר בשנת 1870 ואיתו נולדה לה ארבעה ילדים. לפטר בורניץ נולדו איתה שתי בנות ובן.
בשנת 1878 הוא רכש בית עירוני רב קומות, באחד המיקומים הטובים ביותר בפרנקפורט. הוא מעולם לא גר בבית הזה בעצמו. הבית השתמר עד היום ושופץ בהרחבה על ידי הבעלים הנוכחי, קרן האגודה הפוליטכנית, שנוסדה בשנת 2005.
בורניץ נפטר ב־18 באוגוסט 1886 בפרנקפורט בגיל 62. הוא קבור בבית העלמין המרכזי.
גן לאומי שמרון
גן לאומי שמרון הוא גן לאומי בסמוך ליישוב תמרת וצומת נהלל שבגליל התחתון, על גבולו הצפוני של עמק יזרעאל. שטח הגן הלאומי הוא כ-1,905 דונם והוא הוכרז ביוני 2011. בשטח הגן צומח חורש טבעי של אלון מצוי ואלון תבור. שמורת טבע תל שמרון מהווה חלק מן הגן הלאומי.
בית הקברות של נהלל מהווה מובלעת בתוך הגן.
שטח השמורה מאויים על ידי תוכניות להרחבת תמרת. על תוכניות הרחבה אלו נמתחה ביקורת של החברה להגנת הטבע.
בעלי ביב
אברהרד גודט
אברהרד גודט (בגרמנית: Eberhard Godt; 15 באוגוסט 1900 – 13 בספטמבר 1995) היה קצין בצי הגרמני ששירת במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, ובסופו של דבר פיקד על פעולות צי הצוללות.
ביוגרפיה.
גודט נולד ב-15 באוגוסט 1900 בליבק, ובקיץ 1918 הצטרף לצי הקיסרי הגרמני כצוער ושירת על סיפון ה-SMS שלזיין. לאחר המלחמה הוא שירת בבריגדת ארהארדט. במרץ 1920 הוא התקבל לרייכסמרינה, והוסמך לקצין בשנת 1924. הוא שירת על סיפונן של ספינות שטח ומתקנים ימיים עד 1935; לאחר מכן שירת בסיירת הקלה אמדן כסגנו של קפיטן צור זי קרל דניץ, וב-1 באפריל 1937 הועלה לדרגת קורבטן-קפיטן. לאחר מכן עבר גודט לצי הצוללות שזה עתה הוקם; ופיקד על הצוללת U-25 במהלך מלחמת האזרחים בספרד.
בינואר 1938 הוא מונה לקצין מטה של מפקד כוח הצוללות, אדמירל דניץ. ב-1 באוקטובר 1939 הוא מונה לראש מחלקת המבצעים של צי הצוללות. ככזה, גודט הועלה לדרגת פריגטן-קפיטן ב-1 ביולי 1940 ולקפיטן צור זי ב-1 בספטמבר 1942. הוא המשיך בתפקיד זה עד ינואר 1943, כאשר מונה למפקד מבצעי הצוללות לאחר שדניץ קודם למפקד הקריגסמרינה. ב-1 במרץ 1943 הועלה גודט לדרגת קונטר-אדמירל (אדמירל אחורי) והוצב, בנוסף לתפקידיו בצי הצוללות, למפקד המחלקה השנייה בפיקוד העליון של חיל הים. בשנת 1945 הוא נפל בשבי הצבא הבריטי ונשאר בשבי עד 1947. במהלך תקופה זו הוא העיד גם כעד במשפטי נירנברג.
לאחר המלחמה כתב את ההיסטוריה של פעולות הקריגסמרינה במלחמת העולם השנייה כחבר בצוות ההיסטורי של הצי.
עם הקמת הבונדסמרינה ניסה גודט להצטרף לשורותיו, אולם בשל יחסיו הטובים עם דניץ הוא לא התקבל. גודט נפטר בגיל 95 ב-13 בספטמבר 1995. בזמן מותו הוא היה האחרון ששרד מבין הקונטר-אדמירלים של הקריגסמרינה, וקצין הדגל האחרון שנותר בחיים של הקריגסמרינה.
אן וגנר
אן לואיז וגנר (באנגלית: Ann Louise Wagner; נולדה ב-13 בספטמבר 1962) היא פוליטיקאית ודיפלומטית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת מיזורי, ברציפות מאז 2013. בסיס המחוז שלה בסנט לואיס, והוא פרברי מאוד והעשיר ביותר במדינה. הוא כולל את רוב הפרברים הדרומיים והמערביים של סנט לואיס וכן חלק מהפרברים הצפוניים במחוז סנט-צ'ארלס ובמחוז ג'פרסון.
וגנר, חברת המפלגה הרפובליקנית, כיהנה בשנים 2005–2009 כשגרירת ארצות הברית בלוקסמבורג.
ביוגרפיה.
וגנר נולדה וגדלה בסנט לואיס. היא למדה באקדמיית קור ג'יזה (Cor Jesu Academy), בית ספר פרטי לבנות קתוליות במחוז סאות', ובשנת 1984 השלימה באוניברסיטת מיזורי לימודי תואר ראשון במנהל עסקים, תוך התמקדות בלוגיסטיקה. לאחר לימודיה הגבוהים, וגנר התמקצעה במגזר הפרטי ומילאה תפקידי ניהול בחברה "כרטיסי הולמרק" (Hallmark Cards) שבקנזס סיטי ובארגון לייצור מזון עבור חיות מחמד "רלסטון פורינה" השוכן בסנט לואיס. בשנת 1990 נכנסה וגנר אל פוליטיקה של ארצות הברית. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992 עמדה בראש מטה הבחירות במיזורי של הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש ועמיתו למירוץ, סגן הנשיא דן קווייל.
ב-1999 נבחרה וגנר ליושבת ראש המפלגה הרפובליקנית במיזורי, והפכה לאישה הראשונה שאיישה את התפקיד. ההישג הבולט ביותר שלה בתפקיד זה הגיע במהלך הקדנציה השנייה שלה, כאשר פיקחה על השתלטות המפלגה על רוב המושבים בשני בתי בית המחוקקים המדינתי; תחילה ב-2001 עם ניצחון הרפובליקנים בבחירות ביניים לסנאט המדינתי ואחר כך בבחירות הכלליות לבית הנבחרים של מיזורי ב-2002, בפעם הראשונה מזה 40 שנה. במהלך כהונתה השלישית שמרה המפלגה הרפובליקנית על רוב שלה בבית המחוקקים, ומועמד מטעמה נבחר למושל מיזורי מזה 12 שנים עם היבחרו של מאט בלאנט ב-2004, מה שהעניק לרפובליקנים שליטה מלאה בממשלת מיזורי לראשונה מאז 1921.
בשנת 2001 נכנסה לתפקידה כיו"ר-עמיתה של הוועדה הרפובליקנית הלאומית וסייעה לנהל את כינוס הוועדה בניו יורק לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004. במסגרת זו, מילאה וגנר תפקיד מרכזי בהגיית היוזמה "נשים מנצחות", שמטרתה לשפר את תדמית המפלגה הרפובליקנית כלפי נשים ולהדגים את הרלוונטיות של מצע המפלגה עבורן. בינואר 2005 סיימה את כהונתה כיו"ר-עמיתה לאחר תקופת כהונה אחת. ב-20 בפברואר 2005 נבחרה וגנר לקדנציה רביעית כיו"ר המפלגה הרפובליקנית במיזורי. ב-16 במאי הועמדה בידי הנשיא בוש לתפקיד שגרירת ארצות הברית בלוקסמבורג. ב-16 ביולי 2005 אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויה, וב-1 באוגוסט וגנר הושבעה לתפקידה בידי מזכירת המדינה קונדוליזה רייס.