בשנת 1941, אחרי פלישת גרמניה לברית המועצות, התגייס קאופמן לצבא. השתתף בבניית ביצורים באזור סמולנסק. אחר כך נשלח ללמוד בבית הספר לקציני חי"ר בסמרקנד. לימודיו שם נמשכו רק חודשיים, כי בשל המצב הקשה בחזית כל חניכי בית הספר נשלחו להילחם כחיילים פשוטים. דוד הפך לחם כמקלען, בתחילת 1943 נפצע קשה באחד הקרבות. בתום תהליך שיקום של 5 חודשים חזר לחזית ולחם כמפקד מחלקה בפלוגת סיור. עם יחידתו הגיע עד ברלין.על אומץ ליבו בקרבות עוטר בעיטור הכוכב האדום.
בשנת 1945 חזר קאופמן למוסקבה, סיים את הלימודים במכון והחליט להתפרנס בעבודה ספרותית. היו לו הזמנות אקראיות נדירות. רק בשנת 1958 יצא לאור ספר השירים הראשון שלו "ארצות קרובות" (ברוסית: "Ближние страны"). אחרי כן יצאו לאור מבחרי שירים בשנים 1963 ("המעבר השני", ברוסית: "Второй перевал") ו-1970 ("ימים", ברוסית: "Дни"). בתחילת שנות ה-70 השתתף דוד סמויילוב בבימוי כמה הצגות בתיאטרונים גדולים של מוסקבה וגם כתב שירים להצגות וסרטים. בתקופה זו יצאו לאור מבחרי שירים "הגל והאבן" (ברוסית: "Волна и камень") ו"הבשורה" (ברוסית: "Весть"). מבחר שירים "המפרץ" (ברוסית: "Залив") יצא לאור בשנת 1981.
בשנת 1976 עבר דוד סמויילוב לאסטוניה, לעיר קטנה פארנו. בתקופה זו נחשבה אסטוניה כרפובליקה בעלת אווירה חופשית לאנשי התרבות. במוסקבה היה הרבה יותר קשה לסבול עולהּ של האידאולוגיה הסובייטית. בשנים אחרונות של חייו עסק רבות בתרגומים ספרותיים מפולנית, צ'כית והונגרית. נפטר ב-23 בפברואר בשנת 1990 בעיר טלין, לאחר שסיים את נאומו בערב השירה המוקדש לזכר המשורר בוריס פסטרנק.
רבים מאנשי התרבות הרוסית של המחצית השנייה של המאה ה-20 ותחילת המאה הנוכחית מגדירים את דוד סמויילוב כאחד המשוררים האהובים עליהם. שיריו נכללים בפסקול של כמה סרטים. רבים מהבארדים הרוסים שרו אותם בערבי השירה ובהופעות. אחד השירים המפורסמים ביותר הוא השיר "מחוץ לעיר (זמר פרדות)" (ברוסית "За городом/ Певец разлук").
פונקציה קוונטית
פונקציה קוונטית הוא מעגל שערים קוונטיים אשר מממש חישוב של פונקציה כלשהי formula_1.
בניית מעגל הפיך מפונקציה כלשהי.
נרצה כי המעגל קוונטי יוכל לחשב פונקציה כלשהי ללא הגבלה על תכונותיה, ובפרט פונקציה שאינה נדרשת להיות הפיכה או חד-חד ערכית.
מאידך, חוקי המכניקה הקוונטית, מאלצים כל מעגל חישוב קוונטי להיות הפיך.
כדי להתגבר על אילוץ זה ועדיין לאפשר חישוב של כל פונקציה, המעגל מממש בפועל חישוב של פונקציה הפיכה, שנסמנה formula_2 אשר בעזרתה ניתן לחשב את הפונקציה המקורית formula_3.
מעגל הפונקציה החדשה F מקבל, בנוסף ל-n הקיוביטים המייצגים את formula_4, קיוביט נוסף אשר נקרא קיוביט המטרה (target). מוצא המעגל אינו משנה את n הקיוביטים אשר מייצגים את formula_4 (כך מתקבלת ההפיכות), אך קיוביט המטרה משתנה לערך formula_6, כאשר b הוא הערך של קיוביט המטרה בכניסת המעגל. בפרט, אם קיוביט המטרה מאותחל לערך ההתחלתי formula_7, במוצא המעגל יתקבל קיוביט במצב קוונטי formula_8.
בניסוח מתמטי, formula_9 כאשר formula_10 מצב קוונטי בבסיס החישוב של n קיוביטים, ו-formula_11 הוא מצב קוונטי של קיוביט בודד בבסיס החישוב.
הרחבה למצב קוונטי כלשהו.
לפי עיקרון הליניאריות, ניתן להרחיב את החישוב לכל מצב קוונטי formula_10 על ידי פירוק המצב לסופרפוזיציה של מצבי בסיס החישוב, וביצוע החישוב על כל אחד מהם בנפרד.
נניח שבכניסת המעגל מאותחל האוגר למצב formula_13, כאשר קיוביט המטרה כבוי formula_14.
formula_16
שימושים.
בניית מעגל הפיך למימוש פונקציה שרירותית היא הבסיס לחישוב קוונטי, ונעשה בה שימושים רבים עבור אלגוריתמים המקבלים פונקציה בתור הקלט של האלגוריתם, כפי שמבוצע באלגוריתם דויטש-ג'וזה ואלגוריתם סימון. שימוש זה מקביל להפעלת אורקל בחישוב קלאסי.
תסמונת הורנר
תסמונת הורנר (גם תסמונת ברנרד-הורנר (על שם קלוד ברנאר) או שיתוק אוקולו-סימפתטי) היא תסמונת קלינית שנובעת מפגיעה במערכת העצבים הסימפתטית.
סימנים.
סימנים הנמצאים אצל כל המטופלים בצד הפגוע של פניהם כוללים צנחת של העפעף העליון, צנחת הפוכה (עילוי) של העפעף התחתון, אישון מכווץ ושיהוי בהרחבתו. סימנים נפוצים נוספים בצד הפגוע הם מראה של עין שקועה (אנופתלמוס), הזעה מופחתת (אנהידרוזיס) ולחמית אדומה. גם מראה אדמדם כללי בצד הפנים הפגוע הוא סימן אופייני עקב התרחבות של כלי הדם השטחיים.
אצל ילדים התסמונות מתבטאת לעיתים בצבע עיניים שונה בין שתי העיניים (הטרוכרומיה). זה נובע מפגיעה בפיגמנטצית המיילין של האיריס המתרחשת בילדות.
מאפיינים.
תסמונת זו נובעת מנגע מרכזי או היקפי למערכת העצבים הסימפתטית. תסמונת זו כוללת כיווץ של האישון (מיוזיס), יחד עם צניחת עפעף קלה (פטוזיס) ולעיתים גם חוסר הזעה באותו הצד (אנ-הידרוזיס). לרוב תהיה התסמונת חד צדדית, והאישון קטן בכ- 0.5 עד 1 מ"מ לעומת האישון הבריא. אין בעיה בתגובה לאור או להתקרבות באישון הפגוע. האבחנה המבדלת כוללת מצבים שונים, כשהמרכזיים ביניהם הם אוטם בגזע המוח, גידול צווארי או גידול בבית החזה, גידול מוחי ודימום או אוטם מוחי. במצבים חריפים של תסמונת הורנר, מאופיינים בחוסר בהזעה, כאשר אם יש הזעה מופחתת בחצי גוף שלם כולל פנים, הנגע ממוקם במערכת העצבים המרכזית, בעוד מצבים המאופיינים בחוסר הזעה בפנים, הצוואר וביד בלבד הם ככל הנראה מנגע או גידול באזור הצוואר ובית החזה. במידה והנגע הוא מעל ההתפצלות של עורק הקרוטיד לענף החיצוני והפנימי שלו, אין פגם במנגנון ההזעה.
פתופיזיולוגיה.
על מנת להבין את מנגנון הפגיעה המשולבת בתסמונת הורנר, יש צורך להבין את המסלולים הסימפתטיים האחראיים על הרחבת האישון: מתוך ההיפותלמוס יוצא נוירון המבצע סינפסה בחוט השדרה, ברמת חוליה T1. לאחר מכן יוצא נוירון פרא- גנגליוני, המבצע סינפסה בגנגליון צווארי עליון, בגובה חוליה C2. בגנגליון צווארי זה יוצא הנוירון הפוסט גנגליוני, שמתפצל לשלושה אזורים- הראשון, לעצבוב בלוטות זיעה בפנים, אשר יוצא לפני הפיצול של עורק הקרוטיד. השני- לאישון לצורך הרחבתו, והשלישי- לעצבוב שריר העפעף. מכאן, שפגיעה באחד ממסלולים אלו תביא לתסמונת הורנר. בהתאם למסלולים אלו, חולקה תסמונת הורנר על פי מנגנון הפגיעה: מנגנון הפגיעה יכול להיות בנוירון הראשון שיוצא מההיפותלמוס- מצבים כגון אוטם בגזע המוח, טרשת נפוצה, כאב ראש מקבצי, דימום מוחי וכן גידולים מוחיים יכולים לגרום לכך. מנגנון הפגיעה אשר פוגע בנוירון הפרה-גנגליוני (כלומר, לפני הגנגליון הצווארי), יכול להיגרם כתוצאה מגידול צווארי או גידול בבית החזה או מטראומה (ניתוחית או שאינה ניתוחית). פגיעה בנוירון הפוסט גנגליוני יכולה להיגרם כתוצאה מטראומה, או למשל כתוצאה מגידול תוך מוחי כגון גידול ב-cavernous sinus.
אובלריו אנטנוראו
אובלריו אנטנוראו (באיטלקית: Obelerio Antenoreo) או אובלריו דלי אנטנורי (Obelerio degli Antenori) היה הדוכס התשיעי של ונציה. אנטנוראו נשא בתואר דוג'ה בין השנים 804–811.
קורות חיים.
אנטנוראו היה בנו של אנקאג'יליו (Encagilio).
בעת כהונתו כטריבון, לאחר שג'ובאני גאלבאיו עלה לשלטון, נאלץ אנטנוראו לברוח מוונציה יחד עם ונציאנים רבים שתמכו בפרנקים כנגד הביזנטינים. לאחר בריחתם התארגנו הגולים לצבא ובחרו את אנטנוראו לעמוד בראשם. אנטנוראו שב לוונציה ולאחר בחירת גאלבאיו ובני משפחתו נבחר לדוג'ה.
בדומה לקודמיו, זמן קצר לאחר בחירתו מינה את אחיו, באטו לדוג'ה לצידו.
אנטנוראו התקשה לשלוט בין הסיעות השונות שפילגו את ונציה (תומכי העצמאות, תומכי הפרנקים ותומכי הביזנטינים). פורטונאטוס, פטריארך גראדו הגולה, שב לוונציה מחצרו של קרל הגדול שבאאכן והציע כי אם יושב לו הכס הוא ישכנע את הפרנקים להעניק לוונציה הגנה. אנטנוראו הסכים, ונסע עם אחיו באטו להישבע אמונים לקרל הגדול באאכן, ביום חג המולד בשנת 805.
בעקבות שבועת אמונים זו הכריזה ביזנטיון מלחמה ובשנת 809 שלחה צי לתקוף את ונציה. הצי הביזנטי הובס על ידי הצי הפרנקי בקומקיו. לאחר ניצחונם מינו אובלריו ובאטו את אחיהם ולנטינו דליי אנטנורי לדוג'ה לצדם. מינוי זה הביא למרידת תושבי ונציה כנגדם - אובלריו קרא לעזרתו של המלך פפין, בנו של קרל הגדול, אשר צר על העיר, אולם נחל תבוסה.
לאחר התבוסה נמלט אובלריו לקונסטנטינופול ואגנלו פרטיצ'יפאציו נבחר לדוג'ה במקומו.
במשך כ-20 שנה שהה אובלריו בגלות. לאחר מותו של פרטיצ'יפאציו חזר אובלריו לוונציה בשנת 832 בניסיון לתפוס את השלטון. הדוג'ה באותה עת, ג'ובאני פרטיצ'יפאציו הראשון, יצא לעברו בראש צבא והרג את אובלריו. לאחר מותו נכרת ראשו והוצג לראווה בכיכר סן מרקו.
אגנלו פרטיצ'יפאציו
אגנלו פרטיצ'יפאציו (באיטלקית: Agnello Participazio, בלטינית: Agnellus Particiacus) היה העשירי מבין דוכסי ונציה.
פרטיצ'יפאציו נשא בתואר דוג'ה בין השנים 811–827.
קורות חיים.
פרטיצ'יפאציו היה בן למשפחת סוחרים עשירה מהרקליאה, והיה אחד מהראשונים שהתיישבו באזור הריאלטו.
בשנת 810 מאסו תושבי ונציה בניסיונם של הדוג'ים ממשפחת אנטנורי (אובלריו דליי אנטנורי ואחיו באטו וולנטינו) להפוך את התואר "דוכס ונציה" לתואר העובר בירושה, התושבים מרדו, בעוד שמשפחת אנטונרי קראה למלך איטליה, פפין, בנו של קרל הגדול לתקוף את הוורדים. אגנלו פרטיצ'יפאציו היה בראש מגיני העיר, והצליח להביס את פפין ולהביא לבריחת משפחת אנטנורי.
לאחר תבוסת משפחת אנטנורי נבחר אגנלו לתפקיד הדוג'ה, וארמונו שבריאלטו נחשב לארמון הדוג'ה הראשון של ונציה.