בין רופאי הקבוצה היה גרשון גרי, הרופא שהיה עם טרומפלדור בדקותיו האחרונות והיה עד לאימרתו האחרונה אין דבר, כדאי למות בעד הארץ.
בנוסף לבתי חולים ומרפאות הקימה הקבוצה מערך סניטרי ביישובים היהודיים ובשכניהם הערבים. אחת הפעולות הראשונות של הארגון הייתה הקמת "פלוגות סניטריות" בערים שונות.ביפו חיסנו אנשי הקבוצה את הבאים לארץ ישראל והקבוצה הקימה רשת של "תחנות לאם ולילד" (לימים תחנות לבריאות המשפחה). הקבוצה החלה בהקמת שירותי רווחה שכן רובינוב גרס ששירותים אלו הם חלק מרפואה.
הצלחתה של הקבוצה גרמה לגורמים בהסתדרות הציונית לנסות להכפיף את הקבוצה על משאביה תחת כנפי ההסתדרות, אך רובינוב התנגד לכך בכל תוקף. בספטמבר 1921 פרשה הסתדרות נשים ציוניות הדסה את חסותה על הארגון והוא שינה את שמו ל"הדסה". זהו גם מקור הבלבול הקיים בספרות ובעיתונות התקופה המאחד את הארגון עם "הסתדרות מדיצינית הדסה".
מדינת חלב
מדינת חלב (בצרפתית: État d'Alep; בערבית: دولة حلب) הייתה אחת משש המדינות שהוקמו על ידי הגנרל הצרפתי אנרי גורו במנדט הצרפתי של סוריה לאחר ועידת סן רמו בשנת 1920 והתבוסה של הממלכה קצרת הימים של פייסל, מלך סוריה.
המדינות האחרות היו מדינת דמשק (1920), מדינת העלווים (1920), מדינת ג'בל א-דרוז (1921) וסנג'ק אלכסנדרטה (1921). לבנון הגדולה (1920) הפכה לימים ללבנון המודרנית.
הקמה.
ב-1 בספטמבר 1920 חילקו הצרפתים את שטחי המנדט בסוריה לשלוש "מדינות": מדינת דמשק, מדינת חלב, ומדינת לטקיה ("הטריטוריה העלווית").
מדינת חלב הוכרזה על ידי הגנרל הצרפתי אנרי גורו ב-1 בספטמבר 1920 כחלק מתוכנית צרפתית להקל על השליטה בסוריה על ידי חלוקה למספר מדינות קטנות יותר. צרפת הפכה ליותר עוינת לרעיון של סוריה המאוחדת לאחר קרב מייסלון. מדינת חאלב כללה את סנג'ק אלכסנדרטה ונשלטה על ידי קמיל פאשה אל-קודסי.
על ידי הפרדת חלב מדמשק, גורו רצה לנצל מצב תחרותי מסורתי בין שתי הערים ולהפוך אותו לפילוג פוליטי. התושבים בחלב לא היו מרוצים מהעובדה שדמשק נבחרה כבירה לאומה החדשה של סוריה. גורו חש את הסנטימנט הזה וניסה לתמרן אותו בכך שהפך את חלב לבירת מדינה גדולה ועשירה שבה היה קשה לדמשק להתחרות. מדינת חלב כפי שציירה צרפת הכילה את רוב השטח הפורה של סוריה, כולל המדינה הפורייה סביב חלב, כמו גם את כל האגן הפורה של הפרת. למדינה הייתה גם גישה לים דרך סנג'ק אלכסנדרטה. מצד שני, לדמשק, שהיא נווה מדבר בשולי המדבר הסורי, לא היה מספיק קרקע פורייה ולא היה גישה לים. גורו רצה להפוך את מדינת חלב לאטרקטיבית לשליטיה הפוטנציאליים על ידי מתן השליטה ברוב עושרה החקלאי והמינרלי של סוריה, כך שלא תרצה להתאחד מחדש עם דמשק.
אוכלוסייה.
היה במדינה רוב מוסלמים סונים. אוכלוסייה זו הייתה בעיקר ערבים אך כללה גם כורדים, במיוחד באזורים המזרחיים, וקבוצות אתניות מגוונות אחרות שהועברו בתקופה העות'מאנית, בעיקר צ'רקסים, אלבנים, בוסנים, בולגרים, טורקים, קברדינים, צ'צ'נים ואחרים. אוכלוסיות שיעיות מוסלמיות משמעותיות התגוררו גם בחלב, בעיירות כמו נבול, פואה, אז זהרה, קפריה ומאראט מיזרין.
חאלב הייתה גם בית לאחת הקהילות הנוצריות העשירות והמגוונות ביותר של המזרח. נוצרים המשתייכים לתריסר קהילות שונות (בעיקר הכנסייה האפוסטולית הארמנית, הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית והכנסייה הסורית-אורתודוקסית) ייצגו כשליש מאוכלוסיית העיר חלב, מה שהפך אותה לעיר עם הקהילה הנוצרית הגדולה ביותר במזרח התיכון מחוץ ללבנון. נוצרים רבים ישבו במחוזות המזרחיים של המדינה, כמו גם, קבוצות אתניות בעיקר של סורים ואשורים.
בשנת 1923, כלל האוכלוסייה במדינה היה בסביבות 604,000 (לא כולל אוכלוסיית הנוודים באזורי המזרח). בעיר חלב הייתה גם קהילה יהודית גדולה.
מועצת הדירקטורים.
למרות רצונותיה של ממשלת צרפת, ההתנגדות האסלאמו-ערבית הספיקה בכדי לאלץ את הצרפתים לפעול באמצעותם בניהול האזור. לפיכך, מועצת הדירקטורים הוקמה בשנת 1920 כדי להשלים את המושל הכללי. ארבעת חברי המועצה היו: מרעי פשה אל-מאלח (פנים), סובחי ביי אל-נייאל (משפטים), נאסרי אפנדי בכש (מסחר וחקלאות) וויקטור אפנדי עג'ורי (פיננסים). עם התפטרותו של אל-מאלח בשנת 1921, ירש אותו אל-נייאל כמנהל הפנים וזקי ביי אל-גוראני נבחר לרשת את אל-נייאל כמנהל המשפטים. בשנת 1923 עלה שלטון צרפתי שמאלי לשלטון ושינה כיוון פוליטי בכך שאיפשר לבנות סוריה פאן-ערבית. כך בוטלה מועצת הדירקטורים בחלב לאחר הקמת הפדרציה הסורית.
המועצה הייצוגית.
המחוקק היה המועצה הייצוגית, ורוב חבריה היו פרו-צרפתים. כמה מהסגנים הבולטים היו סובחי ברכאת ששימש מאוחר יותר כנשיא הפדרציה הסורית, ראש עיריית חלב, גאלב ביי איברהים פאשה, ראש לשכת המסחר סלים ג'נבראט, עורך הדין מישל ג'נאדרי ופחיר אל ג'אבירי, אחיו הבכור של המנהיג הלאומני סעדאללה. אל-ג'אבירי.
מרד חאננו.
איברהים חאננו היה יליד חלב וחבר בולט בקונגרס הלאומי הסורי שנבחר בשנת 1919, ושסירב למנדט הצרפתי של סוריה. נתמך על ידי המנהיג הלאומני הטורקי מוסטפא כמאל אטאטורק, חאננו החל בהתקוממות מזוינת נגד הצרפתים שנמשכה עד שנעצר בשנת 1921. חאננו נשפט באותה שנה בבית משפט בחלב, אך הוא לא נמצא אשם על ידי השופטים בשלוש קולות מול שניים; כנראה שפסק הדין הושפע מהמוני התומכים שהתאספו סביב בית המשפט באותו יום.
חאננו עבר להתנגדות פוליטית לאחר מכן, ובשנת 1926 מילא תפקיד מרכזי במניעת התנתקות חלב ממדינת סוריה שהוקמה בדצמבר 1924. הוא נפטר בשנת 1935.
הפדרציה הסורית ומדינת סוריה.
הגנרל גורו הקים את הפדרציה הסורית ב-28 ביוני 1922. הפדרציה כללה את מדינות דמשק, חלב ומדינת העלווים. בשנת 1924 הופרדה שוב מדינת העלווים. הפדרציה הסורית התאגדה במדינת סוריה ב-1 בינואר 1925. עם ריכוזיות המדינה הסורית החדשה בשנת 1925 איבדה חלב את האוטונומיה שלה והצטמצמה לתלות הפרובינציאלית בדמשק. המושל הכללי של מדינת חלב המוסלמי מרעי פאשה אל-מאלח נקרא מושל (ואלי) של מחוז חלב (בדרגת שר). עם זאת, הדגל הקולוניאלי של מדינת חלב נותר בשימוש עד 25 בינואר 1925 אז הוא בוטל לבסוף.
ריינר פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה
הארכידוכס ריינר פרדיננד מריה יוהאן אוונגליסט פרנץ איגנאץ מאוסטריה (בגרמנית: Erzherzog Rainer Ferdinand Maria Johann Evangelist Franz Ignaz von Österreich; 11 בינואר 1827 – 27 בינואר 1913) היה אריסטוקרט אוסטרי לבית הבסבורג-לורן, אחיינו של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ופוליטיקאי בכיר באימפריה האוסטרית (יו"ר ועידת השרים האוסטרית בין 1861 ל-1865). ריינר פרדיננד היה בנם של ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה ואליזבטה, נסיכת סבויה.
ביוגרפיה.
בנו של ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה, המשנה למלך בממלכת לומברדיה-ונציה ואחיו הצעיר של פרנץ השני, קיסר האימפריה האוסטרית. מונה על ידי פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, בשנת 1857 לראש הרייכסראט (הפרלמנט). בשנים 1861–1865, כיהן ריינר פרדיננד כיושב ראש ועידת השרים האוסטרית (תפקיד המקביל לזה של ראש ממשלה), היה ראש הקבינט הליברלי של אנטון פון שמרלינג ובין השנים 1872 עד 1906 שימש כמפקד הראשי של כוח היבשה המלכותי הקיסרי (kaiserlich-königliche Landwehr), שאותו בנה לכוח חמוש שווה צבאית לצד הצבא המשותף בתקופה זו. בשנת 1874 הועלה לדרגת פלדצוגמייסטר. ריינר קידם אמנות ומדע. בין היתר היה נשיא התערוכה העולמית של וינה בשנת 1873, נשיא אוצר האקדמיה למדעים ומגן המוזיאון האוסטרי לאמנות ולתעשייה. בשנת 1884 רכש אוסף פפירוס ותרם אותו בשנת 1899 לספריית המשפטים (כיום הספרייה הלאומית האוסטרית). אוסף הפפירוס של הארכידוכס ריינר הוא כיום אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
מאז 21 בפברואר 1852, ריינר היה נשוי לבת דודו הארכידוכסית מריה קרולינה (1825-1915), בתו של הארכידוכס קרל, דוכס טשן. הזוג היו מהחברים האהודים ביותר במשפחה הקיסרית במשך עשרות שנים בשל נוכחותם הציבורית התכופה ופעילויות צדקה רבות. נישואיהם של ריינר ומריה קרולינה היו מאושרים מאוד. חגיגת חתונת היהלומים שלהם בשנת 1912 הוערכה מאוחר יותר כאירוע החגיגה המרכזית האחרונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. מכיוון שלריינר ומריה קרולינה לא היו ילדים משל עצמם, אך היו ידידותיים מאוד לילדים, הם דאגו לצרכיהם של ילדים וצעירים ששונים, כולל בני משפחת הבסבורג. מאז 1999 החלה פעילות מחודשת של הלהקה המוזיקלית 'הארכידוכס ריינר' בזלצבורג. במקור הייתה זאת להקה צבאית של חיל בצבא האוסטרו-הונגרי שהיה כפוף ישירות אל הארכידוכס ריינר.
מדינת סוריה
מדינת סוריה (בצרפתית: État de Syrie, בערבית: دولة سوريا) הייתה מדינת מנדט צרפתית שנוצרה על ידי צו מה-5 בדצמבר 1924, החל מה-1 בינואר 1925, מאיחוד מדינת חלב ומדינת דמשק. המדינה ירשה את הפדרציה הסורית (1922–1924) שנוצרה על ידי מתן אספה מרכזית למדינת חלב, מדינת דמשק ומדינת העלווים. מדינת העלווים לא הצטרפה למדינת סוריה.
רקע כללי.
בשנת 1920, הוקמה ממלכה ערבית עצמאית של סוריה תחת המלך פייסל מהמשפחה ההאשמית, שלימים הפך למלך עיראק. עם זאת, שלטונו על סוריה הסתיים לאחר חודשים ספורים בלבד, בעקבות ההתנגשות בין כוחותיו הערבים הסורים לכוחות הצרפתים הסדירים בקרב מייסלון. הכוחות הצרפתים כבשו את סוריה מאוחר יותר באותה שנה לאחר שחבר הלאומים הכניס את סוריה למנדט צרפתי.