אירלנד משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת פריז (1924), והיא נעדרה מאז רק מאולימפיאדת ברלין (1936). קודם לכן התחרו הספורטאים האירים במסגרת המשלחת הבריטית, שכן אירלנד הייתה חלק מבריטניה עד לעצמאותה ב-1922. לפי הסכם בין הוועדים האולימפיים של בריטניה ואירלנד, ספורטאים מצפון אירלנד רשאים לבחור האם לייצג את בריטניה או את אירלנד.
לאורך השנים זכו הספורטאים שייצגו את אירלנד ב-34 מדליות, מהן 11 מדליות זהב. למעלה ממחצית המדליות (18) הושגו באיגרוף, אך רק שלוש מהן היו מדליות זהב. יתר המדליות הושגו באתלטיקה (7 מדליות, מהן 4 מדליות זהב), שחייה (4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב), שיט (שתי מדליות), חתירה (מדליה אחת) ורכיבה (מדליה אחת).
באולימפיאדות החורף משתתפת אירלנד מאז אולימפיאדת אלברוויל (1992), וברציפות מאז אולימפיאדת נאגנו (1998). להישג הגבוה ביותר הגיע גולש הסקלטון קליפטון רוטסלי, שסיים במקום הרביעי באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002)/
היסטוריה.
ספורטאים אירים נטלו חלק במשחקים האולימפיים במסגרת המשלחת הבריטית מאז אולימפיאדת אתונה (1896). כזהו למשל האלוף האולימפי הראשון בטניס, ג'ון פיוס בולאנד, אירי שלימים נבחר לפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה הפרלמנטרית האירית. לאולימפיאדת סנט לואיס (1904) בריטניה כלל לא שלחה משלחת, ושלושה ספורטאים אירים שנסעו באופן עצמאי ייצגו אותה בדיעבד.
בהופעת הבכורה של המשלחת האירית העצמאית, איש מחבריה לא זכה במדליה. הקרוב ביותר לכך היה המתאגרף פטריק דווייר, שסיים במקום הרביעי. נבחרת הכדורגל הודחה בשלב רבע הגמר, לאחר הפסד לנבחרת הולנד. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה פאט או'קלהאן במדליה האולימפית הראשונה לזכותה של אירלנד העצמאית, מדליית זהב ביידוי פטיש. או'קלהאן חזר על הישגו גם באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), בה זכה גם בוב טיסדול במדליית זהב, בריצת 400 מטר משוכות.
אירלנד נעדרה מאולימפיאדת ברלין, וחזרתה למשחקים, באולימפיאדת לונדון (1948), הייתה בצל מחלוקת בין אגודות אתלטיקה שונות במדינה, שמנעה את השתתפותם של כמה מהאתלטים האירים במשחקים. באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה ג'ון מק'נולי במדליית כסף, והיה למתאגרף האירי הראשון מבין 16 שזוכה במדליה אולימפית.
אולימפיאדת מלבורן (1956) הייתה פורה במיוחד עבור המשלחת האירית. רון דלייני זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר, והוא אף קבע שיא אולימפי במרוץ זה (3:41.2 דקות). המתאגרף פרד טיידט זכה במדליית כסף, ושלושה מתאגרפים נוספים זכו במדליות ארד: אנתוני ביירן, פרד גילרוי וג'ון קולדוול. בעשורים הבאים הגיעו האירים להישגים מעטים, ובחמש האולימפיאדות שנערכו בין 1960 ל-1976, היה המתאגרף ג'ים מק'קורט, שזכה במדליית ארד באולימפיאדת טוקיו (1964) לאירי היחיד שעמד על הפודיום. האתלט אימון קוגלן היה קרוב לזכייה במדליה באולימפיאדת מונטריאול (1976), כשסיים במקום הרביעי בריצת 1500 מטר.
אירלנד לא הצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980) בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, אך בדומה ל-15 מדינות אחרות, ספורטאיה התחרו תחת הדגל האולימפי ולא תחת דגל הלאום. במשחקים אלה זכו לראשונה ספורטאים אירים במדליות בענף השיט - השייטים דייוויד וילקינס וג'יימס וילקינסון, שזכו במדליית כסף בדגם ההולנדי המעופף. ספורטאי אירי נוסף, המתאגרף יו ראסל זכה במדליית ארד. אימון קוגלן שוב סיים במקום הרביעי, הפעם בריצת 5000 מטר. אתלט נוסף, ג'ון טרייסי, סיים שביעי במרוץ זה, בעוד שבריצת 10000 מטר התמוטט 200 מטר לפני קו הסיום, לאחר שסבל מהתייבשות. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה טרייסי במדליית כסף בריצת המרתון, וכן סיים במקום התשיעי בריצת 10000 מטר.
לאחר שבאולימפיאדת סיאול (1988) רשמה המשלחת האירית הופעה חלשה, באולימפיאדת ברצלונה (1992) צברה המשלחת שתי מדליות. מייקל קארות' היה למתאגרף התשיעי שזוכה במדליה אולימפית, אך לראשון שזוכה במדליית זהב. מתאגרף נוסף, ויין מק'קולו, זכה במדליית כסף. באולימפיאדת אטלנטה (1996) ייצגה את אירלנד הספורטאית האולימפית המצליחה ביותר שלה, השחיינית מישל סמית'. סמית' זכתה ב-3 מדליות זהב, במשחים ל-400 מטר בסגנון חופשי ול-200 ול-400 מטר בסגנון מעורב אישי, וכן במדליית ארד במשחה ל-200 מטר בסגנון פרפר. באותם משחקים הציפיות היו שאלופת העולם בריצת 5000 מטר, סוניה או'סאליבן, היא שתגיע להישגים הגבוהים ביותר, אך בבוקר המירוץ תקפו אותה מיחושים בבטנה, והיא לא סיימה אותו. או'סאליבן זכתה בסופו של דבר במדליית כסף באולימפיאדת סידני (2000), אז גם דורגה במקום השישי במרוץ ל-10000 מטר.
באולימפיאדת אתונה (2004) היה הרוכב קיאן או'קונור לספורטאי הבולט ביותר. או'קונור זכה במדליית הזהב בתחרות קפיצות הראווה, אך המדליה ניטלה ממנו לאחר שנמצא כי נתן לסוסו חומרים אסורים. רביעיית החותרים בסירה קלה, דורגה במקום השישי, ובעקבות פסילתו של או'קונור היה הישגה לטוב ביותר של המשלחת האירית באתונה.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) חזרו המתאגרפים לבלוט. קני איגן זכה במדליית כסף, ושני מתאגרפים נוספים, דארן סאת'רלנד ופאדי בארנס, זכו במדליות ארד. ספורטאים אירים נוספים שבלטו בבייג'ינג כללו את הקיאקיסט אואן רייניש (מקום רביעי בסלאלום), האתלטית אוליב לוגניין (מקום שביעי בהליכה ל-20 ק"מ), האתלט רוברט הפרנן (מקום שמיני בהליכה ל-20 ק"מ) ונבחרת הרכיבה (מקום שמיני).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכו האירים ב-6 מדליות. בארבע מהמדליות זכו מתאגרפים. קייטי טיילור הייתה המתאגרפת האירית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, והייתה זו גם מדליית הזהב הראשונה לזכות אירלנד מזה 16 שנים. ג'ון ג'ו נווין זכה במדליית כסף ומייקל קונלן ופאדי בארנס זכו במדליות ארד. הרוכב קיאן אוקונור זכה במדליית ארד בתחרות הקפיצות. רוברט הפרמן, זכה במדליית ארד בהליכה ל-50 ק"מ ובמקום התשיעי בהליכה ל-20 ק"מ ספורטאים אירים נוספים שבלטו בלונדון כללו את השייטת אנליס מרפי שסיימה במקום הרביעי בדגם לייזר רדיאל) ונבחרת הרוכבים שסיימה במקום החמישי.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הצטמצמו הישגי האירים לשתי מדליות כסף: השייטת אנאליז מרפי (בדגם לייזר רדיאל וצמד החותרים האחים גארי ופול או'דונובן, בסירות קלות. בתחרות המקבילה לנשים סיימו שינייד לינץ' וקלייר לאמב במקום השישי. באתלטיקה, סיים תומאס באר במקום הרביעי בריצת 400 מטר משוכות, וההלך רוברט הפרמן סיים במקום השישי בהליכה ל-50 ק"מ. נטליה קויל סיימה במקום השביעי בקרב חמש מודרני, הקופץ למים אוליבר דינגלי סיים במקום השמיני בקפיצה מ-4 מטר, ונבחרת הרכיבה רשמה הישג דומה באיוונטינג. המתאגרפים לא הצליחו לשחזר את הישגיהם מלונדון. מייקל קונלן וסטיבן דונלי הודחו בשלב רבע הגמר, ואילו האלופה האולימפית מלונדון, קייטי טיילור, הודחה כבר לאחר הקרב הראשון.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
פרויקט אוילר
פרויקט אוילר (באנגלית: Project Euler) הוא אתר חידות מתמטיות-אלגוריתמיות. האתר קרוי על שמו של המתמטיקאי השווייצרי בן המאה ה-18, לאונרד אוילר, הנחשב למתמטיקאי הפורה ביותר מאז ומעולם. האתר הוקם בשנת 2001 על ידי קולין יוז (המכונה באתר "אוילר"), ומושך אליו מרחבי העולם חובבנים ומתמטיקאים כאחד. האתר כולל מעל 700 חידות.
החידות באתר מתאפיינות בכך שהן מציגות לפותר בעיות להן פתרון כוח גס פשוט ומתבקש אך בלתי ישים על מחשבים בימינו - סיבוכיותו גבוהה מדי. לכן, הפותר נאלץ להפגין תובנה מתמטית למציאת שיטות יעילות יותר לפתרון הבעיה. עם פתרון כל חידה, נחשף בפני הפותר פורום בו משתפים ביניהם הפותרים השונים את השיטות בהן נעזרו לשם הפריה הדדית ולעידוד הפותרים לחשוב על שיטות נבונות יותר בהמשך.
האתר טוען כי לכל החידות פתרונות הדורשים זמן ריצה של דקה לכל היותר על מחשב ביתי ממוצע. (אם כי התכנות והחשיבה הנדרשים על מנת להגיע לפתרונות אלה עשויים כמובן לקחת שעות ואף ימים) למעשה, קיימות בעיות באתר אשר ניתן לפתור עם דף ועט בלבד, ומשתמשים רבים מצהירים שהם מנסים לפתור את החידות ללא שימוש במחשב כלל.
כללי חשבונאות מקובלים
כללים חשבונאיים מקובלים
עלות מופחתת
מאיר קצנלבויגן
מאיר כצנלבוגן
נתן הבבלי
דרויזן
שקילות ריקרדו
ייבריסקיה אנציקלופדיה
ייברייסקיה אנציקלופדיה
האנציקלופדיה היהודית הרוסית
בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמה
בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמה (בספרדית: Base General Bernardo O’Higgins Riquelme), או בשמו האחר פוארטו קובאדונגה (Puerto Covadonga), הוא הבסיס העיקרי והקבוע של צ'ילה באנטארקטיקה. הבסיס, שנקרא על שמו של ברנרדו או'היגינס, הוא גם עיר הבירה של הקומונה "קומונה דה לה אנטארקטיקה" (comuna de la Antártica) המשתרעת על שטח של 1,236,000 קמ"ר באנטארקטיקה ואינה מוכרת על ידי שאר מדינות העולם כחלק מצ'ילה בשל הברית האנטארקטית.
קומונה זו יחד עם "קומונה דה קאבו דה הורנוס" מרכיבות את אנטארקטיקה צ'ילנה שהיא פרובינציה של מחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה בצ'ילה.
הבסיס נמצא בגובה 3 מטר כ-30 ק"מ דרומית מערבית מהנקודה הצפונית ביותר של חצי האי האנטארקטי. הבסיס נוסד ב-18 בפברואר 1948 והוא אחד הבסיסים המיושבים בקביעות הוותיקים ביותר באנטארקטיקה. בחורף מתגוררים בבסיס 16 אנשים ובקיץ 44 אנשים עם מקומות מגורים ל-60 אנשים. הבסיס מופעל על ידי צבא צ'ילה.