בתחילת המאה נקשרה המסלקה להתמוטטות קונצרן הענק "דייהו" ובעבר Cedel הייתה חלק מסנקדל בה היו מעורבות המאפיה האיטלקית ובנק הוותיקן. בנוסף נטען כי לאחר התמוטטות בנק האשראי והמסחר הבינלאומי (BCCI), המשיכו בכיריו לנהל את עסקי הבנק באמצעות חשבונות ב-Cedel. פרשיות המסלקה העניקו השראה למספר סרטי קולנוע: בשנת 2001 עם הסרט הבנק ובשנת 2014 יצא לאקרנים הסרט "".
יעל כהן (מעצבת)
יעל כהן (נולדה ב-1978) היא מעצבת ישראלית ומרצה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
ביוגרפיה.
נולדה באשדוד ב-1978, בעלת תואר שני בקולנוע ותסריטאות ותואר ראשון בעיצוב ואמנות מהמכון האקדמי טכנולוגי בחולון, אותו סיימה בהצטיינות. למדה סמסטר ב Design academy Eindhoven בהולנד. ב-2005 החלה לרצות בבצלאל.
לאחר יצירה על גבול העיצוב והאמנות החליטה להתמקד בעיצוב כובעים ואבזרי ראש בקונטקס עיצובי-אמנותי. ב-2012 נפתח קורס בין-מחלקתי 'אבזרי ראש' המלמד את יסודות הכובענות. החלה ללמד גם קורס כובעים בבי"ס 'הגילדה' בתל אביב.
קידה (פירושונים)
בית החולים הממשלתי למחלות מדבקות בפרדס כ&quot;ץ
בית החולים הממשלתי בפרדס כ&quot;ץ
בית החולים ג'וינט-מלב&quot;ן בפרדס כ&quot;ץ
RADIUS
RADIUS (ראשי תיבות באנגלית: Remote Authentication Dial In User Service) או רדיוס הוא פרוטוקול תקשורת המספק ניהול מרכזי של אימות, הרשאה, וחשבונאות (באנגלית: Authentication, Authorization, and Accounting (AAA)) עבור משתמשי הרשת. RADIUS פותח על ידי תאגיד לווינגסטון בע"מ (Livingston Enterprises, Inc) בשנת 1991 כפרוטוקול אימות ופיקוח על חשבונות לשרתי גישה ולאחר מכן הפך לתקן בינ"ל בידי ה-IETF (כוח המשימה ההנדסי של האינטרנט). הודות לשימוש הנרחב והתמיכה הניתנת לו, הוא משמש לעיתים קרובות אצל ספקיות אינטרנט וארגונים גדולים לבקרת כניסת משתמשים לאינטרנט, רשתות פנימיות ואלחוטיות, ושירותי דואר אלקטרוני, ללא תלות בדרכי ההתקשרות ברשת (בין אם דרך מודמים, VPN, DSL, שרתי ווב וכיוצא בזה). זהו פרוטוקול שרת-לקוח אשר עובר בשכבת היישום מעל UDP. צד הלקוח רץ אצל רכיבי גישה לרשת (כגון נתב או שרת VPN) המבקשים לזהות את הנכנסים בשעריהם. הלקוח פונה לצד השרת הרץ כתהליך-רקע בשרתי חלונות או יוניקס.
פרוטוקול ה-AAA.
ניתן לחלק את הדרך בה שרתי רדיוס מנהלים גישה לרשתות לשני שלבים של החלפת אינפורמציה והוראות עם המשתמש באמצעות "פעולות AAA". השלב הראשון מכסה את אימות והרשאה המתרחש טרם כניסת המשתמש לרשת וקובע בעצם מיהו המשתמש ומהי הרשת אליה הוא מורשה להיכנס, והשני את ניטור ובקרת (מעין ראיית חשבון) המשתמש בזמן חיבורו. לכל שלב מוקדש תקן נפרד: ו- בהתאמה.
חשבונאות.
במהלך חיבורו של המשתמש שולח שרת ה-RAS לשרת הרדיוס "בקשות חשבונאות" (Accounting requests) המכילות מידע על שימוש המשתמש ברשת. שרת הרדיוס מאשר את קבלתן באמצעות "תשובות חשבונאות" (Accounting responses). מעבר לאיסוף נתונים על המשתמש לצורכי סטטיסטיקה וניטור הרשת, ניתן גם לגבות ממנו תשלום עבור קבלת גישה לרשת, בהתאם לאופי והיקף השימוש בה.
קו טאפו
קו טאפוּ הוא אי הממוקם במפרץ פאנג נגה בים אנדמן בחופה המערבי של תאילנד. האי מכונה גם "אי ג'יימס בונד" על רקע הסרט "האיש בעל אקדח הזהב" מסדרת הסרטים של ג'יימס בונד שצולם באי, והפך אותו למפורסם בעולם.
האי הוא סלע גיר שגובהו 20 מטרים, קוטרו בבסיסו 4 מטרים ובראשו 8 מטרים, ובשל צורתו הוא אתר תיירות פופולרי.
לא ניתן לבקר באי קו טאפו, ותיירים צופים בו מהאי הסמוך קאו פינג קאו, המצוי כ-40 מטרים מזרחית לקו טאפו.
מחנה שבויים
מחנה שבויים הוא מתקן כליאה לחיילי אויב אשר נפלו בשבי בזמן מלחמה. אמנות בינלאומיות קובעות כי אין לפגוע בחייל בצבא אויב שנכנע וחדל להוות איום, וכן אין להעמידו למשפט. חייל כזה נחשב שבוי, ועל-פי החוק הבינלאומי יש להחזיקו בתנאים סבירים עד תום המלחמה או עד להסדר כלשהו בין המדינות. הגוף הבינלאומי המפקח על תנאי החזקתם של שבויים ועל יצירת קשר בינם לבין קרוביהם הוא הצלב האדום הבינלאומי. לפי האמנות הבינלאומיות השבויים מוחזקים במחנה בתנאי כלא רק על מנת למנוע את בריחתם ולא כצעד ענישה או נקמה, עד לסיום המלחמה וחתימת הסכם לחילופי שבויים בין המדינות. לרוב השבויים מקבלים מדים מיוחדים, אך ניתן להם לשמור על דרגתם ולשמר את ההיררכיה הצבאית הפנימית. קצינים זוכים לרוב ליחס טוב יותר מחוגרים. עם קליטת השבויים למחנה מתבצע תהליך רישום ותשאול על ידי חוקר שבויים, במסגרתו מוכרע האם השבוי חיוני לחקירה (למשל אם הוא מחזיק בידע חיוני בשל תפקידו) אם לאו. שבויים המועמדים לחקירה מופרדים משאר השבויים ונלקחים במהלך שהותם במחנה למתקני חקירה, המצויים בו בדרך כלל. פרטי השבויים מועברים לפי הדין לצלב האדום, המיידע את מדינותיהם בדבר מצבם ומקום המצאם.
הדין הבינלאומי.
בשנת 1899 אשררו מעצמות אירופה את אמנת האג הראשונה, האמנה כללה בין השאר פרק על הבטחת יחס הוגן לשבויי מלחמה וקבעה את היסוד לפיו השבוי נמצא בחסות המדינה השובה וגורלו איננו נתון לשרירות-ליבו של הכוח השובה. בשנת 1907 אושררה אמנת האג השנייה שהייתה שדרוג של אמנת האג הראשונה. אמנת האג השנייה הייתה חלק מ"האמנה על אודות דיני ומנהגי המלחמה ביבשה (IV)" שאושררה על ידי כל המדינות שלחמו במלחמת העולם הראשונה, למעט סרביה ומונטנגרו. על פי אמנת האג השנייה, התחייבו הצדדים לנהוג בשבויים בצורה אנושית, ולכלוא אותם רק בתור אמצעי למנוע את בריחתם. תנאי השבויים היו צריכים להיות כתנאים של חיילים של המדינה השובה, מבחינת מגורים, אוכל ולבוש. על פי האמנה, הותר להעביד שבויים חוגרים תמורת תגמול כספי והשכר המגיע להם ישמש להטבת תנאי כליאתם והעודף ישולם להם עם השחרור.
זכויותיהם ומעמדם של שבויים נקבעו באמנות ז'נבה השלישית (1929) והרביעית (1949). האמנות מגינה על השבוי מרגע נפילתו בשבי ועד לשחרורו, ומחייבת את הצבאות לנקוט באמצעים שיקלו על זיהוי השבויים. האמנה אוסרת על עינוי שבויים וקובעת כי נציגי הצלב האדום רשאים לבקר בכל מחנה שבויים, על כל תתי-המתקנים שבו (מעצר, בית חולים וכדומה), בכל עת.
היסטוריה.
עד המאה ה-20.
עד שלום וסטפליה (1648) היו הצבאות הלוחמים קטנים יחסית. שבויים, בפרט פצועים, הוצאו להורג או ערקו לצד השובה. שבויים אציליים הוחזקו בתנאי כלא ונפדו בכסף בתום הקונפליקט או במהלכו. לפיכך לא התקיים צורך לכליאת שבויים. אחד ההסכמים ההדדיים במסגרת שלום וסטפליה היה הסכם שלא לפגוע בחייל אויב שכנכנע ושלחררו עם תום המלחמה. שבויים הוחזקו במחנות זמניים סמוך לשדה הקרב או בטירות כבושות.
ב-1797 הוקם ליד פטרבורו, קיימברידג'שייר שבאנגליה מחנה השבויים Norman Cross, המחנה הראשון שנבנה במיוחד לצורך זה, עבור שבויים צרפתיים שנשבו במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית ומלחמות נפוליאון.
במלחמת הבורים הקימו הבריטים מחנות ריכוז שאכלסו הן לוחמים והן אוכלוסייה אזרחית, ובכללה נשים וילדים. אמנת האג הראשונה באה על מנת לוודא שלא יתקיימו עוד מחנות ריכוז מעורבים לשבויי מלחמה ולאוכלוסייה אזרחית.
מלחמת העולם הראשונה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוחזקו למעלה מ-8 מיליון איש במחנות שבויים. מספר השבויים העצום היווה בעיה לוגיסטית ובמהלך המלחמה התפתחו בקרב הצדדים הלוחמים שיטות לטיפול בשבויים. החזקת השבויים קרוב לחזית במחנות זמניים הוכחה כבלתי מתאימה, עקב תנאי תברואה לקויים שגרמו לפריצת מגפות ואפשרות טכנית לבריחת שבויים אל החזית הקרובה וממנה חזרה לשורותיהם. השמירה על השבויים ריתקה כח אדם רב לוחם באופן בלתי מתוכנן וגרעה אותו מן החזית וכן הצריכה הובלת אספקה יקרה לטובת השבויים, שסבלו בשל הצורך בחסכון מרעב ומחסור. בהמשך המלחמה הועברו מחנות השבויים לעורף, בייחוד ברוסיה. כך הוקמו מחנות שבויים בסיביר, המרכזי שבהם בקרסנויארסק. רבים מהשבויים מתו מקור, רעב, עבודת פרך ועונשים פיזיים. העברת מחנות השבויים הגרמניים לעורף דווקא הטיבה את תנאי השבויים.
עם זאת, הייתה זו המלחמה הראשונה בה יושמו חוקים בינלאומיים לטיפול נאות בשבויים.
מלחמת העולם השנייה.
האכזריות וחוסר האנושיות של מלחמת העולם השנייה לא פסחו על מחנות השבויים. גרמניה הנאצית ביקשה לשמור על מראית עין של קיום החוק הבינלאומי ולפיכך הוקמו בה מחנות ייעודיים לשבויי מלחמה מצבאות בעלות הברית ממדינות המערב שכונו סטלאג (StaLag, קיצור של Stammlager), קצינים הוחזקו בנפרד במחנות שנקראו אופלאג (Oflag ,Offizierslager) לצלב האדום הותר לבקר במחנות והשבויים זכו ליחס סביר באופן יחסי. עם זאת, שבויי מלחמה רוסים ופולנים נשלחו פעמים רבות למחנות ריכוז, כולל אושוויץ. הגרמנים ניצלו את העובדה שברית המועצות לא אשררה את אמנת ז'נבה משנת 1929 ואף לא הכריזה באופן חד-משמעי על מחויבותה לאמנת האג השנייה וראו עצמם משוחררים מכל עכבה חוקית לגבי היחס לשבויי המלחמה משטחי ברית המועצות. שבויי המלחמה הסובייטים הוצעדו מאות קילומטרים, או הוסעו בקרונות רכבת להובלת בהמות, אולצו להקים בעצמם מחסות במחנות מאולתרים והוצאו להורג בטענות של מה-בכך. סיום מסעם לא היה במחנות שבויים אלא במחנות ריכוז. חלק משבויי המלחמה, רובם אוקראינים, גויסו על ידי האס אס, שהיה ממונה על מחנות הריכוז כסייענים.