סן אגוסטין (San Agustín) הוא שמו בספרדית של אוגוסטינוס.
סובה (פירושונים)
דרק (סדרת טלוויזיה)
דרק (באנגלית: Derek) היא דרמה קומית בריטית שנכתבה ובוימה על ידי ריקי ג'רווייס שגם מגלם את התפקיד הראשי בה. פיילוט הסדרה הופק על ידי Derek Productions Ltd. עבור ערוץ 4 הבריטי ושודר לראשונה ב-12 באפריל 2012.
ב-9 במאי 2012, הכריז הערוץ על הפקת הפיילוט לסדרה מלאה ששודרה לראשונה ב-30 בינואר 2013. ב-4 במרץ 2013 (יומיים לפני שידור הפרק האחרון בעונה הראשונה של הסדרה) הוכרז כי הסדרה תחודש לעונה שנייה.
הסדרה הייתה זמינה לצפייה ישירה באתר האינטרנט "נטפליקס" החל מ-12 בספטמבר 2013.
רקע.
פיילוט הסדרה שודר לראשונה ב-12 באפריל 2012. ריקי ג'רווייס חשף בבלוג שלו, מיד לאחר שידור הפיילוט שהוא כותב 6 פרקים נוספים לסדרה. הסדרה מצולמת בסגנון מוקומנטרי בכיכובו של ג'רווייס שגם כתב וביים. העלילה מתרחשת בבית אבות קטן ומתמקדת בדרק, בחור מקסים ושובה לב המתפקד כ"כוח עזר" בבית האבות, אותו מגלם ג'רווייס. הדמות הראשית מבוססת על אחת מהדמויות ממופע הסטנד-אפ של ג'רווייס הנקראת "Rubbernecker" (בתרגום חופשי: גומי מתוח), הדמות הופיעה לראשונה באחד ממופעיו של ג'רווייס ב"אדינבורו פרינג' פסטיבל" בשנת 2001. הסדרה מגוללת את סיפורם של עובדי ודיירי בית האבות ה"אאוטסיידרים" והעצובים שכל חייהם מתמודדים עם היותם חלשים, בלתי רצויים ובלתי נכללים בחברה.
דמותו של דרק עושה מעל ומעבר להגדרת תפקידה בבית האבות על מנת לעזור לדיירי המקום. אישיותו המוזרה, הטיפשית, הנאיבית ולעיתים הלא מעשית של דרק מונעת על ידי רוחו הרגישה, הכנה, הנעימה והאמיצה.
מרבית הסדרה מתרחשת בבית האבות הצנוע ומתארת את חייהם של הנמצאים בו, בין אם הם מטפלים, דיירים, אנשי תחזוקה או חסר בית אקראי. במהלך העונה הראשונה, הסדרה שינתה את הגדרה כדי לראות איך הדמויות מתמודדות עם אינטראקציה עם אנשים מבחוץ כמו בחנות, בפאב ואפילו טיול בן יום לחוף הים.
ג'רווייס סיפר כי הסדרה נכתבה בהשראת קרוביו שעובדים בבתי אבות: "חצי מקרובי משפחתי עובדים בבתי אבות. אחותי עובדת עם ילדים לקויי למידה, גיסתי עובדת בבית אבות שמטפל בקשישים הסובלים ממחלת האלצהיימר וארבע או חמש מהאחייניות שלי עובדות בבתי קשישים. אני תמיד כותב על מה שאני מכיר." אמר ג'רווייס.
עלילה.
ריקי ג'רווייס מגלם את דמותו של דרק נוקס בן ה-49 העובד בית אבות כ"כוח עזר" לחוסים הקשישים מזה 3 שנים. דרק אוהב תוכניות ריאליטי ושעשועונים והוא מתעניין בסלבריטאים, תהילה, YouTube ומעל הכול: בעלי חיים. דרק הוא טיפוס אדיב, טוב לב, עוזר, בלתי אנוכי ובעל כוונות טובות. הוא טיפוס פגיע מאוד בגלל התמימות הילדותית וחוסר האינטליגנציה שלו. הוא נלעג ולא פעם מנודה על ידי החברה שדחקה אותו לשוליה בגלל הכישורים החברתיים המסורבלים שלו, "חוסר האטרקטיביות" שבו וחוסר יכולתו לשלוט על פיו. דרק אומר שיותר חשוב להיות אדיב ונחמד מאשר להיות חכם או נאה. המון מקורות בתקשורת תארו את דרק כאוטיסט. ג'רווייס מצדו, תמיד הצהיר כי דרק הוא לא מאותגר שכלית, אנשים בעלי אוטיזם בתפקוד גבוה לרוב אינם פגומים מבחינה אינטלקטואלית.
שחקנים ודמויות.
שחקני משנה.
קרי גודלימן מגלמת את דמותה של האנה העובדת בבית האבות מזה 15 שנה. קרל פילקינגטון מגלם את דמותו של דאגי, "אב הבית" של בית האבות. דרק ודאגי גרים ביחד בדיור ציבורי. דוויד ארל מגלם את דמותו של קווין, דרק רואה בו כחבר טוב, קווין לא עובד ונחשב כחסר בית שמבלה את כל זמנו בבית האבות, קווין אוסף בין השאר חתימות של סלבריטאים.
ביקורת.
הסדרה יצרה מחלוקת עוד לפני שעלתה לשידור בגלל תפיסתם של אנשים את התוכנית כלועגת לאנשים עם מוגבלויות נפשיות. טניה גולד, מהעיתון הגארדיאן דחתה את טענתו של ג'רווייס לפיה הוא מעמיד לסאטירה את הדעה הקדומה כנגד בעלי מוגבלויות, במקום זאת, אומרת גולד: "זה מרגיש יותר כמו אכזריות עצלנית מאשר סאטירה". ג'ק סיל, הביע את דעתו על הסדרה במגזין Radio Times ואמר כי דרק מוצג כגיבור בצורה בלתי צינית כי לדברי ג'רווייס הוא 'יותר טוב מאיתנו' כי הוא חסר כל אגו ועורמה ורק הוא רוצה להיות נחמד. אלו המנסים לחפש עלבון בדמותו של ג'רווייס יצטרכו להתאמץ מאוד בשביל למצוא." בנוסף, ביקר סיל את התוכנית בכך שזאת מסתמכת בכבדות על אלמנטים וסוגי דמויות מתוכניותיו הקודמות של ג'רווייס אך גם שיבח את סצנת הסיום האמוציונלית: "עבודה נהדרת של ג'רווייס כשחקן, כותב ובמאי." על משחקה של קרי גודלימן, אמר סיל: "כל רגע שהיא על המסך הוא קסם משכנע." סם ולאסטון מעיתון הגארדיאן מצא אף הוא את הסדרה כשנויה במחלוקת ונתן ביקורת פחות חיובית: "לא כזאת טובה" אמר, "כל סגנון המוקומנטריה כרגע מרגיש מעייף כיום".
במהלך שידורה, הסדרה נהנתה מלמעלה מ-2 מיליון צופים בממוצע, יותר מ-10% מהאנשים הצופים בטלוויזיה בממלכה המאוחדת באותה תקופה.
כל שבעת פרקי העונה הראשונה של הסדרה יצאו ב-DVD וב-Blu-ray ב-11 בנובמבר 2013.
ז'אן לקוטיר
ז'אן לקוטיר (בצרפתית: Jean Lacouture; 9 ביוני 1921 - 16 ביולי 2015) היה עיתונאי, היסטוריון וסופר צרפתי, ידוע במיוחד בספרי הביוגרפיה שכתב.
נעוריו ולימודיו.
לקוטיר נולד בבורדו ולמד במכללה הדתית "סנט מארי גראן לברן" ברובע קודראן של בורדו, המנוהלת על ידי החברה המריאניסטית (Société de Marie). אחר כך המשיך בתיכון הישועי "סן ז'וזף דה טיבולי" ובאוניברסיטה בפריז. שם סיים לימודי ספרות, משפטים ומדעי המדינה.
בשלהי מלחמת העולם השנייה שימש נספח עיתונות של הגנרל פיליפ לקלרק, נחשף למציאות של הודו סין הצרפתית ובנסיבות אלה התחיל את דרכו כעיתונאי. בתוקף תפקידיו העיתונאיים פגש את ראשי הוייטמין, ביניהם הו צ'י מין.
עיתונאי מגויס.
בשנים 1949-1947 שרת בנציגות הכללית של צרפת ברבאט בירת מרוקו. בשנת 1950 התקבל ככתב בנושאים דיפלומטיים בעיתון "קומבה".
בשנת 1951 הצטרף ללה מונד. בשנים 1956-1953 עבד בקהיר בשרות העיתון "פראנס סואר". מאוחר יותר חזר ל"לה מונד" כאחראי על מחלקת הטריטוריות מעבר לים ואחר כך ככתב-על (grand reporter) עד שנת 1975.
בעל גישה שמאלית מבחינה פוליטית, לקוטיר תמך במדיניות הדקולוניזציה ואחרי שנת 1981 בפרנסואה מיטראן.
עבד גם בשביל המגזינים נובל אבסרבטר ול, היסטואר. בשנת 1968 התראיין בסרט תיעודי "שנת החזיר" על מלחמת וייטנאם
מתוך אהדותיו השמאליות, התגייס נגד הנשיא דה גול והרפובליקה הצרפתית החמישית, אך במיוחד בעד הוייטקונג והחמר רוז', גישה שתביא אותו לעמדת מגננה, הצטדקות וביקורת עצמית בדיעבד בוויכוחים מאוחרים יותר.
עמדותיו.
נגד הקולוניאליזם ולמען זכויות האדם.
התוודעותו להו צ'י מין, "אישיות כריזמטית" כהגדרתו, השפיעה במידה רבה על התגייסותו של לקוטיר לצד המאבק בקולוניאליזם. עמדה זו באה לידי ביטוי גם בגישתו כלפי הקולוניאליזם הצרפתי באלג'יריה ובשאר המושבות הצרפתיות. בימינו לקוטיר היה פעיל בוועד לתמיכת האיגוד ע"ש פרימו לוי הנותן סיוע ותמיכה לקרבנות העינויים והאלימות הפוליטית בעולם.
האנטי-אמריקניזם של שנות ה-1970.
בשנת 1970 ב"נובל אובסרבטר" חילק לקוטיר שבחים לממשל האנטי-אמריקני החדש של הנסיך פן נות שהוקם לפי שעה בפנום פן ולמצע הפוליטי של FUNK המבוסס על הנחיות "ההתנגדות הפנימית" בראשות קיו סמפן ויינג סארי ואחרים.
תמיכתו של לקוטיר במשטרים העוינים ל"אימפריאליזם האמריקאי" העמידה אותו באותו מחנה עם אינטלקטואלים צרפתיים אחרים כגון ז'אן-פול סארטר, ז'אק ז'יליאר וז'אק דקורנואה.
אחרי נפילת פנום פן לידי המהפכנים בשנת 1975, ברך לקוטיר את ביאתה המצופה של "קמבודיה טובה יותר" תחת שלטונם של החמר רוז'.
לקח שלוש שנים לאינטלקטואלים רבים ממחנה השמאל כדי לתפוס את מציאות האידאולוגיה של הקמר רוז' ועוד יותר זמן כדי לקבל את ממדי האסון של רצח העם שהתרחש תחת שלטון הקומוניסטים של פול פוט ושותפיו בקמבודיה.
בנובמבר 1978 הודה לקוטיר בשגיאותיו בהערכות על המצב בווייטנאם ובקמבודיה אחרי תבוסת הכוחות הפרו-אמריקאיים. בריאיון ל"Valeurs actuelles" הוא הודה כי הביא בכתיבתו מידע סלקטיבי שהסתיר את האופי הסטליניסטי של המשטר בצפון וייטנאם. "חשבתי שהמאבק נגד האימפריאליזם האמריקאי הוא צודק ביותר, וכי יהיה תמיד זמן, אחרי תום המלחמה, לבחון את טבעו האמיתי של המשטר. בקמבודיה, חטאתי בבערות ובתמימות. לא היה לי אף אמצעי כדי לבדוק את המידע שברשותי. הכרתי קצת כמה מהמנהיגים הנוכחיים של הקמר רוז', אבל דבר לא איפשר לי להטיל צל כלשהו על עתידם ותוכניותיהם. הם כינו עצמם מרקסיסטים ולא יכולתי להבחין בהם את שורשי הטוטליטריזם. אני מודה ומתוודה כי חסרה לי ההתעמקות הפוליטית".
דה גול.
בשנות ה-1950 ובשנות ה-1960 היה לקוטיר בין המשמיצים החריפים ביותר של הגנרל דה גול ונעשה לחסיד מושבע של פרנסואה מיטראן.
בסוף שנות ה-1980 הביוגרפיה שכתב על הגנרל התרחקה מדעותיו בצעירותו. במהלך הזמן עמדתו של לקוטיר השתנתה והוא הפך לאחד המעריצים הגדולים ביותר של דה גול.
פרשת בודרל.
בשנת 1991 לימד לקוטיר סנגוריה על ז'ורז' בודרל, אקדמאי, שנתבע על ידי ניצולים צרפתיים של מחנה שבויים של הווייטמין, כי בתור קומיסר פוליטי במחנה התעלל בשבויים וביצע פשעים נגד האנושות". בתי המשפט בצרפת לא מצאו סיבה לשפוט את הבודרל שזכה בשנת 1966 בחנינה על עריקותו ועל פעילותו לטובת המחתרת הווייטנאמית.
פעילותו בהוראה וכביוגרף.
לקוטיר עבד בשנים 1961–1982 כמנהל בהוצאה לאור "סיי" והיה פרופסור במכון ללימודים פוליטיים IEP בפריז בשנים 1969–1972.