ב-28 ביוני 1914, ביקר יורש העצר האוסטרו הונגרי, פרנץ פרדיננד, בבוסניה כדי להשתתף בתרגילים צבאיים מטעם הקיסר פרנץ יוזף. במהלך ביקורו בסרייבו עם אשתו, תכננו חבורת קושרים, חברי הארגון המחתרתי היד השחורה, להתנקש בחייו. בזמן ששיירתו עברה ברחובות סרייבו, זרק נדליצ'קו צ'ברינוביץ', אחד הקושרים, פצצה לעבר השיירה. הפצצה פגעה קשות ברכב הרביעי בשיירה ובנוסעיה, אך לא ביורש העצר ואשתו, שנסעו ברכב השלישי בשיירה, והאיצו את נסיעתם לכיוון בניין העירייה. צ'ברינוביץ' מיהר לבלוע גלולת ציאניד ולקפוץ לנהר, על מנת להתאבד, אך הגלולה לא השפיעה עליו, ומי הנהר היו רדודים מדי לטביעה. משטרת סרייבו תפסה אותו בנהר ולקחה אותו אל תחנת המשטרה לחקירה. שאר הקושרים התפזרו מהשטח.
לאחר קבלת הפנים בבניין העירייה, החליט פרנץ פרדיננד לבקר את הפצועים בבית החולים. מכוניתו, שזכתה לאבטחה דלה בלבד, עברה מול גברילו פרינציפ, אחד הקושרים, שבמקרה נכח במקום. פרינציפ התקרב לרכב וירה לעבר יורש העצר ואשתו סופי. שניהם נפגעו קשה ומתו לאחר זמן קצר. פרינציפ ניסה להתאבד בעזרת גלולת ציאניד, אך ניסיון זה לא צלח והוא נלקח לתחנת המשטרה לחקירה. במהלך החקירה, התגלה כי הקושרים התארגנו בבלגרד, בירת סרביה, ולכן התעורר החשד שהייתה מעורבות סרבית בהתנקשות.
בקשות לחקירה.
ב-30 ביוני החלו דיפלומטים אוסטרו הונגרים וגרמנים, להגיש למקביליהם הסרבים והרוסים בקשות לחקירת ההתנקשות. שר החוץ הגרמני ארתור צימרמן העביר לשגרירויות בארצו את הבקשה. גם השגריר האוסטרו הונגרי בסרביה הגיש בקשה דומה למשרד החוץ הסרבי. שתי הבקשות נדחו על סף. משהסתיימה החקירה פלילית ב-23 ביולי והתגלה שבתכנון וארגון ההתנקשות היה מעורב רב-סרן בצבא הסרבי, הגישה אוסטרו-הונגריה מכתב רשמי לממשלת סרביה. המכתב הזכיר לסרביה את מחויבותה לכבד את החלטת המעצמות בקונגרס ברלין ביחס לבוסניה-הרצגובינה ולשמור על יחסי שכנות טובים עם אוסטרו-הונגריה. המכתב אף הכיל דרישות מפורטות שמטרתן להרוס את מקורות המימון ובסיסי הפעולה של ארגוני הטרור אשר לדעת אוסטרו-הונגריה עמדו מאחורי הרצח בסרייבו. אוסטרו-הונגריה אף איימה כי במידה וסרביה לא תקבל את מלוא דרישותיה בתוך 48 שעות, תחזיר אוסטריה את שגרירה מן המדינה. סרביה קיבלה למעשה את כל הדרישות האוסטרו-הונגריות, להוציא את הדרישה (אחת מתוך עשר שנקבעו באולטימטום) כי יותר לסוכנים אוסטרים לנהל חקירה בבלגרד, כיוון שהדבר פגע לטענתה בריבונותה.
חיילי מילואים סרביים אשר הושטו על נהר הדנובה בספינות קיטור, חצו כנראה בטעות את הנהר לגדה האוסטרו-הונגרית בטמש-קובין וחיילים אוסטרו-הונגריים ירו באוויר כדי להרחיקם. תקרית זו יצאה מכל פרופורציה וממשלת אוסטרו-הונגריה הכריזה מלחמה על סרביה והחלה לגייס את צבאה ב-28 ביולי 1914. רוסיה אשר תמכה באופן מסורתי בשאיפות הלאומיות של הסרבים, מיהרה להתייצב לצידם וגייסה את צבאה. בהתאם להסכם סודי משנת 1892 בין צרפת לרוסיה, הייתה אף צרפת מחויבות לגייס את צבאה. גרמניה מצידה, מתוקף הסכם עם אוסטרו-הונגריה, גייסה אף היא את צבאה. עד מהרה הצטרפו כל המעצמות לצדדים היריבים (להוציא את ממלכת איטליה, ששמרה על נייטרליות ולא כיבדה את הברית המשולשת שכרתה עם אוסטריה וגרמניה בשל הטיעון כי הברית הייתה הגנתית ואילו אוסטריה הייתה התוקפן) והמלחמה פרצה.
מסדר האוצר הקדוש
מסדר האוצר הקדוש (ביפנית: 瑞宝章, תעתיק: זוּאיהוֹ-שׁוֹ) הוא מסדר יפני שיסד הקיסר מייג'י ב-4 בינואר 1888. למסדר שמונה דרגות, ובמקור היה שמו "מסדר מייג'י." עיטור המסדר מוענק לאלה שהגיעו להישגים בתחומי מחקר, בעולם העסקים, ברפואה, בתרומה חברתית, בשלטון המקומי או הכללי ולאלה שתרמו לשיפור חייהם של בעלי לקות.
במקור הוענק עיטור מסדר זה רק לגברים, אך החל מ-1919 גם נשים יכולות לקבל אותו. בניגוד למקביליו האירופאים, ניתן להעניק עיטור זה לאחר המוות.
סמלי המסדר הם שלושת האוצרות הקדושים: מראת יאטה הקדושה, שאפילו לקיסר אסור להביט בה; תכשיט יסקאני, העשוי אבן ירקן; וחרבו האישית של הקיסר.
תג המסדר עבור הדרגות הראשונה עד השישית הוא צלב מלטה מצופה זהב (דרגות 4-1), זהב וכסף (דרגה 5) וכסף (דרגה 6), עם קרניים מצופות אמייל המייצגות את החרב. במרכז דיסקה כחולה, ובמרכזה כוכב כסוף בעל שמונה קצוות, המייצג את המראה, ומסביב עיטור נקודות אדומות מצופות אמייל, המייצגות את התכשיט. התג מחובר לשלושה עלי פאולוניה לבנים מצופים אמייל, ותלוי מסרט כחול בהיר בעל שוליים צהובים, הנתלה מכתף ימין בדרגה הראשונה, כעיטור צוואר עבור גברים בדרגה השלישית, ובצד שמאל של החזה בדרגות הרביעית עד השישית (עם רוזטה עבור הדרגה הרביעית). נשים מהדרגה השלישית עד השישית עונדות את התג כאבנט הנתלה מכתף שמאל.
כוכב המסדר עבור שתי הדרגות הראשונות זהה לתג אך בעל שני זוגות צלבי מלטה, אחד מצופה זהב והשני מצופה כסף ומונח אלכסונית. את הכוכב עונדים בצד שמאל של החזה בדרגה הראשונה, ובצד ימין בדרגה השנייה.
התג עבור הדרגות השביעית והשמינית הוא מדליה כסופה בעלת שמונה קצוות, מצופה חלקית בזהב עבור הדרגה השביעית, ועם ייצוג התכשיט והמראה בלבד. התג תלוי על סרט הדומה לשאר הדרגות, וגברים עונדים אותו בצד שמאל של החזה, בעוד שנשים עונדות אותו על כתף שמאל. ב-2003 נערכה רפורמה שבעקבותיה בוטלו שתי הדרגות התחתונות.
הוגו (סרט)
הוגו (באנגלית: Hugo) הוא סרט הרפתקאות ודרמה בתלת-ממד שהופק בשנת 2011, ומבוסס על הרומן "התגלית של הוגו קברה" מאת בריאן סלזניק. עלילת הסרט מתמקדת בילד יתום, החי לבדו במגדל השעון של תחנת הרכבת מונפרנאס בפריז ועל מנהל מסתורי של חנות צעצועים בתחנה. הסרט הופק ובוים על ידי מרטין סקורסזה לתסריט שכתב ג'ון לוגן. בסרט משתתפים, בין השאר, השחקנים בן קינגסלי, סשה ברון כהן, אסא באטרפילד וקלואי גרייס מורץ.
זהו סרטו הראשון של סקורסזה שצולם בתלת-ממד. לאחר צאת הסרט לאקרנים, אמר הבמאי על הטכנולוגיה כי היא מעניינת מאוד, "משום שהפן הרגשי של השחקנים היה בולט יותר. התזוזה הקטנה ביותר שלהם, הכוונה הקטנה ביותר, נתפסו בצורה טובה יותר ומדויקת".
הסרט היה מועמד ל-11 פרסי אוסקר, כאשר הוא זכה בחמישה מתוכם בקטגוריות הצילום הטוב ביותר, עיצוב ההפקה הטוב ביותר, עריכת הקול הטובה ביותר, מיקס הסאונד הטוב ביותר והאפקטים הטובים ביותר. בנוסף, הוא זיכה את סקורסזה בפרס גלובוס הזהב לבימוי הטוב ביותר, והיה מועמד לשני פרסים נוספים בטקס.
השיר "Coeur Volant" מפסקול הסרט בוצע על ידי זאז והווארד שור.
עלילת הסרט.
ב-1931, הוגו קברה, ילד בן 12, חי עם אביו האלמן, שען מומחה בפריז. השניים נוהגים לצפות בסרטים מדי שנה ביום הולדתו של הוגו. ז'אנר הסרטים האהוב על אביו הוא פנטזיה ומדע בדיוני, ובמיוחד סרטיו של ז'ורז' מלייס. אביו של הוגו מת בשריפה, והוגו נלקח על ידי דודו, שען אלכוהוליסט, האחראי על תחזוקת השעונים בתחנת הרכבת "Gare Montparnasse" בפריז. דודו מלמד אותו לתחזק את שעוני התחנה ונעלם. מאוחר יותר מסופר שגופתו של הדוד נמצאה ללא רוח חיים על גדות נהר הסן.
הוגו גר לבדו, בין קירות התחנה, מתחזק את השעונים, גונב מזון ועובד על הפרויקט השאפתני של אביו: תיקון בובה מכנית, המסוגלת לכתוב עם עט. משוכנע שהבובה מכילה מסר מאביו, הוגו עושה הכול על מנת לתקן אותה. הוא גונב כלי עבודה מדוכן הצעצועים בתחנת הרכבת, אך נתפס על ידי בעל החנות, ז'ורז' מלייס. מלייס מחרים את המחברת היקרה של הוגו, הכוללת בתוכה רישומים והערות של אביו לתיקון הבובה.
הוגו נחוש להחזיר לידיו את מחברת הרישומים של אביו ומחליט לעקוב אחר מלייס עד ביתו. שם מכיר הוגו את איזבל, יתומה הקרובה לגילו, החיה עם סנדקיה - ז'ורז מלייס ואשתו ז'אן ד'לסי. איזבל מבטיחה להיחלץ לעזרתו של הוגו בהשבת מחברתו.
למחרת, מלייס משיב להוגו מספר דפים שרופים, וטוען שהוא שרף את המחברת כולה, אך איזבל מרגיעה את הוגו ואומרת לו שהמחברת לא נשרפה. לבסוף, לאחר שמלייס מתרשם מכישרונו הטכני של הוגו, הוא מציע לו לעבוד בדוכן הצעצועים עד שישלם על כל כלי העבודה שגנב ממנו ובתמורה יקבל את מחברתו חזרה.
הוגו נעתר להצעה ומתחיל לעבוד בחנות הצעצועים. במקביל הוא מצליח לתקן את הבובה, אך עדיין חסר לו חלק אחד - מפתח מיוחד בצורת לב שבאמצעותו ניתן לתפעל את הבובה. לאחר תקרית מסעירה בתחנת הרכבת הוגו נוכח לגלות שאיזבל עונדת את מפתח הלב על צווארה. השניים ממהרים למקום מחבואו של הוגו בתחנה ובעזרת המפתח מפעילים את הבובה. הבובה מציירת ציור מתוך סרט שהוגו ואביו צפו בו, ובתחתית הציור מוסיפה חתימה: "ז'ורז' מלייס". איזבל והוגו אינם מבינים את הקשר בין אביו של הוגו לסנדקיה ומחליטים להראות את הציור לאשתו של מלייס, ז'אן דלסי. היא בתגובה כועסת מאוד ומבקשת מהוגו לעזוב את ביתם, אך בדיוק אז, מלייס מגיע הביתה והיא משנה את דעתה ושולחת אותם להתחבא באחד החדרים. בחדר הם מחפשים אחר המחברת של הוגו, אך מוצאים תיבה מלאה בציורים ורישומים מתוך סרטים ישנים, מלייס ואשתו מגלים אותם, כועסים ומופתעים, מאוכזבים מהתנהגות הילדים ומבקשים מהוגו להסתלק.
הוגו הולך לספרייה שאיזבל המליצה לו עליה, ושם מגלה כי מלייס הוא דמות חשובה בתולדות הקולנוע. הוגו פוגש ברנה טבאר, שמציג את עצמו כמעריץ גדול של מלייס וכחוקר קולנוע. הוא מספר לו עוד עליו, ומוסיף כי יש לו אחד מסרטיו הגדולים של מלייס. הוגו מחליט להראות את הסרט למלייס וז'אן על מנת "לתקן" את יחסיו עם מלייס. הם קובעים פגישה בביתו של מלייס ללא ידיעתו.