קלימן התיישב עם אשתו בחיפה ולאחר מכן הם עברו הכשרה חקלאית. לאחר כשנה התיישבו בכפר שמריהו, ונמנו עם 53 המשפחות הראשונות שהתיישבו בו. בכפר ניהלו הזוג משק מעורב, שבו קיימו רפת ולול תרנגולות, וגידלו ירקות ועצי פרי. קלימן היה חבר שנים רבות בוועד המושבה ויו"ר הוועד. לאחר מכן נבחר להיות היו"ר הראשון של המועצה המקומית בשנם 1950-1951. בשנים שלאחר מכן היה חבר המועצה.
היה פעיל באגודה החקלאית, בחברה קדישא ובבית הכנסת של הכפר. הוא ניהל את סוכנות הדואר, ונמנה עם מייסדי ארגון יוצאי מרכז אירופה והמפעל לעזרה הדדית. בבחירות לאספה המכוננת הוא הוצב במקום ה-62 ברשימת המפלגה הפרוגרסיבית.
נפטר בדצמבר 1976. את הבית שבו גר יחד עם רעייתו, ברח' הזורע 24 בכפר שמריהו, תרמה לילי למועצה המקומית בערוב ימיה, להנצחת דור המייסדים ומורשתם. בביתם הוקם מוזיאון "בית ראשונים". רהיטי הבית, שאותם הביאו עמם מגרמניה והיו בבית במשך כל חייהם, שמורים בחדרים יחד עם חפציהם האישיים. כמו כן שומרו הרפת ומחסן הכלים של המשק. בין היתר המוזיאון כולל את ארכיון הכפר.
האסון בנמל התעופה לינאטה
האסון בנמל התעופה לינאטה בעיר מילאנו שבאיטליה התרחש ב-8 באוקטובר 2001. מטוס קל שטייסו פנה בטעות למסלול הסעה שגוי עלה על מסלול ההמראה של הנמל בעת שמטוס נוסעים יצא לריצת ההמראה שלו על אותו מסלול, ושני המטוסים התנגשו. לאחר מכן לא הצליח מטוס הנוסעים להמריא או לבלום והתנגש בבניין שמעבר לקצה המסלול. בתאונה נהרסו שני המטוסים ונספו 118 איש. הייתה זו התאונה האווירית החמורה ביותר שאירעה באיטליה.
רקע.
לינאטה הוא נמל התעופה המשני של מילאנו (השדה העיקרי הוא מלפנסה). מצוי בו מסלול המראה ראשי בכיוון דרום-צפון (מסלול 18/36), כשממזרח לו ובמקביל אליו מצוי מסלול ההסעה הראשי. ממזרח למסלול ההמראה ובסמוך לחלקו הצפוני נמצאת רחבת חניית המטוסים העיקרית בנמל. מולה וממערב למסלול נמצאת רחבת חנייה נוספת, המשמשת בעיקר מטוסים קלים. מרחבה זו מתמשכים שני מסלולי הסעה: האחד, מצפון, מוביל מזרחה אל רחבת החנייה הראשית מעבר לקצה מסלול ההמראה וללא הצטלבות עמו; האחר, מדרום, מוביל אל מסלול ההסעה הראשי דרך מרכז מסלול ההמראה. כ-450 מטרים מצפון לקצה מסלול ההמראה ניצב בניין מיון המזוודות של הנמל.
המטוסים שהיו מעורבים בתאונה היו:
התאונה.
בזמן התאונה נח ערפל על נמל התעופה והגביל את הראות בו עד למרחק של 200 מטרים.
קצת אחרי 8 בבוקר הורה בקר קרקע למטוס הססנה, שחנה ברחבת החנייה המערבית, להסיע ממנה דרך מסלול ההסעה הצפוני (R5) אל רחבת החניה המזרחית וממנה אל מסלול ההסעה הראשי. במקום זאת פנו הטייסים אל מסלול ההסעה הדרומי, שהוביל אותם להצטלבות עם מסלול ההמראה.
בשעה 08:09 נתן בקר קרקע אחר למטוס חברת סקנדינביאן היתר להמריא ממסלול 36. המטוס האיץ לאורך המסלול וכשהגיע למרכזו, במהירות של 270 קילומטרים לשעה, כשכבר החל להמריא, התנגש במטוס הססנה ודרס אותו. מטוס הססנה התפרק לשלושה חלקים. בהתנגשות איבד המטוס הסקנדינבי את מנועו הימני ואת כן הנסע הקדמי שלו. המטוס הגיע לגובה של 12 מטרים, אך לא הצליח לנסוק עוד וצלל לאחר שהמנוע השמאלי ניזוק כתוצאה משאיבת רסיסים מההתנגשות לתוכו. הקברניט הפעיל את מנגנון היפוך הדחף ואת הבלמים וניסה לשלוט במטוס על ידי משטחי ההיגוי שלו, אך לשווא, המטוס המשיך לנוע קדימה עד שהתנגש במהירות של כ-250 קילומטרים לשעה במחסן מיון המזוודות של הנמל. המטוס חדר בחלקו לתוך הבניין. הבניין התמוטט ברובו ועלה כולו באש על תכולתו.
שני המטוסים נהרסו ועלו בלהבות וכל יושביהם נהרגו. בנוסף נספו ארבעה עובדי קרקע שנמצאו במחסן המטען וארבעה אחרים נפצעו. הנספים היו אזרחי תשע מדינות שונות, ומהם 64 איטלקים, 20 שוודים ו-19 דנים.
האסון התרחש בנסיבות דומות לאלו של אסון המטוסים בטנריפה ב-1977.
במהלך חודש אוקטובר 2001 התקיימו ארבעה טקסי זיכרון לנספים - בדנמרק, שוודיה, נורווגיה ואיטליה. במרץ 2002 ניטע בפארק בקרבת שדה התעופה חורש זיכרון ובו 118 עצי אשור. במרכזו הוצב פסל של האמן השוודי קריסטר בורדינג (Christer Bording), שנתרם על ידי חברת סקנדינביאן.
חקירת התאונה.
התאונה נחקרה על ידי הסוכנות הלאומית לבטיחות בתעופה של איטליה. מאחר שהיא התרחשה פחות מחודש לאחר פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית עלה תחילה חשד לפעולת טרור, אך הוא הופרך במהרה. חקירת התאונה הופרעה על ידי חקירה שניהלה משטרת איטליה, אשר לא שיתפה פעולה עם הסוכנות.
דו"ח החקירה פורסם ב-20 בינואר 2004 וקבע כי הסיבה המיידית לתאונה הייתה פניית מטוס הססנה למסלול הסעה שגוי, שהביאה אותו לעלייה על מסלול ההמראה. ככל הנראה טייסי הססנה גם לא היו מורשים לנחיתה בתנאי ראות של פחות מ-550 מטרים. עם זאת הדו"ח לא הטיל את מלוא האשמה על טייסי הססנה אלא מנה גורמים נוספים שתרמו לקרות האסון:
בשנת 2004 הרשיע בית משפט במילאנו שמונה אנשים בעבירות בקשר לתאונה. מנהל נמל התעופה ובקר קרקע נידונו לשמונה שנות מאסר כל אחד. מנהל נמל התעופה לשעבר וראש מערכת פיקוח הטיסה בנמל לשעבר נידונו לשש וחצי שנות מאסר כל אחד. בית משפט לערעורים ביטל ב-2006 את הרשעתם של מנהל הנמל ומנהלו לשעבר. בהמשך השנה קיבל הפרלמנט האיטלקי חוק חנינה, שהפחית שלוש שנות מאסר מעונשי המורשעים האחרים.
גרעיני דלעת
רחוב סוקולוב (הרצליה)
רחוב סוקולוב בהרצליה הוא אחד הרחובות הראשיים בעיר שמהווה מרכז מסחרי. הרחוב גובל במפגש הרחובות ויצמן, פינסקר והשרון במערב ובדרך ירושלים במזרח. במרכזו הוא גובל ברחוב ראשי אחר בהרצליה, שדרות בן-גוריון. הרחוב הוא חלק מכביש 541.
הרחוב קיים מאז 1925, וקיבל את שמו ב־1932. בטקס החניכה נכח נחום סוקולוב עצמו, שעל שמו נקרא הרחוב. הרחוב תוכנן כבר בתוכנית המתאר הראשונה של העיר, שהכין האדריכל ריכרד קאופמן.
אתרי הרחוב.
הרחוב משמש עורק תחבורה ראשי בעיר, כולל בתי עסק קטנים רבים, בנקים, מסעדות וברים, וכולל אתרים בולטים נוספים לאורכו: שדרות ח"ן, בית הכנסת הגדול ומתחם "לב העיר" (שנמצאים על פינת סוקולוב-בן-גוריון), בית עיריית הרצליה, בית הדואר הראשי בעיר, תחנת מגן דוד אדום, הספרייה העירונית וגן בן־שפר. עד להקמת קניון שבעת הכוכבים היה הרחוב מרכז הפעילות המסחרית העיקרי של העיר.
עד לשנת 1983 שכן בפינת הרחובות בן-גוריון וסוקולוב עד רחוב בר־אילן השוק העירוני, שכלל גם בתי מלאכה קטנים, קיוסקים ודוכני ירקות לאורך רחוב בן-גוריון. שטח השוק היה שייך לאגודת "מפעל המים" של הרצליה, שבין חבריה היו פרדסנים וחקלאים שרכשו מניה. עם פינוי השוק הוקם במקומו מגדל "לב העיר" ומרכז מסחרי (פסאז').
קיוסק "טוקר", הקיוסק הראשון לגזוז בהרצליה, נבנה בשנת 1935 בפינת הרחובות בן-גוריון וסוקולוב, על ידי המועצה המקומית הרצליה. הקיוסק הופעל על ידי גדליהו טוקר, אשתו טובה ובניהם משה ויחיאל, שהיו בין המתיישבים הראשונים בהרצליה כשנוסדה. במשך שנים היה הקיוסק מרכז הבילוי והמפגשים של המושבה.
כשהוקמה התחנה המרכזית של הרצליה היא מוקמה בקרן הרחובות סוקולוב ובן-גוריון, סמוך לשדרות ח"ן, עד שעברה ב-1960 כ-300 מטר משם להצטלבות שדרות בן-גוריון ורחוב העצמאות. (תחנה מרכזית זו נסגרה אף היא בשנת 2018)
בעבר פעלו ברח' סוקולוב ארבעה בתי קולנוע שנסגרו: קולנוע דוד (סמוך למיקום הנוכחי של הספרייה העירונית), קולנוע הקיץ (ללא גג) זיו־אור, קולנוע היכל (שלאחר סגירתו הוקם במקומו פסאז' סוקולוב – המחבר בין סוקולוב לרח' הראשונים) וקולנוע סטאר (שהוקם בפסאז' סוקולוב). במתחם קולנוע סטאר הוקם ב־2008 סינמטק הרצליה.
אירועים ברחוב.
ב-11 ביוני 2002 התרחש במסעדת "מפגש השרון" ברח' סוקולוב פיגוע התאבדות שגבה הרוגה אחת. היה זה הפיגוע היחיד שהתרחש בהרצליה בתקופת האינתיפאדה השנייה.
רחוב סוקולוב היה אחד המוקדים העיקריים של פסטיבל הביאנלה בהרצליה שהוצג בעיר באופן דו-שנתי מ-2007 עד 2011.
שיפוץ מרכז הרחוב בתחילת המאה ה-21.
בין השנים 2005 ל־2008 הוקם במרכז רחוב סוקולוב, ביוזמתה של ראש העירייה יעל גרמן, "המרכז החדש של הרצליה", שכלל בין היתר את הרחבת מדרכות הרחוב, הקמת כיכר גדולה במפגש הרחובות סוקולוב ובן-גוריון, הרחבת השטחים הירוקים והקמת ספסלים. המהלך נועד להפחית את נפח התנועה העוברת ברחוב ולהאט את מהירות הנסיעה לכלל התנועה, כך שתתאפשר תנועת הולכי רגל ורוכבי אופניים בטוחה, הן לאורך המדרכות והן במעברי החצייה. ננטעה ברחוב שדרת עצי דולב קליפורני. מתקני הרחוב מאפשרים לציבור שימוש נוח ובטוח בספסלים, מתקני קשירת האופניים ומתקני המשחקים. בצומת המרכזי (בין שדרות ח"ן, בית הכנסת הגדול ובניין לב העיר) נבנתה כיכר.
המרכז החדש הפך את רחוב סוקולוב מעורק תחבורה ראשי בעיר לרחוב שחלקו המרכזי חד־סטרי בעל נתיב בודד, כאשר על חשבון המסלולים שבוטלו הורחבו המדרכות ונסללו שבילי אופניים. צמצום העבירות התחבורתית פגע בנגישות לבתי העסק ברחוב. ברוב שעות היום קיים עומס תנועה לאורך המרכז החדש. בשנת 2015 יזם ראש העירייה החדש, משה פדלון, צמצום של המדרכות וביטול הכיכר בצומת סוקולוב-בן-גוריון-שדרות ח"ן, לשם הרחבת הצומת והסדרתו.
אלכסנדר קבנל
אלכסנדר קבנל (בצרפתית: Alexandre Cabanel; 28 בספטמבר 1823 – 23 בינואר 1889), היה צייר צרפתי, שצייר נושאים היסטוריים, קלסיים ודתיים בסגנון אקדמי. הוא היה ידוע גם בתור צייר דיוקנאות. קבנל נחשב לנציג הטוב ביותר של אמנות פומפייר, לפי אנציקלופדיית סלבט, והיה הצייר המועדף על נפוליאון השלישי.
קורות חיים.
אלכסנדר קבנל נולד במונפלייה שבארו, צרפת ב-23 בינואר בשנת 1823.