משקעי אמוניום סולפט היא שיטה נפוצה לטיהור חלבון על ידי הפיכתו למשקע. ככל שהחוזק היוני של התמיסה עולה, מסיסות החלבונים בתמיסה יורדת. אמוניום גופרתי מסיס ביותר במים בשל אופיו היוני, ולכן הוא יכול "להמליח" חלבונים על ידי משקעים. בשל הקבוע הדיאלקטרי הגבוה של מים, יוני המלח המנותקים הם אמוניום קטיוני וסולפט אניוני נפתרים בקלות בתוך קליפות הידרציה של מולקולות מים. המשמעות של חומר זה בטיהור תרכובות נובעת מהיכולת שלו להיות יותר hydrated בהשוואה למולקולות לא קוטביות יותר באופן יחסי וכך המולקולות הלא קוטביות הרצויות מתלכדות ומשקעות מתוך התמיסה בצורה מרוכזת. שיטה זו נקראת "המלחה" ומחייבת שימוש בריכוזי מלח גבוהים שיכולים להתמוסס בצורה מהימנה בתערובת המימית. אחוז המלח בשימוש הוא בהשוואה לריכוז המרבי של המלח בתערובת יכול להתמוסס. ככזה, אף על פי שדרושים ריכוזים גבוהים כדי שהשיטה תעבוד, הוספת שפע של מלח, מעל 100%, יכולה גם להרוות יתר על המידה את התמיסה, ולכן, לזהם את המשקע הלא קוטבי במשקע מלח. ריכוז מלחים גבוה, שניתן להשיג על ידי הוספה או הגדלת ריכוז אמוניום סולפט בתמיסה, מאפשר הפרדת חלבון על בסיס ירידה במסיסות החלבון; ניתן להשיג הפרדה זו באמצעות צנטריפוגה. משקעים על ידי אמוניום גופרתי הם תוצאה של הפחתה במסיסות ולא דנטורציה של חלבון, ולכן ניתן להמיס את החלבון המשקע באמצעות מאגרים סטנדרטיים. משקעי אמוניום גופרתי מספקים אמצעי נוח ופשוט לחלוקה של תערובות חלבון מורכבות.
בניתוח של סריגי גומי מנתחים חומצות שומן נדיפות על ידי השקעת גומי בתמיסת אמוניום סולפט 35% המשאירה נוזל צלול שממנו מתחדשות חומצות שומן נדיפות עם חומצה גופרתית ולאחר מכן מזוקקות בקיטור. משקעים סלקטיביים עם אמוניום גופרתי, בניגוד לטכניקת המשקעים הרגילה המשתמשת בחומצה אצטית, אינו מפריע לקביעת חומצות שומן נדיפות.
תוסף מזון.
כתוסף מזון, אמוניום סולפט נחשב למוכר בדרך כלל כבטוח (GRAS) על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ובאיחוד האירופי הוא מסומן על ידי מספר E517. הוא משמש כמווסת חומציות בקמחים ולחמים.
שימושים אחרים.
בטיפול במי שתייה, נעשה שימוש באמוניום גופרתי בשילוב עם כלור ליצירת מונוכלורמין לחיטוי.
אמוניום סולפט משמש בקנה מידה קטן בהכנת מלחי אמוניום אחרים, במיוחד אמוניום פרסולפט.
אמוניום גופרתי רשום כמרכיב עבור חיסונים רבים של ארצות הברית לפי המרכז לבקרת מחלות.
תמיסה רוויה של אמוניום גופרתי במים כבדים (D 2 O) משמשת כתקן חיצוני בספקטרוסקופיה של NMR גופרית (33 S) עם ערך היסט של 0 ppm.
אמוניום סולפט שימש גם בהרכבים מעכבי בעירה הפועלים בדומה לדיאממוניום פוספט. כמעכב בעירה, הוא מגביר את טמפרטורת הבעירה של החומר, מקטין את שיעורי הירידה המקסימלית במשקל וגורם לעלייה בייצור שאריות או פחם. ניתן לשפר את יעילות מעכב הבעירה שלו על ידי מיזוגו עם אמוניום סולפאמט. הוא שימש בכיבוי אש אווירי.
אמוניום גופרתי שימש כחומר משמר לעץ, אך בשל אופיו ההיגרוסקופי, שימוש זה הופסק במידה רבה בגלל בעיות הקשורות בקורוזיה של מחברי מתכת, חוסר יציבות ממדים וכישלונות גימור.
אמוניום גופרתי מיוצר על ידי טיפול באמוניה בחומצה גופרתית:
תערובת של גז אמוניה ואדי מים מוכנסת לכור המכיל תמיסה רוויה של אמוניום גופרתי וכ-2 עד 4% חומצה גופרתית חופשית ב-60 מעלות צלזיוס. חומצה גופרתית מרוכזת מתווספת כדי לשמור על התמיסה חומצית, וכדי לשמור על רמת החומצה החופשית שלה. חום התגובה שומר על טמפרטורת הכור על 60 מעלות צלזיוס. אמוניום גופרתי יבש ואבקת עשוי להיווצר על ידי ריסוס חומצה גופרתית לתוך תא תגובה מלא בגז אמוניה. חום התגובה מאדה את כל המים הנמצאים במערכת, ויוצר מלח אבקתי. כ-6,000 מיליון טון יוצרו בשנת 1981.
אמוניום גופרתי מיוצר גם מגבס (CaSO 4 ·2H 2 O). גבס מחולק דק מתווסף לתמיסת אמוניום פחמתי. סידן פחמתי משקע כמוצק ומשאיר אמוניום גופרתי בתמיסה.
אמוניום גופרתי מופיע באופן טבעי כמינרל מסקגניט הנדיר בפומרולות געשיות ובשל שריפות פחם בחלק מהמזבלות.
נכסים.
אמוניום גופרתי הופך לפרו-אלקטרי בטמפרטורות מתחת ל-49.5 מעלות צלזיוס. בטמפרטורת החדר הוא מתגבש במערכת האורתורומבית, עם גודל תאים של "a" = 7.729 Å, "b" = 10.560 Å, "c" = 5.951 א. כאשר הוא מקורר למצב ferrorelectric, הסימטריה של הגביש משתנה לקבוצת החלל Pna2 1.
תגובות.
אמוניום גופרתי מתפרק בחימום מעל 250 מעלות צלזיוס, יוצר תחילה אמוניום ביסולפט. חימום בטמפרטורות גבוהות יותר גורם לפירוק לאמוניה, חנקן, גופרית דו-חמצנית ומים.
כמלח של חומצה חזקה (H 2 SO 4) ובסיס חלש (NH 3), הפתרון שלו חומצי; ה-pH של תמיסה של 0.1 M הוא 5.5. בתמיסה מימית התגובות הן אלו של יוני NH 4 + ו-SO 4 -2. לדוגמה, תוספת של בריום כלוריד, מזרזת החוצה בריום סולפט. התסנין עם אידוי מניב אמוניום כלורי.
אמוניום סולפט יוצר מלחים כפולים רבים (אמוניום מתכת סולפטים) כאשר התמיסה שלו מעורבבת עם תמיסות אקוומולריות של סולפט מתכת והתמיסה מתאדה באיטיות. עם יוני מתכת משולשים נוצרים אלומים כגון אמוניום סולפט ברזל. סולפטים מתכת כפולים כוללים אמוניום קובלט סולפט, דיאממוניום סולפט ברזל, אמוניום ניקל סולפט הידועים בתור מלחי Tutton ואמוניום ceric סולפט. סולפטים כפולים מימיים של אמוניום מופיעים גם במשפחת הלנגבייניטים. לאמוניה המופקת יש ריח חריף והיא רעילה.
חלקיקים באוויר של אמוניום גופרתי אידוי מהווים כ-30% מזיהום החלקיקים העדינים ברחבי העולם.
חקיקה ובקרה.
בנובמבר 2009, הוטל איסור על דשני אמוניום גופרתי, אמוניום חנקתי וסידן אמוניום חנקתי בחטיבת מלקאנד לשעבר - הכוללת את המחוזות Dir העליון, Dir תחתון, Swat, Chitral ו-Malakand של מחוז צפון מערב הגבול (NWFP) של פקיסטן, על ידי ממשלת NWFP, בעקבות דיווחים שהם שימשו חמושים לייצור חומרי נפץ. בינואר 2010, חומרים אלו נאסרו גם באפגניסטן מאותה סיבה.
גסטון פאלבסקי
גַסטוֹן פַּלֶבְסְקִי (בצרפתית: Gaston Palewski; 20 במרץ 1901 – 3 בספטמבר 1984) היה פוליטיקאי צרפתי. מקורב של שארל דה גול במהלך מלחמת העולם השנייה ואחריה. הוא ידוע גם כמאהב של הסופרת האנגלייה ננסי מיטפורד, ומופיע בצורה בדיונית בשניים מהרומנים שלה.
ביוגרפיה.
פאלבסקי נולד בפריז למשפחה יהודית, בן לתעשיין מוריס סרז' (מואיז הרש) פאלבסקי (נולד ב־1867 בקוברין, אז באימפריה הרוסית, כיום בבלארוס; מת ב־1938) ולרוֹז לבית דיאמנט-ברגר (נולדה ב־1869 בבוזאו, רומניה; מתה ב־1954). גסטון פאלבסקי התחנך בסורבון, במכון למדע המדינה פריז ובאוניברסיטת אוקספורד; הוא שלט היטב באנגלית והיה אנגלופיל מושבע. באמצעות קשרים משפחתיים, השיג תפקיד אצל המרשל אובר ליאוטי, המושל הכללי הצרפתי במרוקו. ב־1928 הפך למזכירו הפרטי הראשי של פול ריינו, פוליטיקאי מוביל שהיה אז שר האוצר, ואשר הפך לראש ממשלת צרפת במרץ 1940. דרך ריינו, ב־1934, פגש פאלבסקי לראשונה את שארל דה גול, והפך לתומך בדעותיו הפוליטיות והצבאיות.
עם פרוץ המלחמה ב־1939 גויס פאלבסקי בדרגת סגן לחיל האוויר הצרפתי, ושירת בקרב בעקבות הפלישה הגרמנית לצרפת במאי 1940. הוא שהה בצפון אפריקה הצרפתית בזמן שביתת הנשק של יוני 1940, שבה חדלה צרפת מלהתנגד לכיבוש הגרמני. משסירב לקבל את תבוסתה של צרפת, הגיע פאלבסקי ללונדון בסוף אוגוסט והצטרף לכוחות צרפת החופשית של דה גול. הלה מינה אותו למנהל התיק המדיני של תנועת צרפת החופשית, והוא מילא תפקיד מוביל במשא ומתן בין דה גול לבין ממשלת בריטניה, אשר בתחילה התייחסה לדה גול בספקנות. במרץ 1941 קיבל פאלבסקי דרגת לוטננט־קולונל ומפקד צבא צרפת החופשית במזרח אפריקה, והוביל אותו נגד הכוחות האיטלקיים במהלך הכיבוש מחדש של סומליה הצרפתית (כיום ג'יבוטי). בספטמבר 1942 הוחזר פאלבסקי ללונדון כדי לשמש ראש לשכתו של דה גול, תפקיד שבו נדד אחרי דה גול מלונדון לאלג'יר ב־1943 ובאוגוסט 1944 לפריז המשוחררת. הוא נודע בתור יד ימינו ואיש אמונו של דה גול, וכישוריו הדיפלומטיים והידע שלו על הבריטים הפכו אותו לבעל ערך רב עבור דה גול, שלא הבין את הבריטים ולא בטח בהם.
פאלבסקי נותר ראש הלשכה של דה גול עד להתפטרותו של הלה מתפקיד ראש הממשלה הזמנית בינואר 1946. ב־1947 הפך לתומך מוביל של ה"גוליזם" ולאחד ממייסדי המפלגה הגוליסטית הראשונה, Rassemblement du Peuple Français (RPF). בשנת 1951 נבחר פאלבסקי לאספה הלאומית כנציג RPF של מחוז הסן (פריז). מ־1953 עד 1955 היה סגן נשיא האספה הלאומית. בעקבות כישלון ה־RPF בבחירות, פרש מהפוליטיקה. ב־1957, לבקשתו של דה גול, מונה פאלבסקי לשגריר באיטליה, תפקיד שמילא עד 1962. בשנת 1962 מונה פאלבסקי על ידי ראש הממשלה ז'ורז' פומפידו לשר הממונה על מחקר מדעי, אנרגיה אטומית ושאלות חלל, השר הצרפתי הראשון עם אחריות מפורשת לנושאים אלו. ב־1 במאי 1962 היה פלבסקי עד לניסוי הגרעיני הצרפתי הסודי "בריל" באלג'יריה. פיר הבדיקה לא הצליח להכיל את הפיצוץ, והוא נחשף לקרינה כתוצאה מדליפה של לבה רדיואקטיבית ואבק לאטמוספירה. הוא האמין שהלוקמיה שבה לקה מאוחר יותר בחייו נגרמה כתוצאה מתאונה זו. מ־1965 עד 1974 היה נשיא מועצת החוקה של צרפת. פאלבסקי מת מלוקמיה ב־1984, בגיל 83.
עיטורים ומורשת.
החל ב־1974 זכה למספר משרות כבוד ועיטורים: