ביילור פרש ממשחק תשעה משחקים בתוך עונת , בשל הפציעות המציקות. פרישתו לוותה בשני ציוני דרך אירוניים: ראשית, המשחק הראשון שלאחר פרישתו ממשחק היה הניצחון הראשון של הלייקרס מתוך סדרה של 33 ניצחונות רצופים, הישג שיא בליגה. שנית, בסיומה של אותה עונה זכו הלייקרס באליפות, דבר שביילור לא השיג מעולם. הוא סיים את הקריירה שלו עם סך של 23,149 נקודות, 11,463 ריבאונדים ו-3,650 אסיסטים, ב-846 משחקי עונה סדירה. ביילור נבחר 10 פעמים לחמישיית העונה ו-11 פעמים למשחק האולסטאר. בשנת 1977 נבחר ביילור להיכל התהילה של הכדורסל. בשנת 1996, בחגיגות היובל של הליגה, לאחר ששיחק במשך 14 עונות ב-NBA, נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
לאחר הפרישה.
בין השנים 1974–1979 אימן ביילור את קבוצת ניו אורלינס ג'אז, בשתי קדנציות שונות, והקבוצה השיגה תחתיו מאזן כולל של 86 ניצחונות ו-135 הפסדים. בין השנים 1986–2008 שימש כג'נרל מנג'ר של קבוצת לוס אנג'לס קליפרס, אך גם היא התקשתה להציג תחתיו יכולת טובה: לאורך התקופה רשמו הקליפרס שתי עונות בלבד עם מאזן ניצחונות חיובי ( ו-), והעמידה מאזן כולל של 607 ניצחונות ו-1,153 הפסדים.
נפטר ב-22 במרץ 2021.
בורוו
בורוו (Borvo) שנקרא גם בורמו (Bormo) או בורמאנוס (Bormanus) או בורמאניקוס (Bormanicus) או בורבאנוס (Borbanus) או בורואובואנדואה (Boruoboendua) או ואבוסואה (Vabusoa) או לאבונוס (Labbonus) או בורוס (Borus), היה אל הבריאות ואל המעיינות במיתולוגיה הקלטית.
מרכזי הפולחן של בורוו היו בבורבון-לה-בן שבגאליה (כיום בצרפת) בה התגלו עשר כתובות המוקדשות לבורוו. כתובות נוספות התגלו באזורים רבים בצרפת, וכן באוטרכט שבהולנד ובפורטוגל.
עם המפגש בין התרבות הרומית לתרבות הקלטית, זוהה בורוו עם האל אפולו מהמיתולוגיה הרומית.
על פי המיתולוגיה הקלטית, זוגתו של בורוו הייתה האלה דאמונה (לפי חלק מהכתובות), או האלה בורמאנה (על פי כתובות אחרות שהתגלו). ייתכן שאימו הייתה האלה סירונה.
בוישי שבצרפת התגלה תגליף של האל לבוש קסדה ושריון, דמות האלה ישובה, ומתקדם לעברו נחש שלראשו קרן (ייתכן שמדובר בבסיליסק).
ייתכן ומקור שמו של האל במילה הפרוטו קלטית "ברו" שמשמעה "לרתוח" - וזאת בשל שיוכו למעיינות מרפא חמים.
בורבו
בורמו
בורמאנוס
בורמאניקוס
בורבאנוס
בורמנוס
בורמניקוס
בורבנוס
ואבוסואה
לאבונוס
לבונוס
ויליאם בורוס
נעל הזהב האירופית
נעל הזהב האירופית (באנגלית: European Golden Shoe; בשמו הקודם: מגף הזהב האירופי) הוא פרס כדורגל, המחולק מדי עונה לכובש השערים המצטיין במשחקי הליגה מהדרגה העליונה מבין כל הליגות הלאומיות האירופיות.
היסטוריה.
מאז הקמתו בעונת 1967/68, הפרס, שנקרא במקור "Soulier d'Or" (מצרפתית: "נעל הזהב"), חולק על ידי המגזין "פראנס פוטבול" למלך השערים של הליגות האירופיות באותה עונה. באותו זמן לא הוענק הפרס בהתאם ליחסי הכוחות בין הליגות השונות.
בין השנים 1991 ל-1996, הפרס לא חולק כלל. השהייה זו ארעה כתוצאה ממחאה מצד התאחדות הכדורגל הקפריסאית, שטענה ששחקן קפריסאי עם 40 שערים היה אמור לזכות בפרס, בעוד שפראנס פוטבול רשם את מלך השערים בקפריסין בעונת 1990/91 עם 19 שערים בלבד. עד שנת 1996 המגזין ארגן תחרות לא רשמית על הפרס.
הפרס התחדש לקראת עונת , כאשר איגוד מגזיני הספורט האירופיים (ESM), שבו חבר גם המגזין "פראנס פוטבול", החליט על שיטת ניקוד ששוקללה בהתאם ליחסי הכוחות בין הליגות האירופיות. השקלול נערך לפי דירוג הליגות של אופ"א, המבוסס על התוצאות של המועדונים מכל ליגה בתחרויות האירופיות במשך חמש השנים הקודמות. כששערים שהובקעו באחת מחמש הליגות הבכירות בדירוג שווים 2 נקודות, שערים שהובקעו באחת הליגות המדורגות 6-21 שווים 1.5 נקודות, ושערים שהובקעו בליגות שמדורגות במקום ה-22 ומטה בדירוג הליגות של אופ"א מזכים בנקודה אחת עבור כל שער, אי לכך שערים שהובקעו בסרייה א', הליגה האיטלקית הבכירה, ייחשבו יותר מאשר שערים שהובקעו בליגת העל הוולשית, מקבילתה בוויילס.
נכון לעונת 2020/2021, הזוכה הנוכחי בפרס הוא רוברט לבנדובסקי הפולני מבאיירן מינכן מהבונדסליגה, הליגה הגרמנית הבכירה, שכבש 41 שערים בליגה, שהעניקו לו 82 נקודות.
שטפן פרוינד
שטפן פרוינד (בגרמנית: Steffen Freund; נולד ב-19 בינואר 1970 בברנדנבורג שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בתפקיד הקשר ההגנתי.
קריירה.
פרוינד החל את הקריירה שלו בקבוצת שטאהל ברנדנבורג, לאחר שעבר דרך מחלקות הנוער של המועדון. בשנת 1991, הוא עבר לקבוצת הבונדסליגה שאלקה 04, ובמהלך שהייתו בקבוצה רכש לעצמו מעמד של שחקן קישור יציב וטוב. שאלקה נאלצה להעביר את פרוינד עקב קשיים כלכליים בשנת 1993, ולכן כרטיסו נרכש על ידי בורוסיה דורטמונד, בה שיחק עד שנת 1998. במהלך התקופה בה שיחק בדורטמונד, הוא זכה עם קבוצתו פעמיים באליפות הבונדסליגה (1995, 1996) ואף זכה עימה פעם אחת בליגת האלופות, בשנת 1997. ב-1998, מועדון הפרמייר ליג טוטנהאם הוטספר, רכש את כרטיס השחקן של פרוינד. תקופת משחקו באנגליה ידועה בשל העובדה שלא כבש אפילו שער אחד, בחמש העונות בהן שיחק בטוטנהאם. בשנתו האחרונה בקריירה, שיחק פרוינד תקופות קצרות בקייזרסלאוטרן ובלסטר סיטי.
בין השנים 1995–1998, פרוינד השתייך לסגל נבחרת גרמניה, בה שיחק 21 משחקים, ולא הבקיע אף שער. הוא היה שותף בזכיית נבחרתו ביורו 1996, והיה גם חלק מסגל הנבחרת במונדיאל 1998 בצרפת.
אחרי שפרש מהמשחק, ב-5 בדצמבר 2007, פרוינד התמנה להיות עוזר מאמן הנבחרת הניגרית שאותה אימן ברטי פוגטס.
תארים.
עם בורוסיה דורטמונד:
עם טוטנהאם הוטספר:
עם נבחרת גרמניה:
מלך השערים של אירופה
כדורגלנית השנה בעולם
אסף יעקב
אסף יעקב הוא פרופסור בבית ספר רדזינר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה. בנוסף, מעביר מגוון רחב של הרצאות משפטיות במסגרת תוכניות השתלמות לשופטים, עורכי דין ויועצים משפטיים. תחומי המחקר העיקריים שלו הם דיני נזיקין, משפט וכלכלה, טכנולוגיית מידע, דיני מחשבים ואינטרנט וקניין רוחני.
מכהן גם כדירקטור במועצה הישראלית לצרכנות.
ביוגרפיה.
בשנת 1994 סיים יעקב את לימודיו לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב. שנה לאחר מכן קיבל תואר שני באוניברסיטת שיקגו בארצות הברית, שם גם השלים את עבודת הדוקטורט שלו (1998). במהלך לימודי התואר הראשון כיהן כסגן עורך של כתב העת "עיוני משפט", ועם סיום לימודיו התמחה אצל נשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר, וכן במשרד עורכי הדין ש. הורוביץ ושות'.
בשנת 1997 מונה למרצה בבית הספר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה, ובשנת 2004 עלה לדרגת כמרצה בכיר. בין השנים 2004–2005 היה פרופסור חבר אורח בבית הספר למשפטים בבוסטון קולג' שבארצות הברית. בין השנים 2009–2012 כיהן כרכז אקדמי וכמרצה בתוכנית משותפת למרכז הבינתחומי הרצליה ולאוניברסיטת היינריך היינה בדיסלדורף שבגרמניה, בנושאי ספקי שירותי אינטרנט וסוגיות משפטיות הנוגעות למנועי חיפוש. החל משנת 2014 יעקב הוא פרופסור מן המניין בבית הספר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה.
אחד המקרים המפורסמים בקהילה המשפטית הוא פסק הדין "אסף יעקב נ' איתן ענבר" שעסק בתביעתו של יעקב את תלמידו לשעבר, אשר פרסם ספר שחלקים נרחבים ממנו התגלו כהעתקה שיטתית וגורפת של הרצאותיו של יעקב בקורס "דיני נזיקין". פסק הדין דן בשאלה העקרונית האם תוכן הרצאה שנאמרה בעל פה מוגן בזכויות יוצרים, ובית המשפט המחוזי ענה על כך בחיוב והורה על הסרה מהמדפים של הספר "דיני נזיקין בראי ההלכה הפסוקה". ערעורו של איתן ענבר לבית המשפט העליון נדחה.
ביוני 2018 זכה בפרס המרצה הטוב ביותר בבית הספר רדזינר למשפטים. במרץ 2019 זכה, יחד עם פרופ׳ אלון קלמנט וד״ר יובל פרוקצ'יה, בפרס אהרון פולונסקי למאמר מצטיין בתחום דיני הנזיקין.
מחקריו.
אחת הסוגיות המשפטיות בהן עסק יעקב במחקריו וזכה לתשומת לב רבה, היא סוגיית הפגיעה באוטונומיה (זכותו של אדם לפעול בדרך שנראית לו כטובה ביותר עבורו) וההכרה של המשפט הישראלי בפגיעה זו כ"ראש נזק" המזכה בפיצויים. במאמרו "דא עקא דעקה – גלגוליה של פגיעה באוטונומיה", טען יעקב כי לצד שיקולי מדיניות שונים המצדיקים את קיומו של ראש נזק זה, יש טעם גם בהגבלתו. על רקע העמימות המשפטית שאפפה את פסקי הדין העוסקים בפגיעה באוטונומיה, המאמר טוען כי השימוש הרווח שנעשה בעילה מזכה זו על ידי בית המשפט הוא מוגזם, וכי בפועל שימוש זה מטשטש את ההבדל שבין פגיעה באוטונומיה כעוולה ובין ה. פסק דין מרכזי שעסק בנושא זה היה פסק הדין בעניין קדוש, שם בית המשפט העליון התייחס לדילמה הנוגעת להיקפה של הפגיעה באוטונומיה ולדוגמות שונות שעלו במאמרו של יעקב. מאמר מאוחר יותר שכתב יעקב יחד עם יוני לבני, מראה כיצד לאחר שנים שבהן גובה הפיצוי בגין פגיעה באוטונומיה היה מצומצם בהיקפו, בית המשפט העליון הגדיל את גובהו במאות אחוזים.