נניח שהבוחרים דירגו את המועמדים באופן הבא:
נחשב את דירוג בורדה של כל אחד מהמועמדים :
עבור מועמד formula_29: יש שמונה בוחרים שמעניקים לו 2 נקודות ושלושה עשר בוחרים שמעניקים לו 0 נקודות. לכן, formula_29 מקבל בסך הכל 16 נקודות בורדה.
עבור מועמד formula_30: יש שבעה בוחרים שמעניקים לו 2 נקודות, שבעה בוחרים שמעניקים לו נקודה אחת ושבעה בוחרים שמעניקים לו 0 נקודות. לכן, formula_30 מקבל בסך הכל 21 נקודות בורדה.
עבור מועמד formula_31: יש שישה בוחרים שמעניקים לו 2 נקודות, ארבעה עשר בוחרים שמעניקים לו נקודה אחת ובוחר אחד שמעניק לו 0 נקודות. לכן, formula_31 מקבל בסך הכל 26 נקודות בורדה.
כיוון שדירוג בורדה של מועמד formula_38 גדול ממש מדירוג בורדה של שני המועמדים האחרים, formula_31 הוא מנצח בורדה במקרה זה.
מודולריות
מוֹדוּלַרִיוּת (בעברית: פִּרְקָנִיּוּת) היא תכונה של מערכת המתארת את מידת הפריקות שלה, בין אם לצורך הרכבה גמישה, תובלה, או כדי לאפשר החלפה של חלקים. מערכת מודולרית היא מערכת הבנויה מיחידות משנה. יחידות המשנה יכולות להיות זהות או שונות. ניתן להרכיב אותן באופנים שונים, ובכך ליצור גופים שונים במראה, או בתפקוד. המונח מקבל משמעויות שונות במקצת לפי ההקשר ותחום הידע בו הוא מוזכר.
מודולריות בעולם העיצוב.
בנייה בעיקרון מודולרי מאפשר ייצור המוני וזול יותר גם אם התוצרים הסופיים שמרכיבים מהיחידות המודולריות שונים זה מזה. היא יכולה לאפשר למשל תכנון של מבנה ובו דירות שניתן לנתקן מהבניין ולהעביר לבניין אחר.
מודולריות בהנדסת מכונות.
מכונות מודרניות רבות בנויות ממודולים פריקים, הניתנים להחלפה פשוטה לצורכי תיקונים, תחזוקה או שדרוג.
מודולריות במחשבים.
בתחום המחשבים, הצורך במודולריות הוא מרכזי, הן בתוכנה והן בחומרה. תוכנת מחשב בנויה מסדרה של הוראות לביצוע בעלת מבנה לוגי מסוים. הבחנה ברורה בין חלקים שונים בתוכנה, באופן שתפקיד כל חלק מוגדר וברור היטב, מאפשרת מודולריות. אפיון ברור של תפקיד כל חלק ואופן השימוש בו מאפשרים שימוש בחלקים אלה גם בתוכנה אחרת, בצירוף עם חלקים אחרים. שפות תכנות רבות תומכות בצורות שונות של חלוקת התוכנה ליחידות בעלות תפקיד מוגדר, לדוגמה, פרוצדורה (או פונקציה), אובייקט וחבילה (package או module). יש חשיבות גדולה להגדרת נקודת התפר בין יחידת תוכנה לשאר החלקים. נקודה זאת נקראת הממשק.
מלבד האפשרות ליצור תוכנה על ידי צירוף של יחידות תוכנה מוגדרות, מודולריות בתוכנה מאפשרת גם גמישות בפיתוח התוכנה. כאשר קוד בנוי בצורה מודולרית, ניתן להחליף חלקים בו, בלי צורך לשנות את שאר חלקי התוכנה. לעיתים משתמשים באפשרות זאת בזמן הפיתוח, כאשר משלבים חלקי תוכנה מנוונים או מדומים (mock). שילוב חלק מדומה מאפשר לפתח את שאר חלקי תוכנה ולדחות את פיתוח החלק המדומה לשלב מאוחר יותר.
דוגמאות נוספות לשימוש במודולריות בתוכנה הן ההרחבות של דפדפנים, עדכוני תוכנה והרכבות של משחקי מחשב.
בחומרה, כמו בתחומים הנדסיים רבים אחרים, מודולריות מאפשרת הרכבה של מערכות מצירוף רכיבים שונים. מחשב מודרני מורכב ממעבד מרכזי, לוח אם, זיכרון, דיסק קשיח, מסך, עכבר, מקלדת ורכיבים אפשריים נוספים. ניתן לבחור כל אחד מרכיבים אלה מתוך שורה של יצרנים ומאפיינים אפשריים. המפתח למודלוריות הוא הגדרת ממשק ברור לכל אחד מרכיבי החומרה.
מודולריות במתמטיקה.
חשבון מוֹדוּלַרי (הידוע גם כחשבון קונגרואנציות) הוא שיטה מתמטית, בה מחליפים מספרים בשארית החלוקה במספר קבוע. לדוגמה, בחשבון מודולו 7 מתקיים השוויון formula_1, מכיוון ש: formula_2, ושארית החילוק של 11 ב-7 היא 4.
הדוגמה הידועה ביותר לחשבון מודולרי היא החשבון על-פני השעון, שהוא חשבון מודולרי מודולו 24. כאשר השעה כעת היא 20:00, ואנו רוצים לדעת מה תהיה השעה 9 שעות מאוחר יותר, הפעולה שאנו עושים היא
formula_3 .
מודולריות במדע הרשתות.
מודולריות (לרוב מסומנת באות Q) היא המדד למידה שבה הרשת מתקהלת לקהילות. ככל שהמדד גבוה יותר, כך הקהילות ברשת מוגדרות יותר, כלומר, הקשרים של הצמתים בתוך הקהילות יהיו צפופים יותר מהקשרים שלהם לצמתים מחוץ לקהילה. מודולריות משמשת ככלי לאופטימיזציה של חלוקת רשת לקהילות, כשהיישום הנפוץ ביותר שלה הוא באלגוריתם לובאין (Louvain, על שם האוניברסיטה בה פותח).
אינטאראבוס
אינטאראבוס (בלטינית: Intarabus, מקלטית: "בין הנהרות") הוא אל מהמיתולוגיה הקלטית והדת הגאלית - רומית. אינטאראבוס היה חלק מהפנתאון של אלי שבט הטרוורי, ופולחנו היה נפוץ באזור בו התגוררו (בבלגיה, לוקסמבורג, מערב גרמניה ומזרח צרפת של ימינו).
כתובות רבות המוקדשות לאטל התגלו באזורים אלה. לאחר המפגש בין התרבות הגאלית לתרבות הרומית, זוהה אינטאראבוס עם האל מרס מהמיתולוגיה הרומית - כתובת המוקדשת ל"מרס אינטאראבוס" התגלתה בטריר באתר בו ניצב מקדש של האל.
פסל ברונזה של האל התגלה בפוי-נוויל (Foy-Noville). בפסל זה מתואר האל כגבר צעיר, ללא זקן, בעל שער ארוך ולובש גלימה. לכתפיו פרוות זאב. בידיו הימנית ככל הנראה החזיק הפסל חנית (שלא נשמרה).
התיאטרון שהתגלה באכטרנאך היה, ככל הנראה, מוקדש לאינטאראבוס.
מורפוגנזה
מורפוגנזה (מהמילים היווניות: μορφή, צורה, Γένεσις, יצירה) היא תהליך מורכב ממנגנונים דינאמיים שונים, פיזיקליים, כימיים וביולוגים שיוצרים סדר ברמות השונות בהתפתחות הצורה והמבנה (הצבע והתבנית) של יצור חי. זהו אחד משלושה אופנים עיקריים של התפתחות ביולוגית (השניים האחרים הם גדילת תאים והתמיינות תאים). תהליך זה מבקר את הארגון המרחבי של התאים במהלך התפתחות היצור החי. התהליך מושפע על ידי הורמונים, כימיקלים, מזהמים, או כוחות מכניים שנובעים מהתבניות המרחביות שיוצרים התאים. מורפוגנזה מתרחשת במהלך התפתחות העובר, האורגניזם הבוגר, בתרבית תאים או בגידול סרטני.
כמה מהרעיונות הראשונים לגבי מורפוגנזה פורסמו על ידי דארסי וונטוורת תומפסון (1917) ואלן טיורינג (1952). עבודות אלה ניבאו את נוכחותם של אותות כימיים ותהליכים כגון דיפוזיה, אקטיבציה ודאקטיבציה במהלך גדילת תאים ואורגניזמים.
במחקר המורפוגנזה ישנן גישות שונות. אחת הגישות הבולטות הנה הגישה הביו-כימית, המצביעה על כך שהתהליכים ההתפתחותיים שבאמצעותם נוצרים הצורה והמבנה נשלטים על ידי ריכוז מולקולות שנקראות מורפוגנים. לפי הגישה הביו-פיזיקלית, שדות פיזיים כגון שדות חשמליים ושדות מכניים יכולים גם לספק סיגנלים מקומיים. הגישה המכנית מתמקדת בתפקיד הכוחות הפיזיים בהתפתחות הצורה. הגישה הפיזיקלית המכנית לחקר תהליכי המורפגנזיה מתמקדת בתפקיד הכוחות הפיזיים בהתפתחות הצורה, ומדגישה את ההיבטים של הארגון העצמי במהלך ההתפתחות בדיפוזית תגובה.
תצפיות, שנעשו על מנת לבדוק את השפעת התהליכים הפיזיקליים על המורפוגנזה, מצאו שחיבור בין מנגנונים מכנים זזים בצורה זהה יכול לחסן את המורפגנזה נגד שינויים במערכת האקולוגית. בנוסף, נמצא שהגירויים המכנים מתאמים את תנועת המורפגנזה בכל העובר.
ישעיהו וינברג
ישעיהו (שַייקֶה) וַינברג (14 ביולי 1918 – 1 בינואר 2000) היה מנהל ישראלי שעמד בראש התיאטרון הקאמרי, בית התפוצות ומוזיאון השואה האמריקאי.
ביוגרפיה.
ישעיהו וינברג נולד בוורשה שבפולין. אביו היה מייסד ומנהל הגימנסיה העברית המקומית בשנת 1916, אך בעקבות מלחמת העולם הראשונה עקרה המשפחה לגרמניה והתגוררה בפרנקפורט ומשנת 1927 בברלין. בשנת 1933 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. וינברג החל ללמוד בגימנסיה בלפור, וכעבור שנה הצטרף לתנועת "השומר הצעיר" ונמנה ב-1929 עם מייסדי קיבוץ אילון. בשנים 1942–1946 שירת במסגרת הבריגדה היהודית וחיל הרגלים של הצבא הבריטי, בין היתר באיטליה, והשתתף בפעולות קבוצת "הנוקמים". בשובו לארץ שימש מזכיר קיבוץ מסילות ועסק בהדרכת חברות נוער של ניצולי השואה. בשנים 1935–1949 היה חבר ארגון "ההגנה".
בשנת 1956 עבר עם משפחתו לירושלים ומונה למנהל המרכז למיכון משרד ראש הממשלה. בשנים 1961–1975 שימש מנהל התיאטרון הקאמרי, ובשנים 1963–1977 היה חבר הנהלת המכון הבינלאומי לתיאטרון. בשנת 1970 הצטרף כמתנדב לצוות התכנון של בית התפוצות, ועמד בראשו בשנים 1976–1984. בשנים 1981–1985 היה חבר המועצה הציבורית לתרבות ואמנות בישראל.
כמנהל התיאטרון הקאמרי תמך בהעלת המחזה"מלכת האמבטיה" של חנוך לוין, למרות הביקורת הרבה על תוכן המחזה.
בשנת 1985 מונתה רעייתו חנה (גרושתו של מנחם מאיר) לתפקיד בארצות הברית, ווינברג התלווה אליה בשליחותה. הוא שימש יועץ לתכנון המוזיאון היהודי של לוס אנג'לס (1985–1986), יועץ לתכנון המוזיאון למורשת יהודית בניו יורק (1985–1988), וליווה כיועץ את תכנון והקמת המוזיאון לתולדות ירושלים במגדל דוד (1984–1989), המוזיאון לתולדות יהודי פולין בוורשה והמוזיאון לתולדות יהודי גרמניה בברלין. בשנים 1988–1989 עמד בראש צוות ההקמה של מוזיאון השואה האמריקאי בוושינגטון, ולאחר הקמתו בשנת 1993 עמד בראשו עד לשנת 1996.
וינברג זכה בשנת 1999 בפרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה. בשנת 1994 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מההיברו יוניון קולג'.
נפטר לאחר שבץ ב-1 בינואר 2000, בתל אביב. הובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוץ אפק לצד אשתו חנה, שנפטרה עשר שנים לפניו.
CTBA (ראשי תיבות של Cuatro Torres Business Area - אזור העסקים 'ארבעת המגדלים') הוא מרכז עסקים הממוקם בשדרת קסטיאנה במדריד, בירת ספרד.
מגדלי ה-CTBA הם ארבעת גורדי השחקים הגבוהים במדריד ובספרד כולה, ובנייתם הושלמה בשנת 2008.
מגדל החלל.