דמוקרטים-רפובליקנים צפוניים רבים לא שמחו משליטתה של וירג'יניה במוסד הנשיאות, והעדיפו מועמד משלהם. בתחילה הם תמכו בג'ורג' קלינטון, אולם עוד לפני מותו ב-20 באפריל 1812, גילו המתקדם ומצבו הבריאותי הרע חיסלו את סיכוייו. לכן הם העדיפו את אחיינו, דוויט קלינטון.
כדי למנוע מאבק, חלק מחברי המפלגה הציעו לקלינטון להיות סגנו של מדיסון. דוויט החליט לחכות עד אחרי האספה בניו יורק. לאחר שמדיסון זכה במועמדות, המתיחות הייתה ברורה: רק 86 מתוך 134 סנאטורים וחברי קונגרס השתתפו. הם בחרו בג'ון לנגדון הצפוני כסגנו של מדיסון, אך עקב גילו המתקדם הוא ויתר. אספה שנייה בחרה בגארי אלברידג' ממסצ'וסטס, בן 68, לתפקיד.
האספה מניו יורק תמכה בקלינטון כמעט פה-אחד. רבים חששו שהוא יפרק את המפלגה. עם פרוץ המלחמה, לקלינטון הייתה בעיה במסע הבחירות שלו. רבים מתומכיו היו ניצים שהתנגדו לבריטים, אולם קלינטון ידע שיאלץ למשוך פדרליסטים, והם התנגדו למלחמה.
מועמדים פדרליסטים.
לפני כניסתו של קלינטון, השופט ג'ון מרשל היה המועמד המוביל, ורבים חשבו שינצח בצפון וגם בווירג'יניה ובצפון קרולינה. עם כניסתו של קלינטון, הפדרליסטים הבינו שלא יוכלו לנצח בניו יורק, וחששו שהשתתפות בבחירות תוביל להכרעת בית הנבחרים בנושא, וכיוון שהדמוקרטים-רפובליקנים שלטו שם, מדיסון יבחר.
לכן הפדרליסטים הסכימו לתמוך בקלינטון, אולם עם האספה שלהם בספטמבר, הם החליטו לא לתמוך באף מועמד. פדרליסטים רבים תמכו בקלינטון, אולם הרגישו שאם יעודדו אותו, הם יפגעו בו במדינות בהן הפדרליסטים לא היו פופולריים. מצד שני, ג'ארד אינגרסול, התובע הכללי לשעבר, הפך לסגנו של קלינטון מטעם הפדרליסטים. קלינטון תמך בכך כדי לזכות בתמיכת האלקטורים מפילדלפיה.
מועמדים פדרליסטים מובהקים.
פדרליסטים אחרים לא תמכו בקלינטון בנוגע למלחמה. רופוס קינג, שגריר וחבר קונגרס לשעבר, ניסה להיות המועמד הפדרליסטי ולא הצליח. לעומת זאת, רבים כן הכניסו את שמו כמועמד פדרליסטי, והוא גרם לבעיות במסע הבחירות של קלינטון.
בווירג'יניה, קלינטון הוקע בידי המפלגה הפדרליסטית שתמכה בקינג, ובוויליאם ריצ'רדסון דיווי כסגנו. הם זכו ב-27% מהקולות. בניו יורק, הפדרליסטים ניצחו בבחירות למועצה המחוקקת, והחליטו לשלוח תומכי קינג לחבר האלקטורים. קואליציית דמוקרטים-רפובליקנים ופדרליסטים הצליחה למנוע זאת ושלחה תומכי קלינטון.
בחירות כלליות.
הקמפיין של קלינטון השתנה לפי האזור. בצפון-מזרח ארצות הברית, קלינטון היה מועמד אנטי-מלחמתי. אך בדרום והמערב, שם היו מעט שהתנגדו למלחמה, קלינטון תמך באופן נחוש במלחמה. הבחירות התרכזו בניו יורק ובפילדלפיה. קלינטון ניצח בניו יורק, אולם לא הצליח לנצח בפילדלפיה והפסיד בבחירות. למרות הפסדו, הוא היה המועמד הפדרליסטי הטוב ביותר מאז ג'ון אדמס. המפלגה הצליחה לעלות בבחירות לקונגרס. תומכי קלינטון שהיו פדרליסטים סירבו במקרים רבים לעבוד עם דמוקרטים-רפובליקנים, וקלינטון נחשב בעיני רבים למועמד פדרליסטי, אף על פי שלא באמת זכה במועמדות שלהם. מדיסון היה הראשון מבין ארבעה נשיאים בהיסטוריה שנבחרו מחדש עם פחות אחוזי אלקטורים בבחירות הקודמות: מדיסון זכה ל-69.3% מהאלקטורים ב-1808, אבל ב-1812 קיבל רק 58.7%. השלושה האחרים היו וודרו וילסון ב-1916, פרנקלין דלאנו רוזוולט ב-1940 וברק אובמה ב-2012. מדיסון היה גם הנשיא הראשון מתוך חמישה שנבחר מחדש עם אחוז קטן יותר מהקולות שקיבל בבחירות הקודמות, אף על פי שב-1812, רק שש מתוך שמונה עשרה מדינות בחרו אלקטורים לפי בחירות. הארבעה האחרים היו אנדרו ג'קסון ב-1832, גרובר קליבלנד ב-1892, פרנקלין רוזוולט ב-1940 וב-1944, ואובמה ב-2012.
האלקטורים הצביעו כמפורט להלן בטבלה:
ג'ין מארש
ג'ין לינדזי טורן מארש (באנגלית: Jean Lyndsey Torren Marsh; נולדה ב-1 ביולי 1934) היא שחקנית ותסריטאית אנגלייה. היוצרת בשיתוף עם איילין אטקינס של סדרות הדרמה "על אדונים ומשרתים" ו"בית אליוט". ב-1975 זכתה בפרס אמי על תפקידה כרוז באק בסדרה "על אדונים ומשרתים".
ביוגרפיה.
מארש נולדה בסטוק ניואינגטון שבלונדון. אמה, אמלין סוזאנה ניינטינגל פופי, הייתה ברמנית ומלבישה בתיאטרון. אביה, הנרי צ'ארלס ג'ון מארש היה איש תחזוקה.
במהלך שנות החמישים והשישים הופיעה מארש פעמים רבות בתוכניות טלוויזיה בריטיות ואמריקאיות. ביניהן "אזור הדמדומים", בה שיחקה בת-לוויה רובוטית בפרק "The Lonely". היא שיחקה בסדרות "העולם המופלא של וולט דיסני" (1961), "Gideon's Way" (1965), "אני מרגל" (1967), "המלאך" (ארבעה פרקים), ובסדרת המדע בדיוני הבריטית UFO (1970)
היא הופיעה פעמים אחדות בסדרת המדע בדיוני של ה-BBC "דוקטור הו". בשנת 1965 שיחקה לצידו של ויליאם הרטנל, בתור העלמה ג'ואנה, אחותו של ריצ'רד לב-הארי בסדרה "The Crusade" שבעונה 2. בהמשך חזרה לסדרה כשרה קינגדום, המלווה של הדוקטור בסדרה "The Daleks' Master Plan" בעונה 3. מארש חזרה וגילמה את דמותה של שרה קינגדום בתסכיתי אודיו של "דוקטור הו" בשנים 2007–2009. כמו כן השתתפה בסדרה "Battlefield" משנת 1989, ובתסכית "The Wishing Beast".
מארש גילמה את דמותה של ברטה מייסון, אשתו המטורפת של רוצ'סטר, בעיבוד לרומן "ג'יין אייר" בסרט שיצא ב-1970 בכיכובם של ג'ורג' סי סקוט וסוזאנה יורק, ובבימויו של דלברט מאן.
מארש יצרה את סדרת הדרמה התקופתית "על אדונים ומשרתים" יחד עם השחקנית איילין אטקינס, היא גילמה את דמות המשרתת רוז באק לאורך כל הפרקים בסדרה, שנמשכה משנת 1971 עד 1975. הסדרה הייתה פופולרית בארצות רבות כולל ארצות הברית. בשנת 1975 זכתה מארש בפרס אמי על תפקידה בסדרה, והייתה מועמדת לפרס גם בשנים 1974 ו-1976. כמו כן הייתה מועמדת פעמיים לפרס גלובוס הזהב על אותו תפקיד. עוד הופיעה בטלוויזיה מארש בתפקידי אורח שונים, ובתפקיד משנה בסדרה "9 עד 5", שלא זכתה להצלחה רבה.
בקולנוע היא הופיעה בסרטו של אלפרד היצ'קוק "פרנזי" ובסרט "הנשר נחת" בתפקיד גברת גריי. בסרטי הפנטזיה "בחזרה לארץ עוץ" ו"וילו והנסיכה" גילמה את דמות המלכה בברמודה המרושעת.
מארש ואטקינס יצרו סדרת דרמה תקופתית נוספת בשם "בית אליוט" שהופקה בשנים 1991 ו-1992. הפעם היא לא שיחקה בסדרה, אך כתבה את התסריט לפרקים אחדים. ב-1994 כיכבה בהפקה מחודשת של סדרת המדע בדיוני לילדים " The Tomorrow People" של ערוץ ניקלודאון. בין 2000 ל-2002 הופיעה בסדרה "The Ghost Hunter".
ב-2007 בתיאטרון הווסט אנד בחידוש למחזה בואינג בואינג. ב-2007 השתתפה בעיבוד מחודש של תבונה ורגישות מאת ג'יין אוסטן של ה-BBC. כמו כן הופיעה בסדרה "עור רגיש" לצידה של ג'ואנה לאמלי. בדצמבר 2008 הופיעה במיני סדרה "Crooked House".
מארש הייתה נשואה לשחקן ג'ון פרטווי (שהיה הדוקטור השלישי בסדרה דוקטור הו) מ-1955 עד לגירושיהם ב-1960. היא התגוררה בבוקספורד בברקשייר עד ל-2006 ואחר כך עברה לברמונדסיי שבדרום לונדון.
ביוני 2012 קיבלה תואר אבירות, בדרגת "קצינת מסדר האימפריה הבריטית" (OBE).
יצחק לופבאן
סולומון שכטר
נתן גורדוס
נתן גוּרדוּס (Gurdus; 10 באוקטובר 1909 – 23 באוקטובר 1972) היה עיתונאי וכתב חוץ ישראלי שפעל בתקופת היישוב ובימי המדינה.
קורות חיים.
נתן בן איסר גורדוס נולד בשנת 1909 בעיר ורשה שבפולין. בעקבות מחלה הפך בילדותו לנכה המרותק לכיסא גלגלים, אך הדבר לא מנע ממנו לבחור במקצוע העיתונות ולהפוך לעיתונאי נודע. למד בבית ספר תיכון בקופנהגן בירת דנמרק ואחר כך בבית הספר לעיתונות "Politiken" בעיר. הוא היה מחלוצי השימוש בשידורי הרדיו כדי להעביר מידע עיתונאי. שימש ככתב העיתון הבריטי דיילי אקספרס בוורשה ובברלין.
בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, נעצר גורדוס. הוא נחקר אישית על ידי ריינהרד היידריך, שהיה באותה עת ראש האס דה, שירות הביטחון של האס אס. בתגובה עצרו הפולנים עיתונאים גרמנים, והסכימו לשחררם רק לאחר ששוחרר גורדוס והוחזר לפולין.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, בספטמבר 1939, היה ברור לגורדוס, ששהה בוורשה, כי הנאצים יחפשו אחריו. הוא נמלט מוורשה בשיירה של עיתונאים בריטים שנעו לעבר הגבול הרומני, בעזרת העיתונאי הבריטי ספטון דלמר, שהיה ידידו. דלמר היה גאה בסיפור הצלתו של גורדוס, ובשנות ה-60 סיפר אותו בתוכנית "אלו הם חייך" בערוץ ה-BBC, שנערכה לכבודו ב-1962.
על אף שלגורדוס לא הייתה ויזה לחצות את הגבול לרומניה, הוא ניצל את קשריו בממשל הרומני, שנוצרו כאשר ראיין את שר החוץ הרומני בעבר, והצליח לחצות את הגבול. ברומניה ניתנה לו האפשרות לצאת לבריטניה, לארצות הברית או לארץ ישראל, ובהיותו ציוני בחר להגיע לארץ ישראל. לאחר מכן נודע לו כי אכן היה מבוקש על ידי ה-SS בימים הראשונים של הכיבוש הגרמני של פולין.
גורדוס הגיע לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. בהרצאה שנשא בתל אביב ב-11 בנובמבר 1939 סיפר, כמי שזה אך הגיע מפולין, על מצבה העגום של פולין בפרוץ המלחמה. הוא מסר כי פולין הייתה בלתי מוכנה לחלוטין למלחמה, כי בוורשה לא היה אף מקלט אחד מפני התקפות אוויר, כי לפולין היה רק שדה תעופה תת-קרקעי אחד והגרמנים ידעו את מיקומו והרסו אותו, וכי לפולין היו רק 700 מטוסים אשר 80% מהם הושמדו ביום הראשון למלחמה. הוא המשיך וסיפר כי במשאל שנערך בין כתבי החוץ בוורשה, יום לפני פרוץ המלחמה, סברו רק 12 מתוך 60 הכתבים כי עומדת לפרוץ מלחמה.