קריירה ספורטיבית.
קרוז החל להתחרות כבר בגיל 13.
בתחרות שנערכה בריו דה ז'ניירו ב-27 בינואר 1981, בגיל 18, קבע קרוז בריצת 800 מטר שיא עולם לנוער של 1:44.3 דקות.
מדליית ארד באליפות עולם.
באליפות העולם הראשונה שנערכה בהלסינקי שבפינלנד זכה קרוז במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.27 דקות, אחרי וילי וולבק מגרמניה המערבית (1:43.65 דקות) ורוב דרופרס מהולנד (1:44.20 דקות).
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא אולימפי חדש של 1:43.00 דקות, לפני שיאן העולם סבסטיאן קו מבריטניה (1:43.64 דקות) וארל ג'ונס מארצות הברית (1:43.83 דקות). נוסף לכך, הוא השתתף בשלב המוקדמות בריצת 1500 מטר וניצח את המקצה שלו בתוצאה של 3:41.01 דקות, אך לא התייצב לריצת חצי הגמר בגלל התקררות. שבועיים וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ הוא ניצח בשיא לאומי חדש של 1:42.34 דקות ובכך היה לאתלט השני בהיסטוריה שירד מגובל 1:43 דקות בריצה זו. יומיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריסל, בלגיה הוא ניצח בתוצאה של 1:42.41 דקות. יומיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקלן, גרמניה ב-26 באוגוסט הוא קבע את תוצאת השנה בעולם של 1.41.77 דקות, 4 מאיות השנייה איטי משיא העולם של סבסטיאן קו. מגזין "חדשות האתלטיקה" דרג אותו, בפעם הראשונה, כספורטאי השנה בעולם.
ב-1985 המשיך קרוז בניצחונותיו תוך שהוא מגיע ראשון ב-6 מתוך 8 התחרויות בהן התחרה כשב-3 תחרויות ירד מתחת ל-1:43 דקות. השגים אלו הביאו את מגזין "חדשות האתלטיקה" לדרג את קרוז, בפעם השנייה, כספורטאי השנה.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו באינדיאנפוליס שבארצות הברית ב-12 באוגוסט 1987 זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:47.34 דקות, לפני ג'ים ספיווי (3:47.46 דקות) וסגן אלוף העולם סטיב סקוט (3:47.76 דקות), שניהם מארצות הברית.
באולימפיאדת סיאול זכה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:43.90 דקות, אחרי פול ארנג מקניה (1:43.45 דקות) ולפני סעיד עוויטה ממרוקו (1:44.06 דקות) ולא הצליח להגן על תוארו.
בשנים שלאחר אולימפיאדת סיאול סבל קרוז מבעיות רפואיות (למשל בעיות בגיד אכילס) שמנעו ממנו לשמור על מקומו בפיסגת הספורט העולמי.
ב-1993 ניסה קרוז לחזור לתחרויות משמעותיות אך לא הצליח לשחזר את הישגיו הקודמים.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במאר דל פלאטה שבארגנטינה ב-19 במרץ 1995 זכה קרוז במדליית זהב בריצת 1500 מרט בתוצאה של 3:40.26 דקות, לפני טרנס הרינגטון (3:40.97 דקות) וג'ייסון פיירה (3:42.34 דקות), שניהם מארצות הברית.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה קרוז לכבוד לשאת את דגל מדינתו בטקס הפתיחה. במשחקים האולימפיים עצמם הוא סיים במקום 45 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:45.32 דקות.
ויליאם סטרג'ן
ויליאם סטרג'ן (22 במאי 1783 - 4 בדצמבר 1850) היה פיזיקאי אנגלי, ממציא האלקטרומגנט, שהוא רכיב עיקרי במנועים ומחוללים חשמליים עד ימינו, והיה מרכיב חשוב בהמצאת הטלגרף, ונחשב לאחד הפיזיקאים הניסיוניים הבולטים בתחום האלקטרומגנטיות. כמו כן בנה את המנוע החשמלי הבריטי הראשון שהיה שימושי.
חיים מוקדמים.
סטרג'ן נולד ב-22 במאי 1783 בוויטינגטון, ליד קרנפורת', לנקשייר, ובנערותו הוכשר כשוליית סנדלרים.
קריירה.
סטרג'ן הצטרף לצבא בשנת 1802 ולימד את עצמו מתמטיקה ופיזיקה. בשנת 1824 הוא הפך למרצה למדע ופילוסופיה בסמינר הצבאי של חברת הודו המזרחית באדיסקומב, סארי, ובשנה שלאחר מכן הציג את האלקטרומגנט הראשון שלו. הוא הציג את כוחו בהרמת גוש ברזל במשקל כ-4 קילוגרם בעזרת פיסת ברזל במשקל כ-200 גרם בלבד, עטופה בחוט שדרכו הוזרם זרם מסוללה אחת.
בשנת 1832 מונה לצוות המרצים של Adelaide Gallery of Practical Science בלונדון, שם הדגים לראשונה את המנוע החשמלי של זרם ישר המשלב קומוטטור.
בשנת 1836 ייסד את כתב העת "Annals of Electricity, Magnetism and Chemistry", ובאותה שנה המציא גלוונומטר.
סטרג'ן היה עמיתם של ג'ון פיטר גסיוט וצ'ארלס וינסנט ווקר, ושלושתם היו תורמים עיקריים להקמת אגודת החשמלאים של לונדון בשנת 1837.
בשנת 1840 הוא הפך למנהל הראשי של "גלריית ויקטוריה המלכולית לקידום המדע המעשי" במנצ'סטר, מוסד לימודי-מסחרי שקיים תצוגות מדעיות. הוא יצר חוג חברתי שכלל את ג'ון דייוויס, אחד ממקדמי הגלריה, ואת ג'יימס פרסקוט ג'ול, תלמידו של דייוויס. חוג זה התרחב בסופו של דבר ונכללו בו גם אדוארד ויליאם ביני והמנתח ג'ון לי. הגלריה נסגרה בשנת 1842, ולאחר מכן התפרנס סטרג'ן מהרצאות והדגמות.
בשנת 1843 ייסד את כתב העת החודשי "The Annals of Discovery Philosophical and Monthly Reporter of the Progress of Practical Science"; הגיליון הראשון של כתב עת זה מתוארך ליולי 1843. כל גיליון חודשי הכיל תערובת של מאמרים "ארוכים" מקוריים (באורך של יותר מ-5 עמודים), מאמרים שפורסמו מחדש מכתבי עת זרים (מתורגמים במידת הצורך), ומאמרים קצרים יותר. כתב העת לא זכה להצלחה, ופרסומו פסק בסוף כרך 1, בדצמבר 1843. כרך יחיד זה מאורכב ב-Internet.org.
מותו.
סטרג'ן נפטר בפרסטוויץ', מנצ'סטר רבתי ב-4 בדצמבר 1850 ונקבר בחצר הכנסייה של הבתולה מרי הקדושה בעיר. הוא מזוהה על לוח הקבר שלו כ"ויליאם סטרג'ן - החשמלאי".
הספיד-קיוברים
הספיד-קיוברים (באנגלית: The Speed Cubers) הוא סרט תיעודי שעוקב אחרי חייהם של אלופי העולם בפתירת קובייה הונגרית, מקס פארק ופליקס זמדגס. הסרט יצא בשנת 2020 ואורכו 39 דקות. הסרט מספר את סיפור חייו של מקס פארק ומסתיים באליפות העולם בקובייה הונגרית בשנת 2019.
פוקוס.
הסרט מתמקד בחברות בין מקס פארק האוטיסט בן ה-19 לבין פליקס זמדגס בן ה-25, שניים מהספידקיוברים הטובים בעולם. הסרט צולם ביוני 2019 ,בוים על ידי סו קים ויצא לאור על ידי חברת נטפליקס. חלק מהסרט צולם באליפות העולם בקובייה הונגרית במלבורן, אוסטרליה.
עלילה.
הסרט מתחיל בקטע מאליפות העולם בקובייה הונגרית, וחוזר חודשיים אחורה בזמן. ההורים של מקס פארק מדברים על האוטיזם שלו ועל הסיבה שבגללה התחיל לעסוק בספידקיובינג. מקס מעריץ את פליקס מגיל קטן, ופליקס הוא הבן אדם הראשון שהוא הצטלם איתו וביקש ממנו חתימה. הפעם הראשונה שפליקס שמע על מקס הייתה כשסרטון של מקס פותר קוביית 4X4 ב-47 שניות. פליקס נסה לעקוף את הזמן הזה, אך לא הצליח.
בשנת 2016 מקס הוא אלוף ארצות הברית, ובשנת 2017 הוא אלוף העולם.
אליפות העולם.
אליפות העולם בקובייה הונגרית, מלבורן, אוסטרליה. המקום שבו פליקס זמדגס גדל מארח את אליפות העולם בפעם הראשונה. התחרות מתחילה כשמקס זוכה ב-5 אירועים (4X4,5X5,6X6,7X7,3X3 One-Handed) ופליקס נותר עם מדליית ארד בלבד.
גמר 3X3.
הגמר של התחרות הנחשבת מתחיל, ומי שמוביל הוא פיליפ וויר הגרמני. תורו של פליקס, הוא מתחיל עם תוצאה לא טובה של 9, ולאחר מכן מאזן ומגיע למקום הרביעי בלבד.
תורו של מקס, הוא פותח עם תוצאה לא טובה, וחוזר לעצמו. בפתירה האחרונה מקס צריך תוצאה של 6.7 או מתחת, והוא מסיים עם תוצאה של 7.00 שמובילה אותו למקום הרביעי.
יחסי סין–קניה
יחסי סין–קניה הם היחסים הדו-צדדיים בין סין לקניה.
קשרים פוליטיים.
היחסים בין המדינות החלו ב-14 בדצמבר 1963, יומיים לאחר עצמאות קניה, כאשר סין הפכה למדינה הרביעית שפתחה שגרירות בניירובי. היחסים הצבאיים בין שתי המדינות מצחו בעשור האחרון. הגנרל ליו ג'ינגסונג, מפקד האזור הצבאי של לאנז'ו, הוביל בדצמבר 1996 את המשלחת הצבאית הראשונה של סין לקניה; מייג'ור גנרל ניק לשאן, מפקד חיל האוויר בקניה, ערך ביקור חוזר בשנת 1997. נשיא קניה מוואי קיבאקי ביקר בבייג'ינג באוגוסט 2005.
בשנת 2013 ביקר הנשיא אוהורו קניאטה בסין. הוא ניהל שיחות עם עמיתו הסיני, שי ג'ינפינג. קניה וסין חתמו בסופו של דבר על עסקאות בהיקף של 5 מיליארד דולר.
ראש ממשלת סין לי קצ'יאנג ביקר בניירובי בסיור שלו באפריקה בשנת 2014. הוא והנשיא קניאטה חתמו על עסקאות בשווי 17 מיליארד שילינג קנייתי למימון פרויקטים תשתיתיים רבים והסכמים שונים. זה כלל הקמת בנק לפיתוח סין-אפריקה.
קשרים כלכליים.
הסחר הדו-צדדי הסתכם ב-186.37 מיליון דולר בשנת 2002; סין ייצאה 180.576 מיליון דולר לקניה, תוך ייבוא רק 5.798 מיליון דולר של מוצרי קניה, בעיקר תה שחור, קפה ועור.
בתחילת 2006 נשיא סין חו ג'ינטאו חתם חוזה על חיפושי נפט עם קניה; האחרונה בסדרה של עסקאות שנועדו להרחיב את המעורבות הכלכלית הסינית בחו"ל עם אפריקה. העסקה אפשרה לחברת הנפט והגז הימית של סין, CNOOC בע"מ, בשליטת המדינה, לחפש נפט בקניה, שרק התחילה לקדוח את בארות החקר הראשונות שלה בגבולות סודאן וסומליה ובמי החוף. עדיין לא הופק נפט, ולא הייתה הערכה רשמית של העתודות האפשריות.
באפריל 2007, קבוצת ג'ינצ'ואן, קבוצת ייצור מתכות בבעלות המדינה, הפכה לחברה הסינית הראשונה שנכנסה לתחום הכרייה בקניה, ורכשה 20% ממניות טיומן קניה.
מקרי גזענות מצד גולים סינים המלווים השקעות סיניות בקניה כלפי קניה היו מקור למחלוקות האחרונות. הדבר השפיע לרעה על היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות.
מימון חוב.