רבנים חרדים אחדים הביעו הסתייגויות מפורשות מהג'וז קולג'. האדמו"ר משאץ הרב שלום מוסקוביץ' יצא בצוואתו בתקיפות נגד המוסד, בתארו את ג'וז קולג' כאחד מהשורשים של המחלה ממנו סובלת יהדות אנגליה. גם הרב אליהו דסלר הבהיר בספרו מכתב מאליהו את דעתו, על פיה ידוע כי הקולג' אינו מקום לבחור ישיבה ירא שמים.
פרשת ג'ייקובס.
בשנת 1959 הצטרף לצוות המורים הרב ד"ר לואי ג'ייקובס, מתוך כוונה, מצידו ומצד חברי מועצת הקולג', שהוא יחליף את הרב אפשטיין כשזה יסיים את כהונתו כמנהל הקולג'. בשנת 1961, שנתו האחרונה של הרב אפשטיין כמנהל הקולג', ביקשה המועצה מהרב הראשי של בריטניה באותה העת הרב ישראל ברודי, שיאשר את מינויו של ג'ייקובס. הרב ברודי סירב לתת את אישורו, בשל דעותיו העצמאיות של ג'ייקובס בעניין תורה מן השמים אותן הביע בספריו. כמחאה על הסירוב התפטרו כל חברי המועצה מלבד חבר אחד. הפרשה יצאה מתחומי הקהילה היהודית והגיעה גם לעיתונים הבריטיים הכלליים ועוררה מחלוקת בקהילת יהודי בריטניה. בהמשך עזב הרב ג'ייקובס את היונייטד סינגוג האורתודוקסי ועמד בראש קהילה שהיוותה את הבסיס לתנועת היהדות המסורתית (קונסרבטיבית) של בריטניה. אירועים אלו נודעו בתור פרשת ג'ייקובס (The Jacobs Affair).
Jews' College
ג'ון אשר
ג'ון פאלמר אשר (באנגלית: John Palmer Usher; ‏9 בינואר 1816 – 13 באפריל 1889) היה איש ממשל אמריקאי שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בקבינט של הנשיא אברהם לינקולן במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית.
ראשית חייו.
ג'ון אשר נולד בעיירה ברוקפילד שבמדינת ניו יורק. ב-1839 הוא עבר מערבה לטר הוט במערב אינדיאנה, שם הוא היה לשותפו של ויליאם ד. גריזוולד במשרד עורכי דין. כעורך דין מצליח הוא נדד ברחבי אינדיאנה ואילינוי במהלך שנות ה-40 וה-50 של המאה ה-19 והתוודע לאברהם לינקולן בספרינגפילד, אילינוי. הוא גם לקח תחת חסותו את ג'וזף גרני קאנון הצעיר.
קריירה.
במרץ 1862, בעת שכיהן כתובע הכללי הנבחר של אינדיאנה, ביקש ממנו לינקולן לשמש כסגנו של מזכיר הפנים של ארצות הברית, קיילב סמית'. סמית' גילה עניין מועט בתפקידו, ועם התדרדרות מצב בריאותו, הוא האציל את רוב סמכויותיו לאשר. כאשר התפטר סמית' בדצמבר אותה שנה, היה אשר למזכיר הפנים החל מ-1 בינואר 1863.
אשר כיהן כמזכיר הפנים עד 1865. הוא נודע כמזכיר חביב, אדיב ולא בולט במיוחד. בנובמבר 1863 הוא התלווה ללינקולן לגטיסברג, פנסילבניה, לטקס הקדשת בית הקברות הלאומי, וישב על בימת הכבוד עם שאר הנכבדים כאשר נשא לינקולן את נאום גטיסברג המפורסם. כאשר התפטר ויליאם פיט פסנדן מתפקידו כמזכיר האוצר במרץ 1865, מינה לינקולן את יו מוקלוק מאינדיאנה במקומו. לינקולן לא היה מעוניין שיכהנו שני אנשים מאינדיאנה בקבינט. ב-8 במרץ הגיש אשר את התפטרותו שנכנסה לתוקף ב-15 במאי, חודש לאחר רצח לינקולן. במקומו של אשר מונה כמזכיר הפנים ידידו הקרוב של לינקולן, גיימס הרלן. מינויו של הרלן אושר על ידי הסנאט והוא כבר כיהן תחת הנשיא הבא, אנדרו ג'ונסון.
לאחר התפטרותו שימש אשר כפרקליט הראשי של החטיבה המזרחית של חברת יוניון פסיפיק והיה פעיל בקידום סלילת המסילה ממערב לקנזס סיטי.
אשר בנה בית בעיר לורנס שבקנזס, שבנייתו הושלמה ב-1873. הוא כיהן תקופת כהונה אחת כראש עיריית לורנס. ביתו רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. מאז 1912 משמש הבית כמשכנה של אחוות בטא-טתא-פאי של אוניברסיטת קנזס.
ג'ון אשר נפטר ב-13 באפריל 1889 בפילדלפיה כתוצאה ממחלת הסרטן. הוא נטמן בבית הקברות אוק היל שבלורנס.
בסרט לינקולן מגולמת דמותו של אשר על ידי דקין מתיוס.
ג'נסן הואנג
ג'ן-הסון "ג'נסן" הואנג (בכתב סיני: 黃仁勳; בפין-יין: Huáng Rénxūn; באנגלית: Jen-Hsun "Jensen" Huang; נולד ב-17 בפברואר 1963) הוא איש עסקים ומהנדס חשמל מיליארדר. הוא משמש כנשיא ומנכ"ל של חברת הטכנולוגיה Nvidia, אשר הוא אחד ממייסדיה. ב-2019 הוכרז על ידי הרווארד ביזנס רוויו כמנכ"ל הטוב בעולם. זכה במדליית הכבוד למייסדים לשנת 2020 מטעם ה-IEEE. ב-2021 הוכרז כי הפרס היוקרתי ביותר בתחום השבבים על שם רוברט נויס יוענק לו.
ב-2021 הגיע למקום ה-186 של המיליארדרים ברשימת פורבס כאחד מהאסייאתים-אמרקינים העשירים בעולם ונכלל ברשימת טיים 100.
ביוגרפיה.
הואנג נולד בטאינאן, טאיוואן משפחתו היגרה לארצות הברית כשהיה בן תשע. בתחילה גרו במחוז קליי בקנטקי ולאחר מכן השתקעו באורגון. הואנג סיים תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת המדינה של אורגון ב-1984 ותואר שני מאוניברסיטת סטנפורד ב-1992.
קריירה.
בתחילת הקריירה שלו עבד הואנג כדירקטור ב- וכמעצב פרוססורים ב-AMD. ב-1993 היה לאחד משלושת מייסדי חברת Nvidia.
חיים אישיים.
הואנג נשוי ולו שני ילדים.
בית הספר ללימודי יהדות בלונדון
כספם של אנשים אחרים וכיצד משתמשים בו הבנקאים
כספם של אנשים אחרים וכיצד משתמשים בו הבנקאים (באנגלית: Other People's Money And How the Bankers Use It) הוא ספר עיון מאת השופט היהודי-אמריקאי לואי ברנדייס שיצא לאור בשנת 1914.
רקע.
הספר יצא בשלהי תקופת הברונים השודדים לאחר שחלק גדול מכלכלת ארצות הברית נשלטה על ידי "טראסטים" - מונופולים ואוליגופולים שהתאגדו באופן חוקי וביצעו פעולות שונות כדי לצבור רווח על חשבון הציבור הרחב. פעולות אלה כללו אוליגופול מול הציבור, הפעלת כוח של מונופסון מול ספקים, לובי פוליטי בממשל כדי לקבל הקלות מס וסובסידיות, העברת חוקים ואיומים על ספקי תשתיות כדי לחסום יריבים ועוד. לקראת סוף תקופה זו היו שתי אימפריות עסקיות גדולות - של רוקפלר ושל ג'י, פי מורגן בשליטה על חלק גדול מכלכלת ארצות הברית ובעלי השפעה ניכרת על החלטות הממשל, שהיה בתורו תלוי בעסקים אלה לשם יציבות כלכלית- פוליטית ולשם קבלת הלוואות. תנועה פוליטית רחבה שהייתה תחילתה של התנועה הפרוגרסיבית שינתה את המדיניות של המפלגה הרפובליקנית והדמוקרטית, דבר שהוביל לחוקים רבים להפחתת כוחם של עסקים גדולים כמו ריסוק מונופולים - כמו חוקי אנטי-טראסט, חוק סימון מזונות, פיקוח על תאגידי תרופות ועוד. עם זאת המסורת של הון שלטון המשיכה להשפיע על הפוליטיקה של ארצות הברית עד אמצע תקופת השפל הגדול וכן לאחר מכן. היבט משמעותי בהקשר זה היה ונשאר היכולת של בנקים ותאגידים גדולים להשפיע על המערכת הפיננסית לטובתם.
תוכן.
הספר תוקף את השימוש בקרנות השקעה לקידום מיזוג ענפים שונים בשליטת מספר קטן של תאגידים, שלטענת ברנדייס פעלו במשותף למניעת תחרות. ברנדייס מתח ביקורת חריפה על בנקאי השקעות ששלטו בכמויות גדולות של כסף שהפקידו בבנקיהם בידי אנשי מעמד הביניים. ראשי הבנקים הללו, ציין ברנדייס, ישבו באופן שגרתי בדירקטוריונים של חברות רכבת ויצרנים תעשייתיים גדולים של מוצרים שונים, וכיוונו את משאבי הבנקים שלהם לקידום האינטרסים של חברות משלהם שיטה זו קיימת עד היום בחלק מהמדינות ומכונה דירקטורים צולבים. חברות אלה, בתורן, ביקשו לשמור על השליטה בתעשיות שלהן על ידי ריסוק עסקים קטנים ומניעת וחסימת עסקים חדשניים שפיתחו מוצרים טובים יותר כדי להתחרות מולם.
ברנדייס הדגים את טענותיו בדיון על סכומי הכסף שנשלטו על ידי בנקים, תעשיות ותעשיינים ספציפיים כמו ג'יי פי מורגן, וציין כי אינטרסים אלה רכשו לאחרונה הרבה יותר גדול מהעושר האמריקני מאשר גופים ארגוניים. היה אי פעם בעבר. הוא ציטט בהרחבה עדויות מחקירת הקונגרס שביצעה ועדת פוג'ו (Pujo Committee), על שם נציגת לואיזיאנה ארסן פוג'ו (Arsène Pujo), על נהלים עסקיים שנועדו לקדם מונופולים אוליגופולים וכלכלת מקורבים.
אחד המשפטים הידועים מהספר נוגע להשפעתה של שקיפות לשם מניעת שחיתות - "נאמר שאור השמש הוא חומרי החיטוי הטוב ביותר; ואור החשמל הוא השוטר היעיל ביותר."
Jews college
Jews College
ז'ילבר, רוזן מונפנסייה
ז'ילבר, רוזן מונפנסייה (1443 - 15 באוקטובר 1496), רוזן מונפנסייה, היה חבר בבית בורבון. הוא מונה לאביר מסדר מיכאל הקדוש על ידי צרפת צ'ארלס השמיני באוקטובר 1483.
ביוגרפיה.
ז'ילבר נולד בשנת 1443, והיה בנם של לואי הראשון, רוזן מונפנסייה וגבריאל לה טור, רוזנת מונפנסייה ודופין ד'אוברן. הוא היה האדם הראשון, לאחר מספר חלוקות של אוברן בימי הביניים, שנשא את קווי הדם של השושלות המתאימות של כל אחת משלושת הענפים העיקריים של אוברן, הרוזנות, הדוכסות והדופינות.
סבתו מצד אביו מארי מברי, הדוכסית מבורבון, הייתה יורשת של דוכסות אוברן. ההקמה של ענפי ברי ובורבון נוצרה מאדמות שהוחרמו מרוזנות אוברן על ידי פיליפ השני, מלך צרפת. סבתו הגדולה אן מאוברן הייתה בתו של הדופין מאוברן ולאחר הכחדת הענף של אחיה, ירשה את הנחלות. למרות שז'ילבר לא היה היורש הראשוני לכל הענפים, כראש הענף הצעיר של משפחתו, הוא קיבל את מונפנסייה ואת הדופינות בסופו של דבר.
ז'ילבר היה למשנה למלך של נאפולי בשנת 1495 לאחר ששארל השמיני, מלך צרפת כבש את העיר. ביולי 1496, הוא נלכד באטלה עם הכוחות הצרפתיים הנותרים, הוא ואנשיו הוחזקו בשטח ביצה מלריה ליד פוצ'ולי, שם מת מאוחר יותר.
משפחתו.
ב-24 בפברואר 1482 התחתן ז'ילבר עם קיארה גונזאגה, בתם של פדריקו הראשון גונזאגה, מרקיז מנטובה ומרגרטה מבוואריה, מרקיזת מנטובה, ממנה נולדו לו ילדים:
לואי השני, רוזן מונפנסייה
לואי דה בורבון, רוזן מונפנסייה (1483 – 14 באוגוסט 1501) היה חבר בבית בורבון.
ביוגרפיה.