ב-2008 שיחק לצד טוביה רוזנפלד בהצגה "מחר זה מחר", המבוססת על הסיפור "מעשה מביטחון" מאת רבי נחמן מברסלב. צובל גם כתב וביים את ההצגה. ב-2011 שיחק בהצגה "אסי, פולקע ומטה הקסמים" העוסקת בערך החברות. בהצגה מופיעה גם הבובה "פולקע", בדיבוב אבישי שטרית. גם את ההצגה הזו צובל כתב וביים. ב-2012 שיחק לצד אביתר לזר ואבישי שטרית במחזמר "מערת החכמולוגים" שכתבו יוני זיכהולץ ושי להב וביים קלוד דדיה. ב-2013 גילם את נחום בילדר במחזמר "שומר הסיפורים" מאת שולי רנד, בבימוי שירה קצנלנבוגן. ב-2014 שיחק במחזמר "שבט אחים" שכתב אסף אשתר וביים ירון כפכפי. ב-2015 שיחק בהצגה "יוסל'ה קמצן קדוש" שכתב שי להב וביים אורי אומנותי. ב-2016 שיחק במחזמר "שער הזהב" שכתב וביים ירון כפכפי. ביים ושיחק בהצגה "הלילה המטורף של מר-ציפן", שנכתבה עבור ארגון כושרות לקידום המודעות לכשרות. ב-2018 העלה את הצגת היחיד שכתב "חוזר הביתה" בבימויו של רועי ביטון בתיאטרון פסיק. ב-2020 החל לשחק לצד יהונתן רוזנהק בסדרה "הרפתקאות אסי ויהונתן" לאורך 2 עונות.
נוספים.
ב-2013 כתב, ביים והנחה את הסרט "המירוץ להגשמה", ששודר בכנס השנתי של תנועת הנוער בני עקיבא.
כתב, ביים והגיש את "חווית צומת" - סרטוני הדרכה במרכז המבקרים של מכון צומת.
כתב, ביים ושיחק ב"השליחים" - קטעי סימולציה על במה לשליחים מטעם הסוכנות היהודית, בני עקיבא, ותורה מציון.
חיים אישיים.
נשוי ואב לחמישה, מתגורר באפרת.
פסיכו 3
פסיכו 3 (באנגלית: Psycho III) הוא סרט אימה המהווה סרט המשך ל"פסיכו 2". התסריט לסרט נכתב בידי צ'ארלס פוג והוא בוים על ידי אנתוני פרקינס שגם שיחק בסרט בתפקיד הראשי. הסרט היה לכישלון כלכלי וזכה לביקורות רעות. המגרעה הגדולה ביותר של הסרט הייתה, לטענת המבקרים, שבמקום לשמור על אווירת המותחן הפסיכולוגי שהייתה בשני הסרטים הראשונים, העדיף הסרט להיות סרט אימה מן המניין, כמו כל סרט סרט מדרגה שנייה אחר, דבר הנובע מבימוי המזלזל בתסריט. הסרט יצא לאקרנים ב-4 ביולי 1986, זכה כאמור לביקורות גרועות והורד מהמסך עוד בתום השבוע הראשון להקרנתו, מאז לא הוקרן שנית והופץ במקום זאת בקלטות VHS. בשנים 1999, 2005 ו-2007 יצא במהדורות DVD.
דוגמה לביקורות מעורבות על הסרט ניתן למצוא בביקורותיהם של רוג'ר איברט ווינסנט קנבי:
איברט כתב על הסרט: "מובן מאליו שכל סרט שיש לו 'פסיכו' בגב הכותרת ינסה לשמור על האווירה ה'היצ'קוקית', אבל פרקינס הוא לא חקיין. יש לו סדר יום משלו, הוא חי עם נורמן בייטס כל השנים האלו, ויש לו כמה רעיונות לגביו. אף שהתסריט (היעיל ביותר, יש לציין) לא סולח לנורמן על מעשיו, הוא מסוגל לראותו כבן אנוש שניתן להזדהות אתו ולרחם עליו. לראשונה האינסטינקט היוצר את אפקט הפחד בסרט 'פסיכו' אינו תיאור מעשיו של נורמן, אלא תיאור הסיבות למעשיו, ובכך נמדדת – לדעתי – גדולתו של פרקינס".
קנבי כתב במדורו ב"ניו יורק טיימס": "זהו סרט אימה מייגע במקצת, ודאי וודאי שלא מותחן פסיכולוגי... יהיה חביב לבטח על הצעירים".
Echoes (שיר של פינק פלויד)
Echoes (בתרגום חופשי: הדים) היא יצירה שנכתבה על ידי להקת פינק פלויד. היצירה כוללת קטעים אינסטרומנטליים ארוכים, אפקטי קול מרובים וקטעי אלתור ארוכים. היצירה נכתבה בשנת 1970 על ידי כל ארבעת חברי הלהקה דאז (רוג'ר ווטרס, ניק מייסון, ריצ'רד רייט ודייוויד גילמור). Echoes פורסמה רשמית באלבום האולפן Meddle, והיא הרצועה האחרונה באלבום זה של הלהקה. אורך היצירה הוא 23:31 דקות (בגרסת האלבום Meddle) ו-16:30 דקות (בגרסת האלבום Echoes: The Best of Pink Floyd). היצירה תופסת את כל צד ב' של התקליט ב-Meddle.
האלבום נקרא על שם היצירה, והיצירה גם מופיעה בגרסה מקוצרת יותר באלבום כרצועה החמישית. Echoes היא היצירה השלישית באורכה של פינק פלויד, אחרי Atom Heart Mother (באורך של 23:44 דקות) ושני החלקים המחוברים של Shine On You Crazy Diamond (באורך של 26:01). בשונה מיצירות אלו, Echoes אינה מחולקת לחלקים שונים; אולם היצירה השלמה נכתבה מכמה חלקים שונים שנכתבו בנפרד וחוברו ליצירה אחת. היצירה חולקה לשני חלקים נפרדים בסרט Live at Pompeii , כאשר החלק הראשון הוא החלק שפותח את הסרט והחלק השני הוא החלק שסוגר את הסרט.
משמעות השיר.
בריאיון למגזין הרולינג סטון, הסביר ווטרס שמילות השיר הן ניסיון להסביר את "הפוטנציאל שיש לכל בן אנוש בלהכיר את האנושיות של כל אדם ואדם ולכבד את זה, עם אמפתיה ולא אנטיפטיה". ווטרס גם הצהיר שיצירה זו היא הרעיון האידאולוגי שקדם ל-The Dark Side of The Moon, מאחר שב-Echoes ווטרס עצמו החל למקד את המוזיקה של פינק פלויד באנשים ובבעיות שניצבות בפני האנושות יותר מבמסעות דמיוניים לחלל ובטריפים פסיכדליים הזייתיים.
גרסאות מוקדמות ושמות אחרים.
היצירה נוצרה במקור מניסיונות מוזיקליים של כל אחד מחברי הלהקה בנפרד. חלקים אלו כונו "Nothing, Parts 1-24" (כלום, חלקים 1–24). חלקים אחרים שנוצרו במסגרת היצירה נקראו "The Son of Nothing" (הבן של כלום) או "The Return of the Son of Nothing" (חזרתו של הבן של כלום). "The Return of the Son of Nothing" שימשה כדי להציג את הגרסאות המוקדמות והלא שלמות של הקטע לקהל בזמן הופעות חיות בתחילת 1971
במהלך פיתוח היצירה, מילות השיר לא היו סופיות לגמרי. השיר התייחס במקור למפגש בין שני גופים שמימיים, אבל כנראה בגלל החששות ההולכות וגדלות של ווטרס שהסגנון של פינק פלויד הופך להיות יותר ויותר רוק חלל, מילות השיר שונו לדימויים תת-מימיים במקום.
גם שם היצירה, Echoes, שונה מספר פעמים לפני ואחרי השחרור של האלבום Meddle. ווטרס, מעריץ כדורגל מושבע, רצה שהלהקה תקרא ליצירה החדשה שלה "We Won the Double" (זכינו בדאבל) כדי לחגוג את הניצחון המוחץ של ארסנל בשנת 1971, ובמהלך שני ימים רצופים בסיבוב ההופעות בשנת 1972 הוא הציג את השיר כ-"להסתכל דרך החור שברגל העץ של גרני" (התייחסות לפקסה בפרק "The £50 Cure" שבתוכנית הרדיו "The Goon Show") או כ-"מפוצצי הסכר" (על שם הסרט "The Dam Busters").
הופעות חיות.
היצירה היוותה מרכיב חשוב בהופעות החיות של הלהקה בשנים 1971 עד 1975. בגרסת ההופעה Live at Pompeii היצירה חולקה לשני חלקים. בהופעות בשנים 1974 עד 1975 היצירה בוצעה עם קולות רקע של וואנטרה פילדס וקראלנה ווילאמס, ולוותה בסולואי סקסופון של דיק פרי במקום סולואי גיטרה, שהיו בהופעות בשנים 1971 עד 1973 (למעט ההופעה הראשונה בסיבוב ההופעות בארצות הברית, שבה החלק הראשון של הסולו בוצע בגיטרה על ידי גילמור והחלק השני של הסולו בוצע על ידי פרי).
השיר בוצע אחת עשרה פעמים בסיבוב ההופעות העולמי של האלבום A Momentary Lapse of Reason בשנת 1987, אך הסינטיסייזר של רייט החליף את אורגן הפארפיסה, והרמוניית הקולות הוחלפה כדי לבצע לרייט לשיר את החלק של גילמור (הקול הנמוך) ולגילמור לשיר את החלק של רייט (הקול הגבוה). הלהקה ביצעה את השיר 11 פעמים במהלך סיבוב ההופעות הזה ולאחר מכן הפסיקה לבצע אותו, מכיוון שהם לא היו מרוצים מהביצוע של השיר.
גילמור הקים לתחייה את השיר בסיבוב ההופעות של האלבום On an Island בשנת 2006, כאשר גילמור ורייט שרים את החלק הנמוך וג'ון קרין שר את החלק הגבוה. רייט השתמש באורגן הפארפיסה שלו במיוחד בשביל שיר זה בכל סיבוב ההופעות. הופעות אלו נמצאות באלבום Live in Gdańsk ובסרט ההופעה Remember That Night של גילמור. לאחר מותו של רייט, הצהיר גילמור כי לעולם לא ינגן יותר את השיר הזה בהופעות.
מעמד היצירה.
במהלך השנים מאז יצאה, נחשבת "Echoes" ליצירת מפתח בהיסטורייה של הלהקה ולאחד מהיצירותיה החשובות. רבים מצביעים כי ביצירה הזו, הונחו היסודות לצליל המוכר של פינק פלויד וליצירות קונספטאליות עם רעיון מתמשך כ-"The Dark Side of the Moon". היצירה נחשבת גם לאבן דרך ברוק המתקדם, בזכות שילוב ההשפעות הקלאסיות של ריצ'רד רייט עם השפעות הבלוז ורוק של דייוויד גילמור. יחד עם חיבור החלקים ליצירה שלמה עם השפעות מסגנונות שונים כפאנק וקולאז'י סאונד אוונגרדיים על גבול האמביינט.
רצח בני הזוג מעוז
רצח הזוג מעוז
רצח נח ונורית מעוז
איסקו
פרנסיסקו רומאן אלארקון סוארס (בספרדית: Francisco Román Alarcón Suárez; נולד ב-21 באפריל 1992), המכונה איסקו, הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בסבילה ונבחרת ספרד.
קריירה.
איסקו החל את הקריירה בקבוצת המילואים של ולנסיה וערך ארבע הופעות בקבוצה הבכירה של המועדון. בשנת 2011 חתם במאלגה ושיחק שנתיים במדיה. בעונת העפיל עם הקבוצה לרבע גמר ליגת האלופות.
ריאל מדריד.
לקראת עונת חתם בריאל מדריד, ששילמה עבורו 30 מיליון אירו. איסקו קיבל את חולצה מספר 23. בהופעת הבכורה שלו בקבוצה, במשחק נגד ריאל בטיס בישל איסקו שער לקארים בנזמה ובדקה ה-85 כבש את שער הניצחון בנגיחה. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע המלך ובליגת האלופות, כשהוא משותף במשחק הגמר כשחקן מחליף.
לקראת עונת 2015/16 הוחלף מספרו מ-23 ל-22.
בעונת 2016/2017 איסקו היווה שחקן משמעותי בזכייה של ריאל מדריד באליפות ספרד ובליגת האלופות כאשר ערך את העונה הטובה ביותר בקריירה שלו מבחינת נתונים בה הוא כבש 11 שערים ובישל 7 בישולים.
ב-14 בספטמבר 2017 האריך איסקו את חוזהו בריאל מדריד עד שנת 2022.
ב-1 ביוני 2022 עזב איסקו את ריאל מדריד, וב-6 באוגוסט חתם בסביליה למשך שנתיים.
נבחרת ספרד.