בבריטניה, השיר "Song 2" נבנה על הצלחת הסינגל של בלר "Beetlebum" כדי להגיע למקום השני במצעדים. השיר היה פופולרי גם בתחנות רדיו בארצות הברית; כתוצאה מכך הוא הגיע למקום 55 במצעד שירי הרדיו, למספר 6 במצעד הרוק המודרני של בילבורד, והשיר נשאר במקום זה במשך 26 שבועות והגיע למקום ה-25 במצעד המיינסטרים של רוק טראקס. השיר הגיע גם למקום השני בתחנת הרדיו של טריפל J לשנת 1997 באוסטרליה. השיר אינו אופייני לסגנון הקודם של בלר, אשר היה יותר פופי. האינטרו של השיר נקרא "הרגע הטוב ביותר" של גראהם קוקסון. ב-NME, השיר "Song 2" דורג במקום השני ברשימת סוף השנה של 20 הסינגלים המובילים של 1997.
וידאו קליפ.
הקליפ לשיר זה בוים על ידי סופי מולר, והוא כולל את הלהקה מנגנת בחדר קטן ומבודד כשמאחוריהם מגברים רועשים. במהלך הפזמון, עוצמת הרעש גורמת לחברי הלהקה לעוף ולהתנגש בקירות וברצפת החדר.
אסקיאל פלאסיוס
אסקיאל פלאסיוס (בספרדית: Exequiel Palacios; נולד ב-5 באוקטובר 1998) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר בבאייר לברקוזן.
קריירת מועדונים.
פלאסיוס, התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ריבר פלייט. ב-8 בנובמבר 2015, פלאסיוס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 2-0 לניואל'ס אולד בויס. ב-9 באפריל 2018, פלאסיוס הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד ראסינג קלוב.
ב-16 בדצמבר 2019, פלאסיוס חתם לחמש וחצי שנים בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה.
קריירה בינלאומית.
בצעירותו, פלאסיוס שיחק בנבחרות הצעירות של ארגנטינה. ב-8 בספטמבר 2018, פלאסיוס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה בניצחון 0-3 נגד .
ב-12 בנובמבר 2020, פלאסיוס נפצע בעמוד השדרה במשחק נגד ונעדר כשלושה חודשים.
מיקלוש קון (היסטוריון)
מיקלוש קון (בהונגרית: Kun Miklós; ברוסית:Миклош Кун (младший); קסין, ברית המועצות, נולד ב-11 ביולי 1946) הוא היסטוריון יהודי-הונגרי יליד ברית המועצות, זוכה פרס סצ'ני, פרופסור באוניברסיטה, מומחה לברית המועצות ולרוסיה. הוא נכדו של בלה קון (1886–1938) הפוליטיקאי הקומוניסטי, היהודי-הונגרי, שהיה המנהיג בפועל של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919 וקומיסר העם לענייני חוץ (שר החוץ) שהוצא להורג בברית המועצות במשפטי הראווה.
משפחתו.
אביו מיקלוש קון (1920 – 1996) היה רופא, מנתח, פרופסור באוניברסיטה, אמו הייתה אולגה סריאגובה, רופאה ילידת מוסקבה בשנת 1919 שסיימה את לימודיה באוניברסיטה הרפואית הקירגיזית בשנת 1942 והתואר שלה הוכר בשנת 1961 בהונגריה. אביו, מיקלוש קון, נולד בבולוניה באיטליה, אחרי שאמו ההרה ברחה מהונגריה עם נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. המשפחה הגיעה והתגוררה לבסוף בברית המועצות בגלות. בלה קון הפך קורבן של הטרור הסטליניסטי. גם סבתה, אירן גאל ששיחקה תפקיד מרכזי בחינוכו של מיקלוש קון הצעיר, נכלאה אז. במכתב מאוחר יותר שכתב קון ליאנוש קאדאר (פוליטיקאי הונגרי, המנהיג הקומוניסטי של הונגריה בין השנים 1956–1988, ראש ממשלת הונגריה בין השנים 1956–1958 ובין 1961–1965) הזכיר ההיסטוריון את סבתו: "היא תמיד גידלה אותנו, את בני משפחתה, להיות אופטימיים לגבי הקומוניזם.
מיקלוש קון נולד בברית המועצות. המשפחה הצליחה לחזור להונגריה בשנת 1959, לאחר שבלה קון טוהר וזוכה מכל אשמה על ידי מערכת המשפט הסובייטית בשנת 1956 משנת 1972 עד מותה ב-2015 אשתו הייתה ההיסטוריונית אגנש גרבן, חוקרת בכירה באוניברסיטת אטווש לוראנד, חוקרת תולדות הספרות הסובייטית, מומחית לרוסיה, חברת צוות ברשת הטלוויזיב Hír TV ופובליציסטית של היומון "מדיאר הירלפ" (Magyar Hírlap).
ביוגרפיה.
מיקלוש קון למד וסיים את לימודיו בגימנסיית פרנץ ראקוצי בבודפשט בין השנים 1960 לבין 1964, ולאחר מכן למד היסטוריה ורוסית באוניברסיטת אטווש לוראנד בשנים 1964 עד 1969.
משנת 1969 לימד ברציפות היסטוריה אוניברסלית במאות ה-19 וה-20, במיוחד ההיסטוריה של רוסיה וברית המועצות. בנוסף למקורות היסטוריים קלאסיים, הוא שם דגש רב על דיווחים , סרטי תעודה וחומרי צילום שמוחזקים בארכיונים זרים, בנוסף למקורות היסטוריים קלאסיים. הוא נשא הרצאות אורח רבות באוניברסיטאות ובכנסים זרים: הממלכה המאוחד (נוטינגהאם), דנמרק (קופנהגן), ארצות הברית (ניו יורק, סטנפורד, וושינגטון), ברזיל (סאו פאולו), איטליה (ברגמו), פולין (קרקוב), ברית המועצות לשעבר (מוסקבה, סנקט פטרבורג, ריגה).
בעקבות שינוי המשטר בהונגריה בשנת 1989 פנתה עבודתו בעיקר להיבטים השליליים של ההיסטוריה של ברית המועצות והקומוניזם. הוא חקר את תולדות ההגירה במהפכות 1848, את הקשרים בין ההיסטוריה האירופית והרוסית של המאה ה-19 וה-20, הרעב ב אוקראינה בשנות השלושים (הולודומור), את ההיסטוריה של הסטליניזם, הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, חייו של ג'ורג' אורוול, המלחמה הקרה וסיפור האביב של פראג 1968. קון מילא תפקיד מרכזי במהדורה ההונגרית של הספר השחור של הקומוניזם (Le Livre noir du communisme). הוא לקח חלק בהקמת מוזיאון בית הטרור, עזב את אוניברסיטת אטווש לוראנד והמשיך את פעילותו בהוראה באוניברסיטה הקלוויניסטית גאשפאר קארוי. בתקופת ממשלת אורבן בשנת 1999 הוא קיבל את מלגת הפרופסורים של סצ'ני, ובשנת 2002 קיבל את צלב האביר מסדר ההצטיינות של הרפובליקה ההונגרית. בשנת 2011 קיבל את פרס סצ'ני.
נלי בן אור
נלי נחמה בן אור קלינס (לבית בן אור; נולדה בשנת 1933) היא פסנתרנית ופרופסור למוזיקה. היא פרופסור בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה של גילדהול בבריטניה, שם לימדה נגינה בפסנתר ואת שיטת אלכסנדר מאז 1975. היא ניצולת השואה.
ביוגרפיה.
בן אור נולדה בשנת 1933 למשפחה יהודית בלבוב, פולין (כיום אוקראינה).
במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה, נכלאה משפחתה בגטו. אמה, אחותה ונלי נמלטו ללא אביה. כאשר השיגו זהויות מזויפות, היא הופרדה מאחותה, שהסתתרה ומצאה עבודה כעובדת בית. בן אור ואמה התחזו לרומיות קתוליות ונסעו לוורשה, שם עבדה אמה במשך שנה כמשרתת במשפחה נוצרית. לאחר שהחמיצו את רכבת הנוסעים האחרונה לוורשה, הם הושבו על ידי מנהל התחנה הגרמני ברכבת השמורה לקציני הוורמאכט. המשפחה בוורשה מימנה עבור בן אור שיעורי פסנתר יחד עם בתם לאחר ששמעו אותה מנגנת. מדי פעם, כאשר אנשים חשדו שהם יהודים, הם נאלצו להמשיך הלאה, אך הצליחו להימלט.
בן אור מוכרת כמובילה ביישום טכניקת אלכסנדר לנגינת פסנתר, תחום בו התמחתה יותר משלושים וחמש שנים. היא מעבירה כיתות אמן על הטכניקה לפסנתרנים במדינות רבות ברחבי העולם. בתקופת מגפת הקורונה עברה לשיעורים מרחוק.
היא הופיעה בקונצרטים ברחבי העולם, ברסיטלים, עם תזמורת ובמוזיקה קאמרית. בן אור הקליטה הקלטות מסחריות רבות, כולל עבור ה-BBC. הקלטות אלה מכסות מגוון רחב של מלחינים מהמאות ה-18 עד המאה ה-20.
כשעברה לאנגליה בשנת 1960, היא הכירה ונישאה לבעלה האנגלי ובהמשך עברה לנורת'ווד בלונדון.
בשנת 1999 הוקמה הקרן למלגות נלי בן אור, שפטרונה הוא סר קולין דייוויס.
בן אור מונתה לחברת מסדר האימפריה הבריטית (MBE) לשנת 2020 בזכות תרומתה להנחלת לשואה.
דוד (לוויין)
דוד היה מיזם לפיתוח והפעלת לוויין לחישה מרחוק של כדור הארץ. זהו שיתוף פעולה ישראלי-גרמני. השותפות הראשיות למיזם היו סוכנות החלל הישראלית (ISA) וסוכנות החלל הגרמנית (אז - DARA). ללוויין משימת צילום עם מטע"ד מצלמה מולטי-ספקטראלית. בשל קשיי מימון, הלוויין לא נבנה, והוא סיים פיתוח ראשוני בלבד, ופיתוח מלא של המצלמה הרב צבעית. פיתוח המצלמה והקונספט היו הבסיס למטע"ד של הלוויין הישראלי-צרפתי ונוס.
משימת הלוויין.
הלוויין דוד היה אמור לבצע חישה מרחוק עבור ניטור חקלאות, מעקב אחר מקורות מים ומחקר מדעי. מגובה של 670 ק"מ. מסלול הלוויין היה אמור להיות מסלול מסונכרן שמש בעל עקבה קרקעית חוזרת כל שלושה ימים.
הלוויין המתוכנן היה אמור להיות בעל מסה של כ-180 ק"ג, עם יכולת תמרון המספקת כיוון של 30 מעלות מנדיר. הפלטפורמה הייתה אמורה להתבסס על תתי מערכות שתוכננו ללוויינים SAFIR ו-BREMSAT. הלווין היה בעל יכולת בקרת הכוון תלת צירית, עם דיוק ידיעת ההכוון של 0.02 מעלות.
המצלמה.
המצלמה שנקראה MSRS (Multi-Spectral high Resolution Sensor) "מצלמה מולטי ספקטראלית בעלת רזולוציה גבוהה". המצלמה המתוכננת עם 12 ערוצים בתחום הנראה ובתחום האינפרה-אדום הקרוב (NIR). הרזולוציה המרחבית המתוכננת הייתה 5 מטר.
מגובה 670 ק"מ, העקבה הקרקעית היא בעלת SWATH של 30 ק"מ בנדיר.
המפתח המתוכנן (FOV) היא 2.6 מעלות בנדיר, וה-F# היה 8. המצלמה בנויה משלושה גלאי TDI, כל אחד עם 32 שורות של 6,000 פיקסלים.
המצלמה וכל שרשרת עיבוד התמונות ושידורן, נועדו להיות במשקל הנמוך מ-70 ק"ג, עם צריכת הספק של 130W. יכולת אגירה של עד 48Gbit, עם צילום של 140 תמונות ביממה. לצורך הורדת התמונות תוכנן רכיב שיורד בין 100/150 מגה ביט בשנייה.
ערוצי המצלמה המתוכננים היו:
מהלך הפרויקט.
סוכנות החלל הישראלית וסוכנות החלל הגרמנית החלו בבדיקת התכנות לקראת שיתוף פעולה בתחילת שנות ה-90. המערכת נקראה DIAMANT בצד הגרמני, ונועדה להיות מערך של לוויינים קטנים הנותנים ביצועים תכופים של חישה מרחוק ברזולוציה גבוהה עם המצלמה המפותחת. שלב א' של הפרויקט, שנקרא דוד, הושלם, והוכחה התכנות כלכלית.