בשנות העשרים הפך לשחקן ראינוע בחברת הפקת הסרטים הגרמנית UFA. הוא שיחק את אותלו, וטרטיף, את לואי ה-15 בסרט "דו-בארי" של ארנסט לוביטש ואת מפיסטופלס בגרסת פרידריך וילהלם מורנאו ל"פאוסט". בשנת 1926 עבר להוליווד לפי הזמנת אולפני סרטי פרמאונט, שם השתכר 400,000 דולר לשנה וביתו הפך למרכז חברתי למהגרים מעריצים מגרמניה. ב-1929 זכה בשני פרסי אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידיו בסרטים "דרך כל בשר" ו"הפקודה האחרונה".
עם כניסת הסרטים המדברים לא יכול היה יאנינגס להמשיך ולהופיע בארצות הברית מכיוון שלא ידע כמעט אנגלית ודיבורו לא היה מובן. הוא שב לגרמניה ואף שכנע את במאי "המלאך הכחול", יוזף פון שטרנברג, לשוב אף הוא לגרמניה מארצות הברית על מנת לביים סרט מדבר שבו יככב יאנינגס בתפקיד הראשי, למרות יחסים אישיים קשים וסבוכים בין שניהם, שכללו כמעט התעללות של פון שטרנברג ביאנינגס. יאנינגס השלים את הסרט אך לא שב עוד לעבוד עם יוזף פון שטרנברג.
עם עליית הנאצים לשלטון היה יאנינגס, שנהנה מהחנופה שהרעיף עליו יוזף גבלס לשחקן מוביל ב-UFA, שהפכה להיות מחלקה במשרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם שהפיקה סרטי תעמולה נאציים. עם כניסת בעלות הברית לברלין ב-1945 הציג יאנינגס בפני הוועדה לדה-נאציפיקציה את פסלון האוסקר שלו כניסיון להוכיח את עברו האמריקאי.
הוא הוחרם ופרש לזלצבורג, שם מת.
אדמירל
אדמירל היא דרגת קצונה בכירה בציים בעולם. דרגת אדמירל מקבילה לדרגת גנרל בצבאות יבשה; הדרגה מעליה היא אדמירל צי, ומתחתיה תת אדמירל. היא נחשבת (בצבאות הרלוונטיים) כדרגת ארבעה כוכבים.
מקור המילה.
מקור המילה בשיבוש של הצירוף הערבי אמיר-אל-בחר - "נסיך הים", בערבית: أمير البحر (תעתיק לטיני: Amir al baHr). במסעות הצלב במאה ה-12, ואולי עוד לפני כן, למדו הצלבנים את המילה, ובלטינית של ימי הביניים התקבלה המילה אדמירלוס (admirallus).
האדמירל הראשון היה ככל הנראה גיאורגוס מאנטיוכיה, אמיר האמירים הראשון, שהיה הווזיר הראשי של המלך הנורמני רוג'רו השני, מלך סיציליה. בין שאר תפקידיו היה גיאורגוס שר הימיה ולכן קיבל את הכינוי אמיר אל בחר.
בסיציליה, ומאוחר יותר בג'נובה, למדו הנוצרים את המילה מיריביהם הקטלוניים, כאשר שתי המילים הראשונות - אמיר אל - הפכו למילה אחת, אמירל (amiral). הצרפתים והספרדים הכתירו את המפקדים הימיים בציים שלהם באותו מונח, ואילו בפורטוגל השתנתה המילה לאלמירנטה (almirante). מכיוון שהמילה הייתה בשימוש עמים דוברי לטינית או שפות שמוצאן מלטינית, נוספה למילה האות D; התואר עבר כמה שינויים, החלפת סיומת וכתיב, עד שהגיע למילה האנגלית admyrall, במאה ה-14, והכתיב - המקובל עד היום - admiral, במאה ה-16.
גרסה שונה במעט של השתלשלות השם אומרת כי מי שהיה אחראי על מיסוי הסחר הימי נקרא בסיציליה (שם דיברו בליל שפות) אמיר אל מאר (אמיר הים) ושם זה השתבש לאדמירל.
התפקיד.
דרגת אדמירל ציינה את מפקד הצי. עם התפתחות הטקטיקה הימית נוצר הצורך במינוי מפקד המשנה. בשל כך מונה לאדמירל סגן, שנקרא בצי הבריטי Vice Admiral, סגן אדמירל; המפקד שמונה ליחידת הצי שהפליגה בעורף, והייתה, לפיכך, משנית, נקרא Rear Admiral - "אדמירל משנה" (מילולית: אדמירל אחורי). דרגות אלה נשתמרו עד היום בצי הבריטי.
אף על פי שדרגת אדמירל נחשבה בדרך כלל כדרגה הבכירה ביותר, הרי שהיו ציים שהנהיגו דרגות בכירות לאדמירל, או דירוג בתוך הדרגה עצמה. בממלכת ספרד הייתה הדרגה הבכירה ביותר בצי דרגת קפיטן גנרל (Capitán General); אחריה הייתה דרגת אדמירל גנרל (Almirante General), ורק אחריה דרגת אדמירל. בדומה, בקריגסמרינה, הצי הגרמני במלחמת העולם השנייה, הייתה הדרגה הבכירה ביותר בצי דרגת גרוס-אדמירל, אחריה דרגת גנרל-אדמירל, שהייתה מקבילה לדרגת אדמירל בצי הבריטי (ארבעה כוכבים), ואחריה דרגת אדמירל, מקבילה לדרגת תת-אדמירל בצי הבריטי.
בצי האמריקני התקיימה דרגת אדמירל חיל הים (Admiral of the Navy) שבה החזיק רק ג'ורג' דיואי החל מ-1899, כהערכה על ניצחונו המוחץ בקרב מפרץ מנילה ב-1898; עם מותו של דיואי ב-1917 הדרגה לא הוענקה יותר ובעצם התפוגגה. בהחלטת הקונגרס על כינון דרגת אדמירל הצי (Admiral of the fleet) נקבע כי היא זוטרה לדרגת אדמירל חיל הים (Admiral of the Navy). ארבעה הועלו לדרגת אדמירל הצי בסוף מלחמת העולם השנייה: ויליאם ליהי, ארנסט קינג, צ'סטר נימיץ ו-ויליאם הולסי.
דירוג בתוך דרגת אדמירל.
בצי הבריטי התפתחה שיטת דירוג בין האדמירלים, שהגיעה לשיאה בזמן המלחמות הנפוליאוניות. כל אדמירל הניף דגל בצבע מסוים על אוניית הדגל שלו; צבע הדגל קבע את בכירותו. מפקד הצי נקרא "אדמירל השייטת האדומה" (Admiral of the Red); האדמירל הבא אחריו נקרא "אדמירל השייטת הלבנה" (Admiral of the White); והשלישי בסדר הוותק והבכירות נקרא "אדמירל השייטת הכחולה" (Admiral of the Blue). סדר זה המשיך בדרגות הבאות: תת-אדמירל של השייטת האדומה, תת-אדמירל של השייטת הלבנה, תת-אדמירל של השייטת הכחולה, אדמירל משנה של השייטת האדומה, אדמירל משנה של השייטת הלבנה, ואדמירל משנה של השייטת הכחולה. הייתה גם דרגה לאדמירלים שראשות הצי לא רצתה להעסיקם, והם נקראו אדמירל של השייטת הצהובה. סדר זה בוטל ב-1864, אך דרגות האדמירלים (אדמירל, תת-אדמירל ואדמירל משנה) נותרו עד היום.
יום א-נכבה
בית המשפט הגבוה לצדק
בית המשפט הגבוה לצדק (בראשי תיבות: בג"ץ) הוא אחד מהתפקידים אותם ממלא בית המשפט העליון במדינת ישראל. במסגרת זו דן בית המשפט בעתירות המוגשות נגד רשויות המדינה ונגד גופים אחרים הממלאים תפקידים ציבוריים במדינה. בסמכותו של בג"ץ לדון בכל עניין אשר הוא רואה צורך לתת בו סעד למען הצדק, ואשר אינו בסמכותו של בית משפט או של בית דין אחר. כללי הדיון בבג"ץ מוסדרים על פי , ועוצבו בפסיקות בג"ץ לאורך השנים. מעמדו של בג"ץ, סמכויותיו ודרכי פעולתו הם בין מאפייניו הייחודיים של המשפט בישראל.
היסטוריה.
לפני הקמת בית המשפט העליון מילא בית המשפט המחוזי בתל אביב את תפקיד בית הדין הגבוה לצדק. התכנסות ראשונה של בית המשפט הגבוה לצדק הייתה ב-8 ביולי 1948 בדרישת הביאס קורפוס לגבי עצורי האלטלנה. בית הדין, בהרכב של נתן ברדקי, שניאור זלמן חשין ושלום קסאן הוציא צו על תנאי נגד המדינה. צו על תנאי נוסף של בג"ץ התל אביבי ניתן נגד המדינה על סירוב לתת לאישה לצאת מהמדינה. לאחר הקמת בית המשפט העליון עברו אליו סמכויות בית הדין הגבוה לצדק.
ברבות השנים עלה העומס על בית המשפט העליון. בשנת 1980 הציעה ועדת לנדוי מתווה להקלת העומס, אולם הצעותיה לא יושמו. בשנות ה-90 החל בג"ץ להעביר נושאים לבית המשפט המחוזי בדרך של פסיקה. בראשית שנות ה-90, בבג"ץ פסטרנק, בג"ץ 991/91, הועברו ענייני מכרזים לבתי המשפט האזרחיים. לאחר מכן הועבר הדיון בחברות ברשות מקומית לבתי משפט אזרחיים ברע"א 1287/92. בבג"ץ 1921/94 הועברו ענייני התכנון והבנייה לבתי המשפט האזרחיים. בעקבות זאת, אשררה הכנסת בשנת 1997 חוק להקמת בתי משפט מנהליים העוסקים בענייני תכנון ובנייה. בשנת 2000 אושר חוק בתי משפט לעניינים מינהליים, שהעביר עניינים נוספים לבתי משפט לעניינים מנהליים.
ביולי 2018 השלימה שרת המשפטים איילת שקד, עם שר הביטחון אביגדור ליברמן והח"כים ניסן סלומינסקי ובצלאל סמוטריץ', מהלך שיזמה והמעביר סמכויות שיפוט ביהודה ושומרון מבג"ץ לבית המשפט המנהלי בירושלים, כערכאה ראשונה.
ב-16 באפריל 2020 שודר לראשונה בשידור חי דיון משפטי בבג"ץ, על פי עקרון פומביות הדיון.
סמכותו של בג"ץ.
סמכויותיו של בג"ץ מוגדרות ב, ב:
בית המשפט העליון מהווה ערכאת ערעור על החלטות של בתי משפט נמוכים ממנו בהיררכיה של מערכת המשפט, אך אינו מהווה ערכאת ערעור על החלטות של בתי דין שמחוץ להיררכיה זו, כגון בית הדין הרבני ועל חלק מההחלטות של בית הדין לעבודה. עם זאת, ניתן לעתור לבג"ץ נגד החלטות של בתי דין אלה, כאשר נפל בהן פגם מהותי, ההופך אותן לבלתי סבירות ביותר. אך במקרים המעטים יחסית שבהם דן בג"ץ לגופן של עתירות כאלה, קורה לעיתים שהוא הופך על פיה את החלטת בית הדין.
בין נשיא בית הדין הארצי לעבודה, מנחם גולדברג לנשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק התקיימה מחלוקת משפטית בשאלת היחסים בין בית הדין לעבודה לבג"ץ. גולדברג, כקודמו בר-ניב, ראה את בית הדין הארצי לעבודה כערכאה עליונה בנושאים הנדונים בו. ברק, לעומתו, התיר עתירות לבג"ץ נגד פסיקתו של בית הדין הארצי לעבודה.
בהתייחס להחלטות בתי דין רבניים מנה בג"ץ את המקרים הבאים שבהם יראה מקום להתערב:
הפולמוס סביב גבולות סמכותו של בית המשפט.
שופט בית המשפט העליון שמעון אגרנט קבע ב-1970 כי "האזרח הבא לקבול על החלטה או פעולה של רשות ציבורית אינו חייב עוד להראות, לעניין זה, כי אותה החלטה או פעולה פוגעת בזכות שלו". למרות זאת, במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 נקטו בתי המשפט מדיניות זהירה ומצמצמת כשנתבקשו להתערב בהחלטות גופי שלטון. ב-1970 עתרו חיילים במילואים נגד שר הביטחון בשל הפטור שהוענק לאברכים משירות בצה"ל. העתירה נדחתה בנימוק ש"לא הצליחו העותרים לבסס זכות עמידה, אשר מצדיקה דיון בבית-משפט זה בנושא שעל-פניו נראה כבלתי-שפיט".