בשנת 1940 עבד בוועד הארצי של הקרן הקיימת לישראל (עד אוקטובר 1950), והמשיך בפעילותו הביטחונית המחתרתית. בביתו ברחוב דיזנגוף 210 הוסלק מצבור רימוני יד של 'ההגנה', ובשנות המאבק המזוין נאלץ להסתתר תקופת זמן בקיבוץ בית השיטה.
במלחמת העצמאות המשיך בשירותו במפקדת מחוז קרייתי ועם קום המדינה שימש כשופט בבית הדין המחוזי. בינואר 1949 מינה דוד בן-גוריון את דקל למנהל המדור להנצחת החייל במשרד הביטחון, ועם מינויו החליף את שם משפחתו מקרסנר לדקל. במסגרת תפקידו הוא נרתם למיסוד בתי העלמין הצבאיים, הבאת חללי המלחמה לקבורת ארעי וקבורת קבע, פעילות לאיתור נעדרים ולהנחת היסודות למפעלי ההנצחה הממלכתיים. על פעילותו זו כתב לו בן-גוריון: "לח' י. דקל, קראתי סקירתך על הטיפול בקברות חללי צבא הגנה לישראל – ותחזקנה ידיך. יש להמשיך בפעולה זו בכל הארץ והדחיפות, עד שלא יישאר אף קבר אחד בלי ציון הוגן וסידור נאות – ולו גם זמני. אנו חייבים זאת גם לאלה שנתנו נפשם על חירותנו – וגם להורים השכולים, וגם לכבודו של צבא-הגנה-לישראל. בברכת חברים, דוד בן-גוריון".
בשנת 1955 התמנה דקל לעוזר מנכ"ל משרד הביטחון, שמעון פרס, לתפקידים מיוחדים. במסגרת תפקידו זה נקבע לממונה על ייהוּד הגליל מטעם משרד הביטחון. דקל הניח את היסודות להקמת נצרת עילית בפיקוח על עבודות הבנייה, באיסוף גרעין המתיישבים ובהשקעת מאמצים ומשאבים רבים בתשתיות התעסוקה והתעשייה בנצרת-עִלית. עם סיום תפקידו הוטל עליו ב-18 באוגוסט 1959 להקים את ההוצאה לאור של משרד הביטחון נוסף על ניהול הוצאת 'מערכות' ויחידת המוזאונים של משרד הביטחון. ההוצאה לאור הוקמה ב-1 באוקטובר 1959 ובפרסומיה הראשונים הודפס התנ"ך והופיעו הכותרים – תולדות ההגנה, תולדות מלחמת הקוממיות, גווילי אש: ילקוט כולל מבחר עיזבונם הספרותי-האמנותי של הבנים שנפלו במלחמת הקוממיות לישראל, ירושלים העתיקה במצור ובקרב, אילן ושלח: דרך הקרבות של חטיבת גולני, ארבעת כרכי ישראל: מדן ועד אילת, אמנות המלחמה ועוד. בתפקידו זה היה דקל ממונה על הוצאת 'תרמיל' ועל הוצאת כתבי העת הצבאיים – מערכות, במחנה, בטאון חיל האוויר, צקלון, במחנה נח"ל, מחניים ועוד.
דקל הרחיב את תחומי פעילותו הציבורית, וב-22 במרץ 1962 התמנה לחבר המועצה של הוועד הארצי המאוחד של הקרנות הלאומיות בישראל. ב-9 במאי 1967, חודש לפני מלחמת ששת הימים, סיים דקל את שירותו במערכת הביטחון ופרש לגמלאות.
ב-25 באפריל 1973 הוענקה ליוסף דקל תעודת אזרח כבוד של נצרת-עִלית.
עדינה ויוסף דקל הקימו את ביתם המשפחתי בתל אביב, העיר שבה התגוררו כל שנותיהם.
נפטר בי"ט בניסן תשל"ז (7 באפריל 1977).
ג'ייקוב רופרט
ג'ייקוב (ג'ק) רופרט ג'וניור (באנגלית: .Jacob Ruppert, Jr; 5 באוגוסט 1867 - 13 בינואר 1939) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי. הוא היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית, בעל קבוצת הבייסבול "ניו יורק יאנקיז" ומי שבנה את היאנקי סטדיום בניו יורק.
חייו.
בגיל 21 התגייס אל המשמר הלאומי של ארצות הברית, וקיבל דרגת קולונל. לאחר מכן נבחר לארבע תקופות רצופות כנציג מדינת ניו יורק בבית הנבחרים. ב-1915 רכש את קבוצת הבייסבול "ניו יורק יאנקיז", אותה החזיק ברשותו עד מותו.
את תחילת הונו עשה מעסק בישול הבירה המשפחתי, שבו כיהן במספר תפקידים עד שנהיה סגן הנשיא ומנכ"ל המבשלה.
בשנת 1898 נבחר לראשונה לבית הנבחרים כנציג המפלגה הדמוקרטית עבור המחוז ה-15 במדינת ניו יורק (דרום ומערב הברונקס). הוא החזיק בתפקיד עד שנת 1907.
רופרט התגורר על גבי האי סאות' ברד'ר שבאיסט ריבר במנהטן, והיה האחרון שהתגורר על האי.
רופרט סבל מפלביטיס, ומת ב-13 בינואר 1939.
עמנואלה עמיחי
עמנואלה עמיחי (נולדה ב-1978) היא במאית וכוריאוגרפית לבמה ווידאו.
ביוגרפיה.
עמנואלה עמיחי נולדה וגדלה בשכונת ימין משה, ירושלים. אביה הוא המשורר וחתן פרס ישראל יהודה עמיחי ואמה, חנה, הייתה מרצה בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית. היא בוגרת בית ספר התיכון האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים במגמת מחול (1996).
עמיחי למדה משחק בבית הספר על שם "סטלה אדלר" בניו יורק (1998)
בשנת 2000 שהתה זמן מה באירופה ושם הופיעה ועסקה בתיאטרון פיזי ותיאטרון רחוב. בשובה לישראל פתחה יחד עם שותפה סדנת משחק בירושלים "יש מאין".
בשנת 2002 החלה בלימודים בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב. באותה עת זכתה במלגת "קרן שרת" בתחום המשחק מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל.
בתקופה זו עבדה גם כבמאית וכתבת תרבות ברצועת תרבות לילית ב"רשת", ערוץ 2, במסגרת זאת סקרה וקיימה ראיונות אודות אירועי תרבות: מופעי מחול תיאטרון, פרפורמנס ועוד באותה שנה ביימה את הסרט התיעודי קצר "פייד אאוט", שהציג בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
בשנת 2004 החלה בלימודים במסגרת התוכנית הרב-תחומית לאמנויות באוניברסיטת תל אביב במחלקות קולנוע ותיאטרון .
בין השנים 2008–2010 כיהנה כאחראית תחום תיאטרון ומחול ומפיקה ראשית ב"תיאטרון המעבדה" ירושלים וכחברת ועדת הפרינג' ב"מעבדה".
ב-2010 הייתה ראשת תחום מחול בעמותת מתא"ן לקידום נוער מצטיין באמנויות.
לאורך השנים היא מלמדת ומביימת פרפורמנס במסגרות שונות: החוג לתיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים, מכללה ירושלים, סטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב, גודמן - בית ספר למשחק בנגב וכן קורסים וסדנאות פרטיות.
עבודות הווידאו והבמה שלה הוזמנו והוצגו בפסטיבלים ברחבי העולם.
אודות יצירותיה.
דרכו של היוצר (2004), הצגת יחיד בביצוע ובשיתוף עם השחקן שי בן שבת המבוססת על הספר "כה אמר זרתוסטרה" מאת ניטשה.
מאחורי כל זה מסתתר אושר גדול (2004). במאית ושחקנית. מופע תיאטרון מחול ושירה שמבוסס על שיריו של אביה, יהודה עמיחי, בו עמנואלה רקדה לקול הקלטה של אביה המקריא משיריו. הוצגה במרכז ענב לתרבות, תל אביב.
מפגש שירה (2005). במאית ושחקנית במופע "מפגש שירה" – מופע שירה ותיאטרון שעלה בירושלים, חיפה, צוותא תל אביב ועוד.
פנים. בר (2006). עבודת הווידאודאנס שעמיחי יצרה וביימה ביחד עם נעמה ניסים, בה שתיהן משתתפות. ניתאי נצר צילם את העבודה בחלל של בר Salon ביפו. עלתה לראשונה בפסטיבל הווידאודאנס הבינלאומי אונטריו בר בסינמטק תל אביב ועלתה גם בסינמטק ירושלים, אחר-כך הוצגה בהונגריה, יוון, איטליה, ברלין, סינגפור, טוקיו, ופסטיבלי וידאו דאנס שונים ברחבי תבל.
אדם בחייו (2006). מפגש תיאטרלי מוזיקלי שביימה עמיחי, המשלב את זכרונותיה מאביה ושירתו המושרת, בו היא גם משתתפת. הייתה בניהולו המוזיקלי של ניב קאופמן. היצירה כלולה בסל תרבות והם מופיעים בין השאר בפני תיכונים.
פייד אאוט (2006). סרט תיעודי קצר שביימה עמיחי. עוסק בקולנוע אדיסון הירושלמי והריסתו. בשנת צילום הסרט נרכש בידי חברת "קריית יואל" במטרה להקים במקומו ישיבה לאברכים. הסרט עוסק בזכרונותיה ובזכרונות של דמויות ירושלמיות מוכרות (משפחת בנאי, קרויאנקר ועוד) ממנו וכן בקשר שבין זיכרון לקולנוע. הסרט הוצג בפסטיבל הקולנוע בירושלים, הופק בידי "תפוז\שיבא" הפקות.
שיר אהבה (2006). כוריאוגרפית ובמאית של וידאודאנס על פי השיר "שיר אהבה" במסגרת פרויקט "זה"ב ליודה" – בו הוצגו 14 עבודות וידאו של יוצרים שונים המבוססים על ארבעה עשר משיריו של אביה, יהודה עמיחי. בווידאודאנס השתתפו נעמה ניסים ואמרי צבי וצילם אמנון וינר. הפקת: שיבא\תפוז הפקות. הווידאו הוצג בסינמטק ירושלים ותל אביב פסטיבל זברה ברלין, ועוד.
Rail way - וידאודאנס - עבודת וידאו דאנס שצולמה בתחנת בהריסות תחנת הרכבת הישנה בירושלים (שכיום הפכה לטיילת).
את הווידאו צילמו אמנון וינר ודויד עמיחי. העבודה הוצגה בפסטיבלי וידאו דאנס ביפן, הונגריה ועוד.
חג המולד בהנטסוויל-וידאושיר (2010). וידאו ארט אותו יצרה וביימה עמיחי
במסגרת הזמנה השתתפותה בסדנת יצירה בברלין של אמני וידאו ישראלים ומשוררים גרמנים (בהם יאן ואגנר). ביוזמת פסטיבל "זברה" - פסטיבל וידאו בינלאומי בברלין לשירה בקולנוע. העבודה הוצגה באיטליה, דנמרק, ברלין, קרואטיה.
העצב של השכן עמוק יותר (2011). תיאטרון חזותי, במאית וכוריאוגרפית -
היום בו נקבר מרטין בובר (2011) - תיאטרון.
עבודת תיאטרון קריאה המבוססת על תסכיתו של אביה יהודה עמיחי "היום שבו קברו את מרטין בובר". העבודה הוצגה בבכורה ב"פסטיבל בבית" במסגרת עונת התרבות ירושלים, בהשתתפות השחקנים אולה שור סלקטר ומיכה סלקטר והמוזיקאי אבי בנימין.
38 מדיטציות עם תה (2012) – עבודת וידאו על פי שיר, נעשתה במסגרת "cinepoem" - שיתוף פעולה בין משוררים בריטיים לאמני וידאו ישראלים (רן סלבין ואבי דבח) – פרשנות וידאו לשירה, אותה הציגה ב-2012 בריצ'מיקס, לונדון.
2013 - עורכת בשיתוף עם מחלקת התרבות במשרד החוץ סדרה המוקדשת לשירה ישראלית.
מאבד ממשמעותו (2013) – תיאטרון חזותי –העוסק בגוף הנשי על רבדיו צרכיו וההקשרים התרבותיים שאנו מייחסים לו. המופע משלב רקדניות, ספורטאיות, רקדנית עמוד ועוד. גרסה ראשונית של העבודה הועלתה בבכורה בפסטיבל א-ז'אנר בתמונע.
"ותכתוב " (2014) – תיאטרון ספרותי- במאית ויוצרת ביצירה משותפת עם הסופרת שהרה בלאו - מופע יחיד בביצוע שהרה בלאו המשלבת את סיפור יעל וסיסרא בשילוב חומרים סמי אוטוביוגרפיים של הסופרת.
"ליזיסטרטה איקס" (2014) – תיאטרון חזותי ומולטימדיה- פרשנות מקורית המשלבת עבודת במה ווידאו ליצירתו של אריסטופנס למחזה ליזסטרטה העבודה זכתה בפרס יצירה נבחרת לשנת 2015 בארופה מטעם ועדת move award הבלגית. עלתה בבכורה באתונה בMCF -מרכז מיכאל קקויניס לתרבות.
יולי כהן
יולי כהן (לשעבר כהן-גרשטל) (נולדה ב-5 ביולי 1956) היא מפיקה ובמאית תיעודית ישראלית.