החִדֶּקֶל (בערבית: دِجْلَة, דִגְ'לַה; בטורקית: Dicle, דִיגְ'לֶה; בכורדית: دیجلە, דִיגְ'לֶה; ביוונית: Τίγρης, טִיגְרִיס; בארמית: ܕܸܩܠܵܬܼ, דֵקְלָת; במקור כולם משומרית: 𒀀𒇉𒈦𒄘𒃼, אִידִיגְנָה, "מים זורמים") הוא אחד הנהרות החשובים במזרח התיכון. מקורותיו במזרח טורקיה, ומשך רוב מהלכו הוא זורם בשטח עיראק. החידקל הוא אחד משני הנהרות העתיקים של מסופוטמיה ("מסופוטמיה" - "בין הנהרות") לצד נהר הפרת, איתו הוא מתאחד ויוצר את נהר שט אל-ערב בדרום עיראק, הנשפך אל המפרץ הפרסי. שני הנהרות מילאו תפקיד חשוב בארצות העתיקות ששכנו לצידם כגון בבל ואשור, ואפילו במקרא ניכרת השפעתם, כשבספר בראשית מוזכר החידקל כשלישי בנהרות גן עדן ().
מהלך הנהר.
מקורותיו של החידקל בדרום-מזרח טורקיה, במזרח הרי הטאורוס, ומשך רוב מהלכו כיוונו הכללי של הנהר הוא דרום-מזרח. אורכו 1,862 קילומטר מתוכם 400 ק"מ בטורקיה, 44 ק"מ בסוריה ו-1418 ק"מ בעיראק. שטח אגן הניקוז הוא כ-375,000 קמ"ר, מתוכם 45,000 קמ"ר בטורקיה, 1,000 קמ"ר בסוריה, 292,000 קמ"ר בעיראק ו-37,000 קמ"ר באיראן. יובלו הראשי בטורקיה הוא הנהר בוהטאן אשר בהצטרפו לחידקל מכפיל את מימיו. משך 30 קילומטר מהווה החידקל גבול בין טורקיה לסוריה, ואז עוזב את שתי הארצות הללו ונכנס לתחום עיראק. בצפון עיראק הוא מקבל מספר יובלים ממזרח, מן הרי זגרוס וכורדיסטן: הזב הגדול, הזב הקטן, עזאיים, ודיאלא, ליד הבירה בגדאד. מבגדאד והלאה עובר הנהר בשטח ביצות ותעלות ונחלק למספר פלגים, שהם שרידים של דלתה קדומה שהתמלאה בסחף. לבסוף מתאחד החידקל עם נהר הפרת בדרום עיראק לנהר שט אל-ערב, שזורם כ-100 קילומטר עד למפרץ הפרסי, כחצי מהם כגבול עם איראן.
ייתכן שבעבר, לפני התקופה ההלניסטית, זרם החידקל בנפרד מהפרת ונשפך ללגונה, שהיוותה את המשכו הצפוני של המפרץ הפרסי.
הספראורניס
הספראורניס (שם מדעי: "Hesperornis") הוא סוג עוף השייך לסדרת ההספראורניסאים ולקבוצה הלא-טקסונומית עופות בעלי שיניים הנכחדת. היה זה עוף ימי בעל שיניים וכנפיים מנוונות שהתקיים בתקופת הקרטיקון לפני 83.5 עד 73 מיליון שנה. את שמו הוא קיבל מהחוקר הידוע עותניאל צ'ארלס מארש בשנת 1872 ופירושו: "עוף מערבי". מאובניו התגלו ברחבי אמריקה הצפונית מקנזס ועד קנדה, בעיקר במשך מלחמת העצמות שניהלו החוקרים מארש ואדוארד קופ. בסוג זה נכללו מינים רבים.
ההספראורניס הגיע לאורך של 1.8 מטרים, ובניגוד לעופות המודרניים, היה בעל שיניים במקור צר וללא כל כנפיים. ייתכן שחי במושבות גדולות, בדומה לפינגוויניים או אלבטרוסיים מודרניים. ככל הנראה היה ההספראורניס משיג את מזונו בדומה לצוללן מודרני, באמצעות מרדף תת-מימי אחר דגים ודיונונים.
הוא עצמו נטרף בידי זוחלים ימיים גדולים וכרישים. מאובן של טילוזאורוס נמצא כאשר בבטנו עצמות שהשתייכו להספיאורניס.
ישיבה תיכונית - תורה ומדע ליד מכון לב
ישיבה תיכונית - תורה ומדע ליד המרכז האקדמי לב (מכונה בקיצור יתמ"ל) היא ישיבה תיכונית שהוקמה בשנת ה'תשנ"ח (1998) בתוך הקמפוס של המרכז האקדמי לב בירושלים ובשיתוף פעולה עמו. מייסד הישיבה הוא הרב עמוס קליגר.
הישיבה מוגדרת ישיבה תיכונית שבע שנתית ומיועדת לבעלי כישורים גבוהים. לומדים בה כשלוש מאות תלמידים ומגמה אחת, בגרות אקדמית-טכנולוגית הכוללת בין היתר 5 יח"ל בתנ"ך, 5 יח"ל בגמרא, ו-10 יח"ל באלקטרוניקה (5 עיוניות ו-5 במסגרת עבודת גמר). בשנים האחרונות נוספה מגמת פיזיקה (החל משנת הלימודים תש"ף). הישיבה היא מוסד פנימייתי ומגיעים אליה תלמידים ממקומות שונים בישראל ואפי' מחו"ל.
שינויים משמעותיים בישיבה.
בשנת הלימודים תשס"ו (2005-2006) נפתח מסלול ללימודי תואר ראשון B.Sc במדעי המחשב, שאותו מקבלים התלמידים בכיתה י"ג במסגרת המרכז האקדמי לב, במשך השנים בישיבה ניתנת לתלמיד האופציה לעבור ללמוד תואר אחר שהוא המשך ישיר של מדעי המחשב, לדוגמה - תואר בהנדסת תוכנה.
כמו כן בשנת הלימודים תשע"ו (2015-2016) נפתחה האופציה ללמוד תואר בהנדסת אלקטרו-אופטיקה והנדסת אלקטרוניקה.
בשנת הלימודים תשע"ז (2016-2017) נפתחה חטיבת הביניים בהנהלת הרב רפאל בובליל.
בשנת הלימודים תשע"ח (2017-2018) יצא הרב עמוס קליגר לחופשת שבתון, ולתפקיד ראש הישיבה נתמנה הרב משה וייס, בתפקיד זה כיהן עד סוף שנת הלימודים תשע"ט (2018-2019).
בשנת הלימודים תשע"ט (2018-2019) מונה הרב צפניה קלרמן לראש הישיבה, בתפקיד זה כיהן עד סוף שנת הלימודים תשפ"ב (2021-2022).
בסוף שנת הלימודים תשפ"ב (2021–2022) נפתחו פנימיות הסטודנטים עבור התלמידים במסגרת הפנימייה, לאחר כ-25 שנה של שהייה בפנימיות הישנות יותר. הסטודנטים של המרכז האקדמי לב עברו לפנימיות חדשות יותר.
בשנת הלימודים תשפ"ג (2022-2023) מונה הרב רפאל בובליל לעמוד בראשות הישיבה.
אופטיקה
אוֹפְּטִיקָה היא תחום בפיזיקה המתאר את התכונות וההתנהגות של האור, ואת יחסי הגומלין בין אור לחומר. האופטיקה נוכחת בחיי היום יום ומאפשרת לתאר ולהסביר תופעות אופטיות נפוצות ומוכרות כמו פעולת העין האנושית ועדשות המשקפיים, המראה, ההשתקפות המיקרוסקופ והטלסקופ. תופעות רבות המתרחשות בטבע כמו מראה הקשת בענן, פאטה מורגנה, ההילה סביב הירח או השמש, "כלבי השמש", הבזק הירוק ועוד מקורן בתהליכים אופטיים.
תחום האופטיקה מוקדש בדרך כלל לתיאור התנהגות הקרינה על פני הספקטרום האלקטרומגנטי אשר כלולים בו האור נראה, אור תת-אדום ואור על-סגול, וכן גם סוגים נוספים של קרינה אלקטרומגנטית כמו קרני רנטגן, קרינת מיקרוגל וגלי רדיו; לפיכך ניתן להתייחס לאופטיקה כאל תת-תחום של אלקטרומגנטיות. מספר תופעות אופטיות תלויות בטבעו הקוונטי של האור, ולפיכך תחומים מסוימים באופטיקה קשורים גם למכניקת הקוונטים.
עם זאת, אופטיקה, כתחום מחקר מדעי, נחשבת באופן כללי לנפרדת מקהילת המחקר הפיזיקלי; יש לה זהות משלה, עם עמותות וועידות מדעיות משלה. ההיבטים המדעיים גרידא של אופטיקה נקראים לעיתים מדע האופטיקה או אופטיקה פיזיקלית. תחום האופטיקה היישומית נקרא לעיתים הנדסה אופטית. הנדסה אופטית יישומית העוסקת במערכות תאורה נקראת הנדסת תאורה. לכל אחד מתחומי מחקר ועיסוק אלה יש יישומים משלו, מיומנויות טכניות נפרדות, מוקדי עניין שונים וקשרים מקצועיים נפרדים. בשל החשיבות הרבה של "מדע האור" ליישומים מעשיים, תחום מדע האופטיקה וההנדסה האופטית נוטים להיות מאוד רב-תחומיים. ניתן למצוא עיסוק במדע האופטיקה כחלק מתחומים רבים ושונים, כגון הנדסת חשמל, פיזיקה, רפואה, ועוד.
אטימולוגיה.
מקור המילה היא מיוונית עתיקה: ops – עין, optikos – הקשור לראייה.
היסטוריה.
ימי הביניים.
ראשית מדע האופטיקה וחקר מדע האור בימי תור הזהב של האסלאם בימי הביניים; באותה העת, נעשו מחקרים של איבן סהל (Ibn Sahl) ואיבן אל-היית'ם על עדשות, מהות האור ותופעות אופטיות נוספות כמו הנפיצה, האור והצל, צבע האור בשקיעה, אשליית ההגדלה של השמש והירח הסמוכים לאופק, ליקוי החמה והקשת בענן. האור באותה תקופה נחשב לעשוי מחלקיקים.
העת החדשה.
במאה ה־18 ניתנו הסברים לתופעות רבות הקשורות לאור באמצעות התורה הגלית.
בתחילת המאה ה־20 התבסס עיקרון דואליות גל-חלקיק וההבנה כי האור הוא גם גל וגם חלקיק, כתלות בתופעה אותה חוקרים. במחצית השנייה של המאה ה־20 התפתחה האלקטרודינמיקה הקוונטית, אשר מסבירה באופן בסיסי יותר את מהות האור באמצעות שדות קוונטיים, ושימושית בעיקר בתדירויות גבוהות מאוד של האור (קרני גמא).
התפיסה המדעית כיום.
אם כן, כיום ידועות שלוש דרכים שבהן ניתן להציג את האור:
תופעה אופטית.
תופעה אופטית היא תופעה שמקורה בתכונותיו של האור. בין התופעות האופטיות ניתן למנות:
קלאסית ומודרנית.
אופטיקה קלאסית.
אופטיקה קלאסית (או אופטיקה גאומטרית) היא תחום באופטיקה המתאר את התקדמות האור במונחים של קרני אור. קרני אור משנות כיוון בנקודות מגע בין שני תווכים שונים, והן עשויות להיות עקומות בתווך בו מקדם השבירה הוא פונקציה של המיקום. הקרן באופטיקה גאומטרית ניצבת לחזית הגל באופטיקה פיזיקלית.
אופטיקה מודרנית.
אופטיקה מודרנית היא הכינוי המקובל לתחומי המחקר באופטיקה שנעשו פופולריים במהלך המאה ה־20. תחומי מחקר אלה נוגעים בדרך-כלל במאפיינים האלקטרומגנטיים והקוונטיים של האור, אולם הם כוללים גם נושאים אחרים.
תחומים משיקים.
התחומים הבאים נוגעים במדע האופטיקה, או שמדע האופטיקה מהווה נדבך חשוב בהם:
פרת
נהר פְּרָת (בערבית: الْفُرَات, אל-פֻרַאת; בטורקית: Fırat, פִירַאט; בכורדית: Firat; בארמית: ܦ‎ܪܬ, פְּרָת; בארמנית: Եփրատ, יֶפְּ'רַת; במקור כולם מאכדית: 𒀀𒇉𒌓𒄒𒉣, פּוּרַתּוּ, "רחב מאוד") הוא נהר העובר בטורקיה, סוריה ועיראק. הפרת נחשב לגבולה הדרום-מערבי של מסופוטמיה.
אורכו של נהר פרת הוא כ-2,800 ק"מ, והוא הנהר ה-14 באורכו באסיה, והארוך ביותר במערב אסיה. שטח אגנו משתרע על 444,000 קמ"ר.
מקורותיו של הנהר הם בהרי אררט ומצפון-מערב לארזורום שברמת ארמניה. ליד מוסיב מתפצל הפרת לזרוע הינדיה הראשית ולזרוע חילה הקטנה יותר, המתאחדות בהמשך ליד סמוה. ליד קורנה שבעיראק מתאחד הפרת עם החידקל והנהר המאוחד, שט אל-ערב, נשפך למפרץ הפרסי. נהר פרת ארוך מהחידקל, ובניגוד לחידקל כל מימיו באים מההרים שבצפון ובאלף הקילומטרים האחרונים שלו שהם עיקר מהלכו, לא זורמים לתוכו יובלים אחרים. לכן זרימתו בחלקו הדרומי שקטה וכמות מימיו פוחתת בהדרגה.
הפרת היווה את הגבול המזרחי של פחוות עבר הנהר בשליש השני של האלף ה-1 לפנה"ס.
לנהר הפרת יש שתי זרועות עיקריות, שהמזרחית בהן מוצאה בהרי ארמניה.
סלע המחלוקת כיום סביב מימי נהר הפרת.