את תקופת השואה עבר בגטו בשאולאי, לצד אמו ואחותו, והיה פעיל בתנועת ההתנגדות. שבועיים לפני שהגיעה הדיוויזיה ה-16 של הצבא האדום, הוא נשלח על ידי הנאצים למחנה ההשמדה שטוטהוף ומשם למחנה הריכוז דכאו שבדרום גרמניה. לקראת סיום המלחמה, כשהצבא האמריקאי התקרב לשערי דכאו, הוציא הגסטפו את היהודים שעוד נשארו בחיים, ובהם פור, לצעדת מוות לכיוון דרום גרמניה. ב-2 במאי 1945 , הגיע הצבא האמריקאי ושחרר אותם מידי הנאצים. פור פונה לבית חולים שהקימו האמריקאים במנזר גדול ליד לנדסברג בשם מנזר סנט אוטיליין, שם אושפז וחייו ניצלו. לאחר ששוחרר מבית החולים החל לרכז שרידי השואה במחנה העקורים פלדאפינג, היה ממקימי תנועת "נוחם" (נוער חלוצי מאוחד), וארגן את עלייתם לישראל של מאות ניצולי שואה.
ב-1947 עלה פור לארץ ישראל עם רעייתו אסתר וקבוצה של 80 ילדים יתומי שואה על סיפונה של אוניית המעפילים תיאודור הרצל. הספינה נעצרה על ידי הבריטים כשהתקרבה לחופי הארץ, ונוסעיה, בהם בני הזוג פור, נשלחו למחנה מעצר בקפריסין. בדצמבר, לאחר 10 חודשים, שוחררו והשתקעו בקיבוץ אפיקים שבעמק הירדן.
בינואר 1949 הצטרפו לקיבוץ בוכנוואלד, לימים קיבוץ נצר סרני, שהוקם על ידי ניצולי שואה ממחנה הריכוז בוכנוואלד. באותה שנה נבחר למזכיר הקיבוץ, והיה אחד החברים המרכזיים בקיבוץ. ובהמשך כיהן פעמיים נוספות כמזכיר הקיבוץ. בתחילת 1951 שימש מזכיר תנועת "הנוער העובד והלומד" בישראל.
שנים רבות עבד כמורה, כמחנך, וכמנהל בית הספר בקיבוץ. תוך כדי עבודתו, למד וסיים את לימודי המשפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה. בקיץ 1957 יצא כחבר המשלחת הישראלית לפסטיבל הנוער במוסקבה. ב-1961 למד לתואר ראשון בחוג לספרות עברית ובחוג לחינוך באוניברסיטת תל אביב.
בדצמבר 1967 מונה פור לקונסול התרבות של ישראל בפילדלפיה. במהלך שהותו בעיר, השלים לימודי תואר שני בחינוך משווה באוניברסיטת פנסילבניה. לאחר שובו לישראל, ב-1970, הקים את בית הספר התיכון האזורי "ברנר" והיה מנהלו הראשון. החל מ-1976 שימש יושב ראש הוועדה לחינוך העל-יסודי במשרד החינוך, ולאחר מכן, במשך 8 שנים כיהן כיושב ראש המזכירות הפדגוגית של משרד החינוך.
לאחר יציאתו לגמלאות ב-1990, עבד מטעם ארגון הג'וינט בלדיספולי שבאיטליה, שם רוכזו יהודים רבים שהצליחו לצאת מברית המועצות, ולאחר מכן כיהן כנציג הג'וינט בברית המועצות. ביולי 1991 החל לפעול כמנהל היחידה לחינוך היהודי הציוני בברית המועצות (לשעבר) מטעם רשות החינוך של הסוכנות היהודית, והיה אחראי על החינוך היהודי ברחבי ברית המועצות לשעבר. באותה עת, סיים תואר שני ביידיש, והמשיך למסלול ישיר לדוקטורט בספרות יידיש באוניברסיטת בר-אילן.
בשנותיו האחרונות עסק בעיקר בכתיבה. דוד פור היה נשוי לסופי מנלה (לימים אסתר), ולזוג יש שני ילדים. נפטר בשנת 2012, והובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוצו נצר סירני.
ספריו.
דוד כתב עשרה ספרים:
ייחוס (זכויות יוצרים)
ייחוס (באנגלית: Attribution) בתחום זכויות היוצרים הוא ייחוס היצירה למחבר המקורי שלה או של קטע ממנה המובאים על ידי אחר.
מדובר בדרישת הגינות בסיסית המבטיחה ליוצר את המוניטין הנובע מיצירתו ומונע צבירת מוניטין במרמה על ידי ייחוס עצמי של יצירות של אחרים.
במדינות שונות נחקקו חוקים המגינים על זכות הייחוס. זכות הייחוס ממשיכה להתקיים גם אם היוצר העביר לאחרים את הזכויות המסחריות על יצירתו. במדינת ישראל זכות הייחוס היא חלק מרכזי בזכות המוסרית של היוצר ומוגנת על ידי החוק הקובע ששמו של היוצר ייקרא על יצירתו בהיקף ובמידה הראויים בנסיבות העניין. בישראל עוסק בכך .
מנהלת הצי המלכותי הבריטי
מִנְהֶלֶת הצי המלכותי הבריטי (באנגלית: Navy Board) היא כיום הגוף האחראי לניהול המקצועי השוטף של הצי המלכותי הבריטי. הרכבה זהה לזה של מנהלת האדמירליות של מועצת ההגנה של הממלכה המאוחדת, מלבד זאת שאינה כוללת שרי ממשלה. ראש מנהלת הצי הוא הלורד הימי הראשון, האדמירל המפקד על הצי, וחברים בה ראש מספן ים של הצי וסגן ראש מטה הצי, ראש מספן כוח אדם והדרכה והלורד הימי השני, קצין לוגיסטיקה ראשי של הצי, מפקד חיל הנחתים המלכותי וקצינים בכירים נוספים.
מ-1546 עד 1831 היה ה-Navy Board שמו של גוף נפרד מן האדמירליות, שנקרא במקור "מועצת הצי" (Council of the Marine), בראשו עמד הלפטננט של האדמירליות. גוף זה היה אחראי לעניינים האדמיניסטרטיביים של הצי, כמו בניית אוניות, תיקון אוניות ואספקה לאוניות. לשם כך הפעילה מנהלת הצי שש מספנות באנגליה: בדפפורד, ווליץ', צ'טם, שירנס, פורטסמות' ופלימות', וכן מתקנים קטנים יותר במקומות נוספים. חימוש האוניות לא היה באחריותה של מנהלת הצי, אלא של מנהלת החימוש (Board of Ordance).
במאה ה-18 כללה מנהלת הצי גופי-משנה כמו "הממונים על החולים והפצועים" (Sick and Hurt Commissioners), האחראים על שירותי הרפואה של הצי המלחמתי, ו"הממונים על האספקה" (Victualling Commissioners), האחראים על אספקת המזון.
אטלנטיס מכנסמרובע
אטלנטיס מכנסמרובע (באנגלית: Atlantis SquarePantis) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי משנת 2007 בבימויו של אנדרו אוברטום ששודר לראשונה בארצות הברית ובקנדה ב-12 בנובמבר 2007. הסרט ידוע גם כפרק 92 בסדרה (עונה 5, פרק 12). הסרט לא הופץ בישראל מנסיבות לא ידועות.
הסרט הוא קומדיה מצוירת בעלת מוטיבים של הרפתקאות דמיוניות. התסריט נכתב על ידי קייסי אלכסנדר, זאוס סרבס, סטיבן בנקס ודני מיכאלי.
תקציר העלילה.
עלילת הסרט עוקבת אחר בובספוג וחבריו, אשר יוצאים למסע בעיר האבודה אטלנטיס לאחר שבובספוג ופטריק מצאו את חציו האבוד של הקמיע של אטלנטיס, פריט עתיק יומין
היוצר המוציא אוטובוס ממערבולת. הם עולים על האוטובוס, בלי ידיעה שפלנקטון נמצא בתוך תא הכפפות. בהגיעם אל אטלנטיס, לורד הוד מלכותו (דייוויד בואי בתפקיד אורח) מציג להם את נפלאות העיר, בין היתר את הכספת, את המעבדה ואת המוזיאון.
לאחר שלורד הוד מלכותו מסיים בהצגת העיר לחבריו של בובספוג, הוא מוביל את בובספוג ופטריק אל "הבועה הכי זקנה", פריט חשוב ויקר לאטלנטיס ולתושביה. פלנקטון מתכנן להשתלט על העיר אטלנטיס, ובינתיים הצליח למצוא את הארסנל הצבאי של אטלנטיס.
כשבובספוג ופטריק מגיעים אל "הבועה הכי זקנה", הם מובילים לפיצוצה שלא מתוך כוונה, אלא על ידי הבזק מן המצלמה שלהם. בעת הארוחה, בובספוג ופטריק נלחצים, מאחר שהם פוצצו נכס חשוב לעיר אטלנטיס. המלך מסביר להם כי הבועה שהם ראו היא למעשה העתק של הבועה המקורית, ומציג את הבועה המקורית בתוך צנצנת אטומה. פטריק, שולף את מצלמתו ומפוצץ את הבועה מן ההבזק. המלך של אטלנטיס זועם וקורא לצבא האטלנטי כדי שיילכדו אותם ואת חבריהם. בינתיים פלנקטון אורב בחוץ עם טנק ירוק ומחומש. כשכולם יוצאים החוצה ממנוסה מהצבא האטלנטי, הם רואים את הטנק. פלנקטון מזהיר אותם שיש לו את "הנשק הכי קטלני בארסנל האטלנטי" ושהוא יהיה המלך החדש של אטלנטיס. לאחר שפלנקטון מכין את הנשק לירי, מסתבר שה"נשק" הוא בעצם מכונה יורה גלידה שאיננה פוגעת באיש. פלנקטון המיואש מנסה לברוח אך המלך תופס אותו, בעודו חושב כי פלנקטון הוא "גרגר מדבר", וטוען כי פלנקטון ישמש בתור תחליף מצוין לבועה.
בסוף הפרק פלנקטון הופך למוצג במוזיאון האטלנטי, ובובספוג וחבריו חוזרים אל ביקיני בוטום. המלך דורש ממשרתיו לזרוק את הקמיע, בטענה ש"תושבי אטלנטיס אינם מסוגלים לחוות עוד אורחים כמו אלו".
הערות שוליים.
[[קטגוריה:סרטי הנפשה אמריקאיים]]
[[קטגוריה:סרטי 2007]]
[[קטגוריה:סרטים מבוססי סדרות טלוויזיה]]
[[קטגוריה:סרטי טלוויזיה אמריקאיים]]
[[קטגוריה:בובספוג מכנסמרובע]]
[[קטגוריה:בובספוג מכנסמרובע - סרטים]]
אמפיריציזם לוגי
מחלת כבד אלכוהולית
מחלת כבד אלכוהולית (באנגלית: Alcoholic liver disease) היא כינוי לאוסף מחלות המתרחשות בכבד לאור שתיית אלכוהול מופרזת וכרונית. קיימות שלוש מחלות עיקריות כשלרוב ניתן לראות שילוב שלהן: כבד שומני, אשר קיים אצל מעל 90% מהשותים הכרוניים, הפטיטיס אלכוהולי (בין 10% ל-20% מהשותים הכרוניים), ושחמת הכבד אשר מהווה את המצב הסופי של מחלת הכבד. לחולים בהפטיטיס אשר התקדם לשחמת הכבד הפרוגנוזה גרועה ביותר, ותמותת חולים אלו מוערכת בכעשרות אחוזים בתוך מספר שנים.
פתוגנזה וגורמי סיכון.
קיימים מספר גורמים התורמים להתפתחות מחלת כבד אלכוהולית, כשהעיקריים כוללים את סוג המשקה וכמותו.
נמצא, כי נשים נמצאות בסיכון גבוה יותר לפתח מחלת כבד אלכוהולית גם ברמות נמוכות יחסית בהשוואה לשותים כרוניים שהם גברים- רמה של מעל 20 גרם אלכוהול ליום אצל נשים מהווה את סף הפיתוח למחלה, בעוד שהסף אצל גברים הוא מעל 60 גרם ליום.
זיהום כרוני בהפטיטיס C מעלה את הסיכון לכך שגם כמויות בינוניות של שתית אלכוהול יביאו לנזק משמעותי לכבד, ונמצא כי חולים עם מחלת כבד אלכוהולית הסובלים בנוסף להפטיטיס C מפתחים אי ספיקה כבדית בגיל צעיר יחסית והישרדותם נמוכה.
מבחינת מנגנון הפגיעה של אלכוהול בכבד, נמצא כי למרות שלאלכוהול השפעה רעילה ישירה (טוקסית) על הכבד, הרי שהפגיעה עצמה נגרמת ממספר תהליכים נוספים. המטבוליזם של אלכוהול בכבד גורם לתהליך בו המתנול מתפרק לאצטלדהיד ומביא ליצירת חלבונים טוקסיים לכבד, כמו גם לעליה ביצור של שומנים, פעילות על המעיים ועצירת חמצון של חומצות שומן. ישנם שלושה מרכיבים עיקריים המביאים לפגיעה הכבדית- היווצרות נוגדנים עצמיים ותגובה של תאי דלקת מביאים לפגיעה בתאי הכבד, ואילו הפעלה של תאים המייצרים קולגן בכבד מביאים לתהליך של פיברוזיס- שבו רקמת הכבד מתחלפת ברקמה פיברוטית שאינה מתפקדת.