המידות של הבשורה של מוכווי הם 30 x 23 ס"מ. הספר מכיל 328 עמודים. העמודים עשויים עור מעובד היטב. הטקסט כתוב בכתב הנוסחורי ומחולק לשתי עמודות בכל גיליון. כתב היד מובחן ביד קליגרפית ומעוצב בעושר בקישוטים. תחילת כתב היד היא עשרה חדרים מעוטרים עשירים. בראש כל פרק ובראש כל פיסקה ישנה אות גדולה בולטת. מספרם הכולל בבשורות של מוכווי הוא 531 ומבחינה זו הבשורה היא אחת הבולטות ביותר בכתבי-היד הגאורגיים מימי הביניים. האותיות הגדולות מורכבות בעיקר מאיורי ציפורים ובעלי חיים.
איורים.
הבשורה כוללת כ-152 מיניאטורות של סיפורי הבשורות המשולבות בטקסט במקומות המתאימים. המיניאטורה המלבנית חורגת לעיתים קרובות מעבר לעמודה המתועתקת, ואילו האות הגדולה יוצרת שילוב צבעוני על רקע טקסט כתוב בכתיבה קליגרפית נאה.
בנוסף לשפע המיניאטורות בכתב-היד, איורי הבשורה מובחנים גם בטכניקת הביצוע שלו. בכתבי-יד גאורגיים שימשו יריעות זהב למילוי הרקע למיניאטורות. האיורים הוצמדו ליריעות באמצעות בשום או בתרכובות דבק מיוחדות. בכתבי-יד גאורגיים אחרים, השטחים שכוסו מעבר לקווי המתאר של התמונה המיניאטורית כוסו בזהב, ואילו בבשורות של מוכווי האיורים נעשו ישירות מזהב - תחילה כוסה כל שטח הזעיר בזהב, ולאחר מכן הונחו השכבות במקומות המתאימים. זו אחת הסיבות לפגיעה המשמעותית במיניאטורות שמכונה לעיתים בשם "טכניקת הציור הייחודית של מוכווי". הצבע ספג את הזהב שמתחתיו והתייבש עם הזמן וגרם לצבע להתמוסס בהדרגה עם הזהב וובסופו של דבר לפגיעה במיניאטורה.
המיניאטורות של הבשורת של מוכווי יוצרות מחזור איורי שלם, המתחיל באילן היוחסין של ישו בבשורה על-פי מתי ומסתיים בירידת רוח הקודש ועליית מרים השמיימה. הדימוי של אילן היוחסין של ישו נדיר במיניאטורות גאורגיות. המיניאטורות המתארות את חיי המשיח מסודרות לפי סדר כרונולוגי. הבשורה על פי מתי היא המאויירת ביותר (97 מיניאטורות בסך הכל), וגם שאר הפרקים מלאים באיורים. נדיר למצוא מיניאטורה המתארת אותו סיפור. בניגוד לבשורות של מוכווי, בספרי בשורות גאורגיות אחרות כל פרק מכיל מחזור איורים עצמאי משלו. בניגוד לבשורות כמו הבשורות של גֶּלָאתִי והבשורות של גְּ'רוּשִׁי , מתאר כתב היד של מוכווי בעיקר אירועים מרכזיים, בעוד האחרים מספרים את סיפור הבשורה ביתר פירוט.
נזקים ומאמצי השחזור.
כתב-היד של מוכווי הוא סובל מהנזק הרב ביותר בהשוואה לכתב בשורות גאורגיות אחרות. הנזק נוגע בעיקר למיניאטורות הייחודיות העשויות מיריעות זהב. ישנן מספר סיבות לפגיעה בכתב-היד, ביניהם תנאים אחסון לא נכונים של כתב-היד המקורי של הבשורה, אם כי הסיבה העיקרית למצבם הירוד של המיניאטורות נחשבת עדיין לטכניקות השונות לביצוען. על פי ההיסטוריונית הגאורגית, פרופסור אֵלֵנֶה מַאֲצַ'וָּורִיָּאנִי: הנזק לציור נגרם מכך שזהב המשמש כרקע למיניאטורות. עם הזמן החיבור בין הצבע לקלף התייבש וגרם לציור המיניאטורה להתפרק.
על פי אֵלֵנֶה מַאֲצַ'וָּורִיָּאנִי ניסונות רבים לשחזור כתב-היד נסתיימו בכישלון. בתחילה, כיסו את המיניאטורות בחלבון של ביצה, אך התוצאה הייתה שלילית. מומחה גרמני שהוזמן במיוחד ניסה להסיר את חומרי ההדבקה בין הצבע לקלף אולם ללא הצלחה.
לדברי בּוּבָּה קוּדָאוָוָה , מנהל המרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה, המצב הנוכחי של כתב-היד גרוע במיוחד ועבודת החוקרים עליה יכולה להזיק לו. מהמיניאטורות נופלות כל הזמן מיקרו-חלקיקים שניתן לראותן בעין בלתי מזוינת. להערכתו של קודאווה, בגאורגיה אין את החומר הדרוש או ציוד לשיקום.
הוועדה הלאומית של גאורגיה לאונסק"ו בחרה עשר מתוך 37 בקשות לפרויקט במסגרת תוכנית ההשתתפות בשנים 2010–2011, אחת מהן היא פרויקט אבחון כתב-היד של מוכווי, דיגיטציה ופרסום.
"להציל את הבשורות של מוכווי".
המיזם "להציל את הבשורות של מוכווי" הוא מיזם לגיוס כספים לרסטורציה של כתב-היד. המיזם החל ב־7 בדצמבר 2010, ארגן תיאטרון מרג'נישווילי, יחד עם אגודת ידידי המרכז הלאומי לכתבי יד, קונצרט לגיוס כספים בשם "להציל את הבשורות של מוכווי". בנוסף למארגנים האירוע נתמך גם על ידי אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי, עיריית טביליסי והממשל דה יורה של אבחזיה. בקונצרט השתתפו ממיטב הזמרים והלהקות הגאורגיות, בהם גיאורגי אֹוּשִׁיקַאשְׁוִוילִי , תַּמְרִיקוֹ צ'וֹחוֹנֵלִידְזֶה , אֵקָה מַמָּאלָאדְזֶה , ליזה בַּגְרַטִיּוֹנִי , נָאטּוֹ מֶטּוֹנִידְזֶה , נוּקְרִי קַאפָּנַאדְזֶה , נִיאָז דִּיָּאסָאמִידזֶּה , סופו חלוושי, השחקן מוּרְמָן גִ'ינוֹרִיָּה ועוד. בתיאטרון מרג'נישווילי הוכנה תערוכה על אודות הבשורות של מוכווי, הכוללות כרזות ומידע על כתב-היד וכן דגם של הבשורות. מזכרות שיוצרו במיוחד למטרה זו. הכנת כתובות הנצחה על ידי קליגרפים צעירים והעתקות פרטי הבשורה מוכווי. ההכנסות ממכירת המוצרים הם לטובת המיזם לגיוס הכספים.
Skywald Publications
Skywald Publications (מבוטא: סקייוולד פאבליקיישנס) הייתה הוצאת ספרים אמריקאית, שעיקר עיסוקה היה כתבי עת של קומיקס שחור-לבן. ההוצאה פרסמה כמה מאנתולוגיות האימה המפורסמות בעולם הקומיקס, כמו Nightmare, Psycho ו-Scream. ההוצאה פרסמה אף מספר ספרי קומיקס מז'אנרים אחרים, כמו קומדיה, מתח, דרמה וסאטירה.
הוצאת הספרים היוותה את המתחרה העיקרית לחברת הקומיקס "וורן הוצאה לאור" , והייתה דומה לה בתכניה עד מאוד. למעשה, כדי לחכות את החברה המתחרה, העסיקה סקייוולד כמה מהמחברים שהעסיקה גם וורן. ההוצאה פעלה בסך הכל חמש שנים, משנת 1970 עד 1975.
בין הסופרים והמחברים שפרסמו ספרים על ידי ההוצאה נמנים גרדנר פוקס, ולן ויין; בין האמנים שפרסמו על ידיה נמנים ג'ין דיי וטום סאטון . רבים מהמחברים שפעלו בהוצאה וב"וורן" השתמשו בשמות בדויים בחשש לפיטורים מצד שתי החברות.
היונים
טרזנידס
טרזנידס (נגזר מאנגלית: Tarzanides; בלשון יחיד: Tarzanide, מבוטא "טרזניד") הוא שם כולל למספר רב של דמויות קומיקס בדיונית שיצאו בארצות הברית במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 בהשראת דמות המפתח המיתולוגית מבית חברת וולט דיסני, טרזן. דמויות הטרזנידים הופיעו כנשים וגברים, ואופיינו בכך שהם מתגוררים בג'ונגלים ונלחמים בבעלי חיים גדולים כגון אריות, גורילות ופילים. ספרים וחוברות שעוסקות בדמות של טרזניד נכתבו על ידי מחברים רבים ושונים, כאשר כל הדמויות דמו זו לזו עד מאוד ולעיתים הופיעו בקבוצות של שניים או יותר בספר אחד (בדומה לקרוסאובר סיפרותי).
המונח "טרזניד" נטבע במקור על ידי מבקר הספרות הצרפתי פרנסיס לאקאסין , שחיבר בעצמו שלושה ספרים העוסקים כולם בדמויות טרזנידיות: "טרזן: מיתוס טריומפנטי, מיתוס הומילי" (1963), "טרזן או לה שבלייה" (1971) ו"לג'נדה טרזן" (2000). על פי הגדרתו של לאקאסין, הטרנזידים הן דמויות של אנשים המתוארים כ"מלכי הג'ונגל", יודעים לדבר עם בעלי חיים ולעיתים מצווים עליהם לעשות כרצונם.
דמויות של טרזנידים הפכו למצליחות עד מאוד בקרב הקהל האמריקאי, והפכו לתת-ז'אנר בפני עצמו בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. במרוצת השנים הופיעו טרזנידים בעיקר בחוברות קומיקס קצרות ולא בספרים גדולים, והם הלכו והתמעטו מתעשיית הקומיקס האמריקאית מאמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, עד כי בשנות ה-80 כבר כמעט ולא נראו טרזנידים בתעשייה.
ויליאם בקווית' מקינס
ויליאם בקווית' מקינס (באנגלית: William Beckwith McInnes; 8 במאי 1889 – 9 בנובמבר 1939) היה צייר פורטרטים אוסטרלי, חתן פרס ארצ'יבלד שבע פעמים על ציוריו בסגנון המסורתי. הוא היה מדריך ומנהל בגלריה הלאומית של מדינת ויקטוריה.
ביוגרפיה.
מקינס נולד בסנט קילדה, פרבר של מלבורן, למלקולם מקינס ולאשתו אליס אגנס, לבית בקווית'. למרות חוסר המסורת האמנותית המשפחתית, הוא היה מעוניין לצייר מהתקופה בה יכול היה להחזיק עיפרון. בשנת 1903, בגיל 14, הוא נרשם לבית הספר לציור של הגלריה הלאומית של ויקטוריה בהנהגתו של פרדריק מק'קבין. מאוחר יותר הוא עבר לבית הספר לציור בהנהלת לינדזי ברנרד הול.
מקינס זכה בפרסים הראשונים שלו על ציור דמות וראש מהחיים, וחלק את הפרס לציור נוף בשנת 1908. זמן קצר לאחר מכן, מקינס ערך תערוכה של ציוריו בגלריה אתנואום במלבורן בשיתוף עם פ.ר. קרוזייר, שבעקבותיה נסע בשנת 1911 למסע לאירופה, שם יצר הרבה ציורי נוף והתוודע ליצירות המופת של רמברנדט, דייגו ולאסקס ואחרים.
מקינס היה מיוצג בלונדון בתערוכה של המכון המלכותי לציירים בשמנים בשנת 1913.
הוא חזר למלבורן באותה שנה, שם נערכה תערוכת יחיד שלו בגלריה אתנאום וכמעט הכל נמכר. בשנת 1916 הוא שימש כממלא מקום של פרדריק מק'קובין, בבית הספר לציור בגלריה הלאומית של ויקטוריה, במהלך חופשת ההיעדרות של מק'קבין במשך שישה חודשים. מקינס מונה זמנית לתפקיד בשנת 1918 לאחר מותו של מק'קבין, ובשנת 1920 מונה לצמיתות.
בשנת 1921 הוא זכה בפרסי ארצ'באלד הראשונים על דיוקנאות. הוא המשיך לזכות בפרס עוד שבע פעמים.
מקינס ביקר באירופה בשנת 1925 והוא היה מבוקש מאוד כצייר פורטרטים. במשך שנים רבות הוא לא הצליח לפנות זמן לעבודות ציורי נוף. בשנת 1927 הוזמן על ידי הממשלה הפדרלית לתאר את פתיחת הפרלמנט הראשון בקנברה על ידי הדוכס מיורק. בשנת 1928 הציג עם האקדמיה המלכותית, ובשנת 1933 ביקר שוב באנגליה כדי לצייר את הדוכס מיורק (לימים המלך ג'ורג' השישי).
בשנה שלאחר מכן, כאשר ברנרד הול עזב לאנגליה כיועץ, מונה מקינס לתפקיד מנהל הגלריה הלאומית של ויקטוריה, ובמותו של הול מונה לראש בית הספר לציור.