העיר היא מרכז כלכלי חשוב באזור. קיימת בה תעשיית ברזל גדולה במסגרתה יש לתאגידים רבים משרדים בעיר.
בקרבת העיר נמצאים סכר גורי, סכר קרואצ'י וסכר מקגואה, המשרתים מספר תחנות כוח הידרואלקטריות גדולות.
חינוך.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הקתולית אנדרס בייו ואוניברסיטת יובל המאתיים של ארגואה.
תחבורה.
נמל התעופה הבינלאומי מנואל קרלוס פיאר גואיאנה משרת את העיר והוא השישי בעומסו בוונצואלה.
בקרבת העיר נמצא גשר אורינוקיה, אחד הגשרים הגדולים במדינה אשר חוצה את נהר האורינוקו ומקשר את העיר למדינות מונגס ואנסואטגי השכנות.
שרקרק ירוק
שְׁרַקְרַק יָרוֹק (שם מדעי: "Merops persicus") הוא מין ממשפחת השרקרקיים.
תפוצה.
שרקרק ירוק מקנן בעיקר בצפון אפריקה, מהרי האטלס עד לדלתת הנילוס, מדרום טורקיה עד למפרץ הפרסי ומהים הכספי ועד אפגניסטן והודו. מחוץ לעונת הקינון השרקרק הירוק נוהג לנדוד למרחקים ארוכים למרכז ודרום אפריקה לרוב בקבוצות קטנות, ולעיתים בגדולות. הנדידה מתבצעת לרוב בשעות היום.
מרחב מחייתו של השרקרק הירוק הוא באזורים מדבריים ומדבריים למחצה, בערבות עם עצים פזורים, עמקים, נאות מדבר ואזורים הקרובים למים.
בישראל, השרקרק הירוק נחשב למין עוף חולף נדיר שאוכלוסייתו במצב רגישות גבוהה. השרקרק נצפה בתקופות הנדידה - בעיקר בעונת הסתיו, בין החודשים יולי לאוקטובר, וגם במספרים קטנים בנדידת האביב בין מרץ למאי. בשנות ה-50 דגר לאורך הירדן מים המלח ועד לעמק בית שאן במושבות קטנות. כיום דוגר במספרים קטנים בישראל.
מבנה גוף והתנהגות.
השרקרק הירוק גדול מעט מהשרקרק המצוי. אורכו 31 ס"מ, אברות זנבו המרכזיות דקות וארוכות אשר מוסיפות לו עוד 7 ס"מ, ומשקלו נע בין 38-56 גרם. מוטת כנפיו היא כ-49 ס"מ. הוא נחשב לשרקרק גדול, רזה, ורובו צבוע בגווני ירוק. כנפיו ארוכות, לחייו ומצחו תכולים, גרונו ערמוני-כתום, ותחתית כנפיו בצבע ערמוני. גרונו חסר את הפס השחור האופייני לשרקרק המצוי ולשרקרק הגמדי. הנקבה דומה לזכר אבל אברות זנבה המרכזיות קצרות משלו.
ניזון בדומה לשרקרק מצוי. מזונו העיקרי - דבורים, ומכאן שמו האנגלי - Blue-cheeked Bee-eater. נוהג לאכול מגוון של חרקים מעופפים כגון: צרעות, נמלים מעופפות, טרמיטים, שפיריות, חיפושית, ציקדות, פרפרים ועשים. את רוב טרפו הוא לוכד באוויר. כאשר הוא תופס טרף גדול, הוא לוקח אותו לטיפול על ענף של עץ. לעיתים צד את טרפו על הקרקע.
אורח חייו דומה לזה של השרקרק המצוי. בתקופת הקינון נוהג לקנן ביחידות ולעיתים בקבוצות קטנות. הביצים מוטלות בחודשים מרץ - יוני. הקן נבנה ביחידות ולעיתים בקבוצות. לפעמים מקנן במושבותיהם של השרקרקים הירוקים שרקרק מצוי. הקן נבנה בתוך מחילה שאורכה 1-3 מטרים (תלוי בדחיסות העפר), בגדות תעלות השקיה, קיר נמוך של אדמה דחוסה, בקרקע מוגבהת לצידי דרכים וכדומה. המחילה מוטה כלפי מטה בזווית של 20 מעלות. קוטרו של פתח הכניסה הוא כ-8 ס"מ. אורך תא ההטלה בין 15-20 ס"מ וגובהו 12 ס"מ. בהטלה אחת מוטלים 4 עד 8 ביצים. הדגירה מתבצעת במשך היום על ידי שני ההורים ובלילה על ידי הנקבה. הדגירה נמשכת בין 23 ל-26 ימים.
מרקוס פרסון
מרקוס אלכסיי "נוטץ'" פרסון (באנגלית: Markus Alexej "Notch" Persson; נולד ב-1 ביוני 1979 בסטוקהולם, שוודיה) הוא מפתח משחקי מחשב שוודי. פרסון מוכר בעיקר בשל ייסוד Mojang אשר פיתחה את משחק המחשב הפופולרי Minecraft. את החברה הקים פרסון בשביל לפתח בצורה מסודרת את Minecraft אשר צבר פופולריות רבה מאז גרסת הדמו שלו. ב-2011, עם ההשקה הרשמית של Minecraft, העביר פרסון את סמכות פיתוח המשחק לשותפו ינס ברגנסטן.
ביוגרפיה.
מרקוס פרסון נולד ב-1 ביוני 1979 בסטוקהולם שבשוודיה לאמא פינית ולאב שוודי. במשך שבע השנים הראשונות לחייו התגורר פרסון בעיר השוודית אדסבין. עוד בילדותו התעניין בממשקי משחקי המחשב וכך להגיע לפיתוח משחקי מחשב. ב-2005 החל לעבוד כמפתח משחקי מחשב לראשונה בחייו באופן מקצועי, עבור חברת קינג, אך ב-2009 פרש מעבודתו על מנת להתרכז בפיתוח Minecraft. ב-17 במאי 2009 הוציא את הגרסה הראשונה למשחק שנקראת "הגרסה הקלאסית" והייתה תוכנה חינמית, לאחר יציאת הגרסה הראשונה למשחק הוא החל לצבור פופולריות. בשלהי 2010 שכר פרסון מספר עובדים והקים את Mojang. בספטמבר של אותה שנה הכריז על גרסת בטא למשחק. ב-18 בנובמבר 2011 הוציא לאור את הגרסה הרשמית של המשחק, וב-1 בדצמבר 2011 העביר את ניהול פיתוח המשחק לינס ברגנסטן. ב-28 בפברואר 2014 החל לעבוד יחד עם "חטיבת ההנפשה של האחים וורנר" ו-Mojang על סרט לא מונפש באורך מלא שיבוסס על המשחק Minecraft.
חיים אישיים.
ב-13 באוגוסט 2011 נשא לאישה את אלין זאטרסטרנד, הידועה גם בכינוי "Ez" בקהילת Minecraft. ב-15 באוגוסט 2012 הודיע פרסון בטוויטר כי הוא נפרד מזאטרסטראנד וכעת הוא לבד. מאז פרידתו מזאטרסטרנד לא נישא ולא הודיע על מערכת יחסים חדשה.
פרסון חבר במפלגת הפיראטים של שוודיה. הוא הצהיר כמה וכמה פעמים כי הוא אתאיסט, ב-2011 הוא דיבר על השקפותיו הדתיות והתאולוגיות. במאי 2012 כינה בטוויטר שלו את חברת המשחקים EA "חבורה של ציניקנים ארורים" בעקבות חבילת משחקי האינדי שהוציאה החברה, רבים יצאו נגדו על האמירה וקראו להחרימו אך היו כמה שתמכו בדעתו. ב-19 בדצמבר 2012 תרם לקרן החזית האלקטרונית 250,000 דולר לפרויקט החדשנות של הקרן להגנה על EFF.
מונטנגרו במשחקים הפאראלימפיים
מונטנגרו השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008), כשנתיים לאחר שהכריזה על עצמאותה. עד אז, השתתפו הספורטאים המונטנגרים במשחקים כחלק מהמשלחת היוגוסלבית (ובאולימפיאדת הנכים אתונה (2004), כחלק ממשלחת סרביה ומונטנגרו) במשחקי החורף לא נטלה מונטנגרו חלק מעולם.
המשלחות הפאראלימפיות אותן שלחו המונטנגרים למשחקים היו משלחות בנות ספורטאי יחיד. לאורך השנים זכתה המדינה במדליית ארד אחת בלבד.
בית יוסף באו
בית יוסף באו הוא מוזיאון בתל אביב. בעבר שימש המקום כסטודיו של יוסף באו, גרפיקאי, בלשן וסופר, ומחלוצי האנימטורים בישראל. המוזיאון ממוקם ברחוב ברדיצ'בסקי 9, תל אביב.
בשנות ה-50 פתח באו את הסטודיו שלו. הוא עסק שם בהפקת פרסומות וסרטי אנימציה וביצירת כותרות לסרטים מהתקופה. לאחר מותו, בנותיו הפכו את המקום למוזיאון שנועד לספר את סיפור חייו: מימי השואה, דרך פעילותו במוסד, שנות ראשית המדינה, ועד סופו. בבית מוצגות עבודותיו הגרפיות המגוונות, סרטיו, מכשירים שהוא בנה, ומכלול יצירתו הספרותיות.
המוזיאון נמצא בסכנת סגירה בשל בעיות כלכליות.
מוצאים את נמו (זיכיון)
מוצאים את נמו הוא זיכיון של·אולפני דיסני ופיקסר. הזיכיון מספר על דג שושנון שהלך לאיבוד בים שבו הוא ואביו חיים.
הזיכיון מורכב משני סרטים: מוצאים את נמו (2003) ומוצאים את דורי (2016).
סרטי הזיכיון.
מוצאים את נמו.
הסרט מתחיל כשנמו, דג שושנון שחי באוקיינוס עם אביו ברדג, יצא ליומו הראשון לבית הספר ואבד בדרך לבית הספר. רופא שיניים מוצא את נמו, וחוטף אותו. רופא השיניים תכנן להביא את נמו כמתנת יום הולדת לאחייניתו, הרופא חטף את נמו למרפאתו בסידני, אוסטרליה. ברדג, החליט לצאת להחזיר אליו את נמו. הוא נפגש במקרה עם דגה בשם דוגי. דוגי מצאה את משקפתו של רופא השיניים, וקראה עליה את כתובת המרפאה שבה מוחזק נמו. ברדג ודוגי יצאו למצוא את נמו בסידני, אך נקלעו ברשת דייגים.
בינתיים, נמו ברח מהמרפאה לאוקיינוס דרך תעלות הביוב. הוא הגיע לרשת בה נקלעו אביו ודוגי. נמו שחרר אותם מרשת הדייגים וחזר יחד עם אביו למקום מגוריהם.
מוצאים את דורי.
בשנת 2005 הודיעו אולפני דיסני על יצירת סרט המשך ל'מוצאים את נמו'. בשנת 2013 הודיעה אלן דג'נרס בתוכנית האירוח שלה כי בשנת 2015 ייצא לאקרנים הסרט 'מוצאים את דורי'. לאחר כמה חודשים, הודיעו אולפני דיסני ששחרור הסרט נדחה ל-2016. אולפני דיסני פרסמו בנוסף שהסרט יעסוק בדורי, שתאבד בגלל בעיית הזיכרון שלה מול חופי קליפורניה.
סרט שלישי.
ביוני 2016 אולפני דיסני הודיעו כי החברה עובדת על סרט שלישי.
ביקורת.
הסרטים קיבלו ביקורות חיוביות ומשבחות בשני אתרי ביקורות הסרטים. הסרט הראשון בסדרה קיבלו מאתר Rotten Tomatoes ציון של 99%, ציון גבוה ביותר, שבדרך כלל לא מתקבל באתר הזה. גם באתר Metacritic הסרט קיבל ציון גבוה ביותר ביחס לסרטים אחרים.
סרטים קצרים.
חוקרים את השונית.
חוקרים את השונית (במקור: exploring the reef) הוא סרט תיעודי קומי שביים ז'אן מישל קוסטו על ריף ועל שוניות אלמוגים. הסרט אורך 7 דקות ועלילתו מתרחשת לאחר עלילת הסרט הראשון. עלילת הסרט היא שז'אן מישל קוסטו מנסה לביים את הסרט, ולחקור את הריף, ונמו, אביו ברדג ודוגי מפריעים לז'אן מישל קוסטו לביים את הסרט. בסוף, הדגים משתלטים על הסרט והופכים להיות הבמאים שלו. ז'אן מישל קוסטו מודיע שדבר כזה מעולם לא קרה לו. הסרט שוחרר בארצות הברית ב-4 בנובמבר בשנת 2003.
גרסת תלת מימד.
לאחר הצלחת גרסת תלת המימד של הסרט מלך האריות, החליטו חברת וולט דיסני ופיקסאר ליצור גרסת תלת מימד גם לסרט מוצאים את נמו. הסרט שוחרר ב-14 בספטמבר 2012. בסוף השבוע בו שוחרר הסרט, הכניס הסרט 16.7 מיליון דולר בצפון אמריקהארצות הברית ו-31 מיליון דולר מחוץ לארצות הברית).
אטרקציות בפארקים של דיסני.
מסע הצוללת בעקבות נמו.