גלעדי חשף ז'אנר של חיבורי תנחומים על מות ילדים שהיו נפוצים במזרח התיכון האסלאמי בימי הביניים המאוחרים. חיבורים אלה מגלים שתמותת תינוקות וילדים היוותה לא רק בעיה תאולוגית אלא גם, ובעיקר, בעיה פסיכולוגית, שדרשה את התערבות אנשי הדת בסיוע להורים להתגבר על המשבר הנפשי הכרוך בפרידה מילדים.
תינוקות, הורים ומיניקות: השקפות אסלאמיות על הנקה והשלכותיהן החברתיות.
ראה אור בשפה האנגלית בהוצאת בריל בליידן בשנת 1999 (Infants, Parents and Wet Nurses: Islamic Views on Breastfeeding and Their Social Implications). הספר עוסק בהיבטים אתיים, רפואיים ומשפטיים של יחס האסלאם להנקה ובעיקר במאפיין ההלכתי ה (כמעט) ייחודי לאסלאם – איסורי נישואים מחמת הנקה: האיסור על מינקת, על בעלה, על ילדיה ועל יונקיה הזרים להינשא אלה לאלה ומשמעויותיהם החברתיות בימי הביניים ובעת החדשה – השפעתן על אסטרטגיות הנישואין ואופי המשפחה בחברות מוסלמיות.
פרקי הספר: מבוא המגדיר את "ההיסטוריה של ההנקה" כתחום מחקר ודן במקורות ובשיטות המחקר; א. היסודות של "אתיקת ההנקה" באסלאם על-פי הקוראן, פרשנות הקוראן והמסורת המוסלמית (חדית'); ב. הנקה בכתבים רפואיים ערביים-אסלאמיים; ג. השקפות משפטיות על הנקה; ד. תאוריות של הנקה ויישומן בעבר ובהווה.
לספר שני נספחים. האחד, מילון של מונחים ערביים המציינים הזנת ילדים על-פי מילונו של אבן סידה, מילונאי בן המאה ה-11 לספירת הנוצרים מספרד המוסלמית; השני דן בהשקפות של רופאים ומשפטנים בני זמננו בשאלת בנק החלב.
היסטוריה חברתית של המיילדות במזה"ת המוסלמי בתקופה הפרה-מודרנית.
ראה אור בשפה האנגלית ב-2015 בהוצאת הספרים של אוניברסיטת קיימברידג' (ר' להלן, רשימת הפרסומים).
מחקריו העכשויים.
הילד בדתות העולם.
זהו קובץ רחב היקף בשפה האנגלית הכולל שישה פרקים על ילדות בתפישות של שש דתות עולמיות: יהדות, נצרות ואסלאם, בודהיזם, הינדואיזם וקונפוציאניזם. גלעדי משמש עורך משנה של הקובץ ומחבר הפרק על האסלאם.
הקובץ, בעריכת דון בראונינג ומרסיה בנג', הוא פרי פרויקט מחקר משותף של שתי אוניברסיטאות אמריקאיות, שיקגו ואמורי. הוא עומד לראות אור ב-2009 בהוצאת הספרים של אוניברסיטת רטגרס (The Child in World Religions). כל פרק בספר כולל מבוא ומבחר גדול של טקסטים מתורגמים משפות המקור.
המשפחה באסלאם על-פי מקורות ערביים: היבטים תרבותיים, משפטיים ודתיים.
ספר משותף לאבנר גלעדי ולקבוצת חוקרים מפריז: ד"ר ז'קלין סובלט, פרופ' קתרין מאייר-ז'ואן ופרופ' חוסיין בנח'ירה שיראה אור בשפה הצרפתית. זהו פרי פרויקט שראשיתו בסדרת הרצאות על ההיסטוריה של נשים וילדים בחברות אסלאמיות קדומות שנשא גלעדי בבית הספר ללימודים מתקדמים של אוניברסיטת הסורבון ב-2005. הספר נחלק לשניים: "תאוריות ודימויים" ו"ממודל למציאות" וכולל פרקים על המינוח לציון "משפחה", מתן שמות, דיני המשפחה השרעיים, רעיון הילדות, משפחה ורגשות, משפחות קדושים ומשפחות במזרח התיכון בתקופה העות'מאנית ובעת החדשה.
הספר עומד לראות אור בפריז ב-2013, בהוצאת Les Indes savants (La famille en Islam d'après les sources arabes: Aspects culturelles, juridiques et religieux).
ספרו על ההיסטוריה החברתית של המיילדוּת במזרח התיכון המוסלמי מימי הביניים המוקדמים ועד סף העת החדשה ראה אור ב-2015 ב-Cambridge University Press.
רשימת פרסומים.
ספר לימוד לבי"ס תיכוניים ומדריך למורה.
בגדאד – אשנב לתרבות האסלאם בימי הביניים, גבעתיים: מסדה, 1981.
אסף (פירושונים)
אסף שומר הפרדס
אסף אבי יואח
אסף ראש המשוררים
סאות'המפטון
סאות'המפטון (באנגלית: Southampton) היא העיר הגדולה ביותר במחוז המפשייר שבדרום אנגליה. העיר נמצאת בצפון מפרץ סאות'המפטון, בסמוך למפגש הנהרות טסט ואיצ'ן, והיא אחת מערי הנמל הראשיות של הממלכה המאוחדת. ממנה יצאה הטיטניק להפלגת הבכורה שלה לניו יורק וטבעה באוקיינוס האטלנטי.
נמל סאות'המפטון, מהגדולים מסוגו באירופה, הוא אחד המעסיקים הגדולים בעיר. מעסיקים חשובים נוספים הם אוניברסיטת סאות'המפטון ומפעל מכוניות של פורד טרנזיט.
היסטוריה.
העיר הוקמה על ידי הרומאים בסביבות שנת 70 לספירה תחת השם "קלאוסנטום" (Clausentum). מיקומה היה בעל חשיבות אסטרטגית כנמל ששירת את הערים סולסברי ווינצ'סטר שהיו כבר קיימות באזור. חשיבות העיר עלתה עוד יותר אחרי פלישת הנורמנים לאנגליה בשנת 1066. באותה תקופה היא נקראה "המוויק". וינצ'סטר, הנמצאת לא רחוק, הפכה לבירת אנגליה, בעוד סאות'המפטון הייתה לנמל המסחרי החשוב ביותר של הממלכה. עם תחילת ההתפשטות הבריטית אל אסיה ואל אמריקה הצפונית, איבד הנמל את הבכורה ועיקר הסחר היה מערי נמל אחרות כמו ליברפול.
התנופה המשמעותית של העיר התחוללה באמצע המאה ה-19, כשקמו בה מספנות. בניית אוניות הפכה התעשייה החשובה ביותר בעיר. הנמל התרחב במקביל להתחזקות במסחר דרך צפון האוקיינוס האטלנטי.
בשנת 1907 התחיל לפעול ה-White Star Line שמרכזו בסאות'המפטון. ב-1919 הוקם קו קונארד.
עד מלחמת העולם השנייה הוקמו בעיר גם שדה תעופה ומפעלים רבים. ברובע וולסטון פותחו ונבנו מטוסי ספיטפייר הראשונים. במהלך המלחמה בעת הקרב על בריטניה נהרסו העיר העתיקה ההיסטורית וחלקים אחרים של העיר על ידי מטוסים מפציצים גרמניים ועל ידי טילי V1. אחרי המלחמה נבנתה העיר מחדש בבנייה מודרנית, והתרחבה. עם הגידול בתחבורה האווירית ירדו קווי התחבורה הימית, שהתרכזו יותר במסעות שיט לתיירים ובהובלת סחורות.
אחרי שנות ה-90 של המאה ה-20 צמחה התיירות, בין היתר בגלל קרבת המקום לאזור הנופש ניו פורסט.
ספורט.
את העיר מייצגת קבוצת הכדורגל סאות'המפטון המשחקת בפרמייר ליג.
תצפית מדעית
ניסוי בבני אדם
מנדוסה (פרובינציה)
מנדוסה (בספרדית: Mendoza) היא פרובינציה באזור הקוז'ו במערב ארגנטינה. היא גובלת בפרובינציית סן חואן בצפון, בסן לואיס במזרח, בלה פמפה בדרום-מזרח, בנאוקן בדרום ובצ'ילה במערב. מנדוסה היא אחת הפרובינציות המאוכלסות בארגנטינה, ובשנת 2001 התגוררו בה למעלה ממיליון וחצי תושבים. הפרובינציה קרויה על שם עיר הבירה שלה, מנדוסה.
גאוגרפיה.
במזרח הפרובינציה מתנשאות כמה מהפסגות הגבוהות בהרי האנדים, ובהן ההר הגבוה ביותר ביבשת אמריקה כולה, אקונקגווה, הממוקם בקצה הצפון-מערבי של הפרובינציה, וגובהו 6,960 מ' מעל פני הים. פסגות גבוהות נוספות כוללות את ההרים טופונגאטו (6,570 מ'), סן חוסה (5,856 מ'), טופונגאטיטו (5,682 מ'), מאיפו (5,323 מ') וסוסנאדו (5,189 מ'). תוואי הקרקע נעשה מישורי יותר ככל שמתקדמים מזרחה, ואולם בדרום הפרובינציה מתנשאים שני הרים נוספים הקוטעים רצף זה, נוואדו (3,810 מ') ופָּז'וּן (3,680 מ').
מספר נהרות מרכזיים זורמים במנדוסה, ובהם דסגואדרו, המהווה את גבולה של הפרובינציה עם סן לואיס, אטואל הזורם במקביל לו בדרום הפרובינציה (ונשפך אליו בלה פמפה). מספר נהרות זורמים מהרי האנדים מערבה ונשפכים לדסגואדרו, ובהם מנדוסה, טוּנוּזָ'אן ודִיאָמָנְטֶה.
האקלים בפרובינציה יבש, וכמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בין 150 ל-350 מ"מ. משרע הטמפרטורות בין היום ללילה קיצוני.
היסטוריה.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על כך שהאזור היה מיושב כבר לפני כ-4,000 שנה. בעת הגעת הספרדים, במאה ה-16, התגוררו באזור עמי הווָרְפֶּה והפּוּאֶלְצֶ'ה.
ב-1551 הגיע לאזור פרנסיסקו ויאגרה, שנשלח בידי פדרו דה ואלדיביה מקוסקו, והגיע דרך צ'ילה. הוא שהה במקום עם חייליו במחיצת בני הווארפה במהלך החורף, ושב לצ'ילה. ב-1561 הגיע פדרו דל קסטיו, כבש את השטח וסיפח אותו למלכות המשנה של פרו. ב-2 במרץ הוא ייסד את העיר מנדוסה, או בשמה המלא: סיודד דה מנדוסה דל נואבו ואיה דה לה ריוחה (Ciudad de Mendoza del Nuevo Valle de La Rioja), על שמו של מושל צ'ילה, גארסיה אורטאדו דה מנדוסה.
לאחר הקמתה של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה ב-1776, סופחה אליה מנדוסה, בה התגוררו באותה העת כ-30 אלף תושבים. ב-1782 הוקמה האינטנדנסיה של קוז'ו, אך היא פורקה כבר ב-1783, והחל מאותה שנה הייתה מנדוסה חלק מהאינטנדנסיה של קורדובה וטוקומאן. ב-1813 הוקמה האינטנדנסיה של קוז'ו מחדש, והיא כללה את מנדוסה, סן חואן וסן לואיס של ימינו. ב-1814 מונה חוסה דה סן מרטין למושל קוז'ו, וב-1817 השלים את כיבוש קוז'ו מידי הספרדים, בדרכו לשחרורן של צ'ילה ופרו. ב-1 במרץ 1820 פורקה האינטנדנסיה ל-3 פרובינציות נפרדות - סן חואן, סן לואיס ומנדוסה. ב-14 בדצמבר 1854 הייתה מנדוסה לפרובינציה הראשונה בארגנטינה שמכוננת לעצמה חוקה.
ב-20 במרץ 1861 פקדה את מנדוסה רעידת אדמה חזקה. העיר מנדוסה נחרבה כמעט לגמרי, והוקמה מחדש במרחק של כקילומטר ממיקומה הקודם. ב-1885 הושלמה הקמתה של מסילת ברזל שקישרה את הפרובינציה עם בואנוס איירס, ואפשרה שינוע מהיר יותר של היין שיוצר בה לנמל בואנוס איירס. התפתחות תעשיית היין הביאה לפיתוח מואץ בפרובינציה בראשית המאה ה-20, ומהגרים רבים זרמו אליה, ובהם איטלקים, ספרדים, יהודים וערבים.