גל פרידמן נולד וגדל בגבעה הצרפתית, ירושלים. למד בבית הספר יאנוש קורצ'אק ואחר-כך בבית הספר רנה קסין בירושלים, במגמת פסיכולוגיה. בין גיל 5 ל-10 פרידמן חלה בסרטן. לאחר שהחלים, הקדיש את עיקר זמנו ומרצו לכדורגל, וזאת עד לגיל 24. הוא שיחק בקבוצות הילדים והנוער של הפועל ירושלים, אחר-כך עבר לקבוצת הבוגרים של מכבי נתניה, משם למכבי עפולה ואחר-כך לבית"ר תל אביב. הוא טס לאוקלהומה, ארצות הברית ולמד בקולג' NSU (North Eastern State University), שם למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה על בסיס מלגת כדורגל (2002-2001). בתום אותה שנה נבחר לנבחרת All American, אליה זומנו אחד עשר שחקני הכדורגל הנבחרים מכל המכללות (קולג'ים) במערב ארצות הברית. משם נסע למבחנים שפילד יונייטד באנגליה, אך לא הצליח להתקבל. הוא שב לישראל, ועבד בתפקידים שונים במועדון האומן 17, שאחיו היה ממנהליו, ולבסוף ניהל את המועדון. הוא שיחק בבני יהודה תל אביב, ולבסוף החליט להמיר את עולם הכדורגל בעולם המשחק.
פרידמן השתתף במכינה בת שנה בסטודיו למשחק ניסן נתיב, תל אביב, ואחר-כך למד במסלול התלת-שנתי בסטודיו (2005-2002). ב-2003 זכה במלגת "קרן שרת אמריקה ישראל" למשחק. בניסן נתיב פגש את חבריו לאנסמבל ציפורלה, ובשנת 2005 הקים את האנסמבל ביחד עם תשעה מחבריו לכיתה בשנה השלישית ללימודיהם. עם חבריו אלו הוא ממשיך לשחק, ללמד ולהופיע במשך שמונה שנים עד היום (2017).
חצי שנה אחרי שסיים את לימודיו בסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב, הוא החל ללמד שם. הוא פיתח קורס שמטרתו ללמד דינמיקה קבוצתית באמצעות משחקי ספורט. כיום (2012) הוא ממשיך להעביר את הקורס, ובנוסף לכך משמש כחונך של תלמידי שנה ג' בכיתות הסטודיו בתל אביב וירושלים. מאז שנת 2008 הוא חבר הוועד המנהל בסטודיו.
ב-2006 שיחק בהצגה "שיחות לילה", בבימויו של עמיר קליגר, שהוצגה בתיאטרון תמונע. בהצגה שיחקו גם יוסי מרשק, נעמי פרומוביץ'-פנקס, רונן יפרח ועירית נתן-בנדק.
הוא שיחק גם בסרטו הקצר של עמיר מנור "אדומים" (2007). בסרט זה הוא גילם את דמותו של ארז, מנהיג קבוצה שדוגלת בכך שצריך לחולל מהפכה קומוניסטית בישראל.
ב-2007 שיחק גם בסרטו של יוסף סידר "בופור". בסרט זה הוא גילם את דמותו של בייליס, חייל דתי שמגיע לשרת בלבנון ובעקבות קורותיו שם, מתחיל לפקפק בדת.
שיחק בהצגת היחיד "בלון", מאת ובבימויו של הפסיכולוג הקליני אלדד כהן. על הצגה זו זכה בציון לשבח בתיאטרונטו 2008. בהצגה זו גילם דמות של מוכר בלונים בפתח בית עיריית תל אביב-יפו, שאהבתו לבחורה מובילה אותו לאשפוז פסיכיאטרי.
שיחק בסרטו של עמרי גבעון "7 דקות בגן עדן" (2009). בסרט זה גילם את דמותו של רונן, חובש קרבי הלום קרב.
פרידמן שיחק גם בסרטו של מני יעיש "המשגיחים" (2012), וזכה עבור הופעתו בפרס אופיר לשחקן המשנה בשנת 2012. בסרט זה הוא מגלם את דמותו של ערס בת-ימי חוזר בתשובה. כדי להבין את הדמות הלך לישיבות רבות וקברי צדיקים.
כמו כן, שיחק בתפקיד אורח בשני פרקים בסדרת הטלוויזיה "המקום".
משנת 2006 ועד 2012 שיחק פרידמן בהצגת הילדים "טירונות", פרי עטו ובבימויו של הלל מיטלפונקט, שמוצגת בתיאטרון אורנה פורת.
מאז שנת 2009 הוא מלמד גם בסטודיו לאמנויות הבמה – תיאטרון חולון. בעבר לימד גם בבית הספר מנשר לאמנות.
השתתף בפרסומת לסלקום בבימויו של שחר סגל ובפרסומת לתדיראן, בבימויו של יואב צפיר.
ב-2018 גילם את בבצ'יק - מנהל ברשת מרכולים במיני־סדרה הישראלית אוטונומיות.
בשנת 2018 שיחק בסדרה "מלכות" ששודרה בהוט.
גל פרידמן נשוי למיקה, מפיקה במקצועה.
אנקילוזאור מגניבנטריס
אלברטוזאור סרקופגוס
גורגוזאור ליברטוס
גיגאנוטוזאור קרוליני
קרכרודונטוזאור סהרה
אלוזאור שברירי
גל פרידמן (פירושונים)
הנריק ארליך
הנריק (הרש וולף) ארליך (בפולנית: Henryk Ehrlich; 1882 לובלין - 1942 סמרה) היה פעיל בבונד ואחד ממארגני הוועד היהודי האנטי פשיסטי.
קורות חיים.
ארליך נולד במשפחה חסידית, אך אביו התרחק מן החסידות והתקרב אל חוגי ההשכלה.
בשנת 1902 למד משפטים באוניברסיטת ורשה, ב-1903 הצטרף אל הבונד, ב-1904 נעצר על ידי השלטונות וסולק מן האוניברסיטה בגלל השתתפותו בהפגנה מהפכנית. זמן קצר לאחר מכן שוחרר ונסע לברלין, שם למד באוניברסיטה מקומית. בין השנים 1908-1906 למד משפטים באוניברסיטת פטרבורג, ב-1909 נעצר שוב, לאחר שחרורו נסע לצרפת. כשפרצה מלחמת העולם הראשונה השתקע ארליך בפטרבורג, שם השתתף במערכת העיתון די צייט של הבונד. בזמן המלחמה הוא היה חלק מקבוצת סוציאל-דמוקרטים שרצו בניצחונה של רוסיה במלחמה, יחד עם משה רפס הם היו חברי מועצה צבאית-תעשייתית שנוצרה לצורך הספקת צרכים צבאיים. הוא לקח חלק פעיל במהפכת פברואר והיה חבר בסובייט פטרוגרד.
ב-1918 חזר לוורשה, השתתף במערכת של היומון פאלקסצייטונג, היה עורך של העיתון.
ארליך נהיה חבר בוועדה המרכזית של הבונד בתחילת שנות העשרים וב-1935, הוא ניהל את הבונד ביחד עם ויקטור אלטר. עקב פעילותו הענפה בארגון זה, ארליך הפך לאחד הפוליטיקאים היהודים הפולנים החשובים ביותר בתקופה זו.
לאחר הפלישה הגרמנית לפולין ברח לאזור הכיבוש הסובייטי. הוא נעצר על ידי הנ.ק.ו.ד. ב-1939, וב-1941 נידון למוות יחד עם ויקטור אלטר. עוד באותה שנה עונשו הומר למאסר של עשר שנים. הוא שוחרר זמן קצר לאחר מכן יחד עם אלטר, כדי להקים את הוועד היהודי האנטי פשיסטי. הוא ואלטר נעצרו שוב ב-4 בדצמבר 1941 ונידונו למוות באשמת ריגול לטובת גרמניה. על פי גרסת הנ.ק.ו.ד., בעודו בכלא, ב-14 במאי 1942, שם ארליך קץ לחייו. ואולם מבדיקת התיק של ארליך בארכיון הק.ג.ב. שערכה ויקטוריה דובנוב, אחייניתו של ארליך, לא עלו ראיות להתאבדות.
משפחתו.
ארליך היה נשוי לסופיה (1885–1986), בתו של ההיסטוריון היהודי הנודע שמעון דובנוב. בשנת 1941 הצליחו אשתו ובניו של ארליך, אלכסנדר וויקטור, להימלט מליטא לארצות הברית דרך יפן בזכות האשרות שנתן להם הקונסול צ'יאונה סוגיהארה. אלכסנדר ארליך (1912–1985) היה לימים פרופסור לכלכלה באוניברסיטת קולומביה, וּויקטור ארליך (1914–2007) היה פרופסור לספרות רוסית באוניברסיטת ייל.
דרכי הנהגתו של ארליך.
היו מספר מקרים לאורך שנותיו כראש הבונד בפולין שהצביעו עליו כפרגמטיסט. לדוגמה, ארליך היה משוכנע ששאיפות נציגי התנועה הציונית של השנים האלה סתרו ואף איימו על המטרות של הבונד. הציונות שללה את הגלות ולפי ארליך, עידוד הגירה לפלשתינה, ארץ שלא יכלה לקלוט הגירה של מיליוני יהודים וגם מצבה הביטחוני היה לא יציב, לא היוותה אופציה רצינית עבור רוב יהודי פולין. לכן ארליך ראה בתפקידו של הבונד לאפשר ליהודי פולין לחיות במולדתם מתוך שיתוף פעולה עם השלטון ומתוך תקוות שיזכו בעתיד לחיות בשוויון ומתחת לשלטון דמוקרטי.
דוגמה נוספת לפרגמטיזם של ארליך נמצאת בפרשנותו להצלחת הבונד בבחירות יהודיות מקומיות בשנות 1938-1939. כשהבונד הפך להיות הכוח הפוליטי העיקרי בקרב יהודי פולין. ארליך, כפעיל ותיק בתנועת הבונד, נקט בעמדה זהירה יחסית וטען שהניצחון בבחירות לא העיד על היסחפות אידאולוגית של יהודי פולין לערכי הבונד, אלא העיד על הרצון של יהודים מקומיים להתחבר למפלגה שנלחמה למען שוויון זכויות פוליטי וחברתי. הוא הבין שגם אם היו ליהודי פולין רגשות ציוניים, הם הצביעו עבור מפלגה מקומית על מנת לייצג את הצרכים שלהם ולקדם את מעמדם בחברה הפולנית.
לפי סטטיסטיקות הבחירות שהביא דניאל בלטמן בספרו 'למען חירותנו וחירותכם', ארליך צדק בהערכתו. בלטמן קבע שם שהצלחתו של הבונד בבחירות בשנת 1938-39 נבעה ממצב של יהודי פולין בסוף שנות ה-1930, והצבעה זו לא ביטאה הזדהות אידאולוגית אלא נבעה בעיקרה משיקולים פרגמטיים.
הגדעונים (אלחוטנים)
הסוף (ספר)
הסוף: התרסה וחורבן בגרמניה של היטלר 1944-1945 הוא ספר מאת ההיסטוריון הבריטי, פרופסור סר איאן קרשו. הספר יצא לאור בשפה האנגלית בשנת 2011, תורגם לעברית על ידי כרמית גיא ויצא לאור בהוצאת עם עובד בשנת 2012. הספר מתאר את עשרת החודשים האחרונים של החזית האירופאית בעת מלחמת העולם השנייה, החל מניסיון התנקשות הכושל של קלאוס שנק פון שטאופנברג בהיטלר בשנת 1944, ועד לכניעת גרמניה הנאצית "ללא תנאי" לבעלות הברית במאי 1945, ומנסה לענות לשאלה "...הרס עצמי שמקורו בהמשך הלחימה כמעט עד השמדה מוחלטת וכיבוש מלא בידי האויב הוא עניין נדיר ביותר. אך כך נהגו הגרמנים ב־1945. מדוע?..."
רקע.