זמן השיא למסלול לגברים נקבע בשנת 2011, הוא 2:03:02, ולנשים נקבע בשנת 2014, 2:18:57. רק בשלוש ריצות לאורך ההיסטוריה של מרתון בוסטון נקבעו במקום הזמנים הטובים בעולם. בשנת 1947 קבע רץ מקוריאה הדרומית זמן של 2:25:39. בשנת 1975 קבעה רצה מגרמניה המערבית זמן של 2:42:24, ובשנת 1983 קבעה רצה אמריקאית זמן של 2:22:43. הזמנים במסלול מרתון בוסטון נפסלו מלשמש כזמני שיא בינלאומי מכיוון שגובהו מעל פני הים של קו הסיום במסלול, נמוך באופן משמעותי מקו הזינוק, ומכיוון שהמרחק שבין קו הזינוק לקו הסיום רחוק מדי ומאפשר לרץ ליהנות מרוח גבית עקבית.
צופים.
כחצי מיליון צופים מגיעים לחזות ברצי מרתון בוסטון באירועים המתקיימים בשנים האחרונות והופכים אותו לאירוע הספורט הגדול ביותר בניו אינגלנד. בשנת 2006 קיבלו למעלה מ-1,000 עיתונאים הרשאות לסיקור הריצה.
לאורך הכבישים והרחובות בהם עובר המסלול עומדים אלפי צופים המעודדים את הרצים ומציעים להם מי שתייה וחטיפים. באופן מסורתי משחקת קבוצת בוסטון רד סוקס במגרשה הביתי ביום הריצה, ומיד עם סיום המשחק יוצאים אלפי הצופים מן האצטדיון ועומדים לעודד את הרצים המתקרבים אל הקילומטר האחרון בריצתם.
בלצ'יק
בַּלְצִ'יק (בבולגרית: Балчик) היא עיר נמל קטנה לחוף הדרום המערבי של הים השחור בשטח מחוז דובריץ' שבחבל דרום דוברוג'ה, אשר בבולגריה. העיר שוכנת 31 קילומטרים צפונית-מזרחית לווארנה ו-402 קילומטרים מבירת המדינה סופיה. בלצ'יק ידועה בשם "העיר הלבנה" בשל סלעי הגיר אשר מקיפים אותה. העיר מפורסמת גם בגן הבוטני המצוי בשטחה, שבו כ-3,000 סוגי צמחים.
היסטוריה.
התיישבות אנושית מאורגנת ביישוב מתוארכת לתקופת האבן החדשה. בהמשך בתקופת הממלכה התראקית נקראה העיר דיוניסופוליס. במהלך המאה ה-1 לפנה"ס הפכה עיר חלק מפרובינציה רומית, עברה לאחר פיצול האימפריה, לחזקת האימפריה הביזנטית ובמקום נבנתה מצודה. סביר להניח שבמקום היה יישוב קטן גם בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה, אם כי תיעוד לגביו קיים רק במסמכים עות'מאניים בשמו המודרני בלצ'יק, שנגזר מהשפה הגגאוזית ומשמעו מקום קטן, או מהשפה הטורקית ומשמעו מקום דייג קטן.
העיר שוחררה מאחיזת האימפריה העות'מאנית במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) והפכה מכוח חוזה סן סטפנו חלק מנסיכות בולגריה. לאחר מלחמת הבלקן השנייה הועברה העיר לרומניה בהתאם לסיכומי חוזה בוקרשט, נכבשה בידי הצבא הבולגרי במהלך מלחמת העולם הראשונה והוחזרה לרומנים מתוקף חוזה ניי. ב-1940 הוחזר כל חבל דרום דוברוג'ה לבולגריה במסגרת הסכם קראיובה ומאז נותר היישוב בחזקת הבולגרים.
בתקופה בה הייתה העיר בשליטת רומניה, בנה המלך פרדיננד הראשון ארמון מפואר, לאשתו המלכה מריה מאדינבורג. האזור היה פופולרי בין האמנים הרומנים לרבות מרסל ינקו ופטרה יורגולסקו-יור והם היו מגיעים למקום בתקופת הקיץ.
כלכלה ודמוגרפיה.
בעיר נמל דיג ומסחר קטן ומעגן ל-60 יאכטות. מסביב לעיר ישנם שטחים חקלאיים פוריים, אך עיקר התוצר המקומי הגולמי מגיע מענף התיירות. 62.8 אחוזים מתושבי הרשות המקומית הם בולגרים שמרביתם נוצרים אורתודוקסים, 16.2 אחוזים טורקים שמרביתם מוסלמים סונים ו-12.3 אחוזים הם בני רומה. בסמוך לעיר נמל תעופה קטן אשר במהלך מלחמת העולם השנייה שימש את הלופטוואפה כנגד כוחות צבא ברית המועצות. בימינו השדה אינו פעיל וקיימות תוכניות להופכו לנמל תעופה מסחרי בינוני.
ההעפלה לארץ ישראל.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגודדו לאורך ערי הדנובה מאות פליטים יהודים שביקשו להימלט מחמת הקרבות והסכנה הנאצית הקרבה. נמל העיר בלצ'יק שימש לא אחת כתחנת מעבר לאניות מעפילים אלו שהפליגו לאורך הדנובה, עד לים השחור בשטח רומניה ומשם לכוון ארץ ישראל.
פרשיית האנייה הילדה.
אניית המעפילים הִילְדָה אספה 728 פליטים מצ'כוסלובקיה והפליגה לכיוון נמל העיירה בלצ'יק במטרה להמתין לפליטים נוספים מיוגוסלביה. בשלהי 1939 בעיצומו של החורף הגיעה האנייה לעיירת הדייג והנופש אשר הייתה בעת ההיא תחת שלטון רומניה. הפליטים מיוגוסלביה השתהו, המים קפאו סביב הספינה, מלחיה נטשו אותה, בקרב נוסעיה היהודים הייתה תסיסה ולבסוף לאחר כחודש ימים הורשו לרדת ממנה. השתהותה הרבה של הספינה על נוסעיה עוררה עימות מול הנהגת העיירה אשר הלינה על התנהגות מלחיה וכמות הנוסעים שהציפה את הכפר. האספקה בכפר לא הספיקה לכל הפליטים ועשרות מזחלות שלג נשלחו לעיר דובריץ' כדי להביא מזון לפליטים. בית המרחץ הנטוש בארמונה של המלכה מריה, שימש כאתר התקלחות ראשון למעפילים לאחר שבועות ארוכים. ב-8 בינואר 1940 לאחר שהפשיר הקרח עזבה הספינה את נמל בלצ'יק בדרכה לאיסטנבול ומשם לארץ ישראל .
כוכב הכסף
כוכב הכסף (באנגלית: Silver Star) הוא העיטור הצבאי הרביעי בחשיבותו המוענק לחבר בכוחות המזוינים של ארצות הברית, והעיטור השלישי בחשיבותו המוענק על גבורה אל מול פני האויב.
כוכב הכסף מוענק על גבורה אל מול פני האויב בנסיבות אשר אינן מצדיקות הענקת אחד מצלבי השירות (צלב השירות המצוין, צלב הצי, צלב משמר החופים או צלב חיל האוויר), העיטור השני בחשיבותו, או את מדליית הכבוד, העיטור הגבוה ביותר. את הכוכב ניתן להעניק לכל אדם אשר שירת בכוחות המזוינים והצטיין בשעת קרב באחד משלוש הנסיבות הבאות:
בשונה מצלבי השירות, הגבורה אותה נדרש החייל להציג על מנת לזכות בכוכב הכסף נמוכה יותר, והמעוטרים לא צריכים להיות תחת נטל אחריות גבוהה. לרוב טייסי חיל האוויר עומדים בקריטריונים לקבלת הכוכב עם הגיעם לדרגת אייס (לרשותו רשומות חמש הפלות ודאיות) שכן הדבר אומר כי הטייס סיכן את חייו מספר רב של פעמים בתנאי קרב על מנת לנצח את אויבו.
יוסף גרודזינסקי
יוסף גרודזינסקי (נולד ב-1953) הוא מתרגם, פסיכולוג, פובליציסט, בלשן וחוקר מח ישראלי. פרופסור מן המניין במרכז אדמונד ולילי ספרא לחקר המוח, האוניברסיטה העברית בירושלים, ופרופסור אורח במכון לרפואה ומדעי עצב, מרכז המחקר יוליך, גרמניה. מחקריו עוסקים בקשרים בין מבנה המוח ליכולות השפה האנושית.
אודות.
סיים תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בשנת 1981, וסיים דוקטורט באוניברסיטת ברנדייס בשנת 1985. נושא עבודתו היה "Language deficits and linguistic theory". משם עבר להשתלמות פוסט-דוקטורט במרכז למדעי הקוגניציה של המכון הטכנולוגי של מסצ׳וסטס. אחרי כן שימש בפרופסור מן המניין במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב ופרופסור מן המניין וראש הקתדרה לנוירו-בלשנות במחלקה לבלשנות ובמחלקה לנוירולוגיה/נוירוכירורגיה של אוניברסיטת מקגיל. בנוסף, הוא לימד במחלקה לנוירולוגיה (נוירופסיכולוגיה) בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת בוסטון.
מחקריו עוסקים בפסיכו-לינגוויסטיקה וחקר הבסיס הביולוגי של השפה והוא נחשב למומחה בעל שם עולמי בתחום. הוא ערך מחקרים העוסקים באפאזיה, מחלה נוירולוגית הגורמת לאובדן או פגיעה של יכולת השימוש בשפה. ערך מחקרים המנסים לשפר את הטיפול הניתן לאנשים הסובלים מבעיות מוחיות על ידי בדיקת הבסיס הנוירולוגי של הפגיעות. כיום הוא חוקר את הטענה שהיכולות המתמטיות והיכולות המילוליות במוח הן מקרה פרטי של יכולת כללית.
היה בין יוזמי "מכתב המאה", יוזמת הסירוב הקולקטיבית הראשונה בתולדות מדינת ישראל שנמסר ללשכת ראש הממשלה ב-21 באוגוסט 1978 במחאה על הוצאת שאלת עתיד ההתנחלויות מההסכם השלום עם מצרים על ידי ממשלת בגין.
בשנת 1998 יצא ספרו "חומר אנושי טוב: יהודים מול ציונים". ספר הבוחן את יחסה של התנועה הציונית ליהודי אירופה בשנים שבין תום מלחמת העולם השנייה להקמת המדינה.
ליו ליונס
יוסי גרודזינסקי
אדולף גרונבאום
אדולף גרונבאום (גרמנית: Adolf Grünbaum; 15 במאי 1923 - 17 בנובמבר 2018) היה פילוסוף והיסטוריון של המדע האמריקאי ממוצא יהודי-גרמני.
אודות.
גרונבאום נולד ב-15 במאי 1923 בקלן. בפברואר 1938 ברח עם משפחתו לארצות הברית. במלחמת העולם השנייה שירת במודיעין של צבא ארצות הברית ונשלח לברלין ובשנת 1944 התאזרח בארצות הברית. הוא סיים את לימודי התואר הראשון בפילוסופיה ומתמטיקה מאוניברסיטת וסליין בקונטיקנט בשנת 1943. הוא סיים תואר שני בפיזיקה מאוניברסיטת ייל בשנת 1948 ודוקטורט בייל בשנת 1951 בפילוסופיה של המדע. נושא עבודתו היה "The philosophy of Continuity". החל משנת 1960 לימד פילוסופיה באוניברסיטת פיטסבורג. הוא הקים באוניברסיטה את המרכז לפילוסופיה של המדע.
שלושת תחומי מחקר העיקריים שלו הם החלל וזמן, הרציונלניות מדעית וקריטריונים להפרכת תאוריה מדעית, והתאוריה הפסיכואנליטית.
הוא נישא לתלמה ברוורמן אותה הכיר מהתיכון ב-26 ביוני 1949 והיה אב לבת אחת.
נפטר ב-17 בנובמבר 2018.
M3 (פירושונים)
M3 (מ-Messier 3, נקרא גם NGC 5272) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים כלבי ציד הנמצא במרחק של כ-33,900 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-500,000 כוכבים. זהו אחד מהצבירים הכדוריים הגדולים ביותר שמוכרים כיום.
היסטוריה.
הצביר התגלה בשנת 1764 על ידי שארל מסיה והוא העצם הראשון בקטלוג מסיה שזוהה לראשונה על ידיו. מסיה לא זיהה שמדובר בצביר כוכבים ורק בשנת 1784 גילה האסטרונום ויליאם הרשל עובדה זו.
הצביר ניתן לצפייה בעין רק בתנאי תצפית מיטביים, והוא נמצא על הגבול עם קבוצת שערות ברניקי כ-6 מעלות מצפון-מזרח ל-β בשערות ברניקי. במשקפת או בטלסקופ חובבים ניתן להבחין שמדובר בגרם שמיים שאינו כוכב ובאמצעות ציוד חובבים איכותי ניתן אף להבחין בכוכבי הצביר, שהבהירים ביותר מביניהם הם בעלי דרגת בהירות נראית 12.7.
מאפייני הצביר.