תולדות המושג.
במקור המונח תיאר את היחס הנאיבי של אותם תומכים כלפי המעשים אותם ביצעה ברית המועצות, כדוגמת הטיהורים הגדולים של סטלין, והטלת הספק בהאשמות של המערב כלפי אותם המעשים, לעומת האופן הציני שבו המשטר הסובייטי ניצל את אותם התומכים התמימים לצורך השגת מטרותיהם. נהוג לשייך ללנין את טביעת המונח "אידיוטים שימושיים מהמערב", ביחס למפלגות וארגונים במערב התומכים באופן אוטומטי בברית המועצות, אם כי מעולם לא נמצאו בכתבי לנין עדויות לכך. האזכור המוקדם ביותר של המונח נמצא רק ב-1948 במאמר בניו יורק טיימס.
שימוש מאוחר.
כיום יש המשתמשים בכינוי הגנאי כלפי יריביהם באופן דומה לשימוש שנעשה בו כלפי תומכי ברית המועצות. מטבע הדברים, טיבה של האנלוגיה הוא סובייקטיבי.
שימוש עיקרי במונח כיום הוא בהתייחסות לקבוצות ואנשים המביעים תמיכה בדיקטטורות, ארגונים רדיקליים וקבוצות טרור אסלאמיסטיות. לעיתים, קבוצות שמאל רדיקלי, פעילי שלום, פציפיסטים ואף ארגוני זכויות אדם מכונים על ידי מתנגדיהם "אידיוטים שימושיים של האסלאם". המשתמשים במונח זה טוענים שחלק מארגונים אלה, החורתים על דגלם את עקרונות ההומניזם וזכויות האדם, מעלימים-עין ממעשי זוועה, טבח, טרור, פרעות, פשעים נגד האנושות והפרות זכויות אדם שלא היו נסבלים במדינות מערביות, מצד הארגונים בהם הם תומכים. יש המסבירים תופעה זו בגזענות של ציפיות נמוכות, שלטענתם קיימת בקרב אותם ארגונים, הגורמת להם להיות סלחנים לגבי מעשי זוועה והפרות זכויות אדם מצד אותם ארגונים וקבוצות הנתפשים כנחותים מוסרית מהעולם המערבי הנאור והדמוקרטי.
דוגמה לכך היא תיאורו של העיתונאי בן-דרור ימיני את הפגישות שקיים נועם חומסקי עם בכירי חזבאללה. ימיני כינה כך גם את ריצ'רד פאלק, שליח מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם, אשר צוטט בהצדקת פיגועי התאבדות בטענה שזו דרך מאבק לגיטימית של הפלסטינים ואף טען במאמר שחמאס איננו ארגון טרור.
שביל עמי
שביל עמי הוא טיילת לאורך הגדה המזרחית של נהר הירדן, המובילה מעמיר לשדה נחמיה וגשר יוסף. הטיילת קרויה על שם עמי פלד, תלמיד תיכון שנהרג בשנת 1990 בתאונת דרכים כשרכב על אופניו מקיבוץ עמיר לכפר בלום.
ברצפת הבטון של הטיילת משובצים פסוקים מהתנ"ך המאזכרים את נהר הירדן. פסוקים בהם מוזכר שם האלוהים הוסרו לבקשת חוגים דתיים.
קטע הירדן שהטיילת עוברת לאורכו משמש גם לשייט קייקים ולרפטינג, וכן פועל בו מתקן אומגה מעל לירדן, מכפר בלום אל הטיילת.
בסמוך לשביל נמצא מפגש הנחלים חצבאני, בניאס ודן.
רובין סודרלינג
רובין בו קרל סודרלינג (בשוודית: Robin Bo Carl Söderling - נהגה סֶדֶרְלִינְג; נולד ב-14 באוגוסט 1984) הוא טניסאי עבר שוודי. בשיאו דורג במקום רביעי בעולם בדירוג סבב ה-ATP. סודרלינג הפסיק לשחק מיולי 2011 לאחר שחלה במחלת הנשיקה, ובדצמבר 2015 הודיע על פרישה מהטניס לאחר שלא החלים לגמרי מהמחלה. עיקר הצלחתו בסבב טורנירי הגרנד-סלאם היא באליפות צרפת הפתוחה (רולאן גארוס), שבה הגיע פעמיים ברציפות (2009, 2010) לשלב הגמר לאחר שניצח את האלופים הקודמים.
סודרלניג זכה בעשרה תארים בסבב היחידים ובטורניר אחד בזוגות.
הוא התאמן תחת הדרכתו של מגנוס נורמן שהיה בעצמו פיינליסט באליפות צרפת הפתוחה ונכון ל–2012 מתאמן עם פרדריק רוסנג'רן.
ביוגרפיה.
סודרלינג נולד בעיירה טיברו שבמחוז יטאלנד המערבית, והחל לשחק טניס בגיל 5. את צעדיו הראשונים בטניס הבינלאומי החל בטורניר בלוקסמבורג בשנת 1998 בהיותו בגיל 14, הוא הפסיד כבר במשחק הפתיחה. בשנת 2000 הוא זכה ב-4 טורנירים בינלאומיים. בשנת 2001 זכה ב-3 טורנירים, ביניהם האורנג' בול (תחרות הטניס לנוער החשובה בעולם) ולראשונה שיחק בטורניר ATP שנערך בסטוקהולם וניצח משחק אחד. הוא דורג במקום הרביעי בעולם לנוער אותה שנה.
בשנת 2002 השתתף סודרלינג בחמישה טורנירים של הסבב המקצועני. בנוסף הוא הגיע לסיבוב השני בטורניר הבוגרים ולשלב הגמר בטורניר הנוער של אליפות ארצות הברית הפתוחה.
בשנת 2003 שיחק סודרלינג בסיבוב השלישי של וימבלדון לאחר שעלה מהמוקדמות. לראשונה הוא הגיע לשלב הגמר בטורניר סטוקהולם והפסיד בשובר שוויון. הוא דורג בסיומה של השנה במקום ה-86 בעולם.
בשנת 2004 זכה סודרלינג בתואר הראשון שלו בטורניר בליון (אולם). הוא הגיע לגמר טורניר מרסיי. בסוף אותה שנה הוא טיפס לרשימת 50 הטניסאים הטובים בעולם.
בשנת 2005 סבל סודרלינג מפציעה קשה שהובילה אותו לניתוח ברך. למרות הניתוח הוא הצליח לזכות בטורניר נוסף במילאנו ולהגיע לסיבוב השלישי של אליפות ארצות הברית הפתוחה לפני שעבר ניתוח נוסף.
סודרלינג חזר לשחק בשנת 2006 ותוך שלושה חודשים עלה בדירוג מהמקום ה-100 שאליו ירד, בחזרה ל-50 הראשונים בעולם. את השנה הוא סיים במקום ה-25 בעולם.
בשנת 2007 שיחק סודרלינג בסיבוב השלישי בווימבלדון והפסיד לנדאל ב-5 מערכות. לאחר 5 שנים הייתה זו השנה שבה לא הגיע לשלב הגמר בשום טורניר ששיחק. שלושה חודשים לפני סיום העונה הוא סבל מפציעה בשורש כף היד.
בטורניר רוטרדם הגיע סודרלינג לשלב הגמר בו הפסיד למיכאל לורדה ב-3 מערכות. שבוע לאחר מכן הוא הגיע לשלב הגמר שוב הפעם בטורניר ממפיס שבארצות הברית.
בשנת 2009 הגיע סודרלינג בפעם הראשונה בקריירה שלו לשלב הגמר בטורניר הגרנד-סלאם, אליפות צרפת הפתוחה (רולאן גארוס), לאחר שניצח את רפאל נדאל בשלב שמינית הגמר 1-3 במערכות (הוא קטע רצף של 31 ניצחונות של נדאל בצרפת והיה לשחקן הראשון והיחידי עד כה, 2014, שניצח אותו על מגרש חימר במשחק של הטוב מ-5 מערכות), את ניקולאי דווידנקו ב-3 מערכות בשלב רבע הגמר ואת פרננדו גונזלס בשלב חצי הגמר ב-5 מערכות. בשלב הגמר הוא הפסיד לרוג'ר פדרר ב-3 מערכות.
בשנת 2010 הגיע סודרלינג פעם שנייה ברציפות לשלב הגמר באליפות צרפת הפתוחה לאחר שניצח את רוג'ר פדרר בשלב רבע גמר ב-4 מערכות ואת תומאש ברדיך בשלב חצי הגמר ב-5 מערכות. בשלב הגמר הוא הפסיד לרפאל נדאל ב-3 מערכות. בנובמבר הוא זכה בטורניר פאריס לאחר שגבר בגמר על גאל מונפיס 1:6, 6:7.
2011 ואילך.
בינואר 2011 זכה סודרלינג בטורניר בריסביין, לאחר שגבר בגמר על אנדי רודיק 3:6, 5:7. באליפות אוסטרליה הפתוחה הוא הגיע לסיבוב הרביעי, התוצאה הטובה ביותר שלו בטורניר זה. ביולי זכה בטורניר הרביעי שלו השנה, בטורניר בשטאד על חימר, לאחר שניצח בגמר את דוד פרר בשתי מערכות. ביולי הפסיק לשחק לאחר שלקה במחלת הנשיקה, ומאז לא חזר לשחק, ובדצמבר 2015 הודיע על פרישתו מטניס.
גרגוריוס השלישי
גרגוריוס השלישי (בלטינית: Gregorius III; 690 לערך – 28 בנובמבר 741) היה האפיפיור בין שנת 731 ועד למותו.
ביוגרפיה.
גרגוריוס השלישי נולד בסוריה. אחרי מותו של גרגוריוס השני הוא נבחר לאפיפיור וחודש לאחר מכן, ב-18 במרץ 731 נכנס לתפקידו.
תקופת כהונתו הייתה מאופיינת בהמשך המחלוקות בנושא האיקונוקלאזם עם האימפריה הביזנטית. גרגוריוס ניסה לערב את קרל מרטל בנושא על מנת להשליט שלום בין הניצים, לשווא. המחלוקת של גרגוריוס השלישי עם לאו השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית גרם לזה האחרון להכריז על הבישופויות של דרום איטליה, סיציליה, איליריה כנתונות לפטריארך קונסטנטינופול. גרגוריוס ניתק למעשה את היחסים עם ביזנטיון.
גרגוריוס המשיך במאמצי המרת הדת של השבטים בגרמניה ושלח את בוניפציוס הקדוש להמיר את דתם של תושבי צפון גרמניה.
גרגוריוס היה אחרון האפיפיורים שלא נולד באירופה, עד למינויו של פרנציסקוס בשנת 2013, פרק זמן של 1,282 שנים.
סנדרה של אלף התענוגות
סנדרה של אלף התענוגות (במקור: Vaghe stelle dell'Orsa) הוא סרט קולנוע מ-1965 בבימויו של לוקינו ויסקונטי. הסרט מהווה מעין מחווה לסיפורה של אלקטרה מן המיתולוגיה היוונית, ועוסק בנושאים של מוסר ואשמה. הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה.
שם הסרט.
הסרט הופץ במקור בישראל תחת השם "סנדרה", אך כיום מוכר יותר בשם "סנדרה של אלף התענוגות", שילוב של שמות ההפצה של הסרט בארצות הברית ("Sandra") ובבריטניה ("Of These Thousand Pleasures"). שמו המקורי של הסרט באיטלקית, "Vaghe stelle dell'Orsa", בתרגום חופשי "הכוכבים העמומים של הדובה הגדולה", נלקח מתוך פואמה מאת ג'אקומו ליאופרדי המצוטטת בסרט.
תוכן ותגובות.
הסרט עוסק בחזרתה של אישה בשם סנדרה לבית ילדותה באיטליה לאחר שנים רבות, יחד עם בעלה האמריקאי, לשם השתתפות בטקס זיכרון עבור אביה שנרצח בידי הנאצים במחנה ריכוז. שהייתה המחודשת בבית גורמת לפרקים בעייתיים מן ההיסטוריה המשפחתית לצוף מחדש: הקשר האינטימי של סנדרה עם אחיה סורל, שהוא ספק בעל אופי מיני, מעורר אי נוחות בבעלה, בעוד שהיא ואחיה מאשימים את אימם חולת הנפש ואת בעלה החדש בקשירת קשר שגרם למותו של אביהם.
זאב רב נוף טען כי זכייתו של הסרט בפרס אריה הזהב היא מפתיעה משום שהוא לא מתייחס, אפילו בעקיפין, לבעיות של העולם ושל האדם המודרני ובמקום זאת מתמקד בנושא ה"שולי" של גילוי עריות. הוא כינה את הסרט "עוד פרנקנשטיין, או דרקולה, בצורה מקורית מאוד".
בהניו יורק טיימס נטען שבהמשך לסרטו הקודם של ויסקונטי, "הברדלס", הסרט עוסק בהתמוטטותו של "המעמד העליון" באירופה ומהווה "זעקה מיוסרת של פרידה מן העבר".
הבמאי מיכאל הנקה סיפר שהוא הוכה בהלם כשצפה בסרט, משום שזו הייתה הפעם הראשונה בה הוא נתקל בטיפול קולנועי בנושא האלימות שלא באופן ראוותני, אלא כפי שהיא במציאות.
סנדרה
ניצן שירזי
ניצן שירזי (21 ביולי 1971 – 22 ביולי 2014) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי.
ביוגרפיה.