ת'ורנהיל התפתלה ונאבקה בין ידיו של בלאק, בתוך מה שכינתה בהמשך בתור שלו. הוא החל למשוך אותה לתוך רכבו, אך היא הצליחה לתפוס את אשכיו וללחוץ עליהם בחוזקה, מה שגרם לו לאבד את אחיזתו בה ואיפשר לה לנשוך את ידו הימנית. בלאק צרח בכאב, , בזמן שת'ורנהיל החלה לצרוח גם היא לעזרה, וחילצה את רגליה מבעד לדלתות הרכב. בן זוגה של ת'ורנהיל, ביסטון, אשר שמע את הצעקות וכעת רץ לעברם, צעק, . כאשר שמע אותו שחרר בלאק את אחיזתו מת'ורנהיל, אשר נפלה מטה לכביש, רץ במהירות לקבינת הרכב, ונמלט מהזירה בבהלה.
הזוג המפוחד רץ לעבר ביתה של ת'ורנהיל, שם סיפרו להוריה על שאירע ודיווחו על כך מיד למשטרת נוטינגהאמשייר, אשר תישאלו את שני הצעירים. הם תיארו את החוטף כאדם מוזנח, שמן ומקריח, בעל מבנה גוף גדול, בגילאי ארבעים עד חמישים, שגובהו המשוער היה מטר ושבעים וחמישה סנטימטרים.
מעצר.
בלאק נעצר בכפר ב-14 ביולי 1990, לאחר שדייוויד הרקס בן החמישים ושלוש, מנהל סניף דואר בדימוס, הבחין ברכב הטרנזיט הכחול שלו מאט לאורך הכביש הסמוך לביתו, בזמן שכיסח את הדשא. הרקס צפה בו יוצא החוצה ומעמיד פנים שהוא מנקה את שמשת הרכב, כאשר לפתע הבחין בבת השכנים בת השש חולפת מולו. הוא התכופף מטה בכדי לנקות את הפסולת ממדשאתו ושם לב כי רגליה של הילדה התרוממו מהמדרכה. לאחר שקם ראה את בלאק דוחף דבר מה בחיפזון מבעד לדלת הנוסעים, בטרם שב למושב הנהג ונסע מהמקום במהרה.
כאשר הבין כי זה עתה חזה בחטיפה, רשם הרקס את מספר לוחית הרישוי של הרכב, רץ לעבר בית משפחתה של הילדה והודיע על שאירע לאמה, אשר התקשרה למשטרה בזריזות. שש ניידות הגיעו לכפר תוך מספר דקות. בזמן שתיאר לשוטרים את הרכב שראה הבחין בו הרקס שוב וקרא, . אחד השוטרים זינק לעבר הכביש והורה לנהג לעצור. בלאק הוצא מהרכב ונאזק.
בין השוטרים שהגיעו לזירה היה אביה של הילדה שנחטפה, אשר פתח את הדלתות האחוריות של הרכב וטיפס פנימה, קורא בשמה של בתו. כאשר הבחין בתזוזות בתוך שק שינה שנח על הרצפה, פתח אותו לרווחה ומצא אותה בפנים כאשר ידיה קשורות מאחורי גבה, רגליה כבולות זו לזו, פיה סתום בפלסטרים, וברדס מכסה את ראשה.
בדרך לתחנת המשטרה ב אמר בלאק כי . כמו כן טען כי עם הילדה . עם הגעתה לבית החולים, מצאו הרופאים כי הילדה עברה אונס אלים. עם זאת, היא הצליחה לכוון את השוטרים לאזור השירות הסמוך ל בו הותקפה.
עם הגעתם לתחנת המשטרה הודה בלאק כי אנס את הילדה, והסביר כי מיהר במעשיו מאחר . הוא הואשם בחטיפה ונעצר עד תום ההליכים. בזמן שהמתין לשימוע שנקבע עבורו ל-16 ביולי, הבחין הבלש הראשי בנקודות הדמיון שבין החטיפה לבין שלושת מקרי הרצח הידועים של הילדות, ודיווח על חשדותיו להקטור קלארק.
קלארק הגיע למקום ביום השימוע בכדי לראיין את בלאק בתחנת המשטרה של סנט לאונרדס, אדינבורו. על אף שתשובותיו הקצרות הסתכמו בכן ולא, עזב קלארק את המקום בתחושה כי האדם שזה עתה ראיין היה הרוצח שחיפש מאז 1982.
משפט.
הליכים קדם משפטיים.
בשימועו המקדים של בלאק ב-16 ביולי נקבע כי יישפט בפני , בגין חטיפתה של הילדה מסטואו, והוא הועבר ל לשם מעצר עד תום ההליכים.
בחיפוש שנערך ברכבו נמצאו אמצעי ריסון שונים כגון חבלים, פלסטרים וברדסים, וכן מצלמת פולארויד, פריטי לבוש שונים של ילדות, מזרן, ומבחר אביזרי מין. בלאק טען כי במהלך הנסיעות הארוכות שערך במסגרת עבודתו נהג לעצור באזורי שירות, להתלבש בבגדי הילדים, ולאונן. הוא לא מסר כל הסבר "מתקבל על הדעת" לגבי שאר הממצאים.
לבקשתם של בלשי החקירה בוצע חיפוש נוסף במקום מגוריו של בלאק בסטמפורד היל בידי משטרת המטרופולין של לונדון. במקום נמצא אוסף גדול של פורנוגרפיית ילדים אשר כלל מגזינים, ספרים, תמונות וסרטים, ביניהם חמישים ושמונה קטעי וידאו שהכילו תוכן גרפי מפורט של אונס ילדים אשר בלאק טען שהשיג באירופה. כמו כן נמצאו במקום מספר פריטי לבוש של ילדים, עותק מוכתם בזרע של עיתון מ-1988 המתאר את חטיפתה של תרזה ת'ורנהיל, ושלל אביזרי מין.
עורך הדין שמונה עבור בלאק, הרברט קריגאן, והתובע מטעם העיר אדינבורו, ביקשו שניהם כי בלאק יעבור אבחנה פסיכיאטרית שתבוצע בידי אנשי מקצוע בולטים בטרם ייפתח משפטו. שתי ההערכות הציגו מסקנות דומות בכל הנוגע לסטיותיו של בלאק ובדבר המשיכה המינית שחש כלפי ילדים. מאוחר יותר אמר בלאק לקריגאן כי התכוון להודות באשמה בגין סעיפי החטיפה.
משפט החטיפה.
משפטו של בלאק בגין חטיפתה של הילדה מסטואו החל ב-10 באוגוסט 1990, בבית המשפט העליון של סקוטלנד, אדינבורו, בפני השופט , ונמשך יום אחד.
בהצהרת הפתיחה אמר עורך דינו, קריגאן, כי בלאק התכוון להודות באשמה בפני כל הסעיפים. לאחר מכן ביסס התובע מטעם המדינה, , את העובדות הידועות על המקרה. לדבריו, החפצים שנמצאו ברכבו של בלאק העידו באופן ברור על כוונת תחילה. כמו כן ציטט חוות דעת של מומחה רפואי שטען כי הילדה הייתה נחנקת תוך רבע שעה אילולא נחלצה מהרכב בזמן.
עדויות נוספות דיווחו שבלאק נסע עם הילדה לעבר אזור שירות קרוב בו אנס אותה, ואז שב לכפר ממנו חטף אותה לראשונה. בהצהרה מפי הילדה שהוקראה בפני בית המשפט, נאמר כי בזמן שהסתכל עליה ובטרם דחף אותה לרכבו.
מטעם ההגנה נמסר שהחטיפה לא הייתה מתוכננת, וכי בלאק התכוון לשחרר את הילדה לאחר שתקף אותה. קריגאן הדגיש את העובדה שבלאק הודה בחופשיות בסטיותיו הפדופיליות, וטען כי נלחם בהצלחה בדחפיו לחטוף ילדות צעירות עוד קודם לתקרית. כמו כן אמר שבלאק השלים עם הסכנה שהיווה כלפי ילדים, וביקש לעבור טיפול מתאים.
לפני הטלת גזר הדין הביע השופט את תודותיו להרקס, שדריכותו הובילה למעצרו של בלאק. רוס דן את בלאק למאסר עולם, ותיאר את הפשע כ. הוא נימק את החלטתו באומרו שהושפע רבות מידי חוות הדעת הפסיכיאטרית, אשר קבעה שבלאק מהווה, וימשיך להוות, סכנה קיצונית לילדים. .
בלאק הודיע על כוונתו לערער על גזר הדין שקיבל בספטמבר 1990, אך בסופו של דבר ויתר על הרעיון. הוא הועבר ל בנובמבר אותה שנה לשם ריצוי מאסרו.
ראיון מכונן.
שבועיים לאחר משפטו של בלאק החליט קלארק לערוך עמו ראיון נוסף, ומינה שניים מעמיתיו, אנדרו ואט ורוג'ר אור, לשמש כמדובבים. הוא הנחה את שניהם להימנע משיפוטיות והעברת ביקורת, במטרה למנוע התעוררות של רגשות כעס או בושה אצל הנחקר.
במהלך הראיון בן שש השעות שוחח עמם בלאק בחופשיות על ניסיונותיו המיניים, על נזקי הפגיעה העצמית שנהג להטיל בעצמו, ועל משיכתו לילדים קטנים. הוא הודה כי אנס יותר משלושים ילדות בין שנות ה-60 לשנות ה-80, אך סירב לענות על שאלות שעסקו אפילו באופן קלוש במקרים ספציפיים, בהם חוקריו נקבו בשמות ילדות שנרצחו או שנעלמו. עם זאת סיפר על מקרה אחד בו פיתה שתי ילדות להיכנס לרכבו ב, ב-1985, לאחר שהעמיד פנים כי איבד את דרכו, אך הרשה להן לעזוב כאשר הבחין בעדי ראייה בוחנים אותם.
לקראת סוף הראיון עברו החוקרים להתמקד בשאלות שעסקו בתיקי חטיפה ורצח של ילדים, בייחוד המקרה של קרוליין הוג. לאחר שסיפרו לבלאק כי המשטרה כבר ידעה על כך ששהה בפורטובלו באותה העת בה נחטפה הוג, הוסיפו כי החזיקו ברשותם גם דיווחים מפי עדי ראייה, וקבלות של רכישותיו מתחנות הדלק באזור.
בניסיון נואש ואחרון לחלץ ממנו הודאה, שלף אחד החוקרים קלסתרון של האדם החשוד עמו עזבה הוג את יריד השעשועים, והניח אותו לצד תמונה של בלאק מאותה העת. בנקודה זו הפך בלאק לשקט והחל להתחמק מהשאלות שהופנו אליו. כאשר התבקש באופן ישיר להודות במעשיו ולסיים את סבלן של משפחות הקורבנות, שמר על שתיקה. למרות שהמידע שהופק מהראיון לא קידם כלל את חקירת הרצח, אמר קלארק בסופו לשני עמיתיו, .
תגליות.
בלשים מרחבי הממלכה המאוחדת אשר היו מעורבים בפרשת הרציחות פתחו במאמצים אדירים בניסיון לאסוף מספיק ראיות אשר ישכנעו את להגיש הליך משפטי חדש נגד בלאק, אשר באותה העת החליט לדבוק בזכויותיו וסירב לדבר או לשתף פעולה עם חוקריו.
גורמי החקירה יצרו קשר עם חברת השליחויות בה עבד בלאק במשך שנים רבות, בניסיון להשיג לוח זמנים או סידור עבודה אשר יאמתו את מיקומו בתאריכים בהם נחטפו ונרצחו הילדות. לדברי החברה, נהג בלאק לשלם על הדלק שרכש באמצעות כרטיסי אשראי פרטיים, ורק לאחר מכן למסור את הקבלות למחלקת הנהלת החשבונות עבור החזר כספי. אותם מסמכים, יחד עם לוחות הזמנים של נסיעותיו, אוחסנו בארכיוני החברה.
בעזרת הראיות החדשות הללו גילו החוקרים כי בלאק ביצע שליחויות בכל המקומות ובאותם תאריכים אשר בסביבתם נחטפו שלושת הילדות. אף על פי שהשעה המדויקת בה שהה בהם לא הייתה ידועה, קבלות תחנות הדלק הצביע על כך ששהה בקרבת מקום בכל אחד ממקרי ההיעלמויות.
כמו כן נמצא כי עם חזרתו ללונדון לאחר נסיעותיו הארוכות בצפון אנגליה ובסקוטלנד, נהג בלאק ללון בבית מגורים ב אשר היה שייך לאחד מילדיו של בעל הבית שלו, קרוב מאוד לסביבה בה נמצאו כל שלושת הגופות. עם זאת, בנסיעותיו ל, נהג לישון ברכבו לאורך הלילה, לא הרחק מביתה של שרה הרפר.
מאוחר יותר למדו החוקרים כי חברת השליחויות בה עבד בלאק החזיקה בחשבונות משותפים עם כמה יבואני דלק, במטרה לאפשר לעובדיה לתדלק בתחנותיהם באופן חופשי. הם הצליחו לשים את ידם על שבע מיליון חשבוניות שהונפקו בין השנים 1982–1986 ונשמרו על מיקרופילם. המסמכים נשלחו לחדר הבקרה שהוקם בניוקאסל על הטיין, בו עמלו החוקרים על מציאת החשבוניות שנשאו את חתימתו הייחודית של בלאק. משימתם הסיזיפית הניבה פרי, ובתחילת אוקטובר 1990 הצליחו למצוא ראיות שהצביעו על הזמן המדויק בו תידלק בלאק את רכבו, בתחנות דלק סמוכות למקומות החטיפה, מעט לפני או אחרי כל אחד מהמקרים.