אישטוואן פליישל נולד במשפחה יהודית כבנם של האיכר שאנדור דז'ה זאגון (פליישל) (1867–?) ושל אירמה ברוך (1870–?), אך מאוחר יותר המיר את דתו לאמונה הקתולית. הוא סיים בית ספר תיכון בזנטה, ולאחר מכן קיבל תעודת הנדסה באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה. בשנים 1920–1921 עסק בהנדסה. בין 1921 לבין 1923 היה המנהל האמנותי והדרמטורג של תיאטרון שדרת אנדראשי (Andrássy úti Színház). באותה תקופה העלה כמה ממחזותיו בני המערכה האחת וכמה קופלה (couplet) שלו (סגנון שהתפשט מהאופרטה, שיר לא יומרני, קצר, פופולרי מסוג המוזיקה הקלה, אשר לעיתים קרובות מכיל גם רמזים מובנים באותה התקופה). לאחר מכן הפך לדרמטורג של תיאטרון מרכז העיר ושל תיאטרון הקומדיה של בודפשטי. בנוסף, בשנים 1928 ו-1933 היה תחילה עובד המערכת של "העיתון הלאומי" (Nemzeti Újság) ואחר כך של "עיתון פשט" (Pesti Hírlap). מחזהו המצליח ביותר, מריקה, הוצג ב-1925 בתיאטרון הרנסאנס. הצלחת המחזה התבטאה בעובדה שהוצג מאוחר יותר בבורגתיאטר בווינה ובכמה מדינות נוספות באירופה. מערכוני ההומור שלו, מאמריו ההומוריסטיים, בדיחות הקברט, קומדיות המחזמר והפרוזה שלו, כמו גם הקראותיו ברדיו ומילות שיריו, היו פופולריים מאוד. ב-1931 כתב קארוי נוטי תסריט קולנועי למחזהו של מולייר, גם הוא באצילים, את התסריט לרב המשרתים, היפוליט, שהוצג בקולנוע כסרט המדבר ההונגרי השני בבימויו של אישטוואן סקיי ובהצלחה עצומה. 34 שנים לאחר מיכן זאגון עיבד אותו לבמה. בשנת 1935, בלה גאל עשה סרט מתוך הרומן שלו "הקונדיטוריה בבודה". גם מאמריו היו פופולריים. כתביו האחרונים פורסמו בשבועון הסאטירי לודאש מתי תחת הכותרת "מתוך יומנו של זקנצ'יק". ביצירותיו הציג ותיאר בהומור חביב את החטאים הקטנים העיקריים של חיי היומיום.
משפחתו.
אשתו הייתה מרתה אירמה האואר (בודפשט, 19 בינואר 1898 – בודפשט 4 בפברואר 1983). הורי אשתו היו הוגו האואר (מלחין ומחזאי תחת השם ג'רג' ורה) וסיליה מורגנשטרן (זמרת אופרטה תחת השם סיליה מרגו). הם התחתנו ב-24 בספטמבר 1921. אשתו הייתה שחקנית תחת השם מרתה ורה, אך פרשה מהבמה לאחר נישואיהם. בנם: איבאן זאגון. כלתם: מאריה אולאיוש. נכדיהם: אנדראש זאגון (1955), מהנדס חקלאות, ואסתר זאגון.
הקורפוס הראשון (הולנד)
הקורפוס הראשון (בהולנדית: 1e Legerkorps) היה קורפוס של צבא הולנד אשר פעל בין השנים 1952–1995.
היסטוריה.
עם הקמתה של ברית נאט"ו ב-1949, החליטה ממשלת הולנד על הקמת כוח צבאי גדול שיאפשר להולנד לתרום את חלקה לברית. ב-1952 הוקם הקורפוס והוצב בתחילה בהולנד עצמה. ב-1955 הצטרפה גרמניה המערבית לנאט"ו, ונעשה ברור שהמלחמה הבאה תתרחש בשטח מדינה זו. אי לכך, נדרשו כל המדינות חברות הברית לתרום את חלקן לכוח הגנה משותף שהוצב בארץ. הולנד שלחה את הקורפוס הראשון, שהוצב כחלק מקבוצת הארמיות הצפונית במישור הצפון גרמני. עם סיום המלחמה הקרה, בטל הצורך בהגנה על גרמניה, והולנד פינתה את חייליה חזרה למולדת. הקורפוס הראשון פורק ב-1995.
אוטו זייץ
אוטו זייץ (בגרמנית: Otto Seitz; 11 ביוני 1911 - 24 באוקטובר 1974) היה גנרל אוסטרי אשר שימש כראש המטה הכללי השני של צבא אוסטריה לאחר מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
זייץ נולד בזאגרב שבאימפריה האוסטרו-הונגרית ב-11 ביוני 1911. ב-1929 הוא התגייס לצבא אוסטריה, והפך ללוטננט ברגימנט הרגלים האלפיני ה-12 בטירול. ב-1937 הוא הצטרף לקורס מטכ"ל. לאחר האנשלוס הוא הצטרף לוורמאכט הגרמני ונשלח עם חבריו ללמוד באקדמיית המלחמה בברלין. לאחר סיום לימודיו מילא תפקידי מטה ומנהלה שונים. הוא השתתף במערכה על צרפת כחלק מהדיוויזיה ה-205, ולאחר מכן השתתף במבצע ברברוסה כקצין קישור מטעם גרמניה במטה הכללי של צבא רומניה. ב-1942 הוא הוצב במטה הדיוויזיה ההררית ה-7 שהוצבה בפינלנד. הוא השתתף בקרבות בחבל קרליה ובחצי האי קרים, ולאחר מכן הועבר לחזית המערבית. הוא נלכד בכיס פאלז, ועד סוף המלחמה הועבר בין מחנות שבויים בבריטניה ובקנדה. לאחר שחרורו מהשבי פנה לחיים האזרחיים, אולם ב-1952 הצטרף לשלטונות הכיבוש באוסטריה וסייע בהקמת ז'נדרמריה B. ב-1955 הוא הפך לראש מחלקת הארגון במשרד להגנה לאומית. ב-1958 הוא הועלה לדרגת גנרל-מאיור, ומונה למפקד כוחות הצבא במערב אוסטריה. ב-1 ביולי 1961, מונה זייץ, שהועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, לראש מדור III, מדור המנהיגות הצבאית של המשרד הפדרלי להגנה לאומית. כאשר הגנרל ארווין פוסנגר פרש בהפגנתיות בסוף 1970 מתפקידו כראש המטה הכללי, המונה זייץ למחליפו תוך שהוא ממשיך לשמש בשאר תפקידיו.
זייץ פרש מהצבא ב-30 בנובמבר 1971. הוא נפטר בפתאומיות מהתקף לב במהלך נהיגה בחבל מלטל שבקרינתיה.
ואסילי ורשצ'אגין (צייר)
ואסילי ורשצ'אגין (ברוסית: Василий Верещагин; 13 בינואר 1835 - 22 באוקטובר 1909) היה צייר דיוקנאות, צייר היסטורי ומאייר רוסי.
ביוגרפיה.
אביו, פיוטר פרוקופוביץ' (1795–1843) וסבו, פרוקופי דנילוביץ' (1764–1811 לערך) היו ציירים. אחיו, פיוטר ורשצ'אגין ומיטרופן הפכו גם הם לציירים. שיעורי האמנות הראשונים שלו הוא קיבל מאביו בזמן שלמד בבתי הספר הציבוריים. הוא גם עבד עם סבו מצד אמו, צייר אייקונים מקומי בשם איבן באבין.
בשנת 1856, הוא נרשם לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות ולמד אצל אלכסיי מרקוב. הוא נשאר שם שש שנים וזכה במדליית זהב על ציורו של "סופיה מליטא בחתונת בנה, וסילי העיוור".[2] מאוחר יותר, הודות למלגה מהאקדמיה, הוא הצליח ללמוד באירופה, במיוחד ברומא, שם העתיק את ציורי הציירים המפורסמים וזכה במדליית זהב בתערוכה הבינלאומית בפריז ב-1867.
עם שובו לסנט פטרסבורג ב-1869, הוא הציג שני ציורים גדולים עם מספר דיוקנאות וצבעי מים, ומונה לפרופסור להיסטוריה וציור דיוקנאות באקדמיה, תפקיד שמילא במשך עשרים שנה.[2] בשנה שלאחר מכן, הוא יצר עיטורים על נושאים משירה עממית רוסית בארמונו של הנסיך ולדימיר.
בשנת 1873, הוא קיבל מדליית זהב נוספת בתערוכת וינה, ועשה עבודות דקורטיביות נוספות בקתדרלת ישו המושיע (1875–1879) ובקתדרלה של קייב.
ב-1891 הוא הוציא לאור אלבום, ובו דיוקנאות של אנשים וסצנות בולטות מההיסטוריה, שהפך פופולרי מאוד.
לאחר שבריאותו החלה להתדרדר, הוא מסר ציורים רבים, וחלקם של אחיו פיוטר, ל"מוזיאון התעשייה והמדע" בפרם, במטרה ליצור שם מחלקה נפרדת לאמנות.
אליפות אירופה בבייסבול 2021
אליפות אירופה בבייסבול 2021 הייתה טורניר בייסבול בינלאומי שאורגן על ידי קונפדרציית הבייסבול האירופית. האליפות נערכה ב-12–19 בספטמבר 2021 בטורינו, איטליה. הזוכה בטורניר הייתה נבחרת הולנד, שזכתה בו בפעם ה-24. נבחרת ישראל סיימה את התחרות במקום השני, אחרי הולנד. זהו הישג השיא שלה בתחרות.
העפלה.
12 הנבחרות שהשתתפו באליפות אירופה 2019 העפילו אוטומטית לטורניר. ארבע נבחרות נוספות, רוסיה, אוקראינה, סלובקיה ויוון, העפילו מטורניר מוקדמות שכלל 17 נבחרות.
פיוטר ורשצ'אגין
פיוטר ורשצ'אגין (ברוסית: Пётр Верещагин; 14 בינואר 1834 – 16 בינואר 1886) היה צייר נוף ונוף עירוני רוסי בסגנון אקדמי.
הוא היה הראשון שצייר נופי הטבע של הרי אורל.
ביוגרפיה.
אביו, פיוטר פרוקופוביץ' (1795–1843) וסבו, פרוקופי דנילוביץ' (1764–1811 לערך) היו ציירים. אחיו, ואסילי ורשצ'אגין ומיטרופן (1842–1894) הפכו גם הם לציירים. הוא לא היה קשור לצייר הצבאי הידוע, וסילי ורשצ'אגין.
אביו היה המורה הראשון שלו. מאוחר יותר למד אצל סבו מצד אמו, צייר אייקונים מקומי בשם איבן באבין. מ-1858 עד 1865, הוא נרשם לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות, שם המדריך המשפיע ביותר שלו היה סוקרט וורוביוב, צייר נוף שבילה שנים רבות באיטליה.
תערוכתו הראשונה הייתה באקדמיה בשנת 1860 ולאחר מכן קיבל מספר מדליות כסף. בשנים אלו הציג גם ציורים של נופים עירוניים, החל ממוסקבה ועד טאלין. הוא סיים את לימודיו כ"אמן, תואר שלישי" ועבד כמורה בלודז'; אז חלק ממחוז וילנה. ב-1870 הוא ויתר על ההוראה ונסע במשך שנה, וצייר. לאחר מכן, הוא חזר לסנט פטרבורג. בשנת 1873 הוא זכה בתואר "אקדמי".
מאוחר יותר הציג בתערוכות בינלאומיות וברוסיה, והשתתף בתערוכת המאה בפילדלפיה ובתערוכה יוניברסל (1878) בפריז.
בשנים 1875 ו-1876 עבד גם עבור רשת הרכבות של אורל, שרטט סצנות לאורך נהר צ'וסוביה, כהכנה להארכת מסילת הברזל לשם.
במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה הוא צייר את הקרבות של חיילים רוסים בבלקן ובשובו יצר פנורמה של הקרב .
הפקעת שערים
ריי לימן וילבור
דז'ה ציגאני
Alstom MoDo
אחי, זאת הרוח שלי!
אלכסנדרה פופ
אלכסנדרה "אלכס" פופ (בגרמנית: Alexandra Popp; נולדה ב-6 באפריל 1991) היא כדורגלנית גרמניה ומחזיקת מדליית זהב אוליפית, המשחקת בעמדת חלוצה בוולפסבורג שבבונדסליגה לנשים ובנבחרת גרמניה. זכתה עם הקבוצות בהן שיחקה שלוש פעמים בליגת האלופות, 7 פעמים באליפות גרמניה ו-11 פעמים בגביע הגרמני. במהלך השנים נבחרה פעמיים לשחקנית השנה בליגה הגרמנית והחל משנת 2019 היא הקפטנית של הנבחרת.
קריירה.
קריירת מועדונים.
פופ החלה לשחק בקבוצת כדורגל מעורבת לבנים ובנות בסילשדה ושיחקה בה עד גיל 14. משם עברה לשחק בקבוצת רקלינהאוסן למשך שלוש עונות.
ב-2008, בגיל 17, קיבלה הצעות ממספר קבוצות צמרת בהן אולימפיק ליון אך בחרה להצטרף לדיסבורג 2001 מהבונדסליגה. כבר בעונתה הראשונה בקבוצה זכתה איתה בליגת האלופות וגם בגביע הגרמני. בעונה שלאחר מכן זכתה שוב בגביע הגרמני וסיימה עם קבוצתה כסגנית אלופת גרמניה.