צפורנית מצרית (שם מדעי: "Silene aegyptiaca"), שם בערבית עוינה, חאלאוואן. הוא צמח עשבוני חד-שנתי ממשפחת הצפורניים. הצמח גדל באזורי בתה ושדות. בארץ ישראל הצמח נפוץ מאוד, הוא צומח בכל הארץ למעט צפון הנגב, הערבה, החלק הדרומי של בקעת הירדן, ומדבר יהודה. תפוצתו העולמית היא בארצות מזרח הים התיכון. בתקופת הפריחה, הצמח יוצר מרבדי פריחה בצבע ורוד. ניתן גם לראותו בפרטים בודדים.
גובהו של הצמח כ-20 ס"מ. הצמח מתחיל בנביטה בחודש נובמבר, צמיחתו מהירה והוא פורח כבר בינואר. פריחתו נמשכת עד אפריל. לצמח פרחים ורודים עד ארגמן, והוא בעלי 5 עלי כותרת. עלי הגביע של הצפורנית מצרית הם בצבע אדום–סגול.
מחנה נועם
מחנה נועם (מוצב השייך לגדוד 47) היה בסיס צה"ל בדרום בקעת הירדן ששכן בקרבת הכפר נועימה שבנפת יריחו. הבסיס פונה לקראת מסירתה של יריחו לידיה של הרשות הפלסטינית בעקבות הסכמי אוסלו א' שב-1993.
הבסיס שימש בין השאר כבסיס הדרכה של חיל התותחנים ובסיס של גדוד 402 "רשף" מעוצבת עמוד האש. מרבית מבניו היו מבנים טרומיים. כיום משמש המחנה כמוצב לפלוגה הרובאית ב׳, גדוד 47.
מונגו ג'רי
מונגו ג'רי (באנגלית - Mungo Jerry) היא להקת רוק בריטית שפעלה בתחילת שנות ה-70 הידועה בלהיטה In the Summertime.
הלהקה הוקמה בשנת 1970 בבריטניה, ובהרכבה חברו ריי דורסט, שהיה הזמר הראשי, וכן ניגן בגיטרה ובמפוחית, נגן הבאנג'ו פול קינג, הקלידן קולין ארל ונגן הבאס מייק קול. לאחר הצלחתם הראשונית, שלוותה במספר להיטים ובראשם "In the Summertime" התפרק ההרכב המקורי של הלהקה בשנת 1972. דורסט המשיך להקליט עם הרכבים שונים ששמרו על השם "מונגו ג'רי" בווריאציות שונות, במשך שנים רבות לאחר מכן. הלהקה ידועה אף בשיתוף הפעולה שלה עם היוצר הישראלי מיקי גבריאלוב ולהקתו "ג'ריקו ג'ונס" (שאף הקליטה קאבר לשירו - Time is now).
גשר אוסישקין
גשר זהרירה חריפאי הוא גשר על נחל ירקון המוביל לרחוב אוסישקין בתל אביב-יפו והוא קרוי על שמה של זהרירה חריפאי, שחקנית תיאטרון וקולנוע ישראלית כלת פרס ישראל לתיאטרון.
הגשר כונה בעבר "גשר אוסישקין" בשמו על שם רחוב אוסישקין אליו הוא מוביל.
היסטוריה.
לקראת מצעד צה"ל בשנת 1965, הניח צה"ל שני גשרי ביילי, שתוכננו בידי מהנדס חברת תכנון המים לישראל עובדיה לזרי, בין שדרות רוקח לרחוב אוסישקין. בעקבות גידול נפח התנועה הנכנסת לתל אביב מצפון בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 נוצרו עומסי תנועה כבדים על גשר הירקון וחלק מהתנועה עברה לגשר ווקופ הישן. על מנת להקל על התנועה ולאפשר את סגירת גשר ווקופ לצורך שיפוצים הסכים צה"ל לבקשת עיריית תל אביב להותיר את אחד מהגשרים להקלת עומסי התנועה, עד הקמת הגשר הקבוע על רחוב אבן גבירול.
בשנת 1959 ב-14 ביולי קפצו מהגשר הקטן הסמוך לגשר בר-יהודה, שתי נשים לתוך מי הירקון. לקראת סוף 1967 רכשה עיריית תל אביב את גשר הביילי מידי צה"ל. על פי התוכנית, עם סיום הקמת הגשר הקבוע תוכנן להעביר את הגשר לקצה רחוב ויצמן כדי להמשיך אותו אל מעבר לירקון או להעבירו לקצה המערבי של שדרות רוקח למקום בו נמצא כיום גשר בן-אליעזר. לבסוף נותר הגשר במקומו, ועליו נתיב נסיעה בודד מצפון לדרום.
בקיץ 1999 פורק הגשר ובמקומו נבנה גשר חדש שעליו שרוול פלדה המדמה מסבכים של גשר ביילי. הגשר עוטר בדוגמאות לבבות ומגיני דוד, ובמרכזו מתנוססים ארבעה דגלי פלדה.
ב-24 בינואר 2022, אישרה ועדת ההנהלה של עיריית תל אביב-יפו קריאת חמישה רחובות ברחבי העיר על שמן של נשות תרבות, יוצרות ואמניות ובניהן חריפאי.
לה סטראדה
ניקיאס
ניקיאס (ביוונית: Νικίας; 470-413 לפנה"ס) היה מדינאי ומצביא אתונאי שפעל במלחמה הפלופונסית. הוא היה אריסטוקרט שירש מאביו סכום כסף גדול והשקיע אותו בחכירת מכרות כסף בלאוריון שבאטיקה. לאחר מותו של פריקלס ב-429 לפנה"ס נעשה יריבם הפוליטי הראשי של קליאון והסיעה הדמוקרטית במאבק על הנהגת אתונה. הוא היה בעל דעות פוליטיות מתונות פרו ספרטניות והתנגד לאימפריאליזם האגרסיבי של הסיעה הדמוקרטית ושאף לשמר את המצב הקיים אך לא לנסות להרחיק לכת אל תוך יעדים שאתונה לא מסוגלת לעמוד בהם. מטרתו העיקרית הייתה לכרות שלום עם ספרטה מהר ככל שניתן ובתנאים נוחים לאתונה.
הוא נבחר פעמים אחדות לסטרטגוס במהלך המלחמה הפלופונסית, ועמד בראש כמה חילות משלוח שלא השיגו תוצאות משמעותיות. למרות זאת היה אחראי במידה רבה להצלחת שיחות המשא והמתן שהובילו לשלום ניקיאס ב-421 לפנה"ס.
אחרי שהושג השלום התנגד ניקיאס לתוכניותיו השאפתניות של אלקיביאדס. למרות היריבות נבחר ניקיאס לאחד המצביאים במסע המלחמה האתונאי לסיציליה. המצור שהטילו האתונאים על סירקוסאי כמעט והביא לנפילתה, אך עם בואו של המצביא הספרטני גיליפוס נתהפך המצב והאתונאים הפכו מצרים לנצורים. ניקיאס ניסה נואשות לחלץ את צבאו, אך הוא וחייליו הוכו על ידי חיל הספרטנים ורבים מהם נפלו בשבי. סופו של דבר הוצא ניקיאס להורג בפקודת הסירקוסאים.
Coaching
וישניץ
מרדכי
גלשן מלאי
גלשן מלאי (שם מדעי: "Galeopterus variegatus") הוא מין של גלשן (המכונה לעיתים בשם השגוי "למור מעופף"), החי באינדונזיה, מלזיה, תאילנד וסינגפור. הוא מין הגלשן היחיד בעולם מלבד הגלשן הפיליפני שחי באיי הפיליפינים.
הגלשן למעשה אינו מין של למור, וגם אינו יכול לעוף - הוא פשוט דואה מעץ לעץ וכך משיג את מזונו ונמלט מפני טורפים. הוא שוכן עצים, פעיל בלילה וניזון מחלקי צמחים רכים כגון עלים צעירים, נבטים, פירות ופרחים. אחרי תקופת היריון של 60 יום, צאצא יחיד נתלה על הבטן של אמו בעזרת קרום עור גדול שגדל עליה (בדומה לחיות הכיס). הגלשן המלאי תלוי בקיום היערות, ואם חלק נרחב מהיערות יכרתו - הוא ייכחד.
אורכו של הגלשן המלאי מראש ועד זנב הוא 34-38 ס"מ, אורך זנבו הוא 24-25 ס"מ ומשקלו 0.9 עד 1.3 ק"ג.
הגלשן המלאי מוגן על ידי חוק לאומי. נוסף לכריתת היערות ואיבוד סביבת המחיה, ציד לצורך פרנסה מהווה איום עיקרי. צריך מידע נוסף על הצטמצמות אוכלוסייה, אבל כעת הסכנה מתרחשת לאט מספיק על מנת שהגלשן יהיה תחת מצב השימור "ללא חשש" ברשימה האדומה של IUCN.
מיון ואבולוציה.
ישנן שתי אוכלוסיות של הגלשן המלאי, שלא נפרדות באופן ברור מורפולוגי האחת מן השנייה; האחת, שבה הגלשנים גדולים יותר, נמצאת במדף יבשתי ליד איי סונדה, ובחלק היבשתי של דרום-מזרח אסיה. האחרת, האוכלוסייה של גלשנים קטנים יותר, נמצאת בלאוס ובאיים הסמוכים. כפי שצוין לעיל, הגלשנים באוכלוסייה של לאוס קטנים יותר מהגלשנים באוכלוסיית סונדה בכ-20%.
בשונה מהחלוקה שהוזכרה לעיל, יש לגלשן המלאי ארבעה תת-מינים:
מחקר גנטי שבוצע לאחרונה מהווה בסיס להשערה שתת-המינים של מלזיה, החלק היבשתי, ג'אווה וסומטרה שייכים למין שונה מהסוג Galeopterus.
התנהגות ואקולוגיה.
הגלשן המלאי מטפס טוב על עצים, אך הוא חסר-אונים על הקרקע. "כנפיו" עשויות העור מתחילות מצווארו, ומתמשכות לאורך אצבעותיו, אצבעות רגליו וציפורניו. חלק זה בגוו משמש אותו לגלישה מעץ לעץ, והוא יכול לגלוש כ-100 מטרים בעזרת "כנפיו". הוא יכול לנווט בעת גלישה, אך רוח וגשם יכולים להקשות עליו את הגלישה. הוא בדרך כלל גולש באזורים פתוחים או בחופה (החלק העליון) של יער הגשם, במיוחד ביערות גשם טרופיים. הגלשן צריך מרחק מסוים כדי לנחות על העץ בשלום וכדי למנוע פציעה.
בדרך כלל, הגלשן ניזון מעלים, ניצנים, פרחי קוקוס, פרחי דוריאן, פירות ומוהל מסוגים מסוימים של עצים. הוא ניזון גם מחרקים בחלק מבורנאו. מקורות המזון תלויים בסביבת המחיה, בסוגי הצמחייה ובזמינות.
הגלשן המלאי נמצא בדרך כלל בחופת יער הגשם. הוא עשוי לבקר בכמה וכמה מיני עצים בלילה אחד, או במין אחד בלבד. ניתן גם לראות אותו מלקק קליפות עץ של מיני עצים נבחרים כדי להשיג מים, מזון, מלחים ומינרלים.
תפוצה וסביבת חיים.
תפוצתו של הגלשן משתרעת על פני דרום-מזרח אסיה, מאזור סונדה לצפון לאוס, קמבודיה, וייטנאם, תאילנד, מלזיה, סינגפור, ברוניי, אינדונזיה (קלימנטן, סומטרה, באלי, ג'אווה), ואיים סמוכים נוספים. לעומתו, הגלשן הפיליפיני נמצא רק בדרום הפיליפינים.
הגלשן המלאי מותאם לכמה וכמה סביבות מחיה הכוללות צמחייה, כולל גינות, יערות גשם, יערות הרריים, יערות נשירים ועוד.
מחיר יין
מחיר יין הוא ספר הביכורים של הרמ"א. הספר נכתב בשידלוב שבפולניה, והוא מדמה את סיפורי מגילת אסתר, לימי חייו של אדם מצעירותו, ועד סוף ימיו.
רקע.
בשנת ה'שט"ז, פרצה באזור העיר קרקוב מגפה, ומשפחת איסרליש, נאלצה לנדוד מן המקום, ולהגר לעיירה שידלוב (כיום כפר). חייהם של הפליטים בשידלוב היו קשים ביותר, ומצבם הכלכלי לא אפשר להם לקיים את מצוות הפורים (סעודה, משלוח מנות ומתנות לאביונים). המחבר הצעיר, הקדיש את חיבורו לאביו, במקום משלוח מנות שלא היה בהישג ידו.
כך כותב הרמ"א בסוף הספר.
המחבר קרא לספרו מחיר יין כפרפרזה על דברי הנביא ישעיהו , וכוונתו כי במחירו של יין, אותו היה אמור לתת כמשלוח מנות לאביו, הוא נותן לו את פירושו למגילת אסתר.
הספר.
המהדורה הראשונה, וכן אלו שבאו בעקבותיה, נדפסו כקונטרס, בן כ-60 דפים, במהדורות המאוחרות יותר, החלו להדפיס את הספר כפירוש לצד מגילת אסתר. בתחילת הספר הקדמה, ולאחר מכן מעין 3 פרקים (אין חלוקה ברורה) העוסקים בימי הנעורים, ימי העמידה, וימי הזקנה.
אף כי המחבר כותב בהקדמתו לספר, כי אין הוא מתיימר להיות מחבר ספרים, וכי הוא מתייחס ליצירתו זאת כאל "משלי הנערים", החיבור הופץ, התחבב על קוראיו, והודפס לראשונה בדפוס קרמונה שבאיטליה.
נווה מדבר עירוני