ינון שבטיאל טוען, לעומת טענה זו, שאם מתבוננים לאן שהדמות מתבוננת על הרכס הדרומי, ניתן לראות את אחת ממערכות המסתור ששימשו את היהודים בני היישוב אכזיב בימי המרד הגדול בשעה שהם ברחו מאימת הרומאים, ומיד זה מסביר את מיקומו של הצייר ואת היד המנופפת באגרוף לעבר המצוק הדרומי. הציור, לפי טענתו, הוא תצפיתן רומאי עם חוש אומנותי ועם שפע של זמן שהשאיר לנו את הרמז הברור הזה בשעה שהוא תיצפת על היהודים שחיו שם.
שמואל באר הוא האדם שמצא את המערה ואת הדמות החקוקה בסלע.
שפות לטיניות
רומאית
חנית
חנית היא כלי נשק המשמש להגנה ותקיפה כאחד, המורכב ממקל ארוך בקצהו חוד העשוי מתכת, אבן או עצם. החנית כבדה יותר מכידון אך קלה וקצרה מרומח. היא יכולה לשמש גם לנעיצה וגם להטלה.
מקור.
עדויות לשימוש בחנית נמצאו בשימוש ההומו היידלברגנסיס לפני כ-500,000 שנה. הרבה לפני תקופת האדם הנבון שהתפתח רק כ-100,000 שנה לפני זמננו. עם זאת, ייתכן שהחנית הומצאה על ידי אבות קדומים הרבה יותר. השימוש בחנית אינו מוגבל לבני אדם בלבד. שימפנזים מסנגל נצפו יוצרים חניתות מענפי עץ ישרים, על ידי קילוף קליפת הענף וחידוד ראשו בעזרת השיניים, במטרה לצוד גלגויים שמתחבאים בחורי עצים. גם אורנגאוטנים נצפו דגים בעזרת חנית, אם כי לא ברור אם התנהגות זו נרכשה על ידי צפייה בבני אדם.
בעת העתיקה.
החנית הגיעה לשיאה בעת העתיקה ובימי הביניים כאשר ראש הקרב שלה (החוד) חושל ממתכת, בהתחלה נחושת ואחר כך ברזל ומאוחר יותר פלדה. צורת ראש הקרב השתנתה מקצה מחודד פשוט לעלה מחודד ושטוח.
היא שימשה צבאות סדירים והייתה נשק רב-תכליתי. היא שימשה הן כנשק קרב פנים אל פנים והן כנשק הטלה המיודה ממרחק, כמעין כידון כבד יותר.
ההופליטים היווניים היו חמושים בחניתות ומגן עגול. חיילי הלגיון הרומאי היו חמושים בחנית שהחליפה את הפילום ששימשה בעיקר להטלה.
הסמוראים והלוחמים ביפן הפאודלית השתמשו בחנית מסוג יארי כנשק העיקרי בשדה הקרב. קשת היומי שימשה סמוראים לצד היארי, והחרב - מסוג טאצ'י או קטאנה - שימשה כנשק משני.
פלביוס ולריוס סוורוס
פְלַאבְיוּס וַלֶרְיוּס סֶוֶורוּס (? -16 בספטמבר 307) היה שליט הקיסרות הרומית המערבית בתואר "אוגוסטוס" בטטררכיה השנייה בשנת 306.
רקע.
במהלך המאה השלישית לספירה חוו שליטי האימפריה הרומית קושי מתמשך בקיום מערכת שלטון ריכוזית אחת אחידה על כלל שטחי האימפריה, שהשתרעה בשלב זה משטחי לוסיטניה במערב ועד נציבין במזרח. גודלה של האימפריה סיפק אתגרים רבים לקיומה בהם מלחמות ופלישות רבות, ריבוי טוענים לכס הקיסרות ומשברים כלכליים שונים. גם לפיחות המתמשך בערך המטבע הרומי היה חלק ביצירת אי-יציבות באימפריה במהלך המאה השלישית לספירה. גורמים אלו בשילוב עם גורמים נוספים היוו יחד משבר מתמשך באימפריה הרומית שזכה לכינוי משבר המאה ה-3. משבר זה נמשך עד עלייתו לשלטון של דיוקלטיאנוס (284–305 לספירה), שביקש לפתור את משברי האימפריה באמצעות שורה של רפורמות, כשהמרכזית שבהן הייתה כינון מבנה שלטוני חדש שזכה לשם 'טטררכיה' ("שלטון הארבעה"). לצורך כך, בראשית שלטונו, בשנת 285, צירף דיוקלטיאנוס אליו לשלטון את איש הצבא מקסימיאנוס. דיוקלטיאנוס אימץ אותו כאח, ויש לשער כי שמו המלא של מקסימיאנוס, מרקוס אורליוס ולריוס מקסימיאנוס (Marcus Aurelius Valerius Maximianus) אומץ כאשר ניאות להצטרף לשלטון דיוקלטיאנוס. בשנת 293 לספירה, נתמנו שני שליטים זוטרים ('קיסרים') תחת שני השליטים הבכירים המכהנים ('אוגוסטים'): קונסטנטיוס כלורוס תחת מקסימיאנוס בחלקים המערביים של האימפריה, וגלריוס תחת דיוקלטיאנוס בחלקים המזרחיים של האימפריה.
ארבעת השליטים ששלטו במקביל באימפריה, הובחנו במעמדם על ידי שימוש בתארים 'אוגוסטוס' ו'קיסר': התואר 'אוגוסטוס' שימש בתקופה זו לתיאור השליט הרם יותר בכל צמד, בעוד התואר 'קיסר' שימש לתיאור השליט הזוטר בכל צמד.
קורות חייו.
בטרם עלייתו לשלטון.
ולריוס סוורוס נולד בתאריך לא ידוע במחצית השנייה של המאה השלישית למשפחה ממעמד נמוך בפרובינציה איליריה (לטינית Illyricum) - חבל ארץ במערב הבלקן ולאורך חופיו המזרחיים של הים האדריאטי. הוא התגייס לצבא הרומאי וזכה לקריירה מפוארת כקצין בכיר, במסגרת זו הוא זכה להיכרות וקרבה לגלריוס שעתיד להתמנות לקיסר בטטררכיה הראשונה.
בשנת 303 נפגשו השליטים העיקריים של האימפריה, האוגוסטי דיוקלטיאנוס ומקסימיאנוס ברומא לרגל 20 שנות שלטון הטטררכיה, ייתכן ובמועד זה שני השליטים דנו על העברת שלטון מסודרת ובו-זמנית לידי הקיסרים ומינוי קיסרים חדשים בעוד מקסימיאנוס ודיוקלטיאנוס יפרשו מרצונם.
מינוי לקיסר.
ביום ה-1 במאי 305 בטקס שנערך בו זמנית במילאנו וניקומדיה פרשו מקסימיאנוס ודיוקלטיאנוס מכס השלטון ומינו את קונסטנטיוס כלורוס כאוגוסטוס במקום מקסימיאנוס ואת גלריוס לאוגוסטוס במקום דיוקלטיאנוס. את כס הקיסרים תפסו דמויות חדשות מקסימינוס דאיה כקיסר תחת גלריוס במזרח ופלביוס ולריוס סוורוס כקיסר במערב, שני קצינים ותיקים
אלו היו למעשה נאמנים של גלריוס וביססו את מעמדו כשליט עליון של האימפריה והסירו את נאמני מקסימיאנוס מעמדות הכוח. מהלך זה שלכאורה נעשה בהסכמה של כל הצדדים התעלם משאיפותיהם של מועמדים אחרים ומשאיפותיו של מקסימיאנוס להעביר את השלטון לבנו, זרעי הפורענות נזרעו ותקופת הטטררכיה השנייה עתידה הייתה להיות סוערת וקצרה.
האיום המשמעותי ביותר התעורר באיטליה שם התמרד מקסנטיוס בנצלו את חולשת השלטון המרכזי והתמרמרות תושבי רומא. מקסנטיוס הבין כי גלריוס וסוורוס לא יראו בעין יפה את טענתו לשלטון, לאור האיום שטענה זו מציבה על שלטונם ברומא ובשטחי איטליה. על כן, פנה מקסנטיוס לאביו מקסימיאנוס שישב באותה העת בלוקניה והציע לו להצטרף אליו לשלטון ברומא, מתוך הנחה שרבים מחייליו של סוורוס שירתו קודם לכן תחת מקסימיאנוס, ויסרבו להילחם נגד מפקדם הקודם.
גלריוס לא יכול היה להשלים עם המהלכים של מקסנטיוס והעריך כי עיקר האיום על מעמדו ושלמות הטטררכיה נמצא בידי מקסימיאנוס ובנו. על מנת להסיר את האיום הוא שלח צבא בפיקודו של סוורוס לדכא את המרד ולהוריד את הצמד מקסימיאנוס ומקסנטיוס מכס השלטון. בהגיע רגע האמת, בו ניצבו הלגיונות הרומאיים זה מול זה, העדיפו החיילים במחנה סוורוס לערוק לצבא האויב, חלקם מנאמנות למפקדם מקסימיאנוס וחלקם תמורת תשלום שהובטח על ידי מקסנטיוס. סוורוס נאלץ לסגת ומצא מחסה בעיר המבוצרת רוונה. מקסימיאנוס צר על העיר ולבסוף הגיע להסכם עם סוורוס לפיו העיר תימסר לידיו ללא קרב וסוורוס יצא מהעיר ללא פגע. הקיסר נלקח מרוונה לוילה ברומא ונותר שם כאסיר ובן ערובה.
מותו של הקיסר סוורוס.
סוורוס הוחזק למעשה כבן ערובה כנגד מעשי איבה מצד גלריוס, משפלש גלריוס לאיטליה על מנת להכניע את מקסימיאנוס ובנו הפכה נוכחותו של סוורוס מנכס לנטל. ביום 16 בספטמבר 307 הוא הוצא להורג או הוכרח להתאבד.
מלחמת עולם
מלחמת עולם היא עימות צבאי, שמערב את רוב מדינות העולם. המונח מתייחס בדרך כלל למלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה. מלחמות אלו התרחשו במאה ה-20, והשתתפו בהן במידה כזו או אחרת חלק גדול ממדינות העולם.
למלחמות העולם היו השפעות רבות על מהלך ההיסטוריה העולמית. יש רבים שטוענים כי מלחמת העולם הראשונה גרמה למלחמת העולם השנייה, ומלחמת העולם השנייה גרמה למלחמה הקרה ויצירת יחסי הכוחות המודרניים.
מלחמות העולם התאפיינו בנשק טכנולוגי וחדיש (כגון שימוש בטנקים, צוללות, מטוסים, נשק כימי ונשק גרעיני). מאפיין זה נובע בין השאר מהמהפכה התעשייתית.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הוקם האו"ם (אשר החליף את חבר הלאומים), ופעל להקמת והפצת האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני.
מלחמת העולם השלישית.
מאז הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי במלחמת העולם השנייה, חלו חששות כבדים וממושכים בקשר למלחמת עולם שלישית שתיערך בין מעצמות שחמושות בנשק גרעיני, דבר שעלול להביא לחורבן ברחבי העולם.
מלחמות גדולות אחרות.
הכינוי ניתן גם בהשאלה למלחמות שעירבו צבאות רבים, גם אם לא מכל העולם. כך לדוגמה, מלחמת קונגו השנייה, אשר הייתה העימות הבינלאומי הנרחב ביותר באפריקה זכתה לכינוי "מלחמת העולם של אפריקה".
יוסף באו
יוסף באו (18 ביוני 1920 - 24 במאי 2002) היה חלוץ האנימציה בישראל, פרסומאי, מאייר, סופר, משורר, מו"ל וחוקר השפה העברית. קיבל את אות המציל היהודי מטעם ארגון בני ברית העולמי בשנת 2020.
ביוגרפיה.
יוסף באו נולד בשנת 1920 בקרקוב, בפולין.
בשנת 1938 התחיל ללמוד אמנות פלסטית, באוניברסיטת קראקוב, אבל מלחמת העולם השנייה קטעה את לימודיו.
בתחילה היה בגטו קרקוב, לאחר מכן במחנה ריכוז פלאשוב. משם הועבר לגרוס-רוזן ובסוף היה במחנהו של אוסקר שינדלר, בריגליץ, בצ'כיה.
בגיטו ובמחנות נצטווה על ידי הגרמנים לעבוד בתור צייר, גרפיקאי ושרטט. במחנה ריכוז פלאשוב צורף למשרד מפקד המחנה, אמון גת, שנודע בכינוי "הקצב של היטלר". תוכניות הבנייה ששרטט בפקודתו של גת הן הרשומות היחידות שנותרו על התכנון המדויק של המחנה. בסתר צייר, כתב ותעד את כל מה שראו עיניו.
האמנות הצילה את חייו ובזכותה הצליח להציל אלפי אנשים, כשזייף למענם תעודות שבאמצעותן יכלו לברוח. פרטים אלה לא הזכיר כלל. אבל לימים כששאלו אותו עיתונאים שנודע להם על כך, למה לא עשה לעצמו תעודה, ענה: "אם הייתי יוצא מי היה עושה?" ולשאלה "לא חבל, אם היית יוצא לא היית סובל חמש שנים" ענה: "אבל אם הייתי יוצא איך הייתי מכיר את אשתי?".