ב-23 במאי 2000 אישרה להפקדה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה את התוכנית להקמת היישוב (שהייתה שינוי של תוכנית מתאר מחוזית ירושלים). באותה עת גם אושרה תוכנית לכביש מהיר חדש באזור, כביש 39, בין צומת האלה לירושלים. המועצה אישרה הקמת יישוב קהילתי בו 500 יחידות דיור על שטח של כ-1,000 דונם, עם אפשרות להרחבה ל-1,400 יחידות דיור, והקמת קריה למחקר ולפיתוח בתחומי המדע והתעשייה בצמוד לו, על שטח של 50 דונם. בשלב זה הצטרפו להתנגדויות החברה להגנת הטבע ורשות הטבע והגנים, בטענה שיש להעדיף הרחבת יישובים קיימים על פני הקמת חדשים ושהקמת יישוב באזור המיועד תפגע במערכת האקולוגית של הרי יהודה, תפגע קשות בנוף הפתוח, במושבים הסמוכים ובפיתוחה של העיר בית שמש, על ידי משיכת אוכלוסייה חזקה מהעיר. ב-3 ביוני 2001, החליט הקבינט החברתי-כלכלי של הממשלה להנחות את משרדי הממשלה הנוגעים בדבר, ואת מוסדות התכנון, לזרז את אישור התוכניות להקמת היישוב.
בדצמבר 2000, אישרה גם הוועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים (שמטרותיה הם לשמור על עתודות הקרקע שישמשו לחקלאות ולשטחים פתוחים במדינת ישראל) את התוכנית להקמת היישוב (חלק משטח היישוב הוקם על קרקע חקלאית, ששימשה לגידולי פלחה).
ב-12 ביולי 2001, הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה מחוז ירושלים דחתה על חודו של קול את התנגדותה של החברה להגנת הטבע להקמת היישוב. והחליטה להמליץ בפני המועצה הארצית לתכנון ולבנייה לאשר את התוכנית להקמת היישוב. ב-1 באוגוסט 2001, ועדת המשנה לעניינים תכנוניים עקרוניים (ולנת"ע) של המועצה הארצית, דחתה את התנגדות החברה להגנת הטבע להקמת היישוב רוגלית, והתוכנית נכנסה להליך של מתן תוקף.
במרץ 2002 פרסם מינהל מקרקעי ישראל מכרז לתכנון ולבנייה של היישוב. היזם ג'ייק ליבוביץ' מניו-יורק ניגש לבדו למכרז וזכה בו. ליבוביץ' החל לשווק את היישוב בשם "הרי עדן", בינואר 2005 ערך טקס הנחת אבן פינה, לאחר שעשרות לקוחות הפקידו דמי רצינות של 25 אלף דולר, לטובת רכישת בית ביישוב. ליבוביץ' שיווק את היישוב החדש, ליהודים אמידים בעלי אמצעים מארצות הברית, אירופה, אוסטרליה ודרום-אפריקה, המעוניינים להשתקע בארץ, כ"יישוב אקולוגי". יישוב המבוסס על בנייה אקולוגית ו"ירוקה" שבמסגרתה המים שבהם ישתמשו התושבים ימוחזרו, האשפה תיאסף באמצעות מערכת תת-קרקעית ומתקני אנרגיה סולארית יספקו חשמל לכל הבתים. ליבוביץ' החל לקדם תוכנית מפורטת של היישוב במוסדות התכנון, ושוב עלו התנגדויות להקמתו.
במאי 2005, פרסם מבקר המדינה דו"ח בו ביקורת על אופן אישור, תכנון והקמת היישוב, בין היתר כתב בדו"ח:
בעקבות דו"ח הביקורת, פנתה החברה להגנת הטבע ל, מני מזוז, בבקשה לפתוח בחקירה פלילית בעניין הפרויקט. בנוסף ביקשה ממזוז להורות על הקפאת ההליך התכנוני עד לקבלת עמדתו בנדון. במקביל שכר היזם ג'ייק ליבוביץ' חוקר פרטי, שהקליט את התבטאויות של פעיל סביבתי המתנגד להקמת היישוב, ודרש על סמך התבטאויות לפסול את השתתפות הפעיל בדיון על היישוב בוועדת תכנון. למרות התנגדויות ודו"ח הביקורת, אישרה הוועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים את התוכנית המפורטת, ואחר כך גם הוועדה המחוזית, עם זאת התקבלו חלק מהתנגדויות הארגונים הירוקים, שעיקרם צמצום שטח היישוב והשראת מסדרון אקולוגי בן 200 מטר בין היישוב לגדר ההפרדה.
הקמת היישוב התעכבה שנים רבות, ובאוגוסט 2014 חברת "צ.פ. ייזום ובנייה בע"מ", רכשה מחצית מזכויות הבנייה תמורת כ־40 מיליון שקל. היא הודיעה כי הבנייה צפויה להתחיל באפריל 2015, ליישוב בו 363 יחידות דיור, מבני ציבור, מלונאות ונופש. בספטמבר 2016, הגישו היזמים תביעה הכספית על סך 39 מיליון שקל, נגד המועצה האזורית מטה יהודה ונגד העומד בראשה, משה דדון ואחיו, אבי דדון, ניסו לסחוט מהם כספים כדי שיזרזו את המהלכים לאישור הפרויקט. באוקטובר 2017 נמחקה התביעה, לבקשת היזמים.
הקמת היישוב בפועל החלה לבסוף בשנת 2019, לאחר שהיזמים ביקשו הקלות על תנאי התכנון של היישוב, כולל הקמת גשר בן 400 מטר שהיה אמור לקום בכניסה ליישוב, להבטיח שהמסדרון אקולוגי בנחל שמתחתיו לא יחסם. במאי 2020 החלו היזמים בשיווק 270 מגרשים, לבתים דו משפחתיים בשטח 170 מ"ר וווילות בשטח של 300 מ"ר. במקביל גם רשות מקרקעי ישראל החלה לשווק 40 מגרשים עם זכויות בנייה בסך 600 מ"ר.
בדצמבר 2021, אושרה הקמתו של ועד מקומי ביישוב.
אכלוס היישוב צפוי במהלך 2022.
ארכאולוגיה.
במסגרת העבודות להקמת היישוב, ביצעה רשות העתיקות מספר סקרים ארכאולוגים וחפירות ארכאולוגיות, בין השנים 2002–2019. בנוסף נערך סקר ארכאולוגי באזור, בשנת 2004, לקראת בניית גדר ההפרדה. ביישוב וסביבתו ארבעה אתרים מרכזיים: ח'ירבת בוץ, ח'ירבת עלית, ח'ירבת עורבה וח'ירבת אל-מקעורה. בהם תעדו ונחשפו שרידי מבנים, מערות חצובות בידי אדם, מתקנים חקלאיים חצובים בסלע, בורות מים, שומרות, ערמות סיקול, טרסות, שרידי דרכים עתיקות, ושרידי רוגם.
הסקרים והחפירות הצביעו על שתי תקופות של יישוב אינטנסיבי באזור: התקופה הכלקוליתית בארץ ישראל והתקופה הביזנטית בארץ ישראל. הרוגם תוארך לתקופת הברזל 2א' (המאה ה-11 לפנה"ס בקירוב). בנוסף נחפר בסמוך שרידי מבנה גדול, בו ממצצאים החל מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל (המאה ה-2 לפנה"ס) ועד לתקופה הביזנטית (המאה ה-6 לספירה).
פסק דין צ'יאפאלו נגד וושינגטון
צ'יאפאלו נ. וושינגטון היה תיק שנדון בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית בשאלת הצבעת אלקטור סורר בחבר האלקטורים. השאלה עלתה בעקבות הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2016. כמה אלקטורים מטעם המפלגה הדמוקרטית עשו ניסיון נואש למנוע את מינויו של דונלד טראמפ לנשיא. טראמפ עורר עוינות וסלידה יוצאי דופן בקרב מתנגדיו הפוליטיים. לפיכך האלקטורים, שהיו אמורים לבחור במועמדת הדמוקרטית המפסידה, הילרי קלינטון, ניסו לסכל את בחירתו של טראמפ באמצעות הצגת שמו של מועמד רפובליקני חלופי לו, קולין פאואל, בתקווה שיהיו מספיק אלקטורים רפובליקנים שיערקו גם הם וימנעו את בחירתו של טראמפ. במוקד פסק דין צ'יאפאלו עומד הקנס בסך אלף דולר שהוטל על האלקטורים הסוררים על כך שלא הצביעו למועמדת של מפלגתם במדינת וושינגטון. בית המשפט קבע פה אחד כי למדינות יכולת לאכוף את התחייבות האלקטור בבחירות לנשיאות.
המקרה אוחד במקור עם מחלקת המדינה של קולורדו נ. בקה, מקרה דומה שבו העותרים ערערו על חוק בקולורדו הקובע הרחקתו והחלפתו של אלקטור שאינו מצביע למועמד לנשיאות שקיבל את מירב הקולות במדינה. הם טענו שלאלקטורים יש שיקול דעת להצביע כפי שהם בוחרים במסגרת התיקון השנים עשר לחוקת ארצות הברית והצליחו לזכות בבית המשפט לערעורים עם טיעון זה . ב-10 במרץ 2020 פסלה עצמה השופטת סוניה סוטומאיור בפרשת קולורדו עקב היכרות עם המשיב, והתיקים הוכרעו בנפרד ב-6 ביולי 2020. פסק דין בקה הוכרע מפי בית המשפט בעקבות הפסיקה פה אחד בצ'יאפאלו נגד האלקטורים הסוררים ובעד המדינה.
הפסיקה הרחיבה תקדים מ-1952, פסק דין ריי נגד בלייר, שקבע כי ניתן לדרוש מאלקטור הצהרת נאמנות למפלגה ששולחת אותו ולמועמד לנשיאות שבחרה.
הפסיקה.
ב־17 בינואר 2020, בית המשפט העליון הסכים לדון הן בתיק וושינגטון והן בתיק קולורדו, משרד החוץ של קולורדו נ. בקה, כתיק מאוחד. עם זאת השופטת סוניה סוטומאיור הודיעה כי תפסול את עצמה מתיק קולורדו, תוך ציון ידידותה הקודמת עם המשיב פולי בקה. כתוצאה מכך הופרדו התיקים. צ'יאפאלו נפסק פה אחד ואישר את החלטת בית המשפט בוושינגטון לפיה מדינות עשויות לאכוף את הצבעתו של אלקטור בבחירות לנשיאות; בבקה הוחלט מפי בית המשפט (ללא סוטומאיור) על ביטול פסק דינו של בית המשפט לערעורים "מהסיבות שצוינו בצ'יפאלו ... "
השופטת אלנה קגן כתבה את דעת הרוב אליה הצטרפו כולם מלבד השופט קלרנס תומאס. קגן כתבה:"אנו בוחנים אם מדינה רשאית להעניש אלקטורים על הפרת התחייבותם והצבעה למישהו אחר שאינו המועמד לנשיאות שזכה בהצבעה של מדינתם. אנו קובעים שמדינה יכולה לעשות זאת... הטקסט של החוקה וההיסטוריה של האומה תומכים שניהם בכך שלמדינה זכות לאכוף את התחייבות האלקטור לתמוך במועמד מפלגתו לנשיא. " תומאס הצטרף לפסיקה עם נימוקים משלו שאל חלקם הצטרף השופט ניל גורסץ'. בבקה הצטרף תומאס לפסק הדין ללא חוות דעת משלו.
בנימוקיה ציינה קגן שאמנם היו בין האבות המייסדים שציפו שחבר האלקטורים יכלול דמויות נכבדות שיפעילו שיקול דעת בטרם יחליטו על נשיא. ברוח זו כתבו אלכסנדר המילטון וג'ון ג'יי. ברם, דעה זו, בין אם בכוונת מכוון ובין אם בהשמטה מקרית, לא נכנסה לחוקה. סעיף II בחוקת ארצות הברית מקנה למדינות זכות למנות אלקטורים. בזכות זו כלולה גם הצבת תנאים לאלקטורים המתמנים. ישנן מדינות שעשו שימוש במוסד האלקטור לצורכי בחירות פנים מדינתיות וכתבו בפירוש בחוקתן שהאלקטור יפעל לפי מצפונו ושיפוטו. ברם, חוקת ארצות הברית נמנעה משימוש בלשון כזו, אף שמכונני החוקה הכירו את החוקות המדינתיות שנוסחו כך. השמטה זו משמעותה שמכונני החוקה נמנעו מלהבטיח את חופש המצפון של האלקטור.
גם מהבחינה הלשונית ציינה קגן שהמילים אלקטור או להצביע יכולות להתיישב עם הצבעה כפויה למועמד שנקבע מראש. כך גם אדם שמצביע בבחירות שבהן יש רק מועמד אחד או אדם שמצביע בשליחות אדם אחר, עדיין עושה פעילות הקרויה הצבעה.