קישורים חיצוניים.
Simon Geissbühler "Die verlorenen Synagogen von Bukarest. Von jüdischen Nachbarschaften zu erinnerungsleeren grossstädtischen Räumen", 2010 Projekt 36, Bern
רבנו פטר
רבי פטר מבעלי התוספות בצרפת, תלמיד רבנו תם ואחיו רשב"ם. תושב קרנטן שבצרפת (Carentan במחוז מאנש,) או קרינתיה שבאוסטריה. נהרג בצעירותו על קידוש השם בשנת ד'תתק"ו, במסע הצלב השני.
שמו מופיע מספר פעמים בתוספות הנדפסים על הש"ס וכן בספר הישר של רבנו תם.
יש המשערים כי יש לנקד שמו פַטֶר, שמובנו "אב", ולא "פֶּּטֵר" או "פִּטֶר" שהוא שם נוצרי מובהק. ושמו הוא כינוי לשם העברי "אבא".
פטירתו.
על מותו מסופר בספר זכירה מאת רבי אפרים בן יעקב מבון: "גם בקרנטן נהרגו נפשות אין מספר... והרב הגדול רבי פטר, תלמיד רבנו שמואל ורבנא יעקב מרמרו, נהרג בלוותו לקבר פרנס אחד. אוי לו לדור שאבד מרגלית טובה כזו... אוי ללב הזוכר הריגתו, בואו אחי ורעי וסיפדו לרבכם". בהמשך שם קינה מיוחדת עליו..
מהלכותיו.
הדין שאסור להשתמש בכהן קיים גם בזמן שבית המקדש חרב, אבל כהן רשאי למחול על כך ולהסכים לשמש את ישראל.
בתוספות מובאת שאלה ששאל את רבנו תם, מדוע בצרפת לא נהוג להפריש תרומות ומעשרות, על פי שיטת רבי יהודה שארץ ישראל מתפשטת מערבה עד האוקיינוס?
ארמון סוצו
ארמון סוּצוּ (רומנית: Palatul Suţu; לפעמים ידוע בהיגוי השגוי "שוּצוּ") הוא בניין בבוקרשט, בירת רומניה, בשדרות ברטיאנו 2, באזור האוניברסיטה, ברובע 3, שנבנה בשנים 1833–1835 לפי תוכניות האדריכלים הווינאים קונרד שווינק ויוהאן פייט. סגנון הבניין הוא נאו-גותי. כיום שוכן בו "מוזיאון העיר בוקרשט".
הארמון נבנה עבור הפוסטלניק הגדול קוסטאקה גריגורה סוצו למטרת מגורים. סוצו קיבל את המגרש שעליו מתנוסס הארמון כנדוניה בחתונתו עם רוקסנדרה רקביצה.
מבנה.
לבניין כיפה וארבעה צריחונים מצולעים. הבית יופה בהמשך על ידי נברשת עשויה מפליז משנת 1836 ובעלת 24 פמוטות, הדומה לזו שבכנסיית יוחנן החדש, כמו כן על ידי קישוטים - תקרתיים למשל, פרי יצירתו של הפסל קארל שטורק.
באולם המרכזי בנה שטורק שלוש ארקדות ומדרגות מרשימות המתפצלות לשתיים. מעל ראי שהוזמן ממוראנו עומד מדליון מעץ של אירינה סוצו, אשתו של גריגורה סוצו ובתו של הבנקאי שטפאן האג'י מוסקו. מסביב לארמון נמצא בעבר פארק שהיה מגיע עד למנזר סבא הקדוש, ושבמקומו נבנתה אוניברסיטת בוקרשט. בגן הפארק נמצאה בעבר בריכה והסתובבו בו שקנאים, טווסים פסיונים ובעלי חיים אקזוטיים.
הארמון עבר בירושה לבן מחוץ לנישואים של קוסטאקה גריגורה סוצו, גריגורה סוצו.
המקום נודע בזמנו במסיבות ובנשפים של האריסטוקרטיה המקומית, החשוב ביניהם בליל השנה החדשה (ה"רווליון"). העיתונאי איטלקי רוברטו פאווה שביקר בבוקרשט בשלהי המאה ה-19 החשיב את ארמון סוצו כאחד מהבניינים הייצוגיים של בירת רומניה, לצידם של ארמונות שטירביי, ברנקוביאנו וגיקה.
בימי השלטון הקומוניסטי ב-24 בינואר 1959 נהפך ארמון סוצו למוזיאון להיסטוריה של העיר בוקרשט.
קיים עוד ארמון סוצו בבלצ'יק בבולגריה.
Nothing But the Beat
ארמון שוצו
בנימין יהושע זילבר
הרב בנימין יהושע זילבר (תרע"ו, 1916 - כ"ה באלול תשס"ח, 25 בספטמבר 2008) היה פוסק הלכה חרדי, חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
קורות חייו.
נולד בפולין לברוך ושרה זילבר. בצעירותו למד זמן קצר בישיבה בוורשה, משם נסע ללמוד בישיבה בעיר בריסק. כעבור שנתיים עבר לישיבת נובהרדוק במזריץ' והיה מקורב לראש הישיבה הרב דוד בליאכר. בצעירותו דבק בו הכינוי "בנימין הצדיק".
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל. למד זמן קצר בישיבת בית יוסף בבני ברק. באותה תקופה התקרב לחזון איש. לאחר חתונתו למד בבית המדרש אוהל תורה בירושלים. בשנת תש"י הוציא את ספרו "מקור הלכה" על מסכת שבת, וקיבל עליו הסכמה מהחזון איש.
בשנת תשט"ז עבר לבני ברק. מעולם לא נשא משרה תורנית. הקדיש את זמנו ללימוד תורה ולחיבור עשרות ספרים תורניים, רובם ככולם בנושאי הלכה ומוסר. מדי שנה נהג לערוך תענית דיבור למשך ארבעים יום, מראש חודש אלול עד יום הכיפורים.
בשנת תשמ"ט היה מהרבנים הליטאים הבודדים שלא הצטרפו לדגל התורה. בעקבות זאת צורף כחבר במועצת גדולי התורה של אגודת ישראל והיה החבר הליטאי היחיד בה. בישיבות המועצה הביע דעות ימניות נחרצות והיה שותף לגילוי הדעת נגד הסכמי אוסלו. בשנותיו האחרונות עבר להתגורר בביתר עילית.
אשתו הראשונה נפטרה בשנת תשמ"ג. לימים נישא בשנית לאלמנתו של הרב עוזיאל משה רוטשטיין, מחבר הספר "נחלת משה". בנו, הרב יחיאל אברהם, מחבר סדרת ספרי ההלכה "בירור הלכה". בנו הרב ברוך, משפיע של בית הכנסת ברסלב בסטמפורד היל, לונדון.
סלמנדרה כתומה
סלמנדרה כתומה או סלמנדרת האש (שם מדעי: "Salamandra salamandra") היא מין של דו-חיים ממשפחת הסלמנדריים, המצויה רק באירופה ובעיקר במרכזה.
מאפיינים.
אורכה של סלמנדרה זו 15-25 ס"מ ומשקלה 40 גרם בבגרותה. היא בעלת מבנה גוף גמיש המזדקר מעט מעל לראשה. לסלמנדרה עיניים גדולות בעלות "גבות" צהובות ולסתות מעוגלות. הרגליים שלה קטנות והזנב ארוך. גופה צבוע בצבעי צהוב ושחור - דבר המזהיר טורפים עקב רעילותו של עורה.
הסלמנדרה היא יצור איטי המעדיף להיות על היבשה מאשר במים, אך היא מתרבית במים והראשנים הבוקעים בעלי זימים העוזרים להם לנשום. הסלמנדרה משריצה מאות ולדות מגופה, אך הצעירים טורפים זה את זה ולבסוף נותרים רק ראשנים גדולים. הן הראשנים והן הבוגרים הם טורפים הניזונים מפרוקי-רגליים שונים וגם מתולעים, רכיכות, דגיגים ודו-חיים צעירים אחרים. הם תופסים את טרפם בלשונם הארוכה והדביקה ועם שיניהם הקטנות.
סלמנדרה זו קרובה לסלמנדרה המצויה שחיה בישראל ובעבר האחרונה הייתה תת-מין שלה, אך כיום היא מסווגת כמין נפרד.
לסלמנדרה שתי בלוטות ארס בעורף המשמשות לה כהגנה, בנוסף לצבעה המרתיע טורפים.
מיקרופור
סרט מִיקְרוֹפּוֹר דביק (או בקיצור: מיקרופור מאנגלית micropore), הוא חומר חבישה בצורת גליל דביק של נייר, ניילון, בד או סיליקון.
תיאור ושימושים.
גליל המיקרופור עשוי נייר או בד המנוקב נקבוביות זעירות, אשר מאפשרות במידה מה שחלוף גזים בין תאי העור לסביבה החיצונית, אך עם זאת הנקבוביות הזעירות מונעות מצב של קונטמינציה (זיהום הנגרם מבחוץ), ומכאן שמו (micropore בתרגום מילולי: נקבוביות זעירות).
המיקרופור הוא אחד ממוצרי היסוד של החבישה בעזרה ראשונה והוא מצוי בכל תיק או ארון המיועד להגשת עזרה ראשונה.
יתרונותיו של המיקרופור ביחס למוצרי חבישה דביקים אחרים, מתבטאים בשני דברים: בכך שהשארת סימנים מעל גבי מקום הדבק - היא מועטת ביחס למוצרים אחרים; ובכך שהוא מונע מחנק לתאי העור ומאפשר נשימה של תאי העור גם כשהוא דבוק עליו או על תחבושת שעליו. במיקרופור סטרילי ניתן להשתמש באופן ישיר או על גבי גאזה סטרילית על העור במקרה של פצעים קטנטנים, אך במקרים של פצעים מדממים יותר, המיקרופור משמש רק באופן עקיף ללחוץ על מקום הפצע באמצעות תחבושת; כמו כן המיקרופור משמש ככלי עזר לקבע תחבושות ורטיות למקומן באמצעות הדבקתן איתו לעור.
סוגי סרטי מיקרופור.
קיימים כמה סוגי מיקרופור: נייר, בד וניילון. הסוג הנפוץ והזול ביותר הוא מיקרופור - נייר העשוי מכותנה טהורה. הסוג השני הוא מיקרופור ניילון אשר חזק יותר מהנייר. הסוג השלישי הוא מיקרופור בד שהוא החומר החזק ביותר ביחס למיקרופור הנייר והניילון. לאחרונה יצא לאור מיקרופור סיליקון, אשר מתאים לעור רגיש.
המיקרופור בשונה מאגד מדבק ('פלסטר'), אינו מוגבל לשטחים מצומצמים; כיוון שהוא ארוך ומגולגל בגליל, ניתן לגזור ממנו כל אורך רצוי ולהשתמש בו. כמו כן הוא קיים בעוביים שונים לצרכים שונים החל בסנטימטר אחד וכלה ב-20 סנטימטר.
היסטוריה.
המיקרופור הומצא לראשונה בשנת 1959 על ידי חברת 3M, ומאז זכה להצלחה רבה ברחבי העולם והפך לאחד ממוצרי היסוד בחבישה. כיום, חברות רבות ברחבי העולם מייצרות את המיקרופור; בישראל אין חברה המיצרת מיקרופור והכל מיובא מִחוץ לארץ.
שם המוצר.
שם המוצר באנגלית הוא: Microporous surgical tape (תרגום מילולי: סרט מיקרופור כירורגי) ומכאן בקיצור: surgical tape. וכן ידוע בשם medical tape (סרט הדבקה רפואי). לעומת זאת, בישראל עדיין לא התגבש למוצר זה שם מדויק, ורבים קוראים לו בקיצור על שם תכונתו: "מיקרופור". אך עדיין שכיח שמשתמשים כלפיו בשמות: נייר דבק רפואי; גליל פלסטר; גליל פלסטר בד; נייר מיקרופור; פלסטר מיקרופור; ועוד. צוותים רפואיים קוראים לו בטעות לויקופלסט אך בטפסים הרשמיים של מד"א ומשרד הבריאות, הוא נקרא "מיקרופור".
XviD הוא גרסה חופשית של פורמט DivX - אלגוריתם לקידוד ודחיסה מאבדת נתונים (lossy compression) של אות וידאו. DivX משתמש בדחיסת MPEG-4 חלק 2, שמתפשרת על איכות הווידאו כדי לקבל דחיסה טובה יותר (כלומר צריכת הזיכרון פחותה).
היתרון ביחס לפורמט DVD המבוסס על דחיסת MPEG-2 שאף היא מאבדת נתונים הוא בגודל תוצר הווידאו המכווץ. לפיכך ניתן להשתמש בקידוד זה לשמירת סרטים בצורה יעילה, ולהעברת מידע באינטרנט או ברשתות אלחוטיות אחרות בשימוש חסכוני יותר ברוחב פס.
הדחיסה המשופרת, מאפשרת לאחסן סרט עלילתי סטנדרטי, על CD בגודל 700MB, באיכות טובה. ואכן רוב הסרטים המופצים באינטרנט תחת פורמט זה מותאמים לאחסון על CD.
מבחני איכות שנעשו באתר Doom9.org בשנים 2003-2005 העלו ש-XviD עולה בביצועיו על DivX.
MKV הידוע בשם מטרוסקה (אנגלית: Matroska) הוא פורמט מכל לשמירת קובצי וידאו, קול ועוד. משמש בין השאר לניגון קובצי וידאו באיכות גבוהה (HD)