עם מותו שלח אחד השרים הבכירים את בני אנקוס למסע ציד, ובעצמו תפס את הכתר. שמו היה לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס, המלך האטרוסקי הראשון של רומא.
פרידריך גאורג ניטשה
טרנספוזון
טרנספוזונים (Transposon) הם רצפי DNA ניידים, היכולים לנוע מאתר לאתר בתוך הגנום של אותו תא, בתהליך שנקרא טרנספוזיציה. בתהליך זה הם עשויים לגרום למוטציה במידה והם נכנסים לתוך אקסונים (החלק בגן היכול לקודד לחלבון) ואף לשנות את כמותם בגנום (סך הDNA שבגרעין), כלומר להשתכפל. טרנספוזונים מכונים לעיתים גנים קופצים, אך ביטוי זה שגוי מפני שאינם נחשבים גנים, ורק חלק מהטרנספוזונים מקודדים לחלבונים שמשתתפים בטרנספוזיציה. טרנספוזונים הם אחד מסוגים של אלמנטים גנטיים ניידים.
טרנספוזונים מ־Class II יכולים להעתיק את מקומם בגנום באופן ישיר (במנגנון שנקרא "Cut and paste", 'חיתוך והדבקה'), בעוד שרטרוטרנספוזונים מ־Class I חייבים לעבור שעתוק ל-RNA ולאחר מכן חזרה ל-DNA על ידי האנזים רוורס טרנסקריפטאז. טרנספוזונים יעילים מאוד לחוקרים ככלי לבחינת שינויים ביצורים חיים.
מנגנון.
טרנספוזון (מ־Class II) זקוק לאנזים טרנספוזאז, שמקוּדַד על ידי הטרנספוזון עצמו או על ידי טרנספוזונים אחרים מאותה המשפחה. קצוות הטרנספוזון כוללים חזרות מהופכות (רצף זהה שנקרא בכיוונים הפוכים); הטרנספוזאז נדבק לחזרות של הטרנספוזון ושל אתר המטרה בגנום שאליו הטרנספוזון עתיד לנוע. אתר מטרה זה נחתך ומותיר "קצוות דביקים". הטרנספוזון עובר בשלב זה איחוי (ליגציה) לאתר המטרה, הפערים ממולאים, והתוצאה היא חזרות מכוונות.
רטרוטרנספוזון (מ־Class I) זקוק לאנזימים שונים שישתתפו בתהליך השעתוק, שעתוק הפוך ואינטגרציה לאתר המטרה בגנום. הרטרוטרנספוזון משתמש גם באנזימים קיימים בתא וגם בכאלו שהוא או אלמנט אחר מאותה המשפחה מקודד להם. תהליך ה"רטרוטרנספוזיציה" כולל שעתוק של רצף ה־DNA של האלמנט למולקולת RNA, שעתוק הפוך של מולקולת ה־RNA חזרה ל־cDNA, כניסה של ה־cDNA חזרה לתוך הגרעין ואינטגרציה לתוך אתר המטרה בגנום. בסוף תהליך זה ישנם שני עותקים זהים (האלמנט המקורי + החדש).
דוגמאות.
הטרנספוזונים הראשונים התגלו בתירס על ידי ברברה מקלינטוק ב-1944. גילוי זה זיכה אותה בפרס נובל ב-1983. היא הבחינה בהחדרות, במחיקות ובטרנסלוקציות (קטע DNA המעתיק את מקומו), והסיקה מכך את קיום הטרנספוזונים. אלמנטים אלה גרמו לשינוי בצבע התירס (מסגול לצהוב והפוך). בערך 50% מהגנום של צמח זה מכיל טרנספוזונים, דבר המתבטא במגוון צבעי גרעיני התירס.
טרנספוזונים בדרוזופילה (זבוב הפירות, בעל החיים הנחקר ביותר בגנטיקה) מכונים אלמנטי P. נראה שהם הופיעו במין זה רק לפני 50 שנים, ומאז התפשטו בכל המין. אלמנטי P מלאכותיים משמשים להחדרת גנים לדרוזופילה על ידי הזרקה לעובר.
טרנספוזונים בחיידק נושאים בדרך-כלל גן אחר נוסף לטרנספוזאז. לעיתים מקודד הגן הנוסף עמידות לאנטיביוטיקה. בחיידקים, טרנספוזונים יכולים לקפוץ מהכרומוזום לפלסמיד ולהפך, ובכך לאפשר הפיכה תמידית של זנים חדשים לעמידים לאנטיביוטיקה.
טרנספוזונים כגורמי מחלה.
טרנספוזונים יכולים להיות מוטגנים, כלומר, גורמי מוטציות. הם עשויים להזיק במספר אופנים:
מחלות שמיוחסות לטרנספוזונים כוללות: המופיליה A ו-B, פורפיריה, נטייה מוקדמת לסרטן ולניוון שרירים על שם דושן.
אבולוציה של טרנספוזונים.
האבולוציה של הטרנספוזונים וההשפעה שלהם על האבולוציה של הגנום מהווים כיום תחום מחקר דינמי. מאחר שטרנספוזונים קיימים בכל ענפי החיים נראה שהתקיימו באב האוניברסלי המשותף האחרון של כל המינים או שהטרנספוזונים התפתחו בנפרד פעמים רבות. הטרנספוזונים בדרך כלל נחשבים ל-DNA אנוכי, טפיל החי בתוך הגנום של יצורים חיים. במובן זה הם דומים לנגיף. נגיפים וטרנספוזונים דומים גם מבחינת מבנה הגנום והיכולות הביוכימיות, מה שהוביל להשערה שיש להם מוצא משותף.
מאחר שפעילות הטרנספוזון עלולה להרוס גנום, נראה שיצורים רבים פיתחו מנגנונים להקטנת הטרנספוזיציה לרמות בהן ניתן לשלוט. חיידקים עשויים לעבור שיעור גבוה של מחיקות כדי להפטר מטרנספוזונים ומנגיפים, בעוד שאיקריוטים פיתחו את המנגנון של iRNA בדיוק לאותה מטרה. בתולעת העגולה "Caenorhabditis elegans" (גם היא נחקרת רבות בגנטיקה) משמשים כמה מהגנים שנדרשים ל-iRNA גם להקטנת פעילות הטרנספוזון.
נראה שמערכת החיסון של חולייתנים אימצה טרנספוזונים כאמצעי להגדלת מגוון הנוגדנים. מערכת הרקומבינציה V(D)J פועלת לפי מנגנון דומה לזה של טרנספוזונים.
טרנספוזונים במחקר הגנטי.
הטרנספוזונים אותרו לראשונה בצמח התירס ובודדו לראשונה מהפרח לוע הארי. לפיכך, טרנספוזונים שימשו ככלים יעילים בביולוגיה המולקולרית של הצמח. חוקרים משתמשים בטרנספוזונים כדי לגרום למוּטגֵנֶזָה (ייצור מוטציות). ניתן להבחין באמצעים פשוטים היכן בגנום נגרמה מוטציה, בניגוד לשיטות כימיות שאינן מאפשרות זאת. לעיתים עלולה החדרת הטרנספוזון לגן להפריע לביטוי הגן באופן הפוך: מחיקה המתווכת על ידי הטרנספוזאז של הטרנספוזון משיבה לגן את פעילותו. דבר זה יוצר צמחים שבהם לתאים סמוכים גנוטיפים שונים. כך ניתן להבחין בגנים חיוניים ובגנים שגורמים לפנוטיפ נראה כלשהו (לדוגמה, שינוי בצבע).
סוגי טרנספוזונים.
יש שני סוגים של מנגנוני טרנספוזיציה: רפליקטיבי וקונסרבטיבי.
במנגנון הקונסרבטיבי, הטרנספוזון נחתך לחלוטין החוצה ממיקומו המקורי ב-DNA וקופץ למיקום חדש. לעומת זאת, במנגנון הרפליקטיבי, הרטרוטרנספוזון יוצר עותק של עצמו ועותק זה קופץ הלאה לגנום, כך שבכל מחזור קפיצה הוא יוצר עוד העתקים של עצמו.
במחקר משמשים טרנספוזונים לשתי צורות של מוטוגנזה:
דבר ראשון
המהר&quot;ל מפראג
מחרוזת
מלחמת האופיום הראשונה
מלחמת האופיום הראשונה הייתה מלחמה על זכויות סחר בין בריטניה לשושלת צ'ינג בסין אשר נמשכה בין 1839 ל-1842. המלחמה, שנתפסת כיום כתחילתו של האימפריאליזם האירופי בסין, יצרה היסטוריה ארוכה של התנגדות סינית למערב, התנגדות שנמשכת במובנים מסוימים עד ימינו.
הסיבות לפרוץ המלחמה.
בתחילת המאה ה-19 נחשבו סחורות סיניות ששווקו באירופה ליוקרתיות ביותר, והסחר בהן העשיר מאוד את הסוחרים בהן. אולם ייצוא הסחורות מאירופה לסין סבל מהעובדה שהסינים לא גילו עניין בסחורות זרות ומכך נבע הקושי למצוא סחורות אותן יסכימו הסינים לרכוש. הבריטים, בחפשם סחורה שכזו, גילו במהרה את האופיום והשתמשו בתכונותיו הממכרות ליצירת רווחים. בין השנים 1821 ל-1837 גדלה כמות הסם המיוצאת לסין על ידי הבריטים פי חמישה.
הממשלה הסינית, על רקע דאגתה לבריאות הציבור, שאפה להפסיק את הסחר ההולך ומתגבר בסחורה החדשה. מאמציה הראשוניים של הממשלה נשאו פירות כאשר הממונה על הנושא מטעם הממשלה הסינית, לין זשו, הצליח לאלץ ב-1839 את נציב הסחר הבריטי למסור לידיו את כל האופיום שברשות הבריטים בסין, דבר שהביא למתיחות אלימה בין הסינים לנציגים הבריטים ששהו בסין.
לאחר חודשיים מיום מסירת האופיום לידי הסינים, נרצח אזרח סיני בידי שני מלחים בריטיים. בהתאם להסכם הסחר שנחתם בין סין ובריטניה, נעצרו אלו והובאו למשפט בבית דין בריטי בעיר קנטון שבמחוז גואנגדונג. הסינים, שדרישתם לקבל לידיהם את הרוצחים ולשפוט אותם בעצמם נענתה בשלילה, גירשו את הכוחות הבריטים מסין.
תחילת הלחימה.
הבריטים, שהחלו להתכונן למלחמה בסינים, כבשו את הונג קונג (אז נמל סחר קטן ולא משמעותי) והכשירו אותו כבסיס לכוחותיהם. הלחימה החלה בחודש יולי, כאשר שתי ספינות מלחמה בריטיות הביסו והשמידו בקרב ימי 29 ספינות סיניות. בשנה שלאחר מכן, כבשו הבריטים את המְצרים בכניסה לנהר הפנינה, נתיב המים שמקשר בין הונג קונג למחוז גוואנגזו, וב-1841 הם השתלטו על האזורים השולטים במחוז וכבשו את העיר נינגבו ואת הנמל הצבאי שבצ'ינחאי.
לאחר שב-1842 הביסו הבריטים את הסינים וכבשו את שאנגחאי ואת הכניסה לנהר היאנגצה, ציר תחבורה ימית ראשי ומרכז כלכלי מפותח בסין, נכנעו הסינים.
סוף המלחמה ותוצאותיה.
סופה הרשמי של המלחמה הגיע עם החתימה על חוזה נאנקינג אשר חייב את הסינים לאפשר לבריטים סחר חופשי במדינה, סיפח את הונג קונג לבריטניה והתיר לבריטים לקבל בעלות על חמישה נמלים בסין: גואנגג'ואו, אמוי (כיום שיאמן), פוזו, שאנגחאי ונינגפו (כיום נינגבו).
הקלות בה הביסו הבריטים את הכוחות הסיניים העיבה על יוקרתה של שושלת צ'ינג, והייתה אחד הגורמים למרד טאי פינג (1850–1862). למנצחים, לעומת זאת, סלל הניצחון במלחמה את הדרך לפתיחת השוק והחברה הסיניים למטרותיהם המיסיונריות של הבריטים ומטרותיהן הכלכליות של מעצמות אירופה.
רובים, חיידקים ופלדה
רובים, חיידקים ופלדה: גורלותיהן של חברות אדם (באנגלית: Guns, Germs, and Steel: The Fates of Human Societies) הוא ספר מאת ג'ארד דיימונד, פרופסור לפיזיולוגיה, שהתמחה בחקר האבולוציה של ציפורי גינאה החדשה. הספר מנסה לענות על השאלה מדוע הציוויליזציה האירופית-אסיאתית היא זו שפיתחה טכנולוגיה מתקדמת מוקדם יותר משאר חלקי העולם.
על מנת לענות על שאלה זו סוקר דיימונד את ההיסטוריה האנושית ב-15,000 השנים האחרונות, תוך שימת דגש על הגאוגרפיה בכל אזור והשפעותיה על התפתחות האוכלוסייה במקום. לדבריו, ההבדלים בהתפתחות היבשות, אינם נובעים מעליונות שמקורה בתבונה עדיפה, אלא מצירוף של גורמים, כגון ביות מוקדם של בעלי חיים וצמחים שהתאפשר בגלל התנאים הגאוגרפיים, אשר הובילו לקדמה טכנולוגית וליתר חסינות בפני מגפות. זאת בניגוד לחברות אשר המשיכו להתבסס על מודל של "ציידים-לקטים".