קולונל רובי בראדלי (19 בדצמבר 1907 - 28 במאי 2002) הייתה אחות ראשית ב, שבויה ביפן במלחמת העולם השנייה, ואחת הנשים הכי מעוטרות של צבא ארצות הברית. היא נולדה בספנסר שבווירג'יניה המערבית אך התגוררה ב, וירג'יניה, במשך יותר מ-50 שנה.
קריירה צבאית.
רובי בראדלי הצטרפה לחיל עזר ב צבא ארצות הברית בתור אחות מנתחת ב-1934. במלחמת העולם השנייה היא הוצבה במחנה ג'ון היי בפיליפינים, כ-320 קילומטר צפונית לבירה מנילה. הצבא היפני פלש לפיליפינים מיד אחרי מתקפת פרל הארבור והפיל 72 פצצות על השער הראשי של המחנה, בדצמבר 1941. בראדלי ועוד רופא ואחות ברחו להרים והסתתרו שם בעזרת זוג כפריים. אולם בסופו של דבר הם הוסגרו ליפנים, והועברו למפקדתם המקורית שהפכה אז למחנה שבויי מלחמה. במהלך התקופה סבלו האזרחים והחיילים הפיליפינים וכן חלק מחיילי בעלות הברית השבויים התעללות מצד השלטונות היפניים כמו במהלך צעדת המוות בבטאן. ב-1943 הועברה בראדלי למחנה מעצר יפני במקום אחר, במשך מספר חודשים היא סייעה לשבויים שהיו זקוקים לטיפול רפואי. בנוסף לכך, היא התאמצה מאוד להאכיל ילדים רעבים על ידי תחיבת אוכל לכיסיהם כשהייתה לה את האפשרות לכך, אף על פי שהיא הייתה רעבה בעצמה. כיוון שהיא איבדה כל העת ממשקלה, בגדיה היו גדולים עליה, והיא יכלה להחביא ציוד רפואי עבור שבויי מלחמה במחנה. היא סייעה בכ-230 ניתוחים, ועזרה לילד 13 יילודים.
הצוות הרפואי הצליחו, למשל, לבצע כריתת תוספתן באמצעים דלים שהצליחו להבריח. השבויים היפניים התפלאו על הצלחתם לבצע הליך רפואי שכזה ללא כל ציוד. במקרה אחר היא השתמשה בתיון על מנת להספיג בו אתר על מנת להרדים יולדת.
את התואר ״מלאכיות במדים״ או ״מלאכים בבגדי אסירים״ קיבלו בראדלי וחברותיה מעמיתיהן השבויים במהלך תקופה זו.
בעת כיבוש המחנה מחדש על ידי צבא ארצות הברית בשנת 1945, היא שקלה 39 קילו בלבד. היא הוחזרה לארצות הברית והמשיכה בקריירה צבאית, ובשנת 1949 למדה וקיבלה תואר ראשון במדעים.
בראדלי שירתה במלחמת קוריאה בתור אחות ראשית. בנובמבר בשנת 1950, במהלך , היא סירבה לעזוב את שדה הקרב בטרם הטעינה את כל החולים והנפגעים למטוס הפינוי, וזאת בעוד 100,000 חיילים סינים עדיין במתקפה. היא הספיקה לעלות בעצמה על המטוס רגע לפני שהאמבולנס שלה התפוצץ מפגז אויב.
ב-1951 היא הוכרזה אחות ראשית של הארמייה השמינית של צבא ארצות הברית בה היא פיקחה על יותר מ-500 אחיות צבאיות ברחבי קוריאה.
בשנת 1958 היא הועלתה לדרגת קולונל, ויצאה לפנסיה בשנת 1963.
היא נפטרה בשנת 2002.
חיים מאוחרים.
בראדלי הייתה דמות ראשית בכתבה של חדשות הלילה של NBC טום ברוקאו, אודות "גיבורי הצבא הנשכחים", שיצאה לאור ב-23 בפברואר 2000.
לאחר מותה בשנת 2002, קיבלה בראדלי אות הנצחת זיכרון שנוסחה על ידי חבר הקונגרס ג׳ו באקה מקליפורניה, בעקבות שירותה היוצא דופן שמילאה למען האומה האמריקאית.
מענקים ופרסים.
רשימותיה הצבאיות של בראדלי כללו 34 מענקים, עיטורי כבוד ועוד. הכוללים את:
חיים מאיר הגר (שיכון ויז'ניץ)
הרב חיים מאיר הגר (נולד בכ"א בטבת ה'תשל"ג, 26 בדצמבר 1972) הוא רב קריית ויז'ניץ בבני ברק, המבוגר בין בניו של האדמו"ר מויז'ניץ הרב ישראל הגר והמיועד לרשת את מקומו.
ביוגרפיה.
נולד בבני ברק, לרבי ישראל הגר רב קריית ויז'ניץ, ולשרה חנה חיה בת האדמו"ר מטשערנאביל. למד במוסדות החסידות. בגיל 11, בשנת תשמ"ד, הורחק אביו מביתו וממשרתו בקריית ויז'ניץ. למד אצל רבי יוחנן סופר, בישיבת ערלוי. כאביו היה קשור לדודו-זקנו רבי מרדכי הגר מויז'ניץ מונסי.
בשנת תשנ"א נישא לרייצא הענדל בת הרב אהרן טייטלבוים, אב"ד ניר-באטור, ולהם תשעה ילדים. בנו חנניה יום טוב ליפא נשוי לעטיל בת הרב שמעון אברהם גרינפלד, לשעבר רבה של קהילת סעמיהאלי בבני ברק. בתו רעכיל דבורה נשואה לנפתלי יחזקאל טויב, נכד האדמו"רים מקאלוב ארצות הברית ומדעעש. בנו נחום אפרים נשוי לחיה, בת הרב שניאור זלמן דנציגר, האדמו"ר מאלכסנדר בקליוולנד.
בהנהגת הקהילה.
בשנת תש"ע בחיי סבו האדמו"ר בעל הישועות משה, הוכתר על ידי אביו לכהן כרבם של חסידי ויז'ניץ בבורו פארק.
בכ' באדר תשפ"א, במעמד אלפי חסידים, הכתירו אביו לרב קריית ויז'ניץ בבני ברק ולאב בית הדין של החסידות. תקופה קצרה קודם לכן מינה אביו את שני אחיו של הרב חיים מאיר לרבני קהילות ויז'ניץ באשדוד ובאלעד.
במסגרת תפקידו הוא מתקן תקנות בענייני הקריה והקהילה, וכן מנהל את הדיונים בבית הדין.
מארי אן טלבוט
ג'יימס איירדל
ג'יימס איירדל (באנגלית: James Iredell; ) היה משפטן אמריקאי, שנמנה עם ראשוני שופטי בית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא מונה לתפקיד על ידי הנשיא ג'ורג' וושינגטון וכיהן בו עד למותו.
ראשית חייו.
ג'יימס איירדל נולד בלואיס שבאנגליה, כבכור מבין חמשת הילדים שהגיעו לבגרות של פרנסיס איירדל, סוחר מבריסטול ושל רעייתו, מרגרט מק'קאלק מאירלנד. כישלון עסקיו של אביו, ובריאותו הרופפת, המריצו את איירדל להגר ב-1767, כאשר היה בן 17, למושבות צפון אמריקה. בסיוע קרובי משפחה הוא השיג משרה בשירות המכס כסגן גובה בנמל אדנטון שבקרוליינה הצפונית.
במקביל לעבודתו במכס, למד איירדל משפטים בהדרכתו של סמואל ג'ונסטון (לימים מושל קרוליינה הצפונית), החל לעסוק בעריכת דין וב-1771 התקבל ללשכת עורכי הדין. כנכדו של איש כמורה, הוא היה אנגליקני מסור במשך כל חייו וכתיבתו המחישה עניין ברוחניות ובמטאפיזיקה מעבר לדבקות הפשוטה בדת המאורגנת.
ב-1773 נשא איירדל לאישה את אחותו של ג'ונסטון, האנה, ולשניים נולדו ארבעה ילדים לאחר 12 שנים בהם הם היו חשוכי ילדים. ב-1774 הוא מונה כגובה המיסים הראשי של הנמל.
המהפכה האמריקאית.
אף על פי שהיה מועסק על ידי הממשלה הבריטית, היה איירדל תומך נלהב של העצמאות והחוקה. ב-1774 הוא כתב את "לתושבי בריטניה הגדולה", שם הוא הניח את היסודות לטיעונים לתפישה נגד עליונות המחוקק על אמריקה. מאמר זה הפך את איירדל, אז בן 23, כאחד מכותבי המאמרים הפוליטיים המשפיעים ביותר בקרוליינה הצפונית באותה עת. חיבורו "עקרונותיו של ויגי אמריקאי" בישר את הנושאים והרעיונות של הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
לאחר פרוץ המהפכה האמריקאית, סייע איירדל לארגן את מערכת המשפט של קרוליינה הצפונית, וב-1778 הוא נבחר לשופט בבית המשפט העליון של המדינה. הקריירה שלו התקדמה כאשר הוא מונה למספר תפקידים פוליטיים ושיפוטיים במדינה, כולל תפקיד התובע הכללי של המדינה, תפקיד בו הוא שימש בשנים 1779–1781. ב-1787 בחרה בו האספה המדינתית כחבר בוועדה לליקוט ובחינה מחדש של חוקי המדינה. ב-1791 הוא השלים את מלאכתו.
לאחר המהפכה מנעו ממנו קשיים פיננסיים לשמש כנציג לוועידת החוקה בפילדלפיה, והוא התכתב באופן סדיר עם נציגי המדינה לוועידה. איירדל היה מנהיג הפדרליסטים בקרוליינה הצפונית ותומך נלהב של החוקה המוצעת. בוועידה שהתכנסה ב-1788 בהילסבורו, הוא קידם ללא הצלחה את אשרור החוקה. לאחר כישלון אשרור החוקה בוועידה, הוא המשיך לקדם את הנושא, והצטרף לויליאם דייווי בפרסום הדיונים בוועידה על חשבונם בכל רחבי המדינה. מאוחר יותר אשררה קרוליינה הצפונית את החוקה לאחר שהקונגרס תיקן אותה בהוספת מגילת הזכויות.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
ב-8 בפברואר 1790 מינה הנשיא ג'ורג' וושינגטון את איירדל כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית וב-12 במאי אותה שנה אושר המינוי על ידי הסנאט של ארצות הברית ובאותו יום הוא נכנס לכהונתו. בגיל 38 היה איירדל צעיר שופטי בית המשפט העליון באותה עת.
עומס התיקים על בית המשפט היה קל באותה תקופה. למעשה לא דן בית המשפט בתיק הראשון שלו עד 1791, כאשר קיבל את פסק הדין "וטס נגד בארנס" . ההחלטה בתיק זה התקבלה פה אחד, אך איירדל ביקש שהקונגרס ישנה את החוק הנוקשה שעל בסיסו התקבל פסק הדין. השופטים התכנסו פעמיים בשנה בלבד כדי לשמוע עתירות וקיימים רק קומץ של תיקים שנכתבו בהם חוות דעת של איירדל בשנותיו על כס השיפוט, מתוכם שני המשמעותיים ביותר היו:
בפסק דין צ'יזהולם הייתה הסכמה ציבורית על דעתו של איירדל בניגוד לחוות דעת שאר השופטים. הרעש הציבורי כנגד פסק הדין הניח מאוחר יותר את היסודות להפיכתו של פסק הדין על פניו ואימוץ התיקון ה-11 ב-1795.
בפסק הדין קולדר, שהתקבל פה אחד, קבע בית המשפט שהסעיף בחוק נגע רק למשפט הפלילי, והחליט שהצעד של בית המחוקקים לא נגד את החוקה. חשוב מכך, פסק דין זה העלה את השאלה אם כללי הצדק הטבעי מהווים חוק. דעתו של איירדל הייתה שרק הצעדים של המדינה שבמפורש הפרו סעיפים כתובים של החוקה יכולים להיחשב כבטלים. הוא הצהיר, "כללי הצדק הטבעי לא מוסדרים על ידי אמת מידה קבועה; האנשים הטובים והטהורים ביותר חלוקים על הנושא; וכל מה שבית המשפט יכול לומר כיאות במקרה כזה, יהיה שבית המחוקקים, שברשותו זכות שווה לחוות את דעתו, העביר חוק שעל פי דעת השופטים, סתר את העקרונות המופשטים של כללי הצדק הטבעי". חוקרים הפנו למאמרו של איירדל "אל הציבור" () כאחת ההגנות הברורות והמנומקות ביותר לביקורת השיפוטית.
חוות דעתו של איירדל בפסק דין קולדר סייע לבסס את עקרון הביקורת השיפוטית חמש שנים לפני שהיא הועמדה למבחן בפסק דין מרבורי נגד מדיסון ב-1803. בית המשפט העליון הלך בעקבות גישתו של איירדל בכל שנותיו מאז.