ג'ורדן הוא שחקן תיאטרון מוכשר ומחזאי. אחת ההופעות הידועות ביותר שלו על הבמה היא כאשר גילם את הדמות Brother Boy במחזה ""Sordid Lives", תפקיד שלימים ביצע שוב, בעבור סרט פולחן באותו השם. ג'ורדן שב לגלם את אותה הדמות בעבור סדרת הספין אוף "Sordid Lives: The Series" בערוץ לוגו. הוא כתב וכיכב במחזה האוטוביוגרפי "Lost in the Pershing Point Hotel", שאף הוא זכה לעיבוד קולנועי. לאחרונה הוא יצא לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, בביצוע מופע יחיד קומי בשם "Like a Dog on Linoleum", שזכה לביקורות חיוביות מאוד.
לאחרונה ג'ורדן כיכב בפרק הפיילוט של "Laugh Out"", תוכנית הטלוויזיה הקומית - להט"בית - אינטראקטיבית הראשונה בעולם. ב-2007 שיחק בסדרת הדרמה "סודות חבויים", ברשת The CW.
ג'ורדן מתאר את חוויותיו, כנער מתבגר זעיר ונשי בדרום ארצות הברית ובעסקי השעשועים, בהצגת יחיד אוטוביוגרפית, בשם ""My Trip Down the Pink Carpet".
לאחר כמה חודשים של הופעות הרצה ברחבי ארצות הברית, המופע נפתח רשמית בתיאטרון "Midtown Theater" שבאוף ברודוויי ב-19 באפריל 2010. המופע הופק על ידי חברתו של ג'ורדן לילי טומלין. בראיון בתוכנית "The Paul O'Grady Show", ג'ורדן הודיע כי בכוונתו להציג את המופע שלו בתיאטרון "Apollo Theatre" שבלונדון.
בשנת 2021 החל לשחק בסדרה הקומית של רשת פוקס; "Call Me Kat"," את דמותו של פיל.
מערת הסנהדרין הקטנה
מערת הסנהדרין הקטנה היא מערת קבורה הממוקמת סמוך לקברו של שמעון הצדיק, בשכונת שמעון הצדיק בירושלים.
במערה ישנם 26 כוכי קבורה, בהם נקברו 26 מחברי הסנהדרין. במתחם קיימות עוד מערות קבורה. אליעזר גרייבסקי כתב על המערה:
בשנת 1889 כתב יום טוב ליפא ווייס על המקום:
לאחר מלחמת ששת הימים שופץ האתר יחד עם קבר שמעון הצדיק על ידי משרד הדתות. במאי 1969 הוכרז המקום כמקום קדוש בתקנות של שר הדתות וקביעה זו נכפלה בתקנות שתוקנו מכוח חוק השמירה על המקומות הקדושים, תשמ"א-1981.
כיום המערה סגורה ונעולה וניתן להיכנס אליה בתיאום עם מנהלי האתר. בנוסף, מדי שבוע נערכת במקום תפילת מקובלים.
אוסוולדו רומברג
אוסוולדו רומברג (בספרדית: Osvaldo Romberg; 28 במאי 1938 – נובמבר 2019) היה אמן ישראלי יליד ארגנטינה.
ביוגרפיה.
אוסוולדו רומברג נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1938 למשפחה ציונית. בנעוריו היה חבר בתנועות נוער כגון השומר הצעיר. בסוף שנות ה-50 שירת בצה"ל במסגרת הנח"ל והיה בהכשרה חקלאית בכפר סאלד. לאחר שובו לארגנטינה השלים לימודי אדריכלות. בשנת 1969 הגיע לישראל בשנית, ככתב של שבועונים ארגנטינאים. בשנת 1973 עלה לישראל עם משפחתו ושימש כמרצה במחלקה לאמנות ב"בצלאל". לאחר מרד הסטודנטים במוסד, התמנה לראש המחלקה לאמנות.
לצד יצירותו רומברג הרבה לעסוק במחקר תאורטי של אמנות. בשנות ה-2000 הקים רומברג את גלריית "White Box Gallery" בניו יורק, ארצות הברית ואת "Slought Foundation" בפילדלפיה. בשנת 2012 הקים את מרכז האמנות והקולנוע הנסיוני "הבאר" בבאר שבע.
עבודתו המוקדמת, עד שנת 1965, נשאה אופי אקספרסיוניסטי. בשנות ה-70 יצר רומברג את פרויקט "מאלטמירה למאנה", ובו ציורים שעסקו בניתוח צבעוני וסמנטי של יצירות אמנות מתולדות האמנות המערבית. ב"הקדוש מתיו והמלאך (בעקבות קאראווג'ו)" (1976), לדוגמה, יצר רומברג ניתוח טקסונומי-צבעוני של ציורו של קרווג'יו. בסדרת הציורים "פרדיגמה" משנות ה-80, עשה שימוש ביצירות האמנות כמצע תחתון לציור קונסטרוקטיביסטי. החל משנות ה-80 של המאה ה-20 יצר גם פסלים ומיצבים העושים שימוש בדימויים אדריכליים. ב"פורום רומנום" (1991-1988), לדוגמה, יצר תבליטי עץ על פי דגם הפורום הרומאי, שלוו בתצלומים. במחצית שנות ה-90 עשה בעבודותיו שימוש בסטרוקטורות גדולות מעץ, התלויות מתקרת אולם התצוגה. על אף המראה האוטופי של עבודות אלו ואחרות, יצירותיו שאפו לבחון מחדש, לעיתים במבט אירוני, את ערכי האמנות המערבית.
רומברג נפטר בנובמבר 2019.
ויליאם ר. היגינס
ויליאם ריצ'רד היגינס (באנגלית: William Richard Higgins; 15 בינואר 1945 - הוכרז כמת ב-6 ביולי 1990) היה קולונל בחיל הנחתים של ארצות הברית. נחטף על ידי חזבאללה בעת שירותו בלבנון בכוח האו"ם, הוחזק בשבי, עונה ונרצח בידי שוביו.
ביוגרפיה.
ויליאם היגינס נולד בדנוויל, קנטקי. למד לתואר ראשון באוניברסיטת מיאמי באוהיו, והשלים תואר שני באוניברסיטת אובורן.
בשנת 1968 השתתף במלחמת וייטנאם, בדרגת לוטננט, במסגרת הדיוויזיה הימית השלישית של חיל הנחתים. בשנת 1969, עם שובו, שירת במפקדת הכוחות הימיים בלואיוויל, קנטקי.
בשנת 1972 חזר לווייטנאם, והשתתף בלחימה כמפקד יחידת רובאים של המארינס עד 1973. בין השנים 1973–1977 שירת היגינס כקצין בבית הספר לקצינים בבסיס חיל הנחתים קוונטיקו שבוירג'יניה. בשנת 1980 השלים את לימודיו במכללה לפיקוד ומטה בבסיס מקסוול של חיל האוויר האמריקאי. בין השנים 1981–1987 שירת היגינס במחלקת ההגנה.
בשנת 1987 עבר לשרת כסגן מפקד מטה האו"ם לפיקוח על שביתת הנשק בדרום לבנון (UNTSO)
היגינס הועלה לדרגת קולונל בשנת 1989, בעת שהותו בשבי.
חטיפתו ורציחתו.
ב-17 בפברואר 1988 נפגש היגינס, במסגרת תפקידו כסגן מפקדארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות, עם אחד ממנהיגי אמל בצור. לאחר הפגישה נכנס לרכבו ונסע בשיירה של כוח האו"ם על כביש החוף הלבנוני. בשלב מסוים של הנסיעה הבחינו אנשיו בחסרונו - ומיהרו לשוב על עקבותיהם, אך מצאו את הרכב ריק. מאוחר יותר נטל את האחריות על החטיפה ארגון שכינה עצמו בשם "הבריגדות האיסלאמיות המהפכניות", שלמעשה היה מסונף לחזבאללה ופעל בהנהגתו של עימאד מורנייה, מפקדו הצבאי של הארגון. בעקבות החטיפה ביצעו אנשי ארגון אמל מצוד נרחב ואלים אחר החוטפים. המצוד גרם לקרע בין אמל לבין מוסטפא דיראני, שטען כי היגינס הוא מרגל אמריקני.
במהלך תקופת השבי הועבר היגינס למחנה אראק-קרעה, מדרום לביירות, שם נחקר בעינויים קשים.
בחודש יולי 1989 הודיע ארגון חזבאללה כי הוציא להורג בתליה את היגינס בתגובה על חטיפתו של השייח עבד אל-כרים עובייד על ידי צה"ל. הארגון צירף להודעתו סרטון וידאו בו נראתה גופתו התלויה של היגינס.
בתו של היגינס מנישואיו הראשונים, כריסטין, צפתה במקרה בקלטת הווידאו במהלך שידור מבזק חדשות בטלוויזיה, בעת ששהתה עם חבריה במחנה-קיץ. מאוחר יותר העידה כריסטין כי האירוע גרם לה טראומה.
הסרטון נבדק על ידי שרותי הביטחון הישראליים, שהעלו ספקות באשר לאותנטיות שלו. בין היתר נראה היגינס בסרטון כשהוא לבוש במעיל ובבגדי חורף, מה שלא התיישב עם מזג האוויר הקייצי של חודש יולי בלבנון. לאחר מכן, עם החזרת הגופה לאמריקאים, התגלו חתכי סכין בגרונו - וזו כנראה הייתה סיבת המוות. להערכת החוקרים שבדקו את כל הראיות, היגינס נרצח כבר בחודש דצמבר 1988.
במהלך הקריירה הצבאית שלו ולאחר מותו זכה לעיטורים בהם כוכב הארד, אות לגיון ההצטיינות, לב הארגמן ו-. על שמו נקראה משחתת טילים מונחים של הצי האמריקאי.
מעצרים.
ב-13 באוגוסט 1989 לכדו כוחות סוריים בביירות את אחד החוטפים, מוחמד ראחאל. ימים ספורים לאחר מכן נלכד חוטף נוסף, מוסטפא חארבי.
החוטפים הובאו למשפט בדמשק ונדונו לתקופות מאסר ממושכות, אך שוחררו במפתיע כעבור זמן קצר.
תביעת הפיצויים.
בשנת 2000 הרשיעה השופטת הפדרלית קולין קולאר-קוטלי (Colleen Kollar-Kotelly) את הרפובליקה האיסלמית של איראן באחריות לחטיפתו והריגתו של היגינס, ופסקה פיצויים לאלמנתו בסך 365 מיליון דולר.
תביעה זו התאפשרה בזכות הליך שאישר הקונגרס האמריקאי בשנת 1996, בשם (Foreign Sovereign Immunities Act - (FSIA על-פיו יכולים קורבנות טרור לתבוע פיצויים מממשלות המעניקות חסות למעשי טרור בגין נזקי אותן פעולות.
שלי מוריסון
שלי מוריסון (נולדה רחל מִטראני; באנגלית: Shelley Morrison; 26 באוקטובר 1936 – 1 בדצמבר 2019) הייתה שחקנית יהודייה-אמריקאית.
מוריסון הופיעה בתיאטרון ובטלוויזיה מאז ראשית שנות ה-60, בעיקר כשחקנית אופי בתפקידים אתניים. התפקיד הבולט ביותר שלה היה כעוזרת הבית רוזאריו סלזר בסדרת הטלוויזיה הקומית של NBC "וויל וגרייס", בשנים 1999–2006. היא הייתה שחקנית קבועה בסיטקום "The Flying Nun" בו גילמה דמות של נזירה בשם סיקסטו שמדברת באנגלית משובשת; היא המשיכה והופיעה בתפקידי אורח בטלוויזיה, ומאז 1982 היא הופיעה בתפקיד אורח חוזר באופרת הסבון "General Hospital".
ביוגרפיה.
ראשית חייה.
מוריסון נולדה בשם "רחל מ"ִ"טראני" בעיר ניו יורק, בתם היחידה של יהודים ספרדים. היא גדלה בברונקס, ניו יורק, בבית דובר ספרדית. אביה, מאוריס מוריס, היה יצרן בגדים. מוריסון עברה לקליפורניה עם הוריה בשנת 1946.
קריירה.
מוריסון פנתה ללימודי משחק ב-"Los Angeles City College", וקיבלה תפקידים בסרטים "Divorce American Style" ו-"How to Save a Marriage (And Ruin Your Life)".
בשנים 1965–1967 היא הופיעה ארבע פעמים כאינדיאנית בשם לינדה עצים-קטנים, בסדרת הטלוויזיה מסוגת מערבון של רשת NBC ""Laredo", בפרקים "Yahoo", "Jinx", "No Bugles, One Drum", ו-"Split the Difference"". ב-1967 ההופיעה בסרט "גירושין בנוסח אמריקה לצידה של דבי ריינולדס.
ב-1994 גילמה את לופה בדרמת הטלוויזיה של CBS "זעקות מהלב" לצדה של פטי דיוק.