בניו: הרב שרגא פייבל, חתנו של חיים ברילנט מראשי תנועת צא"י, והרב ישראל יוסף. חתניו: הרב אריה גולדשמידט, מהדיר ספר התרומות ומחזור ויטרי; הרב יעקב משה זק"ש, ראש ישיבת בית זבול בשכונת שערי חסד; הרב אברהם ישעיהו פפויפר, מחבר הספר "אשי ישראל" על הלכות תפילה; הרב דוד פלק, מחבר הספרים "בתורתו יהגה", "עניינו של יום" ועוד; הרב שלמה קלגסבלד, רב ומו"צ בשכונת הר נוף; והרב ניסן בן ציון תלמיד חכם בבני ברק.
מתקן חוס&quot;ן 342
מו דזה
מוֹ דזְה (בסינית: 墨子, בפין-יין Mòzǐ, מילולית: "החכם מו";
נקרא לעיתים במערב בשם הלטיני מישיוס), שנולד בשם מו דִי (בסינית: 墨翟, פין-יין: Mo Di), היה פילוסוף חשוב שפעל במאה הרביעית לפניה"ס בסין הקדומה. פיתח את אסכולת ה"מוהיזם" הקרויה על שמו ומטיפה לאהבה אוניברסלית ולשוויון, ודחה הן את הקונפוציאניזם והן את הדאואיזם, שתי התפיסות הרוחניות המשמעותיות ביותר בתקופתו.
חייו.
קורות חייו של מו דזה אינם ברורים. כיום מקובל לחשוב שפעל בין שלהי מאה ה-5 לראשית המאה ה-4 לפנה"ס, לפני הופעתו של מנציוס. דבר זה מציב את מו דזה בראשיתה של תקופת המדינות הלוחמות (403-221 לפנה"ס). מספר מקורות מוקדמים מעידים, כי בדומה לקונפוציוס, מו דזה נולד במדינת לוּ ובשלב מסוים בחייו שימש שר במדינת סוֹנג. על פי המסורת, מו דזה התחנך על ברכיהם של מורים קונפוציאניים, אך מרד בתורתם בשלב מאוחר יותר. שוב בדומה לקונפוציוס, מו דזה עבר ממדינה למדינה והציג את רעיונותיו לשליטים השונים, בתקווה שיאמצו את דרכו ויגייסו אותו לשורותיהם.
תורתו - המוהיזם.
אידאולוגיה.
האסכולה שפיתח מו דזה, הנקראת גם מוהיזם, שיחקה תפקיד חשוב והייתה לאחת מארבע האסכולות הפילוסופיות המרכזיות של אותה התקופה, לצד הקונפוציאניזם, הדאואיזם והלגליזם. באותה תקופה המוהיזם נחשב איום חריף על ההגמוניה הקונפוציאנית. אף על פי שעקרונות משנתו מופיעים בספר הנקרא על שמו, סביר להניח שהספר לא חובר על ידי מו דזה עצמו אלא על ידי תלמידיו.
מן הנודעים ביותר בעקרונות להם הטיף מו דזה הוא "אהבה אוניברסלית" (בפין-יין: jiān ài, בסינית: 兼爱), הקורא לאהבה שאיננה מבחינה בין האני לאחר, הקרוב לרחוק, הזר ובן המשפחה. תפיסה זאת עומדת בניגוד מוחלט לזאת הקונפוציאנית, הגורסת כי מחויבותו המוסרית וסיבת קיומו של קשר בין בני אדם מוגדרת על פי תפקידם של היחידים אחד כלפי השני (למשל אדון וצמית, אב ובן וכו') ועליהם לפעול במסגרת כללי הטקס הקונפוציאנים. מו דזה קרא לשליט ולנתין, לאב ולבנו לבסס את מערכת היחסים שלהם על תשתית של אהבה הדדית לא אנוכית וללא אפליה לפי תפקיד וללא גבול. לדבריו, "כאשר בני האדם לא אוהבים איש את רעהו, מן המוכרח שילסטמו זה את זה, כאשר השליט והשר לא אוהבים זה את זה, לא תמצא נאמנות, כאשר אב ובנו לא אוהבים זה את זה, לא יתקיים כיבוד הורים ומורים". מו דזה ממשיך ומונה את היחסים ההיררכיים השונים, להם הוא מציע תשתית רעיונית ומוסרית חדשה.
על פי השקפת עולמו, לא קיים גורל קבוע לאדם (בפין-יין: míng, בסינית: 命), אלא האינדיבידואל עצמאי לבחור ולעצב את חייו ועתידו. לדידו, האסונות הנופלים על האדם אינם תוצאה של גורל שנקבע מראש.
יחסו לשמיים.
מו דזה החזיק בדעה הרואה בשמיים (בפין-יין: tiān, בסינית: 天) כוח היכול להעניש את הסוררים ולגמול לעושי הטוב. לעל-טבעי חשיבות רבה במשנתו, אשר רואה ב"רצון השמיים" (בפין-יין: tiān zhi, בסינית: 天志) מרכיב מהותי. ה"שמיים" מתוארים כאישיות על-אנושית המענישה את הרשעים וגומלת לעושי הטוב. כוח זה הוא גם אמת המידה של המוסרי והנכון. הבנה זאת שונה מזאת בה החזיקו הקונפוציאניים, שראו ב"שמיים" כוח מוסרי מסתורי ועלום, שאינו מתערב בחיי בני האדם. לצד "השמיים", סבר מו דזה שקיימים גם שדים (gui, בסינית: 鬼) ורוחות (shen, בסינית: 神). כוחות אלו יכולים להיטיב ולברך, אך גם לזעוף ולהעניש את הסוררים.
פוליטיקה וממשל.
תורתו של מו דזה ביקשה להציע מזור לחוסר היציבות הפוליטית ושפיכות הדמים של תקופתו. הוא סבר שהסיבה לכך היא חוסר באהבה הדדית, ודגל בעיקרון אותו כינה "אי התקפה" (Feigong, בסינית: 非攻). הוא גינה תוקפנות צבאית, וראה בה צעד בלתי מוסרי וגם בלתי משתלם לשני הצדדים.
מו דזה קרא להקמת מערכת שלטון המבוססת על מריטוקרטיה, המכונה על ידו "העלאת המוכשרים" (Shangxian, בסינית: 尚贤). להשקפתו, מנהיגי המדינה, בהם גם הקיסר, צריכים להיבחר על סמך יכולותיהם וכישרונם, ולא על סמך ייחוס משפחתי.
מו דזה הטיף לממשל הנוהג בחסכנות ובצנעה (Jieyong, בסינית: 节用). מותרות שאין בהם צורך ממשי - מגונים הם. בנוסף, הוא קורא לחסכון בקיום טקסי הלוויה (Jiezang, בסינית: 节葬) ורואה בשלילה גם את המוזיקה המבוצעת בחצרות האריסטוקרטיה (Feiyue, בסינית: 非乐). בכך תוקף הוא נוהגים שהיו יקרים לליבם של הקונפוציאניים, שראו בקיום טקסים ארוכים ומדוקדקים כלי חשוב לשמירה על סדר חברתי הרמוני.
תרומת המוהיזם למדע.
רעיונותיהם של המוהיסטים השפיעו עמוקות על הגותם של הפילוסופים בני אותה התקופה ובמאות שאחריה. בין המאה ה-3 וה-4 לפנה"ס, כתבו מוהיסטים את הטקסטים הקיימים הקדומים ביותר בנושאי לוגיקה, גאומטריה, אופטיקה ומכניקה. הלוגיקה המוהיסטית השפיעה על טכניקת הטיעון של ראשוני ההוגים הסינים, בעוד ששאיפותיהם לשלטון מריטוקרטי וטובת הציבור עזרו לעצב את הפוליטיקה הפילוסופית והמדיניות של שושלות צ'ין והאן.
קנת בולדינג
מו-דזה
יונת כתר
יונת כתר (שם מדעי: "Goura") היא סוג של עוף ממשפחת היוניים.
יונות הכתר הן עופות שגדלים ביערות. במשך היום הם נמצאים על הקרקע בחיפוש אחרי פירות שנשרו מהעצים ובלילה הם ישנים בין ענפי העצים.
בסוג זה שלושה מינים:
הקליידוגרמה שיצרה בת' שפירו, פרופסור לאבולוציה ואקולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, בשיתוף פעולה עם עמיתים למחקר בשנת 2002, מצביעה על קשרי המשפחה הקרובים של יונת הכתר בתוך משפחת היוניים. קליידוגרמה דומה התפרסמה בשנת 2007. בקליידוגרמה זו התחלפו המיקומים בין יונת הכתר ויונת סמואה ונוספו בבסיסה יונת הפסיון ("Otidiphaps nobilis") ויונת-קרקע דקת-מקור ("Trugon terrestris").
הטוען לכתר הזקן
פזאיים
פַּזָּאִיִּים (שם מדעי: Icteridae) היא משפחה של ציפורי שיר הנפוצה באמריקה הצפונית והדרומית. המשפחה כוללת 29 סוגים בהם 107 מינים.
מיון.
בעבר משפחה זו נחשבה לתת משפחה בתוך משפחת הפרושיים אולם כיום איגוד הצפרים האמריקאי, האירופאי וועדת הצפרים הבינלאומית מסווגים משפחה זו בנפרד.
פימליקו
פימליקו (באנגלית: Pimlico) היא שכונה בחלק הדרומי של רובע הסיטי של וסטמינסטר. גבולות השכונה הם מצפון תחנת לונדון ויקטוריה ושכונות ויקטוריה ובלגרביה, ממזרח דרך גשר ווקסהול ושכונת וסטמינסטר, מדרום נהר התמזה וממערב מסילת הברזל המובילה לתחנת הרכבת ויקטוריה והשכונות בלגרביה וצ'לסי.
היסטוריה.
השכונה החלה את ההתפתחות שלה בשנת 1825 כאשר עלה הביקוש בצד המערבי של העיר והביצות באזור יובשו. הלורד גרובנור שהיה מהיזמים העשירים בעיר, שכר את שירותיו של תומאס קוביט לפתח ולבנות את אזור זה לצד שכונות ואזורים נוספים בצד המערבי (כמו שכונת בלגרביה). השכונה נבנתה בעיקר משורות של בתים טוריים לבנים בסגנון בנייה של התקופה (תקופת העוצרות; Regency era).
במהלך המאה ה-19 נחשבה השכונה בעיקר לשכונת מגורים שקטה של מעמד הביניים, אך לקראת סוף המאה החלה דעיכה ביוקרתיות השכונה עם פרויקטים שונים של מעבר שכבות עניות יותר לתוך השכונה. בתחילת המאה ה-20 החל גל פיתוח נוסף לשטוף את השכונה והיא החלה לחזור למעמדה היוקרתי, קרבתה לאזור וסטמינסטר ובתי הפרלמנט הפכה אותה לחביבה בעיני פוליטיקאים רבים שעברו לגור בה. בין שנות ה-30 לשנות ה-50, נבנו מספר פרויקטים בשכונה ואחוזות רבות מהתקופה הוויקטוריאנית הומרו לבתי מלון. חלקים מהשכונה שנהרסו במהלך הבליץ נבנו מחדש גם הם בתקופה זו.
תחבורה.
בקצה הצפוני של השכונה כאמור נמצאת תחנת הרכבת לונדון ויקטוריה וכן תחנת הרכבת התחתית ויקטוריה, בדרום-מזרח השכונה נמצאת גם תחנת הרכבת התחתית פימליקו. הרחובות העיקריים המרכיבים את השכונה הם דרך גשר ווקסהול (התוחם אותה ממזרח), דרך בלגרייב (כביש ה-A3213) שעובר במקביל לדרך גשר ווקסהול לאורך השכונה, רחוב לופס שחוצה את השכונה ממזרח למערב, ודרך גרובנור (כביש ה-A3212) אשר עובר לאורך גדת נהר התמזה בגבולה הדרומי של השכונה. רחובות חשובים אחרים הם דרך סינט ג'ורג' ורחוב סאת'רלנד העוברים במקביל לדרך בלגרייב ומתחברים לרחוב לופס, ודרך וורויק החוצה את כל רחובות אלו ממזרח למערב.
עמותת קו משווה
שנת
שֶנֶת (ברבים: שְנָתות) הוא סימון על כלי מדידה. השנתות מצויות בכלי מדידת נפח, כגון כוס כימית או משורה, לצד הכלי (כשהכלי שקוף) או בתוכו (כשהוא אטום). בכלי מדידת אורך, כגון סרגל, מצויות השנתות לאורך הכלי, וכך גם בכלי מדידת טמפרטורה, כגון מדחום כספית.
מקור המילה הוא מלשון חז"ל:
כלומר, שבכלי מדידת השמן בבית המקדש שמידתו הייתה הין היו שנתות, כך שאפשר היה למדוד את כמות השמן הנדרשת עבור כל אחד מן הקרבנות השונים.
לסטר בראון
לסטר ראסל בראון (באנגלית: Lester Russell Brown; נולד ב-28 במרץ 1934) הוא הוגה דעות וסביבתן, הוא המייסד של מכון וורלד ווטש, וכן המייסד והנשיא של המכון למדיניות כדור הארץ, ארגון ללא מטרות רווח למען קיימות וסביבתנות שממוקם בוושינגטון. בראון כונה על ידי שדרן הרדיו ב-BBC פיטר דיי (Peter Day) "אחד מגדולי החלוצים הסביבתיים" ובוושינגטון פוסט נכתב כי הוא "אחד ההוגים רבי ההשפעה בעולם".
קורות חייו.