נולד בשימלה שבהודו, בן יחיד לג'ורג' צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השמיני ממרלבורו וליידי אלברתה פרנסס אן, בתו של ג'יימס המילטון, הדוכס הראשון מאברקורן. הוא היה אחיינו של לורד רנדולף צ'רצ'יל, ובן-דוד מדרגה ראשונה של וינסטון צ'רצ'יל. הוא התחנך במכללת וינצ'סטר ובטריניטי קולג' שבקיימברידג'.
מרלבורו נכנס לבית הלורדים בעקבות מות אביו ב-1892, ונאם לראשונה באוגוסט 1895. ב-1899 הוא מונה לתפקיד ה-Paymaster General על ידי לורד סולסברי, תפקיד בו החזיק עד 1902. במקביל לסיום כהונתו הוענק לו תואר אבירות במסדר הבירית.
ב-6 בנובמבר 1895 נישא לקונסואלו ואנדרבילט האמריקנית בכנסיית סנט תומאס האפיסקופלית שבניו יורק. לזוג נולדו שני בנים: ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, לימים דוכס מרלבורו העשירי, ולורד איבור ספנסר-צ'רצ'יל. הנדוניה שניתנה על ידי משפחת ואנדרבילט שימשה לצורך שיקום ארמון בלנהיים, ולהחלפת הריהוט והספרייה, שמרבית תכולתה נמכרה במהלך המאה ה-19. רוב התכשיטים ששימשו את דוכסיות מרלבורו מתוארכים לתקופה זו.
ב-1899 הושבע מרלבורו לחבר במועצה המלכותית. בין 1903 ל-1905 הוא כיהן כתת-מזכיר המדינה למושבות תחת ארתור בלפור. הוא כיהן גם כלורד היי סטיוארד בהכתרתו של אדוארד השביעי ב-1902, ראש העירייה של וודסטוק באוקספורדשייר בין 1907 ל-1908, ולורד לוטננט של אוקספורדשייר בין 1915 ל-1934.
מרלבורו היה קצין ברגימנט ההוסרים של אוקספורדשייר, ולחם במלחמת הבורים השנייה כקפטן ב-Imperial Yeomanry וכעוזר מזכיר הצבא פרדריק רוברטס. הוא חזר לשירות פעיל במלחמת העולם הראשונה, וכיהן כלוטננט-קולונל במטה הכללי הבריטי. הוא כיהן גם כמזכיר הפרלמנט למשרד החקלאות והדגה בין 1917 ל-1918 תחת הקואליציה של דייוויד לויד ג'ורג'. נאומו האחרון בבית הלורדים היה בדצמבר 1931.
ב-1921 התגרש מאשתו קונסואלו, וחמש שנים לאחר מכן הוכרזו הנישואים כמבוטלים על ידי הוותיקן. באותה שנה נישא לאמריקנית גלדיס דיקון. היא הייתה בתו של אדוארד פארקר דיקון ואשתו לשעבר פלורנס בולדווין. היא הייתה בעלת נטיות אמנותיות וגננית חובבת, והורתה לצייר את עיניה הכחולות-ירוקות על תקרת הפורטיקו הראשי של ארמון בלנהיים. הנישואים בין מרלבורו לדיקון לא היו מאושרים, לא נולדו להם ילדים ובזמן הארוחות היא נהגה לשים אקדח ליד הצלחת שלה.
ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס העשירי ממרלבורו
ג'ון אלברט ויליאם ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס העשירי ממרלבורו (אנגלית: John Albert William Spencer-Churchill, 10th Duke of Marlborough; 18 בספטמבר 1897 - 11 במרץ 1972) היה פוליטיקאי מוניציפלי, קצין בכיר בעל אות גבורה ואציל אנגלי.
קורות חיים.
צ'רצ'יל הוא בנו הבכור של צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס התשיעי ממרלבורו, ושל אשתו הראשונה קונסואלו ואנדרבילט שהייתה אמריקנית יורשת הון. ב-1909 הוא החל ללמוד באיטון קולג'. ב-1914 קיבל דרגת לוטננט כששירת ברגימנט משמר החיים הראשון של הצבא הבריטי לאורך כל מלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן למד במכללת כרייסטצ'רץ' שבאוניברסיטת אוקספורד. ב-30 ביוני 1934 מת אביו, והוא הפך לדוכס מרלבורו העשירי, הרוזן ה-12 מסנדרלנד, המרקיז העשירי מבלנדפורד, והברון ספנסר מוורמלייטון ה-14.
בין 1937 ל-1942 עמד בראשות העיירה וודסטוק שבאוקספורדשייר. בשנה האחרונה לכהונתו מונה לתפקיד לוטננט-קולונל ברגימנט משמר החיים, ושימש קצין קישור לכוחות האמריקניים. על חלקו בלחימה הוענק לו עיטור כוכב הארד האמריקני. תוך כדי מלחמת העולם השנייה התיר לארח באחוזת בלנהיים את בית הספר התיכון מלוורן קולג', ואת MI5 לאחר שבית הספר הועבר למקום אחר.
ב-1920 נישא לאשתו הראשונה, אלכסנדרה מרי קאדוגאן (1900–1961). היא הייתה בתו של הנרי קדוגאן, ויסקונט צ'לסי, שהיה בנו ויורשו של ג'ורג' הנרי קדוגאן, רוזן קדוגאן החמישי. לזוג נולדו שני בנים ושלוש בנות:
בחג הפסחא של 1950 החליט להתיר לתיירים להיכנס לארמון, לראשונה בתולדותיו.
שישה שבועות לפני מותו ב-1972 הוא נישא לאשתו השנייה פרנסס לאורה קאנפילד (1915–1990), אלמנתו של המו"ל האמריקני מייקל טמפל קאנפילד (אשתו הראשונה הייתה קרוליין לי בובייה, אחותה של ז'קלין קנדי-אונאסיס), קאנפילד הייתה אף היא צאצאית למשפחת אצולה וגיסתו של הסופר איאן פלמינג. במותו ירש אותו בנו ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, המרקיז מבלנדפורד. הוא קבור מתחת לקמרון שבקפלה בארמון בלנהיים.
ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס האחד-עשר ממרלבורו
ג'ון ג'ורג' ואנדרבילט הנרי ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס האחד-עשר ממרלבורו (באנגלית: John George Vanderbilt Henry Spencer-Churchill, 11th Duke of Marlborough; 13 באפריל 1926 - 16 באוקטובר 2014) היה בנם של לוטננט קולונל ג'ון אלברט ויליאם ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס העשירי ממרלבורו, ואשתו אלכסנדרה מרי קדוגאן.
חייו ופעילויותיו.
מקום מגוריו העיקרי היה ארמון בלנהיים, השוכן ליד העיירה וודסטוק שבאוקספורדשייר. ב-1987 הוכרז הארמון כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו, ופעילותו העיקרית של מרלבורו התמקדה בצורך לאזן באופן קבוע בין התיירים הרבים המבקרים בארמון לבין שמירה על הקריטריונים של אונסק"ו. הוא הקים גני תענוגות, גני פרפרים וכדומה, הנחשבים לפופולריים בקרב התיירים. לאורך שנות מגוריו בארמון התיר לערוך בו אירועי צדקה גדולים כגון קונצרטים ואירועי ספורט.
במשך שנים אחדות היה מרוחק מבנו ג'יימס, כיוון שלשיטתו בנו חי בסגנון שלא היה מתאים למעמדו החברתי הגבוה, ולפעמים אף נכנס לכלא. עוצמת הסכסוך בין מרלבורו לבנו הייתה כה חזקה, עד שהוא חשש לנזק קבוע לשמה הטוב של אחת השושלות הוותיקות והמכובדות ביותר במדינה. כתוצאה מכך החליט ב-1994 לנשל את בנו באופן חלקי מהירושה. מבחינה חוקית ג'יימס היה יורש את התואר ואת הזכות להתגורר בארמון, אך מרלבורו הקים קרן נאמנות על מנת לפקח על נכסי האחוזה, והפעיל אותה באופן כזה שג'ורג', בנו של ג'יימס, יוכל להשתמש בה. הונה של הקרן הוערך בכ-100 מיליון לירות שטרלינג. למרות כל המרירות בין מרלבורו לבנו, הם התפייסו לבסוף בשנת 2008. מרלבורו התיר לבנו לחזור לאחוזה המשפחתית, העניק לו את אחד מבתי החווה שבשטחה, והעניק לו תפקידים ביצועיים בניהולה, כולל היתר להקים חנות לחווה ולמכור בה מוצרי מזון מתוצרת עצמית בשיתוף פעולה עם השף מרקו פייר וייט.
בגלל מעמדו כדוכס הוא הוזמן לעיתים לאירועים בעלי חשיבות, כגון פתיחת מוזיאון בריטי לכלי מלחמה בארצות הברית ביחד עם ויליאם פאריש (שגריר ארצות הברית לממלכה המאוחדת), פתיחה של חנות התכשיטים היוקרתית Asprey ברחוב בונד ביחד עם ידוענים אחרים כגון אלטון ג'ון ושרה פרגסון. ב-1996 זכה לתשומת לבם של אמצעי התקשורת לאחר שהתיר לקנת בראנה לצלם בארמון בלנהיים חלקים מהסרט "המלט". בשנת 2004 דורג על ידי הסאנדיי טיימס במקום ה-224 ברשימת האנשים העשירים ביותר בממלכה המאוחדת, עם הון מוערך של 185 מיליון לירות שטרלינג.
נישואיו.
עם לידתו קיבל את תואר הרוזן מסנדרלנד, בו החזיק עד שירש את תואר המרקיז מבלנדפורד ב-1934. ב-19 באוקטובר 1951 נישא לסוזן מרי הורנבי, בתם של מייקל צ'ארלס סנט ג'ון הורנבי וניקולט ג'ואן וורד, הזוג התגרש ב-1961, ובמהלך נישואיהם נולדו שלושה ילדים:
לאחר מכן נישא לאתינה אונאסיס, אשתו לשעבר של אריסטוטלס אונאסיס. הזוג התגרש ב-1971, ולא נולדו להם ילדים. ב-11 במרץ מת אביו, והוא הפך לדוכס מרלבורו. ב-20 במאי 1972 נישא לאשתו השלישית, רוזיטה דאגלס-סטיירנורפ, בתם של הדיפלומט השוודי קארל דאגלס-סטיירנורפ ואוטורה האס-היי. הזוג התגרש ב-2008, ובמהלך שנות נישואיהם נולדו 3 ילדים:
ב-3 בדצמבר 2008 הוא התחתן בפעם הרביעית, הפעם עם לילי מאהטאני בטקס פרטי בקפלה שבארמון בלנהיים.
היה קרוב משפחתם של הדוכס מדבונשייר, של ראש ממשלת בריטניה לשעבר וינסטון צ'רצ'יל ושל דיאנה, הנסיכה מוויילס.
אליעזר אלינר
אליעזר אֵלִינָר (יוני 1904 – מאי 1980) היה פעיל בתנועת המזרחי, מחברי ההנהלה הארצית הראשונה של תנועת בני עקיבא, מורה ומחנך, סופר, יקיר ירושלים.
ביוגרפיה.
אלינר נולד בה' בתמוז ה'תרס"ד בליפאיה שאז הייתה שייכת לאימפריה הרוסית (כיום בלטביה), לאביו פייבוש אורדאנג. קיבל חינוך דתי, למד בישיבת ריגה ובמקביל עמד בבחינות הבגרות בגימנסיה הריאלית בעיר. לאחר מכן למד כימיה באוניברסיטת ריגה, ובהמשך למד בבית המדרש לרבנים בברלין. בשנת 1927 עלה לארץ ישראל, ולמד באוניברסיטה העברית בירושלים יוונית, היסטוריה קלאסית וידיעת הארץ. באותה תקופה היה יושב ראש "יבנה", ברית הסטודנטים הדתיים, ופעיל בתנועה למשמרת השבת, שחבריה היו עוברים ברחובות ירושלים לקראת כניסת שבת ומזכירים לסוחרים לסגור את חנויותיהם. אלינר נהג ללכת עם תכלת של חסידות ראדז'ין בטלית הקטן שלו.
בשנים 1934–1941 לימד מקצועות קודש בתיכון מעלה ובבית המדרש למורות של "המזרחי". בשנים 1942–1945 ניהל את בית הספר של "המזרחי" בבני ברק. לאחר תום מלחמת העולם השנייה נשלח לאיטליה, לקיים פעילות חינוכית אצל העקורים. בשנת 1947 חזר לארץ ישראל, והיה לסגן מנהל בית המדרש למורות של "המזרחי" בירושלים. משנת 1952 ועד 1957 היה למנהל בית המדרש למורות. החל משנת 1957 עבד במחלקה לחינוך ותרבות תורניים של הסוכנות היהודית, ובמסגרת עבודתו כתב ספרים פופולריים להסברת ערכי היהדות בסגנון עממי ושווה לכל נפש. משנת 1963 כיהן כיושב ראש הוועד הפועל של החברה קדישא בירושלים.
בשנת 1965 היה חבר נשיאות חידון התנ"ך העולמי ביחד עם דוד בן-גוריון. היה שותף גם לעריכת פירוש דעת מקרא על ספר שמואל.