עטלפי הכותפות יוצאים לפעילות בערב ותרים במהלך הלילה אחר פירות למרחק של עד 4 ק״מ. הם משתמשים בחוש הריח והראיה כדי לאתר פירות בשלים, ולעיתים ממתינים להבשלת פירות העץ ואז פושטים עליו בקבוצה ומנקים את כל הפירות ממנו. הם אוכלים בדרך כלל את העיסה הרקה ויורקים את הסיבים והזרעים הקשים, ובדרך זו עשויים לפזר כטון זרעים על פני שטח נרחב תוך מספר ימים. התזונה של עטלפי הכותפות כוללת מנגו, בננה, תאנה, גויאבה, אפרסק, תפוח ופפאיה וגם צוף פרחים. במהלך העונה היבשה, הפירות הופכים לנדירים, וחלק מהמינים עשויים לנדוד מאות קילומטרים כדי למצוא אזור גשום יותר. הטורף העיקרי של הבוגרים הוא נץ עטלפים, והגורים נטרפים גם על ידי הלילן וערפד מדומה אף-לב.
מדי שנה יש שתי עונות רבייה שתלויות באקלים ובזמינות המזון. במהלך עונת הרבייה, הזכרים מתקבצים בזירת חיזור ומנסים להרשים את הנקבות; מצגי החיזור שלהם כוללים הפקת ריח מהבלוטות, השמעת קולות פעמון חזקים, וזקיפת הכותפות הגדולות שלהם. ההיריון נמשך 5–6 חודשים ולאחריהם נולד גור אחד או שניים. תוחלת החיים של עטלפי הכותפות מאריכים ימים עד לגיל 28 שנים.
מינים.
בסוג זה 9 מינים:
עטלף כותפות ננסי
עטלף כותפות ננסי (שם מדעי: "Micropteropus") הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות ובו 2 מינים שחיים ביבשת אפריקה. הסוג הוקם בשנת 1899 על ידי הזואולוג הגרמני פאול מטשי, ומשמעות שמו המדעי היא ״יונק מכונף קטן״. בטקסונומיות מסוימות הוא עדיין נכלל תחת הסוג עטלף כותפות הגדול יותר.
תיאור.
לעטלף הכותפות הננסי גוף קטן, ראש ארנבי מעוגל, לוע קצר ורחב ולחיים נפוחות מעט. האוזניים גדולות ועגולות, והעיניים גדולות בצבע זית עם אישונים קטנים. האף קטן ען נחיריים בולטים שמופרדים באמצעות חריץ עמוק. הן לזכר והן לנקבה יש בבסיס האוזניים נקודות שיער לבנות שמכסות בלוטות ריח. לזכרים, יש בצדדי הכף צמד ציציות שיער גדולות שנראות ככותפות ומכסות קפלי עור דמויי כיס, בעוד שלנקבות יש קפלי עור ללא כותפות.
אורך הראש והגוף של עטלף הכותפות הננסי 67–103 מ״מ, אורך הזרוע 46–67 מ״מ ומשקלו 20–43 גרם. הזנב קטום או נעדר וכנף הזנב צרה ודקה. הנקבה גדולה במקצת מן הזכר ולאחרון יש מיתרי קול מפותחים יותר שמשמשים אותו לחיזור. אף על פי שעטלף הכותפות הננסי קטן משמעותית מהסוג עטלף כותפות, מעבר לגודל קיימים הבדלים מורפולוגיים קטנים מאוד בין הסוגים והסוג נבדל על בסיס הבדלים בכרומוזומים.
הפרווה של עטלף הכותפות הננסי ארוכה, עבה ועדינה והיא הופכת לדלילה באזור הגחון. צבעה הכללי חום בהיר, כתמתם, זהוב, חום ורדרד או חום אפרורי והגחון לבנבן, צהבהב או בז׳ עם גוון ורוד. נקודות השיער בבסיס האוזניים והכותפות הגדולות בצבע לבן-שנהב או צהבהב. הכנפיים שחרחרות או חומות, והזרועות, השוקיים והאוזניים בצבע כתמתם, ורדרד או חום.
תפוצה וביולוגיה.
עטלפי הכותפות הננסיים מצויים באפריקה שמדרום לסהרה; טווח התפוצה של הסוג כולל את אתיופיה, רואנדה, בורונדי, אוגנדה, דרום סודאן, קונגו הדמוקרטית, קונגו, גבון, אנגולה, גינאה המשוונית, הרפובליקה המרכז אפריקאית, קמרון, ניגריה, טוגו, בנין, מאלי, בורקינה פאסו, חוף השנהב, ליבריה, גינאה ביסאו, גינאה, גאנה, סנגל וגמביה. בית הגידול של הסוג כולל יער גשם טרופי, כיסי סבך, יער גדותיים וסוואנה טרופית.
המינים בסוג פעילים משעות הערב עד חצות הלילה, ומבלים את שאר הזמן בשינה בסבך או על עצי דקל בגובה 3–6 מטר; במהלך השינה, הכנפיים נכרכות סביב הגוף ורק האוזניים זקופות ובולטות החוצה. עטלפי הכותפות חיים בגפם או בקבוצות של 10 פרטים ומחפשים את מזונם בחופת היער הגבוהה. הם ניזונים בעיקר מפירות בשלים, מפרחים ומצוף של קיגליה מנוצה; העטלף אף משמש כמאביק העיקרי של הצמח האחרון. המזון נלקח באמצעות נחיתה על הפרי או נגיסה ממנו תוך כדי ריחוף באוויר. העטלף צורך את המיץ והעיסה הרכה, ויורק את החלקים הקשים והסיבים.
הכותפות של הזכרים נפתחות ורועדות במהלך עונת הרבייה ומפיקות ריח, כחלק ממצג חזותי, קולי וכימי שנועד למשוך את הנקבות. יש מדי שנה שתי עונות רבייה, וההיריון נמשך 5–6 חודשים. הנקבה ממליטה בכל פעם גור יחיד והוא שוהה לצד אימו עד 3 חודשים. הנקבה מסוגלת להתרבות כבר בגיל 6 חודשים, והזכר בגיל 9 חודשים.
מינים.
בסוג זה 2 מינים:
עטלף כותפות מדומה
עטלף כותפות מדומה (שם מדעי: "Epomops") הוא סוג של עטלף גדול דמוי כלב במשפחת עטלפי הפירות ובו 3 מינים שחיים ביבשת אפריקה. הסוג הוקם בשנת 1870 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, ונחשב בתחילה למין בסוג עטלף כותפות. יש דעה שהסוג הוא למעשה טקסון מונוטיפי בשל שונות גנטית נמוכה, אולם הדעה הרווחת היא שהסוג מכיל שלושה מינים נפרדים על בסיס הבדלים אנטומיים ברורים.
תיאור ואנטומיה.
לעטלף הכותפות המדומה גוף גוצי וראש דמוי כלב שגדול בצורה לא פרופורציונלית. המראה הכלבי של הסוג נובע מהשפתיים הענקיות והנפולות שלו ומלחייו הנפוחות. הראש בדרך כלל גדול ומסיבי יותר אצל הזכרים, בעוד שאצל הנקבות צורתו יותר שועלית. הגולגולת של העטלף שטוחה ובעלת חרטום רחב יחסית. האוזניים אליפסיות וצרות, העיניים גדולות והאף גדול עם נחיריים נפוחים.
לזכר ולנקבה יש בבסיס האוזניים ציציות שיער בהירות. השיניים גדולות, רחבות וחדות ובחלק האחורי של החיך יש רכסים משוננים שמותאמים לסחיטת פירות.
אורך הראש והגוף של עטלף הכותפות המדומה 103–195 מ״מ, אורך הזרוע 77–102 מ״מ ומשקלו 61–215 גרם. הזכרים גדולים וכבדים במידה ניכרת מן הנקבות ויש להם מורפולוגיה שונה של הגרון, עצם הלשון ומיתרי הקול ובית קול גדול שמותאם להפקת צלילים חזקים. בנוסף, לזכרים יש שקיקי עור עם בלוטות ריח משני צידי הכתף, והם מחופים בציציות שיער גדולות שמזכירות כותפות. הסוג חסר זנב או בעל זנב קטום שמסתכם בבליטה בלתי נראית (2 חוליות בלבד). קרום התעופה האחורי דק ומצומצם.
הפרווה של עטלף הכותפות המדומה קצרה וצפופה. צבעה נע בין חום קרמל לחום ברונזה, בז׳, חאקי, חום אדמדם, ערמוני או אפור כהה. הגחון והחזה בצבע לבן בוהק, צהבהב או אפרפר חיוור. הכנפיים עשויות להיות שחורות, חומות או אדמדמות והזרועות והשוקיים בצבע חום כהה, בורדו או חום אדמדם. כותפות השיער והנקודות השעירות בבסיס האוזן בצבע לבן בוהק, שנהב או זהב.
תפוצה ובית גידול.
עטלפי הכותפות המדומים מצויים באפריקה שמדרום לסהרה; טווח התפוצה של הסוג כולל את דרום סודאן, אוגנדה, טנזניה, מלאווי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, זמביה, הרפובליקה המרכז אפריקאית, גבון, אנגולה, גינאה המשוונית, קמרון, סיירה לאון, ליבריה, גינאה ביסאו, גינאה, סנגל, ניגריה, טוגו, בנין, גאנה, חוף השנהב, ואולי גם בצפון-מזרח נמיביה וצפון מוזמביק. בית הגידול של הסוג מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים, יער מנגרובים, יער ביצות וסוואנה טרופית או יבשה. הם נמצאים לרוב בשפלות, אך נראים מדי פעם גם על מדרונות הרים ברום 1,200 מטר מעל פני הים.
אקולוגיה.
המינים בסוג פעילים בשעות הלילה, ומבלים את שעות היום בנמנום או בטיפוח על צמרות עצים בגובה 4–6 מטר או בתוך כיסי סבך צפופים. הם לנים בגפם או בקבוצות קטנות של 3 פרטים. עטלפי הכותפות ניזונים מפירות, מיץ פירות, צוף ופרחים, כשמיני פיקוס תופסים חלק ניכר מהתזונה. העטלף אוכל את הפרי במקום, או מכניס אותו ללחייו הנפוחות ומתעופף למקום שקט.
המורפולוגיה של הגולגולת מותאמת לחילוץ עיסת פרי ומיץ: העטלף מכניס את הפרי בשלמותו לפה בסיוע הידיים ואחת מהרגליים, ואז מנקב אותו בו זמנית עם הטוחנות והניבים ולוחץ אותו בחוזקה עם הלשון על הרכסים המשוננים בחיך העליון; בדרך זו, העטלף סוחט את המיץ עד תום ולאחר מכן בולע את העיסה הרכה. לאחר כמה סחיטות, נותרת בפה עיסת סיבים בצורת גלולה שאותה העטלף יורק החוצה. עצים שעליהם המין יושן מזוהים לעיתים קרובות בזכות מסה גדולה של גלולות יבשות שזרוקות על האדמה סביבו.
יש שתי עונות רבייה מדי שנה, וההמלטות מקבילות לעונות הגשמים. במהלך עונת הרבייה, הזכרים מתקבצים בזירת חיזור ומנסים להרשים את הנקבה במצג משולב של קול, ריח ואותות חזותיים. הם זוקפים מעלה את הכותפות הלבנות שלהם ומפיצים דרכם ריח עז לכל עבר, נוסף על השמעת שירי חיזור רמים שנשמעים כמו קריאות עורב ועשויים להימשך מספר שעות במהלכם מופקים אלפי קריאות רעשניות שנשמעות למרחק קילומטר וחצי. ההיריון נמשך 6 חודשים והגור יונק מאימו במשך 3 חודשים. הנקבות מגיעות לבגרות בגיל 6 חודשים והזכרים בגיל 11 חודשים. תוחלת החיים 21–30 שנים.
כל המינים בסוג מוגדרים על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל טווח תפוצה רחב, אוכלוסייה יציבה והעדר איומים גדולים. בירוא יערות וציד לבשר גורמים לירידות מקומיות.
מינים.
בסוג זה 3 מינים:
עטלף כותפות אנשייטה
עטלף כותפות אנשייטה (שם מדעי: "Plerotes anchietae") הוא סוג של עטלף נדיר במשפחת עטלפי הפירות שחי ביבשת אפריקה ומהווה מין בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1900 על ידי הזואולוג הפורטוגזי אנטרו פרדריקו דה סיברה וקרוי על שם חוקר הטבע הפורטוגזי חוסה אלברטו דה אוליביירה אנשייטה. במקור הוא תואר כמין בסוג עטלף כותפות, אך בשנת 1910 הוקצה עבורו סוג נפרד.
תיאור.