המוטיבציה להמצאת המושג היא רצון לשמור על החופש של המשתמש באינפורמציה; בתחילה, היה מדובר בעיקר בתוכנה. תוכנה חופשית למשתמש היא תוכנה שהמשתמש יכול להריץ, ללמוד, לשנות ולהפיץ. בהתאם להגדרה זו, תוכנה שנמצאת במרחב הציבורי, כזו הניתנת לשימוש ללא כל הגבלה, היא תוכנה חופשית למשתמש המקבל אותה. קיימת אפשרות, שגוף עסקי יחליט לאמץ את התוכנה הזאת, להוסיף לה מספר מאפיינים ולהפיץ או למכור רק את קובצי ההרצה, ללא קוד המקור. במקרה כזה, המשתמשים כבר לא מקבלים תוכנה חופשית, מכיוון שהאפשרות לשנות ולהבין אותה נחסמת באופן טכני.
שידוך מסמכים משפטיים עלול לפגוע גם בחופש השימוש בתוכנה וגם בחופש ההפצה. מקרים כאלה כבר התרחשו בעבר. אחת הדוגמאות הבולטות היא מערכת ה-X-Windows, שפותחה ב-MIT כמערכת חופשית לחלוטין. חברות מסחריות השתמשו במערכת ומכרו גרסה סגורה שלה תחת שמן. רישיון ה-copyleft נועד למנוע מצב כזה. הרישיון מאפשר את שימור החופשיות של התוכנה, ומונע מכל גורם להפוך את התוכנה לתוכנה שאיננה חופשית. המשמעות עבור משתמש בתוכנה המשוחררת ברישיון קופילפט היא:
הדרישה השנייה מיושמת על ידי חיוב שידוך מסמך הרישיון לתוכנה המופצת.
השם "copyleft" הוא, כאמור, פרפרזה למונח "copyright". כשם ש-copyright מגביל את השימוש בתוכנה, כך copyleft מגביל את ההגבלה של שימוש בתוכנה.
רישיון מסוג "קופילפט חלש" מנוצל ליצירת סיפריות תוכנה. דוגמאות לכך הם הרישיון הציבורי של מוזילה ו-APL.
גם האינפורמציה שבאנציקלופדיית ויקיפדיה מוגנת על ידי copyleft. ההבטחה שהתרומה תישאר חופשית תמיד, היא תנאי הכרחי להמשך פעולתם של כותבים רבים.
היסטוריה.
הרעיון של copyleft נהגה ומומש על ידי ריצ'רד סטולמן, במסגרת עבודתו על פרויקט גנו. הרישיון הראשון והנפוץ ביותר, המהווה copyleft נקרא GPL. רישיון copyleft נפוץ נוסף הוא רישיון Creative Commons, אשר אחת הגרסאות שלו (ייחוס-שיתוף זהה 3.0) נמצאת בשימוש בפרויקטים של קרן ויקימדיה.
ראו גם.
ויקיפדיה
תוכנה חופשית
קישורים חיצוניים.
סוגי רישיונות:
מקורות הירדן
מקורות הירדן הוא ביטוי המתייחס על פי רוב לשלושה נחלים איתנים: נחל שניר (בערבית: "חָצְבַּאנִי"), נחל חרמון (בערבית "בָּנְיַאס"), נחל דן (בערבית אֶל־לִידַאנִי) הזורמים בחלקו הצפוני של עמק החולה עד איחודם לנהר הירדן סמוך ליישוב שדה נחמיה ומהווים את מקורות המים העיקריים שלו.
למים הזורמים בנהר הירדן מקורות נוספים, בולטים פחות, המצויים אף הם בעמק החולה: נחל עִיּוֹן (בערבית דרדרה, בּוּרֵעִ'ית או ח'רר), אולם ערוצו המקורי של נחל זה התנקז ישירות אל ביצת החולה בנפרד משאר שלושת הנחלים ולכן הוא יובל של הירדן ולא אחד ממקורותיו. השליטה על מקורות הירדן עמדה במרכז המלחמה על המים בין ישראל לשכנותיה ונמצאת עד עצם היום הזה כמוקד מחלוקת.
היסטוריה.
בעת העתיקה.
מדברי התלמוד ניתן להבין כי עצם התפיסה של "מקורות" הירדן לא הייתה קיימת. התלמוד הבבלי אגב דיונו בנושא, מציין את מהלכו של הנהר כיוצא מנקודה אחת בלבד, מערת העיר פמייס:"ירדן יוצא ממערת פמייס, ומהלך בימה של סיבכי, ובימה של טבריא, ובימה של סדום..."התפיסה הרואה בירדן נהר משולב ממספר מקורות, התגבשה מאוחר, ככל הנראה סמוך לסדרת הסכמי הגבולות בין בריטניה לצרפת בראשית המאה העשרים.
במאה העשרים.
אזור מקורות הירדן עבר מספר שינויים מדיניים במהלך המאה העשרים: בראשית המאה העשרים היה האזור שטח פנימי בתחומי האימפריה העות'מאנית; לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית היה האזור לתחום־גבול בין שתי מדינות־חסות: המנדט הבריטי על ארץ ישראל והמנדט הצרפתי על סוריה; עם תום המנדט הבריטי בארץ ישראל, חולק בין שלוש מדינות עצמאיות: ישראל, סוריה ולבנון. רצונה של בריטניה לכלול כמה שיותר ממקורות המים של ארץ ישראל בתחומי המנדט שלה יצרה את האזור הידוע כ"אצבע הגליל". עם הקמת מדינת ישראל עבר האזור פיתוח מואץ בדמות הקמת יישובים חדשים ומרכזי תעשייה וחקלאות אשר השפיעו על איכות המים הזורמים במקורות הירדן כמו גם על כמותם ותוואי זרימתם.
מקורות הירדן היוו מקור מים אסטרטגי של מדינת ישראל. במהלך השנים 1975–2008 נהר הירדן סיפק כ 440 מלמ"ק בשנה לאגן הכנרת ובכך תרם תרומה מהותית רבת חשיבות למקור מים שסיפק כ 25% מצרכי המים של המדינה. לפיכך מאז ראשית ימי הציונות היוותה השליטה על מקורות הירדן מול סוריה ולבנון גורם רב חשיבות במערך השיקולים ההידרו-דיפלומטיים והגיאו-אסטרטגיים של המדינה שבדרך ושל מדינת ישראל. המלחמה על המים של מדינת ישראל עד סוף שנות השישים היא תוצאת שיקולים אלה. במהלך השנים האחרונות עם הרחבת אספקת המים ממערך ההתפלה עד כדי כ 70% מצרכי משקי הבית של ישראל חלה הפחתה בתרומה היחסית של הירדן והכנרת במשק המים של ישראל. בעקבות כיבוש הגולן במלחמת ששת הימים נמצאים בידי ישראל כ 80% ממקורות הירדן. אך חשיבותם האסטרטגית של מקורות הירדן נותרה בשלושה הקשרים מהותיים: א. הכנרת היא מאגר תפעולי אסטרטגי טבעי המאפשר ניהול יעיל משק המים נוכח התנודות בין שנות בצורת ושנים שחונות. ב. ישראל מספקת לממלכת ירדן כ 55 מלמ"ק מי שתייה בשנה - כפי שהוסכם בהסכם השלום בשנת 1994 ובמספר הסכמות נוספות בשנים שלאחר ההסכם אספקה זו אפשרית בזכות האגירה בכנרת. בחודש אוקטובר 2021 נחתם הסכם להכפלת כמות המים שיסופקו לירדן עד לכדי 105 מלמ"ק לשנה. ג. צורכי היישובים בגליל העליון ובעמק הירדן מסופקים במלואם ממקורות אלה.
גאוגרפיה.
מקורות הירדן נבדלים זה מזה בתכונות הגאוגרפיות השונות כגון מהלך, ספיקה וצומח. מבחינת ספיקה - מי נחל דן מהווים מחצית ממי הירדן, מי נחל שניר – שישית, מי נחל חרמון – שישית ומי נחל עיון - שישית. גם מבחינת יציבות הספיקה עולה הדן על המקורות האחרים כפי שניתן לראות בטבלה הבא:
הערות לטבלה:
אסון טבע
אסון טבע הוא תופעת טבע רבת עוצמה הנגרמת על ידי כוחות הטבע ואשר זורעת הרס וחורבן בסביבה.
לרוב מצומצמת ההגדרה לאסונות הפוגעים באדם. אסון טבע עשוי גם להיות אסון אקולוגי אם פגיעתו בחי ובצומח חמורה (אם כי אסון אקולוגי יכול להיגרם גם על ידי מעשי אדם).
היערכות לאסון טבע.
מרבית אסונות הטבע מתאפיינים בחוסר יכולת של האדם למנוע את האירוע. עם זאת, פעמים רבות ניתן להיערך לקראת אסון צפוי, כדי למזער את נזקיו. ההיערכות היא משני סוגים:
התאוששות מאסון.
לאחר התרחשותו של אסון טבע מושקעים מאמצים בהתאוששות מהאסון. לעיתים נערכת ההתאוששות בהתאם לתוכנית שהוכנה מראש לקראת אירוע כזה, ולעיתים ההתארגנות להתאוששות נעשית בעקבות האסון. מרכיבים עיקריים בהתאוששות מאסון:
ויקינגים
ויקינגים (Viking) היו יורדי ים, ברובם שבטים צפון-גרמאניים דוברי נורדית עתיקה שמקורם בסקנדינביה. הם נהגו לערוך פשיטות על חופי צפון אירופה, מערב אירופה והאיים הבריטיים, כמו גם לאורך הנהרות במזרח אירופה עד לים הכספי, מסוף המאה ה-8 עד המאה ה-11. יעילותם וכיבושיהם נודעו ברחבי אירופה והם הפכו לאימת חופיה המערביים של היבשת. במקביל לכישורי הלחימה שלהם היו הוויקינגים ידועים גם כסוחרים ומתיישבים. הם התיישבו בארצות זרות והיו סוחרים ובעלי מלאכה.
התקופה הוויקינגית החלה בזמן הפשיטות הראשונות, בשלהי המאה השמינית, ונמשכה עד כיבוש ממלכת אנגליה על ידי "ויליאם הכובש", מלך הנורמנים. את התקופה הזו, של התפשטות ונדידת שבטים צפון-גרמאניים מסקנדינביה, ניתן לראות כשלב מאוחר יותר של נדידת השבטים הגרמאניים, הסלאבים ואחרים, שהתרחשה בין המאה הרביעית למאה התשיעית לספירה.
זיהוי.
יש להדגיש כי "ויקינגים" הוא כינוי ליורדי ים שעסקו (בין היתר) בשוד, ולא לקבוצה שבטית. מעבר לכך, הוויקינגים היו קבוצות, לרוב ללא מוצא אתני משותף, שהתאגדו סביב מנהיג צבאי אחד. בתהליך של אתנו-ג'נסיס לאורך הדורות, נוצרה קבוצה בעלת מאפיינים תרבותיים דומים. בשפה הנורדית של ימי הביניים, "Viking" היה מסע שוד או מלחמה ימי, ושודדים או לוחמים יורדי ים נקראו Vikingr. מקור השם אינו ברור. בין ההשערות שעלו למקור הביטוי ניתן למנות את המילים "מפרצון" (Vic בנורדית עתיקה) או "מחנה צבאי ארעי" (Wic באנגלית עתיקה). באנגלו-סקסונית של המאה השמינית, משמעות שם העצם Wicingsceaoa היה "פיראטיות". ברונות עתיקות שנחקקו על סלע בשוודיה במאה ה-11, נכתב כי "טוֹלָה הציבה את האבן הזאת לזכר בנה גֵייר, גבר טוב ואמיץ שנפל במהלך ויקינג." במקורות רואים גם שמות חלופיים רבים אחרים. הוויקינגים אשר פשטו על מזרח אירופה והאימפריה הביזנטית כונו על ידי הסלאבים והיוונים הביזנטיים בשם "ורנגים". האנגלו-סקסונים קראו להם גם "דֶנים", הפרנקים כינו אותם "נורמנים" (אנשי הצפון, ומכאן שם הנחלה בצרפת שניתנה להם, נורמנדי).
בערבית הם נקראו "רוסים", על שם ממלכת רוּס שהקימו, ובאירית עתיקה "גאלים" (זרים). בתרגום נורווגי של התנ"ך מהמאה ה-13, תורגם הפסוק מספר מלכים: , כ-á því sama ári herjaðu ",nökkurir víkingar af ríki Moab á Israelitas, שפירושו: "באותה שנה, הגיעו ויקינגים מממלכת מואב כדי לשדוד את בני ישראל". מכאן ניתן ללמוד כי בסקנדינביה ויקינגים היו פשוט שודדים, בלי קשר הכרחי לקבוצה אתנית כלשהי. במקרים אחרים, שימש המושג לתיאור בריונים, עובדי אלילים או נוצרים ש"סטו מדרך הישר".
הוויקינגים לא היו בהכרח סקנדינביים - רבים מהם היו ככל הנראה סלאבים, באלטים או בני עמים אחרים. כך, למשל, בכתובת שוודית מהמאה ה-13:
"והם הפליגו מערבה לאורך הים [הבלטי], ואז תקפו אותם ויקינגים אסטונים".
התרבות הוויקינגית.
אמונת הוויקינגים הייתה פגאנית והתבססה על המיתולוגיה הנורדית.