נכון לתחילת העשור השני של המאה ה-21 ישנן בבוסניה שבע אוניברסיטאות, אחת בכל עיר גדולה. במשך 15 השנים האחרונות, ההשכלה הגבוהה בבוסניה לא התפתחה בכיוון של מודרניזציה עקב המלחמה שהתרחשה ועקב המצב הכלכלי הקשה. אף על פי שהמלחמה הסתיימה זה מכבר, לא התבצעה שום רפורמה בחינוך בבוסניה והרצגובינה. למרות זאת, המדינה מועמדת לכניסה לאיחוד האירופאי.
תרבות.
בימי הביניים בוסניה-הרצגובינה הייתה תחת השפעות מתחלפות של הנצרות ושל האסלאם, ועדיין רווחות בקרב קבוצות אתניות מקומיות מיתולוגיות קדם-נוצריות. השפעות סותרות אלו באו לידי ביטוי, בין השאר, בתופעה שהפכה נפוצה באזורים מסוימים במהלך ימי הביניים, וקיבלה את הכינוי סטצ'ק. מדובר בסוג ייחודי של מצבות, שמשלב השפעות נוצריות עם סימבולים של פולקלור קדם-נוצרי, ובהמשך גם השפעות עיצוב עות'מאניות.
מאז המחצית השנייה של המאה ה-19, אימצו בבוסניה-הרצגובינה את הסטצ'ק כסמל לאומי, ובשנת 2016 הן הוכרו כאתר מורשת עולמי של אונסק"ו, בשל ההצצה הנדירה שמראה תופעה זו על תמהיל האמונות הייחודי של האזור בימי הביניים.
חגים.
הטבלה נכונה לשנת 2006
פקטורי גדילה דמויי אינסולין
פקטורי גדילה דמויי אינסולין הידועים גם כ-IGF (ראשי תיבות של Insulin like Growth Factor) או סומטומדינים, הם מלקולות פוליפפטיד שמיוחסת להם עיקר ההשפעה על הגדילה. הסומטומדינים מיוצרים ומופרשים בעיקר מהכבד למחזור הדם. תפקידם העיקרי לעודד צמיחת סחוסים. כמו כן, הם פעילים בגדילת שרירי השלד והלב, התפתחות הריאות, גדילה והתחדשות של מערכת העיכול, גדילת הכבד והכליות, גדילת המוח, התחדשות קשרי הלימפה, תחזוקת והתחדשות כלי הדם, התעבות העור ורקמות החיבור. כמו כן יש להם תפקיד בהתמיינות כדוריות הדם.
בחינת מבנם הראה שהתפתחו מפרו אינסולין (פרקרסור בלתי פעיל של אינסולין שמפריש הלבלב). ישנם שלושה סוגי סומטומדינים, ויש להם מבנה דומה מאוד זה לזה:
רמת הסומטומדינים בדם עולה בתלילות ומגיעה לשיא בשנות העשרה המאוחרות, ואחר כך יורדת בהתמדה עד לעשור החמישי.
הסומטומדינים נישאים בדם על גבי חלבונים קושרים ספציפיים שמכונים ""IGF binding protein והם מווסתים את קשירת הפקטורים לרצפטורים. הרצפטור לסומטומדינים נמצא ברוב רקמות הגוף. זהו פוליפפטיד בן 1337 חומצות אמינו, הדומה מאוד לרצפטורים של האינסולין. החלבונים הקושרים מווסתים את ביטוי הסומטומדינים. ברמה נמוכה, הסומטומדינים קשורים לחלבון במקום לרצפטור. ברמה גבוהה מספיק חלק מהסומטומדינים נקשר לרצפטור.
רמת הסומטומדינים בדם גבוהה מאשר האינסולין אך רובה לא פעילה בגלל הקשירה לנשא. קשירה זו מאריכה את חיי הסומטומדינים.
בשנים האחרונות החל שימוש בלתי חוקי ב-IGF-1 וב-MGF על ידי ספורטאים - לפיתוח השרירים והעצמות. כל סוגי פקטורי הגדילה אסורים לשימוש על ידי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט (WADA).
ארנבון מצוי
ארנבון מצוי (שם מדעי: "Oryctolagus cuniculus") הוא מין יחיד בסוג ארנבון, במשפחת הארנביים, נקרא גם "ארנב אירופאי" או "ארנב העולם הישן". מין זה מהווה חלק חשוב מתפריטם של כ-30 מיני טורפים, בעיקר של השונר האיברי והעיט הספרדי ("Aquila Adalberti"), ומשמש כבסיס למקור כספי לחלק מבעלי אחוזות בתפוצתו הצדים אותו.
בעבר שויך הארנבון לסדרת המכרסמים, אולם משנת 1912 הוא חלק מסדרת הארנבים.
תיאור המין.
משקל ארנבון הבר הוא 1.8-3.5 ק"ג, אורכו 38–50 ס"מ, אורך הזנב 10-5 ס"מ. ארנבים מבויתים עשויים להיות גדולים יותר. הארנבון הוא המקור ל-80 הזנים של ארנבון הבית, ששונים בגודלם צבע פרוותם וצורתם הכללית.
במין הבר הפרווה אפרורית, בעלת כתמים חומים שחורים או אדומים. החלק התחתון של הגוף בהיר יותר, החלק התחתון של הזנב לבן. ארנבים לבקנים אינם נדירים. האוזניים והרגליים קצרות בהשוואה לארנבת המצויה.
לארנבון ארבע שיניים חותכות וחדות (שתיים למעלה ושתיים למטה), ושתי שיניים נוספות למעלה, מאחורי השניים החותכות. לארנבים אזניים ארוכות, רגליים אחוריות גדולות, וזנב קצר ופלומתי. הארנבונים מתקדמים על ידי קפיצות, בעזרת רגליהם האחוריות החזקות. רגליים אלה מרופדות בתחתית בשכבת-פרווה עבה המשמשת כבולם זעזועים. בהונותיהם ארוכות ומחוברות בקרומים, כדי שלא יתפרשו בשעת הקפיצה.
ארנב פלמי ענק הוא הגדול במין זה ויכול להגיע למשקל של 20 ק"ג.
תזונה.
הארנבים ניזונים ממגוון של חומר צמחי: עשבים, זרעים, פירות, נצרים, עלים, שורשים, קליפות עצים ושתילים רכים. בשטחי חקלאות הם ניזונים מזני חסה, כרוב, מלפפון, ירקות שורש ודגנים שונים. &lt;BR&gt; עיקר מזונו של הארנבון עני בערכו התזונתי ומכיל חומר רב שאינו מתעכל כהלכה. הוא ניזון מצואתו (שלו ושל חבריו לקבוצה), כדי לקלוט חומר מזין נוסף (שהוא תוצר של עיכול שניוני). המין בעל מעי אטום גדול ביותר, בו מתרחשת תסיסה בקטריאלית של חומר לא מעוכל, ותכולתו מתרוקנת ומתעכלת שוב על ידי הארנבון מדי פעם בפעם. הארנבון אוכל גם זרעים מסוגים שונים.
התנהגות.
הארנבונים הם יצורים חברותיים וטריטוריאליים. הם בוחרים לחיות בקבוצות גדולות, ברשת מחילות הנקראת "ארנבייה", אותה הם חופרים באדמה. גודל השטח וכמות המזון בו קובעים את גודל הקבוצה. &lt;br&gt; קבוצה טיפוסית (קולוניה) מורכבת מ-6 עד 10 בוגרים משני המינים. הקבוצה נשלטת באמצעות היררכיה, החשובה ביותר לזכרים, מאחר שהיא קובעת את מידת נגישותם אל הנקבות בעונת הייחום.
הטריטוריה עבור כל פרט תלויה בכמות האוכלוסייה ובכמות המזון ואיכותו, גודלה משתנה בטווח בין 8 ל-200 דונמים. &lt;BR&gt; הטריטוריה של הזכרים גדולה פי שניים מטריטוריית הנקבות, וחופפת מספר נחלות של נקבות.
הארנבון פעיל בעיקר בשעות הלילה. הוא מוצא את מזונו מרדת החושך עד אור הבוקר, ביום הוא נמצא במאורתו תחת האדמה. על אף תדמיתו השקטה, הוא מסוגל להשמיע קולות צריחה רמים בשעה שהוא מותקף או כאשר הוא נפצע. הארנבים מתקשרים באמצעות עקבות ריח ובאמצעות מגע. בשעת סכנה הם רוקעים פעמים רבות במהירות על האדמה ברגליהם האחוריות.
רבייה ומחזור החיים.
הארנבון ידוע בהרגליי הרבייה המרובים והתדירים שלו: הוא מסוגל להתרבות במשך כל השנה, אולם עיקר הרבייה היא על פי רוב במחצית הראשונה של השנה. המין מסוגל להתרבות חודש בחודשו (אך הדבר נדיר ביותר), כאשר התעברות מתאפשרת בטרם תתבצע ההמלטה הנוכחית. משך ההיריון ממוצע הוא כחודש ימים. גודל השגר אצל ארנבוני הבר הוא בין חמישה לשישה ולדות, ואצל הזנים המבויתים 4–12. הפלות הן דבר שגרתי, והן תוצאה של לחץ סביבתי או חברתי הפוקד את הנקבה ההרה.
סיבה נוספת להצלחתו הרבייתית של המין, קשורה לביוץ המתרחש רק כתגובה להזדווגות. בשליה נראים קשרים רבים מהרגיל (בדומה לאדם) בין מחזור דמו של העובר למחזור הדם של האם, על כן משמשת שליית הארנבון כמודל רפואי השוואתי לשליית האדם.
שלא כמו אצל ארנבת מצויה, גורי הארנבונים נולדים בתוך מחילה, בקן מרופד בפרווה, כשהם עיוורים, עירומים מפרווה, וחסרי ישע. אמם מבקרת אותם רק לדקות ספורות בכל יום כדי להניקם, אך חלבה עשיר ביותר ותורם להתפתחותם המהירה. הזכר לא משתתף כלל בגידול הצאצאים.הארנבונים פוקחים את עיניהם בגיל שבוע עד עשרה ימים, ונגמלים מינקות בגיל ארבעה שבועות. בגרות מינית של הזכר והנקבה, בגיל שמונה חודשים.
תוחלת החיים של הארנבון המבוית היא עד תשע שנים. באוכלוסיית הבר, לעומת זאת, התמותה בשנה הראשונה היא כ-90% מכלל הפרטים הנולדים.
המין ניצוד על ידי טורפים רבים, ביניהם כלביים שונים, חתוליים, סמוריים ועופות דורסים.
תפוצה ומקום חיות.
ממצאים מעידן הקרח האחרון מראים כי מקורו בחצי האי האיברי (ספרד ופורטוגל), בחלקים קטנים מצרפת ובצפון מערב אפריקה (מרוקו בעיקר). אך הודות להתערבות האדם וליכולות ההסתגלות הרבות של מין זה, הוא נפוץ בבר בכל היבשות למעט אסיה ואנטארקטיקה.
באוסטרליה הוא נחשב למין פולש מסוכן ביותר, המהווה איום ממשי על החקלאות המקומית. ב-1859 הובאו ליבשת 24 פרטים בלבד, ותוך שש שנים גדל מספרם ליותר משני מיליון. פגיעתם במאזן האקולוגי חייבה את בנייתה של גדר הארנבים האוסטרלית.
ארנבונים מבויתים נמצאים בכל רחבי העולם. הוא נחשב כאחת מחיות המחמד האהובות ביותר על ילדים בעולם כולו. מגדלים אותו אף בחוות רבות לצורכי מאכל.
מקומות החיות המועדפים על מין זה, הם אזורים יבשים בקרבת גובה פני הים, בעלי קרקע חולית רכה הטובה למאורותיהם. שדות מרעה גם הם חביבים על הארנבון, בגלל ההגנה והכיסוי שהם מספקים. בימים בהם שלטה החקלאות המסורתית באירופה, היו נפוצים הארנבונים בשדות האדם, וכך נוצר המפגש בין המינים שהוביל לביות הארנבון. אולם שיטות החרישה המודרניות פוגעות במאורות, והוא מדיר את רגליו משטחים חקלאיים. &lt;BR&gt; הארנבון חי אף בקרבת מגורי האדם, בעיקר במרכז אירופה, הוא נוכח בגנים ציבוריים, בבתי קברות ובעזובות. בצורה זו סייע האדם להרחבת תפוצתו של הארנבון.
הארנבון והאדם.
בשל אורח חייו ורביתו, מוגדרת אוכלוסיית הבר של המין כמזיק באזורים חקלאיים רבים. במיוחד במקומות בהם חסרים אויביו הטבעיים (בעיקר בשל הכחדתם).
הארנבון מתחרה בחיות המשק של האדם באיסופו של חומר צמחי מזין. מיליוני דולרים מושקעים באוסטרליה, ניו זילנד, בבריטניה ובארצות הברית כדי לדלל את אוכלוסייתו המתרבה של מין זה.