רייס הוא בנו של משה רייס, כדורסלן עבר ישראלי. גדל באילת. בנעוריו שיחק בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב, אותה הוביל לזכייה בשני גביעים ושתי אליפויות רצופות בשנים 2007 ו-2008, כאשר הוא אף נבחר לחמישיית העונה בליגה לנוער בעונת . כמו כן, שיחק עם נבחרת הנוער של ישראל באליפויות אירופה ב-2007 ו-2008 וב-15 משחקיו בטורנירים אלו קבע ממוצעים של 8.7 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-1.3 חטיפות למשחק.
לקראת עונת חתם לארבע עונות בקבוצת בני השרון מליגת העל. בעונתו הראשונה בשרון קיבל מעט מאוד דקות, ורק במשחק נגד הפועל ירושלים אותו סיים עם 14 נקודות ו-2 ריבאונדים שותף ביותר מ-20 דקות. עם זאת, זומן לסגל נבחרת העתודה של ישראל לאליפות אירופה 2009 ובששת משחקיו בטורניר קלע 6.7 נקודות והוריד 4.3 ריבאונדים בממוצע למשחק.
עונת , השנייה של רייס בבוגרים, הייתה טובה בהרבה מהקודמת והוא הפך לשחקן משמעותי בסגל בני השרון. את העונה הסדירה סיים עם ממוצעים של 3.8 נקודות, 1.9 ריבאונדים ואסיסט אחד למשחק, כאשר הוא פותח בחמישייה ב-12 משחקים מתוך ה-17 שבהם שותף. ברבע גמר הפלייאוף התמודדה בני השרון נגד קבוצת נעוריו של רייס, מכבי תל אביב, לאחר שסיימה את העונה הסדירה במקום השמיני. רייס הצטיין במשחק הראשון בסדרה ועם 11 נקודות ו-5 ריבאונדים הוביל את קבוצתו לניצחון מפתיע 79-89 על מכבי באולמה הביתי. אף על פי כן, בהמשך הסדרה הפגין יכולת בינונית ובני השרון הודחה לאחר הפסד 71-69 במשחק החמישי. בעקבות יכולתו בעונה זו, זומן רייס על ידי אריק שיבק לסגל נבחרת ישראל למוקדמות אליפות אירופה 2011.
בתחילת עונת 2011/2012 קרע רייס את הרצועה הצולבת בברך והושבת ממשחק פעיל עד לסוף העונה.
את עונת 2012/2013 סיים רייס עם ממוצעים של 10 נק' ו-3.8 ריב' במשחק כאשר הוא רשם את משחק השיא בקריירה שלו נגד מכבי חיפה, עם 27 נק', 7 ריב' ו-31 נקודות מדד.
לקראת עונת 2013/2014 חתם רייס על חוזה לעונה אחת עם אלופת הליגה מכבי חיפה, עם אופציה לעונה נוספת. רייס זומן באותו הקיץ לסגל המורחב של נבחרת ישראל לטורניר אליפות אירופה, אך נופה לבסוף מהסגל.
בתחילת עונת 2014/2015 קרע שוב את הרצועה הצולבת בברך וגמר את העונה בטרם החלה.
לקראת עונת 2015/16 חתם בקבוצת הפועל חולון שם שיחק גם אביו משה רייס, אך לרוע המזל בעת משחק אימון קרע את הרצועה בברך בפעם השלישית וגמר את העונה שוב בטרם החלה. לאחר מכן הצטרף רייס לקבוצת בית הלוחם תל אביב המשחקת בליגת הכדורסל בכיסאות גלגלים על תקן של חריג פציעה (שחקן שאינו יושב על כיסא גלגלים ביום יום).
רייס הוא בעל אזרחות גרמנית בנוסף לזו הישראלית. בקיץ 2013 הוא נבחן בשורות אלבה ברלין שהחליטה שלא להחתימו.
הגביע הגרמני בכדורגל
ישראל אפרת (ניצב)
ישראל אפרת הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל.
ביוגרפיה.
אפרת שירת במשטרת ישראל ובין תפקידיו הבכירים היה ראש מדור מחקר וסטטיסטיקה וסגן ראש אגף לוגיסטיקה. בשנת 1993 הועלה לדרגת ניצב ומונה לראש אגף התכנון, ובשנת 1996 עבר לשמש ראש אגף תקציבים ובקרה במשרד לביטחון פנים.שימש בין תפקידיו,- כיו'ר וועדת התמיכות במשרד לביטחון פנים. ביולי 2001 מונה גם לממלא מקום מנכ"ל המשרד, ולאחר מינוי מ'מ מנכ"ל וסבב תפקידים במשטרה, בשנת 2002 פרש לגמלאות.
לאחר פרישתו משירות המשטרה והמשרד לביטחון פנים, בשנת 2002,- מונה למנכ"ל האגף למשק וכספים בהסתדרות החדשה .בנוסף לתפקידו כמנכ'ל הכספים,-משמש כיו'ר ועדת הכספים של הנהגת ההסתדרות וכן כיו'ר ההנהלה הפיננסית של קרן השביתה של ההסתדרות.
אפרת בעל תואר שני במנהל עסקים מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. שימש בעבר כדירקטור בקרנות ההשתלמות בבנק יהב וכדירקטור בחברת השמת כ'א -פילת. משמש כחבר בוועד המנהל וחבר בוועדת הכספים של המרכז למשפט ועסקים ברמת גן.
ישראל אפרת
גורגוניאון
ביוון העתיקה היה במקור הגורגוניאון (ביוונית: Γοργόνειον) תליון אפוטרופאי מטיל אימה המציג את ראש הגורגונה. התליון היה קשור גם לאלים זאוס ואתנה מהמיתולוגיה היוונית, שנאמר עליהם שענדו אותו כתליון. הוא היה גם פופולרי כאיגיס (Αιγίς), מעין מגן אלוהי במיתולוגיה היוונית, שם המופיע, למשל, בפסיפס אלכסנדר ובמדליון גונזגה (Cammeo Gonzaga). אחר כך כונה בשם זה כל שימוש שנעשה בראש הגורגונה - באמנות, בלבוש, בטביעת מטבעות, וכו'.
התפתחות דמות הגורגונה בתרבות היוונית.
הומרוס מתייחס לגורגונה בארבעה מקומות, כשהוא מתייחס בכל פעם לראש בלבד כאילו שליצור לא היה גוף. ג'יין אלן הריסון ציינה ש"למדוזה היה ראש ותו לא... מסיכה שהגוף הוצמד אליה אחר כך". עד המאה ה-5 לפנה"ס נהגו לצייר את הראש כמכוער באופן יוצא דופן, עם לשון משורבבת, חטים של חזיר בר, לחיים נפוחות, גלגלי עיניה נעוצות בצופה במבט חודר ונחשים מתפתלים סביבה.
המבט החזיתי הישיר, "שנראה כאילו נשקף מבעד להקשרו האיקונוגרפי ומתגרה ישירות בצופה", היה יוצא דופן באמנות היוונית העתיקה. בכמה מקרים נהגו הוסיף לסנטרה של הגורגונה זקן (ככל הנראה פסים של דם נוטף), מה שגרם לה להראות כאל דמוי דיוניסוס.
הגורגוניאונים שקישטו את המגנים של הלוחמים המצוירים על כדים יווניים מאמצע המאה החמישית גרוטסקיים ומאיימים פחות במידה משמעותית. בתקופה זו, הגורגונה איבדה את חטיה והנחשים היו מעוצבים היטב. פסל השיש ההלניסטי המכונה מדוזה רונדניני מדגים את השינוי שחל בסופו של דבר בתרבות היוונית כלפי דמות הגורגונה שהפכה לאישה יפת תואר.
שימושים.
גורגוניאונים הופיעו לראשונה באמנות יוונית בתחילת המאה השמינית לפנה"ס. אחד מהמקרים המוקדמים ביותר של ייצוג הגורגוניאון היה סטאטר מאלקטרום שנתגלה בחפירות בפריום. דוגמאות נוספות מתחילת המאה השמינית לפנה"ס נתגלו בטירינס. אבל יש גם דוגמאות לכאורה קדומות יותר. דמות דומה נתגלתה בארמון קנוסוס, המתוארך למאה ה-15 לפנה"ס. הארכאולוגית הליטאית אמריקנית מריג'ה ג'ימבוטס (Marija Gimbutas) אפילו טוענת שדמות הגורגונה מופיעה לפחות מ-6,000 לפנה"ס, כפי שהמסכה מקרמיקה מתרבות ססקלו (Σέσκλο) מוכיחה.
במאה השישית לפנ"ס היו גורגינאונים מהסוג הקלאסי המכונה "מסכת האריה" נפוצים מאוד במקדשים יווניים, במיוחד בקורינתוס ובסביבתה. בסיציליה היה נפוץ המנהג לקשט גמלונים בגורגוניאונים, כנראה שהמקרה הקדום ביותר היה במקדש אפולו בסירקוזה. סביב 500 לפנה"ס נפסק המנהג להשתמש בהם לקישוט בניינים מונומנטליים, אך עדיין השתמשו בהם כרעף קצה של מבנים קטנים במהלך המאה שבאה אחר כך.
מלבד מקדשים הופיעה דמות הגורגונה על בגדים, כלי אוכל, כלי נשק ומטבעות שנמצאו ברחבי אגן הים התיכון מאטרוריה ועד חוף הים השחור. מטבעות גורגונה נטבעו ב-37 ערים, דמותה הייתה שנייה בפופולריות על מטבעות עתיקים רק לכמה מאלים האולימפיים העיקריים. על רצפות פסיפס הופיעה דמות הגורגונה בדרך כלל בסמוך לסף הכניסה לבית, כשהיא כאילו מגינה על הבית מפולשים עוינים. דמות הגורגונה מעל דלת הפתח לתנורי ייבוש והתכה באטיקה נועדה להגן מפני תאונות.
דמות הגורגונה נשארה פופולרית אפילו בתקופת הנצרות, בייחוד באימפריה הביזנטית, כולל רוס של קייב, ודמותה עברה תחייה במערב בידי האמנים של הרנסאנס האיטלקי. בתקופה המודרנית בחר ג'אני ורסצ'ה בגורגוניאן כלוגו עבור חברת האופנה שלו.
מקור.
לדברי ג'ימבוטס, הגורגוניאונים מייצגים היבטים מסוימים של פולחן האלה האם הקשורים ב"אנרגיית החיים הדינמית". היא הגדירה את הגורגוניאון כדמות אירופאית במהותה. לעומתה טענה ג'יין אלן הריסון (Jane Ellen Harrison) שתרבויות פרימיטיביות רבות משתמשות במסכות פולחניות דומות במטרה להרתיע את בעליה של המסכה מלעשות מעשים רעים. לטענת הריסון הסדר הכרונולוגי של יצירת הגורגוניאון היה כדלקמן "החפץ הפולחני בא תחילה, ואז נולד הסיפור על המפלצת על מנת להסביר את קיומו, ואז מומצא הגיבור על מנת להסביר מי הרג את המפלצת."
אפוטרופאיזם
אפוטרופאיזם (מיוונית: αποτρέπω; אפו – הצידה, טרופה – לפנות, כלומר "לפנות הצידה") הוא השימוש באמצעים כדוגמת כישוף או פולחן על מנת להרחיק רוע, ולהימנע מתאונות או מביש מזל. אמצעים אפוטרופאיים כוללים קמעות, לחשים וסמלים.
במיתולוגיה היוונית נקשרו האלים הכתוניים לאפוטרופאיזם. הדת הפרימיטיבית שקדמה לפולחן האלים האולימפיים, שאת זכרה השתדלו היוונים להשכיח עוד בתקופתו של הומרוס, כללה מרכיב אפוטרופאי קלאסי - הרחקת רוחות רעות, נשמות מתים או שדים, כדוגמת קרס, הרפיות, אריניות ומוירות. אמצעי אפוטרופאי חשוב היה פרצוף מאיים על גבי קמעות שתפקידו היה להטיל אימה ולהרחיק רוע מבעל הקמע. לעין, כחלק רב ההבעה ביותר בפנים, הייתה עוצמה אפוטרופאית. בין האמצעים האפוטרופאיים ביוון העתיקה היו הגורגוניאון - דמות ראש הגורגונה מטילת אימה שהוטבעה על גבי תליונים אותם נהגו לענוד, על מטבעות, כפסלים על גגות, או שיבצו ברצפות פסיפס בכניסה לבתים, והעין האפוטרופאיטית – עין שצוירה באופן מוגזם על כלי שתייה במאה ה-6 לפנה"ס על מנת להרחיק שדים או עין הרע בזמן השתייה.
סמלים אפוטרופאיים היו נושא נפוץ באומנות של רומא העתיקה. הרומאים האמינו כי קנאה מביאה מזל רע למושא הקנאה. על מנת להימנע מקנאה שאפו הרומאים לגרום לאורחים לצחוק על ידי שימוש בדימויים אפוטרופאיים. סמלים כמו פאלוס, שימוש באנשים מעוותים או שאינם רומאים כדוגמת פיגמים, אפריקאים שחורים וגיבנים היו מקובלים. הרומאים ראו באנשים בעלי גוף מעוות דמויות משעשעות, וככאלה נעשה בהם שימוש להרחיק את עין הרע.