"Speak &amp; Spell" היה האלבום היחיד של הלהקה שבו לקח קלארק חלק. הוא עזב את הלהקה זמן קצר לאחר יציאת האלבום, והקליפ הראשון של הלהקה היה גם לקליפ היחיד שלה בו הופיע קלארק. היו שמועות רבות סביב עזיבתו את הלהקה, אך השמועה הרווחת ביותר, וזו שקלארק אף הודה בה בעצמו, היא שלא אהב את הכיוון אליו הלכה הלהקה. בראיונות מאוחרים שנערכו עמו, התוודה קלארק כי לא אהב את האספקטים הציבוריים של ההצלחה, כגון סיבובי ההופעות והראיונות לתקשורת, ועל כן מצא עצמו בעימותים בלתי פוסקים עם חבריו ללהקה, בעיקר בזמן סיבובי ההופעות.
"דפש מוד" המשיכה לפעול שנים רבות לאחר עזיבתו (הלהקה פעילה עד היום), והפכה לאחת הלהקות המוכרות והמצליחות ביותר בעולם.
יאזו.
לאחר שעזב את "דפש מוד" חבר קלארק לזמרת אליסון מויה, ועוד באותה שנה (1981) הקימו השניים את צמד הסינת'פופ "יאזו". קלארק ומויה הכירו בעיר בסילדון, בה שניהם גדלו. בארצות הברית נקרא הצמד "יאז", מאחר שהשם יאזו כבר היה בשימוש של להקת רוק אמריקאית.
הצמד הקליט שני אלבומי אולפן, "Upstairs at Eric's" (1982, מקום שני במצעד האלבומים הבריטי) ו-"You and Me Both" (1983, מקום ראשון במצעד הבריטי), מהם יצאו מספר סינגלים מצליחים, כגון "Only You", "Situation" ו-"Nobody's Diary". להיטם המצליח והידוע ביותר היה "Don't Go", שהגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי, וכן הגיע למקום הראשון במצעד הדאנס האמריקאי ושהה בו שבועיים. חברי הצמד כתבו את כל שיריהם בעצמם.
יחסיהם של קלארק ומויה החלו להתערער כבר בתחילת עבודתם על האלבום השני, וזמן קצר לפני יציאתו של האלבום הם הודיעו על החלטתם לפרק את הצמד. מויה חתמה על חוזה הקלטות בחברת התקליטים קולומביה רקורדס והחלה את קריירת הסולו שלה.
באמצע 2008 מויה וקלארק איחדו את "יאזו" באופן חד-פעמי, לסדרה של 18 הופעות חיות באירופה ובארצות הברית, לכבוד הוצאת מארז תקליטורים ו-DVD של הצמד.
The Assembly.
ב-1983 חבר קלארק למפיק אריק רדקליף, שהיה שותף להפקת האלבומים של "יאזו", והשניים הקימו פרויקט סינת'פופ בשם "The Assembly", שבו היה אמור קלארק לשתף פעולה עם זמר אחר בכל פעם. בסופו של דבר הפרויקט לא שרד זמן רב, ויצא ממנו סינגל אחד בלבד, שבו הזמר היה פרגל שארקי. הסינגל, "Never Never", זכה להצלחה והגיע למקום החמישי במצעד הבריטי. במקביל הקימו קלארק ורדקליף לייבל בשם "Reset Records", ובמהלך השנים 1984–1983 הפיקו במסגרתו ארבעה סינגלים למוזיקאי הסינת'פופ רוברט מארלו.
אירייז'ר.
בתחילת 1985 פרסם קלארק מודעה במגזין המוזיקה "מלודי מייקר", בה חיפש זמר. אחד מאלו שענו למודעה היה אנדי בל, שהיה מעריץ של קלארק. השניים הקימו את "אירייז'ר", אחת מהלהקות המצליחות ביותר שצמחו מה"גל החדש" והנאו-רומנטי של שנות השמונים, שפעילה עד היום ומכרה עד כה כ-26 מיליון אלבומים ברחבי העולם.
נכון ל-2010 ובמהלך 25 שנות פעילות, הצמד הוציא 13 אלבומי אולפן (ארבעה מהם הגיעו למקום הראשון במצעד הבריטי ולמעמד של אלבום פלטינה), 11 אלבומי EP, 10 אלבומי אוסף והופעות חיות וקרוב ל-40 סינגלים, מהם 17 שהגיעו ל"עשרת הגדולים" במצעד הבריטי. בין להיטיהם הגדולים: "Sometimes", "Victim of Love", "The Circus", "Ship of Fools", "A Little Respect", "Love to Hate You", "Take a Chance on Me" ו-"Who Needs Love Like That". חברי הצמד כותבים את כל שיריהם בעצמם.
פרויקטים אחרים.
ב-1984 חבר קלארק לשלושה מוזיקאים נוספים, והארבעה הקימו הרכב בשם "West India Company", שהוציא מיני-אלבום ובו ארבעה שירים.
ב-1999 שיתף פעולה עם מפיק הסינת'פופ מרטין וייר, ותחת השם "The Clarke &amp; Ware Experiment" ("הניסוי של קלארק ווייר") הם הוציאו את האלבום "Pretentious". ב-2001 הם הוציאו אלבום נוסף בשם "Spectrum Pursuit Vehicles".
קלארק היה מרכיב מרכזי בפרויקט שהוקם בשנת 2000 ונקרא "Family Fantastic". ההרכב הוציא בשנת 2000 את האלבום "!Nice" וב-2007 הוציא אלבום נוסף, "Wonderful".
ב-2007 כתב עבור להקת הפופ הנשית "Girl Authority" את הסינגל "Let's Get Together", שהופיע גם באלבומה השני של הלהקה. השיר נכתב במקור עבור "דפש מוד", אך מעולם לא הוקלט על ידם.
במהלך השנים היה אחראי קלארק לרימיקסים לשיריהם של אמנים רבים, ביניהם "האפי מאנדייז", אליסון מויה, "סימפל מיינדס", "רמשטיין", "הסאטרדייז" ו"פרנץ פרדיננד".
בשנת 2012 ביחד עם אן ברון הוא יצר גרסת כיסוי לשיר של דפש מוד.
חייו האישיים.
ב-2004 התחתן קלארק עם טרייסי הארלי, ולשניים יש בן.
דניס האנובר
בית הכנסת ברחוב קזינצי בבודפשט
בית הכנסת ברחוב קזינצי בבודפשט (בהונגרית: Kazinczy utcai Orthodox Zsinagóga) או קזינצי שול (Kazinczy Schul) הוא בית הכנסת האורתודוקסי הגדול של בודפשט, המרכז הרוחני העיקרי של הקהילה היהודית האורתודוקסית בבירת הונגריה.
היה בית הכנסת העיקרי שנבנה בבודפשט, ברובע השביעי בשכונה היהודית לשעבר, בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה.
בית הכנסת שנבנה מבטון מזוין, ממוקם ברחוב קזינצי ( Kazinczyutca 29 - 31, לשעבר Kreutzgasse), עם כניסה מרחוב דוב הוא מהווה אחד משלושת המרכיבים של "המשולש היהודי" של בודפשט, יחד עם בית הכנסת הנאולוגי הגדול שברחוב דוהאן ובית הכנסת רומבך, המזוהה עם הסטטוס קוו.
תולדות בית הכנסת.
בית הכנסת נבנה באיחור, ארבעים שנה אחרי בית הכנסת ברחוב דוהאן, מפני שהקהילה האורתודוקסית בבודפשט שנפרדה משאר יהודי בודפשט לאחר הפילוג הגדול של 1868-1869 נותרה מיעוט קטן. הבירה החדשה הייתה מעוזם של הנאולוגים: הקהילה הגדולה ביותר שלהם ברובע פשט, אחת מתוך חמש בעיר, מנתה ב-1880 64,000 איש לעומת כמה אלפי אורתודוקסים בכל בודפשט. בסיס היהדות האורתודוקסית ההונגרית היה ונשאר עד לשואה בקהילות העיירות והכפרים של הפרובינציה. למרות שבהתאם לכללי הארגון מחדש שנכפה על ידי השלטונות בבודפשט קמו המוסדות המרכזיים של היהדות האורתודוקסית, רוב הסמכויות הרבניות המשיכו לחיות ולפעול בצפון, בעיקר במערב סלובקיה.
ב-25 ביוני 1909 פתחה הקהילה האורתודוקסית בבודפשט במכרז על הבנייה ברחוב קזינצי של קומפלקס שיכלול פרט לבית כנסת גדול חדש גם משרדים, מקווה, מטבח כשר עם חדר אוכל וגן ילדים.
בשלב ראשון ב-1 בנובמבר אותה שנה נבחרו התוכניות שהציגו אמיל אגושטון, הצמד שאנדור שטולטצקי ויוז'ף פורגס והאחים בלה ושאנדור לפלר. בסיבוב השני לבסוף, במאי 1910 אושרה תוכנית האחים לפלר, האישור לתוכנית המפורטת ניתן ב-8 בנובמבר 1910.
האחים לפלר היו המועמדים היחידים שהיו בנים לעדה האורתודוקסית והיו ממשיכי דרכו של האדריכל בלה לייטה ושל אסכולת הווינר וורקשטטה מווינה. הקהילה הקציבה לבנייה סכום של 600 אלפים כתרים.
הקטע הראשון שהושלם בשנת 1911 היה בית הספר האורתודוקסי ואחר כך ב-1912 בניין משרדי הקהילה המצויד בשעון עם ספרות עבריות והנמצא ברחוב דוב Dob utca 50 ("רחוב התוף" בעבר) (Drei Trommel Gasse) הסמוך.
במהלך הבניה ביולי 1913 האחים לפלר הסכימו לשנות את תוכנית חזית בית הכנסת לגרסה עם פחות עיטורים וזולה יותר. חנוכת בית הכנסת נעשתה ב-29 בספטמבר 1913.
בניין בית הספר, שימש לפעילות חינוכית עד שנת 1948.
בשנת 1928 נפתח המקווה ברחוב קזינצי 16. המקווה נפתח מחדש בשנת 2004 והוא המקווה היחיד בבודפשט.
בשנים 1944-1945 המתחם היה חלק מהגטו שאורגן על ידי השלטונות הפרו-נאצים.
בית הכנסת על ריהוטו נפגע קשות עקב ההפצצות במלחמת העולם השנייה. הגישה לאולם הכניסה הרעוע הייתה בלתי אפשרית. מצב הבניין הידרדר עד שמט ליפול והפך למסוכן לציבור. למרות זאת פעילות יהודית במקום חודשה ויוסף פיש היה החזן הראשי.
הקהילה היהודית האורתודוקסית קיבלה מקום לתפילה בקומת קרקע של סמינר למורים בסביבה, מימין לבית הכנסת הגדול. שם המהנדס שאנדור בוקור בנה בית כנסת קטן וחדיש, בית הכנסת חברה ש"ס Sász-Chevra-zsinagóga.
כמה שנים אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי, בשנת 1997 התחילו עבודות שיקום בית הכנסת והמתחם כולו.
הקהילה.
בין רחוב קזינצי עם בית הכנסת הגדול ובין רחוב דוב 35 שבו שוכן בניין משרדי הקהילה נמצא רובע יהודי קטן שהוא מרכז היהדות האורתודוקסית של הבירה ההונגרית. מהחצר הפנימית יש גישה לכל מוסדות הקהילה הכוללים מלבד הבניינים שהוזכרו, גם חדר התפילות של ימי החורף, בית הספר האורתודוקסי לשעבר, המסעדה הכשרה "חנה" ודירות שירות לעובדי הקהילה.
בחצר הפנימית נמצאת גם מסגרת מברזל לחופה, בסגנון "יוגנדשפיל".
בעבר הרחוק מסביב לרחוב קזינצי גרו צורפים בכסף ותכשיטן.
האיטליז הכשר נמצא ברחוב דוב 35 בחזית בנין הקהילה.
בסביבת בית הכנסת בניינים רעועים, בתים אלה מועמדים לאחרונה להריסה וקיימת פעילות מצד ארוגנים הנאבקים נגד פרויקטים של נדל"ן באזור ולמען שימור בתי הרובע (הארגון Óvás "התנגדות!" שהוקם ב-2004).
כעת בית הכנסת הגדול הוא בשימוש רק בשלוש הרגלים ובימים הנוראים. התפילה מתקיימת בבית הכנסת חברת ש"ס בימי הקיץ ובחדר התפילה הקטן המיועד לימי החורף.
הקהילה מפעילה את בית הקברות היהודי ברחוב גראנאטוש, בית הקברות האורתודוקסי היחיד בבודפשט שעודנו פעיל.
רבניו.
הרב החשוב ביותר שכיהן בבית הכנסת קזינצי היה יעקב קופל רייך (1838-1930) שנבחר ב-1927 לבית העליון של הפרלמנט ההונגרי.
אחרי מותו של הרב קופל רייך בא במקומו חתנו ויד ימינו, הרב מרדכי אפרים פישל זוסמן סופר שהנהיג את הקהילה עד מותו בשנת 1942. ראש הקהילה הוא מר מאיר דבלינגר.
פרטים אדריכליים.