window = gtk_window_new (GTK_WINDOW_TOPLEVEL);
/* קביעת כותרת החלון */
gtk_window_set_title (GTK_WINDOW (window), "שלום עולם!");
** RTL כאשר יתקבל מהמשתמש אירוע המבקש לסגור את החלון
** gtk_main_quit אז נקרא לפונקציה
** RTL פונקציה זו תפסיק את הלולאה הראשית על ידי החזרת ערך 0
g_signal_connect (window, "destroy", G_CALLBACK (gtk_main_quit), NULL);
/* יצירת יישומון "תווית" וקביעת הטקסט שהוא יציג */
label = gtk_label_new ("שלום עולם!");
gtk_container_add (GTK_CONTAINER (window), label); /* הכנסת יישומון התווית לחלון הראשי */
gtk_widget_show_all (window); /* הצגת היישומונים */
gtk_main (); /* התחלת הלולאה הראשית, מבלי לעשות דבר עד לקבלת אירוע בקשה לסגירת החלון */
return 0;
באמצעות GCC ו־pkg-config, עם מסוף יוניקס (או MinGW או Cygwin על חלונות), ניתן להדר קוד זה עם הפקודה הבאה (בהנחה שקוד המקור נמצא בקובץ "helloworld.c"):
gcc -Wall -o "helloworld" "helloworld.c" `pkg-config --cflags --libs gtk+-3.0`
דוגמה לתוכנית GTK+ בשפת התכנות Vala.
הקוד הבא מציג תוכנית "שלום עולם" עם GTK+ בשפת התכנות Vala. תוכנית זו יוצרת חלון עם הכותרת "שלום עולם!" ותווית עם טקסט דומה:
using Gtk;
int main (string[] args)
Gtk.init (ref args);
var window = new Window ();
window.title = "שלום עולם!";
window.border_width = 10;
window.window_position = WindowPosition.CENTER;
window.set_default_size (350, 70);
window.destroy.connect (Gtk.main_quit);
var label = new Label ("שלום עולם!");
window.add (label);
window.show_all ();
Gtk.main ();
return 0;
הידור הקוד, באמצעות המסוף, מצריך כמובן הכללת הספרייה GTK+, מתבצע כך (בהנחה שקוד המקור נמצא בקובץ "helloworld.vala"):
valac --pkg gtk+-3.0 helloworld.vala
שימוש.
GTK+ נמצא בשימוש נרחב, בעיקר בסביבות דמויות יוניקס. החל מעורכי טקסט פשוטים, המשך בסביבות פיתוח משולבות, בדפדפנים ובתוכנות לעיבוד גרפיקה וקטורית, וכלה במנהלי חלונות ובסביבות שלמות. להלן חלק מהעושים שימוש ב־GTK+.
סביבות המשתמשות ב־GTK+.
תוכניות GTK+ אינן דורשות סביבת שולחן עבודה מלאה העושה שימוש ב־GTK+. אם הספריות הדרושות מותקנות, תוכניות GTK+ תוכלנה לרוץ על סביבות או מנהלי חלונות מבוססי X11, כולל Mac OS X אם X11.app מותקן. דוגמה טובה לכך היא סביבת הפיתוח המשולבת הקלה Geany, הפועלת על כל הסביבות, ללא תלות בשימוש של הסביבה ב־GTK+. GTK+ אף יכולה לפעול תחת Microsoft Windows, שמה היא משמשת מספר יישומים פופולריים כגון Pidgin ו־GIMP.
מנהלי חלונות.
מנהלי החלונות הבאים משתמשים ב־GTK+:
יישומים.
יישומים פופולריים רבים משתמשים ב־GTK+, ביניהם:
אדהמר דה סילבה
אדהמר פררה דה סילבה (בפורטוגזית: Adhemar Ferreira da Silva; (29 בספטמבר 1927 - 12 בינואר 2001), היה אתלט ברזילאי. הוא אלוף אולימפי פעמיים ברציפות, אלוף המשחקים הפאן אמריקאיים 3 פעמים ברציפות ושיאן עולם בקפיצה משולשת. הוא הספורטאי הברזילאי היחידי עד כה (2012) שזכה פעמיים ברציפות בשתי אולימפיאדות.
ביוגרפיה.
דה סילבה נולד בסאו פאולו למשפחה ענייה. הוא התאמן בהדרכתו של המאמן הגרמני דיטריך גרנר והחל להשתתף בתחרויות בקפיצה משולשת בשנת 1947.
באולימפיאדת לונדון (1948) סיים דה סילבה במקום 8 בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.49 מטר.
שיאן עולם.
בתחרות שנערכה בסאו פאולו ב-3 בדצמבר 1950 הישווה דה סילבה את שיא העולם של נאוטו טאג'ימה מיפן, בתוצאה של 16.00 מטר.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בבואנוס איירס, ארגנטינה בפברואר 1951 זכה דה סילבה במדליית זהב הראשונה שלו בתחרות בינלאומית גדולה בקפיצה משולשת, בתוצאה של 15.19 מטר.
בתחרות שנערכה בריו דה ז'ניירו ברזיל, ב-30 בספטמבר אותה שנה הוא שיפר את שיאו העולמי בס"מ אחד והעמידו על 16.01 מטר.
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה דה סילבה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא עולם חדש של 16.22 מטר, לפני ליאוניד שצ'רבאקוב מברית המועצות (15.98 מטר) וארנולדו דבוניס מוונצואלה (15.52 מטר).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי, מקסיקו במרץ 1955 זכה דה סילבה בקפיצה משולשת בפעם השנייה ברציפות והחזיר לעצמו את השיא העולמי בתוצאה של 16.56 מטר. שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ונשבר על ידי אולג רקובסקי מברית המועצות (16.59 מטר).
באוניברסיאדה שנערכה בסן סבסטיאן, ספרד בקיץ אותה שנה זכה דה סילבה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.99 מטר.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה דה סילבה במדליית זהב בקפיצה משולשת והגן על תוארו בשיא אולימפי נחדש של 16.35 מטר, לפני ויליאלמור איינרסון מאיסלנד (16.26 מטר) וויטולד קרייר מברית המועצות (16.02 מטר).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בשיקגו, ארצות הברית באוגוסט 1959 זכה דה סילבה בקפיצה משולשת בפעם השלישית ברציפות בתוצאה של 15.90 מטר.
באולימפיאדת רומא (1960) סיים דה סילבה רק במקום ה-14 בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.07 מטר ולא הצליח הגן על תוארו.
בשנת 1959 השתתף דה סילבה בסרט אורפאו נגרו של הבמאי הצרפתי מרסל קאמי בתפקיד המוות. הסרט עטור השבחים זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן, בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשנת 1960.
האסכולה הקלאסית והנאו-קלאסית
האסכולה הקלאסית היא תאוריה בקרימינולוגיה שמקורותיה בקרב ההוגים מתקופת ההשכלה במאה ה-18. האסכולה עוסקת בעיקר בתגובה יעילה לעבריינות ולפשע באמצעות ענישה מרתיעה אך מידתית. עקרונות הגישה הקלאסית קשורים אופן הדוק להופעת המדינה הריבונית ולרעיון האמנה החברתית והם עיצבו את מערכת המשפט הפלילי המודרנית. ניתן לאפיין חמישה עקרונות מרכזיים: בחירה חופשית, אחריות מוסרית, הגנה על חירויות הפרט, יצירת מנגנון אכיפה רציונלי ויעיל וענישה שוויונית ומידתית.
האסכולה גורסת שהאדם יצור רציונלי ומסוגל בכל מקרה לשקול היטב את מעשיו, לכן הוא נושא באחריות מוסרית לתוצאות מעשיו. האדם, כסובייקט רציונלי ותבוני, פועל במטרה למקסם רווח אישי, בהתאם לשיקולי תועלת ולחישוב הרווח או ההפסד הצפויים מההחלטה לנהוג בדרך זו או אחרת. לפי גישה זו, התנהגות עבריינית נתפסת כאחת ממגוון ההתנהגויות שבני אדם שוקלים כדרכי פעולה אפשריות ולעיתים בוחרים לנקוט בה. מאחר שהתנהגותו של האדם היא תוצר של בחירה מודעת וחופשית, הרי שהוא נושא באחריות מוסרית על בחירותיו. הבחירה לא לציית לחוק משקפת פגם מוסרי כפול: היא פוגעת בהאמנה החברתית ומייצרת, בדרך כלל, גם פגיעה, כאב וסבל עבור הזולת.
מהרעיון של אחריות מוסרית של הסובייקט על בחירותיו נובעת ההצדקה לתגובה עונשית מצד המדינה, משטרתה לגמול לאדם על מעשיו ולהרתיע אותו ואחרים מפני המשך התנהגות עבריינית. כדי להבטיח הן הגנה ראויה על חירויות הפרט והן ענישה יעילה, שוויונית ומידתית על הריבון לשמור על עקרון החוקיות: כלומר, לפרסם מראש את ספר החוקים ואת העבירות והעונשים שבסמכות בתי המשפט להטיל על עוברי החוק. החוקים והעונשים יפורסמו ברבים כך בני אדם ידעו מראש מה וכל אדם יידע מראש מה צפוי לו אם יעבור על החוק, ויירתעו מלעבור עבירות.
עיקרון מהותי ובסיסי נוסף הוא שהענישה צריכה להיות פעולה שוויונית ומידתית, תוך התנגדות לענישה שיש בה רכיבים אישיים, נקמניים ומשתלחים. הענישה הפלילית צריכה להלום את חומרת העבירה ולהיות מוגבלת למידה המינימלית הנדרשת כדי להשיג את התכלית ההרתעתית. כמו כן, העונש צריך שוויוני ואחידה, כלומר להיקבע ביחס לעבירה תוך התעלמות ממעמדו וממאפייניו האישיותיים או החברתיים של עובר החוק.
התאוריה הקלאסית מיוצגת על ידי כמה תאורטיקנים. בין היתר, על ידי צ'זארה בקאריה, תאורטיקן איטלקי. בספרו "על פשעים ועל עונשים" (1764) הציע רפורמה כוללת למשפט ולהליכים הפליליים, המבוססת בעיקר על אמות המידה הבאות: הענישה איננה נקמה אלא כלי הגנה על החברה; על ההליכים הפליליים להיות שיטתיים; העונשים צריכים להיות בהתאם לחומרת העבירה ולא מופרזים; יש לשים קץ למעצרי שווא, למשפטים חשאיים, להפקעת רכושם של המורשעים ולמעשים שרירותיים מסוג זה; יש לבטל את עונש המוות ולהפסיק להשתמש בעינויים. בקאריה הדגיש את חשיבות ההרתעה הכללית, אשר לשיטתו תושג באמצעות הרחבת האכיפה וודאות הענישה.
השפעת האסכולה הקלאסית והתפתחות מאוחרת.
עיקרים רבים מתקופת ההשכלה הוטמעו במסמכים המכוננים של המשטרים הליברל־דמוקרטיים שנוסדו במהלך המאה ה־18 ואף עוגנו כבסיס של המשפט הפלילי המודרני, בין היתר במושגים בסיסיים כמו עקרון החוקיות, הליך הוגן ועקרון האשמה. עם זאת, כבר בתחילת המאה ה־19 החלו תאורטיקנים וחוקרים מתחום הקרימינולוגיה לפקפק בחלק מהרעיונות העומדים ביסוד האסכולה הקלאסית, בין היתר נוכח ממצאים מחקריים שערעור חלק מתפיסות היסוד שלה.
ביקורת על האסכולה הקלאסית.