הסיבוב הראשון בבחירות לנשיאות פרו נערך במועד אותו קבע פוג'ימורי, ב-29 במאי 2001. שני המובילים בסיבוב הראשון (איש מהם לא זכה ברוב מוחלט כנדרש) היו טולדו, איש הימין - מרכז ומולו אלאן גארסיה, איש השמאל - מרכז. גרסיה כבר כיהן כחמש עשרה שנה קודם לכן (1985 - 1990), כנשיא פרו, בלא הצלחה רבה מדי (סטגנציה כלכלית ואינפלציה משתוללת). בסיבוב השני, שנערך ב-3 ביוני 2001 ניצח טולדו את גרסיה ברוב דחוק - 52%:48%, ובכך נבחר לנשיא ה-92 של פרו, הנשיא האינדיאני הראשון שלה. את טקס הכתרתו הוא קיים במאצ'ו פיצ'ו, עירם של בני האינקה הקדומים.
סגן הנשיא השני של טולדו היה היהודי (ממוצא רומני) דייוויד וייסמן (בפרו נהוגים שני סגני נשיא). ב-2004 התפטר סגן הנשיא הראשון ראול דיאז קנסקו, ווייסמן הפך לסגן הנשיא הראשון והיחידי.
עלייתו של טולדו לנשיאות לוותה בציפיות גבוהות, שבלתי אפשרי היה לממשן. בנוסף, בשנת שלטונו הראשונה פקדה את פרו רעידת אדמה קשה, אשר גרמה למדינה לקשיים כלכליים לא מבוטלים. הוא החל את כהונתו, כתוצאה מכך, עם גידול באבטלה ובאינפלציה. ועוד, מדיניות הדה צנטרליזציה שהוא הנהיג, הפכה אמנם את פרו למדינה מודרנית, אולם כלפיו היא עוררה טינה מצד גורמים שונים, בעיקר באדמיניסטרציה הממשלתית, שאיבדו חלק גדול מכוחם. כמו כן, בערך באמצע תקופת כהונתו החלו לעלות האשמות שונות בשחיתות, הן כלפיו אישית והן כלפי אשתו. מהר מאוד ירדו אחוזי התמיכה בו ובסך הכל, במרבית תקופת כהונתו הוא קיבל תמיכה נמוכה יחסית ונחשב לנשיא בלתי פופולרי. זאת, אף על פי שהוא הצליח במדיניותו הכלכלית והחברתית בצורה מרשימה. הוא שמר על אחוזי צמיחה גבוהים יחסית של הכלכלה (מעל 6% לשנה בממוצע), שמר על גירעון תקציבי נמוך, שהגיע בסוף תקופת כהונתו לפחות מ-0.2% מהתוצר המקומי הגולמי, האינפלציה עמדה על כ-1.5% לשנה וגם האבטלה הייתה נמוכה. טולדו גם שיפר במידה מסוימת את מצבם של העשירונים התחתונים של החברה הפרואנית, אינדיאנים ברובם ואף היה הנשיא הראשון שמינה ראש ממשלה אשה - ביאטריס מרינו. במדיניות החוץ, שיפר טולדו את יחסי ארצו עם ארצות הברית, אך לא יותר מדי. למשל, פרו התנגדה לפלישה ולמעורבות האמריקאית במלחמת עיראק. הוא גם היה ממתנגדיו החריפים ביותר של הוגו צ'אווס נשיא ונצואלה.
מרצה ופוליטיקאי לאחר תקופת הנשיאות.
עם סיום תקופת כהונתו ביולי 2006 (מאז הודח הנשיא אלברטו פוג'ימורי, הנשיא בפרו לא יכול להיבחר לשתי תקופות כהונה רצופות) חזר טולדו לארצות הברית ובמשך כחמש שנים כיהן באוניברסיטת סטנפורד כמרצה וחוקר, ובמכון ברוקינגס כחוקר. בתקופה זו כיהן בפרו כנשיא אלן גרסיה יריבו הוותיק.
טולדו חזר לפרו וניסה להיבחר שוב לנשיאות באפריל 2011. הוא נכשל כבר בסיבוב הראשון, כשהגיע למקום הרביעי עם כ-15.6% בלבד מהקולות. שני המתמודדים שהובילו ועלו לסיבוב השני והמכריע היו מועמדו של השמאל, שנתמך על ידי הוגו צ'אווס, למול בתו של פוג'ימורי. בין שני יריבים אלה בחר טולדו דווקא את מועמד השמאל אויאנטה אומאלה, אולם הוא הציב מראש תנאי לכך - ניתוק הקשר בין אומאלה לבין צ'אווס. אומאלה אכן נבחר לבסוף, גם אם ברוב דחוק ביותר ומפלגתו של טולדו תומכת בקואליציה שלו, אך לא הצטרפה לממשלה. טולדו פועל כיום בהתמדה בפרלמנט הפרואני למניעת כל סחף של הנשיא, יותר מדי שמאלה.
טולדו קיבל למעלה מ-50 תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות ברחבי העולם. הוא קיבל גם פרסים שונים בשל חיזוק הדמוקרטיה, הכלכלה וחופש העיתונות בפרו וב-2010 אף התקבלה החלטה מיוחדת בסנאט האמריקאי המוקירה את מעשיו אלה (המציע היה הסנטור צ'אק שומר מניו יורק).
ידיד ישראל.
טולדו חבר כיום בחבר הנאמנים הבינלאומי של מרכז פרס לשלום.
ביולי 2010 הוא ייסד ביחד עם שורת אישים אוהדי ישראל אחרים את "יוזמת ידידי ישראל" - "Friends of Israel Initiative", שמטרתה להילחם בניסיונות לעשות דה-לגיטימציה למדינת ישראל ולפעול למען זכותה של ישראל לחיות בשלום בגבולות מוכרים ובטוחים. בין היוזמים האחרים היו: חוסה מריה אסנאר ראש ממשלת ספרד לשעבר, ואצלב האוול ראש ממשלת צ'כיה לשעבר, פיאמה נירנשטיין סגנית יו"ר ועדת החוץ של הפרלמנט האיטלקי, מרצ'לו פארה לשעבר יו"ר הסנאט האיטלקי, דייוויד טרימבל זוכה פרס נובל לשלום וראש ממשלת צפון אירלנד לשעבר, ותומכי ישראל אחרים ממנהיגי אירופה, ארצות הברית והעולם. אירוע ההשקה של היוזמה התרחש בבניין הפרלמנט הבריטי, כשהמארחים הם "אגודת הנרי ג'קסון" וחבר הפרלמנט הבריטי יהודי מטעם המפלגה השמרנית רוברט חלפון. טולדו וחבריו התנגדו למשל לנסיונותיו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה לכפות על ישראל נסיגה לגבולות 1967 וטענו שמדובר בניסיון לדה-לגיטימציה למדינת ישראל כולה, תחת מסווה, ועוד.
האגם השחור
DoubleClick
DoubleClick היא חברת בת של גוגל המפתחת ומספקת שירותי פרסום באינטרנט. לקוחותיה כוללים חברות, משווקים ובעלי אתרים רבים המשרתים לקוחות כמיקרוסופט, קוקה-קולה, אפל, נייק וכדומה. משרדיה הראשיים של דאבל-קליק שוכנים בניו יורק, ארצות הברית.
היסטוריה.
דאבל-קליק נוסדה ב-1996 על ידי קווין אוקונור ודווייט מרימן ובשונה מחברות רבות שנוסדו בתקופתה היא שרדה את תקופת בועת הדוט קום. מייסדי החברה זיהו מוקדם את הצורך של מפרסמים למדוד את אפקטיביות הפרסום ברשת. דאבל-קליק הייתה מהחברות הראשונות בעולם שפיתחו שרתי מודעות (). שרתים אלו אפשרו הטמעה של מודעות באנרים באתרים, ומדידה מדויקת של הקלקות על המודעות. יכולת טכנולוגית זו נחשבה למהפכנית בעולם הפרסום בשנות ה-90. כשנוסדה הייתה רשומה החברה בנאסד"ק בשם DCLK. היא נרכשה על ידי חברות השקעה פרטיות – "הלמן אנד פרידמן" וJMI Equity.
באפריל 2007 הודיעה גוגל על רכישת החברה תמורת 3.1 מיליארד דולר. עקב חשש מפגיעה בתחרות הודיעה גוגל כי דאבל-קליק תמשיך לפעול כחברה נפרדת, ולא תעביר את המידע שנצבר על לקוחותיה לידי גוגל עצמה.
מתחרותיה של גוגל, כולל יאהו, מיקרוסופט ו-AT&amp;T, הביעו חששות שהמיזוג עלול לפגוע בתחרות בשוק הפרסום המקוון העולמי, ופנו לרשויות בארצות הברית. ומספר חברות התלוננו שהמיזוג בין גוגל ודאבל-קליק עלול לפגוע בפרטיות הצרכנים. גם רשויות הפיקוח באיחוד האירופי פתחו בחקירה, מכיוון שלהערכתם העסקה עלולה לפגוע בתחרות בשוק הפרסום המקוון.
במרץ 2008 אישרה הנציבות האירופית את העסקה.
לאחר הרכישה.
עד לרכישת "DoubleClick" גוגל התמחתה בעיקר בפרסום באמצעות חיפוש בתשלום, קישורים ממומנים במנוע החיפוש שלה, בשיטת תשלום לפי לחיצה, אם הצרכן לחץ על הקישור, המפרסם משלם. תחום זה היה אחראי ל-40% מתקציבי הפרסום ברשת אז. הרכישה הכניסה את גוגל לתחום מודעות פרסום נראות (Display Ad) ובאנרים, ולפי הערכות באותה עת לשליטה ב-70% משוק הפרסום המקוון. ל-"DoubleClick" גם הייתה טכנולוגיה שאספה מידע על הגולשים שעזר למפרסמים לפלח את הפרסמות שלהם בצורה יותר מדויקת.
בשנת 2009, קישרה גוגל בין שירותי הפרסום שלה, Google AdSense וGoogle Ads, לשירות "בורסת הפרסום" של "DoubleClick", המאפשרת למפרסמים למצוא אתרים שמתאימים לקהל היעד שלהם.
בשנת 2020, הגישו הרשויות בארצות הברית תביעה נגד גוגל בטענה כי פועלת כמונופול בשוק הפרסום המקוון, הן בצד הקנייה והן בצד המכירה של מודעות. ספקי תוכן, עיתונים ומוציאים לאור, נדרשים לחתום על חוזים שבהם נדרשים להשתמש בכלים של גוגל בלבד אם ברצונם לפרסם בפלטפורמת הפרסום שלה. בתביעה נטען, בין השאר, כי רכישת חברת דאבל-קליק ב–2008 הובילה לשינוי יסודי בדרך שבה גוגל החלה להפעיל לחץ בתור מתווכת בפרסום, כדי לקבל תשלומים מכל שלב בתהליך רכישת המודעות.
פעילות בישראל.
החל משנת 2005 יצגה את "DoubleClick" בישראל חברת "טוטאל מדיה" שבין לקוחותיה הייתה במתחרה של גוגל, MSN ישראל של חברת מיקרוסופט, ו-ynet. לאחר רכישת "DoubleClick" בידי גוגל המשיכה חברת "טוטאל מדיה" לשווק את מוצריה בישראל, וגם במדינות נוספות. ב-2015 נבחרה להשתתף בתוכנית Google Certified Publisher Partner.
פארק הירדן
פארק הירדן הוא פארק המשלב תיירות נופש ואתרים ארכאולוגים. הפארק המשתרע על שטח של 1,000 דונם שוכן מצפון לכנרת בצפון בקעת בית צידה ממזרחו של נהר הירדן ובצמוד אליו. שטח הפארק כולל גם שטחים משמורת טבע פארק הירדן. הפארק שייך לקרן קיימת לישראל ומנוהל על ידי החברה הכלכלית לישובי הגולן.
גאוגרפיה.
בשטח האתר על שלוחת בזלת המתנשאת לגובה של 25 מטר מעל שטח הפארק, נמצא האתר הארכאולוגי תל בית צידה. התל מזוהה עם ממלכת גשור המופיעה במקרא. אתר נוסף הוא חורבת א-דיכה הכולל שרידי בית כנסת מהמאה החמישית לספירה. גם בחורבת א-רפיד נמצאו שרידי בית כנסת. באתר נמצאו שרידים ארכאולוגים מתקופת הברונזה הקדומה תקופת הברזל ומימי בית שני.
בשטח האתר קיימים שרידי טחנות קמח ושרידי אמות מים. הטחנות הופעלו בעזרת מים מהירדן שהוזרמו לטחנות באמצעות ארבע אמות המים. הטחנות היו בשימוש עד שנת 1967. אחת מאמות המים שופצה אורכה 600 מטר והיא מובילה מים מהירדן אל שתי טחנות קמח ששוחזרו באתר. בחזית טחנות המים משתרעת בריכה המשמשת כיום לתיירות נופש. גם אמת המים ששופצה משמשת במסלולי תיור וניתן ללכת לאורכה.
מקור מים נוסף בשטח הפארק הוא "עין משפע" הנובע למרגלות תל בית צידה. במרחק לא רב מהנביעה נחפרה בריכת מים רדודה אליה זורמים מי המעיין והמשמשת גם היא לתיירות נופש, מי המעיין זורמים לאחר הבריכה בפלג ונשפכים לירדן.