ב-1958, כאשר שקעה צרפת במלחמה שנראה היה שהיא לא יכולה לנצח אותה באלג'יריה, שב שארל דה גול, מנהיגה של צרפת החופשית בימי המלחמה, לשלטון בצרפת. דה גול הקים את הרפובליקה הצרפתית החמישית, חיסל את המערכת הפוליטית שהתפתחה לאחר המלחמה והחליף אותה במשטר נשיאותי חזק, שאותו המשיכו יורשיו. דה גול הנהיג שינוי שאפתני במדינות החוץ הצרפתית. ראשית הוא שם קץ למלחמה באלג'יריה ולאחר מכן הוא דאג להוצאתה של צרפת מהמערך הפיקודי של נאט"ו.
דה גול חשש שאם יתאפשר לבריטניה להצטרף לשוק האירופאי המשותף, תיגרם בכך מהלומה לקואליציה הגרמנית-צרפתית בדמותה של השפעה אנגלו-סקסית (בריטניה וארצות הברית). ב-14 בינואר 1963 הכריז דה גול שצרפת תטיל וטו על כניסתה של בריטניה לשוק האירופאי המשותף.
לאחר 1969.
כאשר התפטר דה גול ב-1969, החל ממשל חדש בראשותו של ז'ורז' פומפידו להתוות דרך למערכת יחסים ידידותית יותר כלפי בריטניה. פומפידו חש שהמשבר הכלכלי שהתחולל באירופה בשנות השבעים מצריך את הצטרפותה של בריטניה וקידם בברכה את כניסתה של בריטניה לשוק ב-1973.
היחסים בין שתי המדינות בתחילת המאה ה-21 היו לבביים ואופיינו בשיתוף פעולה, בצל חששות שקיימים בשני הצדדים על רקע חילוקי דעות היסטוריים ואי הסכמות בין מנהיגי שתי המדינות שהתעוררו בשנים האחרונות, נשיא צרפת ז'אק שיראק וראש ממשלת בריטניה טוני בלייר. הסופר הצרפתי ז'וזה אלן פרלון (Jose-Alain Fralon) הגדיר את היחסים בין שתי המדינות על ידי כך שתיאר את הבריטים כ"אויבינו האהובים ביותר". טוני בלייר זוכה ליחס של פרנקופיל בתקשורת הצרפתית ונשיא צרפת לשעבר, ניקולא סרקוזי היה ידוע בשאיפתו להפוך את ההסכמה הלבבית (Entente Cordiale) ל"הסכמה הידידותית" (Entente amicale).
יחסיהן של שתי המדינות חזרו להיות מתוחים בתקופה שלפני מלחמת עיראק ב-2003. בריטניה ובעלת בריתה, ארצות הברית, דגלו בהחלטיות בשימוש בכוח כדי למגר את שלטונו של סדאם חוסיין, בעוד שצרפת, יחד עם סין, רוסיה ומדינות נוספות, התנגדה בחריפות לפעולה שכזו, והגיעו הדברים לידי כך שנשיא צרפת, ז'אק שיראק איים להטיל וטו על כל הצעת החלטה שתוגש למועצת הביטחון של האו"ם. בכל אופן, למרות חילוקי דעות אלה, שיראק וראש ממשלת בריטניה, טוני בלייר, שמרו על מערכת יחסים חמה ביניהם במהלך תקופות כהונותיהם, גם לאחר שהחלה מלחמת עיראק. שתי המדינות עמדו על חשיבותה ההיסטורית של ההסכמה הלבבית ועל התפקיד שלה במהלך המאה ה-20.
נשיאותו של סרקוזי.
לאחר בחירתו לנשיאות ב-2007 עשה ניקולא סרקוזי מאמצים ליצור יחסים קרובים יותר בין צרפת לבריטניה. במרץ 2008 אמר ראש ממשלת בריטניה, גורדון בראון, כי: . סרקוזי אף דחק בשתי המדינות . הוא גם ציין ש"אם אנו רוצים לשנות את אירופה, ידידי הבריטים, ואנו הצרפתים מעוניינים לשנות את אירופה, אנו זקוקים לכם בתוך אירופה כדי לעזור לנו לעשות כן, לא שתעמדו מבחוץ". ב-26 במרץ 2008 נשא סרקוזי נאום בפני שני הבתים של הפרלמנט של בריטניה, בו הוא קרא ל"אחווה בין שתי הארצות" והצהיר ש"צרפת לא תשכח את ההקרבה של בריטניה בתקופת המלחמה". בביקורו זה בריטניה הבטיח סרקוזי את המשך שיתוף הפעולה בין ממשלותיהן של שתי המדינות.
נשיאותו של הולנד.
חודשי כהונתו האחרונים של פרנסואה הולנד כנשיא צרפת עמדו בסימן ההצבעה על פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי. תגובתו לתוצאות משאל העם בנושא הייתה: "אני מצטער עמוקות על החלטה זו של הממלכה המאוחדת בנוגע לאירופה, אך זו הבחירה שלהם ועלינו לכבד אותה".
שר הכלכלה ולימים נשיא צרפת עמנואל מקרון האשים את הממלכה המאוחדת על כך שלקחה את האיחוד האירופי כ"בן ערובה" עם משאל עם שקרא לפתור בעיה פוליטית פנימית של אירוסקפטים וש"כישלונה של ממשלת בריטניה פתח את האפשרות של התפוררותה של אירופה".
מנגד, ההצבעה התקבלה בברכה על ידי מנהיגים אירוסקפטים ועל ידי המועמדים לנשיאות מארין לה פן וניקולא דופון-איניון כניצחון ל"חירות".
נשיאותו של מקרון.
בריטניה וצרפת המשיכו להיות בעלות ברית קרובות. עם זאת, לעיתים הן נקלעו לכמה מחלוקות עמוקות, בראש ובראשונה בנוגע לפרישתה של בריטניה מהאיחוד האירופי (ברקזיט). הפרישה הובילה לסכסוכים ימיים ולעימותים בין המדינות בענייני הגירה.
במאי 2021 איימה צרפת לנתק את החשמל לאי ג'רזי בתעלת למאנש כחלק מהמאבק על זכויות דיג שהחלו אחרי הברקזיט. האי נמצא בחסות הכתר הבריטי ולאחר הברקזיט שונו זכויות הדייג של חברי האיחוד האירופי ובפרט של צרפתים. החל מיוני 2021 דנו בנושא בבריטניה ובנציבות האירופית בעוד ממשלת ג'רזי הסכימה לדחות את אכיפת חלק מתנאי רישיון הדייגים הצרפתיים עד לאחר 30 בספטמבר 2021.
בספטמבר 2021 צרפת ביטלה כינוס ביטחוני עם בריטניה בעקבות עסקת צוללות. צרפת זעמה על הסכם ביטחוני שחתמה הממלכה עם ארצות הברית ועם אוסטרליה. הזעם על ההסכם החדש, המכונה AUKUS, נבע מכך שהוא הביא לביטול עסקת צוללות גדולה בינה לבין קנברה שנחתמה ב-2016 ועלותה נאמדת ב-27 מיליארד אירו. במקום זאת, וושינגטון ולונדון יסייעו לאוסטרליה לבנות צוללות חדשות המונעות באנרגיה גרעינית.
שיתוף פעולה ביטחוני.
בעידן שלאחר מלחמת העולם השנייה צברו בריטניה וצרפת רצף של עבודה ביטחונית משותפת, כפי שהיה במשבר סואץ ובמלחמת פוקלנד.
ב-2 בנובמבר 2010 חתמו בריטניה וצרפת על שני הסכמים צבאיים (The Lancaster House Treaties). ההסכמים קבעו שיתוף של נושאות מטוסים, הקמתו של כוח תגובה משותף, מתקן סימולציה גרעיני משותף בצרפת, מרכז מחקר גרעיני משותף בבריטניה, שיתוף במטוסי תדלוק אווירי ואימונים משותפים.
ההסתבכויות של העידן הפוסט-קולוניאלי נתנו לשתי המדינות נקודת מבט חיצונית טובה יותר מאשר מדינות אחרות באירופה והובילה אותן לעבוד במשותף בהתמודדות עם נושאים כמו מלחמת האזרחים בלוב.
מסחר.
צרפת היא שוק היצוא השלישי בגודלו של בריטניה לאחר ארצות הברית וגרמניה. היקף היצוא לצרפת גדל בשיעור של 14.3% מ-16.542 מיליארד ליש"ט בשנת 2010 ל-18.905 מיליארד ליש"ט בשנת 2011, ועלה בכך על היצוא להולנד. באותה תקופה עלה היקף היצוא מצרפת לבריטניה ב-5.5% מ-18.133 מיליארד ליש"ט ל-19.138 ליש"ט בהתאמה.
משרד החוץ הבריטי העריך ש-19.3 מיליון אזרחים בריטים, כשליש מכלל האוכלוסייה, מבקרים בצרפת מדי שנה. ב-2012 היו הצרפתים הראשונים במספר התיירים שביקרו בבריטניה מכל המדינות, 3,787,000 מבקרים, שהם 12% והשניים בשיעור סך ההוצאה הכספית בבריטניה, 1.513 מיליארד ליש"ט, שהם 8%.
חינוך.
"מלגות ההסכמה הלבבית" הוא מערך מלגות הדדי שעל הקמתו הוכרז ב-30 באוקטובר 1995 על ידי ראש ממשלת בריטניה, ג'ון מייג'ור ונשיא צרפת, ז'אק שיראק בפסגה משותפת שהתקיימה בלונדון.
מערך המלגות מממן את לימודיהם של סטודנטים משתי המדינות למשך שנה אחת בצד השני של התעלה. המערך מנוהל על ידי השגרירות הצרפתית בלונדון עבור סטודנטים בריטים ועל ידי המועצה הבריטית (British Council) בצרפת ושגרירות בריטניה בפריז עבור סטודנטים צרפתים. המימון מגיע מהמגזר הפרטי והמוסדי. מטרתה של התוכנית לקדם הבנה וחילופי מידע בין מנהיגי המחר של שתי המדינות.
מדע.
אף-על-פי שיתוף הפעולה בתחום, קיימים עדיין סוגיות פטריוטיות בין הקהילות המדעיות בשתי המדינות. המכניקה הניוטונית לא התקבלה בצרפת במשך מחצית המאה עקב העובדה שהיא נתפסה כתחרות לתורתו של רנה דקארט. דוגמה נוספת לתחרות קשורה למחלוקת על זכות הראשונים על גילוי כוכב נפטון, מחלוקת שלא יושבה עד היום.
מטוס הקונקורד המסחרי העל-קולי פותח במסגרת הסכם בין בריטניה לצרפת משנת 1962 והטיסות המסחריות בו החלו ב-1969.
אומנות ותרבות.
באופן כללי, היחס בבריטניה לרמתה התרבותית הגבוהה של צרפת הוא יחס של כבוד, ויחס זה ניתן להבחנה בכך שצרפת היא היעד התיירותי המועדף על הבריטים, בעוד שצרפת רואה בבריטניה כשותפה חשובה בתחום הסחר. שתי הארצות ידועות בבוז שהן רוחשות למטבח של שכנתה. רבים מהצרפתים טוענים שהמטבח הבריטי תפל ומשעמם, בעוד שבריטים רבים טוענים שהאוכל המבושל במטבח הצרפתי בלתי אכיל. רובו של הבוז הגלוי למטבח ולתרבות הצרפתים בבריטניה לובש צורה של הומור בעל אופי של ביטול עצמי והקומדיה הבריטית מתבדחת לא מעט על התרבות הצרפתית. קיים ויכוח אם הומור זה משקף את הדעות האמתיות של הבריטים ובין אם לאו. בסלנג הבריטי קיימים ביטויים כמו "נשיקה צרפתית" או "מכתב צרפתי" (כינוי לקונדום).
המוזיקה הקלאסית הצרפתית תמיד הייתה פופולרית בבריטניה. המוזיקה הפופולרית הבריטית תמיד זכתה לאהדה בצרפת. הספרות האנגלית, כמו יצירותיהם של אגאתה כריסטי ושל ויליאם שייקספיר הייתה תמיד פופולרית בצרפת. הצייר הצרפתי אז'ן דלקרואה ביסס את רבות מיצירותיו על סצנות ממחזותיו של שייקספיר. יצירותיהם של כותבים צרפתים כמו מולייר ווולטר תורגמו פעמים אין ספור לאנגלית. באופן כללי, רובם של הספרים הפופולריים שנכתבו בשתי הארצות תורגמו לשפתה של הארץ השנייה.
שפה.
השפה הזרה הראשונה הנלמדת בבתי הספר בבריטניה היא צרפתית, והשפה הזרה הראשונה הנלמדת בבתי הספר בצרפת היא אנגלית; אלה הן גם השפות הנתפסות כ"מועילות ביותר ללמוד" בשתי המדינות. צרפתית היא שפתו של מיעוט מהגרים משמעותי בבריטניה, כשמעל 100,000 צרפתים מלידה חיים בבריטניה. על פי דוח של האיחוד האירופי מ-2006, 23% מתושבי בריטניה מסוגלים לנהל שיחה בצרפתית ו-39% מתושבי צרפת מסוגלים לנהל שיחה באנגלית. צרפתית היא גם שפה רשמית באיים ג'רזי וגרנזי.