כל חומר גבישי (למעט גבישים למחצה) חייב להתאים לאחת מן המערכות האלה.
לשם נוחות, מציירים סריג בראבה כתא-יחידה, הגדול פי 1,2,3 או 4 מן התא פרימיטיבי. התחום היסודי עשוי להיות קטן עוד יותר, עד פי 48, בהתאם לסימטריה של הסריג.
מרכז קהילתי לב אביב
מרכז קהילתי לב אביב, המכונה גם בית תמי, הוא מרכז קהילתי השוכן בבית ברחוב בעלי מלאכה 16 בתל אביב, והגובל בגינת שינקין ובבית כנסת גאולת ישראל. המרכז נוסד בנובמבר 1994 במטרה להעניק מענה לצורכי האוכלוסייה המתחדשת באזור רחוב שינקין, ומאז 1997 הוא קרוי על שמה של תמי שטיינמץ.
פעילויות המרכז נערכות בבניין המרכזי ובשלוחת הספורט של המרכז הקהילתי הפועלת בבנין ברחוב מזא"ה 11. בשלוחה זו, שנחנכה בשנת 1998, פועלים חדר כושר, אולם ספורט, וחדר אימונים.
המרכז עוסק בפעילויות שונות ובהן חוגים לילדים ולמבוגרים, בתחומי אומנות, דרמה, מוזיקה וספורט, עריכת הרצאות וסדנאות, הפקת הצגות תיאטרון שוליים ועוד. במקום פועלים חוג מחול לילדים () ולהקת מחול למבוגרים () המופיעה ברחבי ישראל ומחוצה לה. כ-1,500 משתתפים רשומים ומאות מבקרים מזדמנים פוקדים את פעילויות התרבות והספורט של המרכז הנערכות בשני המבנים.
צבי רפופורט
צבי רפופורט (1936 – אפריל 2021) היה כימאי ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים, מחלוצי תחום הכימיה אורגנית-פיזיקלית בישראל. חתן פרס ישראל לכימיה לשנת תשס"ו.
ביוגרפיה.
רפופורט נולד בירושלים לאריה ולפנינה רפופורט, אנשי חינוך בשכונת בית הכרם. למד בבית הספר התיכון שליד האוניברסיטה. בסיום שירותו הצבאי בנח"ל החל בלימודי כימיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת לימודיו השנייה התקבל לשמש כעוזר המחקר של שאול פטאי וסייע בחקר מנגנונים של תגובות כימיות. עבודת המוסמך שכתב באותו נושא (1959, בהצטיינות יתרה) התמקדה בניסיון למציאת תרכובות שבחומרי היסוד שלהן מצוי אטום פחמן בעל מטען חשמלי. עבודת הדוקטורט שערך בנושא מנגנוני תגובות של מולקולות עם קשרים כפולים בין אטומי פחמן, בהדרכת פטאי, הורחבה במהלך השנים במאמץ אקדמי בינלאומי ופורסמה כסדרת ספרים של כ-120 כרכים: "הכימיה של קבוצות פונקציונליות".
בתום לימודיו יצא רפופורט ללימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1963–1965) ועסק בחקר מנגנוני תגובות של תרכובות בעלות אטומי מתכת. עם חזרתו לישראל הוא הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית והחל בחקר תגובות כימיות שתוצריהן הם יונים ויניליים. קבוצת המחקר בראשותו הייתה מהראשונות בעולם להוכיח קיומה של תופעה זו. לאחר מכן עבר מחקרו להתמקד בהיווצרות אנולים יציבים, הרכבם ותגובותיהם. בשנת 1967 הועלה לדרגת מרצה בכיר, ובשנת 1974 קבל דרגת פרופסור מן המניין. בשנת 1986 היה לבעל הקתדרה לכימיה אורגנית על שם ווטקינס.
מחקריו ככלל עסקו בחקר תגובות של חומרים אורגניים ורפופורט היה מחלוצי מחקר הכימיה אורגנית-פיזיקלית בישראל. הוא היה שותף לכתיבתם ועריכתם של 55 ספרים ופרסם כ-300 מאמרים בכתבי עת מקצועיים, כמו גם חברותו במערכות כתבי עת בינלאומיים וחברותו בוועדות מקצועיות, דוגמת: המועצה המדעית לבחינת הכימיה האורגנית-פיזיקלית בשוודיה (1984), הוועדה לכימיה אורגנית-פיזיקלית של האיגוד הבינלאומי לכימיה טהורה ויישומית (1991–2001), וחבר ועדת ליווי המחקר בכימיה אורגנית-פיזיקלית של אוניברסיטת רומא (1995–2001). לאורך השנים הוזמן רפופורט כפרופסור אורח לאוניברסיטאות בצפון אמריקה, אוקיאניה, יפן ואירופה.
רפופורט היה חתן פרס ישראל לכימיה לשנת 2006, בעל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קליארי (2001) ובעל מדליית זהב מטעם אוניברסיטת מסריק (1995). בנימוקי ועדת השופטים להענקת פרס ישראל נאמר כי:
חייו האישיים.
בשנת 2004 פרש רפופורט לגמלאות, והחל בלימודי תואר ראשון בהיסטוריה ולימודי מזרח אסיה.
תחביביו כללו: גנאלוגיה (היה חבר הסניף הירושלמי של החברה הגנאלוגית הישראלית), צילום ואיסוף בולים בנושאי הכימיה כגון ההיסטוריה של הכימיה, כימאיים נודעים, פריטי ציוד בשירות הכימיה.
אחד מבניו הוא פרופ' ארי רפופורט מהמחלקה למדעי המחשב באוניברסיטה העברית.
נפטר באפריל 2021 ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
פלאסה דה קולון
פלאסה דה קולון (בספרדית Plaza de Colón) היא כיכר מפורסמת ומרכזית במדריד, בירת ספרד. הכיכר נקראת על שמו של מגלה הארצות כריסטופר קולומבוס, ששמו בספרדית הוא כריסטובל קולון (Cristóbal Colón).
מיקום הכיכר.
הכיכר ממוקמת ברובע אלונסו מרטינז במרכז מדריד, וניצבת על הציר החוצה את העיר מצפון לדרום. בדרומה של הכיכר נמצאות שדרת רקולטוס ואחריה שדרת פראדו ובצפונה של הכיכר מתחילה שדרת קסטיאנה. ממול הכיכר ומעבר לשדרה, ממוקמים מגדלי קולון.
אנדרטות בכיכר.
בצד הכיכר הקרוב לשדרת קסטיאנה, מוצב פסל בדמותו של כריסטופר קולומבוס על עמוד אבן גבוה. הפסל מצביע לכיוון מערב, ככל הנראה בשל הכיוון אליו שט קולומבוס לאיים הקריביים. בצדה של הכיכר הרחוק מהשדרה מוצבים מספר פסלי בטון קטנים, עליהם מוטבעים ציטוטים מפי פילוסופים ומנהיגים ספרדים.
מגדלות
בית תמי
המחלקה להיסטוריה (צה&quot;ל)
המחלקה להיסטוריה היא מחלקה בחטיבת התורה וההדרכה שבאגף המבצעים של צה"ל. תפקידה לערוך מחקרים על צה"ל מקום המדינה ועד היום.
המחלקה אחראית להעברת הדרכות בפני גורמים צה"ליים על מלחמות ישראל ומבצעים צבאיים לאורך השנים. מחלקת ההיסטוריה היא הגורם המוסמך בצה"ל לתחקור וכתיבת הגרסה הרשמית לאירועים בהם צה"ל מעורב.
היסטוריה.
המחלקה הוקמה ב-1952, בשם "ענף היסטוריה", על ידי נתנאל לורך, שעמד בראש הענף עד לשנת 1955. לורך פרסם באופן עצמאי את ספרו "קורות מלחמת העצמאות", ומאוחר יותר יצאה גרסה רשמית, שלורך התנגד לה, בשם "תולדות מלחמת הקוממיות".
נסים סלומון עמד בראש המחלקה במשך זמן קצר. הוא עסק במחקר ובהסקת מסקנות ממלחמת יום הכיפורים. בהשפעת השר אריאל שרון לא אישר ראש הממשלה מנחם בגין את מינויו של סלומון לתפקיד, למרות שכבר נכנס לתפקידו. במסגרת פעילות המחלקה השלים אלחנן אורן בשנת 1992 את כתיבת הספר "תולדות מלחמת יום הכיפורים – תשרי תשל"ד, אוקטובר 1973", אך מחקרו זה נגנז לשנים אחדות, ופורסם רק בסוף שנת 2004, לאחר שעבר עריכה.
החל מחודש מאי 2020 עומד בראש המחלקה סא"ל (מיל') ד"ר אלי מיכלסון שהחליף בתפקיד את אל"ם (מיל') ד"ר יגאל אייל.
החל משנת 2019 מוציאה המחלקה לאור את כתב העת "יסודות".
יהודה מגידוביץ
חוק הדם
זכות הדם
חוק הקרקע
זכות הקרקע
Jus soli
Jus sanguinis
Sulfonylurea
סולפוניל-אוריאה
סולפונילאוראה
סולפונילאוריאה
בית הכנסת היכל יהודה
בית הכנסת היכל יהודה, הידוע גם כבית הכנסת רקנאטי או הקונכייה, הוא בית כנסת הממוקם ברחוב מנחם בן סרוק 13 בתל אביב, בסמוך למגדל המאה ובשטחו של הכפר ההיסטורי סומייל. הוא מזוהה עם קהילת יהודי סלוניקי בעיר.
הקמה.
בין הוגי הרעיון להקמת בית תפילה לשארית הפליטה של יהדות סלוניקי שעלו לישראל לאחר השואה, היה יו"ר ועד הקהילה בארץ, איש העסקים אברהם שמואל רקנאטי, שהיה בעבר סגן ראש העיר סלוניקי. לאחר כמה עשורים בהם התפללו אנשי הקהילה בתל אביב במספר בתי כנסת, בהם "שמחה הדר קודש", ובית הכנסת "ר' שלמה אבן גבירול", הקצתה עיריית תל אביב לוועד הקהילה את המתחם ברחוב בן סרוק.
ב-1975 התקיים טקס הנחת אבן הפינה במעמד ראש העיר שלמה להט. רקנאטי השיג מימון ותרומות לבניית בית הכנסת, בעיקר מבני וממשפחתו של משה קרסו. המבנה נחנך בשנת 1979, זמן קצר לאחר מותם של אברהם שמואל רקנאטי ושל אדריכל המבנה יצחק טולדנו (אדריכל נוסף היה אהרון חיים רוסו). בית הכנסת נקרא על שם אחיו וגיסתו של רקנאטי, יהודה ליאון רקנאטי ורעייתו מטילדה.
בבית הכנסת כ-600 מושבים, מהם 200 בעזרת הנשים. הוא מעוצב בסגנון ייחודי, הנראה כצדפה, ומסמל צדפים מחופיה של סלוניקי. הבחירה בצדף נעשתה כיוון שהוא העצם היחיד בטבע שכל צלעותיו מתכנסות למקום אחד, כאשר בבית הכנסת הצלעות מתכנסות אל עבר ארון הקודש. החזית הצפונית של המבנה עשויה מבטון חשוף, שהגה ועיצב הצייר יחזקאל קמחי, ובשיטה מיוחדת שפיתח שילב בתבליט פסוקים וסמלים יהודים דוגמת המנורה ומגן דוד. בחלונות הותקנו ויטראז'ים צבעוניים המתארים את השבת ואת חגי ישראל.
בבית הכנסת מתקיימת כיום פעילות קבועה של תפילות, הרצאות, חוגים ושיעורים. התפילות הן בנוסח הספרדים, וקהל המתפללים כולל בנוסף למתפללים יוצאי סלוניקי גם יהודים ספרדים מקהילות אחרות ואף מעט אשכנזים. בית הכנסת היה פעיל בהוצאת מחזורים בנוסח יהודי סלוניקי וכן בהוצאת האלבום המוזיקלי מחזור סלוניקי.
מוצר יסוד
מוצרי יסוד או מזון בסיסי הוא שם כולל למזון הניתן לאחסון או לייצור לאורך כל השנה, ומכיל כמות קלוריות גבוהה ביחס למחירו.
סוגי המזון הבסיסי עשויים להשתנות בין אזורים שונים בעולם, אך לכולם מאפיינים משותפים:
עבור מרבית האנשים המזון הבסיסי מהווה את המרכיב העיקרי בכל ארוחה, ולרוב מתכוונים אליו בעת השימוש במונח "אוכל".
מקורו של רוב המזון הבסיסי הוא במשפחת הדגנים כגון: חיטה, שעורה, אורז ותירס.
מקור נוסף למזון בסיסי נמצא בכמויות גדולות גם בירקות שורש כגון: תפוחי אדמה, בטטות ופקעות אחרות, וכן בסוגים שונים ממשפחת הקטניות כגון חומוס.
מוצרי יסוד נוספים הם שמן בישול, חומץ, מלח בישול, וסוכר, המהווים מרכיבים חיוניים בבישול.
צריכת מזון.
רוב המזון הבסיסי נמכר לאחר עיבוד ראשוני הכולל טחינה ויצור קמח האופייני לו, ולאחריו ערבוב עם מים וחומרים נוספים ליצירת לחם, פסטה, או מוצרי מחית מבושלים.
האורז וירקות השורש נאכלים גם בשלמותם לאחר בישול וריכוך.