בין השנים 2017–2019 הייתה יועצת מטעם משרד הפנים להקמת האשכול המוניציפלי "מבואות הכרמל" לפיתוח כלכלי. החל משנת 2018 ניהלה את מרכז אקטו להשקעות אימפקט במכללה למנהל, והחל משנת 2020 היא מנהלת גם את עמותת הידידים של המרכז הרפואי פוריה.
הייתה חברת חבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים, של הוועד המנהל של המרכז האקדמי רופין, של מועצת המנהלים של עמותת מרים למאבק בסרטן השד, של הוועדה הבין-משרדית בנושא העלאת גיל הפרישה לנשים והוועדה בנושא הנגשת זכויות סוציאליות במשרד המשפטים. בנוסף, היא חונכת סטודנטים בתוכנית שגרירי קרן רוטשילד.
פעילות פוליטית.
בפברואר 2021 הוצבה זועבי במקום הרביעי ברשימת מרצ לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע. במהלך מערכת הבחירות אמרה בראיון לאתר כל אל-ערב שתימנע בהצבעה על חוק לאיסור טיפולי המרה. האמירה עוררה סערה משום שבאה בסתירה לקו הפרו-להט"בי המזוהה עם מרצ, ומשום שדובר בהצעת חוק שהעלה יו"ר המפלגה ניצן הורוביץ. זמן קצר לאחר הריאיון חזרה בה מהאמירה.
ב-6 באפריל 2021 נכנסה רינאוי זועבי כחברה בכנסת ה-24. משמשת כסגנית יו"ר הכנסת וחברה בוועדת הכספים ובוועדה המיוחדת לענייני החברה הערבית. השתתפה בהגשת חוק התכנון והבנייה (תיקון מספר 136) וחוק דמי אבטלה לעצמאים.
ב-17 בינואר 2022 הצביעה נגד חוק הגיוס, בניגוד להצבעת חבריה לסיעה. ב-22 בפברואר 2022 הודיע שר החוץ יאיר לפיד על כוונתו למנות את רינאוי זועבי לקונסולית הכללית של ישראל בשנגחאי.
ב-19 במאי הודיעה רינאוי זועבי על פרישה מהקואליציה וויתור על התפקיד. ב-22 במאי הודיעה כי היא חוזרת להיות חברה בקואליציה. ב-9 ביוני 2022 טענה רינאוי-זועבי שהחזרת עקורי איקרית ובירעם הובטחה לה על-ידי ראש הממשלה החלופי יאיר לפיד. חברת הכנסת זועבי הגישה הצעת חוק להחזרת העקורים. לאחר שלפיד הכחיש שהסכים לדרישה, פורסם מסמך משא ומתן ובו מופיעה דרישתה של זועבי להקמת היישובים. ב-21 ביוני, לאחר ההודעה על הכוונה לפזר את הכנסת ולהקדים את הבחירות לכנסת העשרים וחמש הודיעה רינאוי זועבי כי אין בכוונתה להתמודד בבחירות לכנסת הבאה, לא במרצ ולא במפלגה ערבית.
חיים אישיים.
נשואה ואם לשניים. מתגוררת בנוף הגליל.
קישורים חיצוניים.
ממאמריה:
אלון קדם
אלון קדם (נולד ב-22 במרץ 1982) הוא אמן ציור ורישום ישראלי.
ביוגרפיה.
אלון קדם נולד ב-1982 בירושלים לאם ילידת בגדאד ואב יליד שכונת התקווה בדרום תל אביב. קדם החל לצייר מגיל צעיר בעידוד אמו. בין השנים 2005–2009 למד לתואר ראשון במחלקה לאמנות בבצלאל. בשנים 2012–2014 למד תואר שני באמנות בבצלאל.
עבודותיו.
עבודותיו של קדם מתאפיינות בקומפוזיציות מורכבות בצבעים בהירים על בד ועץ בהן נראים מרכיבים שונים שעברו פירוק, כמו אברי גוף, חפצים וחומרים שונים בפיזור אקראי ו-"אי סדר". הפירוק ביצירתו משמש לביקורת על סביבת חייו ועל הקיום הווירטואלי בעידן הטכנולוגי הנוכחי. עבודתו של קדם מתוארת כסטרוקטורות חזותיות מורכבות, האוצרות נראטיבים פתוחים לפרשנות, יצירה רוחנית עם ממדים של התבוננות פנימית, וכתוצאה של מחשבה פנומנולוגית.
בשנת 2011 זכה קדם בפרס על שם אסנת מוזס לאמנים צעירים, הוענקה לו מלגה ללימודים ונפתחה תערוכת יחיד לעבודותיו בבית האמנים בירושלים ב-2012. העבודות בתערוכה עסקו בסוגיות החזותיות אשר מלוות ומפותחות על ידי קדם גם בהווה. מערומי סלעים, חלקי גוף כרוכים זה בזה והצטברויות מעורפלות עיטרו את הבד בגווני פסטל. הקומפוזיציות בציורים גירו את המתבונן לפענח את מה שאולי ניתן לתאר בתור ה"ארכיטקטורה של קריסה". אלברט סוויסה כתב בקטלוג התערוכה, קדם מצייר על מנת לסמן ולהמחיש את מה שהמילים מתאמצות מדי לבטא ולכן גם בה בעת להשתיק. סגנון יצירתו של קדם מתמקד במתחים שבין נראטיב לאקראיות תוך שימוש בבניה ופירוק לסירוגין. מתחים אלה מורגשים בציורים הבודדים וכן ביחסים שבין ציור לציור בתערוכה.
עבודותיו של קדם עוסקות במגוון נושאים, כמו גבולות המחשבה הפילוסופית ושאלות של זהות תרבותית. סוגיה מרכזית ביצירתו היא הרעיון של אי-סדר תרבותי וחלק גדול מיצירתו מתבסס על עיסוק בזהותו של קדם כאמן ישראלי.
בשנת 2019 הציג קדם את תערוכת היחיד "חמודי טורס" בגלריה חזי כהן לאמנות בתל אביב. התערוכה סובבת את הדמות "חמודי" שסטריאוטיפים על הקיום הישראלי-מזרח תיכוני- ערבי- מוסלמי משמשים בה בערבוביה. לדברי אוצרת התערוכה, דליה לוין, עבודתו של קדם היא תוצר של אמן "מספר סיפורים" אשר עורג את פירוק המורשת והזהות בציוריו. לבסוף, קדם מאפשר לצופה להרכיב את זהותו של חמודי ממרכיבי הזהות הישראלית המפורקת.
בשנת 2016 הציג מוזיאון פתח תקווה לאמנות את עבודותיו של קדם במסגרת תערוכה קבוצתית בשם "ציור, למשל' שאצר לארי אברמסון. תערוכה קבוצתית זו ריכזה עבודות מופשטות של ציירים ישראליים עכשוויים אשר התייחסו אל פרספקטיבות מודרניסטיות, בהקשרים של הרס, חורבן ובניה. בתערוכה הוצגו שלוש עבודות של קדם, Deep Floating (2016), Hold (2015) ו-Touch Screen (2016). בעבודות נראה סגנונו האופייני של קדם, עם קומפוזיציות בגווני פסטל ובהן פיזור כמו אקראי של איברי גוף, חפצים, פיסות של חומרים וצורות.
מ-2016 החלו ציוריו של קדם לזכות לפופולריות בקרב משקיעים סינים שגילו עניין ורכשו רבות מיצירותיו. כמו כן, עבודותיו הוצגו בגלריות בבייג'ינג.
מגדה דנש
מגדה דנש, (בהונגרית: Dénes Magda; בודפשט, 14 בינואר 1908 – בודפשט, 29 בדצמבר 1981) הייתה מורה, פסיכולוגית ילדים, היסטוריונית חינוכית יהודייה-הונגרייה. אחיו של סבתה מצד אביה היה נתן אהרנפלד רבה הראשי של פראג.
ביוגרפיה.
מגדה דנש נולדה במשפחה יהודית כבתם של לאיוש דנש (1879–1942), מורה ומחנך, אסתטיקן ושל רגינה קולוז' (1877–1945) מורה. היא קיבלה תעודת הוראה לגרמנית-צרפתית ועבודת הדוקטורט שלה הייתה בהיסטוריה של פילוסופיה באוניברסיטת אטווש לוראנד. כסטודנטית למדה תקופה מסוימת בסורבון ואחר כך, לאחר שסיימה את לימודיה, בילתה שנה בווינה במכון קרל ושרלוטה ביהלר. היא לא השיגה עבודה בהונגריה לאורך תקופה ארוכה. כתביה על פסיכולוגיית ילדים הופיעו אמנם בכתבי עת רבים. מחקרה על פסיכולוגיה התפתחותית פורסם על ידי הפסיכולוג השווייצרי ז'אן פיאז'ה בשנת 1940 ב-Archives de Psychologie בז'נבה. לאחר מלחמת העולם השנייה באה תפנית משמעותית בחייה. משנת 1948 עבדה במועצה הלאומית לחינוך ציבורי, בשנים 1949–1950 במכון הלאומי לחינוך, בשנים 1950–1952 במשרד החינוך הציבורי, ומשנת 1952 עד 1960 עבדה כמרצה בכירה וכעוזרת פרופסור באוניברסיטת אטווש לוראנד. בין השנים 1960–1967 הייתה העורכת של הוצאת קושוט והשתתפה בעבודת המהדורה הכוללת של כתבי מרקס-אנגלס.
מניפנית (פירושונים)
ליז קלאוואי
ליז קלאוואי (באנגלית: Liz Callaway; נולדה ב-13 באפריל 1961) היא זמרת אמריקאית.
ביוגרפיה.
קלאוואי נולדה בשיקגו. אמה זמרת ופסנתרנית, אביה עיתונאי ואחותה היא הזמרת והשחקנית אן המפטון קלאוואי. ב-1981 ביצעה את הופעת הבכורה שלה בברודוויי במחזמר "Merrily We Roll Along" של סטיבן סונדהיים, ולאחר מכן עבדה באופן קבוע עם סונדהיים והופיעה עמו בתוכנית האירוח "סטודיו למשחק". ב-1981הופיעה בסרט הטלוויזיה "Senior Trip".
היא ביצעה דיבוב קולות שירה במספר סרטי הנפשה, ביניהם אנסטסיה (אניה), סוד הממלכה הקסומה (הנסיכה אודט), (קיארה) ואלאדין ומלך הגנבים (יסמין).
היא שרה ביחד עם אחותה את שיר הנושא של הסדרה נני.
חיים אישיים.
היא נשואה לדן פוסטר ולהם בן.
אילנה סלמה אורתר
אילנה סלמה אורתר (נולדה ב-1949) היא אוצרת ואמנית חזותית ישראלית, שמתגוררת בתל אביב, פרנקפורט ומרסיי. עבודתה עוסקת בהגירה, עקירה וגלות.
ביוגרפיה.
אילנה סלמה אורתר נולדה ב-1949 באלכסנדריה שבמצרים. עלתה לישראל עם הוריה בשנות ה-50. בעלת תארים ראשון ושני בתולדות האמנות מהאוניברסיטה העברית בירושלים, והשלימה דוקטורט באוניברסיטת רוהמפטון סריי באנגליה בנושא 'אמנות אזרחית ואדריכלות חירום'. אילנה סלמה אורתר עוסקת בעבודותיה בזיכרון פרטי וקולקטיבי שמושפע מהביוגרפיה שלה כילדה ב'מחנה היהודים' במרסיי בדרך לארץ. לימדה בין השנים 1996–2011 בבית הספר לתקשורת במכללה האקדמית ספיר, בבית הספר לקולנוע במכללה האקדמית תל חי ובמכון הטכנולוגי בחולון. בין השנים 2008–2011 הייתה ראש המחלקה לאמנות חזותית, ספרות ומוזיקה במכללה האקדמית צפת.
עבודתה.
אילנה סלמה אורתר היא ציירת אוטודידקטית, היא התחילה כאוצרת, מה שתרם למימד הביקורתי שבעבודותיה. עבודותיה עוסקות במקומות נעדרים, אבדן זהות, הדרה ושכחה, וחושפות את נקודות העיוורון.
עקבות אורבניים 1985–היום.
בסדרת העבודות עקבות אורבניים יצרה אילנה סלמה אורתר עבודות על נייר ופוטוגרמות (תמונה הנוצרת על ידי חשיפת נייר או סרט לאור) של רישומי עיר מחוקים. הרישומים, המחיקה שלהם והשאריות שנשארו על הנייר הלבן יוצרים תחושה של תנועה וזמן, העבודות משקפות את תהליך ההריסה והבניה מחדש של עיר. על ידי הרישום והמחיקה נוצרת עיר שאינה תחומה במקום או בזמן אלא כמעין עיר אידיאלית ומופשטת. עבודות אלו הוצגו לאורך השנים בגלריות בעולם כשהן מתפתחות ומשתכללות. ב-1991 החלה האמנית להשתמש גם בחומצות ובחשיפות ארוכות לאור, דבר שיוצר צבע שונה והכנסתם של דימויים תעשייתיים. העבודות הוצגו בין השאר בישראל (חיפה וירושלים) ניו יורק ופריז.
מעבדת זיכרון 1998–1999.
רצף מייצבים שהוצגו במוזיאון לאמנות מודרנית במרסיי (MAC)
באוקטובר 1998 הוזמנה אילנה סלמה אורתר ליצור פרויקט אורבני במרסיי במסגרת "ישראל בראי האמנים" לציון 50 שנה למדינת ישראל.