רוב השירים שהולחנו עוסקים בשכול, והם חלק מהמלל הנקרא והמושר בטקסים ממלכתיים של מדינת ישראל ומוסדות החינוך שלה, במועדי אבלות וזיכרון.
שירים.
הקובץ נחלק לשבעה פרקים:
תכנים ואמירות.
מילים על אדמה ועל מים.
השיר הראשון הוא שיר אהבה להוויה הארצישראלית, או לאישה אהובה, כאשר הדימויים הגבוליים מצביעים על חוויית חפיפה בין שתי האהבות. האהבה מכילה מצבים שונים ואף מנוגדים: תחושת יופי, כאב וסבל, גדולה ושפלות, נשגבות ופשטות, חידלון ועוצמה. השיר נכתב בסגנון דומה לפיוט העברי בימי הביניים, הכולל אקרוסטיכון (אבל נעדרות ממנו האותיות זי"ן ונו"ן):
היה לנו הכל.
הוא שיר אבלות על מי שהלכו לבלי שוב. השיר מתחיל בגוף ראשון רבים, ומתאר את שלבי החיים וחוויותיהם במינוח נופי ארץ ישראל אופייני, הכולל: מדבר, מערה כלנית ואזוב. השיר שנכתב בלשון תנ"כית, רומז גם לאירועים מֶעצבים שסופר עליהם בספר בראשית: חורבן סדום ועמורה ועקידת יצחק שהתחוללו בעבר; ואו שדובר עליהם בספרות חז"ל: אחרית הימים ותחיית המתים כעתידים להתרחש. בשלישו האחרון של השיר עובר המשורר לגוף שלישי רבים ומבכה את הנעדרים.
אלאדין (דמות דיסני)
אלאדין (במקור עַלָאא' אַ-דִּין, בערבית: علاء الدين; באנגלית: Aladdin) הוא הדמות הראשית בסרט אלדין של חברת וולט דיסני - המבוסס על המעשייה המפורסמת ביותר של אלף לילה ולילה, "אלאדין ומנורת הקסמים" - וכן גיבור סרטי ההמשך שובו של ג'אפר ואלאדין ומלך הגנבים.
את דמותו של אלדין דיבב סקוט ויינגר, ובעברית אלון אופיר.
הדמות.
אלאדין הוא נער יתום שחי ברחובות אגרבה (עיר ערבית דמיונית), ישן על גג נטוש ונאלץ להתפרנס כגנב, כשהחבר היחיד שלו הוא קוף המחמד שלו, אבו. כאשר המכשף ג'אפר מנסה להיכנס למערת הקסמים, הוא מגלה כי רק אלאדין יכול להיכנס, משום שהוא "יהלום בלתי מלוטש".
למרות גנבותיו, אלאדין מאופיין כטוב לב, שנותן ממעט האוכל שלו לעניים ממנו, ונחלץ לעזור לאנשים במצוקה, גם כשהדבר כולל עימות עם גורמים חזקים ממנו.
הופעות.
הופעתו המוכרת ביותר של אלאדין בקולנוע הייתה בשנת 1992 בסרט ההנפשה "אלאדין", שזכה להצלחה רבה והיה לאחד הסרטים המוערכים ביותר בהפקת דיסני.
עם פתיחת הסרט אנו רואים את המכשף ג'אפר, יועצו של הסולטן, שמנסה לחדור אל מערת קסמים אך הגנב ששלח פנימה נהרג, ושומר המערה מורה לו שרק אדם אחד יכול להיכנס: "יהלום בלתי מלוטש". ג'אפר מחפש את אותו אדם, ומגלה שמדובר באלאדין, נער יתום שחי ברחוב, מתפרנס מגניבות ובורח מזרועות החוק.
יום אחד רואה אלאדין רואה נערה יפה ומתאהב בה, ואף מציל אותה מסכסוך אלים עם אחד המוכרים בשוק, בלי לדעת שמדובר בנסיכה יסמין), שברחה מהארמון באותו הבוקר. אלאדין לוקח אותה אל המסתור שלו ומתיידד איתה והשניים מגלים שיש ביניהם הרבה מן המשותף, אך לאחר זמן קצר אלאדין נאסר בידי שוטרי העיר ונלקח לכלא. הנסיכה חושפת את עצמה בפניהם ומורה להם לשחרר את אלאדין, אך הם אומרים כי הם מקיימים את הוראותיו של ג'אפר.
ג'אפר מתחזה לאדם זקן ומוציא את אלאדין מהכלא, בתנאי שיעשה עבורו משימה. הוא מוביל אותו למערת קסמים ומורה לו לא לקחת ממנה כלום, מלבד מנורה אחת. רגע לפני שאלאדין מוצא את המערה, הקוף שלו אבו לוקח את אחד מאוצרות המערה, וגורם להתפרצות לבה. ג'אפר מסרב להציל אל אלאדין לפני שייתן לו את המנורה, ואז מפקיר אותו למותו - אך אבו גונב את המנורה, ואלאדין ניצל בסיוע מרבד קסמים. במערה יוצא מהמנורה הג'יני, שמוציא את אלאדין מהמערה ומבטיח להגשים עבורו שלוש משאלות. אלאדין מבטיח שהמשאלה השלישית תהיה שחרורו של הג'יני, ומבקש להפוך לנסיך, כי רק נסיך יכול להתחתן עם יסמין. הג'יני הופך אותו לנסיך עלי, מהממלכה הפיקטיבית אבאבווה, ואת הקוף אבו הוא הופך לפיל, הם שבים אל אגרבה בתהלוכה מפוארת ואלאדין מתחיל לחזר אחרי הנסיכה (למורת רוחו של ג'אפר, שמבקש להתחתן איתה בעצמו).
הנסיכה חושפת שהנסיך עלי הוא למעשה אלאדין שעזר לה בשוק, ואלאדין משקר לה שהוא למעשה נסיך, ורק התחזה לעני. בזמן שהנסיכה נענית לחיזוריו ומחליטה להתחתן איתו, אנשיו של ג'אפר חוטפים את אלאדין ומנסים להטביע אותו, אך הג'יני מציל אותו ובכך מנצל אלאדין את המשאלה השנייה. הג'יני מבקש שאלאדין ישחרר אותו, אך אלאדין מתנצל ואומר שהוא לא יכול לשחרר אותו, כי הוא חושש שבתור מלך יצטרך עזרה קסומה לעיתים קרובות. רגע לפני שאלאדין מתוודה בפני יסמין על האמת, מזהה אותו גם ג'אפר וגונב ממנו את המנורה בעזרת התוכי שלו יאגו. לאחר מכן ג'אפר מכריח את הג'יני להפוך אותו לסולטן ולמכשף רב כוח, חושף את אלאדין ושולח אותו לגלות.
אלאדין חוזר ומתעמת עם ג'אפר ללא הצלחה. רגע לפני שאלאדין, הנסיכה ואבו נהרגים, מטיח אלאדין בג'אפר שהוא מכשף סוג ב', והג'יני לעולם יהיה חזק ממנו. ג'אפר נעלב ומבקש מהג'יני להפוך אותו לג'יני רב הכוח ביותר בעולם, אך שוכח שמחירה של ההפיכה לג'יני הוא כליאה במנורה, וכך מובס. הג'יני קובר את המנורה של ג'אפר במערה, ואלאדין מעדיף שלא להשתמש במשאלה השלישית כדי לשוב ולהפוך לנסיך, ובוחר במקום זאת לשחרר את הג'יני. בסיום הסרט מחליט הסולטן לשנות את החוק, כך שגם אדם שאינו נסיך יוכל להתחתן עם הנסיכה, ואלאדין ויסמין מתארסים.
סרטי ההמשך.
בעקבות הצלחת הסרט יצאו שני סרטי המשך ישירות לווידאו:
הופעות נוספות.
בשנת 1994 יצאה סדרת טלוויזיה שהתרחשה בין הסרט השני והשלישי ושודרה בישראל ברצועת זמן דיסני (ערוץ 2).
בשנת 2019 יצאה גרסת לייב אקשן לסרט, שבה מנה מסעוד מגלם את דמותו של אלדין.
מודיע נפגעים
מודיע נפגעים הוא מי שתפקידו להודיע לבני משפחתו של הרוג או פצוע קשה על שאירע ליקירם. התפקיד, הנחשב לקשה ורגיש, קיים באופן רשמי בצה"ל, במשטרת ישראל ובמספר צבאות בעולם. אזכורים לפעילות זו קיימים לכל אורך ההיסטוריה, כולל בתנ"ך.
רקע.
הודעות על מוות היו קיימות משחר האנושות בכל הקהילות. בהיעדר אמצעי תקשורת אחרים ההודעות הועברו מפה לאוזן, ממשפחה קרובה לחברים, למכרים, לקרובי משפחה רחוקים והלאה. בקהילות קטנות ומרוחקות אחת מהשנייה כאשר כל החברים היו גרים בקרבה, היה ניתן פשוט ללכת מבית לבית ולספר את ההודעה. עם התפתחות החברה והתרבות האנושית, פותחו אמצעים מתוחכמים יותר להפצת הבשורה הקשה, ולעיתים הפך התפקיד למקצוע.
בספרות היהודית.
בתנ"ך.
בתנ"ך מופיעים מספר מקרים של הודעות על מות אדם קרוב:
בהלכה.
לפי ההלכה היהודית, במסירת בשורה קשה יש לדאוג שהמסר ברור ולא משתמע לשתי פנים ושהוא נקלט היטב. אסור בשום פנים ואופן לשקר ("מדבר שקר תרחק" שמות כ"ג, ז'). בסולם הערכים היהודי אין דבר נעלה יותר מן האמת (רמב"ם, מורה נבוכים, חלק ראשון, פרק ג').
לא חייבים למסור הודעה לאדם אם קיים חשש לשלומו ובריאותו.
צריך לבשר בנחת ובהכנה ולא בפתאומיות. בניסוח הדברים הקשים יש להקדים עניינים עקיפים וכלליים, ורק אז להוביל לחלק הקשה יותר, בהדרגתיות שתואמת כל מקרה לגופו. יש להתחיל בפרטים הפחות קשים לעיכול, ואז להוביל לחלק המר ביותר.
מותר להודיע בשבת כדי למנוע הגעה של מידע למשפחה באופן בלתי מבוקר, אך יש להסיע את חוליית המודיעים לבית המשפחה על ידי נהג נכרי בלבד.
עם קבלת בשורה רעה על מות אדם קרוב יש להגיד את הברכה "ברוך דיין האמת".
בשריעה המוסלמית.
מותר להודיע על מוות רק לבני משפחה של הנפטר. אסור להכריז על מוות אם זה עלול לגרום להתאספות כמות גדולה של אנשים.
יש איסור (חראם) להודיע על מוות מהמסגדים או באמצעות מגביר קול.
בימי הביניים.
בתרבויות מסוימות התפקיד של מסירת הודעה על מוות הוטל על אנשים נבחרים שקיבלו כינוי שליחי המוות. הם לבשו שחור ועברו מדלת לדלת עם הודעה קבועה שרק אותה הורשו להגיד. באירופה וגם באמריקה היה נהוג לצלצל בפעמונים כדי לבשר על מוות. הביטוי "למי צלצלו/מצלצלים פעמונים" (For Whom the Bell Tolls) שנלקח ביצירותיו של המשורר האנגלי מהמאה ה-17 ג'ון דאן, מבטא אחדות האנושות אל מול המוות.
בקהילת ביתא ישראל משנודע על פטירתו של אחד מבני העדה, נשלחו שליחים להביא את הבשורה המרה לקרוביו בכל כפרי האזור. לפעמים היו השליחים עוברים ברגל מרחקים של עשרות קילומטרים.
שינויים בעת החדשה.
כלי תקשורת שונים שימשו מאז המצאתם להעברת הודעות. בין היתר אלה היו גם הודעות על מוות. מתחילת המאה ה-20 הרבה תחנות רדיו מתחילות שידורי הבוקר שלהן בהודעות על מוות וזמני הלוויות. בצורה דומה מפרסמים מודעות אבל בעיתונים.
בארצות הברית ובאירופה לא היה נהוג להגיע ללוויה ללא הזמנה. הזמנה הייתה מגיעה במכתב עם מעטפה בעלת מסגרת שחורה. מטרת מכתב זה היה להודיע על מוות וגם להודיע על זמן ומקום הלוויה.
מכתבים דומים היו נשלחים על ידי צבא בעתות מלחמה כאשר לא היה ניתן להודיע על מות החיילים באופן פרטני.
בגופים ביטחוניים.
בצה"ל.
צה"ל מפעיל צוותים של מודיעי נפגעים למשפחות חללי צה"ל, הפועלים במסגרת מנהל הנפגעים וקציני הערים של אגף כוח האדם. הודעות למשפחות של פצועים קשה ולמשפחות של שבויים וחטופים נמסרות לרוב בשיטה דומה.
רוב המודיעים הם אנשי מילואים מיומנים, המתנדבים לתפקיד. בזמן הכוננות הם נושאים עימם מדים, ומוכנים לקריאה. צוות מודיעים מתארגן במהירות בנקודת מפגש הסמוכה למקום מגורי משפחת ההרוג. לרוב מצטרף אליהם רופא או צוות מד"א, ולעיתים רחוקות, אם מתאפשר - מצטרף לצוות נציג היחידה הצבאית. הצוות מגיע במהירות אל המשפחה, מתוך מטרה להיות ראשונים לבשר את הבשורה באופן מוסמך וישיר, לפני שהמשפחה תהיה חשופה לשמועות או לדיווחים או פניות של אמצעי תקשורת (עיתונאים, צלמים). מסיבה זו ההודעה נמסרת גם בלילה, בשבת ובחג.