בשנת 2006 נענתה בחיוב להצעה של גוגל העולמית להיות המנהלת הראשונה בגוגל ישראל, ולהקים את מרכז הפיתוח הראשון של החברה בישראל. המרכז הוקם בפארק מתם שבחיפה.
במהלך עבודתה בגוגל השתתפה וניהלה מספר פרויקטים שונים בתחום החיפוש, YouTube ו-Gmail כאשר הבולט מביניהם הוא פיתוח Google Suggest, המנגנון להשלמה אוטומטית של שאילתאות במנוע החיפוש.
בשנת 2009 נענתה בחיוב להצעה מאנדרי ברודר ופרבהקר רגהבן, שכיהן כמהנדס הראשי ביאהו! ישראל, להקמת מרכז מחקר ופיתוח של החברה בשיתוף עם ד"ר רוני למפל.
בשנת 2013 קודמה לראש מעבדות המחקר של יאהו! בישראל ובהודו, ומונתה לסגנית נשיא !Yahoo העולמית.
בשנת 2017 עברה לחברת אמזון, בתפקיד סגנית נשיא בינלאומית למחקר (אמזון אלכסה).
הישגים.
בשנים 2009 ו-2013 נבחרה לאחת מ-50 הנשים המשפיעות ביותר בישראל על ידי העיתון "גלובס".
בשנת 2013 נבחרה לעמית ACM.
בשנת 2014 נבחרה על ידי העיתון "הארץ" לאחת מ-66 הנשים הישראליות "שכדאי להכיר".
פעילות אקדמית.
יואל מארק פעילה בקהילה המחקרית בתחומי אחזור מידע וה-web. היא משרתת לעיתים קרובות בוועדות המארגנות של הכנסים המובילים בתחום, כגון SIGIR, WWW ו-WSDM. היא ניהלה את ה-Program Committee של כנס WWW בשנת 2009, ואת אלו של WSDM וSIGIR בשנת 2012.
בשנת 2013 נבחרה לסגנית נשיא ארגון ACM SIGIR.
השתתפה בכתיבה של מעל 70 מאמרים שהתפרסמו בכנסים ובכתבי עת, ובנוסף כתבה מספר פרקים בספרי לימוד שונים.
מאמריה צוטטו למעלה מ-2,900 פעמים.
קישורים חיצוניים.
מכתביה
דייוויד קרקוב
דייוויד קרקוב (אנגלית: נולד ב-1968) הוא צייר, אנימטור ופסל אמריקני הידוע במיוחד בזכות פסלי הלוני טונס הממוסגרים שיצר, ופסלי הקיר המתכתיים שלו.
חייו ויצירתו.
דייוויד קרקוב נולד בבוסטון, מסצ'וסטס. בגיל 12, לאחר שזכה במקום הראשון בתחרות יצירה, הפך קרקוב לאחד האמנים הצעירים ביותר להציג את עבודותיו במוזיאון בוסטון לאמנות. ב-1990, לאחר קבלת תואר מבית הספר לעיצוב של רוד איילנד, עבר קרקוב ללוס אנג'לס על מנת לפתח קריירה כאנימטור. לאחר כמה שנות עבודה עבור אולפני דיסני, קיבל פנייה מאולפני וורנר ברד'רס בבקשה שייצור מהדורה מוגבלת של לוחות ודמויות שחמט תחת הכותרת "לוני-טריילס" עבור הגלריות של אולפני וורנר. כל 50 הסטים, שיצירתם ארכה למעלה משבעה חודשים, נמכרו בתוך יומיים. בעקבות הצלחתו הראשונית, קרקוב המשיך לעבוד עם אולפני וורנר, עד שבשנת 1998 רכש את הזכויות על כל דמויות הלוני-טונס, והפך לפסל המורשה הבלעדי שלהם. כמו כן הוא בעל זכויות בלעדיות ביצירת פסלים המבוססים על דמויות של האנה-ברברה, בטי בופ, ודמויות מתוך חתונת הרפאים של טים ברטון.
בשנת 2011 נתבקש קרקוב על ידי חברת קוקה-קולה ליצור פסל פרפרים מתכתי, בגודל מטר וחצי, לרגל יום-ההולדת ה-125 של החברה, כחלק מקמפיין "Open Happiness" שלה.
בשנים האחרונות קרקוב צובר פופולריות גוברת בקרב האליטה ההוליוודית, ויצירותיו נמצאות, בין השאר, באוספים הפרטיים של סטיבן ספילברג, וופי גולדברג ומאט דיימון.
גורגיאס (דיאלוג אפלטוני)
גורגיאס (ביוונית: Γοργίας) הוא דיאלוג שנכתב על ידי אפלטון. הדיאלוג מתאר את סוקרטס משוחח עם גורגיאס, פולוס וקאליקלס, על אומנות הרטוריקה, בה הם נחשבים למומחים גדולים. סוקרטס משתמש בטענות שלהם כנגדם, וגורם להם לסתור את עצמם, לבסוף גם חולק איתם את דעותיו.
רקע.
קאליקלס מזמין את כיריפון פולוס וסוקרטס אליו לביתו לשמוע את גורגיאס עונה על כל שאלה שנשאל. לגורגיאס מוניטין של איש חכם. הוא בדיוק סיים נאום רשמי, ועכשיו הזמין את קאליקלס וחבריו לשאול מה שירצו כשהבטיח לענות ישירות ובקצרה.
מהלך הדיאלוג.
חלק ראשון.
בחלק זה סוקרטס מתחיל בסדרת שאלות שמטרתה להגדיר את מלאכתו של גורגיאס. הוא מקבל תשובות לא מספקות ולא מסתפק בהם עד שגורגיאס מגדיר את עצמו כרטוריקן. סוקרטס מנסה להבין מהו תפקידו של רטוריקן? באיזה תוכן הוא עוסק? סוקרטס מביא כל הזמן דוגמאות של רופאים, מורים ואומנים אחרים כדי לנסות לחדד את תשובותיו של גורגיאס. לבסוף גורגיאס מסביר שרטוריקן יכול לקבל את אמון הציבור באמצעות נאום, בעניינים של צדק ושל עוול. גורגיאס נואם אז בזכות הרטוריקה. הוא טוען כי היא האמנות החשובה ביותר, וזאת בגלל שההמון יקשיב לרטוריקן גם אם לא יקשיב לאנשי המקצוע. סוקרטס פותח בסדרת שאלות על טענה זו, עד שהוא מביא את גורגיאס לידי מבוכה.
חלק שני.
פולוס חוקר את סוקרטס על מהי רטוריקה וסוקרטס עונה כי היא סוג של חנופה. הוא מסביר כי יש חלוקה בין חנופה וידיעה, ונותן, כדוגמאות, את אומנויות הבישול והרפואה. הרפואה היא הידיעה, והבישול הוא החנופה או הרמאות. הבישול אמנם גורם לאוכל להיות מפתה, ומיסב עונג לאוכלים, אך הרופא הוא זה שיודע מה טוב לגוף. הוא נותן כדוגמה נוספת את הגימנסטיקה (בריאות הגוף), לעומת הקוסמטיקה שגורמת לנו להראות טוב יותר אך לא משפרת אותנו באמת. הוא אומר שהרטוריקה פועלת על הנשמה, כפי שהבישול פועל על הגוף. פולוס וסוקרטס מתחילים לדון ברעיונות שונים: פולוס מעלה רעיון לפיו שליט רודן הוא אדם טוב ומוצלח, שיש להתקנא בו. סוקרטס טוען, לעומתו, שיש לרחם עליו. אחר כך הם דנים בשאלה דומה: האם מוטב לשאת עוול, כפי שסוקרטס טוען, או לעשות עוול, כפי שטוען פולוס. תוך כדי הדיאלוג גורם סוקרטס לפולוס לסתור את עצמו, ולחדד על ידי כך את טענותיו שלו בדבר הפגמים של הרטוריקה.
חלק שלישי.
קאליקלס זועם על סוקרטס באומרו כי הוא מנצל את ההבדלים הקיימים בין "חוקי הטבע" לבין "החוק האנושי" כדי לייצר סתירות ולבייש את אנשי שיחו. הוא מסביר לסוקרטס כי הפילוסופיה אינה הולמת אדם שהגיע לגילו. סוקרטס מוליך את קאליקלס לסתור את דבריו בנוגע לחוק הטבע מול החוק האנושי, ובתגובה מאשים קאליקלס את סוקרטס ב"ציד מילים". קאליקלס ממשיך בטענותיו נגד סוקרטס כי הוא מיתמם ועוסק בדברים שאינם קשורים לטענותיו; סוקרטס, מצידו, ממשיך להשתמש בטענותיו של קאליקלס כנגדו. קאליקלס מנסה לטעון שיש קשר בין ערכים טובים: הטוב הוא החכם, האמיץ והנהנה, ואילו הרע הוא הפחדן, הטיפש והסובל. סוקרטס פורך את הטענה על ידי עירוב בין הערכים, ומציין טיפשים מאושרים, או חכמים סובלים; הוא אף מציין כי אמיצים ופחדנים יגיבו באותה העוצמה לאירועים.
חלק אחרון.
בחלק זה כמעט אין דיאלוגים. שלושת הדוברים הבינו כי לא יצליחו לעמוד בוויכוח בפני סוקרטס. גורגיאס מפציר בסוקרטס להמשיך בדיון על מנת להבין את טענותיו לעומק. קאליקלס משיב רק על מנת להביא את הדיון לסופו. סוקרטס חוזר שוב לטענתו שרטוריקה היא סוג של חנופה. הוא טוען כי כל רטוריקה היא מלאכת דיבור ללא ידיעה אמיתית מאחוריה, כיוון שהרטוריקן אינו איש מקצוע. סוקרטס מחשיב עצמו כאחד מהאנשים היחידים המתעסק באומנות המדינה, בניגוד לתפיסה המקובלת של אותו הזמן כי הפעילות פוליטית מותווית על ידי רטוריקנים וסופיסטים. בסוף הדיאלוג, מספר סוקרטס על השופטים היושבים בשאול ושופטים אנשים, לפי המיתולוגיה היוונית; הוא אומר כי בתחילה התבלבלו השופטים בשיפוטם, כי לא הביטו רק על נשמתם של הנידונים אלא גם על דברים שוליים. אבל עכשיו, אומר סוקרטס, כאשר אדם עומד מול השופט הוא נשפט רק לפי מצב נשמתו, ועל כן מסיים סוקרטס את דבריו בהטפת מוסר לעשיית טוב, להימנע מעוול, ולא להשקיע מאמץ במראית עין, כדי לזכות בדינם של שופטי השאול.
מאפייני הדיאלוג.
גורגיאס הוא דיאלוג שקשה למקמו בין הדיאלוגים השונים. בחלקו הוא מאופיין כדיאלוג מוקדם לכל דבר. ישנו דיאלוג ער בין סוקרטס לחבריו, והוא מוצא סתירות ובעיות בדבריהם. הוא מוביל אותם ישר לכיוון אליו הוא מכוון תוך כדי גרימת מבוכה (מצב המכונה אפוריה). הוא גם אינו מציג את משנתו של אפלטון בבהירות כמו שאפשר לראות בדיאלוגים התיכוניים שלו (כמו פידון). מצד שני המבנה שלו שונה מהדיאלוגים המוקדמים. בחלקו סוקרטס מדבר הרבה יותר ונותן לחבריו לשאול אותו שאלות. לכן יש הסוברים כי גורגיאס הוא דיאלוג מוקדם (כפי שמופיע בערך אפלטון) ויש הסוברים כי הוא דיאלוג תיכון (כפי שמופיע בתבנית הדיאלוגים האפלטוניים).
אזור הנופש הלאומי קניון גלן
אזור הנופש הלאומי קניון גלן (באנגלית: Glen Canyon National Recreation Area) הוא אזור נופש לאומי, יחידת נופש ושימור טבע של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית המקיף את אגם פאוול וקניון קטרקט במדינות יוטה ואריזונה על שטח של 5,076 קילומטרים רבועים שרובו מדברי.
גאוגרפיה.
האזור גובל בפארק הלאומי קפיטול ריף ובפארק הלאומי קניונלנדס מצפון, במונומנט הלאומי גרנד סטיירקייס-אסקלנטה במערב, במונומנט הלאומי צוקי השני (Vermilion Cliffs National Monument) ובקצה הצפון מזרחי של הפארק הלאומי גרנד קניון בדרום מערב, בשמורת הנאוואחו בדרום מזרח. היישובים הקרובים ביותר לאזור הנופש הם פייג' באריזונה ובולפרוג (Bullfrog) ביוטה.
אזור הנופש משתרע בתחומי המחוזות סן חואן (San Juan County), קיין (Kane County), גרפילד (Garfield County) וויין (Wayne County) ביוטה, ומחוז קוקונינו באריזונה.
אגם פאוול שסביבו הוקם אזור הנופש נוצר כאשר הושלם סכר קניון גלן בשנת 1966 והוא הציף את קניון גלן וחלק מקניון קטרקט.
אזור הנופש הלאומי קניון גלן הוקם ב-1972 "לשימוש הציבור ולהנאתו ועל מנת לשמר את המאפיינים הנופיים, ההיסטוריים והמדעיים של האזור".