לאחר חזרה לארצות הברית הוא פעל כברוקר וכתב לענייני כלכלה עבור "ניו יורק סאן". בהמשך הוא עבר לאחוזתו בורמונט והקדיש את עצמו לכתיבה.
הספר הידוע ביותר של לפבר Reminiscences of a Stock Operator פורסם בשנת 1923. הוא תיאר את חייו של ג'ס ליברמור. מאז פרסומו הראשון, הספר עבר מספר מהדורות ותורגם למספר שפות. מהדורה שפורסמה בשנת 2009 מתארת קשר בין אירועי הספר ומקומות, חברות ואנשים שפעלו באותה תקופה.
לאחר פטירתו בשנת 1943, אחוזתו עברה לבעלות אשתו. האחוזה נכללת כיום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
בית הקברות הצבאי חיפה
ויולטה פרידמן
ויולטה פרידמן (אפריל 1930 – מדריד, 4 באוקטובר 2000) הייתה ניצולת שואה ממחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו וסופרת יהודייה-רומנייה.
ביוגרפיה.
פרידמן נולדה במרגיטה, רומניה למשפחה יהודית. היא גורשה עם משפחתה בשנת 1944 לאושוויץ-בירקנאו, בגיל 14. היא איבדה את רוב משפחתה בשואה הוריה, סבה וסבתה וסבתה רבתה בת ה-93 נרצחו בתאי הגזים. היחידים שניצלו זאת היא ואחותה אווה.
לאחר מלחמת העולם התגוררה בקנדה ובהמשך התיישבה בקראקס, ונצואלה, שם נישאה. בשנת 1965, לאחר שהתגרשה, עברה לספרד עם אחת מבנותיה.
בשנת 1985, כשהיא מרגישה זועמת מהצהרותיו של ראש הואפן אס אס, לאון דגרל, לשעבר למגזין "Tiempo", שם הכחיש את השואה והביע דעות אנטישמיות וגזעניות נקטה נגדו צעדים משפטיים. הצהרותיו בנושא השואה הביאו לתביעה נגדו מצד פרידמן. על אף שבתי המשפט המחוזיים בספרד היו לטובתו של דגרל הוא הורשע לבסוף על ידי בית המשפט העליון הספרדי בזילות זכר הנספים בשואה ואולץ לשלם קנס גבוה. דגרל נשאל פעם האם הוא מצטער על משהו במלחמת העולם השנייה והשיב "אני מצטער רק על כך שהפסדנו!" פסיקה זו גם ביססה דוקטרינה חוקתית ושימשה תקדים לרפורמה בחוק העונשין הספרדי.
היא קבורה בבית הקברות היהודי של הויו דה מנזנארס (מדריד).
ססיל אנדרוס
ססיל דייל אנדרוס (באנגלית: Cecil Dale Andrus; ) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל איידהו ה-26 וה-28, בסך הכול במשך 14 שנים. כאיש המפלגה הדמוקרטית, הוא כיהן גם כמזכיר הפנים של ארצות הברית בשנים 1977–1981 בממשלו של הנשיא ג'ימי קרטר. אנדרוס הפסיד בהתמודדותו הראשונה בבחירות למשרת המושל, אך לאחר מכן ניצח בארבע מערכות בחירות (1970, 1974, 1986 ו-1990) ומכל מושלי איידהו הוא זה שכיהן במשך הזמן הארוך ביותר. מאז תום כהונתו לא כיהנו בתפקיד מושלים מטעם המפלגה הדמוקרטית.
בחיים הציבוריים בלט אנדרוס בשל השקפותיו הסביבתניות החזקות והישגיו בתחום, ושמורה לניהול חיי הבר שהוקמה ב-1993 במחוז וושינגטון שבמדינה נקראה על שמו. ב-2018 נקרא על שמו אזור הטבע הבראשיתי שבמחוז קסטר. כליברלי בהשקפותיו הפוליטיות, הגן אנדרוס על הסביבה באמצעות צמצום השליטה של האינטרסים העסקיים ובאמצעות ריכוז קבלת ההחלטות בידי מומחים במחלקת הפנים. הוא טען שסביבתנות יכולה להתקיים לצד פיתוח כלכלי.
ראשית חייו.
ססיל אנדרוס נולד בעיר ריבר הוד שבאורגון. הוא היה השני מבין שלושת ילדיהם של האל סטיבן ודורותי מיי (לבית ג'ונסון) אנדרוס, לאחר אחיו הבכור סטיב ולפני אחותו הצעירה מרגרט. בהמשך חיה המשפחה ליד העיר ג'נקשן סיטי שבאורגון, בחווה ללא חיבור לחשמל. בראשית 1942 עברה המשפחה לעיר יוג'ין. ב-1948, כאשר היה בן 16, סיים אנדרוס את לימודיו בבית הספר התיכון של יוג'ין, והמשיך את לימודיו בקולג' המדינה של אורגון ב, שם המקצוע הראשי שלו בשנתו הראשונה היה הנדסה.
ב-1949, הוא עבד בעבודת קיץ בעסק מקומי, ובאותו קיץ הוא נסע לרינו יחד עם חברתו מתקופת התיכון, קרול מי מאי כדי להינשא בחשאי. הוא החליט להמשיך לעבוד ולא לשוב לקולג'. בפברואר 1951, לאחר פרוץ מלחמת קוריאה הוא התגייס לצי ארצות הברית ושירת כטכנאי אלקטרוניקה במטוסי סיור עד 1955. לאחר שחרורו מהשירות עבר אנדרוס לאורופינו שבאיידהו, שם הוא עבד בתעשיית העץ במגוון משרות במנסרה שאביו היה שותף בבעלות עליה. לאחר שהמנסרה נסגרה, עבר אנדרוס ב-1963 לעבוד בענף הביטוח, ויחד עם משפחתו הוא עבר ללואיסטון שבאיידהו.
ראשית הקריירה הפוליטית.
ב-1960, כשהיה בן 28, היה אנדרוס מודאג בנוגע לעמדתו של הנציג הרפובליקני של המחוז שלו בסנאט המדינתי נגד הצורך בשיפורים בבתי הספר, במיוחד באזורים הכפריים של המדינה. הוא התמודד מטעם הדמוקרטים על המושב בסנאט וניצח. הוא נבחר מחדש ב-1962 ו-1964.
אנדרוס התמודד לראשונה בבחירות למשרת מושל איידהו ב-1966, אך הפסיד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לצ'ארלס הרנדון, עורך דין מהעיר סלמון. שבעה שבועות לפני הבחירות הכלליות נהרגו הנרדון ושני אנשים נוספים בהתרסקות מטוס בהרים במרחק 10 ק"מ מהעיירה סטנלי. אנדרוס מונה כמועמד חלופי במקומו של הרנדון. בבחירות הכלליות הוא הפסיד למועמד הרפובליקני דון סמואלסון בהפרש של יותר מ-11,000 קולות. ב-1968 שב אנדרוס לסנאט המדינתי לאחר שניצח את הסנאטור הרפובליקני המכהן.
כהונה ראשונה כמושל איידהו.
אנדרוס לא נרתע מתבוסתו הקודמת, וב-1970 ניצח את סמואלסון בהפרש של יותר מ-10,000 קולות בבחירות למשרת המושל. ניצחונו זה של אנדרוס יוחס בעיקר להתנגדותו הפומבית להצעות הפיתוח של מכרות המוליבדן בהרי וייט קלאוד שבמרכז איידהו, שסמואלסון תמך בהם.
במהלך תקופת כהונתו הראשונה כמושל, היה לאנדראוס חלק מרכזי בקבלת תמיכת הקונגרס בהקמת אזור הטבע הבראשיתי סווטות' באיידהו. אנדרוס ניצח בקלות בבחירות של 1974, כאשר גרף יותר מ-70 אחוזים מקולות הבוחרים ונבחר לתקופת כהונה נוספת כמושל והביס את סגן המושל המכהן ג'ק מרפי.
באותה שנה כלל המגזין טיים את אנדרוס ברשימת "200 הפנים של העתיד".
מזכיר הפנים של ארצות הברית.
בינואר 1977 פרש אנדרוס מתפקידו כמושל כדי לכהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא החדש ג'ימי קרטר. השניים החלו את היכרותם ב-1971 בתחילת כהונת שניהם כמושלים חדשים. אנדרוס היה בן איידהו הראשון שכיהן כחבר בקבינט. במקומו כמושל איידהו כיהן סגן המושל ג'ון אוונס, דמוקרט שכיהן בתפקיד בעשור שלאחר מכן.
ב-1978 היה לאנדרוס תפקיד מרכזי בהעברת חוק הרחבת מערכת הפארקים רדווד על ידי הקונגרס. מהלך שהוסיף למערכת הפארקים שטח של 190 קמ"ר.
ב-1979, כאשר ביקש קרטר מחברי הקבינט שלו להתפטר, לא נכלל אנדרוס בין חברי הקבינט המפוטרים והוא המשיך לכהן בתפקידו עד תום נשיאותו של קרטר ב-1981.
בזיכרונותיו כתב אנדרוס על התפשרותו היחסית לטובת מאמציו המוצלחים של הרגע האחרון להבטחת העברתו של חוק הקרקעות של אלסקה בחודשים האחרונים לנשיאותו של קרטר לאחר שרונלד רייגן נבחר בנובמבר 1981: "קבוצות הסביבה היו עוינות בתחילה. בעצם היה עלי הקשיב לטיעון אידיוטי (מהלוביסטים בשכר של החברה לנופי הפרא הבראשיתיים ושל מועדון סיירה) שהם יוכלו להשיג עסקה טובה יותר עבור אלסקה מרייגן ומגיימס ואט (מזכיר הפנים המיועד של רייגן). בסופו של דבר הצליח אנדרוס לשכנע את גופי הסביבה ששטח שימור של כמעט 417,000 קמ"ר יותר טוב משום דבר.
כהונה שנייה כמושל איידהו.
לאחר סיום כהונתו כמזכיר הפנים עם תום נשיאותו של קרטר ב-1981, שב אנדרוס לחיים הפרטיים למספר שנים. בתקופה זו היא שימש כחבר במועצות מנהלים וכיועץ לגופים עסקיים שונים. ב-1986 הפתיע אנדרוס רבים כאשר ביקש להיבחר שוב למשרת מושל איידהו. ג'ון אוונס, שהחליף את אנדרוס בתפקיד המושל ב-1977 וכיהן עד אז, ביקש כעת לסיים את תפקידו והתמודד בבחירות לסנאט של ארצות הברית, אך הפסיד. סגנו, דייוויד לרוי, התמודד על משרת המושל והובס על ידי אנדרוס.
במהלך תקופת כהונתו השנייה כמושל, התנגד אנדרוס בתוקף למאמצי הממשל הפדרלי לאחסן פסולת רדיואקטיבית באיידהו. הוא גם תיווך בהסכם פורץ דרך בנוגע לשימושי הקרקע ומאמצי השימור לשמירה נגד זיהום המים בגדות הנהרות ובבתי הגידול של הדגים.
בספטמבר 1989 סגר אנדרוס את גבול איידהו מפני משלוחי הפסולת הרדיואקטיבית שהגיעו מהאתר הפדרלי רוקי פלטס שליד דנוור. בתחילה הוא הסכים לפתוח באופן זמני אתר הטמנה ליד איידהו פולס שבו תאוחסן הפסולת עד שהממשלה הפדרלית הסכימה לפתוח אתר ליד קארלזבאד, ניו מקסיקו. מזכיר האנרגיה ג'יימס ווטקינס לא קרא תיגר על סמכותו של אנדרוס לסגור את הגבול.
ב-1990 משך אנדרוס תשומת לב כאשר הוא הטיל וטו על הצעת חוק, שעבר בבית המחוקקים של איידהו, ש"הפך את ההפלות לחוקיות למעט במקרים של אונס סטטוטורי שדווח תוך שבעה ימים, גילוי עריות בו הקורבן הוא מתחת לגיל 18, מום חמור בעובר ומקרים בהם ההריון מהווה סכנה לחיי האם". בהמשך אותה שנה נבחר אנדרוס בקלות לתקופת כהונה נוספת כאשר התמודד מול חבר הסנאט של המדינה, הרפובליקני רוג'ר פרצ'יילד.
בתקופת כהונתו הרביעית והאחרונה כמושל, הואר אנדרוס שוב באור הזרקורים הלאומי בשל חוק המינים בסכנת הכחדה שכלל כמה מינים של דגי אלתית בנהר סנייק. מינים אנדמים אלו משריצים את ביציהם בנחל המוצא שלהם באיידהו ונודדים לכיוון הים בגיל צעיר. אנדרוס משך את תשומת הלב לסכרים הפדרליים במורד הזרם שהופעלו על ידי חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית כמכשול העיקרי לתנועת נדידה זו. התביעה המשפטית שהוא הגיש נגד הממשלה הפדרלית הובילה לשינויים הדרגתיים בהפעלת הסכרים, ולמאמצים ממושכים להתאמות סביבתיות גדולות בסכרים שנמשכות עד היום.
ב-3 באפריל 1990 חתם אנדרוס על חוק שהגדיר שני סוגים של פשעים פליליים, הגדיר תחומים חדשים של חקירות פליליות, ויצר את הבסיס לפתיחת תיקי התעללות פולחנית בילדים שהתבססו על סיבה סבירה.