לעטלף כותפות אנשייטה גולגולת קצרה, עדינה וחרוטית, גוף קטן ולוע בינוני ורחב. העיניים גדולות והאוזניים רחבות ועגולות. הלשון מכוסה בגבשושיות זיפים בקצה והשיניים קטנות באופן כללי. החותכות קטנטנות, המלתעות ארוכות וצרות והטוחנות פשוטות וחסרות תלוליות. על החך יש 4 רכסים חזיתיים רציפים ו-4 אחוריים שחצויים במרכזם.
אורך הראש והגוף של עטלף כותפות אנשייטה 70–96 מ״מ, אורך הזרוע 47–53 מ״מ ואורך האוזן 15–18 מ״מ; מוטת הכנפיים עד 34 ס״מ ומשקלו כ-20 גרם. הזנב מסתכם בבליטה ואינו נראה לעין או שנעדר לחלוטין. כנף הזנב צרה וקצרה.
הפרווה של עטלף אנשייטה ארוכה ורכה עם מרקם משי. צבעה הכללי בז׳, חאקי או חום אפרורי בהיר, כשהצד התחתון חיוור יותר ונע בין צהבהב לאפרפר או שמנת. בצידי הפנים יש פסים אדמדמים חיוורים וטבעות אדמדמות סביב העיניים. על הסנטר והשפתיים יש זקן מדומה לבן. סביב האוזניים יש קווצות שיער לבנות בולטות. לעטלף אנשייטה אין כותפות שיער אמיתיות כיתר קרוביו, אך יש לו תחתיהן כתמים לבנים דומים על הכתפיים. הכנפיים אדמדמות-שחומות, והשוקיים והזרועות בצבע ורדרד-בורדו.
תפוצה וביולוגיה.
עטלף אנשייטה מצוי בחלק הדרומי של מרכז אפריקה; טווח התפוצה שלו כולל את דרום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, צפון זמביה ומלאווי ומרכז ומזרח אנגולה. בית הגידול של הסוג מורכב מסוואנה טרופית ויערות ירוקי-עד טרופיים או סבוטרופיים באזור האקולוגי המכונה יערות מיומבו במרכז זמבזי. הוא מצוי בשפלות וברכסים הרריים עד רום 2,000 מטר מעל פני הים.
בשל הנדירות של המין, מעט מאוד ידוע עליו. הוא פעיל בלילה ומבלה את שעות היום בעלווה הצפופה. התזונה של המין אינה ידועה. המורפולוגיה של הגולגולת והשיניים הקטנות מצביעים על היותו יונק צוף שניזון בעיקר מצוף ואבקנים. עם זאת, לשונו קצרה יחסית, כך שאולי גם פירות תופסים חלק משמעותי ממזונו.
מצב.
עטלף כותפות אנשייטה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור טווח התפוצה הגדול יחסית, וההנחה שהאוכלוסייה גדולה. מגמת האוכלוסייה אינה ידועה וככל הנראה נמצאת בירידה מסוימת. מיעוט הדגימות שנאספו מאז גילוי המין, מצביעים על כך שהוא נפוץ בדלילות יחסית.
האיומים העיקריים על המין הם בעיקר אובדן בית גידול עקב התפתחות חקלאית, כריתת עצים והצתת שריפות - בפרט במלאווי ואנגולה. אף על פי שאין מאמצי שימור ספציפיים למין, הוא נוכח כנראה במספר אזורים מוגנים. נדרשים סקרים נוספים כדי לקבוע טוב יותר את מצב השימור וטווח התפוצה של עטלף אנשייטה.
עטלף כותפות ולדקאמפ
עטלף כותפות ולדקאמפ (שם מדעי: "Nanonycteris veldkampii") הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות שחי ביבשת אפריקה ומהווה מין בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1888 על ידי הזואולוג ההולנדי פרידריקוס אנה ז'נטינק ודומה מבחינה חיצונית לבני הסוג עטלף כותפות ננסי. הוא ניזון בעיקר מצוף ופירות, ומבצע נדידה עונתית בין היערות לסוואנות.
תיאור.
לעטלף כותפות ולדקאמפ גולגולת עדינה ומעוגלת, גוף קטן וכנפיים קצרות. האוזניים צרות, עגולות וחסרות שיער. הלוע קצר, דק ומחודד, השפתיים נמתחות מעט והעיניים גדולות עם אישונים בצבע אוכרה. לזכרים יש כותפות שיער לבנות או צהובות על הכתפיים שמכסות כיסים עם בלוטות ריח. הן לזכר והן לנקבה יש נקודות שיער לבנות בבסיס האוזניים. השיניים עדינות והחך קצר ומתרחב בחלק האחורי. הזנב קטום או נעדר וכנף הזנב קצרה ודקה.
אורך הראש והגוף של עטלף כותפות ולדקאמפ 69–87 מ״מ, אורך הזרוע 46–54 מ״מ ואורך האוזן 14–18 מ״מ; מוטת הכנפיים שלו עד 37 ס״מ ומשקלו 16–36 גרם. הזכר קטן במקצת מן הנקבה. מבחינה חיצונית, כמעט ולא ניתן להבדיל בין עטלף כותפות ולדקאמפ למינים של עטלף כותפות ננסי. ההבדל העיקרי ביניהם, הוא נוכחות 4 רכסים קצרים ועבים בחך של עטלף ולדקאמפ לעומת 6 רכסים אצל עטלפי הכותפות הננסיים. אצל האחרונים השפתיים גמישות והלוע רחב יותר.
הפרווה של עטלף ולדקאמפ קצרה, צפופה ורכה. צבעה הכללי נע בין בז׳ לכתמתם, אדמדם, חום אפרורי חיוור או חום בהיר. הגחון והחזה בצבע לבן בוהק, אפרפר או קרם-צהבהב. הכנפיים והאוזניים שחומות, האף אדמדם והזרועות והרגליים ורדרדים.
תפוצה וביולוגיה.
עטלף ולדקאמפ מצוי במערב אפריקה; טווח התפוצה שלו כולל את הרפובליקה המרכז אפריקאית, קמרון, ניגריה, טוגו, בנין, חוף השנהב, ליבריה, גינאה וגאנה. בית הגידול של הסוג כולל יער גשם טרופי, יער גדותיים, יער מנגרובים, יער עננים וסוואנה טרופית. המין סובלני יחסית להפרעה אנושית, ומופיע גם במטעים, אזורים חקלאיים מעובדים, גנים בוטנים וגינות. על אף שעטלף ולדקאמפ נמצא בעיקר בשפלות, הוא מצוי גם באזורים הרריים עד רום 1,200 מטר מעל פני הים.
עטלפי ולדקאמפ פעילים בשעות הלילה ומבלים את שעות היום בשינה בחורים בעצים שנוצרו על ידי נקריים. הם חיים בבדידות או בזוגות. המין ידוע בדפוס הנדידה העונתי שלו: את העונה היבשה (בין אוקטובר לפברואר) הוא מבלה בתוך יערות הגשם, ובתחילת עונת הגשמים (בין מרץ לאפריל) הוא נודד צפונה לרצועות המנשק בין יערות הגשם לסוואנות הטרופיות שבהם יש מזון מגוון יותר.
התזונה של עטלף ולדקאמפ מורכבת מצוף ואבקנים של עץ באובב אפריקני, קיגליה מנוצה, אגוז קולה, עץ השיאה ומינים של עץ הפארקיה והאפרואה, ופירות של פיקוס, בננה, סולנום מנגו, פפאיה וגויאבה. ההיריון נמשך מספר חודשים ולאחריהם הנקבה ממליטה גור יחיד. עונת הרבייה מסונכרנת עם עונת הגשמים.
מצב.
עטלף כותפות ולדקאמפ מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, סובלנותו למגוון בתי גידול וגם מכיוון שהוא לא צפוי לחוות ירידה משמעותית בעתיד הקרוב. אין על המין איומים משמעותיים, לבד אולי מפגיעה מכריתת יתר של עצים המשמשים לו למאכל. עטלף ולדקאמפ נמצא במספר רב של אזורים מוגנים. מגמת האוכלוסייה איננה ידועה.
עטלף לוקאס
עטלף לוקאס או עטלף כהה (שם מדעי: "Penthetor lucasi") הוא סוג של עטלף בינוני במשפחת עטלפי הפירות שמצוי בדרום-מזרח אסיה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1880 על ידי הזואולוג האירי ג׳ורג׳ אדוארד דובסון ונחשב עד 1912 כמין בסוג כלב-מעופף. יש לו 2 תת-מינים. משמעות השם המדעי שלו היא ״עטלף שנמצא באבל״, בהתייחס לצבע הכהה של פרוותו.
תיאור.
לעטלף לוקאס גוף קטן, ראש כלבי רחב וחרטום קצר. העיניים גדולות, והאוזניים רחבות עם קצה מעוגל ואונה קטנה. הנחיריים גדולים, בולטים ומופרדים בתלם עמוק. השוקיים ארוכות מאוד וחסרות שיער, הזנב דק, וקרום התעופה האחורי קצר ורצועתי. המין מזוהה באמצעות מורפולוגיה שונה של השיניים, ובכך שהחותכות החיצוניות העליונות כמחצית מגודלן של הפנימיות. אורך הראש והגוף של עטלף לוקאס 85–115 מ״מ, אורך הזרוע 57–62 מ״מ ואורך הזנב 8–13 מ״מ; משקלו עד 44 גרם.
הפרווה של עטלף לוקאס קצרה ודלילה ביחס לכלב המעופף - בפרט באזור העורף והצוואר. צבעה הכללי חום אפרורי או חום כהה והיא נוטה להיות חיוורת יותר בגחון ובצוואר. הראש שחרחר והעורף אפור. הכנפיים שחורות מבריקות או חומות כהות. השוקיים, הזרועות והחוטם ורדרדים.
תפוצה וביולוגיה.
עטלף לוקאס מצוי בדרום-מזרח אסיה; הוא נפוץ בחצי האי המלאי ובאיים סומטרה ובורנאו; באי האחרון הוא מצוי בצד האינדונזי (קלימנטן), בצד המלזי (סארוואק) ובתחומי נסיכות ברוניי. בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי בשפלה ובגבעות נמוכות עד רום 600 מטר מעל פני הים.
עטלפי לוקאס לנים בשעות היום במערות ונקיקי סלעים במושבות גדולות של עד 100 פרטים. הם מתעוררים ומתחילים לחפש מזון בשעות הדמדומים באמצעות חוש הריח והראיה. התזונה שלהם מורכבת בעיקר מפירות, והם נוהגים לשאת את המזון ולאכול אותו במקום הלינה. הם מהווים מזיקים משמעותיים למטעי פירות הסמוכים לבית גידולם ומאידך מפיצים זרעים ביערות. עונת הרבייה מסונכרנת עם עונת הגשמים. לאחר ההזדווגות, התפתחות העובר מושהת למשך מספר חודשים עד להתחלת ההיריון בפועל.
מצב.
עטלף לוקאס מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, נוכחותו במספר רב של אזורים מוגנים, סובלנותו להפרעה אנושית בבית הגידול, ואף על פי שמגמת האוכלוסייה בירידה היא אינה עדיין ברמה משמעותית המצדיקה הכללה בקטגוריה מאוימת יותר. האיומים על העטלף קשורים בעיקר לפגיעה בבית הגידול: חציבת אבני גיר בסמוך למערות והפרעה לעטלפים השוכנים בהם, כריתת יערות לצורך תעשיית העץ, המרה למטעים אקזוטיים או הרחבת שטחי חקלאות.
עטלף מאנאדו
עטלף מאנאדו או עטלף רוסטי מאנאדו (שם מדעי: "Boneia bidens") הוא סוג של עטלף גדול במשפחת עטלפי הפירות שאנדמי לאינדונזיה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1879 על ידי הזואולוג ההולנדי פרידריקוס אנה ז'נטינק (Fredericus Anna Jentink) ומשמעות שמו המדעי היא ״העטלף מבוני דו-שן״ בהתייחס ליישוב האינדונזי שבו נאספה הדגימה הראשונה ולנוכחות של שתי חותכות בלבד בלסת העליונה.
עטלף מאנאדו נחשב במקור כמין בסוג עטלף-פירות מאכן-הד ("Rousettus"); עם זאת, לאורך השנים זואולוגים רבים האמינו שמדובר בסוג עצמאי על בסיס המורפולוגיה של הגולגולת. מחקר פילוגנטי מקיף משנת 2009 הגיע למסקנה שהוא אכן זכאי למעמד של טקסון מונוטיפי, וקרוב יותר לסוגים עטלף הרפיה ועטלף חשוף-גב. הסיווג החדש הוכר על ידי הרשימה האדומה של IUCN, אולם בטקסונומיות רבות עטלף מאנאדו עדיין מופיע כתת-סוג תחת עטלף פירות מאכן-הד.
תיאור.