כנשיא, חתם פורד על הסכמי הלסינקי, שהמשיכו את מדיניות הדטאנט במהלך המלחמה הקרה. עם כיבוש דרום וייטנאם בידי צפון וייטנאם תשעה חודשים לאחר נשיאותו, הוא נאלץ לסיים את מעורבותה של ארצות הברית בווייטנאם. מבחינה פנימית, המצב הכלכלי במהלך כהונתו היה הגרוע ביותר מאז סוף השפל הגדול, כשכהונתו מאופיינת באינפלציה ובמיתון. אחת מפעולותיו השנויות במחלוקת של פורד הייתה הענקת חנינה נשיאותית לנשיא לשעבר ריצ'רד ניקסון על כל פעולותיו במהלך פרשת ווטרגייט. במהלך כהונתו, לא עסק רבות במדיניות חוץ, והקונגרס הכתיב לו את המדיניות. בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית ב-1976, ניצח פורד את מושל קליפורניה לשעבר, רונלד רייגן. פורד היה המועמד הרפובליקני בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1976, אולם הפסיד למועמד הדמוקרטי, מושל ג'ורג'יה לשעבר, ג'ימי קרטר.
בשנת 1999 עוטר פורד על ידי הנשיא ביל קלינטון בעיטור האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית - מדליית החירות הנשיאותית. לאחר כהונתו, נותר פורד פעיל במפלגתו. פורד מת ב-26 בדצמבר 2006. היה הנשיא שנפטר בגיל המבוגר ביותר (93) עד מותו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש ב-30 בדצמבר 2018, בגיל 94. כהונתו, שנמשכה 895 ימים בלבד, היא הכהונה הקצרה ביותר של נשיא שלא מת במהלך כהונתו. הוא סגן הנשיא האחרון שמונה ישירות לנשיאות.
ילדות ומשפחה.
ג'רלד פורד נולד באומהה שבנברסקה בשם לזלי לינץ' קינג הבן (Leslie Lynch King Jr), על שם אביו הביולוגי, ב-14 ביולי 1913. אמו הייתה דורותי אייר גרדנר ואביו היה לסלי לינץ' קינג האב. אביו היה סוחר צמר ובנם של צ'ארלס הנרי קינג, בנקאי ואיש עסקים מוכר באומהה ומרתה אלישיה קינג (לבית פורטר). אמו נפרדה מבעלה שישה עשר יום אחרי הולדת בנה בדצמבר 1913. היא לקחה איתה את בנה אל העיירה אוק פארק שבאילינוי, והתגוררה עם ג'רלד בבית אחותה טניסה וגיסה, קלרנס האסקינס ג'יימס. משם, היא עברה לבית הוריה, לוי אדיסון גרדנר ואדל אוגוסטה אייר שהתגוררה בגרנד ראפידס שבמישיגן. דורותי וקינג התגרשו בדצמבר 1913 והיא קיבלה משמורת מלאה על בנה. סבו מצד אביו של פורד, צ'ארלס הנרי קינג, שילם תשלום מזונות עד זמן קצר לפני מותו ב-1930.
פורד הודה מאוחר יותר כי אביו הביולוגי נהג להכות את אמו. ג'יימס מ. קאנון, מקורבו וחברו של פורד, כתב בביוגרפיה של פורד, כי ניתוקם והגירושין של הזוג קינג לאחר לידתו של פורד הציתו מספר ויכוחים וריבים בין בני הזוג עד כדי כך שאביו הביולוגי של פורד לקח סכין קצבים ואיים לרצוח את אשתו, בנו התינוק, והאומנת של פורד.
אחרי שהתגוררו שנתיים וחצי אצל הוריה, ב-1 בפברואר 1916, נישאה דורותי לג'רלד רודולף פורד, סוכן מכירות בחברה שהייתה בבעלות משפחתית המוכרת צבע. לאחר מכן הזוג הטרי קרא לפורד בשם של האב, ג'רלד רודולף פורד הבן. פורד מעולם לא אומץ רשמית, ולא שינה את שמו באופן חוקי עד 3 בדצמבר 1935. הוא גדל בגרנד ראפידס עם שלושת אחיו למחצה מהנישואים השניים של אמו: תומאס גרדנר "טום" פורד (1918–1995), ריצ'רד אדיסון "דיק" פורד (1924–2015), וג'יימס פרנסיס "ג'ים" פורד ( 1927-2001).
לפורד היו עוד שלושה אחים למחצה מנישואיו השניים של אביו הביולוגי: מרג'רי קינג (1921–1993), לזלי הנרי קינג (1923–1976) ופטרישיה ג'יין קינג (1925–1980). הוא לא הכיר אותם ולא הכיר את אביו הביולוגי עד לגיל שבע עשרה. הוא שמר על קשר מסוים עם אביו עד למותו ב-1941.
פורד היה חבר בתנועת הצופים. הוא הצופה היחיד שהגיע לדרגה גבוהה והפך לנשיא.
פורד למד בתיכון גראנד ראפידס, והצטיין בספורט ובפוטבול. ב-1930 נבחר לנבחרת העירונית.
לימודים גבוהים.
פורד למד באוניברסיטת מישיגן ושיחק בקבוצת הפוטבול שלה. ב־1932 וב־1933 ניצחה קבוצתו בכל המשחקים וזכתה בתואר האליפות.
במהלך עונת 1934, שנתו האחרונה של פורד בנבחרת, התפתחה מחלוקת כשקבוצת המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה סירבה לשחק מול וילי וורד, שחקן שחור וחברו הטוב של פורד, אוניברסיטת מישיגן נכנעה ללחץ של ג'ורג'יה, פורד איים לפרוש מהנבחרת כתוצאה מכך, אולם השחקן הצליח לשכנע אותו לשחק בכל זאת.
ב־1934, נבחר פורד להשתתף במשחק כוכבי נבחרות המכללות, משחק שכל הכנסותיו קודשו למען ילדים עם מוגבלויות. הוא שיחק מול השיקגו ברס. לכבוד פורד, הפרישה האוניברסיטה את חולצתו, מספר 48, ב-1994. ב־2012 חזרה החולצה לשימוש.
פורד המשיך להתעניין בפוטבול כל חייו ונכח במשחקים רבים. הוא גם ביקר נבחרות רבות במהלך אימוניהן. פורד הרבה לבקש מהתזמורת הממלכתית לנגן את שיר הפוטבול של אוניברסיטת מישיגן במקום שירו של נשיא ארצות הברית.
בסיימו את הלימודים עם תואר ראשון בכלכלה ויתר על הצעות להצטרף לקבוצות פוטבול מקצועניות כמו הדטרויט ליונס והגרין ביי פאקרס. מאוחר יותר זיכתה אותה תקופה זו של משחק פוטבול בלגלוג מצידו של הנשיא לינדון ג'ונסון שאמר "הוא שיחק יותר מדי זמן פוטבול ללא קסדה". לאחר לימודיו במישיגן עבר לאוניברסיטת ייל, תחילה כמאמן ואחר כך החל ללמוד בבית הספר למשפטים של ייל.
פורד קיווה להתחיל את לימודי המשפטים שלו ב-1935, אך מכיוון שהיה מאמן, לא התקבל תחילה. בקיץ 1937 למד בבית הספר למשפטים במישיגן וב-1938 התקבל לבית הספר למשפטים בייל. הוא קיבל תואר ב-1941.
במהלך לימודיו, תמך פורד במדיניות בדלנית וחתם על עצומה שדרשה את אכיפת חוקי הנייטרליות האמריקנית. העצומה דרשה מארצות הברית לא להיכנס למלחמת העולם השנייה. בקיץ 1940 עבד למען ונדל וילקי במהלך הבחירות לנשיאות.
ב-1941 הוסמך פורד לעריכת דין. במאי פתח משרד במישיגן עם חבר, פיליפ באקן, שלאחר מכן שירת כיועצו בבית הלבן.
שירות צבאי.
בדצמבר 1941, לאחר המתקפה על פרל הארבור וכניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, התגייס פורד לצי ארצות הברית ב-13 באפריל 1942. לאחר מכן הדריך באקדמיה הימית של ארצות הברית השוכנת באנאפוליס שבמרילנד. הוא הוצב בבית הספר לטיסה של הצי וקודם לדרגת לוטננט במרץ 1943.
שירות ימי.
לאחר זמן קצר, הוצב פורד במאי 1943 על גבי נושאת מטוסים (USS Monterey (CVL-26 בדרום האוקיינוס השקט. פורד היה סגן הנווט בין 17 ביוני 1943 לסוף דצמבר 1944. הוא השתתף בפעולות רבות. בין ספטמבר לנובמבר 1944, השתתף בהתקפות על הפיליפינים.
ב-1944 פורד כמעט נספה כאשר ספינתו נקלעה לסופה טרופית. הסופה השביתה את הספינה, וב-24 בדצמבר נשלח פורד לבית הספר לטיסה בקליפורניה כמאמן פוטבול. הוא קודם לדרגת לוטננט קומנדר (מקבילה לדרגת רב-סרן בצבא הגנה לישראל) ב-3 באוקטובר 1945.
פורד עוטר בכמה עיטורים צבאיים, בהם אותות מערכה ומדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה.
בינואר 1946, נשלח פורד למרכז השחרור. הוא השתחרר ב-23 בפברואר 1946. ב-28 ביוני, התפטר באופן רשמי משירות המילואים. הוא נשאר במסגרת המילואים הלא פעילים עד ל-1963.
חיים אישיים.
לאחר שהשתחרר סופית מהצבא, שב פורד לביתו במישיגן. ב-15 באוקטובר 1948 נישא פורד לבטי בלומר (1918-2011), דוגמנית ורקדנית לשעבר שרקדה אצל מרתה גרהם. היא הייתה גרושתו של ויליאם ג. "ביל" וורן. בעת אירוסיו, ניהל פורד מסע בחירות והתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג המחוז החמישי של מישיגן לראשונה. החתונה התעכבה עד לזמן קצר לפני הבחירות, לאחר דיווח של העיתון הניו יורק טיימס שבו נכתב כי "ג'רי פורד חושש מתגובתם של הבוחרים מהעובדה שהוא מתחתן עם רקדנית גרושה".
לבני הזוג נולדו ארבעה ילדים: מייקל ג'רלד פורד (יליד 1949), ג'ון גרדנר פורד (יליד 1951), סטיבן מייגס פורד (יליד 1956) וסוזן פורד (ילידת 1957).
בבית הנבחרים.
לאחר שחזר לגרנד רפידס אחרי שירותו הצבאי בשנת 1946, החל פורד להיות פעיל בפוליטיקה המקומית כחבר במפלגה הרפובליקנית. בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1948 החליט להתמודד בבחירות המקדימות מול ברטל ג'ונקמן, נציג המחוז החמישי של מישיגן בבית הנבחרים. השירות הצבאי הוביל את פורד לשנות את עמדותיו ולתמוך באינטרנציונליזם, זאת בניגוד לג'ונקמן הבדלן. רבים לא לקחו את פורד ברצינות במהלך התמודדותו, אולם הוא ניצח וזכה בשני שלישים מהקולות.
במערכת הבחירות הראשונה שלו, ביקר פורד בבתי המצביעים ובמפעלים בהם עבדו. פורד גם ביקר בחוות של מצביעים.
פורד היה חבר בית הנבחרים במשך 25 שנים והיה נציג המחוז החמישי של מישיגן (גרנד רפידס) מ-1949 עד 1973. הוא נחשב לחבר קונגרס אנונימי במיוחד: הוא לא כתב אף חוק במהלך הקריירה שלו. הוא מונה לוועדת התקציב של בית הנבחרים ולתת הוועדה לנושא התקציב הצבאי. פורד טען שהיה מתון בנושאי פנים, אינטרנציונליסט בנושאי חוץ ושמרן בנושאים כלכליים. בזמן כהונתו בבית הנבחרים, התנגד פורד נמרצות לחקיקה סוציאליסטית. הוא התנגד להרחבת הסיוע הפדרלי בתחומי החינוך והדיור הציבורי, העלאת שכר המינימום ולביטוח רפואי ציבורי. לעומת זאת, תמך פורד בהגדלת התקציב לכוחות המזוינים של ארצות הברית וכן בחקיקה לחיזוק זכויות האזרח.
בתחילת שנות החמישים, דחה פורד הצעות לרוץ לסנאט של ארצות הברית מטעם מישיגן ולהתמודד למשרת מושל מישיגן. במקום זאת, שאיפתו הייתה להיות יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית.
חבר בוועדת וורן.