כוח הסיירת התפצל לשני כוחות, אשר תקפו במקביל, כשהם נסמכים על כוח חיפוי מן הסיירת, שמוקם בטרם ההסתערות, ופתח באש מקלעים על היעדים. בעוד כוח אחד כבש את המוצב הקטן הסמוך, הוביל אורי שגיא את עיקר הכוח בלחימה לכיבוש מוצב החרוט. כוחות הסיירת הטמינו מטעני חבלה במוצב הקטן ובמוצב החרוט ופוצצו אותם. מן האש שירו החיילים הירדניים נפצעו ארבעה חיילים ובהם סגן , מפקד צוות בסיירת, אשר נפצע קשה ומאוחר יותר מת מפצעיו. הכוח נסוג תחת אש נק"ל וארטילריה לעבר נהר הירמוך, צלח אותו על גבי סירות הגומי, ושב לשטח ישראל.
תוצאות הפעולה.
מוצב החרוט ומוצב קטן הסמוך אליו הושמדו. מספר חיילים ירדניים נהרגו ומספר מחבלים נפצעו. אבדות צה"ל במבצע היו חייל אחד הרוג ושלושה חיילים פצועים.
מכון פוליס
פוליס – המכון ללשונות ולמדעי הרוח בירושלים הוא מלכ"ר אקדמי שמטרתו הפצת השפות העתיקות והשמיות. המכון ממוקם בשכונת מוסררה, על יד העיר העתיקה בירושלים.
היסטוריה.
קורסי שפות מטעם פוליס אורגנו לראשונה בשנת 2008, כאשר כריסטוף ריקו, מרצה ליוונית שחתר ללמד את השפות העתיקות כשפות מודרניות, החליט לפתוח קורס קיץ ביוונית באוניברסיטת סנטה-קרוצ'ה ברומא. מאז, קורסים אינטנסיביים בעברית מקראית, יוונית עתיקה ולטינית מתקיימים כל קיץ באוניברסיטה זו.
בעקבות קורסי הקיץ ברומא, ייסד ריקו את מכון פוליס בירושלים, בעזרת כמה עמיתים. המכון החל להציע קורסים בערבית פלסטינית ועברית מודרנית לצד קורסים בשפות עתיקות. בד בבד החל המכון לארגן שיעורים ביוונית ולטינית בפלורידה, כחלק משיתוף פעולה עם אוניברסיטת אווה מריה , בלימה וברבאט.
בשנת 2013 הודיע המכון על פתיחת תוכנית דו-שנתית בפילולוגיה עתיקה. הצוות האקדמי מורכב ממרצים מהארץ, מאירופה ומארצות הברית.
שיטה.
המכון, מבקש ללמד שפות עתיקות באופן שבו נפוץ ללמד שפות מודרניות. כל השפות נלמדות באפיפה טוטאלית אנגלית : השפה היחידה בשימוש בשיעור היא השפה הנלמדת. האפיפה הטוטאלית מקבלת חיזוקים משיטות פדגוגיות אחרות כמו ה-Storytelling וה-Total Physical Response ועוד , המשחזרות את התנאים בהם תינוק לומד את שפת אמו.
פעילות המכון.
המכון מציע קורסים במשך השנה במגוון שפות מודרניות ועתיקות כמו עברית (מקראית ומודרנית), יוונית עתיקה, סורית קלאסית, לטינית וערבית (ספרותית ומדוברת). בנוסף, המכון מציע שיעורי קיץ ברחבי העולם, בשיתוף עם אוניברסיטאות ומוסדות אחרות: רומא (אוניברסיטת סנטה-קרוצ'ה), קנטקי (ארצות הברית), לימה (אוניברסיטת פיורה ) ורבאט.
תוכניות אקדמיות.
החל מ-2013, המכון מציע תוכנית דו-שנתית בפילולוגיה עתיקה. מטרת התוכנית היא להקנות את הכלים הלשוניים הדרושים להבנת הטקסטים המקוריים של התנ"ך והספרות היוונית-רומית העתיקה. התוכנית מורכבת מקורסי שפה אינטנסיביים, בלשנות, פלאוגרפיה, היסטוריה ופילולוגיה. המכון גם מציע תוכנית דו-שנתית בשפות של המזרח התיכון, תוכנית דו-שנתית ברכישת יוונית עתיקה כשפה חייה (כולל הבנה, דיבור, קריאה וכתיבה), תוכניות שנתיות וקורסים במגוון נושאים במדעי הרוח.
כנסים.
כל שנה, המכון מארגן קונגרס בינלאומי על נושא הקשור למדעי הרוח. לכנסים אלו מוזמנים מומחים של אספקטים שונים של הנושא, במטרה לפתח דיון בינתחומי פורה.
קונטקסט אורבני.
שכונת מוסררה, שהייתה בעבר אזור של מתחים חברתיים ואתניים, חווה כרגע תחייה מסוימת: אמנים, אינטלקטואלים, עובדים ומתנדבים בינלאומיים עוברים לשכונה שהפכה לפלורלית ושקטה. מוסדות תרבות כמו בית הספר לאמנות "מוסררה", מוזיאון "על התפר" ופוליס תורמים לתדמית החדשה של השכונה. גם האקדמיה לאמנות בצלאל מתכננת לעבור לשכונה, במגרש הרוסים.
המכון קרוב למרכזים אחרים של מחקר מקראי, כמו בית הספר המקראי והארכאולוגי הצרפתי בירושלים והמכון התאולוגי השוודי .
סכין חמאה
סכין חמאה היא סכין בעלת להב קהה המשמשת לחיתוך, מריחה ואכילת חמאה.
ישנם שני סוגים של סכיני חמאה:
סכין החמאה מיועדת עבור חמאה, אך יכולה לשמש גם עבור ממרחים אחרים, כמו למשל: ריבה, ממרח שוקולד, סלט אבוקדו, פטה ועוד.
אניה סלומונוביץ
אניה סלומונוביץ (נולדה ב-12 בנובמבר 1976 בווינה) היא במאית סרטים ותסריטאית אוסטרית.
קורות חיים ופעילות.
אניה סלומונוביץ החלה ללמוד היסטוריה של האמנות ומדעי הקולנוע והתיאטרון באוניברסיטת וינה, אולם העתיקה את מקום לימודיה כעבור זמן קצר לאקדמיה לקולנוע של וינה, שבה היא התמחתה בבימוי ובעריכת סרטים. כעורכת היא למדה גם במכללה הגבוהה לקולנוע וטלוויזיה בפוטסדם-בבלסברג, גרמניה.
אחת מעבודותיה המוקדמות הייתה ארבעה "מבזקי פרסום" נגד תופעת הגזענות שצורפו יחד לכדי סרט קצר. כבר כאן זוהה הקו הקולנועי היצירתי שלה שבאמצעותו היא ביקשה להעלות לסדר היום הציבורי דיון חתרני בבעיות חברתיות. סרטה הראשון שלה שהוקרן באופן סדיר בבתי קולנוע היה הסרט הדוקומנטרי באורך של 52 דקות "לעולם לא תבין זאת" (2003), שבו היא מעמתת את עצמה ואת בני משפחתה עם סיפורם המשפחתי: הדודה סבתא היהודייה הייתה במחנה ריכוז, הגננת שלה נטלה חלק בתנועת ההתנגדות הסוציאליסטית, ואילו סבתה "לא עשתה דבר." הסרט צבוע בצבע לבן לכל אורכו: הלבוש והרקע הם בצבע לבן המשליט תחושה נייטרלית, כאשר ריכוזו של הצופה מנותב לעבר דבריהם של בני משפחתה, שהוקלטו לרב במצבים של שגרת יום-יום.
בסרטה הקצר ביותר Codename Figaro, האורך בסך הכל דקה אחת – תרומתה לשנת מוצרט 2006 – היא מעלה, באמצעות הדגמת שיחת טלפון בין אישה לבין ארוסה בעל הנתינות הזרה, את השאלה האירונית, בשל התייחסותה למדיניות ההגירה האוסטרית, האם "נישואיו של פיגרו" לא היו אלא נישואין למראית עין. שני הדוברים מדקלמים זה לזה בשיחת הטלפון את התשובות לשאלותיה האפשריות של משטרת ההגירה: "איזו מתנה קנית לי לחתונה?" "איפה יש לי כתמי לידה?" לבסוף מסתיים הסרט בדרישה: "הינשא/י למהגר מתוך אהבה, זו ההזדמנות בעבורו שתאפשר לו לחיות ולעבוד באוסטריה."
לאחר מכן הגיע הסרט "זה קרה זמן קצר קודם לכן" – סרט דוקומנטארי בנושא הסחר בנשים. הסרט אינו מציג ישירות את דמויותיהן של הנשים שסיפוריהן מסופרים בו, ואלה מתוארים על ידי אנשים אחרים. אלה הם אוסטרים מן השורה, לדוגמה – הדיוטות, דיפלומטית או סוכן מכס. באמצעות כוח משיכה יחיד במינו ייאמן מצליח הסרט "זה קרה זמן קצר קודם לכן" ליצור התרחשות בו-זמנית שלא תיאמן: חיים מקבילים במספר אתרים "אמיתיים," שהתקיימו שם וממשיכים להתקיים בהם. הסרט זכה בפרסים רבים, בין היתר בפרס "Caligari" בפסטיבל Berlinale 2007 או ב"פרס הקולנוע של וינה" בשנת 2006, והוא הוצג בפסטיבלי סרטים רבים ברחבי העולם. בעקבות הבחינה המדוקדקת והכישרונית של האסטרטגיות והאפשרויות הדוקומנטריות השגורות, ושבירתן, מצא הסרט ביטוי גם בספרים, מגזינים ובעבודות בנושא הסרט הדוקומנטארי.
בשנת 2012 הפיקה אניה סלומונוביץ את סרטה העלילתי הראשון - "ספרד." התסריט נוצר בשיתוף פעולה עם הסופר דימיטרה דינב, ועל הפסקול היה אחראי המוזיקאי תושב ברלין מקס ריכטר שגם הלחין את המוזיקה לסרט "ואלס עם באשיר" את התפקיד הראשי בסרט משחק Gregoire Colin המוכר מסרטיה של קלייר דניס.
וירגיל ווידריך
ווירגיל ווידריך (בגרמנית: Virgil Widrich; נולד ב-16 במאי 1967) הוא במאי, תסריטאי, יוצר סרטים ואמן מולטימדיה אוסטרי.
ווידריך עובד על מספר רב של סרטים ופרויקטים בתחום המולטימדיה, באופן חלקי בשותפויות יצירתיות. הוא ידוע בראש ובראשונה בזכות סרטיו הקצרים הרבים והפרויקטים בתחום המולטימדיה שבהפקתו.
קורות חיים.
ווידריך נולד בעיר זלצבורג ובילה את שנות ילדותו בבית בן יותר מחמש מאות שנה על הר Mönchsberg בעיר זו. הוריו הם העיתונאי הנס ווידריך וגרהייד, שם נעורים קופלוויזר. בילדותו הכיר ווידריך אמנים כמו פטר הנדקה שהיה שכנו, ואת וים ונדרס, שהיה אורח תכוף בבית הוריו.
בגיל 13 שנה קיבל ווידריך את המצלמה הראשונה שלו, מצלמת סופר 8. עוד באותה שנה הוא צילם שלושה סרטים – "My Homelife", "בשר מטוגן" ו"שלוש פעמים אולף". לאחר מכן יצר את הסרט המצויר "גם צבע יודע לחלום". בגיל 15 הוא צילם את הסרט "מפלצת בזלצבורג" שבו הוא שיתף פעולה לראשונה עם שחקנים. את המפלצת הזועמת הוא יצר באמצעות טכניקת Stop-motion. בשנת 1983 הוא החל לעבוד על הסרט "Vom Geist der Zeit" ("על אודות מאפייני הזמן הזה"). אפילו ציוניו הנמוכים בבית הספר לא מנעו ממנו להשלים את סרטו הראשון שהפך ללהיט לאחר שהשקיע בו 14 חודשי צילומים. ווידריך עבד במקביל גם בפסטיבל זלצבורג כניצב וכאחראי על האביזרים בתיאטרון כדי לממן את הפקת סרטיו. בנוסף, החל לעסוק בתחום המחשבים בשנת 1984.