בפלורינה פועלות מספר קבוצות תיאטרון, מחול וקולנוע וכן בית ספר לאומנויות ומחול. בעיר קיים מרכז ספורט ואתלטיקה אזורי, המכונה "מרכז הספורט הלאומי של פלורינה". בפאתי העיר מצוי אתר חפירות ארכאולוגיות בו נחשפו שרידי היישוב מן התקופה ההלניסטית וחלקו פתוח לתיירים.
הקהילה היהודית.
הקמת הקהילה.
תיעוד לקהילה יהודית ספרדית בעיר פלורינה קיים החל מן המאה ה-17. יהודי העיר היו בקשרי מסחר עם בני הקהילות בסלוניקי וקסטוריה. בראשית המאה ה-19 חדלה הקהילה היהודית בעיר מלהתקיים מסיבות שאינן ידועות.
ב-1912 לאחר מלחמת הבלקן הראשונה היגרו יהודים רבים מהעיר ביטולה וכמה עשרות מהם הגיעו גם לעיר פלורינה והקימו קהילה מאורגנת. לאחר מלחמת העולם הראשונה הגיע גל הגירה נוסף מביטולה והקהילה גדלה לכדי 100 משפחות. בני הקהילה עסקו בסחר בדים, בגדים ונעליים וכן מקצתם היו נגרים. הרובע היהודי בפלורינה ממוקם היה בסמוך לנהר ויושביו גרו בעיקר לאורך רחוב בשם אִיפִּירוּ. לקהילה היה בית כנסת אחד ובית עלמין קטן ששכן מחוץ לעיר למורדות ההר. בעיר פעל בית ספר יסודי יהודי שנוסד ב-1917 ובו למדו גם עברית.
בסביבות 1927 אירעה עלילת דם בעיר, כאשר פקיד ממשל האשים את בני הקהילה בחטיפת ילד נוצרי אשר מדמו ביקשו להכין מצות. לאחר שנמצא הילד והוברר כי כלל לא נחטף פיטרו השלטונות היווניים את הפקיד. ב-1924 עברה יוון לשבוע עבודה בן 5 ימים, כך שיום השבת הפך ליום עסקים מרכזי. בנוסף, אסרו השלטונות על עבודה בימי ראשון. פרנסתם של בני הקהילה שנמנעו מעבודה בשבת נפגעה מאוד ורבים מהם עזבו את העיר והיגרו אל מחוץ ליוון, מרביתם חזרה לביטולה והקהילה הצטמצמה לכדי 50 משפחות.
מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי פלורינה.
במהלך מלחמת איטליה–יוון התנדבו רבים מבני העיר לשרת בצבא הממלכה. באנדרטה שהוקמה בכיכר המרכזית בעיר להנצחת הנופלים, מוזכר שמם של ארבעה מבני הקהילה שנפלו בקרבות: מנחם אהרון, טסטה בן-ציון, מנחם יוסף ויצחק רחמין.
בפתיחת מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה היהודית 400 נפשות. ב-30 באפריל 1943 ריכזו הגרמנים 372 מקרב יהודי הקהילה בחצר בית הספר בעיר והעלו אותם על רכבות שעשו דרכן לסלוניקי. ידוע שמקצת מהיהודים נרצחו או נפטרו עוד בסלוניקי וחלקם הצליחו להימלט. בסלוניקי הועלו בני הקהילה על רכבת, (משלוח מספר 17), שעשתה דרכה אל מחנה ההשמדה אושוויץ אליו הגיעה באמצע מאי. אין תיעוד מדויק לגבי מספר בני הקהילה שהגיעו למחנה ההשמדה אושוויץ, אך ידוע ש-295 מהם נרצחו במחנה ימים ספורים לאחר הגעתם. 28 יהודים שהסתייעו בתושבים מקומיים ואנשי מחתרת, הצליחו להימלט לאזורים ההרריים וניצלו מהגירוש. מקצת מיהודי העיר חזרו אליה לאחר המלחמה וב-1948 נמנו בעיר 64 יהודים, אשר היגרו בהדרגה לאתונה, ישראל, ארגנטינה וארצות הברית. בשנת 1958 התגוררו בעיר 7 יהודים.
בראשית המאה ה-21 לא מתגוררים יהודים בעיר פלורינה ואין כל אזכור או הנצחה לאירועי מלחמת העולם השנייה. את שרידי בית העלמין היהודי ניתן היה לאתר עד אמצע שנות ה-80 ומניחים שהוא נהרס כחלק מפרויקט בינוי או סלילת כבישים מהירים באזור.
אהבה לשלושה תפוזים
אהבה לשלושה תפוזים (ברוסית: Любовь к трём апельсинам - ליובוב ק טריום אפלסינאם) היא אופרה קומית, שהולחנה בשנת 1919 על ידי המלחין סרגיי פרוקופייב (אופוס 33), לפי ליברית, המבוסס על המחזה מאת קרלו גוצי: L'Amore delle tre melarance.
רקע.
האופרה נכתבה בעקבות הזמנה בשנת 1918, במהלך ביקורו המוצלח של פרוקופייב בארצות הברית. במהלך סדרת הקונצרטים אשר ניצח עליה בשיקגו, ואשר זכתה להצלחה רבה, פנה לפרוקופייב מנהל איגוד האופרה של שיקגו, קלאופונה קאמפאניני וביקש ממנו לכתוב אופרה. פרוקופייב השתמש בליברית המבוסס על מחזהו של גוצי, ואשר החל לעבוד עליו עוד קודם לכן, במהלך המסע לאמריקה. מחזהו של גוצי עצמו היה מבוסס על סיפור מאת ג'אמפבטיסטה באזילה באותו שם. הליברית בה עשה פרוקופייב שימוש עובדה מתוך התרגום של וסוולוד מירהולד לרוסית של מחזהו של גוצי, וכללה את כל יסודותיה של הקומדיה דל ארטה אך גם מעט יסודות סוריאליסטיים. מאחר שפרוקופייב ידע אנגלית מועטה, ומאחר ולא ניתן היה להציג אופרה רוסית בארצות הברית, נכתבה האופרה בצרפתית.
הופעת הבכורה של האופרה נערכה ב-30 בדצמבר 1921, בניצוחו של פרוקופייב עצמו, בבית האופרה בשיקגו (Chicago Civic Opera).
תקציר העלילה.
מבוא.
מצדדיה של הטרגדיה, מצדדיה של הקומדיה, מצדדיה של הדרמה הלירית ומצדדיה של הפארסה מתווכחים ביניהם איזה אופרה הם רוצים לראות עוד בטרם עולה המסך על הבמה (לרוב הם יושבים במושבי הקהל). הבדחנים מגיעים ומספרים להם כי הם יראו את האופרה "אהבה לשלושה תפוזים" העונה על דרישות כולם.
מערכה 1.
מלך התלתן ויועצו פאנטאלונה מצרים על מחלתו של הנסיך, הנובעת מקריאה רבה מדי של שירה טרגית. הרופאים סבורים שהנסיך היפוכונדר וכי יוכל להרפא ממחלתו רק באמצעות צחוק. פאנטאלונה מזמין את ליצן החצר טרופאלדינו ואת ראש הממשלה ליאנדרו לארגן בידור עבור הנסיך.
המכשף טקליו התומך במלך, והמכשפה פאטה מורגנה, התומכת בליאנדרו משחקים בקלפים לראות מי ינצח. טקליו מפסיד שלוש פעמים ברציפות ולכן מתקדמת תוכניתם של ליאנדרו וקלאריצ'ה (אחייניתו של המלך) לרצוח את הנסיך על מנת שקלאריצ'ה תוכל לרשת את כס המלוכה. מצדדי הטרגדיה שמחים על התקדמות העלילה.
המשרתת סמראלדינה מגלה כי היא משרתת את פאטה מורגנה, וכי היא תתמוך בליאנדרו.
מערכה 2.
כל הניסיונות להצחיק את הנסיך נכשלו (על אף קריאות העידוד של מצדדי הקומדיה), עד שבטעות טרופאלדינו מפיל את פאטה מורגנה, וגורם לה להראות את תחתוניה. הנסיך צוחק מזה, וכך גם כל הנוכחים (למעט ליאנדרו וקלאריצ'ה), והמכשפה מקללת אותו שיאהב מאותו רגע שלושה תפוזים.
הנסיך שהבריא יוצא עם טרופאלדינו לחפש את שלושת התפוזים.
מערכה 3.
טקליו מגלה לנסיך ולטרופאלדינו את מיקום שלושת התפוזים ואומר להם כי עליהם להביא עימם מים למקרה בו ימצאו את התפוזים. בנוסף, הוא נותן לטרופאלדינו סרט קסום על מנת לפתות את הטבח הענק השומר על שלושת התפוזים המצויים בארמונה של המכשפה קראונטה. השד פארפארלו יוצר רוח המעיפה אותם אל הארמון. טרופאלדינו משתמש בסרט להסיח את דעתו של הענק והנסיך גונב את שלושת התפוזים ולוקח אותם עמו אל המדבר.
בשעה שהנסיך נרדם, טרופאלדינו פותח שנים מהתפוזים ומוצא בתוכם שתי נסיכות המתות מצמא לאחר פתיחת התפוז. הבדחנים נותנים לנסיך, שהתעורר, מים, על מנת להציל את הנסיכה השלישית, נינטה. הנסיך ונינטה מתאהבים, והוא הולך לחפש בגדים עבור הנסיכה. בהיעדרו הופכת פאטה מורגנה את הנסיכה לחולדה ענקית, ונותנת לסמראלדינה את מראיה של הנסיכה.
מערכה 4.
כולם שבים לארמון המלך, בו לוחצים על הנסיך להתחתן עם הנסיכה (שהיא סמראלדינה המחופשת). טקליו ופאטה מורגנה נפגשים, כל אחד מאשים את השני במרמה. הבדחנים מופיעים וחוטפים את פאטה מורגנה, ובהיעדרה טקליו מחזיר את נינטה לצורתה הטבעית. ליאנדרו וקלריצ'ה נידונים למוות אולם פאטה מורגנה מצילה אותם ומבריחה אותם באמצעות פתח ברצפת הבמה. האופרה מסתיימת בחתונת הנסיך והנסיכה.
ביקורות והצלחת האופרה.
בפעמים הראשונות בו הוצגה לא זכתה האופרה להצלחה רבה, והמבקרים ביקרו אותה על כך שאינה מצליחה. לימים זכתה האופרה להצלחה והוצגה בבתי אופרה רבים ברחבי העולם. מארש שלושת התפוזים הוא הידוע שבקטעי האופרה. מארש זה שימש כמוזיקת הפתיחה של תוכניתה של רשת CBS "The FBI in Peace and War" ששודרה בין השנים 1944–1958.
סוויטה מתוך "אהבה לשלושת התפוזים", אופוס 33bis.
פרוקופייב יצר סוויטה קונצרטית מתוך האופרה, שאורכה כ-20 דקות ובה 6 פרקים:
עלי פאשא
עלי פאשא (ידוע גם בכינויים עלי פאשא מטפלנה, עלי פאשא מיואנינה והאריה מיואנינה; באלבנית: Ali Pashë Tepelena, בארומנית: Ali Pãshelu, בטורקית: Tepedelenli Ali Paşa וביוונית: Αλή Πασάς των Ιωαννίνων או Αλή Πασάς Τεπελενλής; 1740 - 24 בינואר 1822) היה הפאשא ששלט בפשאליק יואנינה שבמערב רומליה, בסוף המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19.
חייו.
ראשית חייו.
עלי פאשא היה בן למשפחה עשירה מהכפר בצ'ישט שבסמוך לעיר טפלנה בדרום אלבניה של ימינו, שבו אביו היה הביי. המשפחה איבדה את הונה ואת מעמדה כשהיה ילד, ולאחר הירצחו של אביו ב-1758, החלה המשפחה, בעידוד אמו של עלי, הנקו, לעסוק בשוד דרכים. עלי היה לשודד דרכים שהטיל אימה על האזור, והוא צד את עיניהם של השלטונות העות'מאניים. ב-1768 נישא לבתו של הפאשא של דלווינה, והשניים היו לבני ברית.
מעמדו של עלי באימפריה העות'מאנית התחזק בהדרגה, וב-1787 העניק לו הסולטאן אבדילהמיט הראשון את פשאליק טריקלה, כהוקרה על תמיכתו בו במלחמתו באוסטרים. ב-1788 השתלט על יואנינה, שהייתה למקום מושבו, ובהמשך ניצל את חולשתה של האימפריה העות'מאנית באותה עת, כדי להשתלט על שטחים נוספים באלבניה, במערב יוון ובפלופונסוס.
תקופת שלטונו.
כפאשא של יואנינה, הנהיג עלי פאשא מדיניות עצמאית, שלא תמיד תאמה את רצונותיה של האימפריה העות'מאנית, אך שירתה היטב את האינטרסים שלו. השלטון בקונסטנטינופול העדיף מצב זה על פני הפיכתו של עלי לאויב, וגם היה חלש מכדי לכפות עליו את רצונו. כדי שיהיה לו נמל בטוח בחוף האלבני כרת עלי פאשא ברית עם נפוליאון בונפרטה, וזה מינה את פרנסואה פוקוויל לקונסול ביואנינה. לאחר חתימת חוזה טילזיט ב-1807, בו כרתו הצרפתים ברית עם רוסיה, החליף את בני בריתו וחבר לבריטים.
עלי נודע גם באכזריותו כלפי אויביו ומתנגדיו. ב-1788 החריב לחלוטין את העיר הארומנית