היה ר"מ בישיבת "כנסת יהודה" בשכונת סנהדריה בירושלים. לאחר מכן נסע לארצות הברית ושהה שם שלוש שנים. כשחזר מונה לר"מ בישיבת נחלת דוד בפתח תקווה. לאחר כשנתיים עבר להיות ר"מ בישיבת "תורת ירושלים-טורדא" ואחר כך מונה לראש ישיבת שערי ציון.
בתקופת היותו ראש ישיבת בית התלמוד-גור אריה למד מפי הרב יצחק הוטנר.
בשנת תשמ"ז (1987), עם חידוש ישיבת כנסת ישראל-חברון בשכונת גאולה בירושלים שימש שם כראש ישיבה עם הרב חיים סרנא במשך כעשרים שנה.
בשנת תש"ס (2000) הוקמה ישיבת 'קריית מלך' בבני ברק, ותקופה קצרה לאחר מכן הוא הוזמן לכהן כראש הישיבה, בעקבות זאת עבר לגור בבני ברק.
נודע כבעל תפילה, ושימש כאחד מנשיאי קופת העיר.
סבל מבעיות לב, שמהן נפטר במוצאי שבת 'אמור' ל"ג בעומר, ה'תשע"ז (2017).
משפחתו.
היה נשוי לשרה רסיה לבית קליינר, בתו של יוסף יהודה ליב קליינר, חתן הרב אברהם יצחק בלוך, ראש ישיבת טלז. היא כיהנה כמחנכת בסמינר בית יעקב בירושלים לתלמידות אמריקאיות, ונפטרה בב' באייר תשע"ג (12 באפריל 2013) ללא ילדים.
בתמוז תשע"ג נישא לרבנית רחל גפן, אלמנת הרב משה גפן, שניהלה את סמינר בית יפה בחדרה ומשנת 2015 מנהלת סמינר הרב מאיר בבני ברק.
אחיו הרב אברהם פנחס הוא מרבני הוועדה המבקרת של עיתון יתד נאמן. אחיו הרב אלימלך היה ר"מ בישיבת תומכי תמימים בלוד ובני ברק.
ספריו.
בספריו מופיעים מכתבי הסכמה מהרבנים חיים שמואלביץ, אלעזר מנחם מן שך ויוסף שלום אלישיב.
תותח 7.5 ס&quot;מ KwK 40
תותח 7.5 ס"מ KwK 40 (ר"ת של "Kampfwagenkanone 40" - תותח רכב קרבי) היה תותח טנקים גרמני מתקופת מלחמת העולם השנייה, אשר שימש כנשק העיקרי של הטנק הבינוני פאנצר סימן 4 (החל מדגם F2 והלאה) ותותח הסער שטוג סימן 3 (מדגם F והלאה). כאשר הותקן על תותח סער, נקרא התותח Sturmkanone 40 (Stuk 40 בקיצור). ה-KwK 40 פותח על בסיס ה-PaK 40, תותח נ"ט נגרר, כתוצאה מלקחי הקרבות בחודשים הראשונים לפלישה הגרמנית לברית המועצות, ואי יכולתם של תותחי הטנקים הגרמנים להתמודד עם הטנקים הסובייטים מדגם T-34 ו-KV. התחמושת קוצרה באורכה כדי לאפשר אחסון קל ונגיש יותר בטנקים. ל-KwK 40 שתי גרסאות: ה-L/43 בעל קנה באורך 43 קליברים (3.225 מטר), וה-L/48 בעל קנה באורך 48 קליברים (3.6 מטר). יחד עם ה-PaK 40, ה-KwK 40 היה לתותח הנ"ט הנפוץ ביותר בצבא הגרמני.
ה-L/43 הותקן על הפאנצר 4 ועל השטוג 3 לזמן קצר מפברואר 1942 עד לאוגוסט 1942. ה-L/48 שהיה בעל קנה ארוך יותר ובעל ביצועים מעט יותר עוצמתיים הפך לנשק סטנדרטי מיוני 1942 עד לסיומה של המלחמה. חמישה סוגים של מפצה סטייה הוצגו ב-KwK 40.
רשימת הכלים ודגמיהם השונים שנשאו את ה-L/48:
טבלת חדירה של תותח ה-7.5 ס"מ L/48 (הנתונים מתייחסים לחדירה של פלדה בזווית של 30 מעלות מהאנכי):
צבא הודו הבריטית
צבא הודו הבריטית (באנגלית: British Indian Army) היה צבא שהורכב מיחידות אשר גויסו בהודו הבריטית ושירתו בהודו את האימפריה הבריטית. הצבא נוסד בשנת 1858 לאחר המרד ההודי הגדול, כאשר הודו עברה משלטון חברת הודו המזרחית הבריטית לידי הכתר הבריטי וכך גם הכוחות הצבאיים בשירות הבריטים. בשנותיו הראשונות עד 1894 המונח 'צבא הודו' היה מונח לא רשמי לתיאור הכוחות ההודים משלוש הארמיות (בנגל, בומביי ומדרס), לאחר 1895 הפך 'צבא הודו' למונח רשמי לתיאור הצבא של הממשל בהודו הבריטית. החל משנת 1902 ועד פירוק הודו הבריטית, שימש המונח 'צבא הודו' לתיאור היחידות ההודיות בלבד אשר הוצבו בהודו ושירתו את הממשל בהודו, בעוד שכלל הכוחות (כולל היחידות הבריטיות שהוצבו בהודו) נקרא 'הצבא של הודו' (Army of India).
היסטוריה.
1858 - 1902.
בשנת 1858 נוצר כאמור צבא הודו כאשר יחידות הודיות אשר שירתו את חברת הודו המזרחית הבריטית הוכפפו ישירות לצבא האימפריה הבריטית. למרות פירוקן של מספר יחידות שהיו קשורות למרד (בעיקר בארמיית בנגל), ארגון מחדש של מספרי היחידות ושינוי באזורי הגיוס העיקריים לצבא, לא נערך שינוי מהותי במבנה הבסיסי של הכוחות בהודו. כך, בשנותיו הראשונות כמו בשנים שקדמו למרד ההודי, הורכב הצבא משלוש ארמיות; בנגל, מדראס ובומביי. בנוסף היה כוח נפרד בצפון-מערב הודו (אזור הפנג'אב). בפיקוד הצבא ישב המפקד העליון (Commander in Chief), קצין בדרגת גנרל או פילדמרשל שפיקד גם על ארמיית בנגל וגם על הצבא כולו.
שינוי חשוב שנבע בכל זאת מהמרד ההודי הגדול היה באזורי הגיוס של הרגימנטים בצבא הודו. לאחר המרד, כאשר חוסר נאמנותן של יחידות רבות בצבא הכה מכה קשה את השלטון הבריטי בהודו ואיים להפיל אותו, הפכו הבריטים זהירים יותר באזורי הגיוס שלהם והעדיפו מעתה את העמים והקבוצות האתניות אשר נותרו נאמנים במהלך המרד כמו גם אלו 'הלוחמניים' יותר. כך הייתה העדפה להקים רגימנטים מאזור הפנג'אב וסיקים (צפון-מערב וצפון-מזרח הודו בהתאמה), אזורים שנותרו נאמנים במהלך המרד והניצחון הבריטי הושג בעיקר בזכותם. בנוסף, החל גיוס נרחב בקרב בני הגורקה שבנפאל, אשר עדיין מגויסים לצבא הבריטי ומשרתים ברגימנט רובאי גורקה המלכותי, כמו גם בצבא הודו ונפאל.
בשנת 1895 הוסדר ואורגן צבא הודו באופן חלקי (כאשר שמונה שנים מאוחר יותר עבר הצבא ארגון עמוק ומקיף יותר) וצבא הודו הפך רשמית לצבא הממשל של הודו, אשר כלל את כל היחידות הבריטיות וההודיות אשר שירתו את השלטון הבריטי ועמדו לראשותו. החל מאפריל 1895 בוטלו שלוש הארמיות (בנגל, מדרס ובומביי) ויחד עם כוח הגבול הצפון-מערבי הורכבו ארבעה פיקודים: צפון, דרום, מזרח ומערב.
1902 - 1948.
בין השנים 1902–1909 שימש הוריישו קיצ'נר כמפקד העליון בהודו ומיד עם כניסתו לתפקיד החל בשנת 1903 בארגון מחדש של צבא הודו. השינוי המהותי ביותר שנכלל בארגון מחדש, היה איחוד שלוש הארמיות ההיסטוריות, בנגל, מדראס ובומביי, לכדי צבא אחד בעל שרשרת פיקוד מסודרת. בשלב זה התייחס המונח צבא הודו רק לצבא של השלטון הבריטי בהודו (שהורכב ברובו מחיילים הודים), בנוסף, נקראו יחידות בריטיות, שהגיעו להודו כחלק מהצבה מבצעית לתקופה מוגבלת, הצבא הבריטי בהודו. שני הכוחות הללו, האחד זמני ומשתנה והשני מקומי, נקראו יחד הצבא של הודו כדי להגדיר את כלל הכוחות שעמדו לרשות הבריטים בשעת צרה.
ארבעת הפיקודים שנוצרו בשנת 1895, התחלקו החל משנת 1903 לשמונה דיוויזיות, מה שביטל למעשה באופן סופי את תפקידן של הארמיות ההיסטוריות. דיוויזיות אלו היו: 'הדיוויזיה הראשונה (פשאוור)', 'השנייה (רוואלפינדי)', 'השלישית (לאהור)', 'הרביעית (קואטה)', 'החמישית (מאהו)', 'השישית (פונה)', 'השביעית (מיראט)' ו-'השמינית (לקנאו'). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 הוקמה גם 'הדיוויזיה התשיעית (סקונדראבאד)', כך שערב המלחמה שירתו כ-155,000 חיילים בצבא הודו הבריטית. הרפורמות של קיצ'נר הביאו את צבא הודו לסטנדרטים של הצבא הבריטי במבנה היחידות, אם כי הצבא עדיין נחשב מפגר מאחור מבחינת ציוד. הבדל נוסף היה שברבות מהיחידות ההודיות הייתה הפרדה בין שבטים שונים או קאסטות שונות.
הדיוויזיות של צבא הודו התחלקו באופן דומה לנהוג בצבא הבריטי: כל אחת כללה שלוש חטיבות, כל חטיבה התחלקה לארבעה גדודים (כל גדוד השתייך לאחד הרגימנטים ההודים או הבריטים), מתוכם שלושה גדודים הודים ואחד בריטי.
יחידות הצבא.
בשנת 1903 כאמור, אורגן מחדש הצבא ומוספרו מחדש הרגימנטים. הרשימה המובאת כאן מציגה את הרגימנטים לפי המספור החדש שלהם החל משנת 1903.
פרשים.
יחידות מקומיות לשעבר: הרגימנט ה-38 וה-39 'פרשי מרכז הודו'.
יחידות סיוע.
יחידות תמיכה וסיוע: בצבא הודו הבריטית שירתו מספר יחידות תמיכה וסיוע אשר נתנו שירות ליחידות הצבא הלוחמות; קורפוס הנושאים של הצבא (קורפוס הרפואה), אגף הביגוד של הצבא, קורפוס בתי החולים של הצבא, אגף הרימונט של הצבא (אגף הסוסים), השירות הווטרינארי של הצבא, אגף הרפואה ההודי, השירות הרפואי ההודי, אגף התחמושת ההודי וקורפוס האספקה והתחבורה.
פראנס 3
בולסלאב ביירוט
בולסלאב בְּיֶירוּט (בפולנית: ; 18 באפריל 1892, לובלין - 12 במרץ 1956, מוסקבה) היה פוליטיקאי ומנהיג קומוניסטי פולני, סוכן נ.ק.ו.ד., המזכיר הכללי של מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית ומנהיגה של פולין בין השנים 1948-1956.
ראשית דרכו.
ביירוט נולד ברורי יזויצקה (כיום מחוז רורי בעיר לובלין) והיה הבן הצעיר במשפחת איכרים, מן העיר טרנובז'ג. ב-1900 נשלח ללמוד בבית הספר הקתולי החמש-שנתי בלובלין. בית הספר הטמיע בתלמידיו תחושה דתית והלאומית עמוקה, וגם בולסלאב היה חסיד של תחושות אלו בתקופה זו.
בתחילת 1905, בהיותו בשנתו האחרונה בבית הספר, השתתף בהפגנות כנגד שימוש החובה בשפה הרוסית בכיתות הלימוד, ובשל כך גורש מבית הספר. כל ידע שהתווסף לו מאז נרכש על ידו בצורה אוטודידקטית.
מ-1906 ועד 1912 עבד כעוזר בנאי, ומ-1912 החל לעבוד כסדר בבית דפוס.
פעילותו הפוליטית במסגרת הרפובליקה הפולנית השנייה.
ב-1910 הצטרף לחוג הפועלים שנהו אחר הגותו של הפילוסוף המרקסיסט הפולני יאן המפל. להמפל הייתה השפעה משמעותית על השקפותיו הפוליטיות והדתיות של ביירוט, ובהשפעתו התנתק מן הדת.
ב-1912 הצטרף למפלגתו של הפלג השמאלי שפרש מן המפלגה הסוציאליסטית הפולנית כמה שנים קודם לכן.
שנה מאוחר יותר, עבר להתגורר בוורשה, שם עבד בבית הדפוס. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה שב להתגורר בלובלין.
לאחר כיבוש העיר על ידי כוחות האימפריה האוסטרו-הונגרית, השתמט מן השירות הצבאי וחי תחת השם הבדוי "ייז'י בולסלב ביילאק" (Jerzy Bolesław Bielak).