מרשל ברטרם רוזנברג ( Marshall B. Rosenberg; 6 באוקטובר 1934 – 7 בפברואר 2015) היה פסיכולוג יהודי אמריקאי, היוצר של תקשורת לא-אלימה – תהליך תקשורת המסייע לאנשים להחליף ביניהם את המידע הדרוש כדי לפתור קונפליקטים בדרכי שלום. הוא המייסד והמנהל לשעבר של המרכז לתקשורת לא-אלימה (NVC) – ארגון בינלאומי ללא מטרות רווח.
קורות חיים.
רוזנברג נולד בקנטון שבאוהיו, בנם של ג'ין (לבית ויינר) ופרד רוזנברג, מהגרים יהודים-רוסים. בשנת 1943 עברה המשפחה לדטרויט שבמישיגן (שבוע לפני המהומות על רקע גזעני שהתחוללו בעיר). כילד יהודי יחיד בשכונה, הוא סבל ממקרי בריונות ואלימות על רקע אנטישמי ואלה היו בגדר חוויות מעצבות חיים עבורו. הוא סיים את לימודיו בבית ספר תיכון "קולי" בדטרויט.
רוזנברג סיים תואר ראשון באוניברסיטת מישיגן, ובשנת 1961 קיבל תואר דוקטור בפסיכולוגיה קלינית מאוניברסיטת ויסקונסין במדיסון שם למד אצל קארל רוג'רס ובשנת 1966 הוענק לו מעמד חבר כבוד בפסיכולוגיה קלינית ממועצת המנהלים של הבוחנים האמריקאים בתחום הפסיכולוגיה המקצועית.
הוא התגורר עם אשתו ולנטינה באלבקרקי שבניו מקסיקו, שם הקים את המרכז לתקשורת לא-אלימה. לזוג היו כמה ילדים. רוזנברג נפטר בביתו ממחלת הסרטן ב-7 בפברואר 2015, בגיל 80.
פועלו.
המרכז לתקשורת לא אלימה הוקם הודות לעבודה שרוזנברג עשה עם פעילי התנועה לזכויות האזרח בשנות השישים המוקדמות. במהלך תקופה זו הוא סיפק הכשרה במיומנויות גישור ותקשורת לקהילות הפועלות במטרה לאחד בתי ספר ומוסדות ציבור אחרים.
הוא עבד עם אנשי חינוך, מנהלים, ספקי בריאות ובריאות הנפש, עורכי דין, קציני צבא ופקידי ממשל, שוטרים וצוותי בתי סוהר, אנשי דת ואנשי ממשל.
היה חבר במועצת הכבוד של הקואליציה הבינלאומית לתרבות של שלום ואי-אלימות (2001–2010).
טאנדיל
עבודת בית המקדש
ש' שפרה
חיל המשלוח הבריטי
משפיע רוחני
קהל פרושים
פרושים הוא שמה של קהילה חרדית-ירושלמית, שהוקמה בחנוכה ה'תשנ"ט (1998), ומשמרת את מסורת הפרושים בני היישוב הישן. הקהילה מונה כאלף בתי אב. נשיא הקהילה הוא הרב יהושע דוד טורצ'ין.
תולדות הקהילה.
הקהילה נוסדה מתוך רצון לשמר את המסורת הפרושית ולמנוע את מעברם של צעירים רבים לציבור הליטאי או החסידי. בית הכנסת המרכזי של הקהילה הוא מעל לבית הכנסת הר צבי ברחוב צפניה שבשכונת כרם אברהם בירושלים. בתי כנסת נוספים נמצאים בבתי אונגרין, ברמת שלמה ובנווה יעקב. שני סניפים קיימים בביתר עילית (בשכונה A ובשכונה B) שבעה בבית שמש (בשכונות נחלה ומנוחה, רמ"א, ריב"ל, שניים ברמה א', קנה בשם, רמה ג'), ושניים במודיעין עילית (בשכונת ברכפלד ובגרין פארק).
לקהילה אין מוסדות חינוך, אולם קיימים מוסדות בהנהלת וברוח אנשי הקהילה, כמו ישיבת "כנסת אליהו" במושב חזון יחזקאל, ותלמוד תורה "חיי אביגדור" בשכונת קנה בשם בבית שמש.
פעילות בקהילה.
בני הישיבות השייכים לקהילה מאוחדים בארגון "איחוד בני הישיבות". הם נפגשים פעם בשבוע וכן יוצאים לשבתות משותפות ולנסיעות למקומות הקדושים ב"בין הזמנים". במסגרת זו קיימת גם ישיבת בין הזמנים. בחודש אב מתקיים מעמד שנתי של הארגון, ולקראתו יוצא לאור הקובץ "פארי ירושלים" ובו מאמרים שכתבו הבחורים.
בקהילה נהוג לימוד של "עמוד ההלכה", שבמסגרתו נלמד בכל יום עמוד מספר משנה ברורה, לפי לוח לימוד שנתי. מבחנים שבועיים מתקיימים לבחורי הקהילה, ומבחנים חודשיים לאברכים. עלון שבועי בשם "ד' אמות של הלכה" כולל סיכומים של ההלכות שנלמדו והערות ושאלות לחומר הנלמד בשבוע הבא. העלון החודשי "עמוד ההלכה" כולל בירורים הלכתיים המיועד בעיקר לבחורים. מדי כמה שנים נערכת חגיגת סיום של מחזור הלימוד.
הקהילה מוציאה עלון דו שבועי בשם "מורשה", שבו מאמרי חיזוק והגות, ענייני הלכה ופרשת שבוע, וכן ידיעות מחיי הקהילה והודעות.
בכל שנה בפרשת "בראשית" יוצאים חברי הקהילה לשבת במירון. במוצאי השבת חוגגים חלאקה לילדים שמלאו להם שלוש בחצר הרשב"י בליווי תזמורת.
הקהילה חוגגת מדי שנה בחנוכה את הקמתה. לקראת מעמד זה יוצא ספר בשם "אוצרות ירושלים" שבו מאמרים. בתחילת הספר מופיע מדור "גנוזות" שבו כתבים של גאוני ירושלים שעדיין לא פורסמו.
חברי הקהילה.
נשיא הקהילה הוא הרב יהושע דוד טורצ'ין.
הקהילה שייכת לעדה החרדית. רוב חבריה מחזיקים גם בהשקפת העולם האנטי ציונית של "העדה", מקפידים שלא להצביע בבחירות לכנסת ישראל ושולחים את ילדיהם למוסדות חינוך שאינם מקבלים תקציבים ממשרד החינוך. אמנם יש בה גם חברים מתונים יותר, הקרובים בהשקפתם לזרם הליטאי, משתתפים בבחירות ושולחים את ילדיהם למוסדות המתוקצבים על ידי המדינה. ראשי הקהילה אינם מתערבים בנושאים אלו כדי לא לעורר מתיחות. רוב חברי הקהילה לובשים את לבוש חרדי ירושלמי הכולל את הקאפטן הצהוב בשבת ואת הכובע הירושלמי בימות החול. השפה המדוברת היא יידיש בעגה הירושלמית.
קרן זיכרון מרדכי דקהל פרושים.
ארגון "קרן זיכרון מרדכי" של הקהילה קרוי על שם רבי מרדכי צוקרמן, ממייסדיה, ולזכרו של הרב שמואל נטע גראס. הארגון מכשיר אברכים לשמש דיינים, מורי הוראה ור"מים.
הארגון נוסד בתשע"ח. הוא מכתיר מדי שנה "חתן תורה", הנבחן על שמונה מאות דפי גמרא בסדרי נשים נזיקין, עם רש"י, תוס' וראשונים; וכן "חתן הוראה" הנבחן על שמונה מאות דפים טור ושו"ע בסדרי "אורח חיים" ו"יורה דעה", עם נושאי כלים. החל משנת תשע"ט מוכתר גם "חתן הוראה" הנבחן על טור ושו"ע "חושן משפט".
החתנים נדרשים ללמוד את חומר הלימוד במשך תקופה של שנתיים, שבמהלכה הם מקבלים מלגה חודשית, ובתום התקופה נבחנים. בסיום השנה השנייה מתקיים מעמד ההכתרה.
מחוזות וושינגטון
במדינת וושינגטון שבארצות הברית ישנם 39 מחוזות.
הגדול שבמחוזות וושינגטון הוא מחוז אוקאנוגאן (13,644 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז סן חואן (453 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז קינג (כ-1,931,249 תושבים). עיר הבירה, אולימפיה, נמצאת במחוז ת'רסטון.
איבראהים טאהא
מסקין
מסקין הוא שם משפחה.
קוטיק
בן-אור
בן-אור הוא שם משפחה יהודי ישראלי.
סיסו
סיסו הוא שם משפחה.
דרייב
דוד בר רב האי
חבשה קמיס
חבשה קמיס (ሐበሻ חבשה, ቀሚስ קמיס, "שמלה חבשית") היא שמלה מסורתית הנלבשת על ידי נשים חבשיות.
השמלה עשויה מבד שיפון, בדרך כלל בגוונים של לבן, אפור ובז'. נשים אתיופיות ואריתריאיות בדרך כלל לובשות את השמלה באירועים רשמיים, ורבות מהן מתעטפות גם בצעיף שנקרא נטלה מעל השמלה הרשמית. באמריקה הצפונית ובאירופה השמלה משווקת כ"שמלת קפה אתיופית", על שם טקס הקפה המסורתי.
גאבי (לבוש)
גאבי הוא שמיכה/צעיף בד המיוצר בעבודת יד ונלבש על ידי גברים ונשים באתיופיה ובאריתריאה.
בדרך כלל הגאבי עוטף באופן רופף את הראש, הכתפיים ופלג הגוף העליון. הגאבי עשוי מארבע שכבות של בד כותנה או שיפון, בניגוד לקוטה הנלבשת על ידי גברים ולנטלה הנלבשת על ידי נשים, העשויות שתי שכבות.
הגאבי לרוב בצב לבן עם פסי צבע שזורים בזהב, כסף או אדום. באזורים מסוימים באתיופיה לעיתים יהיו צבועים בחום או ירוק.
נטלה (לבוש)
הנטלה היא צעיף בד המיוצר בעבודת יד ונלבש על ידי נשים אתיופיות.
הנשים מתעטפות בנטלה לכיסוי הראש והכתפיים כאשר הן לובשות בגדי שיפון, במיוחד בעת ביקורים בבית הכנסת. הנטלה עשויה משתי שכבות של בד, בניגוד לגאבי העשוי מארבע שכבות. הגרסה הגברית של הנטלה היא הקוטה.
קוטה
קוטה היא צעיף בד המיוצר בעבודת יד ונלבש על ידי גברים אתיופים ואריתריאים.
הגברים מתעטפים בקוטה לכיסוי הראש והכתפיים כאשר הם לובשים בגדי שיפון, במיוחד בעת ביקורים בכנסייה. הקוטה עשויה משתי שכבות של בד, בניגוד לגאבי העשוי מארבע שכבות. הגרסה הנשית של הקוטה היא הנטלה.
בקהילת ביתא ישראל הקוטה משמשת בתפילות כטלית. אצל אנשים אדוקים, היה בה גם פתיל תכלת. כיום המנהג פסק עקב אימוץ היהדות האורתודוקסית על ידי רוב הקהילה.
יונה מגירונדי
עבדי זמן
עַבְדֵי זְמָן הוא שיר משירי רבי יהודה הלוי.
מאפייני השיר.
בשיר שני משפטים, הראשון מנוסח כפתגם והשני מנוסח כמסקנה וכמשאלה הנובעות מפתגם זה.
השיר מתאר את האדם כעבד של הזמן; האדם מוגבל במגבלות הזמן הנשלט בידי האל. ריה"ל קובע כי רק על ידי עבדות האל, ניתן להשיג חופש משיעבוד זה. רעיון דומה כבר הוזכר במשנה במסכת אבות: . הביטוי עבדי עבדים רומז לדרשת חז"ל "כי לי בני ישראל עבדים () - עבדי הם ולא עבדים לעבדים" (). גם הזמן הוא עבד לה', ולכן במקום להיות משועבד לזמן שגם הוא עבד בעצמו, יש להיות עבד ישירות לה'. העבדות לזמן פירושה שיעבוד למקרים החולפים, ובדרך כלל, כפי שנראה מדברי המחבר בספר הכוזרי, המדובר הוא על שעבוד לאופנה שהרבים מתנהגים על פיה באותו זמן, דהיינו חירות מקונפורמיות.
השיר מסיים בקריאה הלקוחה מתוך מגילת איכה, בה מופיע הפסוק:
שירו זה של ריה"ל התפרסם מאוד, והוא מצוטט רבות בספרי המוסר בני תקופת הראשונים, כמו "שערי העבודה" של רבי יונה גירונדי, ו"ספר הישר".
הרעיון בספר הכוזרי.
בסיום המאמר החמישי של ספר הכוזרי, חיבורו הפילוסופי של ריה"ל, מופיע דו-שיח בין הכוזרי לחבר שתוכנו מקביל לתוכן השיר:
ביצוע השיר.
השיר זכה לביצועים אחדים בלחנים שונים. השיר נכלל באלבומה של אתי אנקרי "שירי רבי יהודה הלוי". השיר הולחן בידי מנחם פיליפ, עבור אלבומו הראשון "האדם". מבצעים נוספים הם מורין נהדר, מנחם קרן וציון אזרד.
דיאנה פטרסקו
דיאנה פטרסקו (נולדה ב-14 במאי 1989). היא קראטה-קא ישראלית בעלת חגורה שחורה דאן 2. אלופת ישראל ואלופת המכביה (2013), חברה בהתאחדות הקראטה בישראל.
ביוגרפיה.