סרט פילוסופי משנת 2006 המאופיין בנראטיב אפיזודי לא ליניארי. הסיפור מתרחש בתל אביב של היום בשילוב אפיזודות מתוך אלף לילה ולילה של הרון א־רשיד בבגדאד של המאה השמינית. בסרט מככבים אפרת גוש (שגם שרה בו שלושה שירים); מוחמד בכרי, המגלם שלושה תפקידים שונים; יעל הדר; עמוס תמם ומירב גרובר. צילם חנניה בר.
סרט של משוטטים.
סרט זה מתעד את הפקת סרטו של נאמן "נוזהת אל-פואד", שצולם בשנים 2005–2006. הסרט בוחן את האופן הלא שגרתי שבו נעשה אותו סרט ואת השפה הקולנועית האלטרנטיבית שפיתח נאמן בניסיון להתיידד עם המוות ולהכניע אותו, לדבריו. השפה הקולנועית הכאוטית-במתכוון של נאמן נוצרה בסביבת עבודה בלתי שגרתית, סביבה שבה ויתר על ההיררכיות המקובלות בתעשיית הקולנוע ובחר בעשייה מתוך חופש וחוסר ודאות. ביימו דוד דרזי ומעין רוגל.
זיטרה.
סרט תיעודי משנת 2008 המתעד הצגה על המוזיקאים היהודים בגטו טרזיינשטט, שנערכה בתיכון עירוני א' בתל אביב. המחזאית, אליענה שכטר, המחיזה את סיפוריה של ניצולת הגטו מנקה אלטר. בהצגה המקורית שיחקו תלמידים ישראלים, ולצורך צילומי הסרט צורפו גם תלמידי הקונסרבטוריון למוזיקה משוורין שבגרמניה. שכטר ביימה מחדש את ההצגה בגרמנית ובעברית, כך ששחקנית או שחקן דוברי גרמנית עונים בעברית או להפך. הסרט כולל גם ריאיון עם הניצולה אלטר.
למדבר.
סרט (2016) על משה סלע, שהיה ממקימי יוטבתה ונאות הכיכר ולאחר מלחמת 1967 עבד כעשר שנים עם הבדואים בדרום סיני ולמענם.
בימים אלו נאמן עובד על סרט עלילתי על פי תסריט שכתב עם סופר אמריקני, ויין קארלין, ששירת בווייטנאם במארינס. קארלין כתב ספר על סרטם העתידי (Wayne Karlin, War Movies: Journeys to Viet Nam: Scenes and Out-Takes, Curbstone Press, 2005). הסרט עוסק בילדה וייטנאמית שהוריה נהרגו ב־1975, היא מגיעה לארצות הברית ומאומצת על ידי זוג אמריקנים. כשהיא מתבגרת היא יוצאת למסע חיפוש שורשים בווייטנאם.
נאמן עורך את ספרו על הקולנוע הישראלי, שעתיד לראות אור בספריית אופקים בהוצאת עם עובד.
פעילותו הציבורית ועמדותיו הפוליטיות.
ג'אד נאמן היה מיוזמי קרן הקולנוע הישראלי וממקימיה בשנת 1979, עם יעוד לבנון, רנן שור, נחמן אינגבר ואמיל קנבל (מילק), על פי דגם של קרנות קולנוע באירופה. בשנים 1970–1971 נמנה עם מייסדי איגוד במאי הקולנוע והטלוויזיה.
נאמן היה בין מקימי הרשימה המתקדמת לשלום, רשימה יהודית־ערבית שהשתתפה בבחירות לכנסת ב־1984 והכניסה לתוכה את חברי הכנסת מתי פלד ומוחמד מיעארי. בשנת 1999 יזמו ג'אד נאמן, אסנת טרבלסי, ג'ורג' ח'לייפי ודאוד כותאב את "פסטיבל הסרטים לזכויות אדם", פסטיבל ראשון ויחיד שנערך כשיתוף פלסטיני–ישראלי. הפסטיבל התקיים בו־זמנית בסינמטק תל אביב ובמרכז תרבות ברמאללה.
בשנת 2000 יזם נאמן הקמת גוף ציבורי ששמו "הפורום החברתי לאיכות השידור", שיצא למאבק ציבורי נגד הקמת ערוץ 10 ובעד ערוץ איכות על פי דגם ערוץ 4 הבריטי. הפורום היה משותף ל"פורום היוצרים הדוקומנטריים" ול"קשת הדמוקרטית המזרחית", והיו פעילים בו איל חלפון, ויקי שירן, אסנת טרבלסי, יהודה שנהב, יוסי יונה, עמית גורן, אפרים ריינר, אבנר בן־עמוס, יוסי דהאן ועוד יוצרים ופעילים פוליטיים. המאבק נמשך כשנה והייתה הסכמה בממשלה באותה עת לפתוח ערוץ טלוויזיה ניסיוני. לבסוף, עקב פריצתה של האינתיפאדה השנייה, נכשל המאבק.
בשנת 2004, בבית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו־יורק, יזמו ג'אד נאמן והסופר האמריקני ויין קארלין, לוחם המארינס בשנות השישים, מסע של סטודנטים לקולנוע לווייטנאם במטרה לצלם עדויות של ותיקי קרבות מכל הצדדים של מלחמת וייטנאם.
בשנת 2008 הצטרף נאמן לצוות הקמה של חוג לתקשורת ומדיה במכללה הערבית מאר אליאס בגליל. המאבק נסב על הזכות לקיים בישראל מוסד השכלה גבוהה שינהיגו אנשי אקדמיה ערבים ושיהיה בעל זיקה לתרבות הערבית. המטרה הייתה להקנות לסטודנטים בציבור הערבי כלים מקצועיים כדי שיוכלו להשתלב בעשייה הטלוויזיונית והקולנועית הכללית בישראל.
נאמן אחז בעמדות שמאל רדיקליות. במאמר שפרסם ב־2007 תיאר את שליטת צה"ל בשטחים: "משטר עריצות[...] שמתוחזק באמצעות אליטה ממושמעת שצועדת, חיילי היחידות הקרביות של צה"ל. בה בשעה הוא רוכב על גל משיחיות פוליטית מבית מדרשו של גוש־אמונים וספיחיו[...] המשטר אינו בוחל בשיטות של עינויים, צנזורה, מחנות־מעצר ובתי כלא, גירוש ומעשי רצח. האוטופיה הציונית שבשנת 1948 המיטה על הפלסטינים את אסון 'הנכבה', התחלפה עם הכיבוש בשנת 1967 במשטר עריצות". חתם על עצומות שונות של השמאל הרדיקלי בנושא הסכסוך הערבי־ישראלי. ביום העצמאות 2007 השתתף בטקס הדלקת משואות אלטרנטיבי שערכה תנועת "יש גבול".
ב־2011 התבטא נאמן בריאיון לרדיו גלי ישראל: "הדבר הרצוי כאן, שהעניין יוכרע במלחמה[...] שתהיה מלחמת אזרחים בין הימין לשמאל[...] המתנחלים כמובן ינצחו כי יש להם רוב בציבור הישראלי ובממשלה, ואז תהיה כאן מדינה פשיסטית והכל יסתדר". את דבריו סיים בקריאה "יחי המוות!", שהייתה סיסמת הפשיסטים במלחמת האזרחים בספרד. כמה ימים לאחר מכן אמר נאמן שהתכוון לעורר סערה ציבורית ולהעלות את הנושא לסדר היום.
נאמן הוצב במקום ה־103 ברשימת מרצ בבחירות לכנסת השמונה עשרה ב־2009 ובבחירות לכנסת התשע עשרה ב־2013.
מאמרים מתוך מחקריו.
דרגה אפס בקולנוע.
המאמר, שראה אור בכתב העת "קולנוע", היה לראשון שהתייחס לסוגה הפופולרית של סרט הבורקס כטקסט תרבותי. המאמר עוסק ביחסים המעמדיים בין אשכנזים למזרחים ובמסר החברתי של סרטי הבורקס.
סמנטיקה אנליטית ב"קונפורמיסט".
מאמר שכתב נאמן עם רחל גיורא, חוקרת הספרות והבלשנות מאוניברסיטת תל אביב. בשימוש בשיטות בלשניות (פרגמטיקה) המאמר מציע מתודה לניתוח סרטים בעלי נרטיב משובש, כדוגמת הסרט "הקונפורמיסט" של ברנרדו ברטולוצ'י. בניתוח המחברים מנסים להראות כי נוסף לסיפור העלילה, הסרט ערוך גם במבנה של מאמר שניתן לקרוא אותו ולפענח את מסריו.
קמרה אובסקורה של הנופלים: הפדגוגיה הצבאית ואביזריה בקולנוע הישראלי.
במאמר זה נאמן עוסק בהתעללות שמאפיינת את האימונים בצבא, כפי שניתן לראות בסרטים "אחד משלנו" של אורי ברבש או בסרטו של נאמן "מסע אלונקות". בסרטים על אימון צבאי החיילים מתאמנים, מצד אחד, לפגוע ולהרוג את האויב, ומצד אחר להיות מוכנים להיפצע ולהיהרג בעצמם. את הפדגוגיה הצבאית הזאת משיגה המערכת הצבאית באמצעות שיטת ה"טרטורים".
מכונת המלחמה המטלורגית: על נוודות בסרט רשימת שינדלר.
במאמר זה נאמן בוחן את הקשר בין הסרט "רשימת שינדלר" לתאוריית "מכונת המלחמה" של דלז וגואטרי. נאמן טוען כי היהודים ניצלו לא רק בזכות הכסף ששילם אוסקר שינדלר לעמיתיו הנאצים, אלא גם משום שהפך אותם לפועלי מתכת. במפעל הראשון הם ייצרו סירים ומחבתות בשביל בסיסי הצבא, במפעל השני הם ייצרו חלקי חילוף לרכב ולשריון, ובמפעל השלישי הם ייצרו תרמילים לפגזי תותחים. ככל שהאיום לרצוח אותם גבר, כך הצליח שינדלר לשדרג את מיומנותם כפועלים והגביר את חסינותם מפני השמדה. ההיסטוריה מלמדת, לדעת נאמן, כי פועלי מתכת ויצרני נשק זכו מאז ומעולם לחסינות מיוחדת מצד כל הצדדים הלוחמים.
פרעות תרמ&quot;א
פרעות תרמ&quot;ב
ג'אד נאמן
רמש&quot;ש
אברהם אלעזר פרנקל
קלאופטרה הראשונה, מלכת מצרים
קלאופטרה הראשונה אפיפנס (סביבות 204 – 176 לפנה"ס) הייתה נסיכה מבית סלאוקוס. היא נישאה לתלמי החמישי בשנת 193 לפנה"ס והפכה למלכת מצרים.
משפחתה.
קלאופטרה הייתה בתם של אנטיוכוס השלישי ולאודיקה השלישית, אחותם של אנטיוכוס הרביעי וסלאוקוס הרביעי שהיו מלכים בבית סלאוקוס.
היו לה לפחות 3 ילדים:
קורות חייה.
בשנת 197 לפנה"ס, כבש אנטיוכוס השלישי מספר ערים באסיה הקטנה שהיו לפני כן בשליטת בית תלמי. הרומאים תמכו במצרים. במסגרת משא ומתן לשלום שהתנהל בשנת 196 לפנה"ס בין הצדדים בליסימאכיה (עיר הלניסטית בתראקיה), הציע אנטיוכוס להשיא את בתו קלאופטרה עם תלמי החמישי. הם התארסו ב-195 לפנה"ס והתחתנו ברפיח ב-193 לפנה"ס. באותה עת היה תלמי החמישי בן 16 וקלאופטרה הראשונה בת כ-10 שנים. על פי יוסף בן מתתיהו קלאופטרה קיבלה כנדוניה לנישואים את קוילה-סוריה ולכן טענו מלכי בית תלמי שהשטח הזה שייך למצרים. הוא כותב: . בפועל הבעלות על האזור נשארה ביד הסלאוקים שקיבלו את השטח בעקבות קרב בניאס שהתרחש בשנת 198 לפנה"ס.
באלכסנדריה נקראה קלאופטרה "הסורית". כחלק מפולחן בית תלמי היא הוכתרה יחד עם בעלה בתואר אפיפנס. בנוסף בהתאם למסורת המצרית נקראה גם אחותו של תלמי החמישי. בוועידה של כוהני דת מצריים שהתקיימה בממפיס בשנת 185 לפנה"ס, הועברו אליה כל הכיבודים שתלמי החמישי קיבל בשנת 196 לפנה"ס ונכתבו על גבי אבן רוזטה.
בשנת 187 לפנה"ס קיבלה מינוי של יועץ רם מעלה למלך, ובשנת 180 לפנה"ס לאחר מותו של בעלה, שלטה קלאופטרה כעוצרת במצרים בשם בנה תלמי השישי. היא הייתה המלכה המצרית הראשונה ששלטה לבדה על מצרים. ניתן להסיק זאת מטקסטים שנכתבו על גבי פפירוסים שנכתבו בין השנים 176-179 לפנה"ס, בהם היא מופיעה בתואר "תיאה אפיפנס" ושמה מופיע לפני שמו של בנה. היא גם טבעה מטבעות שבהם שמה מופיע לפני שמו של בנה.
זמן קצר לפני מותו תכנן תלמי החמישי לצאת למלחמה כנגד בית סלאוקוס שנשלט באותה עת על ידי סלאוקוס הרביעי שהיה אחיה של קלאופטרה. עם עלייתה לשלטון היא הפסיקה את כל ההכנות ליציאה למלחמה.
קלאופטרה מתה בסביבות 176 לפנה"ס, 4 שנים לאחר הפיכתה לעוצרת ושליטה במצרים.
ממצא ארכאולוגי בישראל.