מיה מסכימה מיד ומתחיל המסע של מיה והגמילה מהשמיכה.
במסע שלהם הם עוברים ביער מפחיד בו זאב גדול, אחר כך נתקלים בסערה בים, הר געש פולט עשן. מיה לא מהססת ומצילה את סבא וסבתא כל פעם מחדש בעזרת שמיכתה וכל פעם אחרי ההצלה שמיכתה קטנה יותר.
אך מיה תעשה הכל כדי להגיע ליעדה המבוקש ולהיות בת ארבע.
בבוקר שמיה מתעוררת היא שואלת את סבתא האם היא כבר בת ארבע? סבתא של מיה מאשרת זאת.
מיה שמחה עד מאוד ורצה לספר לכולם אך שבאה לקחת את שמיכתה ראתה אותה כקרע קטן ומכווץ.
מיה נזכרה במסע שעברה בלילה כדי להגיע לגיל ארבע, הניחה את פיסת השמיכה על מיטתה ורצה לספר לכולם שהיא בת ארבע.
בסוף הסיפור ניתן לראות שהגמילה מהשמיכה הצליחה על ידי המסע שעברה מיה עם סבא וסבתא.
משחקי סוף עונה
משחקי הצלבה
הפועל ראשון לציון
שער טולדו
שער טולדו (בספרדית: Puerta de Toledo) הוא אנדרטה במדריד, בירת ספרד.
היסטוריה.
כבר במאה ה-15 ניצב בחומות העיר מדריד שער שנקרא על שמה של העיר טולדו, אליה הובילה הדרך היוצאת ממנו. בשנת 1625, כחלק מבניית חומה חדשה על ידי המלך פליפה הרביעי, נבנה שער טולדו חדש, במיקום קרוב יותר למרכז העיר מדריד.
התוכנית הראשונה לבניית שער טולדו הנוכחי עלתה בימי שלטונו בספרד של ז'וזף בונפרטה. התוכנית מעולם לא יצאה לפועל בשל גירושם של הצרפתים, ובמקומה נבחר תכנון חדש של השער כאנדרטה להנצחת עלייתו בחזרה לשלטון של המלך פרננדו השביעי. השער נבנה בין השנים 1817 ו-1827, והוא עשוי לבני גרניט ומורכב מקשת מרכזית ושני שערים משניים.
עיצוב.
לצד הקשת המרכזית בנויים עמודים ופילסטרים האופייניים לסדר האיוני של אדריכלות יוון העתיקה. בראש הקשת המרכזית ושערי המשנה מוצבים פסלים המייצגים את צבא ספרד שניצח במלחמה. מעל הקשת המרכזית ומתחת לפסלים שבראשה, נמצא כיתוב בלטינית שפירושו:
השער כיום.
שער טולדו ניצב כיום במרכזו של מעגל תנועה מדרום למרכז מדריד. השער אינו משמש כיום למעבר כלי רכב או אנשים ועומד כאנדרטה בלבד. במהלך כריית מנהרות לרכבת התחתית מתחת לשער התעוותה מעט הקשת המרכזית, אך זו שוקמה בשנת 1995 על ידי העירייה ולא ניתן להבחין כיום בנזק.
לות'לוריין
לות'לוריין (באנגלית: Lothlórien), ממלכת היער הזהוב של האלפים בארץ התיכונה, בעולם הפנטזיה המתואר בספרי ג'ון רונלד רעואל טולקין.
מקור השם.
לשם לות'לוריין (חלום, זהב - Lor + פריחה - Loth), בלשון סינדארין ישנם כמה פירושים:
תיאור.
לות'לוריין, ממלכת היער הזהוב של העלפים, נודעה כיפה ביותר בכל מחוזות הארץ התיכונה בעידן השלישי.
הממלכה ישבה ממזרח למוריה, בין הרי הערפל וממערב לנהר אנדוין, במתחם שבין שני נהרות - אנדוין וקלברנט, באזור שנקרא בפיהם ה„ניית'“, כלומר ראש החץ. העיר הראשית, קרס גלד'ון, ישבה בחלק הצר ביותר של הניית', היכן ששני הנהרות הצטלבו, מקום שנקרא בפיהם אגלדיל, ה"זווית".
יושבי הממלכה, עלפי היערות, נשלטו לאורך השנים בידי קומץ מנהיגים מעדת הננדור.
הם נהגו לבנות את מעונם במרומי העצים וכונו הגלד'רים, עם העצים. בעידן השלישי, הממלכה הונהגה בידי קלבורן וגלדריאל, אדון וגבירת לות'לוריין, והתווספו אליה עלפים מעדות הסינדר והנולדור. אז נהפכה הממלכה לבית עבור כל עלף בארץ התיכונה.
לות'לוריין, בהקבלה לגני לורין שבולינור, שנודעו ביופיים הרב, מקיימת את הרוח של ארדה, העולם הישן, בתחומי הארץ התיכונה. נאמר שבריוונדל נשתמר זכרונם של דברים עתיקי-יומין, ואילו בלות'לוריין הדברים העתיקים הוסיפו לחיות.
הממלכה מחזיקה בתפקיד חשוב בעלילת שר הטבעות כמרכז ההתנגדות של העלפים במלחמתם בסאורון, ששיבש את סדרי הזמן בארץ התיכונה, ובניסיונה לקיים מרחב אידילי חסר זמן, שהרוע אינו יכול להכתימו, היא מספקת מקום מפלט לדמויות שמתגוררות או מבקרות בה.
קורות הממלכה.
בתחילת העידן הראשון, כמה מעלפי הנאנדור, עלפי היערות, התיישבו באדמות שממזרח להרי הערפל. היער שאותו אכלסו נקרא לינדורינאנד ונודע בהמשך בשמות לורינאנד ולות'לוריין.
בעידן השני, בימי מלחמת העלפים בסאורון, הצטרפו לממלכה כמה מנהיגים מעדות הסינדר והנולדור, ובראשם אמדיר, שהיה למלכם. גלדריאל וקלבורן, שישבו בארגיון, בחרו גם הם לעבור ללורינאנד. גלדריאל נטעה את זרעי עץ המלורן שקבלה מגיל-גאלאד, ופריחתם הזהובה לבלבה ברחבי הממלכה. אמדיר נהרג בקרב דאגורלאד, בימי מלחמת הברית האחרונה בין העלפים ובני האדם כנגד סאורון.
בנו אמרות', מלך תחתיו בראשית העידן השלישי, אך עם הופעתו של הבאלרוג במוריה עזב את הממלכה, כרבים מבני לות'לוריין, ויצא בעקבות אהובתו נימרודל, ובדרכו לוולינור טבע בים. אמרות' היה המלך האחרון בממלכה. לאחר עזיבתו, קלבורן וגלדריאל הנהיגו את הממלכה כאדון וגבירת לות'לוריין. גלדריאל הגנה על הממלכה בעזרת נניה, טבעת המים, שבזכותה הטבע המשיך להתקיים ללא רקבון או קמילה ושום רוע לא הצליח לחדור פנימה. בני הזוג בנו את קרס-גלד'ון, עיר הגלד'רים, על ענפי המלורן וקבעו בה את משכנם.
בזמן מלחמת הטבעת, בסוף העידן השלישי, לות'לוריין שמשה מקום מפלט לחברי אחוות הטבעת שעשו דרכם למורדור, ולגנדלף שהגיע להחלים בה לאחר הקרב עם הבאלרוג במכרות מוריה.
כוחות סאורון, ששכנו במבצר דול גולדור, ערכו שלושה ניסיונות התקפה על לות'לוריין, אך נהדפו פעם אחר פעם. הגלד'רים ערכו מתקפת נגד והפילו את חומות המבצר, לאזור ששוחרר הם קראו מזרח לורין.
בסיום המלחמה, לאחר שכוחות טבעות הכוח החלו להחלש, גלדריאל עקרה לוולינור יחד עם מרבית העלפים. קלבורן הוביל את שארית בני עמו למזרח-לורין, ועקר לוולינור במהלך העידן הרביעי וממלכת לות'לוריין ננטשה.
קרין אמרות'.
גבעה בלות'לוריין, מכוסה בפרחי אלנור ונפרודיל, נודעה כמקום משכנם של אמרות' ואהובתו נימרודל בימי קדם. במקום זה נפגשו ארוון ואראגורן ונשבעו אמונים זה לזו. לאחר מותו של אראגורן, בבואה של ארוון ללות'לוריין הנטושה, נשארה לבדה בקרין אמרות' עד למותה.
מסרק דיראק
במתמטיקה, מסרק דיראק או מסרק הלמים (או רכבת הלמים) (בעיבוד אותות) סדרה אינסופית, מחזורית של פונקציית דלתא של דיראק המבוטאת כך:
ומאחר והסדרה מחזורית היא ניתנת לייצוג כטור פורייה:
המסרק של דיראק שימושי מאוד בתחומי הנדסת חשמל, עיבוד אותות ומערכות אופטיות.
תכונת ההכפלה.
תכונת ההכפלה נגזרת ישירות מתכונות פונקציית דלתא של דיראק :
טור פורייה.
ממחזוריות הפונקציה ב T נובע :
טור פורייה מרוכב לפונקציה מחזורית זו :
כאשר קבועי פוריה הם :
והתוצאה :
התמרת פורייה.
התמרת פורייה של מסרק דיראק היא גם מסרק דיראק:
עד כדי קבוע
דגימה.
הכפלה של אות רציף במסרק דיראק היא אות דגום אידיאלי ושימושית מאוד בתורת הדגימה.
שרה לבני
שרה לבני (נולדה כשרה רוזנברג; 30 במרץ 1922 – 8 באוקטובר 2007) הייתה מלוחמות האצ"ל.
ביוגרפיה.
שרה רוזנברג נולדה בוורשה בירת פולין. בגיל שלוש עלתה עם משפחתה לארץ ישראל, והתגוררה בחיפה.
בנעוריה הייתה חברה במכבי הצעיר והצטרפה ל"הגנה", אך משפטו של ראשון עולי הגרדום - שלמה בן יוסף וההפגנות סביב תלייתו השפיעו עליה עמוקות, בגיל 16 עברה לתנועת בית"ר ובהמשך הצטרפה לשורות האצ"ל.
תחילת פעילותה הייתה בהפעלת משתף פעולה ערבי תושב עכו כדי שיצור קשר בין מפקדת אצ"ל ובין חבריה שבכלא. בהמשך, לאחר מעצרם של 38 חברי האצ"ל במשמר הירדן וכליאתם במחנה המעצר מזרעה, סייעה שרה עצמה בשמירת קשר אתם, תוך שהיא מתחזה לעוזרתו של רופא השיניים שטיפל בהם. בתקופת הסזון עברה לצפת, שם עבדה כגננת, וכן עסקה בגיוס חברים לסניף האצ"ל שם, וכך הכירה את מיכאל אשבל. לאחר שנתיים בצפת עברה לתל אביב.
ב-1942 הכירה את איתן לבני, ממפקדי האצ"ל, ולימים חבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד. ב-12 בינואר 1946 השתתפו שניהם בשוד רכבת הכסף, כאשר שרה נמנתה עם קבוצה של שבע נשים שהובילה את כספי השוד לתל אביב. איתן לבני נעצר באפריל 1946 ונדון למאסר ממושך. באוקטובר 1946, נעצרה שרה על ידי שלטונות המנדט הבריטי, ונכלאה בבית הסוהר לנשים בבית לחם. בדצמבר 1947 הועברה למחנה המעצר בעתלית, שבו ביימה התקף תוספתן על ידי הזרקת חלב חם לשרירים, אשר הוביל לאשפוזה בבית חולים, וממנו ברחה.
כינויה באצ"ל היה "יעל", אך בנוסף כינו אותה "שרה הקטנה". בעת שהייתו בתא הנידונים למוות לאחר שנגזר דינו לתליה, כתב חברה מיכאל אשבל עבורה את השיר "עלי בריקדות" בעיבוד מהשיר היידי "פארטיזאנער ליבע" (אהבן פרטיזן), והתחיל אותו במילים "היום שרה הקטנה". זאת לאור כך שבהזדמנות בה שר את השיר האמור בנוכחות חברי האצ"ל ביקשה ממנו לתרגם אותו לעברית והוא הבטיח לה שיעשה זאת. אשבל לבסוף לא נתלה (בעקבות חטיפת קצינים בריטיים כבני ערובה בידי המחתרת) אך נהרג במהלך הפריצה לכלא עכו והשיר היה לאחד משירי המארש האהובים ביותר על אנשי האצ"ל.
יומיים לאחר קום המדינה, ב-16 במאי 1948, נישאה שרה לאיתן לבני, לאחר שלבקשת אמו של איתן, התיר הרב איסר יהודה אונטרמן את עריכת החופה במהלך ספירת העומר. חתונתם הייתה החתונה הראשונה שנערכה במדינת ישראל לאחר הקמתה.
לזוג לבני נולדו שלושה ילדים, בהם ציפי לבני, לימים ממלאת מקום ראש הממשלה ושרה בממשלות ישראל.
לאחר קום המדינה שרה לבני הייתה עקרת בית במשך שנים, ובסביבות 1974 החלה לעבוד בעיריית תל אביב.
נפטרה ב-2007, בגיל 85.
טורקמניה
גנב בחוק
גנב בחוק (ברוסית: вор в законе, נהגה "ווֹר וְ זָקוֹנֶה") הוא מושג ברוסית המתאר עבריין מקצועי, בדומה למילה מאפיונר שמקורה אטלקי. אלו המזדהים כ"גנבים בחוק" לרוב מקושרים למאפיה הרוסית.
היסטוריה.