גלעד ויינגרטן (נולד ב-17 ביולי 1938) הוא דוקטור למדעי הספורט ופסיכולוגית ספורט. כיהן בתפקידים בכירים במוסדות החינוך הגופני והספורט בישראל בשנים 1970–2003. משמש כפרשן בשידורי טלוויזיה במשחקים האולימפיים ואירועי ספורט אחרים. היה אלוף ישראל בקפיצה לרוחק ב-1962.
ראשית חייו.
ויינגרטן נולד בתל אביב. בגיל חמש עבר להתגורר בקריית חיים, שם סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ושירת בצה"ל במסגרת הנח"ל. התאמן בהפועל קריית חיים באתלטיקה בהדרכת יצחק מנדלברוד.
עם תום שירותו הצבאי, למד במדרשה לחינוך גופני במכון וינגייט בשנים 1959–1961, והוסמך להוראת החינוך הגופני. לימד מקצוע זה בקריית אתא ובטכניון עד סוף שנת 1964.
קריירה ספורטיבית.
ויינגרטן הצטיין כנער ביכולותיו האתלטיים והופנה על ידי ראובן ארצי, מורו לחינוך גופני בבית הספר התיכון בקריית חיים, למאמן האתלטיקה יצחק מנדלברוד, אצלו התאמן במשך כל שנותיו כאתלט. הצטיין בעיקר בקפיצה לרוחק, מקצוע בו השתתף בנבחרת ישראל, בתחרויות ארציות ובינלאומיות. בשנת 1962 זכה באליפות ישראל בתוצאה של 7.10 מ'. שנה לאחר מכן קבע את תוצאתו הטובה ביותר בתחרות בסן פאולו – 7.37 מ'. בסיוע רוח גבית מעל 2 מ' לשנייה הצליח לקבוע תוצאה של 7.44 מ' בשנת 1962. ויינגרטן הצטיין גם בריצות קצרות ורץ 100 מ' ב 10.8 ש'.
לימודים ופעילות אקדמית.
ב-1964 החל ללמוד חינוך גופני לתואר ראשון בוויומינג שבארצות הברית יחד עם חברו גדעון אריאל. הוא מימן את לימודיו בעזרת מלגת ספורט.. לאחר מכן המשיך לתארים שני ושלישי באוניברסיטת מינסוטה בארצות הברית, שם השלים בהצטיינות את לימודי התואר השלישי במדעי הספורט ובפסיכולוגיה של הספורט. עם שובו לישראל ב 1970, על מנת לנהל את בית הספר למאמנים במכון וינגייט, החל גם להרצות שם על פסיכולוגיית ספורט והיה חלוץ בתחום זה. בהרצאותיו הדגיש את חשיבות הקשר בין תכונות אישיות, מוטיבציה, רמת חרדה ושליטה במצבי לחץ בביצועים ספורטיביים. כן חקר את הקשר הפסיכו פיזיולוגי שבין כושר גופני לתפקוד מנטלי במצבי לחץ. ייעץ ותירגל ספורטאים אינדיבידואליים וקבוצות בנושאי אימון מנטלי, הדמיות, שליטה במצבי לחץ ושיפור הריכוז.
פעילות במוסדות הספורט בישראל.
ב-1970 חזר ויינגרטן לישראל ומאז ועד 1984 ניהל את בית הספר למאמנים ולמדריכים שהיה אז היחידי מסוגו בארץ. בתקופה זו עמדו בראש מגמות האימון בבית הספר יהושע רוזין (כדורסל), עמנואל שפר (כדורגל),עמיצור שפירא (אתלטיקה ), יוסף טלקי (שחיה) ואחרים.
בשנים 1984–1987 ניהל את המחלקה למחקר ולרפואת ספורט במכון וינגייט. לאחר מכן מונה למנהל אגף הספורט במכון, שכלל גם את היחידה לספורט הישגי, מחקר ורפואת ספורט. בין השנים 1991–1999 כיהן כמנכ"ל מכון וינגייט ובמסגרת תפקידו זה יזם והקים את הפנימיה לטיפוח צעירים מחוננים בספורט ופעל להפיכת המכון למרכז קידום הספורט ההישגי בישראל.
עם סיום תפקידו כמנכ"ל מכון וינגייט, העביר את פעילותו למכללה האקדמית לחינוך גופני במכון וינגייט. שם הקים מגמת ספורט ותקשורת, ריכז לימודי תואר שני בשיתוף עם אוניברסיטת חיפה וניהל את המחלקה למקצועות מעשיים במכללה. בשנת 2003 סיים את תפקידו זה ויצא לגמלאות.
ויינגרטן היה יו"ר איגוד האתלטיקה הישראלית, חבר הנהלת התאחדות הספורט ויועץ לוועדת הספורט של הכנסת. עמד פעמיים בראש וועדת השופטים לבחירת זוכי פרס ישראל בתחום הספורט ותרבות הגוף, שהמליצה על הענקת הפרס לאסתר רוט שחמורוב, ליהושע רוזין, ליעקב חודורוב ולרלף קליין. בין השנים 2013–2005 היה מנכ"ל העמותה לתמיכה בוועד האולימפי וקבע את הקריטריונים לתמיכה בספורטאים אולימפיים ישראלים מקרן סידני פרנק. הקים את הוועדה למניעת סמים בספורט של הוועד האולימפי. שימש כיו"ר אגף הספורט של המכביות ה 17 וה 18.
פרשנות באמצעי התקשורת.
ויינגרטן משמש כפרשן באמצעי המדיה השונים בתחום האתלטיקה הקלה, החל משנת 1972. השתתף כפרשן בערוץ 1 בטלוויזיה ב-11 משחקים אולימפיים, 15 אליפויות עולם ואירועים בינלאומיים נוספים. השתתף גם כפרשן בסיקור מפעלי ספורט חשובים באתר ספורט 1 ובערוץ הספורט. פרסם מאמרים והרצה בנושאים הקשורים לספורט ותקשורת תוך התמקדות בחקר השפעות הגומלין בין טלוויזיה וספורט.
פעילות אקדמית מחוץ לישראל.
ויינגרטן שימש מרצה אורח באוניברסיטאות בארצות הברית, טורקיה, אוסטרליה, קרואטיה, גרמניה, סלובניה, צ'כיה והונגריה. בשנת 1983 היה פרופסור אורח בדרום אפריקה.
ספרים ומאמרים.
הפסיכולוגיה של הספורט והפעילות הגופנית
מאמרים מדעיים בנושאי פסיכולוגיה ותקשורת
בנוסף היה בעל טורים שבועיים בעיתונים מעריב וחדשות
פרסים ועיטורים.
פרס מפעל חיים על פרשנות הספורט בטלוויזיה - המרכז הבין תחומי - אוניברסיטת רייכמן.
חיים אישיים.
ויינגרטן נשוי משנת 1964 לחיה בן חנן ולהם שלושה בנים ובת בנוסף יש לו אחות חגית.
דוד בוחבוט
דוד (ניאו) בוחבוט (נולד ב-28 באפריל 1994) הוא משורר, עיתונאי, מבקר שירה, עורך ומורה ישראלי.
ביוגרפיה.
בוחבוט גדל בשכונת פסגת זאב בירושלים. החל לפרסם שירה בהיותו נער. במהלך השנים, פורסמו שיריו בכתבי עת רבים ובהם "הו!", "עכשיו", "הבה להבא", "עיתון 77", "מאזנים" וכן בעיתונות המודפסת.
ב-2014, בגיל 19, החל בוחבוט לפרסם ביקורות שירה במוסף "ספרים" של עיתון "הארץ". הוא ביקר מספר פעמים את השתלטותו של שיח הזהויות הפוליטי על השירה העברית. את עיקר הביקורת הפנה בוחבוט כלפי קבוצת "ערס פואטיקה" (אותה כינה בעבר "תנועה פוליטית מקורנפת, שיכורת-ההון-הסימבולי-החדש"), בדגש על המשוררים רועי חסן ועדי קיסר. בהמשך, עבר לכתוב במוסף "גלריה שישי" של העיתון, שם פרסם ראיונות עומק שערך עם אנשי ספרות.
ב-2015 הקים מחדש יחד עם עודד כרמלי את פסטיבל תל אביב לשירה, הנערך מדי שנה בניהולם ומתקיים במועדוני לילה וברים ברחבי העיר. ב-2016 ייסד בוחבוט את סדרת הספרים "רף – לשירה, הגות וביקורת" בהוצאת "כתב" והוא משמש כעורכה הראשי. במסגרת הסדרה ראו אור ארבעה ספרים, ביניהם הספר "דור הביט – אנתולוגיה לשירה", שפורסם ב-2021, בעריכתם של בוחבוט ורעואל שועלי. הספר הוא מקבץ תרגומים ראשון מסוגו בעברית שמוקדש לשירתם של משוררי דור הביט.
ב-2017 נכלל ברשימת "הצעירים המבטיחים" של עיתון "Time Out תל אביב". בנימוק לבחירתו לרשימה נכתב כי "שירתו של בוחבוט הדוקה והוא לא מסתמך רק על וירטואוזיות לשונית. הוא אוסף בשיריו את התכנים העמוקים ביותר של הנפש האנושית, אך כמו כל משורר שמכבד את עצמו מוצא גם זמן להתקוטט עם משוררים אחרים". ב-2018 ראה אור ספרו הראשון, "באישון ליל נצח", בסדרת 'ריתמוס' של "הקיבוץ המאוחד" ובעריכת דורי מנור. ב-2019 זכה בפרס שרת התרבות למשוררים בראשית דרכם.
בוחבוט מכהן כיושב ראש ועדת ספרות של מועצת הפיס לתרבות ולאמנות ומשמש כחבר המועצה מ-2017. לצד פועלו הספרותי, מגיל 18 בוחבוט משמש כמורה לכתיבה יוצרת בבתי ספר יסודיים.
יצירתו.
ספרים שכתב:
ספרים בעריכתו:
קישורים חיצוניים.
מיצירתו:
על יצירתו:
פרסומים נוספים:
ראיונות:
הפיגוע באלעד
הפיגוע באלעד היה פיגוע גרזן שביצעו שני מחבלים פלסטינים חמושים בשני גרזנים, באלעד, במוצאי יום העצמאות ה-74 למדינת ישראל, 5 במאי 2022, ליל ה' באייר ה'תשפ"ב. בפיגוע נרצחו שלושה בני אדם ונפצעו ארבעה, שלושה מהם באורח קשה.
רקע.
הפיגוע אירע במהלך גל טרור שהחל במרץ 2022. ימים ספורים קודם הפיגוע קרא יחיא סנוואר, מנהיג חמאס ברצועת עזה, ל"אנשינו שחיים בתוך מדינת הכיבוש בנגב במשולש בגליל בחיפה וביפו בעכו ובלוד. שכל מי שיש לו רובה שיאחז ברובה שלו ומי שאין לו רובה שיאחז בכל סכין שהוא יוכל להשיג ויצא להרוג יהודים".
יום קודם הפיגוע איים ארגון הטרור חמאס שאם מדינת ישראל תפתח את הר הבית לעליית יהודים ביום העצמאות, הוא יגיב על כך בביצוע פיגועים. בבוקרו של יום העצמאות נפתח הר הבית לעליית יהודים, ועקב כך מתפרעים ערבים התעמתו עם כוחות הביטחון בהר הבית.
בהערכה שפורסמה יותר משבוע לאחר הפיגוע על ידי צה"ל, היו סבורים כי המחבלים בפיגוע הגרזנים כלל לא ידעו מי זה יחיא סינוואר.
ההכנות לפיגוע.
על פי כתב האישום שהוגש נגד המחבלים, החליט צבחי אבו שקיר, בן 20 מהכפר רומאנה שבאזור ג'נין, לבצע פיגוע טרור בישראל על מנת למות כ"שהיד", בעקבות מות חברו בעימותים עם חיילי צה"ל. צבחי הציע לאסעד אלרפאעי, בן 19, לבצע עמו את הפיגוע, אולם אסעד סירב תחילה. בחודש אפריל 2022 או בסמוך לכך, בעקבות מות חבר נוסף של צבחי, התחזקותו הדתית של אסעד, וסברתם כי מדינה ישראל פוגעת במתפללים מוסלמים במסגד אל אקצה – גמלה בליבם ההחלטה לבצע פיגוע טרור ולרצוח אזרחים ישראלים יהודים. השניים תכננו לרכוש תת-מקלעים קרלו, ולשם כך גייסו סכום של כ-11,000 ש"ח, אולם משלא הצליחו להשיג נשק חם החליטו לבצע את הפיגוע באמצעות סכינים וגרזנים. הם בחרו כיעד לפיגוע את העיר אלעד בו הועסקו בעבר בביצוע עבודות חשמל בבית כנסת. לפני ביצוע הפיגוע, השניים העבירו לאדם בשם איברהים אעמור סכום כסף לכיסוי חובותיהם ולצדקה ואסעד מסר גם מכתב צוואה עבור משפחתו.