לכן, בזמן הבחירות כלל הגוש רק את מפלגת המצרים החופשיים, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית המצרית (ESDP) ותנועת טגאמו. יחד, הגוש זכה ב-2,402,238 קולות, המקביל לנתח של 8.9% מתוך 332 המושבים שהוקצו למפלגות ולקואליציות, 33 נתפסו על ידי מועמדי הגוש המצרי, 14 מהם חברי מפלגת המצרים החופשיים. חבר תנועת טגאמו אחד נבחר למושב אחד מתוך 166 המושבים השמורים למועמדים בודדים.
בניגוד לשותפותיה, המפלגה החליטה להחרים את הבחירות למועצת השורא בינואר ובפברואר 2012, תוך ציון חוסר שביעות הרצון מטיפול הרשויות בחריגויות במהלך הבחירות לבית התחתון. לאחר הבחירות, הגוש המצרי קרס עם פרישת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית וטען כי השותפים האחרים מודאגים יותר מההפרדה החילונית-אסלאמיסטית מאשר מההבדלים בין המשטר לשעבר לכוחות המהפכניים. במרץ 2012 התפטר מהמפלגה סגן היו"ר וחבר הפרלמנט לשעבר מוחמד אבו חאמד והפך למנהיג של מפלגת חיי המצרים ומאוחר יותר של התנועה הפטריוטית המצרית.
אופוזיציה לשלטון האיסלאמיסטי.
המצרים החופשיים לא לקחו חלק בבחירת חברי האספה המכוננת ביוני 2012, וקוננו על ייצוג יתר של האיסלאמיסטים בה. המפלגה אישרה את קריאותיה להחרים את האספה בספטמבר 2012. במקום זאת, התנועה השתתפה במספר פרויקטים שניסו לתאם את האופוזיציה החילונית נגד הרוב האיסלאמיסטי, כלומר הברית הלאומית המצרית שהוכרזה בספטמבר 2012, התנועה האזרחית-דמוקרטית באוקטובר 2012 וחזית ההצלה הלאומית שנוסדה בנובמבר 2012. המפלגה קראה להחרים את משאל העם החוקתי בדצמבר 2012 כדי להדגים את דחיית כל התהליך שהוביל לחוקת 2012 בחסות האיסלאמיסטים.
אחרי הפגנות 2013.
המפלגה תמכה בהדחתו של הנשיא מוחמד מורסי, שפרצה בעקבות המחאה נגד הממשלה ביוני 2013. המפלגה ראתה בהפגנות שהובילו לסילוקו של מורסי כמהפכה ולא ראתה בהפלתו כהפיכה. בדצמבר 2013 התמזגה מפלגת החזית הדמוקרטית הליברלית הוותיקה יותר עם מפלגת המצרים החופשיים. באותו חודש דווח כי המפלגה הפכה לחלק מקואליציית החזית הלאומית, אך בפברואר 2014 המפלגה הבהירה כי לא יהיה זה הגיוני להצטרף לברית בחירות בטרם יעבור חוק הבחירות.
המצרים החופשיים תמכו בחוקת 2014 שעמדה להצבעה במהלך משאל העם החוקתי בינואר 2014, שהתקבל עם 98.1% (בעוד אחוז ההצבעה היה 38.6%). באפריל 2014 התקבלה המפלגה כחברה מן המניין לאינטרנציונל הליברלי, כיוון שכבר הייתה בעבר חברת משקיפה וחברה בברית הערבית האזורית לחופש ודמוקרטיה. המפלגה הכריזה על תמיכתה במועמד עבד אל-פתאח א-סיסי בבחירות לנשיאות במאי 2014.
Higher (שיר של קלין בנדיט)
Higher הוא סינגל, שהוקלט על ידי להקת המוזיקה אלקטרונית הבריטית קלין בנדיט בהשתתפות הזמרר הפוארטו ריקני-אמריקאי איאן דיור. השיר יצא לאור ב-29 בינואר 2021, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ווורנר מיוזיק גרופ.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי שצולם לשיר פורסם בערוץ היוטיוב של קלין בנדיט ב-29 בינואר 2021.
לודוויג פאסיני
לודוויג יוהאן פאסיני (בגרמנית: Ludwig Johann Passini; 1832–1903) היה צייר ז'אנר ומעצב דפוס אוסטרי.
חיים אישיים.
לודוויג פאסיני נולד ב-9 ביולי 1832 בווינה, בנו של החרט יוהאן נפומוק פאסיני. משפחת פאסיני עברה לטריאסטה בשנת 1850. ב-9 בנובמבר 1864 התחתן פאסיני עם אנה ורשבה (1841–1866), שהייתה בתם של רוברט ומרי ורשאואר, נינתם של הבנקאי יוזף מנדלסון ונינתו של הפילוסוף משה מנדלסון. לבני הזוג, שהתגוררו לסירוגין בברלין וברומא, נולדה בת אחת. אנה נפטרה שנה וחצי אחרי החתונה.
לודוויג פאסיני נפטר ב-6 בנובמבר 1903 בוונציה.
קריירה.
פאסיני למד אומנות תחילה אצל אביו, ומאוחר יותר באקדמיה לאמנות בווינה אצל הציירים יוזף פון פוריך וליאופולד קופלווייזר. בשנות ה-50 של המאה ה-19 התיישב פאסיני בוונציה, שם עבד בסטודיו של קרל ורנר. הוא ליווה את ורנר בסיור הציור שלו באיטליה.
בין השנים 1853–1870 התגורר פאסיני ברומא, שם עבודתו התמקדה בדמות האנושית על רקע האלמנטים האדריכליים והפנימיים ומתוך נושאים סיפוריים. משנת 1873, ובמשך שארית חייו, הוא נשאר בוונציה - אם כי ערך ביקורים מזדמנים בברלין - שם הציג לעיתים קרובות ציורים בצבעי מים מחיי ונציאנים יומיומיים, אנשים רגילים ודיוקנאות.
בהיותו בוונציה הפך פאסיני לחלק ממושבת האמנים של הנרי וודס, אוגוסט פון פטנקופן, קרל ואן האנן ואחרים. פאסיני שכר סטודיו בפאלאצו ונדרמין קלרגי במשך שלושים שנה עם האמנים קרלו רייכארדט ולואיג'י מיון.
בהיותו בוונציה בשנת 1892, הוא צייר את דיוקנאותיהם של קתרין ברונסון ואדית, בתה, ומזכיר המדינה האנגלית לענייני חוץ והיסטוריון האמנות סר הנרי לייארד. שני דיוקנאות נוספים משנת 1892 היו של אספני האמנות האמריקאים ג'ק גרדנר, ואשתו איזבלה שהתגוררו בפאלאצו ברברו. איזבלה הזמינה את הציורים לאחר שפגשה את פאסיני בארוחת ערב שערכה קתרין ברונסון.
ידידו של פאסיני היה ריכרד וגנר, שהלך לעולמו בוונדרמין קלרגי בשנת 1883. פאסיני, יחד עם הצייר וולקוף, הציעו מסכת מוות לוגנר. הרעיון נדחה תחילה על ידי אשתו של וגנר, אך בוצע על ידי פאסיני והפסל אוגוסטו בנבנוטי.
הביאנלה בוונציה הראשונה נערכה בשנת 1895 כתערוכה של אמנות איטלקית. בניסוח הביאנלה בשנת 1893, התיעץ ראש עיריית ונציה עם ועדה של אמנים בינלאומיים ממדינות אירופה רבות, אחד מהם היה לודוויג פאסיני.
פאסיני קיבל מדליות בפריז (1870), וינה (1873), מינכן (1879), וברלין (1896). עבודותיו נכללו בתערוכות באקדמיה המלכותית ובמכון המלכותי לציירים בצבעי מים בלונדון, והוא הפך לחבר כבוד של האקדמיה המלכותית בשנת 1883. לפאסיני הוענק מסדר מקסימיליאן הבווארי למדע ואמנות בשנת 1893.
בשנת 1878 ניתן לפאסיני תואר אביר לגיון הכבוד, ובשנה שלאחר מכן פרופסור כבוד של האקדמיה לאמנות בווינה. הוא היה גם חבר באקדמיה לאמנויות, ברלין ובאקדמיה לאמנויות, ונציה.
ויקטוריה צ'מיליטה
אלה בין
אלה בִּין (נולדה ב-1963) היא ד"ר לפיזיותרפיה ומומחית בתחום טיפול ושיקום ילדים עם בעיות התפתחות. פרופסור חבר בקריה האקדמית אונו בפקולטה למקצועות הבריאות. היא מכהנת כראש החוג לספורטתרפיה במכללה. מחקריה עוסקים בעיקר בנושאי אבולוציה של עמידה זקופה והליכה על שתיים ובקשר שבין מנח עמוד השדרה להתפתחות של כאבי גב וצוואר.
ביוגרפיה.
בין סיימה בשנת 1990 בהצטיינות יתרה את לימודיה בחוג לפיזיותרפיה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2006 סיימה את לימודי הדוקטורט, בחוג לאנטומיה ואנתרופולוגיה ב באוניברסיטת תל אביב. עבודת הדוקטורט שלה עסקה באנטומיה של עמוד השדרה המותני של הומו ניאנדרטלנסיס והשלכותיה הפילוגנטיות והתפקודיות, בשנת 2009 המשיכה את לימודי הפוסט-דוקטורט באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
קריירה אקדמית.
בין החלה את דרכה האקדמית בשנת 1995, בחוג לפיזיותרפיה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2007 הצטרפה לסגל ההוראה של החוג לאנטומיה ואנתרופולוגיה בפקולטה לרפואה על שם סאקלר, ובשנים 2011–2013 שימשה כסגנית ראש החוג לפיזיותרפיה ב.
הצטרפה לסגל מקצועות הבריאות ב בשנת 2014. בשנת 2021 מונתה לפרופסור חבר.
כיום (2021) היא מכהנת כראש החוג לספורטתרפיה, בפקולטה למקצועות הבריאות בקריה האקדמית אונו, וכמורה מן החוץ בחוג לאנטומיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
בין עוסקת במחקר אינטרדיסציפלינרי המשלב ידע קליני כפיזיותרפיסטית עם ידע אנטומי והבנה באבולוציית האדם, במטרה לשחזר את העמידה וההליכה הזקופה של האדם הקדמון. לעבודותיה יישומים קליניים רבים ויש בהן גם עניין מדעי בסיסי. בין עוסקת בין היתר בשיחזור עמוד השדרה ובית החזה של שרידי האדם הקדמון, כדוגמת שיחזור של האדם הניאנדרטלי (Homo neanderthalensis) בן כ-60 אלף שנה, שנמצא במערת כבארה בכרמל. במחקריה מצאה כי קיימת שונות מורפולוגית ופונקציונלית בעמידה הזקופה ובהליכה בין מיני אדם שונים.
בין חוקרת את הקשר שבין מבנה ומנח עמוד השדרה לבין התפתחות של פתולוגיות גביות וכאבי גב וצוואר. מחקריה מוסיפים להבנה של הקשר ושיווי המשקל המתקיים בין מבנה האגן, עקומות עמוד השדרה ומנח הראש והצוואר. בשנת 2003 זכתה במלגת דן דוד לסטודנטים, פרס על מצוינות ותרומתה לאנושות במדעי הטבע.
במחקר, מצאה בין ראיות כי האדם הניאנדרטלי בלבנט התגורר גם בשטח הפתוח ולא רק במערות, בעקבות חפירת הצלה שנערכה בעין קשיש. הדבר מצביע על כך שאוכלוסיית הניאנדרטלים באזור הייתה במצב איתן לפני הגעת אוכלוסיית ההומו סאפיינס.
הייתה מעורבת במחקר שזיהה את עצם האדם הקדומה ביותר שנמצאה בארץ ישראל (והשנייה בקדמותה מחוץ לאפריקה). העצם נמצאה בשנות ה-60 של המאה העשרים באתר תל עובדיה וזוהתה רק בשנת 2022 על ידי צוות שבין שותפה לו כחוליה של אדם קדום שחי לפני כמיליון וחצי שנים.
בין הוציאה ספר בנושא: Morphology, Function, and Pathology of the Spine in Hominoid Evolution.
בין חברה בארגון העולמי של אתלטיק טריינרס ותרפיסטס WFATT ובעמותה הישראלית לספורטתרפיה.
פרסומים נבחרים.
בין פרסמה כ-50 מאמרים אקדמיים. להלן מבחר מפרסומיה העיקריים:
שטח הפסולת הצפון אטלנטי
שטח הפסולת הצפון אטלנטי הוא מקבץ של פסולת ימית, שנוצרה על ידי האדם ונישאת על גבי מערבולות של זרמי ים (Gyre) בצפון האוקיינוס האטלנטי. נכון לשנת 2011, שטחו מוערך בכ-3,625,753 קילומטרים רבועים, צפיפותו היא 25,000 חלקיקים לקמ"ר ומשקלו הכולל הוא כ-9,064 טון. מרבית הפסולת מורכבת ממיקרו-פלסטיק וחלקיקי פלסטיק קטנים שריכוזם עומד על כ-4,000 חלקיקים לקמ"ר, אך במקומות מסוימים הריכוז מגיע עד ל-200,000 חלקיקים לקמ"ר.