ישעיה אלכסנדר שטיינברגר נולד בהונגריה כבן יחיד להורים ניצולי שואה. בגיל 8 עלה עמם לארץ והתחנך בתלמוד תורה שליד ישיבת פוניבז' בבני ברק. סיים את ישיבת הרב עמיאל (הישוב החדש) בתל אביב בתשכ"ח. בהמשך עלה לירושלים לישיבת בית התלמוד בראשות הרב דב שוורצמן. אחר כך הצטרף לכולל "יד מאיר" של הרב ברוך מרדכי אזרחי. למד 6 שנים בכולל "אור אליהו" בראשות הרב יצחק הוטנר וחתנו הרב יונתן דייויד. סיים תואר שני בהצטיינות באוניברסיטת בר-אילן.‏‏
בשנת תש"ל נשא לאשה את דבורה בת הרב ברוך אהרן פופקו, הרב הראשי של פיטסבורג בארצות הברית ונשיא המזרחי בצפון אמריקה אז. בתשל"ו התמנה לר"מ בישיבת ההסדר הכותל ולאחר שנה לרב שכונות רמת שרת ורמת דניה, ובהמשך גם לגבעת הולילנד. בתשמ"ז נבחר לרב הראשי לאמסטרדם בירת הולנד, אך ויתר על המינוי מסיבות משפחתיות.
בשנת תש"ס ייסד בנשיאות רבו, הרב משה שפירא בתמיכת קרן זאב וולפסון, בית מדרש ייחודי שבו הוכשרו בלימודי עיון ר"מים ורבנים בוגרי ישיבות חרדיות עם בוגרי ישיבות דתיות לאומיות. בשיאו, המכון הכיל 85 לומדים והעמיד מאז כ-250 בוגרים המכהנים כר"מים, רבנים ודיינים בארץ ובחו"ל.
בישיבת הכותל מוסר הרב שטיינברגר שיעורים רבים בעברית ובאנגלית (במחלקת בני חו"ל). כן הוא מעביר הרצאות ושיחות לבוגרי הישיבה (בזום, בטלפון ובלימוד בחברותא). הרב שטיינברגר מכהן כראש כולל "זיו התורה" – המשך למכון להכשרת ר"מים.
פרסים.
הוא זכה בפרסים ראשונים רבים. בנעוריו אף הוזמן לערוך את "ילקוט החידושים" על ידי המחלקה לישיבות במשרד לשירותי הדת. כן זכה בפרס ראשון ע"ש הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק מטעם צא"י ועל מאמר מכונן בנושא "השליח" בגולה מטעם קרן רוטשילד. הוא היה ראש ועדת הביקורת לפרס ע"ש הרב פרנק מטעם עיריית ירושלים.
ספרים, מאמרים והרצאות.
הרב שטיינברגר חיבר שלושה ספרים:
מאמרים רבים הגותיים וענייני אקטואליה מפרי עטו ראו אור בכתבי עת הלכתיים וכן בעיתונות כמו במעריב, הארץ, הצופה, מקור ראשון, ובשבע, וכן בקובץ "אורייתא" אודות השואה ועוד. (ביניהם כתב ביקורת ספרים על "מלים" של עמוס עוז ועל "יושע קאלב" של ישראל זינגר). הרבה למסור שיעורים בקול ישראל ברשת א' ואף השתתף בתוכניות טלוויזיה תרבותיות אחדות.
הרב שטיינברגר דובר 4 שפות ומרצה במגוון רב של נושאים בעברית, אנגלית והונגרית. לימד שנים רבות את תורת הרמב"ם במכללה בבית וגן בתוכנית אקדמית להכשרת ר"מים ובסמינר ליפשיץ ועוד. הוא נמנה עם חוג הוגים בתחום יהדות מודרנה ואקטואליה במכון ון ליר וכן השתתף במפגשים בין רבנים למדענים באוניברסיטת תל אביב. הוא הופיע בקהילות מובילות בצפון אמריקה, באנגליה, איטליה, דרום אפריקה, וינה והונגריה. בישראל מסר שיעורים בבית כנסת ישורון כ-20 שנה וממשיך ללמד בבית וגן בבית כנסת "מגדל", בחוגי בית ובמקומות אחרים בירושלים.
משפחתו.
הרבנית דבורה היא מרצה לספרות אנגלית ולתורת הנאום בטורו קולג'. היא כיהנה כראש תחום אנגלית כשפה זרה במכללה בבית וגן. היא בעלת תואר שני מהאוניברסיטה העברית. הייתה מורה באולפנת חורב. בשנת תשפ"א עוטרה בתואר "יקירת ירושלים" על פועלה בהוראה ובחינוך.
לזוג שטיינברגר חמישה ילדים:
מדריך נסיעות
לודוויג סימון
לודוויג סימון (בגרמנית: Ludwig Simon, נולד ב-22 בדצמבר 1996, או לפי רוב המקורות ב-1997) הוא שחקן גרמני.
ביוגרפיה.
לודוויג סימון הוא בנם של השחקנים מריה סימון ודוויד סטריסוב.
קריירה.
בילדותו הופיע בתפקידים קטנים. תפקידו הראשון היה בסדרת הטלוויזיה הגרמנית "Flemming" (שידור ראשון: אוגוסט 2011).
הוא למד מאמו מריה סימון, שמגלמת את תפקיד המפקחת הראשית אולגה לנסקי בסדרת המשטרה "Polizeiruf 110", ששחקנים צעירים רבים ילוהקו לפרק חדש בסדרה . הוא נבחן באודישן ולאחר מכן לוהק לפרק ששודר בדצמבר 2014. הוא גילם את התלמיד טוביאס לובקול, תלמיד כיתה י' שתכנן פיגוע באמצעות מטען צינור בחדר המורים.
בשנת 2017, הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה "Tatort: Söhne und Väter" .בסדרה הוא משחק לצד אביו הביולוגי דוויד סטריסוב. הוא מגלם את בנו של המפקח הראשי וחוקר המשטרה ג'נס סטלברינק, שחי עם אמו בים הבלטי .
באותה שנה הוא שיחק בתפקיד ראשי בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה Die Eifelpraxis". הוא גילם את פליקס לייטנר בן ה-17, הסובל ממחלה ונאלץ ללמוד שהאיש שחשב שהוא אביו אינו אביו הביולוגי.
בסדרת הטלוויזיה "Spreewaldkrimi" בהפקת ערוץ ZDF הוא גילם את טורסטן קרוגר הצעיר בפרק "Spiel mit dem Tod", ששודר לראשונה באמצע פברואר 2017. באותה שנה הוא שיחק בתפקידי אורח בכמה סדרות בהן "Betys Diagnose", "Der Kriminalist" .
במאי 2017, הוא שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "Last Spur Berlin". בשנת 2018 הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה "Der Zürich-Krimi". הוא גילם את העבריין טים ריטר, החשוד ברצח.
בשנת 2018 הוא שיחק בקומדיית הנעורים "Meine devilishly good friend", שהוקרנה לראשונה בבתי הקולנוע הגרמניים ביוני 2018.
בסדרת הטלוויזיה "Wir Liebe das Leben" בבימויה של שרי הורמן, שהוקרנה לראשונה בערוץ ZDF באפריל 2018, שיחק סימון את אחד מתלמידי חטיבת הביניים לצד גוסטב שמידט, מוחמד עיסא, מלינה פביאן ולרי סטול. בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "Charité" משנת 2019, גילם סימון את החייל הצעיר לוהמן, החשוד בגרימת פצע ירי בעצמו ונידון למוות במשפט בגין פגיעה במאמץ המלחמתי. בסדרת הטלוויזיה "שלגיה ושבעת הגמדים" הוא גילם את הנסיך.
בשנת 2018 הוא גילם את לני בן ה-17 בסרט הטלוויזיה "Alles Isy", נער שמפעיל לחץ על חבריו ג'ונאס ומרטין לאנוס.
ב-2019 הוא גילם את הדמות הראשית טריסטן בסדרת המקור השנויה במחלוקת של נטפליקס אנחנו הנחשול.
בשנת 2021 הוא שיחק בסרט מינכן, על סף מלחמה בהפקת נטפליקס.
חיים אישיים.
סיימון מנגן בפסנתר, תופים וגיטרה. הוא גר בברלין .
מאנס
ריד מילר
ריד מילר (באנגלית: Reid Miller; נולד ב-27 בנובמבר 1999) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה.
מילר נולד בצ'טנוגה, טנסי ב-27 בנובמבר 1999. בילדותו עברה המשפחה למערב טקסס.
קריירה.
תפקידו הראשון היה בשנת 2014 בפרק בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "About a Boy". באותה שנה שיחק בשלושה סרטים קצרים.
בשנת 2015 מילר שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה "Get Educated" ונתן את קולו למשחק הווידאו "G Rated Fight Club ". באותה שנה שיחק בתפקידים ראשיים בסדרת הטלוויזיה "The Fourth Door" ובמיני סדרה "Playhouse of Cards".
בשנת 2016 התארח בפרק בסדרת המתח מחשבות פליליות ובסדרה, "Mr Student Body President".
בשנת 2017 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "Play By Play".
משנת 2018 עד 2019 שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "נערה ושמה ג'ו". בשנת 2019 התארח בסדרת את.
בשנת 2020 שיחק בתפקיד ראשי בסרט ג'ו בל. בסרט מגלם ריד את בנו של ג'ו בל (מארק וולברג), ג'יידן. הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של ג'ו בל, אדם שיצא לטיול ברחבי ארצות הברית כדי להעלות את המודעות לבריונות עקב התאבדות בנו ג'יידן, שהיה קורבן לבריונות הומופובית.
אלכסיי יגורוב
אלכסיי יגורוב (ברוסית: Алексей Егоров; 1776 - 22 בספטמבר 1851) היה צייר רוסי, שרטט ופרופסור לציור היסטורי.
ביוגרפיה.
הוא נלקח בשבי על ידי קוזקים בילדותו ולאחר מכן התגורר בבית היתומים במוסקבה. מעט ידוע על מוצאו, אם כי, בהתבסס על כמה מזיכרונותיו המוקדמים, האמינו שהוא ממוצא קלמיקי.
בשנת 1782, הוא נרשם לאקדמיה הקיסרית לאמנויות, שם למד אצל איוואן אקימוב וגריגורי אוגריומוב. הוא סיים את לימודיו ב-1797 והיה לאקדמאי ב-1803, ונשלח לעבוד ברומא ונכנס לתחום השפעתו של וינצ'נזו קמוצ'יני, אשר שיבח את פשטות העיצוב והצבע שלו. בהיותו גדול גוף יותר מהאיטלקי הממוצע, הוא זכה לכינוי "הדוב הרוסי". משערים שהאפיפיור פיוס השביעי ביקש ממנו להישאר כצייר חצר, אך הוא סירב להצעה בנימוס.
ב-1807 הוא חזר לסנט פטרסבורג והפך לעוזר פרופסור באקדמיה. הוא גם נתן שיעורי ציור פרטיים לאליזבת אלכסייבנה ואלכסנדר הראשון, שהעניקו לו כינוי, "הנודע", לאחר שהשלים פרסקו עם למעלה ממאה דמויות ("שגשוג עולמי") בצארסקויה סלו במשך 28 יום. כאדם בעל אמונה דתית עמוקה, הוא תמיד ראה בציוריו הדתיים את יצירתו החשובה ביותר, אם כי הוא הפיק דיוקנאות של אנשים רבים באצולה לצורך פרנסה ומעמד. אביה של אשתו היה הפסל איוון מרטוס.
כמורה, הוא ניסה להיות חבר וגם חונך באותה העת, ולעיתים רחוקות דיבר בצורה עניינית וקצרה, בדרך כלל עם מורים מאותה תקופה. כאבא, הוא סירב להעניק לבנותיו חינוך והיה ביקורתי מאוד כלפי המחזרים שלהן, וגירש אחד מהם מהבית כשחשד שהוא שייך לבונים החופשיים, פשוט בגלל הדרך שבה הוא השתמש בסכין והמזלג שלו.
בשנת 1840, הוא הודח על ידי הצאר ניקולאי הראשון, שלא היה מרוצה מהתמונה של השילוש הקדוש שצייר עבור קתדרלת קתרין. עם זאת, הוא קיבל 1,000 רובל בשנה כפנסיה. למרות הניתוק מהאקדמיה, תלמידיו לשעבר עדיין הגיעו אליו כדי לקבל הדרכה, להביע את דעותיו על יצירותיהם החדשות ולהביא את תלמידיהם לייעוץ. כתוצאה מכך, הוא הצליח להישאר עסוק עד סוף חייו. עם זאת, הוא נעשה קמצן, חשדן ומוזר בדרך כלל.
הוא היה אביו של האמן אבדוקים אלכסייביץ' אגורוב.
גטו צ'נסטוחובה