קולימבוזאורוס (שם מדעי: Colymbosaurus; מילולית: "לטאה/זוחל צולל") הוא סוג של זוחל ימי ממשפחת הקריפטולידיים שהתקיים באירופה במשך היורה העליון לפני 165 עד 145 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו בדורסט, אנגליה ובאי סבאלברד שבנורווגיה, לרוב בשברי עצמות חלקיות של גולגולת ומספר חוליות צוואר והוא תואר בידי החוקר הבריטי הארי סיילי ב-1874. בעבר נחשב לבן הסוג פליוזאורוס בידי החוקר ריצ'רד אוון, אך רק לאחרונה הוחזר הסוג לאחר בדיקה של המבנה של עצמות הזרוע והירך. הסוג מכיל כיום 2 מינים: "* C. megadeirus" ו-"C. svalbardensis".
זוחל זה היה קרוב לקימרוזאורוס מאותו אזור וכנראה דמה לו בצורתו הכללית וגודלו. היה לו צוואר ארוך מאוד בעל 42 חוליות חזקות ולסת ארוכה עם שיניים דקות וחדות שנועדו ללכוד ביניהם דגים ושאר יצורי ים. היו לו סנפירים רחבים איתם שייט במים בצורה דומה לריחוף. ככל הנראה הוא בלע גם אבנים קטנות ששימשו כגסטרוליתים.
במלמבדה
במלמבדה (שם מדעי: Bemalambda) הוא סוג של יונק פרהיסטורי מהסדרה הנכחדת כימולסטיים שהתקיים במשך הפלאוקן שלפני 63 עד 58 מיליון שנה מזמננו. הסוג תואר למדע ב-1973 בידי צ'או ועמיתיו, בחפירות בג'יאנגשי וגואנגדונג שבסין. הוא היה קרובו של הסוג "Alcidedorbignya" מאמריקה הדרומית ובעל קרבה לפנטולמבדה.
יונק זה היה קדום מאוד והיה בינוני בגודלו בגודל של כלב גדול. הוא היה בעל גולגולת גדולה ורחבה שהזכירה מעט מכרסם אך הייתה בעלת שרירי לעיסה חזקים מאוד, שיניים חותכות רחבות בולטות מקצה הלסתות וטוחנות עמוקות בפנים הלסת עם רווח רחב לאורכה. הגוף היה נמוך וקצר עם זנב ארוך, רגליים חזקות ושריריות שהותאמו לתנועה בדומה לדובים מודרניים ועליהם טפרים ארוכים. מספר חוקרים רואים בהם הוכחות לכך שהיונק הקדום היה חופר מחילות באדמה, בדומה לדוב נמלים או לשנבוב. עקב מבנה הלסת נראה שהיה אוכל צמחים או אוכל כל.
פסרולפיס
פסרולפיס (שם מדעי: "Psarolepis"; מיוונית: "ψαρός" - מנומר ו-"λεπίς" - קשקש) הוא סוג נכחד של דג קדום שחי בין סוף הסילור לתחילת הדבון שבפלאוזואיקון לפני 418 עד 397 מיליון שנה מזמננו.
תיאור.
הסוג תואר למדע בידי החוקר הסיני שיאבו יו ב-1998 ונכלל בו מין יחיד - "Psarolepis romeri". כיום החוקרים רואים בו מאובן מעבר שמהווה קשר בין מקריני הסנפיר לבין בעלי סנפירים בשרניים, אף שלא ברור איפה לשייך אותו ביניהם, אם כי כמה חוקרים הציעו שהיה קרוב לסדרה Onychodontiformes.
דג זה התגלה בממצאים מאובנים בדרום סין ליד העיר Qujing שביונאן שנאספו בשנים 1981 ו-1984, כשממצאים מווייטנאם נחשבים ללא תקפים. הוא היה דג בעל מתאר קשקשים בולט, מבנה ראש מחוזק שאולי הזכיר את המחלקה בעלי שריון ומבנה סנפירים רכים שאולי דמו לאלה של כריש. הלסתות היו ייחודיות עם לסת תחתונה עבה ורדודה, חוטם מוזר שהטה מעלה את הלסת העליונה ונחיריים מובלטות. העיניים היו קטנות וקרובות מאוד לפתח הלסת. מבנה השיניים דמה לניבים בולטים עם מספר שיניים קטנות יותר שחלקם בלטו מצידי הפה. ככל הנראה דג זה היה טורף של דגים אחרים וכמה חסרי חוליות מתקופתו.
מוסכורינוס
מוסכורינוס (שם מדעי: Moschorhinus) הוא סוג של תראפסיד מקבוצת התרוצפליה שהתקיים במשך הפרם עד לטריאס התחתון לפני 254 עד 247 מיליון שנה מזמננו. הסוג הכיל מין אחד - "Moschorhinus kitchingi".
המוסכורינוס ידוע מתצורות בדרום אפריקה של הקארו כשהוא אחד התראפסידים המוכרים בה ביותר, והוא תואר ב-1920 בידי החוקר הדרום-אפריקאי רוברט בלום. משמעות שמו מיוונית עתיקה היא: "μόσχος" (נהגה: moschos) - עגל ו-"rhin/rhino" - חוטם, כלומר: חוטם עגל. שם המין מתאר את מגלה הדגימות, ג'יימס קיצ'ינג (James Kitching).
טורף זה הגיע כנראה לאורך של 2 מטרים והתקיים בדומה לגורגונופסיים מתחילת הפרם באופן דומה. מבנה הלסתות הזכיר מעט שנחרבים בעיקר עם מבנה הניבים המעוקלים מעט נוסף לחוטם ארוך, חותכות מעוצבות מאחורי הניבים ושרירי לסתות חזקות שעזרו להפעיל עוצמת נשיכה חזקה. ייתכן שהוא כוסה בפרווה ושיטות הציד שלו דמו מעט לחתולים גדולים מודרניים.
תראפסיד זה היה מהבודדים ששרדו את הכחדת הפרם לפני 252 מיליון שנה, אם כי הוא נפגע מעט והממצאים של תחילת הטריאס מראות ירידה בגודל ואף עיוותים של השלדים.
הפיגוע המשולב בבאר שבע (2022)
בד&quot;ץ יחוה דעת
בד"ץ יחוה דעת הוא בד"צ שהקים הרב דוד יוסף, והפועל על פי פסקי הרב עובדיה יוסף.
היסטוריה.
גוף הכשרות הוקם בשנת 2020, כאשר מטרתו היא להעניק כשרות ע"פ שיטתו של הרב עובדיה יוסף עם דגש על תחומים בסיסיים כגון כשרות הסכינים ושוחטים יראי שמיים. ביוני 2020 החל הארגון לתת כשרות למשחטות.
ראשי הבד"צ.
בנשיאות הארגון עומד הרב דוד יוסף, ובראשות הבד"ץ עומד הרב יורם בן סעדון. חברי הבד"צ הם הרב יצחק זר, הרב יאיר בקשי, הרב משה צאיג, הרב דניאל זיאת, הרב גולן אלוף והרב יוסף אסרף.
יעקב טולידאנו
טיפול מוכוון טראומה
טיפול מוכוון טראומה הוא גישה טיפולית המיועדת לטיפול בנפגעי טראומה מורכבת. טיפול בשיטה זו מספק מענה לכלל הסימפטומים המורכבים של הנפגע, מותאם אישית לצרכים וליכולות שלו, גמיש ומשתנה לפי הצורך. הטיפול משלב מגוון של פרספקטיבות, של תאוריות ושל מודלים קליניים ושם דגש על ביטחון, שיתופיות והעצמה ביחסים הטיפוליים. הייחוד של טיפול מוכוון טראומה הוא בהסתכלות הרחבה על השפעות הטראומה על האדם ועל חייו, ובהתאמת הטיפול וסביבת הטיפול להשפעות אלו. הטיפול מכיר בפוטנציאל לרה-טראומטיזציה בטיפול בגישות מסורתיות, ושואף לצמצם ככל האפשר את ההפעלה מחדש של מרכיבים טראומטיים במסגרת הטיפול, העשויים לשחזר את הטראומה.
רקע.
הפרעת דחק פוסט טראומטית מורכבת או טראומה מורכבת נגרמת בעקבות חשיפה כרונית, חוזרת ומתמשכת לאירועים פוגעניים, המסכנים את שלמותו הפיזית או הנפשית של הנפגע, ושאין ביכולתו להפסיק או לברוח מהם. טראומה מסוג זה מתאפיינת במגע מתמשך עם הפוגע ובציפייה מתמדת שהפגיעה תחזור. המונח נטבע לראשונה על ידי הפסיכיאטרית ג'ודית לואיס הרמן במטרה להבחין בינו לבין הפרעת דחק פוסט טראומטית שנובעת מאירוע טראומטי חד פעמי.
השלכותיה של הפרעת דחק פוסט טראומטית מורכבת גורמות לבעיות ביכולת לוויסות רגשי, למצוקות סומאטיות, להפרעות בזהות ובהתקשרות עם אחרים, להפרעות דיסוציאציה ולניכור רוחני. ילדים שחוו טראומה מורכבת סובלים מפגיעות התפתחותיות משמעותיות הכוללות התפתחות לקויה של המוח שאינה מאפשרת לאדם להיות ממוקד, חושב ובעל ויסות עצמי. טביעת מונח זה משמעותית בעקבות אופיו האינטגרטיבי, שאינו מתייג את הנפגעים. האבחנה מנטרלת את מושגי האבחון הפתולוגיים, כוללת בתוכה את הבנת האטיולוגיה הטראומטית ומוכוונת לדרכי טיפול מתאימות.
עקרונות מרכזיים.
טראומה נפשית מתמשכת מתקיימת בתוך יחסים ובמרכזה חוויה של נישול מכוח והעדר שליטה. על כן, טיפול מוכוון טראומה מתמקד גם הוא ביחסים וביצירת חוויה אחרת של יחסי כוח, בהם הכוח שב לידי המטופל וחוסר השליטה מצטמצם על ידי הגדלת אפשרויות הבחירה. טיפול זה, מדגיש את הכוחות ויכולת ההסתגלות של המטופל, ותופס את הסימפטומים כאסטרטגיות הישרדות והתמודדות. כמו כן, טיפול מוכוון טראומה מייצר עבור המטופלים סביבה תומכת ומעצימה, בה יוכלו לחוש ביטחון, כבוד וקבלה.
גישת טיפול זו מציעה למטפל להסתכל על המטופלים דרך "עדשת הטראומה" ובכך להתאים את הטיפול לצרכיהם ולהימנע מרה-טראומטיזציה. השינויים וההתאמות הנדרשים על מנת ליישם את הגישה רלוונטיים ברמת המטפל, הארגון, הנהלים והמערכת כולה. בטיפול מתייחסים לרוב ל-5 עקרונות מרכזיים:
● ביטחון – שמירה על ביטחון פיזי ונפשי של המטופל, על ידי הקפדה על כך שסביבת הטיפול תהיה נעימה ומזמינה ושפרטיותו של המטופל נשמרת.
● בחירה – מתן אפשרויות בחירה ושליטה בידי המטופל. יש לתת מידע ברור ושקוף בנוגע לזכויות וחובות המטופל.
● שיתופיות – קבלת החלטות עם המטופל והגמשת יחסי הכוח בין המטפל למטופל. למטופלים ניתן תפקיד מהותי בתכנון והערכה של השירות.
● אמינות – בהירות ועקביות בנוגע לתהליך הטיפולי לצד שמירה על גבולות. על המטפלים לפעול במקצועיות וכבוד בכל הנוגע לגבולות.
● העצמה – דגש על העצמה, פיתוח ורכישת מיומנויות. יש לשאוף לכך שהסביבה הטיפולית תהיה מתקפת ולאפשר קשר עם כלל הגורמים בשירות.
עקרונות נוספים בטיפול מוכוון טראומה הם עזרה הדדית וקבוצתית של המטופלים ומתן דגש על כוחות ויכולות הישרדות שלהם. טיפול מוכוון טראומה שואף להיות רגיש תרבות, רגיש מגדר ורגיש לפרט באשר הוא. על מנת שהטיפול יהיה רלוונטי ומדויק, על הארגון והמטפלים להיות בלמידה מתמדת ופתוחים לשינויים והתפתחות.
טיפול פמיניסטי מוכוון טראומה.
על פי התאוריה הפמיניסטית, טראומות מסוימות נוצרות ומתוחזקות על ידי אפליה ממסדית והיררכיות חברתיות. טיפול פמיניסטי מוכוון טראומה הוא מודל טיפולי לנשים ולגברים, המכיר ומתייחס להקשר החברתי-פוליטי בו חי המטופל ובו התרחשה הטראומה. כלומר, על המטפל להתחשב בהשפעת הסביבה החברתית-פוליטית של המטופל על היווצרות הטראומה ועל שימורה. מטפלים פמיניסטיים מכירים בהשפעות מבנים חברתיים על חווית הטראומה, וחוקרים השפעות אלו על מנת להבין טוב יותר את מטופליהם.
באופן כללי, טיפול פמיניסטי מתנגד לשימוש באבחנות, אלא אם בכוחה של האבחנה לסייע בהנגשת טיפול נפשי למטופל. השאיפה היא לשנות את ההסתכלות הפתולוגית על הסימפטומים של הטראומה, ולמסגרם מחדש כאסטרטגיות התמודדות והישרדות.