מלטה היא אחת המדינות הצפופות בעולם, כ-1,250 תושבים לקילומטר רבוע. מקור רוב האוכלוסייה הוא ערבי, בריטי, איטלקי ופיניקי. מרבית התושבים הזרים במלטה הם בני הלאום הבריטי. באי קהילה מוסלמית בת כ-2,500 נפש, רבים מחבריה נשואים לבני האי.
הדת הרשמית במדינה היא הנצרות הקתולית, אך עם זאת יש חופש פולחן לבני כל הדתות. במלטה שתי שפות רשמיות - מלטזית(שפה שמית) ואנגלית. מרבית התושבים שולטים גם בשפה האיטלקית.
מלטה היא המדינה האחרונה באיחוד האירופאי שאסרה גירושין, עד לעריכת משאל עם במאי 2011 בו מרבית המצביעים תמכו בהכרה חוקית בגירושין. תוצאות המשאל התקבלו על ידי הממשל המלטזי.
תרבות.
האיים מלטה וגוזו היו נתונים להשפעות תרבותיות שונות, והדבר ניכר בתרבותם של תושבי שני האיים. כמעט כל התושבים הם נוצרים קתולים, ומנהגיהם הדתיים דומים למנהגים המקובלים בדרום איטליה. החגים שנקבעו בכנסייה הקתולית לזכר קדושים או לזכר מסורות המקובלות בקרב נוצרים קתולים מורגשים במלטה ובגוזו יותר מאשר בקהילות קתוליות אחרות. חלק גדול מהחגים האלה מוכרים כימי שבתון ברפובליקה של מלטה, והם נחגגים בתהלוכות או בעצרות גדולות. ברחובות הערים מוצבים פסלי איקונין, ומקומות שבהם ביקר האפיפיור מסומנים בכתובות. עד לשנות ה-70 של המאה ה-19 הייתה הקבורה בכנסיות השיטה הרווחת. במטרה להפסיק מנהג זה, המושל הבריטי נתן הוראה להקים בית העלמין חדש - בית קברות אדולוראטה שפעיל עד היום.
השפה המלטזית (מכונה גם מלטית) התפתחה מניב צפון-אפריקני של השפה הערבית, אולם עקב השפעה חזקה של שפות אירופיות, בפרט איטלקית בניב של סיציליה ואנגלית בריטית, היא התרחקה במידה רבה מן הערבית. עדיין יש לה מאפיינים מובהקים של שפה שמית, אולם הפונולוגיה שלה שונה מהפונולוגיה הערבית, והיא משופעת במילים שאולות מאיטלקית ומאנגלית. השפה המלטזית נכתבת באותיות לטיניות בשיטה שהתפתחה משיטת הכתיב האיטלקי. הכתיב פונטי בדרך-כלל, אולם עדיין יש ייצוג בכתב לעיצורים לועיים שכמעט נעלמו בהגייתם של רוב התושבים. יש הבדלים בין לשונם של תושבי האי מלטה לבין תושבי האי גוזו, כשהניב של גוזו נוטה להיות שמרני יותר, בעוד הניב של מלטה מושפע יותר מהשפות האירופיות. מונחים ושמות מעולם הדת שאולים מאיטלקית, והם שונים מאוד מאלה המקובלים בקרב הערבים הנוצרים. מונחים מתחום האדמיניסטרציה והמדע שאולים בדרך-כלל מאיטלקית או מאנגלית. רוב המלטזים מדברים אנגלית ואיטלקית כשפות זרות. השפה האנגלית נחשבת שפה רשמית בצד השפה המלטזית. המלטזים נוטים בדרך-כלל להצניע את הקשר של שפתם לשפה הערבית, ומעדיפים לראות בה שפה שמית עצמאית. לפעמים מוצגת השפה המלטזית כגלגול של השפה הפונית , ניב של השפה הפיניקית שדובר בקרתגו, אולם אין לדעה זו תימוכין בבלשנות ההיסטורית.
השפעת השלטון הבריטי במלטה ניכרת במאפיינים שונים של האדמיניסטרציה, התחבורה ועוד. השפה האנגלית מוכרת כשפה רשמית בצד השפה המלטזית, והיא נלמדת בבתי הספר. המלטזים נוהגים בצד שמאל של הכביש, כמקובל באנגליה ובמושבות בריטיות לשעבר. צלב ג'ורג', עיטור הכבוד הגבוה ביותר שמעניק מלך בריטניה לאזרחים שגילו גבורה ואבירות, מופיע על דגל מלטה כזכר להענקת העיטור לתושבי מלטה מאת המלך ג'ורג' השישי על הגבורה שגילו במלחמת העולם השנייה. אף כי בתרבותם של תושבי מלטה וגוזו ניכרת השפעה איטלקית חזקה, התרבות הבריטית אינה זרה להם, כך שמבקרים בריטים מרגישים בדרך-כלל נוח יותר במלטה מאשר בדרום איטליה.
יהדות מלטה.
היהודים הראשונים שישבו במלטה התיישבו בה כבר במהלך שלטון האימפריה הרומית באי, ואפשר שעוד מימי הפיניקים. נוכחות יהודית רציפה התקיימה באי תחת שלטון הביזנטים, הערבים, וממלכת סיציליה ששלטה באי מהמאה ה-11, ותחת שלטונה פרחה הקהילה. כאשר אוחדה ממלכת סיציליה עם ממלכת אראגון, השתנה לרעה היחס ליהודים, והם גורשו במסגרת גירוש ספרד ב-1492.
יהודים מטורקיה וממקומות אחרים שנפלו בשבי האבירים ההוספיטלרים ששלטו באי מ-1530 עד 1798, ולא הצליחו לפדותם, הקימו במלטה קהילה יהודית חדשה. האי נפתח להתיישבות חופשית של יהודים לאחר כיבושו בידי נפוליאון וסילוק האבירים ב-1798. בתקופת השלטון הבריטי באי, שהחלה עם גירוש הצרפתים ב-1800, החלה הגירה מצומצמת של יהודים למלטה מיהדות איטליה ומיהדות בריטניה, אך הקהילה לא מנתה מעולם יותר מכמה עשרות אנשים ולא תמיד היה בה רב. מספר מצומצם של יהודים היגרו ממלטה ללוב. במהלך מלחמת העולם השנייה גורשו כ-400 יהודים עם נתינות בריטית מלוב לאיטליה מה שמעיד על כך שיהודים אלו היגרו ממלטה שהייתה אז תחת שלטון בריטי ללוב. במהלך מלחמת העולם השנייה יהודי מלטה לא נפגעו שכן הפלישה שתוכננה אליה על ידי מדינות הציר לא יצאה מעולם אל הפועל. כמה יהודים מגרמניה אף מצאו באי מקלט בשנות השלושים.
ב-1979 נהרס בית הכנסת הישן של הקהילה בבירה ולטה, ובינואר 2000 נחנך בית כנסת חדש. כיום חיים במלטה כ-1,000 יהודים.
ב-2013 הוקם במלטה "בית חב"ד", על ידי הרב חיים שלום והרבנית חיה מושקא סגל. מרכז חב"ד מלטה מפעיל את "לחיים", המסעדה הכשרה למהדרין היחידה בכל מלטה.
שמעון כהן (מוזיקאי)
שמעון כהן (נולד ב–14 באוקטובר 1937) הוא מלחין, פסנתרן, מעבד ומנצח ישראלי, אחד הבולטים בתחום הזמר העברי בישראל.
קורות חיים.
כהן נולד בראשון לציון. סיים את האקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב. למד הלחנה אצל אלכסנדר אוריה בוסקוביץ' ופאול בן-חיים ופסנתר אצל אמה גורוכוב.
החל את דרכו כפסנתרן, אך במשך הזמן עבר להלחנה, לעיבודים ולניצוח, תחילה ב"קול ישראל".
ביצירותיו חיבורים סימפוניים, קונצ'רטי לכלי סולו, מוזיקה קאמרית, מוזיקה לתיאטרון ובה להצגות "אות בארץ הפלאות", "במזל דגים", "הנסיך הקטן" ועוד. מוזיקה לסרטים "שני קוני למל", "פרקי אליק" וסרטים דוקומנטריים. פרקי מקהלה ושירים.
יצירותיו מנוגנות ומושמעות בארצות הברית, באירופה וכמובן בישראל, וזכו לביצועים של מיטב התזמורות, לרבות בניצוחו, ובהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת הטיילת של בוסטון, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הסימפונית של סנטה ברברה, התזמורת הסימפונית של גואטמאלה ועוד.
ערך וניצח על עשרות מופעים ברדיו ובטלוויזיה כשהבולטים ביניהם אירועי ההוקרה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית למלחינים סשה ארגוב ומשה וילנסקי בהגיעם לגבורות וכן תוכניות רבות של מחזמר. ליווה בפסנתר את הזמרת שושנה דמארי במשך עשרים ושבע שנים.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1966 זכה השיר שעיבד "ליל הסתיו" למילים של חיה כהן וללחן של חיים צור בביצוע של אריק איינשטיין ויפה ירקוני בביצועים שונים.
בשנת 1967 יצא לראשונה תקליט ובו אוסף נעימות ישראליות מנוגנות בפסנתר בלווית התזמורת הסימפונית ירושלים שנקרא "נעימות זהב לפסנתר". הביצוע הבולט בתקליט הוא הלחן "כלניות", שהפך להיות הסמל המסחרי שלו. בפסטיבל הזמר והפזמון 1967 זכה השיר שעיבד "מי יודע כמה" למילים של רימונה די-נור וללחן של יעקב הולנדר בביצוע של מייק בורשטיין.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1969 זכה השיר שעיבד "בלדה לחובש" למילים של דן אלמגור וללחן של אפי נצר ובביצוע של יהורם גאון.
בשנים 1970 עד 1974, ניצח על תזמורת פסטיבל שירי הילדים, מהראשון עד לחמישי.
בין השירים עליהם ניצח: "למה ככה" (אבי טולדנו ועירית ענבי), "אן דן דינו" (יפה ירקוני), "איזה יום שמח" (שולה חן), "חג יובל" (אבי טולדנו), "מפרשי זהב" (לואיג'י), "שרה שרה שיר שמח" (אף אוזן גרון), "שובב עם לב זהב" (ששי קשת).
בעיבודיו בולטת טביעת האצבעות שלו כמו בשיר שנודע מפי הזמרת אסנת פז "שיר שלכת אדומה", שבפתיחה הוא מבצע בפסנתר את הקטע הווירטואוזי.
בשנת 1988 הוא הקים יחד עם מאיר ניצן את התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והיה מנהלה המוזיקלי ומנצחה בשנתיים הראשונות. בשנת 1992 הוא ייסד את התזמורת הקאמרית אשדוד (כיום תזמורת האופרה הקאמרית הישראלית אשדוד) והיה מנהלה המוזיקלי ומנצחה (1992-1994).
שמעון כהן הוא חתן פרס "עיל"ם" ו"אשכולות" לשנת 1998 על מפעל חיים ופרס אנגל של עיריית תל אביב-יפו לשנת 2001. בשנת 2015 זכה בפרס אריק איינשטיין בקטגוריית מוזיקה אמנותית.
גנאולוגיה
נשק כימי
נשק כימי או לחלופין נשק טוקסיקולוגי הוא כל נשק בו נעשה שימוש בכימיקלים טוקסיפיקנטיים כאמצעי להרעלת הקורבן מתוך מטרה להמיתו או לפציעתו אנושות. נשק כימי נחשב לנשק לא קונבנציונלי ושימש בעיקר להשמדה המונית. השימוש בו אסור על פי אמנת האג. החל מ-1997 גם ייצורו ואגירתו אסורים.
השימוש המוצלח הראשון בלוחמת גז נעשה בקרב איפר השני (אפריל 1915) במלחמת העולם הראשונה על ידי הגרמנים. אמנם מספר הנפגעים מנשק כימי במלחמה זו לא היה גבוה (יחסית למספר הנפגעים מכלי נשק קונבנציונליים), אך יצא לו מוניטין של נשק מפחיד ואכזרי. הבעיה העיקרית במיגון כנגדו היא בכך שקשה להגן על כל הגוף ולעיתים מספיק שיש שטח מגע קטן של הגוף עם החומר המזיק על מנת לגרום למוות. בנוסף, עצם השימוש במיגון מקשה על התנועה, הראייה והנשימה.