באוגוסט 2019 פרסם צוות בינלאומי בראשות הפלאואנתרופולוג האתיופי יוהאנס היילה סלאסי לראשונה גולגולת כמעט שלמה של אוסטרלופיתקוס אנמנסיס, אותה גילו באתר הפלאונטולוגי וורסנו-מילה שבמשולש עפר באתיופיה, עוד בשנת 2016, ותוארכה על-ידם לתקופה של 3.78 עד 3.80 מיליון שנה לפני זמננו. הגולגולת מסומנת בסימון הקטלוגי MRD-VP-1/1 ובפי מגליה כונתה בקיצור MRD. זוהי הגולגולת ההומינינית השלמה השלישית בעתיקותה שהתגלתה (אחרי גולגולת טומיי, בת כ-6.5 מיליון שנה, גולגולת ארדי, בת 4.4 מיליון שנה). הצוות מצא שאנמנסיס נבדל מן המין אפרנסיס יותר מכפי ששוער לפני-כן. בהתבסס על צורת הגולגולת שהתגלתה, הצוות סיווג שבר מעצם מצח הומינינית שהתגלה באתיופיה עוד בשנת 1980 למין אפרנסיס. מכיוון שתיארכו את שבר המצח לתקופה של 3.9 מיליון לפני זמננו, החוקרים הסיקו שהמינים אנמנסיס ואפרנסיס חיו יחד באותם אזורים באתיופיה במשך כ-100 אלף שנה לפחות. לכן הם סבורים שאפרנסיס התפתח מאנמנסיס לא באבולוציה הדרגתית מאוד, אלא במאורע התמיינות מקומי, כאשר במקומות אחרים אוכלוסיות אנמנסיס המשיכו להתקיים במקביל.
מורפולוגיה ואבולוציה.
בגלל נדירותם של מאובני אנמנסיס מרבית המסקנות על אודותם מבוססות על השוואה בין מאובנים אלה לבין מאובני אוסטרלופיתקוס אפרנסיס המוכר היטב למדע. על פי דמיון זה ובעיקר על פי צורת עצם השוק הסיקו מיב ליקי ועמיתים שאנמנסיס אף הוא הלך זקוף על שתיים. ואולם ב-2009 פורסם כי אוסטרלופיתקוס רמידוס קדם לו בכך. עצם זרוע ארוכה יותר, יחסית לעצמות האמה, עושה את אנמסיס דומה יותר לרמידוס ולקופי אדם מאפרנסיס, ומרמזת שלמרות הליכתו הזקופה הוא עדיין בילה זמן רב בטיפוס על עצים. עוד מאפיין פרימיטיבי (כלומר, דומה לקופי אדם) המבדיל אנמנסיס מאוסטרלופיתקנים אחרים היא מורפולוגית הלסת העליונה שלו, עם ניבים גדולים יותר ושורות שיניים מקבילות זו לזו מאחורי הניבים. צרוף זה של תכונות פרימיטיביות עם הליכה על שתיים הופך את אנמנסיס למועמד טבעי להמנות על השושלת המובילה בסופו של דבר לסוג האדם, אך מכיוון שמאובני סוג האדם העתיקים ביותר צעירים מאנמנסיס בכמעט שני מיליון שנה יהיה צורך במספר חוליות מקשרות ביניהם, למשל אוסטרלופיתקוס אפרנסיס ואוסטרלופיתקוס גרהי.
מהפכות הפרחים
מהפכות הצבעים
אייל שומבורג
אייל שומבורג (שם מדעי: "Rucervus schomburgki") הוא מין נכחד מהסוג אייל רוסרבוס במשפחת האייליים. אייל זה היה אנדמי לתאילנד. המין תואר על ידי אדוארד בלית' ונקרא על שמו של סר רוברט הרמן שומבורג, שהיה הקונסול הבריטי בבנגקוק בשנים 1857-1864.
מאפיינים.
אייל זה דמה במראהו לברסינגה. אורך גופו היה 180 ס"מ, גובה הכתף שלו היה 104 ס"מ, אורך זנבו היה 10.3 ס"מ ומשקלו היה בין 100-200 ק"ג. פרוותו הייתה חומה כהה וחלקיו התחתונים היו בהירים יותר. חלקו התחתון של זנבו לבן והייתה לו רעמה קצרה. לזכרים היו זוג קרניים מסועפות דמויות-סל, שעליהן כל החידודים הראשיים עונפו. עובדה זו גרמה לכך שיהיו לו 33 נקודות על הקרניים ואורכו של החלק החיצוני היה 88 ס"מ. לנקבות אין קרניים.
אייל שומבורג היה מצוי בערבות ביצתיות עם עשב גבוה, קנים ושיחים במרכז תאילנד, במיוחד בעמק נהר צ'או פראיה ליד בנגקוק. האייל נמנע מצמחייה עבותה. הם חיו בעדרים שכללו זכר אחד, כמה נקבות והצאצאים שלהן. למרות זאת, בזמן השיטפון בעונה הגשומה, העדרים נעו למקומות גבוהים יותר שיכולים להפוך לאיים. זה הפך אותם למטרה קלה עבור ציידים.
בסוף המאה ה-19 החלה בתאילנד הפקה מסחרית של אורז לשם ייצוא שהובילה להשמדת כל הערבות והביצות שהאייל הסתמך עליהן. לחץ אינטנסיבי של ציד לקראת סוף העשור הקטין את תפוצת המין עד להכחדתו.
אוכלוסיית הבר של איילי שומבורג נחשבה כנכחדה כתוצאה מציד בלתי מבוקר בשנת 1932, כשהפרט האחרון נהרג בידי שיכור בשנת 1938. המין נרשם כנכחד גם ב-2006 על ידי איגוד השימור העולמי. למרות זאת, כמה מדענים מחשיבים אותו כקיים. ידוע רק על פרט מפוחלץ אחד, שכיום הוא נמצא במוזיאון להיסטוריה של הטבע בפריז לאחר שחי בגן החיות באותה העיר עד 1868.
בשנת 1991, נמצאו קרניים של אייל שומבורג בחנות לרפואה סינית בלאוס. לורנט צ'אזי, אגרונום מטעם האומות המאוחדות, מאוחר יותר זיהה את הקרניים מתצלום שצילם וקבע שהן באו מאייל שומבורג. ייתכן שאייל שומבורג שרד בלאוס, אבל זה לא הוכח.
סינטקס
1978 בישראל
1978 בישראל (ה'תשל"ח - ה'תשל"ט) הייתה השנה בה חגגה מדינת ישראל 30 שנה מיום היווסדה. האירוע הבולט בשנה זו היו הסכמי קמפ דייוויד שסללו את הדרך להסכם שלום בין ישראל למצרים.
בית הכנסת הכוראלי של צ'רנוביץ
בית הכנסת הכוראלי של צ'רנוביץ או ה"טמפל" (Tempel) היהודי של צ'רנוביץ (Der Israelitische Tempel in Czernowitz) היה בית כנסת מודרני בעיר צ'רנוביץ.
המבנה.
בית הכנסת נבנה בסגנון נאו-מורי בין השנים 1873–1879, על פי תוכניות שהכין האדריכל הפולני פרופ' יוליאן זכרייביץ' (Julian Zachariewicz).
התורמים העיקריים למימון בנייתו היו המשפחות היהודיות האמידות צוקר ווגנר.
גובה בית הכנסת, כולל הכיפה העגולה, היה 39 מטרים.
בטקס הנחת אבן היסוד בשנת 1873 השתתפו בין השאר הרב הראשי איגל, והמיטרופוליט האורתודוקסי האוקראיני יבהני האקמן, מטעם השכנים הנוצרים.
היסטוריה.
הרעיון לבנות בית כנסת מפואר בסגנון מודרני בצ'רנוביץ הוצע לקהילת יהודי צ'רנוביץ על ידי מושל בוקובינה, ברון פרנץ פון שמיק (Baron von Schmueck) ב-1857 והסכומים הראשונים גויסו באותה שנה, אך ב-1858 נזנח הרעיון וחודש רק בשנות השבעים.
הבנייה נערכה בתקופה בה צ'רנוביץ הייתה בירת דוכסות בוקובינה, חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה צ'רנוביץ עברה לשלטון רומניה והחזירה את שמה לשם הרומני המקורי, צ'רנאוץ. לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה ובעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, ברית המועצות הגישה לרומניה אולטימטום בו דרשה את יציאתה מבסרביה ומצפון בוקובינה. לאחר שהמינהל הרומני יצא נכבשו שני חבלי ארץ אלו וסופחו על ידי ברית המועצות - בית הכנסת הכוראלי של צ'רנוביץ הולאם ונסגר על ידי השלטון הקומוניסטי האנטי דתי. כעבור כשנה, בעקבות פלישת גרמניה הנאצית ובת בריתה הנאמנה, רומניה, לתוך גבולות ברית המועצות, כבשו אלה גם את צ'רנוביץ וכוחות צבא גרמנים ורומנים הציתו את בית הכנסת - את הרב הראשי והרב האחרון של בית הכנסת, אברהם יעקב מרק, הביאו הקלגסים, כדי שיחזה בבית הכנסת העולה באש לפני שהרגו אותו יחד עם רבים מיהודי העיר.
השימוש במבנה.
הקהילה היהודית של צ'רנוביץ התפצלה ב-1872 לקבוצה "מודרנית" (Czernowitzer Israelitische Tempelverein - "אגודת הטמפל היהודי בצ'רנוביץ"), יוזמת בניית בית הכנסת, שביקשה להנהיג שינויים מתונים בסדרי התפילה וקראה לעצמה "קהילה דתית מתקדמת ונאורה", בהנהגת הרב הראשי ד"ר אליעזר אליהו איגל, ולקהילה אורתודוקסית-שמרנית (Orthodoxe Israeliten Kultusgemeinde - "הקהילה הדתית של ה"ישראליטים" האורתודוקסים"), אדוקה יותר, בהנהגת הרב בנימין אריה וייס. הקהילות אוחדו מחדש ב-1875 ובית הכנסת הכוראלי (המקהלתי), שנחנך ב-1878, הופעל על ידי הקבוצה המודרנית, תוך שינויים מועטים בפולחן. לא הופעל עוגב, אך הופעלה מקהלה והיה חזן. ארון הקודש נבנה בגומחה בקיר, הבימה מוקמה בסמוך לו, הדרשות ניתנו בשפה הגרמנית, ואף כי בית הכנסת לא השתייך אליה התפילות נערכו באופן הקרוב באופן יחסי למקובל ביהדות הנאולוגית. בין הרב המודרני והרב השמרן הושג הסדר על פיו הרב המודרני יהיה רב העיר והרב השמרן יהיה אב בית הדין. הסדר זה החזיק מעמד עד מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי רומניה.
הזמר יוזף שמידט שר בצעירותו במקהלה של בית הכנסת ומאוחר יותר היה חזן בבית הכנסת.
דפנה (יישוב במצרים העתיקה)
דָפַנֶה, הידועה גם כתַּפַנֶה או תַּחְפַּנְחֵס, הייתה מצודה במצרים העתיקה, על גדת הזרוע הפלוסית של הנילוס (זרוע מזרחית, הנשפכת לים התיכון במערב סיני, שחרבה מזה מאות שנים), מערבית למקום בו מצויה כיום העיר קנטרה.
הרודוטוס כותב כי במאה ה-7 לפנה"ס ייסד פרעה פסאמטיכוס הראשון חיל משמר של שכירי חרב זרים בדפנה, רובם יוונים איונים וקארים. לאחר חורבן ירושלים בידי נבוכדנצר בשנת 588 לפנה"ס מצאו מקלט בדפנה פליטים יהודים, ביניהם הנביא ירמיהו, כמסופר בספר ירמיהו:
כאשר קיבלה נאוקרטיס את המונופול על הסחר עם יוון מידי הפרעה יעחמס השני, עזבו היוונים את דפנה, והמקום ירד מגדולתו. כבר בימי הרודוטוס צוין כי המקום עזוב וחרב, אך ניתן היה עדיין להבחין בשרידי המעגן והבתים.
המקום נתגלה מחדש על ידי פלינדרס פיטרי בשנת 1886. במקום נמצאה מצודה ומתחם מבוצר. נמצאו שברי חרס רבים, שהיו בעלי חשיבות לשיטת התיארוך שאותה הגה פיטרי, שכן ניתן היה לשייך אותם בוודאות לתקופה שבין פסאמטיכוס הראשון ויעחמס השני, דהיינו סוף המאה ה-7 לפנה"ס ותחילת המאה ה-6 לפנה"ס. החרסים מראים מאפיינים של אמנות איונית, אך מאפיינים אחרים מראים כי יוצרו באופן מקומי.
דונלד ג'והנסון
דונלד קרל ג'והנסון (באנגלית: Donald Carl Johanson; נולד ב-28 ביולי 1943 בשיקגו שבאילינוי) הוא פליאואנתרופולוג אמריקני הנודע בשל תרומותיו לחקר האבולוציה של האדם, בעיקר הגילוי של מאובני המין אוסטרלופיתקוס אפרנסיס באתיופיה ובהם "לוסי" המפורסמת.
ג'והנסון קיבל דוקטורט מאוניברסיטת שיקגו ב-1974. בזמן גילויה של לוסי הוא היה מרצה בכיר לאנתרופולוגיה באוניברסיטת קייס ווסטרן ריזרב. ב-1981 הקים את המכון למוצא האדם באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, וב- 1998 עבר לאוניברסיטת המדינה של אריזונה.