יקנעם עילית גובלת במושבה יקנעם ובמושב עין העמק, וממוקמת במרחק של 5 ק"מ מקריית טבעון. גובהה הממוצע של העיר הוא 151 מ' וגובהה המקסימלי הוא 255 מ' בשכונת "שער הגיא".
שם העיר.
שם העיר לקוח משם המושבה יקנעם שלצידה הוקמה, הקרויה על שם היישוב המקראי יקנעם המוזכר בספר יהושע:
ושוב כגבולה הדרומי של נחלת שבט זבולון:
האות יו"ד שבתחילת שם העיר מנוקדת בקמץ קטן, כלומר יש להגות "יוֹקנעם".
שמה הרשמי של העיר הוא יקנעם עילית, ובשם זה היא מופיעה במפות, בשלטי דרכים ובפרסומים רשמיים. עם זאת, העירייה מעדיפה את השם יקנעם, וכך הוא מופיע בסמל העיר ובפרסומי העירייה. זאת חרף התנגדותה של המושבה יקנעם, שיקנעם הוא שמה הרשמי.
היסטוריה.
המושבה יקנעם הוקמה בשנת 1935. ביולי 1950 הוקמה בצמוד למושבה, במעלה ההר, מעברה שעד שנת 1967 נכללה במועצה מקומית אחת עם המושבה. בראשות המועצה עמד בין השנים 1950–1955 פריץ לוינגר, שהיה מנהל המושבה החל משנת 1940. המעברה החלה את צעדיה הראשונים בהגעת 250 משפחות עולים, לאחר שהמושבה נענתה לאתגר קליטת העלייה והסכימה לקלוט 100 משפחות. עד תחילת שנת 1952 הגיעו עוד כ-400 משפחות עולים, ועל קליטת העולים קיבלה המועצה ציון לשבח. לאחר מספר חודשים הוחל בבניית בתי קבע על פי תוכנית להקמת עיר שתכיל 15,000 תושבים, ולקראת סוף שנת 1951 נכנסו 285 משפחות ראשונות אל בתי הקבע. בשנת 1952 יקנעם התייחדה בכך שהיה בה בית ספר יחיד שלא היה קשור לאחד הזרמים ובו למדו יחד כל ילדי המעברה והמושבה, דתיים וחילוניים.
בשנת 1964 כללה יקנעם 4,300 תושבים שמתוכם 160 משפחות התגוררו במושבה. בשנת 1964 עברה הנהלת המועצה המקומית מהמושבה לבניין חדש על ההר. בשנת 1966 בקשו נציגי המושבה והעיירה ממשרד הפנים להיפרד אלה מאלה, ובשנת 1967 התנתקה המושבה מהמועצה המקומית, השם "יקנעם" נתייחד למושבה והמועצה המקומית נקראה "יקנעם עִלית".
במהלך שנות ה-90 קלט היישוב עולים רבים מארצות חבר המדינות וכן מאתיופיה. ב-18 בדצמבר 2006 הוכרזה יקנעם עילית כעיר.
בפארק התעשייה בעיר פועלות כמאה חברות מתחומי ההיי טק, הביוטכנולוגיה, התקשורת, הרפואה, המזון, האלקטרוניקה והפלסטיקה.
ליקנעם עילית עתודות קרקע ניכרות לבנייה, ומאז סוף שנות ה־90 היא נמצאת בתנופת בנייה. עקב בנייה אינטנסיבית זאת, הכפילה העיר בעשור הראשון של המאה ה-21 את שטחה מצדה המערבי ומאז היא כמעט גובלת במושב עין העמק. מערכות הניקוז בעיר אוגרות מים לשימוש חוזר ומי הביוב מגיעים למכון טיהור שפכים שנמצא בקריית טבעון.
פארקים בולטים הם "פארק רבין" ובו פסל של יצחק רבין מעשה ידיו של הפסל מרדכי כפרי ו"פארק בריכות נחל קרת" הנטוע לאורך אפיקו של נחל קרת ובו בריכות מים הנשפכים מבריכה לבריכה במפלים קטנים, פינת חי וגשרים.
בעיר מתקיימת מדי שנה בתחילת חודש מרץ "צעדת יקנעם".
חינוך.
ביקנעם עילית פועלים ארבעה בתי ספר יסודיים-ממלכתיים: "ארזים", "דליות", "תדהר" ובית הספר ע"ש יצחק נבון למדעים ואומנויות. בנוסף לאלו, פועל בית ספר ממלכתי דתי בשם "הדסים" ובית ספר דמוקרטי בשם "אורנים". בעיר פועלת חטיבת ביניים בשם "החטיבה לחדשנות וליזמות" לכיתות ז'-ט', ומקיף שש-שנתי "קמפוס תיכון לחדשנות ומצוינות" לכיתות ז'-י"ב, במסגרת רשת אורט ישראל. שלוחה של האוניברסיטה הפתוחה פועלת במתנ"ס המקומי.
בעיר פועלות תנועות הנוער הצופים, הנוער העובד והלומד, בני עקיבא ו"כנפיים של קרמבו".
בעיר פועלת כיום להקה עירונית בשם "צעירי יקנעם" בניהולו של יקיר שחף. הלהקה מופיעה באירועים שונים בעיר ומעלה מחזמר שנתי המוצג בתיאטרון יקנעם.
תעשייה.
יקנעם נחשבת לאחד ממרכזי ההיי טק הגדולים בארץ עם יצוא של כ-5 מיליארד דולר ומעל 100 חברות העוסקות במחקר ופיתוח. אזור התעשייה של העיר משתרע לאורך כביש 722. בעבר, היה מפעל התעשייה העיקרי בעיר מפעל המתכת "סולתם", שעסק בייצור מרגמות, כלי מטבח ועוד. במהלך השנים התכווץ המפעל, ואת מקומו כמוקד תעסוקה תפסו מפעלים אחרים כגון יקב מורד שנוסד בשנת 1999 במקום בו שכן בעבר מבנה של חברת סולתם, וחברות היי-טק. בעשור הראשון של המאה ה-21 נבנו באזור התעשייה מבנים אחדים לתעשיית ההיי-טק שבססו את מעמדו של האזור בסיליקון ואדי. עם מפעלי ההיי-טק שמרכזם בעיר נמנים מלאנוקס טכנולוגיות, גיוון אימג'ינג, מאינד סי.טי.אי., ביוסנס וובסטר, מארוול ישראל, סינאל תעשיות, פנסוניק, ReWalk Robotics ועוד. כן פועלים באזור התעשייה מפעל מזון של חברת אסם ומפעל של כתר פלסטיק.
אקלים.
ממוצע המשקעים ביקנעם עילית, בדומה לקריית טבעון, עומד על 655 מ"מ בשנה הודות לקרבת שני היישובים לרכס הכרמל.
הטמפרטורות ביקנעם עילית זהות לחלוטין לשאר יישובי עמק יזרעאל. טמפ' המינימום בחורף נעות בממוצע סביב 1°C ל-7°C מעל האפס, טמפרטורות מתחת לאפס מתקבלות כאשר אוויר קר מגיע מצפון בשילוב עם שמיים בהירים (רמה סיבירית). ערפילי בוקר כבדים נפוצים מאוד בחודשי החורף ביקנעם ובשאר יישובי עמק יזרעאל. הקיץ ביקנעם עילית הוא חם ויבש: טמפ' המקס' בקיץ נעות סביב 32°C ל-39°C.
הטמפ' הגבוהה ביותר שנמדדה מאז הקמת התחנה היא 41.5°C ונמדדה ב־27 במאי 2015, ואילו הטמפ' הנמוכה ביותר היא (1.2°C-) שנמדדה ב־10 בינואר 2015 בשעה 06:30. בשנים 1950, 1992, 1999-2000 ירדו כמויות קטנות עד בינוניות של שלג (50 ס"מ ומטה של שלג), בשנת 2015 ירד שלג קל בשכונות הגבוהות של העיר ונערם ממחלף אליקים (שליד יקנעם) עד לדלית אל-כרמל.
כמויות המשקעים שנמדדו בעיר בשנים 2009–2015 על פי תחנת יקנעם:
2010-2009: 552.9 מ"מ (84% מהממוצע).
2011-2010: 486.9 מ"מ (74% מהממוצע).
2012-2011: 575.8 מ"מ (88% מהממוצע).
2013-2012: 668.1 מ"מ (102% מהממוצע).
2014-2013: 326.1 מ"מ (50% מהממוצע).
2015-2014: 670.0 מ"מ (102% מהממוצע).
תחבורה.
כביש 722, העובר בנחל יקנעם חוצה את יקנעם עילית ומפריד בין אזור המגורים לבין אזור התעשייה. ב-20 ביולי 2009 נפתח לתנועה מחלף עין תות, המקשר את כביש 70 (כיום כביש 67) עם כביש 6, ומאפשר גישה מהירה מיקנעם עילית למרכז ישראל ולדרומה. המשכו של כביש 722 (צפונה) מקשר את יקנעם עילית לעמק יזרעאל ולגליל.
התחבורה הציבורית בעיר הופעלה לאורך השנים באופן כמעט בלעדי על ידי קואופרטיב אגד. החל מינואר 2011, החליפה חברת אומני אקספרס את חברת אגד בהפעלת השירות האוטובוסי הפנימי והפרברי (לישובי הסביבה ולחיפה). עם כניסת החברה החדשה, הופעלו בעיר לראשונה קווי לילה לחיפה ולרמת ישי דרך קריית טבעון. קווי הלילה פועלים גם בליל שישי. ב-19 בדצמבר בשנת 2014 הוחלפה הזכיינית, וחברת סופרבוס זכתה במכרז.
תחנת הרכבת יקנעם – כפר יהושע, הממוקמת שלושה ק"מ מיקנעם, היא חלק מקו הרכבת מסילת העמק, ומשרתת את תושבי העיר. ניתן להגיע אליה וממנה באמצעות קו אוטובוס פנימי.
דגל העיר.
הדגל מבוסס על דגל ישראל, הוא בעל רקע לבן, ועליו שני פסים אופקיים בצבע ירוק, וביניהם סמל העיר. הצבע השולט בדגל, ירוק, מקורו בסמל העיר ומסמל את יקנעם כעיר ירוקה. ערים רבות בישראל אימצו בדגלן את שני הפסים הכחולים בדגל המדינה המבוססים על הטלית, אך דגל יקנעם עילית הוא היחיד, למעט דגל העיר גבעתיים, המציג מבנה זה עם פסים ירוקים.
בעבר העיר השתמשה בדגל מוניציפלי פשוט, בעל שדה לבן ועליו מוטען סמל המועצה בכחול וירוק. דגל זה אומץ ב-28 בדצמבר 1961. בתחילת המאה ה-21 עודכן הדגל, השדה נצבע בכחול והסמל ללבן, והתווסף שם המועצה בלבן מעל הסמל (בעברית) ומתחת לסמל (בכחול). עם הפיכתה לעיר שונה סמל העיר ושונה גם דגלה.
ירוחם
ירוחם (יְרֹחָם) היא מועצה מקומית במחוז הדרום בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1959. המועצה נמצאת כ-11 ק"מ מדרום מערב לדימונה, וכ-27 ק"מ מדרום מזרח לבאר שבע.
היסטוריה.
ירוחם העתיקה.
השם ירחם נזכר לראשונה בכתובת שישק, המציינת את פלישתו לארץ ישראל בסוף המאה העשירית לפנה"ס ('ערד לבית ירחם'). תל רח'מה הנמצא בסמוך לכניסה המערבית ליישוב מזוהה כירוחם הקדומה. ליד האתר נמצאת באר רח'מה, אותה זיהה פרופסור יוחנן אהרוני עם הבאר שמצאה הגר בשעה שתעתה עם בנה ישמעאל במדבר באר שבע, כמסופר בתנ"ך. ירוחם נמצאת על 'דרך האתרים' בעת העתיקה המגיעה מקדש ברנע, דרך שדה בוקר של היום ועד לערד. לאורכה של דרך האתרים נמצאו מספר מצודות רב מתקופת מלכי יהודה.
שנות ה-50 וה-60.
היישוב היהודי בירוחם החל בד' בשבט ה'תשי"א (1951), כאשר אמנון זעיר (רודי קליינר) מקיבוץ גן שמואל הקים במקום מעברה לעולים מרומניה שכונתה תל ירוחם ואחר כך כפר ירוחם. ההקמה נעשתה ביזמת הסוכנות ולא הממשלה. לאחר שנה החליף שלמה תמיר מקיבוץ תל יוסף את זעיר כמנהל המעברה (הכינוי הרשמי היה המדריך למעברה). ב-1953 כתב תמיר למוסדות כי "את תל ירוחם יש לבנות או לחסל. אין לקיים יישוב נפל. אין אבא ליישוב הזה... לסדר פה ענפי חקלאות ומלאכה. לאפשר ליישוב קיום עצמאי ללא תלות יומיומית בבאר שבע במצרכים חיוניים". בעקבות כך הוקמו ביישוב מפעל לקרח וספרייה. שש שנים לאחר הקמתו הצטרפו עולים ממרוקו, פרס והודו (בעיקר מקהילת בני ישראל) שיצרו יחד עם יוצאי רומניה יישוב מגוון. המעברה נבנתה בקרבת "כביש הנפט" בין מעלה עקרבים לבאר שבע, ב"רמת הנגב". בראש היישוב עמד פנחס מענית, ממייסדי נהלל, שעבר למקום עם משפחתו. המעברה הוקמה באזור בו נדדו הבדואים ממטה אל-עזאזמה, אשר חלק מתושביו גרים כיום ברכמה, כפר לא מוכר אשר נמצא באזור ירוחם.