ההתחייבות של העם הספרדי לעם הפלסטיני הייתה קבועה, והחלה בשנת 1994 בתוניסיה, עם חתימת "מזכר ההבנות בנושא שיתוף הפעולה הספרדי-פלסטיני", התחייבות זו חודשה ואוחדה מכוח חמש הוועדות המעורבות. מחויבות זו כלפי העם הפלסטיני התממשה בשנים האחרונות בגידול משמעותי מאוד בסיוע הפיתוח הרשמי שעבר מ-31 מיליון אירו בשנת 2005 ל-53 מיליון אירו בשנת 2011, ובכך הפכה ספרד לתורמת השנייה בגודלה באיחוד האירופי לרשות הפלסטינית.
מפגש של הוועדה ההיספנית-פלסטינית המשותפת לשיתוף פעולה תרבותי, חינוכי, מדעי וטכני, שהתקיים במדריד בינואר 2008, הדגיש את המחויבות הספרדית לפתרון צודק לסכסוך על פי החוק הבינלאומי, כמו גם ליצירת מדינה פלסטינית ריבונית ועצמאית, עם גבולות מוכרים, המתקיימת במקביל לשלום וביטחון עם ישראל, בהתאם להחלטות האומות המאוחדות, ועידת השלום במדריד (1991) ויוזמת השלום הערבית (2002). ספרד תומכת גם בפליטים פלסטינים באמצעות אונר"א, המספקת שירותי חינוך בסיסיים, בריאות והגנה חברתית לפליטים פלסטינים בעזה, בגדה המערבית, בלבנון, בסוריה ובירדן.
Framing Britney Spears
יחסי הרשות הפלסטינית–יוון
יחסי הרשות הפלסטינית–יוון הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה ההלנית לרשות הפלסטינית.
סקירה כללית.
יוון לא מיסדה לחלוטין את היחסים עם הרשות הפלסטינית בגלל סכסוכים גאופוליטיים רבים, למרות התחייבותו של ראש הממשלה, אלכסיס ציפראס, שהוא חבר במפלגת השמאל "סיריזה" הידועה בתמיכתה בעניין הפלסטיני, לבצע שינויים כאלה.
לרשות הפלסטינית יש נציגות באתונה והקונסוליה הכללית של יוון בירושלים מוכרת לרשות הפלסטינית. בדצמבר 2015 הצביע הפרלמנט ההלני פה אחד בנוכחות הנשיא מחמוד עבאס להמליץ לממשלה על ההכרה המלאה במדינת פלסטין בגבולות 1967 עם מזרח ירושלים כבירתה.
היחסים הדיפלומטיים נוסדו עם אש"ף בשנת 1981, ואילו היחסים עם ישראל נשמרו רק ברמה הקונסולרית עד להכרתה הרשמית של יוון בישראל בשנת 1990 תחת מיצוטאקיס. מאז כינונה של מדיניות החוץ הנוכחית בפיקודו של יורגוס פפנדראו, חלה ביוון שיפור מהיר ביחסים עם ישראל, והובילה את התקשורת לציון סיום העידן הפרו-פלסטיני של יוון.
הנשיא קרולוס פפוליאס הצהיר כי יוון תומכת בסופו של דבר בהקמת מדינה פלסטינית לצד ישראל. תחת ממשלות קודמות, יוון צברה מוניטין של תומכת נחרצת בעניין הפלסטיני. במסגרת הסכסוך הערבי-ישראלי הרחב יותר, שמר אנדראס פפנדראו על עמדה חזקה יותר נגד ישראל מכל ממשלה אחרת בקהילה האירופית.
עם זאת, בדצמבר 2015 הצביע הפרלמנט של יוון בעד הצעה המבקשת מהממשלה להכיר ברשות הפלסטינית.
מצעד שירי הקאנטרי הדיגיטליים
יחסי מונגוליה–קוריאה הצפונית
יחסי מונגוליה–קוריאה הצפונית הם היחסים ההיסטוריים בין מונגוליה לבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה.
היסטוריה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-15 באוקטובר 1948. הרפובליקה העממית של מונגוליה הייתה המדינה השנייה אחרי ברית המועצות שהכירה בקוריאה הצפונית. מונגוליה העניקה סיוע לקוריאה הצפונית במהלך מלחמת קוריאה, אף על פי שלא השתתפה באופן ישיר, ותרמה גם לשחזור הצבא הצפון-קוריאני לאחר המלחמה. בהתבסס על הסכם סיוע שנחתם בסוף שנת 1953, שלחה ממשלת מונגוליה 10,000 סוסים לקוריאה הצפונית.
לאחר המלחמה קיבלה מונגוליה וגידלה למעלה מ-400 יתומים בשנות ה-60 וה-70. משנות ה-60 ועד אמצע שנות ה-80, בתקופת הפיצול הסיני-סובייטי, מונגוליה החזיקה בעקביות בעמדה פרו-סובייטית, בעוד שעמדת שקוריאה הצפונית הייתה בדרך כלל בעלת עמדות פרו-סיניות מאשר פרו-סובייטיות, מה שפגע משמעותית בשיתוף הפעולה בין המדינות. במקרים מסוימים, חילוקי דעות אלה הובילו לצורות שונות של חיכוך חלש בין מונגוליה וקוריאה הצפונית. הודות לשיפור ביחסי ברית המועצות–סין לאחר שנת 1982, בשנת 1986 חתמו מונגוליה וקוריאה הצפונית על אמנתם הראשונה של ידידות ושיתוף פעולה. קים איל-סונג ביקר במדינה בשנת 1988. עם זאת, לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי במונגוליה, נוצרה מתיחות ביחסים. שתי המדינות ביטלו את הסכם הידידות והשיתוף הפעולה שלהן בשנת 1995, ובשנת 1999 סגרה קוריאה הצפונית את השגרירות שלה באולן בטור כמחאה על ביקורו הרשמי הנשיא הדרום קוריאני קים דה-ג'ונג. מונגוליה גירשה בעבר שני דיפלומטים צפון קוריאניים בגין ניסיון לזייף מאות שטרות. לאחר מכן החלה מונגוליה להעצים את מדיניות האינטראקציה שלה עם קוריאה הצפונית במטרה לשפר את היחסים. בשנת 2002 הפך פק נאם-סון לשר החוץ הראשון של קוריאה הצפונית שביקר במונגוליה לאחר 14 שנה ללא ביקורים. הביקור האחרון ברמה הגבוהה התקיים ביולי 2007, כאשר קים יונג-נאם, יו"ר הנשיאות של אספת העם העליונה, ערך את ביקורו השלישי במדינה; בעבר ערך שתי נסיעות למונגוליה, ב-1985 וב-1988.
באופן לא רשמי, מבקרים מקוריאה הצפונית מגלים עניין רב בחקר הרפורמות הכלכליות במונגוליה; על פי הצד המונגולי הצפון קוריאנים אינם רואים בהם איום מכיוון שהם אינם מדינה מערבית ועברו חוויה דומה תחת הקומוניזם. למאמציה של מונגוליה להציג קפיטליזם של שוק חופשי לקוריאה הצפונית יש גם מרכיב של אינטרס מונגולי. הרכבת הטרנס-סיבירית, קישור חשוב בנתיב מעבר פוטנציאלי ללא הפרעה מקוריאה הדרומית לאירופה, עוברת דרך מונגוליה; הליברליזציה הכלכלית של קוריאה הצפונית, שאפשרה למעבר של תחבורה ימית של קוריאה הדרומית בגבולותיה, תסיר את אבן הנגף העיקרית בדרך למסלול כזה, ותספק יתרונות כלכליים למונגוליה.
פליטים צפון-קוריאני הם נושא רגיש בין שתי הממשלות. בשנת 2005 קיבלו ארגוני צדקה דרום-קוריאנים 1.3 קילומטרים רבועים של אדמה מממשלת מונגוליה במקום לא מזוהה, 40 ק"מ מאולן בטור כדי להקים מחנה פליטים. עם זאת, החל מנובמבר 2006, ראש ממשלת מונגוליה מיגומבין אנחבולד הכחיש רשמית את קיומם של מחנות כאלה. אחד החוקרים העריך כי 500 פליטים מצפון קוריאה נכנסים למונגוליה מדי חודש יחד עם כמה מהגרי עבודה חוקיים שנמצאים תחת הסכם בין ממשלתי לעבודה בפרויקטים של תעשייה קלה ותשתיות.
בשנת 2013 ביקר נשיא מונגוליה צחיאגיין אלבגדורג' בקוריאה הצפונית ושתי המדינות הרחיבו את הקשרים הכלכליים, במיוחד בתחום זיקוק הנפט.
טיסנג'פלו
טיסנג'פלו (בהונגרית: Tiszanagyfalu) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בטיסנג'פלו מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 1,942 ובשנת 2020 רק 1,763 תושבים.
בטיסנג'פלו כנסייה רפורמית שנבנתה בשנת 1789.
יהודי טיסנג'פלו.
בטיסנג'פלו חיו יהודים בתקופות זמן שונות, יהודים רבים מטיסנג'פלו נרצחו בשואה.
עפר (דמות מקראית)
עֵפֶר הוא דמות מקראית, בנו השני של מדין ונכדם של אברהם וקטורה. לעפר היו ארבעה אחים: עיפה, חנך, אבידע ואלדעה.
יש מספר אפשרויות לפירוש שמו של עפר. יש חוקרים הסוברים ששמו הוא מלשון המילה עפר, כלומר אדמה. לעומת זאת, יש חוקרים הסבורים שהמקור הוא מהפועל הערבי ע'פר, שפירושו להגן או לנטור.
בתרגום לעברית מתרגום השבעים עפר נקרא עופר.
ג'ון ניוטון מיטשל
ג'ון ניוטון מיטשל (באנגלית: John Newton Mitchell; ) היה עורך דין אמריקאי, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ריצ'רד ניקסון והיה מנהל מסעות הבחירות של ניקסון, הן בבחירות לנשיאות של 1968 והן באלו של 1972. קודם לכן הוא היה עורך דין בתחום איגרות החוב העירוניות וידידו האישי הקרוב ביותר של ניקסון. בשל העבירות הרבות שביצע במהלך פרשת ווטרגייט, נידון מיטשל ב-1977 למאסר של 30 שנה, מתוכן ריצה 19 חודשים.
ראשית חייו.
ג'ון מיטשל נולד בדטרויט למרגרט (לבית מקמהון) וג'וזף מיטשל. הוא גדל ברובע קווינס שבניו יורק. הוא סיים תואר במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת פורדהאם וב-1938 התקבל ללשכת עורכי הדין של ניו יורק. במלחמת העולם השנייה הוא שירת בצי ארצות הברית כקצין בדרגת לוטננט מדרג זוטר, ושימש כמפקד טרפדת.
למעט תקופת שירותו בצי, עסק מיטשל בעריכת דין בניו יורק בשנים 1938–1969 וזכה למוניטין כעורך דין מצליח בתחום איגרות החוב העירוניות.
אשתו השנייה של מיטשל, מרתה ביל מיטשל, הייתה לדמות ידועה בזכות עצמה, כשעברו לוושינגטון בעת שמונה לשמש כתובע הכללי. היא הפכה לאישיות מוכרת והתראיינה רבות בכלי התקשורת. מרתה זכתה לפרסום שלילי נרחב והאשמות בכלי התקשורת. מנהגה לקיים שיחות טלפון ליליות לעיתונאים בהן האשימה את הנשיא ניקסון בטיוח של פרשת ווטרגייט לא תרמה לתדמיתה. היא האשימה את ניקסון וכמה מעוזריו בניסיון להפוך את בעלה לשעיר לעזאזל של כל הפרשה.
בממשל מדינת ניו יורק.
מיטשל הגה את המצאת אגרת ההכנסה שנקראו "איגרות חוב של מחויבות מוסרית" (moral obligation bond) כאשר שימש כיועץ בתחום למושל ניו יורק נלסון רוקפלר בשנות ה-60 של המאה ה-20. במאמץ לעקוף את הצורך באישור ציבור הבוחרים לתהליך הגדלת מסגרות האשראי של המדינה והעיר, שייך מיטשל ניסוח מתאים להנפקות שאפשרו בפועל את הגדלת מסגרת האשראי מבלי שיוכפפו לרגולציה המקובלת. מיטשל לא הכחיש כאשר נשאל בראיון אם כוונת הנוסח הזה הייתה ליצור "צורה של אליטיזם פוליטי שעוקף את רצון הבוחר במשאל".
קריירה פוליטית בממשל הפדרלי.