בישראל קובע סעיף 24 לחוק החוזים (חלק כללי) כי: "תכנו של חוזה יכול להיות ככל אשר הסכימו הצדדים", ובכך מטמיע בחוק הישראלי את עקרון חופש החוזים. סעיף 30 לחוק מסייג חופש זה, בקובעו: "חוזה שכריתתו, תכנו או מטרתו הם בלתי חוקיים, בלתי מוסריים או סותרים את תקנת הציבור - בטל".
ביטוי נוסף לעקרון חופש החוזים מצוי בדברי חקיקה רבים המאפשרים התנאה מצד הצדדים על הוראותיהם. מקובל לומר כי אחד המאפיינים של החקיקה האזרחית הישראלית הוא היכולת להתנות על הוראותיה. יחד עם זאת, קיימים חוקים אשר אינם מאפשרים להתנות על הוראותיהם באמצעות חוזה בין שני הצדדים, גם אם שני הצדדים מעוניינם בכך. דוגמאות:
פרופ' גבריאלה שלו ציינה: "חופש החוזים הוא בעיני העיקרון החשוב ביותר בדיני החוזים בישראל", אך הוסיפה: "הכל מסכימים בכך שעיקרון זה אינו עיקרון מוחלט, אלא עיקרון יחסי, ובמקרים ידועים עליו לסגת בפני עקרונות וערכים אחרים". ביחס לנקודת האיזון, בין העקרונות והערכים המתנגשים של חופש החוזים לעומת תום לב ותקנת הציבור, מציינת שלו שהדעות חלוקות: מי שמייחס חשיבות גבוהה לחופש החוזים ימצא את נקודת האיזון קרוב יותר לקוטב של חופש החוזים, ומי שיוצא מנקודת מוצא לפי ערכים אחרים גוברים על עקרון חופש החוזים, ימצא את נקודת האיזון קרוב יותר לקוטב של תום לב ותקנת הציבור.
בהתייחסו להגבלות על חופש החוזים המופיעות בחוקים אחדים, כתב נשיא בית המשפט העליון, מאיר שמגר: "היושר וההגינות הם מערכי היסוד של מערכת משפטית תרבותית, וההגבלות וההתערבות האמורים הם בבחינת ירידה בחופש ההתקשרות המשפטית-פורמלית, לצורך עליה ברמת הכשרות המשפטית-הערכית".
חופש החוזים הולך ומצטמצם עקב הגבלות שבחקיקה, למשל במקרה שהחוזה נערך בין צד חזק וצד חלש, והתערבות המדינה באה להגן על הצד החלש, במחיר של פגיעה בחופש החוזים. בעקבות זאת יש האומרים שבמקום חופש החוזים מתקיים בימינו צדק חוזי. השופט חיים כהן ציין: "'הצדק החוזי' השתלט - ועתיד להוסיף ולהשתלט - על דיני החוזים, לא רק כדי למנוע עושק וניצול, כפייה והטעיה, אי־חוקיות ואי־מוסריות, אלא בעיקר כדי להכניס לתוכם ערכים וסטנדרדים מחייבים של תום לב ושל סבירות".
יוסף גנאסיא
הרב יוסף בן דוד גנאסיא (1879–1962) היה דיין, פוסק, מתרגם, משורר והוגה דעות מהעיר קונסטנטין שבאלג'יריה. כיהן כרב הראשי ליהודי קונסטנטין וראש ישיבת עץ חיים בעיר. פרסם למעלה מ-130 חיבורים העוסקים בכל תחומי המחשבה היהודית; הלכה, בלשנות עברית וערבית יהודית, היסטוריה יהודית, פילוסופיה יהודית, קבלה ועוד.
ביוגרפיה.
במהלך השנים, הרב יוסף גנאסיא עסק גם בתרגום לערבית יהודית של מספר רב של ספרים חשובים. הוא תרגם ספרי דת והלכה, כולל את המשנה כולה ("נשמת כל חי", 15 כרכים, קונסטנטין, תרצ"ג-תרצ"ו), משנה תורה של הרמב"ם ("אור ושמחה: ספר הרמב"ם", ג'רבה, 1946) וספר הלכות רב אלפס (26 כרכים, ג'רבה, 1938-55), אותם הוציא לאור ביחד עם פרשנותו לכל אחד מהספרים. כמו כן הוא תרגם ספרי היסטוריה יהודית כגון מלחמת היהודים של יוספוס ("איסטוואר דליהוד", תוניס, 1912), וספרות יפה כולל "אהבת ציון" של אברהם מאפו (ג'רבה, 1962). מפעל התרגום הגדול שלו זיכהו בכינוי: " של העת המודרנית".
כאיש חינוך, הרב גנאסיא היה מופקד על מערכת החינוך היהודית בקונסטנטין. הוא היה תומך מרכזי של חברת כל ישראל חברים באלג'יריה, כתחליף לבתי הספר הממלכתיים הצרפתיים שלא שילבו מקצועות יהודים. הוא חיבר ספרי לימוד רבים כעזר לתלמידיו בישיבה ובשאר מוסדות החינוך היהודים בעיר, ביניהם שני ספרי לימוד המסבירים פילוסופיה יהודית לתלמידים מתחילים. מלבד זאת הרב גנאסיא היה מילונאי שחיבר מילון ארמי-צרפתי (סוסה, 1926) ומילון עברי-צרפתי-ערבי. הרב גנאסיא הוציא לאור גם יצירה תורנית ענפה, ופרסם מספר רב של ספרים העוסקים בפרשנות המקרא.
הרב גנאסיא פעל בתקופה בה נחלשה המסגרת הקהילתית היהודית המסורתית באלג'יריה על רקע מגמות מודרניזציה. משנתו התאפיינה בשמירה על המסורת היהודית תוך פתיחות למודרנה. הוא היה מעורה בתרבות הצרפתית, ובצעירותו אף גויס ושירת בצבא הצרפתי, אך את יצירותיו בספרות ובשירה בחר לפרסם בעברית ובערבית יהודית, השפות המסורתיות של יהודי אלג'יריה. הוא העלה את קרנה של המנהיגות המסורתית והרבנית בקרב יהודי אלג'יריה לאחר שזו נחלשה בעקביות מאז תחילתו של השלטון הצרפתי במדינה בשנת 1830.
הרב גנאסיא היה מהמנהיגים הרוחניים של הציונות באלג'יריה לאורך כל שנותיו כרב בקהילת קונסטנטין. לאחר קום מדינת ישראל ניהל קשרים עם הרב הספרדי הראשי הראשון, הרב עוזיאל, וכן עם יצחק בן-צבי וגורמים נוספים בישראל. בשנת 1962, לאחר תום מלחמת העצמאות של אלג'יריה, הרב גנאסיא עלה לישראל ביחד עם תלמידיו והתיישב בדימונה. הוא נפטר בארץ עוד באותה שנה, חודש לאחר עלייתו. בנו הרב דניאל גנאסיא המשיך את דרכו והיה לרב בקונסטנטין ודימונה.
אברהם בינג
הרב אברהם הלוי בינג ידוע גם בתור מורנו רבי אברהם סג"ל בינגא (ה'תקי"ב, 1752, פרנקפורט – ה' באדר ה'תר"א, 26 בפברואר 1841, הכברג-וירצבורג). היה מגדולי רבני יהדות גרמניה במאות ה-18 וה-19, רבה של מדינת וירצבורג בחבל פרנקוניה שבממלכת בוואריה. מרא דאתרא, אב"ד, פוסק וראש ישיבה. מתנגד נחרץ למשכילים הקיצונים ולרפורמים. על תלמידיו נמנו רוב רבני נסיכויות גרמניה באזור מזרח הריין במאה ה-19. ומהם אף שימשו ברבנות ברחבי אירופה, ומראשי היישוב הישן בארץ ישראל.
קורות חייו.
נעוריו ותחילת דרכו.
נולד בפרנקפורט דמיין בשנת תקי"ב 1752 לרבי אנוש הלוי סג"ל בינג. עוד בנעוריו נחשב כעילוי מבריק וזכה להערכה רבה מרבני עירו. בתחילה למד תורה מפי רבה של העיר רבי אברהם אביש מליסא, אולם את עיקר לימודו עשה בצילו של המקובל רבי נתן אדלר, בו ראה את רבו המובהק. גם שם תפס רבי אברהם מקום של כבוד ונחשב בקרב לומדי הישיבה ומדפיסי ספרי רבו, כ"אחד המיוחד מתלמידי רבנו".
משפחתו.
זמן נישואיו לוטה בערפל, הוא נישא ככל הנראה בתקופת אופנבאך, לחוה אווה לבית מאנדעל מפרנקפורט. ממנה נולדו לו שלושה ילדים:
לא ידוע מתי התאלמן מרעייתו הראשונה, אך בווירצבורג כבר חי עם הרבנית חנה, שהייתה אהודה מאוד על בנות הקהילה ונשות תלמידי בעלה. היא נפטרה בי"ז בכסלו ה'תרט"ו (8 בדצמבר 1854), ונקברה לא הרחק מבעלה, בבית העלמין בהוכברג פרבר וירצבורג, ועל מצבתה נחקקו תוארי כבוד רבים.
אחרית ימיו.
בשנת תקצ"ו (1836) זימנה ממשלת בוואריה לעיר וירצבורג רבנים ואנשי ציבור מרוב קהילות פרנקוניה התחתית על מנת לדון בשאלת האמנציפציה של היהודים. עקב מצבו הבריאותי הרופף נבצר מהרב בינג להשתתף באספה והוא ביקש את הרב יצחק דב במברגר למלא את מקומו ואף הנחה אותו מניסיונו בדרכי המאבק מול פורקי העול למיניהם.
יוסף גנסיה
יוסף רנסיה
אנליזה (מדעים)
יוסף גנאסיה
חיל האוויר המלכותי הקנדי
חיל האוויר המלכותי הקנדי (באנגלית: Royal Canadian Air Force – RCAF, בצרפתית: Aviation royale canadienne – ARC), לשעבר "פיקוד האוויר" (Air Command – AIRCOM), הוא הזרוע האווירית הצבאית של קנדה. חיל האוויר הוא אחד משלוש הזרועות של הכוחות הקנדיים. נכון ל-2020 מפעיל החיל 258 כלי טיס מאוישים ו-9 כלי טיס בלתי מאוישים וכוח האדם שלו עומד על 12,074 איש בשירות סדיר, 1,969 איש בשירות מילואים ו-1,518 אזרחים. מפקד חיל האוויר הוא .
חיל האוויר המלכותי הקנדי אחראי על הפעולות האוויריות של הכוחות הקנדיים, שמירה על ביטחון המרחב האווירי של קנדה ומתן סיוע אווירי לצבא קנדה ולצי המלכותי הקנדי. החיל שותף לחיל האוויר האמריקני במשימת ההגנה על המרחב האווירי של צפון אמריקה במסגרת פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה (NORAD). החיל גם אחראי על פעולות החילוץ וההצלה ברמה הלאומית.
שורשיו של החיל מתחילים בהקמתו של "חיל האוויר הקנדי" (Canadian Air Force) ב-1920. החיל הוכפף למשרד ההגנה הקנדי ב-1923 וב-1924 הוענקה לו הקידומת "מלכותי" (Royal) על ידי ג'ורג' החמישי, מלך בריטניה.
ב-1968 אוחד חיל האוויר המלכותי הקנדי יחד עם צבא קנדה ועם הצי המלכותי הקנדי לגוף מאוחד, הכוחות הקנדיים. במסגרת שינוי זה פוצלו יחידות החיל לכמה פיקודים על פי תחום העיסוק שלהם (הגנה אווירית, תובלה, קרב, לוחמה ימית, הדרכה). ב-1975 בוטלו רוב הפיקודים הללו והוקם פיקוד אוויר אחד במסגרת כוחות ההגנה – "פיקוד האוויר" (Air Command). שמו של פיקוד האוויר שונה בחזרה בשנת 2011 לחיל האוויר המלכותי הקנדי. החיל השתתף במלחמת העולם השנייה, במלחמת קוריאה, במלחמת המפרץ הראשונה ובכמה משימות שמירות שלום של האו"ם ובמבצעים של נאט"ו. במסגרת חברותה של קנדה בנאט"ו הייתה נוכחות מתמדת של חיל האוויר המלכותי הקנדי באירופה במהלך המחצית השנייה של המאה העשרים.
היסטוריה.
1920-1968.