באפריל 2020 רכשה חברת ההפקות מטרו גולדווין מאייר את זכויות הפקת הסרט. באוגוסט 2020, אושר שהשחקנים אדם דרייבר, ג'ארד לטו, אל פאצ'ינו, רוברט דה נירו, ג'ק יוסטון וריב קרני נמצאים במגעים ותהליכי משא ומתן על הצטרפות לצוות השחקנים של הסרט. באוקטובר 2020, אושר רשמית שדרייבר, לטו, פאצ'ינו ודה נירו לוהקו לצוות השחקנים. בדצמבר 2020, יוסטון, קרני וג'רמי איירונס לוהקו לצוות השחקנים, ונודע על עזיבתו של דה נירו את הפקת הסרט. באותו החודש, אושר שהצלם דריוש וולסקי יהיה אמון על מלאכת צילום הסרט. בינואר 2021, נודע על ליהוקה של קאמי קוטן לצוות השחקנים. במרץ 2021, דווח על ליהוקם של מדלינה דיאנה ג'ניאה, מהדי נבבו ומילוד מוראד בנמארה, יחד עם ליהוקה של סלמה הייק, הנשואה לפרנסואה-אנרי פינו, ראש חברת "קרינג", התאגיד המחזיק בבעלות המותג "גוצי'".
צילומים.
באוגוסט 2020, האתר "דדליין הוליווד" דיווח כי צילומי הסרט עתידים להתחיל לאחר סיום הפקת הסרט "הדו-קרב האחרון" (2021). ב-3 בפברואר 2021, בראיון ל"וראייטי", אמר לטו כי הסרט עדיין בשלב הקדם הפקה ושצילומיו יחלו באיטליה בשבועות הקרובים. בסוף פברואר, אושר שצילומי הסרט החלו ברומא. בתחילת מרץ, מספר סצנות צולמו בערים גרסוני-סן-ז'אן וגרסוני-לה-טריניטי, במיוחד בהרי האלפים האיטלקיים בואל ד'אוסטה, ששימשו כסט צילומים עבור מתחם התיירות של סנט מוריץ בגבול שווייץ. צילומי הסרט התקיימו גם במקומות שונים ברחבי המדינה כמו פירנצה, אגם קומו ומילאנו. בסוף מרץ, צילומי הסרט התקיימו שוב ברומא לצורך צילום סצנות בוויה קונדוטי. צילומי הסרט הסתיימו ב-8 במאי 2021.
הפצה.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-24 בנובמבר 2021, ובבריטניה ב-26 בנובמבר. לאחר עלייתו לאקרנים, הסרט עתיד להיות זמין גם לצפייה בשירות הזרמת המדיה "פרמאונט+".
פרנק דין לוקאס
פרנק דין לוקאס (באנגלית: Frank Dean Lucas; נולד ב-6 בינואר 1960) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם קהיליית אוקלהומה, ברציפות מאז 1994. בשנים 1994–2003 ייצג לוקאס את מחוז הקונגרס השישי של אוקלהומה, שבוטל בעקבות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שהתקיים בשנת 2000. מאז ינואר 2003 הוא מייצג את מחוז הקונגרס השלישי. מאז התכנסות הקונגרס ה-116 לוקאס הוא החבר הבכיר מטעם סיעת המיעוט בוועדת המדע של בית הנבחרים.
ביוגרפיה.
לוקאס נולד בעיר שאיין (Cheyenne) שבמערב אוקלהומה. ב-1982 השלים באוניברסיטת המדינה של אוקלהומה–סטילווטר לימודי תואר ראשון בכלכלה חקלאית. בשנת 1984 התמודד לראשונה אל בית הנבחרים של אוקלהומה כמועמד המפלגה הרפובליקנית, אך הפסיד בפער זעום למועמד המפלגה הדמוקרטית. ניסיון נוסף להיבחר אל הבית התחתון של בית המחוקקים ב-1986 נכשל גם הוא, אך בבחירות 1988 ניצח ונבחר אל בית הנבחרים המדינתי. ב-1990 הוא הפסיד בבחירות, לאחר שהמחוקקים הפכו את מחוז הבחירה שלו לידידותי יותר עבור הבוחרים הדמוקרטיים. עם זאת, הוא שב לבית הנבחרים המדינתי ב-1992.
בשנת 1994, חבר הקונגרס גלן אינגליש ממחוז הקונגרס השישי של אוקלהומה, התפטר מתפקידו כדי להיות שדלן. לוקאס זכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות המיוחדות ב-10 במאי. הוא התמודד מול דן ובר, מזכיר העיתונות של הסנאטור דייוויד בורן . מחוז הקונגרס השישי היה הגדול ביותר באוקלהומה מבחינת שטח, והשתרע מ"הידית של אוקלהומה" (Oklahoma Panhandle) עד לעיירה ספנסר, באזור המטרופולין של אוקלהומה סיטי. עם זאת, בית המחוקקים המדינתי שרטט את מפת המחוז מחדש כך שנכללו בו שכונות עוני רבות באוקלהומה סיטי שמעולם לא הצביעו לרפובליקנים. לוקאס נבחר במהפך משמעותי, ניצח בפער של 8%, וזכה ב-18 מתוך 24 מחוזות אוקלהומה ששכנו במחוז הקונגרס. ניצחונו נתפס על ידי פרשנים פוליטיים אחדים כסימן מוקדם אל , במהלכה נטלו הרפובליקנים את השליטה בבית הנבחרים מידי הדמוקרטים לראשונה זה 40 שנה. לוקאס עצמו זנבחר לתקופת כהונה מלאה בבחירות אמצע הקדנציה ב-1994.
מחוזו של לוקאס הוסב למחוז הקונגרס השלישי לאחר שאוקלהומה איבדה מחוז קונגרס במפקד האוכלוסין של ארצות הברית שהתקיים במהלך שנת 2000. לכן, מחוזו שהיה בן כה וכה עצום מבחינת שטח, גדל עוד יותר (לשם השוואה, מחוז הקונגרס השלישי של אוקלהומה גדול פי 4 משטח מדינת ישראל כולה). לוקאס איבד את מרבית בוחריו באוקלהומה סיטי, בה התגוררו כ-60 אחוזים מאוכלוסיית המחוז. בעבר ייצג חלק ניכר מהמצביעים במרכז העיר, כולל הבניין הפדרלי על שם אלפרד פ. מורה, בו התחולל הפיגוע באוקלהומה סיטי. כדי לפצות על אובדן אוכלוסייה גדול זה, מחוז הקונגרס השלישי התפרש מזרחה יותר, ונכללו בו פרוורים מערביים של העיר טולסה (כולל חלק קטן מהעיר עצמה) ואזורים כפריים נוספים.
ב-3 בינואר 2011 נבחר ליושב ראש ועדת החקלאות של בית הנבחרים, והחליף את קולין פיטרסון לאחר ניצחון הרפובליקנים בבחירות האמצע ב-2010. ב-7 באפריל 2014 הציג לוקאס בפני בית הנבחרים את "חוק הגנת הלקוחות והקלת משתמשי הקצה", במהלך הקונגרס ה-113 של ארצות הברית. עם התכנסות הקונגרס ה-114, הוחלף בוועדת החקלאות בידי מייק קונאוויי. נכון ל-2021, הוא הוותיק ביותר מבין חברי המשלחת של אוקלהומה לשני בתי הקונגרס האמריקאי.
צ'פל (פירושונים)
יורים ובוכים
"יורים ובוכים" הוא ביטוי בעברית בעל אופי שלילי, המתאר התבטאויות, מאמרים, מכתבים, הפגנות ויצירות אמנות של מי שהיו חיילים ומפקדים בצה"ל ומביעים חרטה וביקורת על הפעולות הצבאיות בהן השתתפו ועל פקודות שקיבלו וביצעו. באופן רחב יותר, הביקורת של מי שמכונים "יורים ובוכים" היא על מדיניות ממשלת ישראל והפיקוד הבכיר של צה"ל. הביקורת על המכונים "יורים ובוכים" מגיעה משני צידי הקשת הפוליטית בישראל.
מקור הביטוי בשמאל הפוליטי בישראל, המבקר את עצמו על השתתפותו בפעולות התוקפניות, לכאורה, של ישראל וצה"ל, אולם בהמשך עשו בו שימוש גם גורמים באגף הימני של המפה הפוליטית בישראל, כלגלוג על מי שנתפס אצלם כ"יפי נפש", המתייסרים על השתתפותם בפעילות הנחשבת על ידי הצד הימני כמוצדקת.
שימוש בביטוי בציבוריות הישראלית.
ככל הנראה, השימוש בביטוי החל בעקבות פרסום "שיח לוחמים" בסוף 1967. "שיח לוחמים" היה קובץ שיחות של חיילים בני קיבוצים שהשתתפו במלחמת ששת הימים ותיארו את תגובותיהם ורגשותיהם לגבי אירועים שונים במהלך הלחימה. אצל חלק מהדוברים הייתה ביקורת על התנהגות הצבא וחייליו כלפי האזרחים הערבים בזמן הלחימה.
בדצמבר 1976 פרסם קובי ניב בהעולם הזה עמוד שלם ובו רשימה סטירית בשם "יורים ובוכים". ברשימה תוארו קורות שני אחים: יורים ובוכים, במצבים שהם נתקלים בהם, לדוגמה:
כשנתיים לאחר מכן, בספטמבר 1978, כתב העיתונאי, נחום ברנע:
עוד לפני כן, במרץ 1978, כבר הפך הביטוי לכזה המתאר גם ביקורת על מדיניות הממשלה ולא רק ביקורת על התנהלות חיילים ב. כפי שניתן לראות משיחתו של נחום ברנע עם חלק ממנסחי וחותמי "מכתב הקצינים" שנחתם על ידי 348 קציני וחיילי מילואים בצה"ל, בעקבות המשא ומתן להסכם השלום בין ישראל למצרים וקרא לממשלת בגין להעדיף את תהליך השלום על רעיון ארץ ישראל השלמה. במהלך הדיון הוא מתאר את פנייתו אליהם: "אני מבין שאתם מאלה שיורים ובוכים, יורים ובוכים, אמרתי. איש לא פירש את ההערה כעלבון. כן, זה בפירוש כך, השיב מישהו, והשאר הסכימו במנוד ראש.".
אחד מיוצרי "שיח לוחמים", אבישי גרוסמן, התייחס לביקורת שעלתה מן הביטוי "יורים ובוכים". הוא כתב ב-1983 אודות תנועת השומר הצעיר: "קשה לי וגם לרבים מחברי לשאת את הליגלוג על 'יורים ובוכים'. מקורו של קושי זה בעובדה שאנחנו תנועה מאמינה. ואמונה ביסודה לא סובלת פרצות ומציאות של לחצאין ול'רביע' ואילו המציאות מורכבת כולה מאבנים שלא סותתו כהלכה. החלום, רק הוא נקי ממהמורות ומפניות חדות.".
התייחסות מחקרית לביטוי ולתופעה.
נורית גרץ וגל חרמוני מתארים את שפת היצירה הקולנועית הישראלית העוסקת בלבנון תוך ניתוח הטראומה של הגיבורים: "שפה זאת מובילה את הגיבורים אל אירועים טראומטיים מחוקים ומודחקים, שבהם פעלו כמבצעי עוולות אלימות וחיבלו בדימוי העצמי שלהם כקרבן. חזרתם אל העבר המודחק גוררת עמה התמודדות עם העוול שעשו ובכך היא מהווה פעולה אתית.".
החוקרת גיל הוכברג מתארת את "יורים ובוכים" כחייל ה"מצטער על דברים שהייתי צריך לעשות". " התנצלות לא מתנצלת " זו הייתה, לטענתה, מודל הביקורת העצמית שהתפתח בישראל ביצירות ספרות וקולנוע רבות בעלות אופי פוליטי המשקפות "דרך לשמירה על הדימוי העצמי של האומה כצעירה ותמימה". לצד תחושת הייעוד שלה המתנגדת למלחמה, גוברת האלימות הצבאית, הכיבוש, הפלישה ותחושה כוללת שהדברים משתבשים."
שרה בנטון תיארה את זה כ"מעשה שבאמצעותו החייל מנקה את מצפונו (לפחות במידה מסוימת), מבלי לנקוט באחריות אישית או צעדים מעשיים כלשהם, כדי למנוע 'התנהגות בלתי הולמת של חיילים בשטח' בזמן שהיא מתרחשת או כדי לתקן עוול ולהעמיד לדין פושעים אחר כך.
קארן גרומברג ציינה כי " החייל הציוני, אדם עם מצפון, מתעב את האלימות אך מבין שעליו לנהוג באלימות כדי לשרוד; הדילמה גורמת לו לבכות תוך כדי לחיצה על ההדק. במבט פנימה הוא מתייאש מהאלימות שהוא מרגיש שהוא נאלץ לנקוט בה משום שהוא חושש משחיתותו המוסרית."
אמיר וודקה כתב בהקשר לסרטים "לבנון", "בופור" ו"ואלס עם באשיר" כי בסרטים אלו מתואר צה"ל באור ביקורתי, כיוצר טראומה בקרב חיילים צעירים, אולם עם זאת, לעיתים קרובות, זוכה סוגת "יורים ובוכים" לביקורת על כך שהיא הופכת את התוקפים לקורבנות, ובמובן מסוים מאפשר המשך המלחמה במסווה של התקרבנות".