עבור פאזה שאיננה תלויה בקיטוב בסדר אפס, דרושה לוחית גל בעובי אורך גל אחד. עבור קלציט, מקדם השבירה משתנה רק במקום הראשון אחרי הנקודה העשרונית, כך שלוחית גל מסדר אפס היא עבה פי עשרה מאורך גל אחד. עבור קוורץ ומגנזיום פלואוריד, מקדם השבירה משתנה במקום השני אחרי הנקודה העשרונית ולוחיות גל מסדר אפס נפוצות עבור אורך גל בסדר גודל של מיקרון אחד.
אנדרטת זיכרון לחללי גוש דן
אנדרטת הזיכרון לחללי גוש דן שנפלו במערכות ישראל, נמצאת במרכז אתר זיכרון גדול בתחום מחנה דורי בתל השומר. האתר נמצא צמוד לשער הכניסה של המחנה ליד לשכת הגיוס.
היסטוריה.
האנדרטה הוקמה בשנת 1956 ביוזמתם של ראשי הרשויות המקומיות של גוש דן ונציגי ארגון יד לבנים. היא עוצבה בידי הפסל מרדכי כפרי מנהלל. היא בנויה משני עמודים גבוהים ועליהם סמל צה"ל עם הכתובת הצבי ישראל על במותיך חלל, איך נפלו גיבורים. בקיר המחבר בין שני העמודים חקוקות המילים: "יד לבנינו מגוש דן, מכפר אונו, כפר אז"ר, בני ברק, גבעתיים, גבעת שמואל, רמת גן והסביבה, המתנדבים בעם, גואלי מולדת".
האנדרטה נמצאת בקצה רחבה מרוצפת שמשני צידיה לוחות אבן עליהם חקוקים שמותיהם של כ-1700 חללים בני היישובים בגוש דן שנפלו בכל מערכות ישראל מתקופת המחתרות עד לאחרונה. ליד כל חלל מופיע גילו בעת נפילתו. במרכז לוחות ההנצחה נמצא לוח עם סמל מסוגנן של צה"ל ממתכת וסביבו מגולפים באבן סמלי היישובים שנזכרו לעיל.
את מרבית שטח אתר הזיכרון תופסות חורשות ברושים המסודרות לפי המלחמות השונות. לכל חלל יש ברוש שלידו מוצמד שמו.
כל שנה נערכת בשעות המוקדמות של יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל אזכרה לנופלים, בטקס צבאי מלא וכל שנה נושא ראש רשות אחר את דבריו להורים השכולים.
מזויף
הקשר בין ביתא ישראל לתפוצות ישראל
הקשר בין ביתא ישראל לתפוצות ישראל החל באופן סדיר בתחילת המאה ה-19 התגבר בשאר המאה והתחזק לאורך המאה ה-20, קשר זה הוביל לביקורם של שליחים יהודים מאירופה בקהילת ביתא ישראל לפני כן לא היה קשר רציף בין שתי הקהילות, היו רק שברירי מידע שהגיעו ממסיונרים שפעלו באתיופיה וכן מנוסעים אירופאים בנוסף לכך היו ידיעות רבות לגבי הקהילה ומצבה בין המאה ה-12 למאה-19.
רקע לנתק.
הלכות ביתא ישראל ומנהגיה מעידים כי התקיים קשר בין ביתא ישראל לשאר תפוצות ישראל בזמן גלות בבל ושיבת ציון. זאת אנו למדים משמות חודשי השנה של שתי הגלויות, שמוצאם מבבל, וכן מספר מועדים וחגים שצוינו באופן שונה, ובייחוד תענית אסתר הנמשכת בקהילה במשך שלושה ימים. מכאן שייתכן והקביעה של ימי שמחה בפורים לא הגיע לתפוצה זו. נוסף על כך ניב שפת הגעז שבה דיברו ביתא ישראל מתובל באוצר מילים רחב בעברית, ארמית ויוונית כך שנראה כי ניתוק הקשר החל בתקופה ההלניסטית. בתלמוד הבבלי מובאת אגדה אחת בשמו של חכם מאקסום, רבי יהודה הנדואה.
לוח השנה של ביתא ישראל שונה מאחיו לוח השנה הרבני ולוח השנה הקראי בכך שחוקיו שונים, עובדה המלמדת על ניתוק הקשר לפני קביעת הלוח הקבוע על ידי הלל נשיאה במאה ה-4.
בארץ ישראל הועלתה התורה שבעל פה על הכתב, נוכח ירידת הדורות תחת עול הכיבוש וגזירות השמד שניחתו לאחר דיכוי מרד בר כוכבא. לעומת זאת, בקהילת ביתא ישראל נמשכה סמיכת הזקנים ברציפות ולא התעורר הצורך לחתום את המשנה, כשם שעשה רבי יהודה הנשיא בתום תקופת התנאים.
אוהב גר לוצאטו שיער כי מנהג הקרבת הקורבנות אצל יהודי אתיופיה הושפע ככל הנראה מיהודי יב ומהיהודים שעבדו את מקדש חוניו. ממנהגים נוספים כגון ברית מילה על ידי אישה מוהלת הקשור בדיני טומאה וטהרה בקהילה ואיסור זה ביהדות רבנית למדים כי מנהג זה היה נפוץ בתקופת בית שני. מן הציפייה הנצחית לשוב לירושלים ניתן ללמוד כי בני ביתא ישראל אינם מתייחסים לשומרונים, שהתעמתו עם היהודים השבים לציון וביכרו את הר גריזים על פני הר המוריה.
ימי הביניים.
הראשון אשר הודיע על מצבם של היהודים באתיופיה היה אלדד הדני אשר הגיע לקהילה היהודית בקירואן וסיפר על ממלכה יהודית עצמאית בקרן אפריקה ועל מלחמותיה הרבות, לאחריו מופיע בנימין מטודלה שמאמת את סיפוריו וכותב שהיהודים הם עם רב וחזקים משכניהם. במהלך סוף המאה ה-13 עולה לשלטון באימפריה האתיופית השושלת הסולומונית לאחר הדחת שושלת זאגווה. שושלת זו מתחילה מספר עימותים צבאיים כנגד ממלכת ביתא ישראל היהודית, עימותים אלו מגיעים בידיעות רבות דרך סוחרים ושגרירים אל מחוץ לאתיופיה ולקהילות יהודיות. הרב אליהו מפרארה פותח את מסכת הידיעות על ביתא ישראל לאחריו מופיעים רבנים נוספים כגון רבי עובדיה מברטנורא, הרדב"ז ותלמידו המוהריק"ש, ישראל מפירושא, משה באסולה עיקר הידיעות הללו הגיעו מעבדים יהודים מביתא ישראל שנמכרו לעבדות לאור במצרים ונפדו על ידי הקהילות המקומיות.
בתחילת המאה ה-16 מתחילות הידיעות על מצבה של ממלכת ביתא ישראל ויהודי חבש מפיהם של המקובל אברהם בן אליעזר הלוי, עזריה מן האדומים הרב יצחק בן אברהם עקריש הכותב על ממלכת ביתא ישראל, הרב אברהם פריצול ורבי אברהם בן יצחק אבן מיגאש המזכיר את עזרתם של היהודים במלחמת טורקיה-אתיופיה. במאה ה-17 ממשיכים הדיווחים זאת בעיקר בגלל כניסתם של מגלי ארצות שונים שנכנסו לחפש את מקורות הנילוס ומצאו יהודים, בין הרבנים שכתבו על ביתא ישראל היו הרב מנשה בן ישראל שכותב שהיהודים כפופים לקיסר אתיופיה, הרב אברהם יגל וכן הרב משה בן יצחק אדרי שכותב בספרו ספר הניסים על מיליוני יהודים באתיופיה.
התקופה המודרנית.
במאה ה-19 התגברו תכיפותם של מבקרים אירופאים באתיופיה וכן גם מסיונרים רבים החלו להגיע ולנסות לנצר את ביתא ישראל המסיונרים המרכזיים היו הנרי שטרן ומרטין פלאד ולפניהם המסיונר סמואל גובאט שהאיר את פני המסיונרים לניצור יהודי חבש. הצלחותם של המסיונרים בקרב היהודים גרמה ליצירתם של קהילת הפרס מורה, העדים על הצלחותם הגיעו ליהדות אירופה שזעזעו אותה נוסף על כך בשנת 1855 מגיע לירושלים דניאל חנניה שליח מהקהילה באתיופיה ומספר על הנזקים של המסיונרים גרמו לביתא ישראל יחד איתו הוא הביא איגרת מחכמי ביתא ישראל ובה נכתב על מצבה הקשה של הקהילה כך נפתחת מסכת התכתבויות בין חכמי הקהלה באתיופיה לבין הראשון לציון הרב חיים דוד חזן וראשי הכוללים בארץ ישראל. רבים מן המכתבים פרסמו בעיתונים היהודים הגדולים באירופה על ידי רבי יעקב ספיר וגרמו להתעוררותם של יהודי העולם למען ביתא ישראל. רבה הראשי של אנגליה, הרב נתן מרקוס אדלר, ניסה לארגן משלחת לאתיופיה, אך כאשר ביקש עזרה מהרב הראשי של מצרים, הרב ישראל משה חזן, סירב האחרון לשתף פעולה בטענה שיהודי אתיופיה הם קראים.
מלחמת העולם ה-1
ההתקשרויות בין ביתא ישראל לשאר תפוצות ישראל
צבי בן-יעקב (צנחן)
צבי בן יעקב (22 בפברואר 1922 - דצמבר 1944 או ינואר 1945) היה מצנחני היישוב שנרצח בידי הנאצים במחנה הריכוז מאוטהאוזן.
ביוגרפיה.
צבי בן יעקב נולד בשם יינדריך גרינהוט (Jindrich Grunhut) ב-22 בפברואר 1922 בבְרטִיסְלאבה שבסלובקיה, לשרה ויעקב. אמו נפטרה כשהיה בן שש. עד גיל 14 למד בישיבה, אבל משהורע מצבה הכלכלי של משפחתו, נאלץ לעזוב את הישיבה ולעבוד במפעל טקסטיל. באותן שנים הצטרף לתנועת הנוער הציונית בית"ר, אך בהשפעתו של שליח מארץ ישראל, עבר לבלאו וייס ובה פעל כמדריך. כמקובל בתנועות הנוער הציוניות סיגל לעצמו שם עברי – צבי. בגיל 16 יצא להכשרה חלוצית לקראת העלייה ובשנת 1939 עלה לארץ ישראל והצטרף לחברת הנוער באשדות יעקב.
בקיץ 1941, לפני גמר ההכשרה התגייס לפלמ"ח והצטרף לפלי"ם. במהלך שירותו בפלמ"ח השתתף בייסוד קיבוץ החותרים ועבד בדייג בקיבוץ. שם גם התחתן בשנת 1943 עם חברתו, מיכל לבית גרינבאום. אל הפלמ"ח הביא תרגום לשיר היידי "בשדה ביער".
במהלך מלחמת העולם השנייה הצניח הצבא הבריטי 37 שליחים מהיישוב היהודי בארצות מוצאם. קבוצה זו, שכונתה צנחני היישוב, נועדה לסייע למאמץ המלחמתי הבריטי.
ב-1943 התנדב בן יעקב לקבוצה זו, ועבר קורס צניחה בריטי בשדה התעופה ברמת דוד, ואימונים נוספים במצרים. ב-15 בספטמבר 1944 הוא הוצנח על ידי הבריטים במסגרת "מבצע אמסטרדם" יחד עם חיים חרמש ורפאל רייס כדי שיוכלו להצטרף אל הפרטיזנים במהלך המרד הסלובקי. שלושת הצנחנים הוצנחו בטעות כ-50 ק"מ מן הנקודה הייעודה, בתוך שטח גרמני, אחרי כיומיים הם מצאו זה את זה וצעדו שישה ימים אל מעבר לקו החזית שעבר בנהר הואה אל השטח שבשליטת הפרטיזנים. הם הצטרפו אל חביבה רייק בבאנסקה ביסטריצה ושם פעלו בין יהודי העיר. בסוף אוקטובר 1944 נכבשה העיר מחדש על ידי הצבא הגרמני במהלך נסיגתו מן החזית המזרחית והצנחנים מארץ ישראל נמלטו עם קבוצה של כ-45 פרטיזנים יהודים, בהנהגת שאניו וולנר ואגון רוט, מנהיגי השומר הצעיר בסלובקיה, אל הרי טאטרה. בהרים לחמה הקבוצה תקופה קצרה עד שנתפסו בידי לוחמי וואפן אס אס אוקראינים בשירות הנאצים. בניגוד לרפי רייס וחביבה רייק, שנתפסו איתו, התחזה בן יעקב בשבי הגרמנים לקצין אנגלי, ולכן לא הוצא להורג מייד.
לא קיימת עדות מוסמכת על אופן ותאריך מותו, אך נראה שהובא בסוף דצמבר 1944 למחנה הריכוז מאוטהאוזן שבאוסטריה, שם הוצא להורג יחד עם קצינים שבויים בריטיים. הוא היה בן 22 במותו.
זמן קצר אחרי נפילתו בשבי, נולדה בתו אדווה, הבת הראשונה של קיבוץ החותרים, אותה לא זכה להכיר. לאדווה נכתב על ידי רון גפן השיר "שיר ערש לאדווה", שבוצע בידי עופרה חזה.
מהכלא הנאצי בסלובקיה, הצליח צבי להבריח מכתב אחרון לאשתו מיכל ובו כתב, בין השאר:
המכתב נחשב לדוגמה ומופת ושימש גם חומר לימוד בבתי ספר בישראל.
הנצחה.