סופר המדע בדיוני אייזק אסימוב ששאף לשבור עיקרון זה היה אחד הראשונים שטיפל בשאלת היחס בין האדם לרובוט בסדרת ספרי הרובוטים שלו, שהמפורסם בהם הוא "אני, רובוט". בספרים אלו הוא טובע את המושג "תסביך פרנקנשטיין", המתאר את הרתיעה והפחד של האדם מפני המכונה שתקום על יוצרה.
הפתרון שמתאר אסימוב למניעת תסריט זה הוא ניסוח "שלושת חוקי הרובוטיקה" שכל רובוט חייב לציית להם באופן מוחלט:
כעבור 40 שנה הוסיף אסימוב חוק נוסף, המשלים חוקים אלה - חוק האפס, הקובע: "לא יפגע רובוט באנושות, ולא יניח, במחדל, שהאנושות תיפגע." שאר החוקים עודכנו בהתאם.
בספרו של דאגלס אדמס "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", חברת "סיריוס קיברנטיקה" מגדירה רובוט כ"ידיד הפלסטיק שלך, שכיף לשהות במחיצתו".
המאבק בין האדם למכונה הגיע גם אל מסך הקולנוע. סדרת הסרטים "שליחות קטלנית" מתארת מלחמה עקובה מדם בין הרובוטים לבני האדם. סדרת סרטים מצליחה נוספת המתארת מלחמה שכזו היא סדרת המטריקס.
סופרי מדע בדיוני רבים אחרים התייחסו לרובוט כאמצעי לבחון את השאלה "מהו בן אדם". אחד הסיפורים הידועים בנושא הוא סיפור קצר של סופר המדע הבדיוני פיליפ ק. דיק בשם "האם אנדרואידים חולמים על כבשים חשמליות?", סיפור שעובד מאוחר יותר לסרט קולנוע מצליח בשם בלייד ראנר.
חזון הרובוט דמוי האדם המתואר בספרות המדע בדיוני לא הגיע עד היום למימוש. ישנן מספר רב של בעיות טכנולוגיות לא פתורות הדרושות כדי ליצור רובוט אוטונומי דמוי אדם. חלקן של הבעיות הללו ברמה המכנית (לדוגמה, יצירת מכונה הפועלת כמו כף יד אנושית) וחלקן אלגוריתמיות (לדוגמה, היכולת לעבד תמונות ולהתמצא במרחב).
אנטונין דבורז'אק
גלכסיה
חקר החלל
חקר החלל הוא תחום שעוסק בגילוי וחקירה של גרמי שמיים ושל החלל החיצון באמצעות אסטרונומיה וטכנולוגיית חלל. בעוד שחקר החלל נערך ברובו על ידי אסטרונומים בעזרת טלסקופים, החקר הפיזי נערך על ידי טיסות מאוישות וחלליות רובוטיות לא-מאוישות.
בעבר עקבו בני אדם במבטם אחר תנועת גרמי השמים הנראים לעין, רשמו את הממצאים וניסו להפיק מהם תובנות. עם פיתוח הטלסקופ נפתחו אופקים חדשים לידע מעמיק יותר. בעוד תצפית של גופים אסטרונומיים, הלא היא אסטרונומיה, התרחשה כבר בהיסטוריה הכתובה, היה זה פיתוחם של רקטות ומשגרים יעילים באמצע המאה ה-20 שאפשרו לחקר הפיזי של החלל להפוך למציאות. ישנם מניעים רבים לחקר החלל; החל מקידום מחקר מדעי, איחוד אומות שונות, הבטחת הישרדותה העתידית של האנושות ועד ליוקרה לאומית, ופיתוח עליונות צבאית ואסטרטגית נגד מדינות אחרות.
העידן המוקדם של חקר החלל נבע מ"המירוץ לחלל" בין ארצות הברית לברית המועצות. הלוויין ספוטניק 1 ששוגר ב-4 באוקטובר 1957, היה לעצם הראשון מעשה ידי אדם אשר נכנס למסלול סביב כדור הארץ והיווה את נקודת הפתיחה למירוץ, שהגיע לשיאו עם הנחיתה המאוישת הראשונה על הירח ב-20 ביולי 1969 כחלק ממשימת אפולו 11 והסתיים באופן סמלי במשימת אפולו-סויוז בשנת 1975. תוכנית החלל הסובייטית השיגה חלק ניכר מאבני הדרך הראשונות, כולל האדם הראשון בחלל (יורי גגארין על סיפון הווסטוק 1 בשנת 1961), הליכת החלל הראשונה (בוצעה על ידי אלכסיי ליאונוב בשנת 1965), הנחיתה האוטומטית הראשונה על גוף שמיימי אחר (לונה 9 בשנת 1966) ושיגור תחנת החלל הראשונה (סאליוט 1 בשנת 1971). לאחר שני העשורים הראשונים של חקר החלל, עברה ההתמקדות מביצוע טיסות חד פעמיות לשימוש בחומרה מתחדשת, כגון מעבורות החלל, וכמו גם מעבר מתחרות בין מדינות לשיתוף פעולה בין מדינות, כמו בהקמת תחנת החלל הבינלאומית.
בעשור הראשון של המאה ה-21, שיגרה הרפובליקה העממית של סין משימות מאוישות לחלל כחלק מתוכנית שנג'ואו ובכך הפכה למדינה השלישית בהיסטוריה שהצליחה לשגר בני אדם לחלל. האיחוד האירופי, יפן והודו מתכננות גם הן משימות חלל מאוישות בעתיד. סין, רוסיה, יפן והודו הביעו בעבר כי בכוונתן לשגר חלליות מאוישת לירח במהלך המאה ה-21, בעוד שהאיחוד האירופי קרא לקדם משימות מאוישות הן לירח והן למאדים במהלך המאה ה-21.
ההיסטוריה של חקר החלל.
תצפיות קדומות.
הכוכבים תמיד היו מושא התבוננות ומחקר עבור האדם. ישנן עדויות ארכאולוגיות ברורות לעיסוק באסטרונומיה ברמה גבוהה בתרבויות העתיקות ביותר. נמצאו עדויות לעיסוק באסטרונומיה מתקופת הפריחה של שומר (לפני כ-6,000 שנה), וידוע גם שהמצרים הקדמונים עסקו בה. ממצא מרשים הוא סטונהנג' שבאנגליה (נבנה במהלך האלף השלישי לפנה"ס); החוקרים חלוקים האם האתר שימש כמצפה כוכבים או לשימוש אחר, אך מוסכם על כולם שהאבנים מוקמו על פי אירועים אסטרונומיים. עמודי האבן ממוקמים כך שניתן לחשב בעזרתם אירועים אסטרונומים כגון נקודת השוויון, נקודת ההיפוך, נקודות במסלולו של הירח ועוד. גם כתבים אסטרונומיים מימיה האחרונים של ממלכת בבל, מן המאה השלישית או השנייה לפני הספירה, כוללים נתונים מספריים תצפיתיים, ללא רמז למודל שיוכל להסביר את התצפיות. ממצאים המעידים על תצפיות שיטתיות נמצאו במסופוטמיה ובאזורים השוכנות כיום מצרים, הודו, וסין. בכל המקומות הללו נעשו חישובים שחזו אירועים אסטרונומיים כגון ליקויים.
תחילת האסטרונומיה המודרנית.
עם המצאת ופיתוח הטלסקופ, נפתחו אופקים חדשים למחקר וניתן היה להבחין בגרמי שמיים רבים ורחוקים יותר. מקור המצאת הטלסקופ שנוי במחלוקת אך לרוב מיוחסת ההמצאה לאופטיקאי ההולנדי הנס ליפרסהיי בשנת 1608. בשנת 1609 יצר האסטרונום האיטלקי גלילאו גליליי את הטלסקופ הראשון שלו שהיה מתקדם בהרבה מהמכשירים שהיו קיימים אז ובעזרתו הפך למדען הראשון המפרסם תצפיות אסטרונומיות המתבססות על שימוש בטלסקופ. מהמחקרים של גליליי התגלה בין היתר כי פני השטח של הירח אינם חלקים כפי שסברו עד אז ולמעשה היו מלאים בהרים ועמקים. כמו כן התגלו הירחים הגליליאניים וכתמי השמש. בשנות ה-20 של המאה ה-20 הוכיח אדווין האבל בעזרת טלסקופים כי גלקסיית שביל החלב היא אחת מני רבות ביקום ולא היחידה כפי שנהוג היה לחשוב.
טיסות חלל.
העצם הראשון מעשה ידי אדם שחצה את גבול החלל הייתה הרקטה הגרמנית V-2 ששוגרה במהלך ניסוי ב-20 ביוני 1944. בהמשך שנות ה-40 של המאה ה-20 ולאחר תבוסת הנאצים במלחמת העולם השנייה, ארצות הברית גייסה מהנדסי אווירונאוטיקה גרמנים כחלק מ"מבצע פייפרקליפ" מתוך רצון להוביל בתחום זה ומספר שנים לאחר מכן פיתחה את הרקטה 'RTV-G-4 Bumper', מעין גרסה משופרת של ה-V-2. גם הסובייטים גייסו מהנדסי אווירונאוטיקה גרמנים ופיתחו את הרקטה R-1. רקטות אלו היו תת-מסלוליות וחצו את גבול החלל אך נפלו בחזרה אל כדור הארץ ולא נשארו בחלל די זמן עבור ביצוע ניסויים שונים.
עם פיתוחם של משגרים המסוגלים לשלוח מטען אל טיסות הקפה מסלוליות סביב כדור הארץ, ניתן היה לשאת לוויינים ומטענים אחרים אל מסלולם בחלל. ב-4 באוקטובר 1957, ברית המועצות שיגרה בהצלחה את הלוויין הראשון, ספוטניק 1. לוויין זה היה העצם הראשון מעשה ידי אדם שהקיף את כדור הארץ. ספוטניק 1 שקל בערך 83 ק"ג וההערכה היא שהוא הקיף את כדור הארץ בגובה של 250 ק"מ. כמו כן היו לו שני משדרי רדיו (20 ו-40 מגה-הרץ) שהשמיעו צפצופים שניתן היה לשמוע באמצעות מכשירי רדיו ברחבי העולם. ב-3 בנובמבר 1957 שוגרה החללית ספוטניק 2 אשר נשאה את בעל החיים הראשון למסלול, הכלבה לייקה. הצלחות סובייטיות אלו האיצו במידה ניכרת את תוכנית החלל האמריקאית שמצידה שיגרה את הלוויין האמריקאי הראשון, אקספלורר 1, ב-1 בפברואר 1958.
בני אדם בחלל.
ב-12 באפריל 1961, שוגרה טיסת החלל המאוישת הראשונה כחלק ממשימת ווסטוק 1. במשימה זו שוגר הקוסמונאוט הרוסי יורי גגארין למסלול הקפה סביב כדור הארץ על סיפון חללית הווסטוק. במהלך הטיסה השלימה החללית הקפה אחת שלמה של כדור הארץ בזמן של כשעה ו-48 דקות. גגארין הפך לאדם הראשון בחלל ולאדם הראשון במסלול סביב כדור הארץ. עם הישג זה נפתח עידן חדש בחקר החלל, עידן של טיסות חלל מאוישות.
פחות מחודש לאחר ווסטוק 1, שוגרה משימת החלל המאוישת הראשונה של ארצות הברית, משימת מרקורי-רדסטון 3. במשימה זו שוגר האסטרונאוט האמריקאי אלן שפרד בחללית ה"פרידום 7" לטיסת חלל בת 15 דקות. בניגוד לווסטוק 1 שהייתה טיסה מסלולית, המרקורי-רדסטון 3 הייתה טיסה תת-מסלולית. הטיסה המסלולית הראשונה של ארצות הברית הגיעה ב-20 בפברואר 1962, אז שוגר ג'ון גלן במשימת מרקורי-אטלס 6.
מחקרים פיזיים של גרמי שמיים.
העצם הראשון מעשה ידי אדם שהגיע לגוף שמיימי אחר הייתה הגשושית הסובייטית לונה 2 שפגעה בפני השטח של הירח ב-14 בספטמבר 1959. גשושית זו הייתה למעשה אימפקטור, גשושית שמטרתה לפגוע במהירות גבוהה בפני השטח של גרם שמיים למטרת מחקר. הנחיתה הרכה הראשונה של עצם מעשה ידי אדם על פני גוף שמיימי אחר התרחשה ב-3 בפברואר 1966 במשימת לונה 9 אז הייתה זו גשושית מסוג נחתת שנחתה על פני הירח. ב-3 באפריל 1966, במשימת לונה 10 הוכנסה מקפת למסלול הקפה סביב הירח. זו הייתה הפעם הראשונה שעצם מעשה ידי אדם הוכנס למסלול סביב גוף שמיימי אחר.
הנחיתה המאוישת הראשונה על גוף שמיימי אחר בוצעה ב-20 ביולי 1969 על ידי צוות אפולו 11 האמריקאי. עד כה בוצעו שש נחיתות מאוישות על הירח בין השנים 1969–1972 כחלק מתוכנית אפולו. במשימות אפולו הובאו לכדור הארץ סלעים ואדמה מפני השטח של הירח, כך ניתן היה לחקור יותר לעומק את הרכב היסודות של הירח ואת עברו.