רבין היה לתלמידו של גלאמיאן בניו יורק, וכן למד בבית הספר למוזיקה מדאואומאונט ובבית הספר למוזיקה ג'וליארד. הוא החל להופיע עם תזמורות שונות בארצות הברית וב-29 בנובמבר 1951, בגיל חמש-עשרה, ניגן לראשונה בקרנגי הול את הקונצ'רטו ברה מז'ור של פגניני, עם הפילהרמונית של ניו יורק בניצוח דימיטרי מיטרופולוס. הופעת הבכורה שלו בלונדון התקיימה ב-13 בדצמבר 1954, בנגינת הקונצ'רטו של צ'ייקובסקי ברה מז'ור ברויאל אלברט הול, עם תזמורת רשות השידור הבריטית.
מיכאל רבין הקליט קונצ'רטי של מנדלסון, גלאזונוב, פגניני (מס' 1 ברה מז'ור, שתי הקלטות), וייניאבסקי (מס' 1 בפה דיאז מינור, מס' 2 ברה מינור) וצ'ייקובסקי, כמו גם את הפנטזיה הסקוטית של ברוך ואת הסונאטות השלישית והרביעית לכינור סולו מאת אז'ן איזאיי וקטעים וירטואוזיים, בהם אלבום עם תזמורת הוליווד בואול.
רבין הרבה בסיורי קונצרטים וניגן בכל כרכי ארצות הברית, אירופה, דרום אמריקה ואוסטרליה. במהלך רסיטל בקרנגי הול איבד לרגע את שיווי משקלו וכשל קדימה, אות ראשון לפגיעה נוירולוגית, שהשפיעה באופן חמור על הקריירה שלו. הוא מת בגיל 35 מפגיעת ראש, שנגרמה בנפילה בדירתו בניו יורק.
רבין ניגן שנים רבות בכינור "קובליק" של גוארנרי דל ג'זו משנת 1735. רב-האמן בבניית כלי קשת, ג'וזפה גוארנרי, שבנה את הכינור הזה, נודע בשם דל ג'זו, משום שהתוויות ששם על כלי הנגינה שבנה נשאו את ראשי התיבות I.H.S. (In Hoc Signo) וצלב נוצרי.
פיירו
פְּיירוֹ (באיטלקית: Pierrot), הליצן העצוב, הוא דמות גברית המתבססת על סטריאוטיפ, ואשר מקורותיה נטועים בעיקר בפנטומימה ובקומדיה דל'ארטה, ובהרכבים של שחקנים איטלקים שהופיעו ברחובות פריז בסוף המאה ה-17.
דמותו של פיירו היא של ליצן עצוב, המשתוקק לאהבה של אהובתו קולומבינה, אולם היא בסופו של דבר שוברת את ליבו ועוזבת אותו למען ארלקינו.
פיירו הליצן מופיע ללא מסיכה כשפניו צבועות בלבן. הוא לבוש בחולצה לבנה רפויה וכפתורים גדולים. ניתן גם לראותו לובש מעין כיפה שחורה, כזאת שנועדה בעיקר לאפיין את התמימות שבו.
דמויות בשם הזה מופיעים בתיאטרון הצרפתי כבר מהמאה ה-16 ומוצאם מהפדרולינו של הקומדיה דל'ארטה. כבר אצל מולייר אפשר למצוא ב"דון ז'ואן" פיארו.
הגילום המיוחד של הפנטומימאי ז'אן-גספאר דבורו הפכו את הדמות למפורסמת בכל העולם. פיארו זה אינו רשע, אלא מעורר רחמים, ומתאים לתפקידי מאהבים. הוא תמים ומלנכולי וכמובן אילם.
היצירה המפורסמת ביותר שמנציחה גם את פיארו וגם את יוצרו, דבורו, היא הסרט "ילדי גן העדן" של מרסל קרנה משנת 1945.
בשנת 2008 הופיע פיארו על הבמה בישראל בהצגה "מנוחת הליצנים" בתיאטרון אל-מידאן.
דיאן קריגר
לדינית
לאדינית (Ladin) היא שפה רומאנית המדוברת בצפון איטליה באזור הרי הדולומיטים (דרום טירול). שפה זו איננה ניב איטלקי, אלא שייכת לענף הרטו-רומאני של השפות הרומאניות, יחד עם השפות רומאנש המדוברת בשווייץ ופורלן המדוברת במחוז פריולי-ונציה ג'וליה שבצפון איטליה.
מועדון הכדורגל לוצרן
ורייזון תקשורת
חברת ורייזון תקשורת (באנגלית: .Verizon Communications Inc) היא חברת תקשורת אמריקאית רב-לאומית, המספקת שירותי תקשורת סלולרית, טלפוניה, מערכות מידע, ושירותי פס רחב ללקוחות בארצות הברית ובעולם.
מטה החברה ממוקם בבניין ורייזון אשר במנהטן, ניו יורק.
פעילות החברה מאורגנת בארבע חברות עסקיות:
לחברה גם שיתוף פעולה עם יאהו!, להשקת שירותי אינטרנט מהיר.
היסטוריה.
החברה הוקמה בשנת 1983 בשם בל אטלנטיק (Bell Atlantic) כחלק מהליך הפיצול שכפתה ממשלת ארה״ב על מונופול הטלפוניה הארצי של תאגיד AT&amp;T שנוסד במאה ה-19 בידי ממציא הטלפון אלכסנדר גרהם בל. לפני הפיכתה ל-Verizon, בל אטלנטיק התמזגה בשנת 1997 עם חברת NYNEX (שגם היא הייתה אחת החברות שפוצלו מ-AT&amp;T באמצע שנות השמונים).
במאי 2015 הודיעה החברה על רכישת ספק שירותי האינטרנט AOL תמורת 4.4 מיליארד דולר.
ב-25 ביולי 2016 הודיעה ורייזון על רכישת עסקי האינטרנט של יאהו! תמורת 4.83 מיליארד דולר. מטרת הרכישה היא למזג את יאהו! עם AOL וליצור ארגון העוסק בשרותי תוכן ויכול להתמודד עם ענקי המדיה הדיגיטלית כמו גוגל ופייסבוק.
ב-1 באוגוסט 2016 הודיעה ורייזון על כוונתה לרכוש את Fleetmatics Group PLC מדבלין שבאירלנד תמורת 2.4 מיליארד דולר.
ב-13 ביוני 2017 הושלמה רכישת יאהו!. יאהו! נרכשה תמורת 4.48 מיליארד דולר, זאת לאחר הפחתה של כ-350 מיליון דולר בשל פרצות אבטחה חמורות שנתגלו בשרתי יאהו! בשנים 2013 ו-2014. פרצות אבטחה אלו גרמו לדליפת נתוניהם האישיים של למעלה ממיליארד משתמשים.
השירות המטאורולוגי הישראלי
השירות המטאורולוגי הישראלי הוא יחידת סמך במשרד התחבורה האחראית לחיזוי מזג האוויר, אספקת מידע מטאורולוגי וחקר האקלים בישראל. ראשיתו בשנת 1937 במסגרת ממשלת המנדט הבריטי, והוא חבר בארגון המטאורולוגי העולמי מאז 1949. השירות מפעיל יותר מ-150 תחנות מדידה ברחבי ישראל, ומרכזו בקצה הצפון-מערבי של ראשון לציון, בשטחו של מרכז וולקני ליד מחלף השבעה.
היסטוריה.
מדידות מטאורולוגיות נערכו בארץ ישראל עוד במאה ה-19, על ידי גורמים שונים כדוגמת הטמפלרים. התחנה המטאורולוגית הוותיקה ביותר בישראל הפועלת עד היום באותו מקום, נמצאת במנזר בית ג'מאל. היא הוקמה בשנת 1919. עם הגעת הבריטים, החלו מדידות בחמש תחנות שהיו כפופות לשירות המטאורולוגי המצרי ותחנות מדידת גשם הוקמו במקומות רבים, על ידי דב אשבל. גם מוסדות התנועה הציונית היו שותפים להקמת תחנות מדידה ביישובים החדשים שנוסדו בשנות ה-30 של המאה ה-20. ראשיתו של השירות המטאורולוגי הוא בענף שהוקם ב-1937 כחלק מהמחלקה לתעופה אזרחית של ממשלת המנדט הבריטי, בסיועו של ד"ר אברהם ברוך, מנהל התחנה המטאורולוגית של עיריית תל אביב, שקיבל על כך אות כבוד מהממשלה הבריטית. רודולף פייגה, יהודי יוצא גרמניה, הקים את השירות עבור הבריטים ומקום פעילותו היה בשדה התעופה בלוד.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה סופח השירות לחיל האוויר המלכותי ומטהו הועבר בתחילה לרמלה ואחר כך לירושלים. בתום המלחמה אוזרח השירות בהדרגה וחזר בחלקו ללוד, אך הנהלתו נותרה בירושלים. ב-1948, עם עזיבת הבריטים הפך השירות לישראלי ובמלחמת העצמאות שוב ננטשה העמדה בלוד. עם הקמת המדינה נחלקה האחריות לשירות בין חיל האוויר והיחידה האזרחית, באחריות משרד התחבורה. משרדי השירות רוכזו ברובם בקריה. כעבור זמן קצר הפכו כל היחידות לאזרחיות ויחידת החיזוי בלוד סיפקה שירותים לחיל האוויר. באותה עת חבר השירות לארגון המטאורולוגי העולמי.
ב-1958 חתמה ישראל עם הארגון המטאורולוגי העולמי על הסכם להקמת מרכז מטאורולוגי חדש בבית דגן. המרכז נחנך ב-1962 וכל יחידות השירות הועברו אליו. כחלק מההסכם עם הארגון העולמי, סיפק המרכז מאז שירותים מטאורולוגיים גם למדינות אחרות. ב-1969 החל השירות המטאורולוגי את השימוש במחשב הראשון לחיזוי מזג האוויר שהוביל לעליית מדרגה ביכולות החיזוי והדיוק. בשנות ה-90 הורחב מגוון השירותים שהשירות סיפק. כיום מקושר מרכז החישובים של השירות בחיבור מהיר לרשת התקשורת הבינלאומית של ארגון המטאורולוגי העולמי ומסייע בכך לשיפור החיזוי שלו ושל שירותים מטאורולוגיים מקבילים. בשנת 2007 מנה השירות כ-90 עובדים.
ב-2020 השירות המטאורולוגי עבר לאתר חדש.
פעילויות עיקריות.
תחומים עיקריים בהם פועל השירות המטאורולוגי:
פלאנט 51
פלאנט 51 (באנגלית: Planet 51) הוא סרט אנימציה משנת 2009 בבימויו של חורחה בלאנקו (באנגלית Jorge blanco) ובכיכובם של דוויין ג'ונסון, ג'סיקה בייל, ג'סטין לונג, שון ויליאם סקוט, גארי אולדמן וג'ון קליז.
תקציר העלילה.
עלילת הסרט מתמקדת במשפחה של חייזרים אשר חייה בשלווה עד אשר פולש לכוכב שלהם תושב מכוכב אחר: האסטרונאוט האמריקאי קפטן צ'ארלס "צ'אק" בייקר (מדובב על ידי דוויין ג'ונסון). צ'אק סבור בתחילה כי הכוכב איננו מיושב. בהמשך הוא מגלה כי הכוכב מאוכלס בחייזרים קטנים וירוקים המפחדים ממנו ורואים בו פולש אימתני. צ'אק, אשר מתיידד עם משפחת החייזרים, מחפש דרך להימלט מכוחות הצבא של פלאנט 51 ולחזור לכדור הארץ.
מירז'
פיירו הליצן
ג'וזפה גוארנרי
ברתולומאו ג'וזפה גוארנרי (באיטלקית: Bartolomeo Giuseppe Antonio Guarneri, del Gesù, 21 באוגוסט 1698 - 17 באוקטובר 1744) היה בונה כלי קשת איטלקי, בן למשפחת גוארנרי מקרמונה. הוא התחרה באנטוניו סטרדיווארי (1644 - 1737) בכבוד וביוקרה שניתנו לכליו, ונקרא בונה הכינורות המשובח ביותר של שושלת אמאטי. כלי נגינה שבנה גוארנרי זוכים לעיתים קרובות לכינוי "ג'וזפים" או "דל ג'זוס".
גוארנרי נודע בכינוי del Gesù (דל ג'זו) משום שתוויותיו הכילו את הנומן סאקרום I.H.S. (iota-eta-sigma) וצלב קתולי. כלי הגינה שלו נבדלו באופן משמעותי ממסורת משפחתו ונשאו את החותם הייחודי של סגנונו. מעמדם נחשב שני רק לאלה של סטרדיוורי, אך יש גם הטוענים לעליונותם.
ברתולומאו, הנכבד ונשוא הפנים ביותר בבית גוארנרי, היה בנו של ג'וזפה ג'ובאני באטיסטה, ומכאן נכדו של אנדראה גוארנרי, שניהם בוני כינורות ידועי שם בעצמם. אנדראה למד את אומנותו כשוליה לניקולו אמאטי, שאצלו עשה גם סטרדיוורי את תקופת חניכותו.