ב-אוגוסט 1914 פיקד ד'אספרה על הקורפוס ה-1 של ההארמייה החמישית ולאחר קרב שרלרואה הצליח לארגן את כוחותיו לכדי נסיגה מאורגנת, תוך שהוא מנהל קרב מאסף נגד הגרמנים ומעכב את התקדמותם. ב-5 בספטמבר מונה ד'אספרה לפקד על הארמייה החמישית במקומו של הגנרל שארל לנרזאק ויכולתו הפיקודית תרמה משמעותית להישגים בקרב הראשון על המארן. ב-1916 מונה ד'אספרה לפקד על קבוצת הארמיות המזרחית של הצבא הצרפתי בחזית המערבית. בדצמבר 1916 מונה הגנרל ז'וזף ז'ופר לתפקיד מרשל, עניין שאפשר את העברתו המכובדת מתפקיד מפקד החזית של הצבא הצרפתי. ד'אספרה היה מועמד טבעי להחליפו, אך היותו קתולי אדוק הפריעה לחוגים מסוימים בצבא ולתפקיד מונה הגנרל רובר ניוול. בראשית 1917 הועבר ד'אספרה לפקד על קבוצת הארמיות הצפונית שחנתה באזור שמפן. ד'אספרה היה חסיד של מדיניות צבאית התקפית ולא אחת פעולותיו לא עלו בקנה אחד עם הנחיות הפיקוד הצרפתי להישאר במגננה. במאי 1918 נחלו כוחותיו תבוסה בקרב השלישי על האן, ד'אספרה הואשם אישית בתבוסה והועבר מתפקידו.
ביוני 1918 הוזעק הגנרל אדולף גיומא מהחזית המקדונית ומונה למושל הצבאי של פריז וד'אספרה החליפו כמפקד הזירה מטעם מדינות ההסכמה. ד'אספרה הצליח להעלות את מורל הכוחות, לארגנם מחדש והובילם למתקפה לאורך עמק הוארדאר. באמצע ספטמבר 1918 הגיע הכוח הצבאי בחזית זו לשיא עוצמתו ומנה: 9 אוגדות מצבא יוון, 6 אוגדות סרביות, 6 אוגדות צרפתיות, 4 אוגדות בריטיות ואוגדה איטלקית. ב-15 בספטמבר לאחר הניצחון המוחץ בקרב דוברו פולה, נפרצו הקווים הבולגרים וב-29 בספטמבר נחתם הסכם הפסקת האש, לאחר שהבולגרים ביקשו לסיים את הקרבות ולהיכנע.
שלהי הקריירה ואחריתו.
מסיום המלחמה ועד לשלהי 1920 פיקד ד'אספרה על כוחות בעלות הברית באיסטנבול. ב-19 בפברואר 1921 הועלה לדרגת מרשל ומונה לפקד על כוחות הצבא הצרפתי בצפון אפריקה, תפקיד אותו מילא עד 1933. בתקופה זו ניהל את פרויקט הקמת מסילת הרכבת הטרנס-סהרית, וב-29 במרץ 1933 נפצע קשה בתאונת דרכים. ד'אספרה נאלץ לפרוש מתפקידו ולהתמסר לכתיבת זכרונותיו.
בנובמבר 1934 נבחר לכהן באקדמיה הצרפתית. ב-1940 פרש סופית מכל פעילות ציבורית ועבר להתגורר באחוזתו אשר בחבל טארן, שם הלך לעולמו ב-1942. ד'אספרה נקבר בכנסיית לואי הקדוש שבאינווליד בפריז.
זכותא
ReCAPTCHA
reCAPTCHA היא מערכת שפותחה לראשונה באוניברסיטת קרנגי מלון, אשר מטרתה היא לסייע בהמרת טקסטים מודפסים לפורמט דיגיטלי, תוך שימוש ב-CAPTCHA (מנגנון המשמש להגנה על אתרי אינטרנט מפני בוטים). בספטמבר 2009 נרכשה reCAPTCHA על ידי גוגל. נכון לשנת 2012, הפרויקט אותו מובילה reCAPTCHA הוא המרת כל גיליונות העיתון "הניו יורק טיימס" לפורמט דיגיטלי. בנוסף, היא מסייעת לפענח מילים מספרים שנסרקו במסגרת פרויקט גוגל ספרים.
בשנת 2014 הכניסה גוגל למערכת ReCAPTCHA שיטת אימות אחרת המתבססת על אתגר זיהוי תמונות הדורש לסמן תמונות המכילות אלמנט מסוים. בנוסף פיתחה אפשרות אימות באמצעות לחיצה פשוטה על תיבת סימון "אני לא רובוט", המערכת מזהה את תנועות העכבר ולפיהן קובעת אם מדובר באדם.
בנובמבר 2018 השיקה גוגל את גרסה 3, ובה אין צורך באימות מצד הלקוח. מפעיל האתר מטמיע את המערכת באתר, והמערכת מדרגת על פי התנהגות הלקוח, מה הסבירות כי מדובר ברובוט. מפעיל האתר יכול לקבוע כי מרמת סבירות מסוימת הלקוח ייחסם או יידרש ממנו אימות נוסף.
רקע.
אחת הבעיות בהמרת טקסטים לפורמט דיגיטלי באמצעות תוכנות לזיהוי תווים אופטי (OCR), היא שלעיתים קרובות, תוכנות אלה אינן מצליחות לזהות מילים מסוימות בטקסט אותו הן סורקות, למשל, בשל דהייה או "מריחה" של המילה המודפסת (במיוחד במקרים בהם הטקסט הנסרק הוא ישן מאוד, כמו גיליונות העיתון "ניו יורק טיימס" הראשונים, שיצאו לאור ב-1851).
כדי להתגבר על הבעיה, יש צורך בזיהוי המילה על ידי גורם אנושי. לצורך כך, מערכת reCAPTCHA מספקת לאתרים הרשומים לפרויקט (הרישום לפרויקט הוא חופשי), תמונות של מילים סרוקות אשר לא זוהו על ידי התוכנה. אתרים אלה מציגים את התמונה לגולשיהם כחלק ממנגנון ה-CAPTCHA הרגיל שלהם. הגולשים מזהים את המילים הסרוקות, והתוצאות מועברות בחזרה למערכת reCAPTCHA.
נכון לשנת 2011, המערכת מסייעת בזיהוי של כ-100 מיליון מילים מדי יום. בין האתרים הגדולים העושים שימוש במערכת ניתן למצוא את פייסבוק, טוויטר ו-TicketMaster.
שיטת העבודה.
בסריקת טקסט מודפס והמרתו לטקסט דיגיטלי, נהוג להשתמש בשתי תוכנות שונות לזיהוי תווים אופטי. במקרה ובו אין התאמה בין תוצאות הזיהוי של שתי התוכנות, מומרת המילה הסרוקה ל-CAPTCHA. המילה הסרוקה מוצגת לגולש בצמוד למילת בקרה, אשר זהותה ידועה. המערכת מניחה כי אם זיהה הגולש נכונה את מילת הבקרה, הרי שהוא זיהה נכונה גם את המילה שבמחלוקת.
זיהוי שבוצע על ידי כל אחת מתוכנות זיהוי התווים, מקנה למילה חצי נקודה, וזיהוי על ידי גורם אנושי מעניק למילה נקודה אחת. כאשר מילה מסוימת צוברת 2.5 נקודות, המערכת רואה בה מילה שפוענחה. מילים שצברו מספר רב של נקודות זיהוי, "ממוחזרות" ומשמשות כמילות בקרה.
קו-פרודוקוציה
כל ישראל ערבים (ארגון)
"כל ישראל עֲרֵבִים" היא תוכנית וקרן צדקה (המשמשת כמעין ביטוח הדדי), לציבור הדתי והחרדי בישראל, שמטרתה להבטיח יכולת כלכלית ליתומים שהוריהם חברים בתוכנית, על ידי הסכם שבסיסו כאשר אחד ההורים מתוך אלפי המשפחות החבר בארגון, נפטר והשאיר יתומים לא נשואים, כל החברים בתוכנית תורמים סכום סמלי ואחיד עבור כל יתום, ובסך הכל מצטבר סכום נכבד. מופעלות שתי תוכניות כאלה, "כל ישראל עֲרֵבִים" על ידי ועד הרבנים לענייני צדקה ו"עֲרֵבִים" על ידי קופת העיר בני ברק. השם מבוסס על דברי חז"ל כל ישראל עֲרֵבִין זה לזה. רבנים חרדיים בולטים חתמו על קול קורא התומך בהצטרפות לתוכניות.
רקע.
בתקופה של לפני השקת התוכנית היה נהוג בקופות הצדקה המרכזיות בציבור החרדי להקים קרן צדקה לשארים. גיוס כספי הקרן כלל מסע איסוף כספים נרחב בארץ -ולעיתים אף בחו"ל- על מנת להגיע לסכום היעד שנקבע מראש זאת כדי לכלכל את השארים (אלמן/אלמנה ויתומים) כאשר המפרנס העיקרי במשפחה נפטר.
הסיבה לרצון למצוא מיזם חילופי היה משום שעם הזמן רבו המקרים של משפחות שאחד מבני הזוג נפטר מה שגרם לגיוס הכסף להיות מבצע מסובך יותר. נוסף לכך, צורת איסוף הכספים שכללה הדפסת עלונים עם חתימות רבנים אשר חולקו בתיבות הדואר ובבתי הכנסת בריכוזים החרדים בהם פורסמו תמונות בני המשפחה, עתים, בנוסף לטקסט בו תוארו קשיי המשפחה, בדרך כלל בהגזמה יתירה מתוך רצון לעורר את האנשים לתרום, מה שגרם לחשיפה מיותרת של המשפחה שנאלצה להסכים לכך באין ברירה אחרת.
בשנת ה'תשס"ה (2005) לערך, גיבש את הרעיון שמואל ליאני, עסקן חרדי מהעיר אלעד, והעלה אותו בפני הנהלות קופות הצדקה. התוכנית מציעה מעין ביטוח הדדי שתאגד קבוצות בנות כעשרת אלפי איש כל אחת. חברי הקבוצה יחתמו על הסכם שלפיו במקרה של מות אחד החברים בקבוצה תגבה הקרן עבור כל יתום 50,000$ בהוראת קבע או באשראי, כשבכל חודש ייגבו 64 שקלים לכל היותר. עד לנישואי הילדים ישמש סכום הכסף כקרן המניבה רווחים עבורם. באופן כזה יושג הסכום בקלות רבה יחסית ותישמר צנעת הפרט של היתומים.
התוכנית יצאה לפועל וזכתה להצלחה.
פעילות התוכנית כיום.
תוכנית "ערבים", מופעלת על ידי שתי קופות הצדקה המרכזיות בציבור החרדי, ועד הרבנים לענייני צדקה ומכונה בשם "כל ישראל ערבים", ועל ידי קופת העיר בני ברק המכונה "עֲרֵבִים", כאשר שני הגופים יצאו כמעט במקביל עם פרטי התוכנית אל הציבור, והתנהלה מתחת לפני השטח מלחמת קרדיט בשאלה מי המציא את הרעיון. שני הגופים זכו לתמיכה נרחבת של גדולי הרבנים, ולמעשה אדם יכול לבחור לאיזה תוכנית להצטרף.
הסכום הנגבה לכל יתום בפועל, הוא 2.5 דולר, בתוכנית כל ישראל ערבים, עבור כל יתום, ובתוכנית "עֲרֵבִים" הסכום הוא כ-1.5 דולר לכל יתום.
הנהלות התוכניות מצהירות שככל שיצטרפו עוד בתי אב לתוכנית כך ירד הסכום שנגבה מכל חבר.
בריאיון עם הוגה הרעיון באוגוסט 2011 נמסר כי מספר החברים בארגון עומד על 46,000. לדבריו, יותר מאלפיים יתומים נעזרו בקרן מאז היווסדה.
בעקבות המיזם נפתחה בציונות הדתית קרן יחד.
הרכבת התחתית של קייב
הרכבת התחתית של קייב (באוקראינית: Київський метрополітен - "קייבסקיי מטרופוליטן") היא מערכת הסעת המונים הפועלת בבירת אוקראינה מאז שנת 1960. נכון לשנת 2018 רכבת תחתית זו כוללת 52 תחנות ב-3 קווים שונים שאורכם הכולל מגיע ל-69.64 ק"מ.
היסטוריה.
התכנון הראשוני של רכבת תחתית בקייב החל עוד בשנת 1938, אך הפלישה הגרמנית לברית המועצות ב-22 ביוני 1941 קטעה את התוכניות. עבודות התכנון חודשו רק בשנת 1949, אז לפי החלטת משרד התחבורה הסובייטי הוקמה חברת "קייבמטרוסטרוי" (Киевметрострой), אשר ריכזה את כל עבודות התכנון וההקמה של רכבת התחתית בקייב. עבודות ההקמה נמשכו כ-10 שנים וב-6 בנובמבר 1960 נפתח הקטע הראשון, אשר חיבר בין תחנות "ווקזלניה" ו"דנייפר". אורכו של הקטע היה 5.2 ק"מ והוא כלל 5 תחנות. כיום הקטע הזה הוא חלק מקו מס' 1 "סביאטושינסקו-ברוברסקה", אשר חוצה את העיר ממערב למזרח. הקטע הראשון היה כולו תת-קרקעי ונמצא כולו בגדה המערבית של נהר דנייפר, החוצה את העיר לשניים.
בשנת 1965 הושלמה בניית גשר מעל הנהר וקו הרכבת התחתית הגיע גם לגדה המזרחית. לעומת הרכבת התחתית של מוסקבה, בה חלק מהקווים הועברו מתחת לנהר, קטע קו הרכבת שחוצה את הנהר הוא עילי.