בלאד ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו בתיאטרון בשנת 2009 במחזה "The Priory as Adam", בתיאטרון רויאל קורט, שהתקיים בין התאריכים 19 בנובמבר 2009 ל-16 בינואר 2010. בשנת 2010 המשיך להופיע כסורדידו בעיבוד מודרני לטרגדיה "Women Beware Women" של המחזאי היעקוביטי תומאס מידלטון בתיאטרון הלאומי, בבימויה של מריאן אליוט.
בשנת 2011 הוא הופיע בהצגה "Backbeat" שסיפר את סיפור השנים הראשונות של להקת הביטלס. ההצגה הוצגה בתיאטרון הדוכס מיורק בין התאריכים 10 באוקטובר 2011 ל-18 בפברואר 2012, ובלאד שיחק בתפקיד הראשי של "החיפושית החמישית" סטיוארט סאטקליף. בשל האופי המוזיקלי של התפקיד הוא למד לנגן בגיטרה בס, ובעקבות זאת הצטרף ללהקה בשם "שארק". המופע זכה להצלחה בווסט אנד. עם ההצגה הופיע בטורונטו, אונטריו, קנדה, בין התאריכים 24 באוגוסט 2012 עד 31 באוגוסט 2012, במשך שבעה ימים.
חיים אישיים.
בלאד הוא אוהד קבוצת הכדורגל ליברפול.
בנטיאן איידוס
בנטיאן איידוס (בהונגרית: Eidus Bentian; דאוגבפילס, 15 בינואר 1880 – אושוויץ, 1944) היה עיתונאי יהודי-לטבי-הונגרי, טכנאי שיניים, רופא שיניים.
ביוגרפיה.
בנטיאן איידוס נולד במשפחה יהודית בעיר השנייה בגודלה בלטביה (אז באימפריה הרוסית) כבנם של ברקו איידוס ושל ליאוסי בירגר. כבר בגיל צעיר הצטרף לתנועת הפועלים הרוסית. במהלך מהפכת 1905 ברוסיה נלחם נגד המשטר של הצאר על בריקדות ולאחר כישלון המהפיכה היגר לגרמניה, שם למד את מקצוע טכנאות השיניים והשתתף גם שם בתנועת הפועלים המקומית. בברלין הכיר את קרל ליבקנכט ואוגוסט בבל ולפי טענות אחדות אפילו את לנין. הוא הגיע להונגריה ב-1909 והתיישב בעיר סגד, שם צייר אדן הלר את דיוקנו, אותו ניתן למצוא באוסף מוזיאון העיר. בסגד, לאחר שעבר את הבחינה הנדרשת, עבד כרופא שיניים משנת 1911 והשתלב בעבודתה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית המקומית. בשנים 1918–1919 השתתף בפעולות המהפכניות בעיר. מאמריו (למשל: "המהפכה הרוסית והשלום", דרום הונגריה, מה-1 בינואר 1918), וכן יצירות ספרותיות (חוברת שירים וכתבי פרוזה קצרים שלו שיצאו לאור ב-1919 בשם "אחרי העבודה"). שירי אנדרה אדי, דז'ה קוסטולאני ושל דיולה יוהאס תורגמו על ידו ליידיש. הוא עבד קשה על פיתוח תרבות הפועלים (למשל על ידי ארגון ספריית פועלים) והיה פטרון של אמנים. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית נעצר פעמיים ונכלא. היו לו יחסי ידידות עם הסופרים והמשוררים פרנץ מורה, דיולה יוהאס, מיקלוש רדנוטי וגם עם אטילה יוז'ף, אותו אירח בקביעות בסגד ועל כך מעיד מכתב שהתקבל מיוז'ף ב-1928 ובו ביקש מבנטיאן עזרה באיסוף מנויים לספרו שעמד להתפרסם. גם הצייר לאיוש קארואי התגורר אצלו תקופה ארוכה. איידוס ארגן את התנועה נגד המלחמה בתקופת מלחמת העולם השנייה, אך אחר כניסת הוורמכט להונגריה (מבצע מרגרטה) במרץ 1944, ב-4 באפריל נתפס ונכלא, נלקח תחילה לנג'קניז'ה ולאחר מכן לשארוואר. ב-1949 הוכרז רשמית כמת. לפי הרישום הוא גורש על ידי הגרמנים לאושוויץ באביב 1944, שם מת.
דיוקנו צויר כאמור על ידי אדן הלר.
משפחתו.
אשתו הייתה חסיה סלדין, ילדיהם היו רופאת השיניים ליוויה איידוס (נולדה ב-1910) והרופא החוקר לאסלו איידוס (1913–1979). נכדו פרנץ קסג יה עורך, מורה ופוליטיקאי.
ג'ים קופר
ג'יימס הייז שופנר קופר (באנגלית: James Hayes Shofner Cooper; נולד ב-19 ביוני 1954) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת טנסי. מאז 2003 הוא מייצג את מחוז הקונגרס החמישי, השוכן במרכז טנסי ובסיסו בעיר הבירה נאשוויל. קופר, חבר המפלגה הדמוקרטית, ייצג בעבר את מחוז הקונגרס הרביעי של טנסי בבית הנבחרים האמריקאי בשנים 1983–1995, אך פרש ב-1994 כדי להתמודד – ללא הצלחה – על מקום בסנאט. הוא החבר הוותיק ביותר במשלחת טנסי לקונגרס של ארצות הברית.
ביוגרפיה.
קופר נולד בנאשוויל וגדל בשלביוויל שבטנסי. הוא בנם של מושל טנסי לשעבר פרנטיס קופר ורעייתו הורטנס פאוול. סבו מצד אביו, ויליאם פרנטיס קופר, כיהן כראש עיריית שלביוויל וכיושב ראש בית הנבחרים של טנסי. משפחת קופר היא הבעלים של בית החווה ריבר סייד, שנבנה עבור סבא-רבא שלו ג'ייקוב מורטון שופנר ב-1890; בית המושל פרנטיס קופר, שנבנה עבור סבו בשנת 1904; ובית אבשלום לואו לנדיס שנבנה במקור ב-1866. כולם מהווים חלק מהמרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. קופר למד בבית הספר גרוטון, פנימיית הבנים האפיסקופלית בגרוטון שבמסצ'וסטס, ולאחר מכן החל את לימודיו באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שם השלים לימודי תואר ראשון בכלכלה ובהיסטוריה. כעבור זמן מה קיבל מלגת רודס שאפשרה את לימודיו באוניברסיטת אוקספורד, שם קיבל ב-1977 תואר ראשון נוסף בכלכלה, פוליטיקה ופילוסופיה. בשנת 1980 קיבל תואר שני מבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. קופר עבד שנתיים במשרד עורכי דין בנאשוויל, ולאחר מכן התמודד לראשונה על מקום בקונגרס האמריקאי בבחירות 1982.
בשנת 1982 זכה קופר בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס הרביעי של טנסי בבית הנבחרים של ארצות הברית, שנוסד כאשר טנסי זכתה במחוז בחירה נוסף לאחר מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-1980. מחוז הקונגרס הרביעי החדש השתרע באלכסון על פני מדינת טנסי, החל ממעוזים רפובליקנים כבדים באזורי ג'ונסון סיטי וקינגספורט, וכלה בפרוורי העיר נאשוויל. בבחירות הכלליות ניצח קופר את סיסי בייקר, עורכת בוושינגטון הבירה עבור CNN ובתו של מנהיג הרוב בסנאט ההווארד בייקר, עם 66% מקולות הבוחרים. קופר נבחר מחדש לתפקידו חמש פעמים ללא התנגדות מהותית, ובשנים 1986 ו-1988 אף התמודד ללא התנגדות כלל. חלק ניכר ממזרח מחוז הקונגרס הרביעי לא יוצג על ידי מי מהמפלגה הדמוקרטית מאז מלחמת האזרחים האמריקנית. בשנת 1990 נמנה בין שלושת הדמוקרטים היחידים בבית הנבחרים שהצביעו נגד חוק האמריקאים עם מוגבלויות.
בבחירות האמצע ב-1994 התמודד קופר על אחד משני מושביה של טנסי בסנאט של ארצות הברית אשר התפנה עם היבחרו של הסנאטור אל גור לסגן נשיא ארצות הברית, אך הובס על ידי בידי מועמד המפלגה הרפובליקנית והשחקן פרד תומפסון. הוא גרף קצת פחות מ-40% מהקולות. הייתה זו שנת בחירות שתמה במפח נפש עבור הדמוקרטים בטנסי, שכן ביל פריסט הרפובליקני נבחר לאייש את המושב השני של טנסי בסנאט, ודון סנדקוויסט נבחר למושל. במחוז הקונגרס הרביעי שהותיר אחריו קופר זכה גם כן רפובליקני, ואן היליארי, והרפובליקנים זכו לרוב במשלחת הקונגרס של טנסי בפעם השנייה בלבד מאז תקופת השיקום. לאחר הפסדו בבחירות לסנאט שב לנאשוויל והתמקד בעסקיו הפרטיים, ושימש כפרופסור באוניברסיטת ואנדרבילט.
כאשר תומפסון בחר שלא להתמודד לתקופת כהונה נוספת בשנת 2002, נציג מחוז הקונגרס החמישי בוב קלמנט בחר לעזוב את בית הנבחרים ולהתמודד לסנאט. קופר מצדו הצטרף לפריימריז של המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז זה, ומולו היו טוענים נוספים לכתר: גייל ריי, האישה הראשונה בתפקיד שריף בטנסי, וחבר בית המחוקקים המדינתי ג'ון אריולה. קופר זכה בפריימריז עם 47% מהקולות והוסיף לזכות בקלות בבחירות הכלליות בקלות. מחוז הקונגרס החמישי, שבסיסו בעיר נאשוויל בה ישנה אוכלוסייה המזוהה בבירור עם המפלגה הדמוקרטית, היה זה מכבר אחד המחוזות הדמוקרטיים ביותר בדרום ארצות הברית. המחוז על גלגוליו השונים יוצג בידי דמוקרטים בלבד ללא הפרעה מאז 1875, ואף רפובליקני לא ניהל שם מסע בחירות משמעותי מאז 1972. עם שובו לקונגרס החזירה לו הסיעה הדמוקרטית את הוותק שלו, והוא נחשב כאילו שירת ברציפות מאז 1983.
בשנת 2017, בשיתוף פעולה חבר הקונגרס הרפובליקני מייק ד. רוג'רס מאלבמה, הציע קופר הצעת חוק להקמת חיל חלל תחת מחלקת חיל האוויר של ארצות הברית. הצעה זו התקבלה בבית הנבחרים אך נכשלה בסנאט. שנתיים לאחר מכן התקבלה כחוק הצעה דומה מבחינת לשון, שייסדה את כוח החלל של ארצות הברית. בשלהי 2019 הצביע בעד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ. הוא מכהן כיו"ר ועדת המשנה של ועדת הכוחות המזוינים לענייני כוחות אסטרטגיים.
ב-26 בינואר 2022 הכריז קופר כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה נוספת בבית הנבחרים, לאחר שהמחוקקים הרפובליקנים בטנסי חילקו את נאשוויל, בסיס המחוז אותו הוא מייצג, לשלושה חלקים שונים.
יום D (סרט)
יום D (רוסית: «День Д») הוא סרט פעולה רוסי מאת מיכאיל פורצ'נקוב ויקטרינה פובדינסקאיה, שיצא לאקרנים ב-4 בספטמבר 2008 ומהווה גרסה מחודשת לסרט האמריקאי "קומנדו" משנת 1985.
עלילה.
קצין חיל הצנחנים הרוסי איוואן גר עם בתו ז'ניה בבית מבודד אי שם בהרים. הבוס לשעבר שלו, קולונל פיליפוב, מגיע במסוק עם חדשות רעות. מישהו הורג את פקודיו לשעבר של איוואן. פיליפוב מורה לשני חיילים לשמור על ביתו של איוואן. מיד לאחר מכן, כנופיה תוקפת את הבית, הורגת את השומרים וחוטפת את בתו של איוואן.
איוואן מקבל הוראה להרוג את נשיא אסטוניה בתמורה לחיי בתו. מלווה באחד הפושעים, הוא נשלח ל-Tu-154 מוולדיווסטוק לבצע את המשימה שהוטלה עליו. במהלך ההמראה, איוואן, לאחר שגנב את המצנח שהורכב מהמטען של צוות הצנחנים, חוזר לקרקע, ויש לו 10 שעות להחזיר את בתו.
הפקה.
תקציב הסרט עמד על 5 מיליון דולר, שהושקעו על ידי מיכאיל בולוטין, הבעלים של מפעלי טרקטור שהעניק חסות לסרט עבורו, הסרט הפך לא רק מחווה לסרט "קומנדו", אלא גם דרך להרוויח סכום "גבוה משמעותית מאשר אם היו לנו אותם אמצעים להפקיד בבנק או להשקיע בקרנות נאמנות, אשר הוכח כמביא רווח אפסי"
הצילומים החלו בקיץ 2007 במחוז קרסנודר.
כוח ממרכז
כוח מרכוזי
כוח סרכוזי
כוח מסרכז