תאלס, אשר נחשב כראשון לפילוסופים אלו, ויורשיו אנכסימנדרוס ואנכסימנס, הניחו את היסודות לפילוסופיה היוונית בכך שעסקו בחיפוש אחר הראשית, מקור כל הדברים, וראו את העולם כמקום אחדותי. הם האמינו כי אחדות זו ניתן למצוא בחומר אחד ממנו עשוי העולם והניחו כי מדובר במים. פילוסופים נודעים נוספים הם פיתגורס, אשר נודע גם כמתמטיקאי, ופרמנידס ותלמידו זנון, אשר נודעו בשל הפרדוקסים שמוכיחים, לטענתם, כי העולם אינו קיים.
הלוחמה בתקופה הארכאית.
לוחמת יבשה.
לוחמת תקופת המעבר התאפיינה בלוחמת אצילים לצד לוחמים משכבות נמוכות יותר. ייתכן שבשלהי תקופת המעבר נלחמו אלה על גבי סוסים ונראה שבתחילת התקופה הארכאית האריסטוקרט רכב על הסוס אל עבר שדה הקרב, ירד ממנו ונלחם כרגלי. בתקופה זו היו הלוחמים חמושים בכידונים להטלה ומוגנים במגן בעל פתחים בצדדיו. מגן כזה לא מתאים ליצירת חומת מגנים בצורה שאפיינה את הלוחמה בתקופה הארכאית והקלאסית. אמנם הומרוס מתאר קבוצות לוחמים שנלחמים אלה לצד אלה, אך נראה שלא מדובר במערך הטקטי הצפוף המכונה פלנקס. שליטתם של האריסטוקרטים האמידים בשדות הקרב נגמרה באמצע המאה ה-8 לפנה"ס, עת הופיע הרגלי הכבד המכונה הופליט, שחייליו נלחמו במערך זה.
ההופליטים היו מוגנים היטב במגן גדול וכבד, שריון גוף, מוקיים וקסדה. לתקיפה השתמשו בחנית (דורי) כבדה ובחרב ששימשה כנשק משני. הם לחמו כצוות מגובש, וכוחם נבע משיתוף פעולה הדוק בין הלוחמים בפלנקס, שסוככו זה על זה הן בהגנה והן בהתקפה, ולא מפעולות של יחידים. הפלנקס תפקד היטב בשטח מישורי, אך התקשה לפעול בשטח משובש. כמו כן, היה חשוף להתקפות באגפיו על ידי כוחות ניידים. חרף החולשות של הפלנקס נראה שבתקופה הארכאית לא נעשה ניסיון לפתח כוחות קלים או פרשים שיהוו גורם בעל משמעות בקרב. הפרשים היו נפוצים בצפון יוון, בעיקר בתסליה ובמוקדון, אך השפעתם בתקופה זו על האירועים ביוון הדרומית הייתה נמוכה.
לוחמה ימית.
בתקופה הארכאית התחוללו שינויים מרחיקי־לכת הן במבנה אניית המלחמה והן בתפקיד שמילאה. ספינות המלחמה היווניות בשלהי תקופת הברונזה, אלו המתוארות על ידי הומרוס ב"איליאדה ואודיסיאה", היו ספינות משוט פתוחות, ששימשו להובלת לוחמים־חותרים מחוף אחד למשנהו כשהלחימה עצמה נערכת ביבשה. את השינוי חוללה הופעתו של איל הניגוח הימי, שהומצא בין 1150 ל-850 לפנה"ס, בתקופת השנים המכונה "ימי האופל". האיל, שבלט מקצה השדרית בגובה קו המים ונועד להלום בספינת האויב, לפעור בה חור ולהטביעה, הפך את האנייה עצמה לכלי נשק ובזה חשיבותו.
השימוש באיל הניגוח להכרעת האויב בקרב ימי הצריך עריכת שינויים במבנה האונייה. מהלומת הניגוח הפעילה מאמצים ניכרים על גוף האונייה התוקפת, ואת הפתרון לבעיה מצאו חרשי האוניות של התקופה הארכאית על ידי חיזוק החרטום, הגבהת הדפנות והוספת סיפון מרכזי למלוא אורכה של האונייה, בין שני טורי החותרים. הבעיה השנייה עימה התמודדו בוני האוניות בתקופה זו הייתה כיצד להגדיל את מספר החותרים ועל ידי כך את כוח ההנעה ועוצמת הניגוח, וזאת מבלי להאריך את האונייה ועל ידי כך לגרום להחלשתה. הפתרון נמצא על ידי סידור החותרים בשני טורים, אחד מעל השני, כשבכל משוט אוחז חותר אחד כמקודם. חותרי הטור העליון הניחו את משוטיהם על הלזבזת ואלו של הטור התחתון חתרו דרך פתחים בדופן. שינוי נוסף שהתחולל בתקופת השנים 500-600 לפנה"ס נוגע לצורת איל הניגוח. אילי הניגוח הראשונים היו מחודדים וצופו במעטפת ברונזה; איל ניגוח שחדר לדופן אניית היריב ביקע בה חור, אך בה בעת יכול היה להיתקע מבלי יכולת להיחלץ. את מקומו תפס איל ניגוח פחוס חוטם, מצופה גם הוא במעטפת ברונזה, שעוצבה לעיתים קרובות בדמות ראש חזיר בר. אוניית המלחמה הסטנדרטית ביוון במאת השנים האחרונה של התקופה הארכאית הייתה אוניית החמישים הדו-טורית, אך לצדה הוסיפו להתקיים גם ספינות המשוט החד-טוריות מן הדור הקודם, בעלות עשרים, שלושים וחמישים משוטים. היא עצמה עתידה לפנות את מקומה בסביבות 500 לפנה"ס לטריארה המתקדמת והמהירה יותר, בעלת שלושה טורי משוטים. לתקופה זו שייכת גם העדות הכתובה הקדומה ביותר הידועה לנו של שימוש באילי ניגוח בקרב ימי, הלא הוא קרב אלאליה, שניטש ב-535 לפנה"ס במימי סרדיניה ומתואר על ידי ההיסטוריון היווני הרודוטוס.
מלחמות ומאבקים מזוינים בתקופה הארכאית.
מלחמות ומאבקים מזוינים היו אחד המאפיינים החשובים של כל ההיסטוריה היוונית בעת העתיקה. לגבורה בקרב הייתה משמעות תרבותית ראשונה במעלה. בכל האמור במלחמות לא שרד תיעוד כתוב מהתקופה הארכאית וכל הידיעות שבידינו מאוחרות בהרבה, ונכתבו לעיתים במרחק של מאות שנים מהאירועים המתוארים. כתוצאה מכך, לא ניתן להפריד באופן חד משמעי בין האמת ההיסטורית למיתוסים בתיאורי מלחמות בתקופה הארכאית.
בתקופה זו נוצרו הקואליציות הראשונות בין מספר פולייס נגד פוליס אחת כמו במלחמת הקודש הראשונה, או נגד קואליציה של פולייס אחרות כמו במלחמה על מישור ללנטוס. בחצי האי הפלופונסי התרחשו מספר מלחמות חשובות. בסדרת מלחמות/קרבות שהתרחשה במאה ה-8 לפנה"ס, שנודעה בשם המלחמה המסנית הראשונה , כבשה ספרטה את מסניה ושעבדה את אוכלוסייתה. המסנים מרדו כמה דורות לאחר מכן, אך הספרטנים הצליחו להדביר את המרד.
מאבק חשוב אחר שהתנהל בחצי האי היה בין ספרטה לארגוס. במהלך המאה ה-8 השתלטה ארגוס על מרבית האזור שקיבל את השם ארגוליס והייתה לאחת הפולייס החשובות בחצי האי הפלופונסי. המאבק בין ספרטה לארגוס החל במאה ה-7, עת ניצחו הארגיבים בקרב היסיאי. הספרטנים נלחמו בשתי מלחמות נוספות נגד הארגיבים, שבסופן הפכו לפוליס הדומיננטית בחצי האי ומרבית הפולייס בפלופונסוס נאלצו להצטרף אל הליגה הפלופונסית, שהייתה תחת הגמוניה ספרטנית, ולקבל את מרותה של ספרטה.
יוון הקלאסית
יוון הקלאסית הוא כינוי מקובל לתקופה היסטורית בת כ־150–200 שנה בתולדות יוון העתיקה שתחילתה במאה ה־5 לפנה"ס וסופה במאה ה־4 לפנה"ס. הייתה זו תקופת פריחה גדולה בכל תחומי החיים ביוון, ובה הגיעה התפתחות הפוליס לשיאה. בין השאר, נוסדו אסכולות מובילות בפילוסופיה, חלה התפתחות רבה במדע היווני, בשיטות הלוחמה ובחיי החברה היווניים. התפתחות חשובה הייתה בתחומי האמנות ובמיוחד בפיסול ובארכיטקטורה. בתקופה זו הונחו יסודות ההיסטוריוגרפיה עם פעילותו של הרודוטוס, שנחשב להיסטוריון הראשון.
בתקופת יוון הקלאסית נודעה השפעה רבה לפולֵייס הגדולות – אתונה, ספרטה, ובמאה הרביעית גם תבאי. פולייס אלה נאבקו במשך כמאה שנה במאבק עיקש להשגת ההגמוניה ביוון, מאבק אשר הגיע לשיאו במלחמה הפלופונסית בין אתונה לספרטה במחצית השנייה של המאה ה־5 לפנה"ס. אולם ניצחונה של ספרטה במלחמה הפלופונסית לא הביא שקט ליוון, והמלחמות על ההגמוניה נמשכו לאורך כל התקופה, עד אמצע המאה ה־4 לפנה"ס, אז עלתה לגדולה השכנה הצפונית, מוקדון, בהנהגתו של פיליפוס השני, אביו של אלכסנדר הגדול.
הפולייס לא פעלו בחלל ריק. מאפיין חשוב של תקופה זו הוא כינוס הפולייס לליגות – בריתות מדיניות וצבאיות ארוכות טווח. מקורן של הליגות בתקופה הארכאית, אך הן קיבלו דחיפה גדולה במהלך התקופה הקלאסית. בדרך כלל נשלטה הליגה על ידי פוליס חשובה, שסביבה התקבצו פולייס קטנות יותר. פרישה מברית כזאת הייתה נתקלת בדרך כלל בתגובה צבאית מצד הפוליס העיקרית, ולעיתים אף הוטל עונש על בעלת הברית הסוררת.
תקופה זו, אף שהיא קצרה יחסית, הייתה אות הפתיחה לתחילתו של עידן תרבותי בתולדות אירופה. כיבושיו של אלכסנדר הגדול הביאו להפצת התרבות היוונית, וכינונה של התקופה ההלניסטית בכל רחבי העולם ההלניסטי, יחד עם כיבוש יוון בידי הרפובליקה הרומית תוך אימוץ של חלקים ניכרים מהתרבות היוונית על ידי רומא, הביאו להפצת התרבות היוונית בחלקים נרחבים של אירופה המערבית ואסיה.
כרונולוגיה.
התיחום הכרונולוגי של תחילת התקופה הקלאסית שונה מעט בין הגישות השונות. גישה אחת קובעת את ראשית התקופה הקלאסית במרד האיוני בשנת 500 לפנה"ס, בעוד גישות אחרות קובעות את תחילת התקופה בקרב מרתון, בשנת 490 לפנה"ס, ולעיתים במלחמת פרס–יוון בשנת 480 לפנה"ס, או אף בתבוסת הפלישה הפרסית בשנת 478, כנקודת ההתחלה של התקופה. לפי הגישות המתארכות את תחילת התקופה למאוחרת יותר, התקופה שבין הרפורמות של קלייסתנס (508–507 לפנה"ס) לתחילת מלחמות פרס-יוון נחשבת לתקופת מעבר. כך או כך, נהוג לקבוע את סוף התקופה עם קץ שלטונו של פיליפוס השני, מלך מוקדון, בשנת 336 לפנה"ס, או עם מותו של אלכסנדר הגדול, בשנת 323 לפנה"ס.
רקע.
רקע היסטורי.
התקופה הארכאית, שנהוג לתארכה למאה השמינית עד החמישית לפנה"ס, הייתה עידן של שינויים רבים ביוון: מבנים פוליטיים חשובים שהתקיימו גם בתקופה הקלאסית נוצרו בתקופה הארכאית והתפתחו מאוד במהלך התקופה הקלאסית. עם זאת, מבנים אחדים נותרו כשהיו, ללא שינויים גדולים.
הפּוֹלִיס - עיר המדינה היוונית, שהייתה צורת הממשל העיקרית של התקופה הקלאסית, נולדה בתקופה הארכאית. כל פוליס הייתה ישות מדינית בפני עצמה, עם מערכת חוקים, ממשל, צבא ומשפט עצמאיים. כל פוליס ניהלה את ענייני הפנים והחוץ שלה באופן עצמאי. לעיתים קרובות התקבצו מספר פּולֵייס (צורת הרבים היוונית של המילה "פוליס") ביחד בברית זמנית או קבועה, המכונה במחקר "ליגה". בדרך כלל נוצרו הליגות על בסיס גאוגרפי.