יורק הופיע כשחקן אורח בסדרת המדע הבדיוני בבילון 5, וכן בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה בנות גילמור בתפקיד פרופ' אשר פלמינג, פרופסור בן 60 מאוניברסיטת ייל וחבר של סטודנטית מייל. הוא דיבב את הדמות ארס בסדרת האנימציה "Justice League Unlimited", את דוקטור מונטיגיו קיין ב"באטמן - הסדרה המצוירת" ואת קאנטו ב"סופרמן - הסדרה המצוירת". הוא כיכב בתפקיד סטון אלכסנדר במותחן "The Omega Code" ובסרט ההמשך "Megiddo: The Omega Code 2".
בסדרת הטלוויזיה "seaQuest DSV" גילם יורק את דמותו של אלכסנדר בורן נשיא מקרונזיה, ובסדרת הסרטים "אוסטין פאוורס" שיחק בתפקיד באזיל אקספוזישן. בסדרה "משפחת סימפסון" הופיע כמייסון פיירבנקס, מי שייתכן שהוא אביו של הומר סימפסון. בסדרה "גולשים בזמן" גילם דמות המזכירה את ד"ר מורו. ב-2006 השתתף בסדרה "" כשהוא מגלם את ברנרד פרימונט בן דמותו של הרוצח הסדרתי צ'ארלס סובראג'. הוא גם הופיע בתפקיד עצמו במספר פרקים בעונה השלישית של הסדרה "תרגיע". ב-2008 שיחק בהופעת אורח ב"".
ב-2006 ו-2007 שיחק במחזמר "קמלוט" בתפקיד המלך ארתור.
ב-2008 השתתף יורק בתוכנית של בי-בי-סי ויילס, "Coming Home" על ההיסטוריה של משפחות ולשיות.
חיים אישיים.
יורק חי בקליפורניה ובעל אזרחות אמריקאית. ב-27 במרץ 1968 התחתן עם פטרישיה מק'קלום. בנו החורג הוא ריק מק'קלום המפיק של "מלחמת הכוכבים".
א. רודין
א' רודין
מ. ז. ולפובסקי
מ.ז. ולפובסקי
י. זמורה
י' זמורה
לאוניד סובולב
לאוניד ניקולאייביץ' סוֹבּוֹלֶב (בבולגרית וברוסית: Леонид Николаевич Соболев; 6 ביוני 1844, הכפר קאפצב, מחוז טבר, האימפריה הרוסית – 13 באוקטובר 1913, האימפריה הרוסית) היה גנרל והיסטוריון רוסי אשר לחם בצבא האימפריה הרוסית במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), ובהמשך כיהן כראש הממשלה, שר האוצר ושר הפנים של נסיכות בולגריה.
ראשית הקריירה.
לאוניד סובולב נולד למשפחת אצולה רוסית בכפר קטן בשם קאפצב בנפת טורופץ אשר במחוז טבר, בחלק האירופי של האימפריה הרוסית. ב-1864 סיים את בית הספר הצבאי לארטילריה וב-1868 סיים את האקדמיה הצבאית לפיקוד ומטה בסנקט פטרבורג. ב-1870 הוצב בחלק הרוסי של טורקסטן, הצטיין במהלך הקרבות לכיבוש שאחריסאבז ולאחריהן הועלה לדרגת פודפולקובניק. הוא הוצב בחיל הדנובה של צבא האימפריה הרוסית ובמהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) לחם במצור על פלבן ובקרב על מעבר שיפקה. לאחר סיום המלחמה הועלה לדרגת גנרל-מאיור.
ראש ממשלת בולגריה.
ב-1882, מספר חודשים לאחר ניסיון כושל להפיכה צבאית בנסיכות הבולגרית והטלת משטר צבאי על ידי הנסיך אלכסנדר בטנברג, ביקש בטנברג מראשי הממשל הרוסי לסייע בידו ולהציב קציני צבא רוסים בכירים בעמדות מפתח פוליטיות וצבאיות בנסיכות. לאוניד סובולב מונה לראש הממשלה, שר הפנים ושר האוצר, הברון אלכסנדר קאולברס (רוסית: Александр Каульбарс) לשר המלחמה והנסיך מיכאיל חילקוב (רוסית: Михаил Хилков) לשר לעבודות ציבוריות, מסחר וחקלאות בנסיכות. המינויים עוררו תרעומת רבה במערכת הפוליטית הצעירה בנסיכות. סובולב שלא היה מעורה היטב בחיים הציבוריים בבולגריה, התייחס בביטול למערכת הפוליטית הבולגרית והנושא הוביל לעימות מולה, אשר הגיע לשיאו על רקע מחלוקת סביב תקציב המדינה. הנסיך בטנברג לא גיבה את סובולב במהלך העימות ובמאי 1883, אף ביקש מראשי הממשל הרוסים להחזיר לרוסיה את בעלי התפקידים השונים. הרוסים סרבו. במערכת הפוליטית הבולגרית גברה ההכרה שהתערבותם של הרוסים בנעשה בבולגריה פוגעת בעצמאות הנסיכות. ב-6 בספטמבר 1883 הודיע הנסיך בטנברג בתמיכתה הגורפת של המערכת הפוליטית, על החזרת חוקת טרנובו לאחר שהוקפאה על ידו בעקבות ניסיון ההפיכה, ולאור צעד זה, ב-19 בספטמבר התפטר סובולב וחזר לרוסיה.
שלהי הקריירה ואחריתו.
עם שובו לרוסיה, מונה למפקד חטיבת רגלים ומאוחר יותר מונה לראש המטה הכללי של מחוז (גנרל-גוברנטורסטבו) מוסקבה. בראשית מלחמת רוסיה–יפן מונה סובולב למפקד הגיס הסיבירי ה-6 ולחם עמו במספר קרבות. לאחר המלחמה פרש משירות צבאי. במהלך השנים, כתב סובולב מספר ספרים העוסקים בהיסטוריה של הקווקז ושל בולגריה בעת החדשה. לאוניד סובולב הלך לעולמו ב-1913 משבץ מוחי והוא בן 69 שנים.
פילווישקי
פילווישאק
נסים מלול
נִסים יעקב מָלוּל (ט"ז בניסן ה'תרנ"ב, אפריל 1892 – כ"ה באדר א' ה'תשי"ט, 5 במרץ 1959) היה היסטוריון, מחזאי, מתרגם, עיתונאי ופעיל ציוני בתקופת היישוב ולאחר הקמת מדינת ישראל.
קורות חיים.
נולד בשנת 1892 בצפת לרב משה חיים מלול, בן למשפחה ששורשיה בתוניס. בילדותו למד אצל הרב ישועה פלאג'י, אחיה של אמו. בגיל 8 עבר עם אמו למצרים, שם כיהן אביו כרב הקהילה בטנטא, ולאחר מכן עברה המשפחה לקהיר, שם שימש האב כדיין. הוא למד בתלמוד תורה ובישיבה לנערים, ובקולג' אמריקאי ובמוסדות אקדמיים נוספים בקהיר למד פילוסופיה ואת תרבות האסלאם. לאחר שהוענק לו תואר דוקטור, התמנה כמרצה לעברית באוניברסיטת קהיר, והיה לראשון המרצים לעברית באוניברסיטה בין השנים 1909–1910. הכנסת לימודי העברית לאוניברסיטת קהיר נבעה מקמפיין שניהל בעיתונות המצרית, שקרא ללמד עברית באוניברסיטה כפי שמלמדים את שפותיהם של המיעוטים האחרים של מצרים. הוא השתתף בעיתונות הערבית במצרים ובסוריה, בין היתר בעיתון "אלמוקטם" (المقطم) שראה אור בקהיר, ושימש כעורך העיתון היהודי "אל סלאם" שיצא לאור בשפה הערבית.
מלול ייסד את אגודת "האחווה היהודית" שמטרתה להפיץ את הרעיון הציוני ולהתגונן פובליציסטית נגד אנטי יהודים, וערך את הירחון הספרותי של אגודה זו במשך תקופה קצרה. כן נמנה עם מייסדי וחברי אגודת "המגן" שהקימו חברי הקהילה הספרדית, שפעלה למען הבנה והידברות בין יהודים לערבים.
בשנת ה'תרע"א (1911) חזר לארץ ישראל כדי לאסוף חומר על הארץ, והתיישב ביפו. בשנת 1914 נישא לעליזה ווֹזָאן, ילידת טבריה (ה'תרנ"ה, 1895), בת למשפחת רבנים עתיקה מתוניס, מורה לעברית, לצרפתית ולערבית.
לבקשתם של ארתור רופין ואליהו ספיר מהמשרד הארצישראלי והוועד האודסאי, החל לפעול למען התנועה הציונית בעיתונות הערבית, במטרה למנוע דברי הסתה נגד היהודים.
מתוקף היותו בקיא בתרבות הערבית, הצליח ליצור קשרים רבים עם נכבדים ואישי ציבור ערבים, במטרה להפיג את האיבה ולסלול דרך להבנה בין שני העמים. בפעילותו אף גייס אישי ציבור ערבים חשובים לתמיכה בשיתוף פעולה יהודי-ערבי לפיתוח ובניין הארץ, וערך לצורך כך ביקורים בערי סוריה. כשביקר בביירות שבלבנון לשם מטרה זו, נאלץ להימלט מהמקום בעזרת קונסול איטליה, לאחר שהרגיז את מתנגדיו הערבים באזור.
תקופה קצרה לפני מלחמת העולם הראשונה נסע מלול בשליחות נחום סוקולוב והמשרד הארצישראלי לקהיר כדי לנהל משא ומתן עם ראשי סיעת האל-מרכזיות למען הסכם יהודי-ערבי. עם פרוץ מלחמת הראשונה, ניצל את ידידותו עם מושל יפו חסן בק, לסידור עניינים לטובת התושבים יהודים. במהלך מלחמת העולם הראשונה נעצר עקב פעילותו על ידי השלטונות העות'מאניים וגורש לדמשק; משם נמלט למצרים, שם נפגש עם הפעילים להקמת הגדודים העבריים וסייע לזאב ז'בוטינסקי בתעמולה להקמת הגדודים. הוא התגייס לגדודים ושימש אף כקצין, ולאחר מכן עבר לשמש כמתורגמן במפקדת הצבא הבריטי.
אחרי כיבוש ירושלים בידי הבריטים חזר לישראל, ונמנה עם כותבי העיתון הצבאי "חדשות מהארץ". לאחר מכן הוציא לאור את העיתון "אל אכבר" ואחריו את "אל סלאם" שהצטיין בסגנונו ובידיעותיו. לאחר מכן החל לשמש כעורך העיתון היומי "בריד אל-יום" (המהדורה הערבית של "דואר היום") של חברת "הסולל" בירושלים, וכן עורך העיתון ההיתולי "אלטבל". בשנת 1920, בזמן ועידת סן רמו, ניהל תעמולה בקרב אישי הציבור הערבים, במטרה שישלחו לוועידה טלגרמות הסכמה לבית הלאומי היהודי, כשמעשים אלו היו כרוכים בסיכון חייו.
בשנת 1921 העביר מלול את מערכת עיתונו לחיפה, ושימש בתקופה זו ולאחריה בתפקידים ציבוריים שונים, בהם מזכיר לענייני המזרח בוועד הלאומי. בתקופת עבודתו כמזכיר בוועד הלאומי, העביר בחזרה את מערכת עיתונו לירושלים.
משנת 1924 והלאה שימש כעורך השבועון "אתחאד אל-עומאל" של ההסתדרות הכללית. בשנת 1927 נסע לנהל את בית הספר היהודי ב"חילה" הסמוכה לבגדאד, ופעל למען שיפור החינוך בעיראק במשך כשנתיים. כשחזר לישראל המשיך בעבודתו הספרותית, בתרגומים ובכתיבה עיתונאית, ואף עסק במחקר היסטורי על יהדות בבל.
הלך לעולמו בחודש מרץ, אביב 1959 ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
מלול היה אב לשמונה (בהם אברהם מלול, שופט בעכו ובהמשך בבתי המשפט המחוזיים בבאר-שבע ובתל אביב) וסב לנכדים רבים.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
קא (באנגלית: Kaa) הוא דמות בדיונית בספרו המפורסם של רודיארד קיפלינג - "ספר הג'ונגל" וכן בספר ההמשך "ספר הג'ונגל השני".
רקע.
קא הוא פיתון הודי שגר ביערות הגשם של הודו והוא בעל היפנוזה מיוחדת המאפשרת לו להפנט את מי שמתקרב אליו. כך למשל בהופעתו ב"צייד קא" הוא מחלץ את מוגלי משבט הקופים בזכות ההיפנוזה.
בכל קובצי הסיפורים שבהם הופיע, קא היה המורה הרוחני הנבון ביותר של מוגלי. ובדומה לבאלו ובגירה, הוא חש צורך תמידי לגונן עליו.
הופעות בעיבודים לספר הג'ונגל.
הופעתו הראשונה של קא הייתה בגרסת האנימציה הרוסית "הרפתקאות מוגלי" משנת 1967.
בשנת 1967 קא הופיע בעיבוד האנימציה לספר מבית דיסני, בדיבוב סטרלינג הולוויי. לעומת אפיונו בספר, בסרט קא הוא יריבו המשני של מוגלי, ומדי פעם מנסה לטרוף אותו בעזרת ההיפנוזה שלו אבל נכשל בניסיונותיו. זאת מאחר שיוצרי הסרט לא חשבו שדמותו של הנחש העצום תתקבל על ידי הצופים כגיבור.