עיצובו של הדגל השוודי הוא עיצוב צלב נורדי בצבעי צהוב על רקע כחול. צלב נורדי הוא צלב ישר אשר מקום ההצטלבות של שתי הזרועות מוזחת לכיוונו של התורן. בדגל השוודי, בניגוד לדגל דנמרק הריבועים הנוצרים ליד התורן אינם יוצרים ריבועים ישרים כי אם מלבנים. ממדי הדגל, על פי חוק דגל השוודי, הם 10:16 כאשר החלקים הכחולים הפנימיים גודלם 4:5 והחיצוניים 4:9. הצלב הצהוב הוא בעובי חצי מהגובה של כל חלק כחול (2).
היסטוריה.
מקורות מיתיים.
על פי המסורת בעת שיצא המלך אריק התשיעי למסע צלב כנגד תושבי פינלנד בשנת 1157 על מנת להמיר את דתם לנצרות, ובטרם תחילתו של קרב משמעותי במסגרת המסע, התפלל המלך לאל בתקווה לקבל אות מן השמים כברכה ואות להצלחת הקרב. בהגיע השמש למרכז השמיים חזו המלך וצבאו בצלב זהב במרכזם של השמים הכחולים. בעקבות חיזיון זה ובעקבות הצלחת הקרב והמסע אימץ המלך את הצלב הצהוב על רקע כחול כסמלו וכדגלו וזכה בכינוי "אריק הקדוש".
מקור אפשרי אחר לדגל השוודי הוא כדגל אשר שימש את שוודיה בעת איחוד קאלמאר ואשר עוצב על פי תבניתו של הדגל הדני. על פי תאוריה זאת, עוצב הדגל בידי המלך קרל קנוטסון אשר היה מקורו של שלט האצולה השוודי משנת 1442 כשילוב של שלטי האצולה של המלכים אלברט ממקלנבורג משנת 1364 ומגנוס בירגרסון אשר חולקו ביניהם באמצעות צלב פאטה זהוב. היסטוריונים אחרים משייכים את הדגל השוודי לשנת 1420 וטוענים כי במקורו היה הצלב צבוע בצבע לבן על רקע כחול. על פי סברה זאת הפך הצבע הלבן לצהוב רק בעת שלטונו של גוסטב ואסה אשר שחרר את שוודיה מעול הכיבוש הדני.
היסטוריה מוקדמת.
גילו המדויק של הדגל אינו ידוע כאמור אולם השימוש הראשון בדגל השוודי בצורתו הנוכחית היה בעת שלטונו של המלך גוסטב ואסה כאשר בנו אריק ה-14 ליווה את מרי סטיוארט הונחו האדמירלים השוודים להפליג תחת דגל כחול הנושא צלב זהב. דגל זה הופיע גם במסעו של גוסטב לפינלנד בשנת 1569 כדגל אשר הונף על הספינות אשר ליוו את המלך. אחיו של המלך צוטט באמרו . והתמונה הראשונה המתארת דגל כחול עם צלב נורדי צהוב במרכזו מתוארכת לתחילת המאה ה-16 - תקופת שלטונו של גוסטב ואסה, וצויר כבעל זנב סנונית. צו מלכותי אשר פורסם ב-19 באפריל 1562 פרסם לראשונה את הדגל כ אשר שימש כסמלו ודגלו הבלעדי של מלך שוודיה. ב-6 בנובמבר 1663 פורסם לראשונה חוק מלכותי אשר אישר לספינות סוחר להניף את הצבעים צהוב-כחול כדגל מרובע בעוד ספינות הצי והממשל הונחו להניף דגל בעל זנב סנונית בעל שתי זנבות. ספינתו של המלך הניפה דגל בעל זנב סנונית אשר הושחת בריבוע לבן ובמרכזו שלט האצולה המלכותי.
פרוטוקול.
כאשר מניפים את הדגל על תורן, ההמלצה היא שרוחב הדגל יהיה רבע מגובה התורן. כאשר משתמשים בדגל על מוט הבולט מבניין, ההמלצה היא שרוחב הדגל יהיה שליש מגובה התורן.
דגל תאילנד
דגל תאילנד, ידוע גם בשם טריירנגה מורכב מחמישה פסים אופקיים בצבעים אדום, לבן, כחול, לבן ואדום. הפס הכחול, המרכזי, כפול בגובהו משאר ארבעת הפסים. שלושת הצבעים אדום-לבן-כחול מסמלים אומה-דת-מלך, מוטו לא רשמי של תאילנד.
לפי גרסה אחרת הפסים האדומים מסמלים את דם חייהם של בני העם, והפסים הלבנים - את טוהר הדת הבודהיסטית.
הדגל הראשון ששימש את סיאם היה ככל הנראה דגל אדום, בו השתמשו לראשונה תחת שלטונו של המלך נראי (1656–1688). לפי מקורות מסוימים, צורפו מאוחר יותר סמלים שונים לבד האדום - צ'קרה לבנה (הגלגל הבודהיסטי), פיל לבן בתוך צ'קרה, או דסקית לבנה שבתוכה השמש.
באופן רשמי הדגל הראשון נוצר בשנת 1855 על ידי המלך מונגקוט (ראמה הרביעי), ובו פיל לבן (הסמל הקדוש והמלכותי של מלכי תאילנד) על רקע אדום, שכן הדגל האדום הפשוט לא היה בעל סממנים ייחודיים מספיק, שיאפשרו לסיאם להשתמש בו ביחסים בינלאומיים.
בשנת 1916 שונה הדגל לעיצובו הנוכחי, אך הצבע האמצעי היה אדום, כמו בפסים החיצוניים. לפי האגדה, במהלך שיטפון ראה המלך וג'ירוודה (ראמה השישי) את הדגל תלוי הפוך, ואת רגליו של הפיל הקדוש מופנות כלפי מעלה, וכדי למנוע את הישנות המקרה הוא יצר דגל חדש, סימטרי.
בשנת 1917 הוסר סמל הפיל, והצבע האמצעי הוחלף לכחול, כאשר לפי גרסה אחת כחול הוא הצבע של יום שישי, היום בו נולד המלך, ולפי גרסה אחרת הצבע הכחול שימש כמחווה למאבקן של מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה.
דגל טורקיה
מקורו של דגל טורקיה (בטורקית: Ay Yıldız - "כוכב (ו)ירח") בדגל האימפריה העות'מאנית, וסמליו הם סמלים המזוהים עם טורקיה והאימפריה העות'מאנית כבר מאות בשנים: הצבע האדום הוא צבעה של טורקיה (או האימפריה לפניה) כבר מהמאה ה-13. הסהר והכוכב, שהם סמלים מוסלמיים, היו בשימוש כבר לפני שנים באסיה הקטנה, גם לפני עליית האסלאם. הדגל היה במקור סהר על רקע ירוק, אך דגל זה שונה בשנת 1793 כשהסולטאן סלים השלישי שינה את הרקע לאדום (והפריד בין דגל הח'ליפות הירוק - שנשמר לגורמי הדת; ודגל הסמכות ה"חילונית" האדום). בשנת 1844, עם תנועת הרפורמה (טנזימאט) באימפריה, הוסף הכוכב בצורתו הנוכחית. סמל הכוכב מגיע מתקופת קונסטנטין ונחשב לסמל של מרים, אם ישו באותה תקופה.
אגדות שנקשרו במקורו של הדגל.
לפי האגדה הובילה השתקפות ירח חובק כוכב, שהופיע בבריכות דם לאחר הקרב השני של קוסובו בשנת 1448 (הקרב בו הביסו העות'מאנים את הכוחות הנוצריים והקימו את האימפריה העות'מאנית במזרח אירופה עד סוף המאה ה-19), לאימוץ הדגל הטורקי על ידי הסולטאן מורט השני. אגדה אחרת מדברת על חלום של עות'מאן הראשון שבו הופיעו סהר וכוכב ממחזהו והתרחבו, ובכך בישרו את כיבוש קונסטנטינופול על ידי השושלת. ישנן לפחות שלוש אגדות נוספות באשר למקור הדגל. אגדות אחרות טוענות שסהר וכוכב נראו בליל נפילת קונסטנטינופול לידי מהמט השני בשנת 1453. על פי אמונה אחרת, מייצג הסמל של הסהר והכוכב אירוע אסטרונומי נדיר, במהלכו נצפה כוכב הלכת נגה בקרבה רבה לירח - אירוע הנתפס כחיזיון מלא יופי.
השפעתו של הדגל הטורקי.
מספר מדינות מוסלמיות אימצו בדגליהן את מוטיב הסהר והכוכב בדגל הטורקי, ובהן הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין, אזרבייג'ן, טורקמניסטן, לוב, אוזבקיסטן, אלג'יריה, תוניסיה, קומורו, פקיסטן, מלזיה, מאוריטניה והמלדיביים. דגל סינגפור כולל אומנם מוטיב של סהר וכוכב ואף משלב אדום ולבן בצבעיו, אך אין בינו לבין דגל טורקיה קשר ישיר.
ג'ים גאריסון
ג'ים גאריסון (באנגלית: Jim Garrison; 20 בנובמבר 1921 - 21 באוקטובר 1992) היה משפטן אמריקאי, ששימש כתובע מחוזי בניו אורלינס, לואיזיאנה, והעמיד לדין את נשיא לשכת המסחר בעיר, קליי שאו, באשמת מעורבות ברצח קנדי.
קריירה מוקדמת.
גאריסון נולד כ-ארלינג קרות'רס גאריסון בעיר נוקסוויל במדינת איווה, אך גדל בניו אורלינס. בשנת 1941 הצטרף לצי, ושירת במלחמת העולם השנייה כקצין תצפית ארטילרי מוטס. לאחר שחרורו למד משפטים באוניברסיטת טוליין, ולאחר מכן הצטרף לארגון ה-FBI בו שירת שנתיים כסוכן. לאחר שחרורו מן הארגון עבר לניו אורלינס ושירת כשנה וחצי במשמר הלאומי. עם תום שירותו, בשנת 1958 הצטרף למשרד התובע המחוזי, ובשנת 1961 התמודד על התפקיד, אל מול מועמד בעל תמיכה פוליטית חזקה. הוא נכנס לתפקיד התובע המחוזי במאי 1962.
החקירה בעניין רצח קנדי.
לאחר הרצח של הנשיא קנדי, התברר כי החשוד העיקרי ברצח, לי הארווי אוסוואלד, הוא יליד ניו אורלינס, ואף שהה מספר חודשים לפני הרצח בניו אורלינס, כשהוא יוצר פרובוקציות, ומחלק כרוזים בעד משטרו של פידל קסטרו. מידע שזרם אל משרד התובע המחוזי קישר בין אוסוואלד ובין כמה דמויות ידועות בניו אורלינס - חוקר פרטי בשם גיא בניסטר, טייס בשם דייוויד פרי, ואיש מסתורין שכונה "קליי ברטרנד". כעבור זמן מה מצא עצמו גאריסון חוקר את העניין במלוא המרץ, ומקדיש לכך עוד ועוד משאבים של משרדו.
בתחילת שנת 1967, הכריז גאריסון כי איתר את הקושרים לרצח קנדי בניו אורלינס, וכי "קליי ברטרנד" הוא נשיא לשכת המסחר בניו אורלינס, מאנשי החברה הגבוהה ונכבדי העיר, אדם בשם קליי שאו. שאו הכחיש כל קשר לרצח, או ל"קליי ברטרנד". הקשר שיצר גאריסון באמצעות עדים, היה כי קליי שאו, דייוויד פרי ואוסוואלד קשרו לרצוח את הנשיא קנדי, והיו אף חלק מקשר רחב בהרבה. חלק מן החקירה נסב על קשריו ההומוסקסואלים של שאו, שהיה, אכן, הומוסקסואל גלוי.
ב-22 בפברואר 1967 נמצא דייוויד פרי מת בביתו. גאריסון טען כי זו התאבדות (כיום נראה, על פי ממצאי נתיחה שנערכה בפרי, כי היה זה מוות טבעי). גאריסון ראה במותו של פרי משום אישור כי הוא אכן על הנתיב הנכון. לאחר מותו של פרי איתר גאריסון עד בשם רוסו אשר העיד על כך שבמסיבה בביתו של שאו, בנוכחותו, זממו שאו, אוסוואלד ופרי לרצוח את קנדי, ואף זיהה את שאו כ"ברטרנד". על סמך עדות זו הכריז ב-19 במרץ בית משפט בניו אורלינס כי יש עילה מספקת להעמיד את שאו לדין.
משפטו של קליי שאו.
שאו היה האדם היחיד שהועמד אי פעם לדין כנאשם בקשר לרצח קנדי. ב-21 בינואר 1969 נפתח משפטו של שאו. מספר עדים (ובהם רוסו) העידו כי ראו את אוסוואלד, פרי ושאו זוממים לרצוח את הנשיא קנדי. על עדויות אלו נמתחה לאחר מכן ביקורת רבה, והן תוארו כבלתי מהימנות מסיבות שונות. כן הביא גאריסון עדים מהעיירה קלינטון במדינת לואיזיאנה, שהעידו כי ראו את שאו, אוסוואלד ופרי נוסעים יחדיו במכונית.