לואי האג (Louis Haghe; 17 במרץ 1806, טורנה, בלגיה – 9 במרץ 1885, רובע למבת', לונדון, הממלכה המאוחדת) היה צייר, תחריטן ואומן ליתוגרפיות ממוצא בלגי שפעל באנגליה.
חייו ופועלו.
אביו וסבו של לואי האג היו אדריכלים. בצעירותו הוכשר לציור בצבעי מים אך שלח ידו בטכניקה החדשה של הדפסי אבן. האג מצא תעסוקה במקצועו באנגליה ועקר אליה ב-1823. בסביבות 1830 חבר לוויליאם דיי ויחד ייסדו את מפעל הליתוגרפיות הנודע שלהם – Day &amp; Haghe, שהיה החלוץ בהדפסות ליתוגרפיות צבעוניות . ב-1837 זכו למינוי "ליתוגרפים של המלכה ויקטוריה ושל המלכה-האלמנה, המלכה אדלאידה". עוד קודם לכן, בימי המלך ויליאם הרביעי, התמנה ל-Draughtsman to his Majesty.
המיזם השאפתני ביותר של האג היה הכנת 250 ליתוגרפיות לששת כרכי ספרו של דייוויד רוברטס מ-1842–1849, "ארץ הקודש, סוריה, אדום, ערב, מצרים ונוביה" . הליתוגרפיות נוצרו על סמך הרישומים שיצר רוברטס במסעותיו והוכנו תחת פיקוחו. צביעת הדפסי האבן נעשתה בשיטות שונות החל מהדפסת לוחות נפרדים להפקת מגוון צבעים וכלה בצביעה ביד. רוברטס שיבח את עבודתו של האג: ש"לא רק התעלה על עצמו, אלא הצליח להחדיר באמצעות האבן את האופי הנקי, הפשוט והמדויק של הציורים, בשלמות שרק אמן כמוהו יכול להגיע אליה".
האג עצמו הפיק מנסיעותיו באירופה בשנים 1840–1850 אוסף גדול של רישומים אדריכליים, בעיקר של בניינים היסטוריים. חלקם פורסם ב-1850 בסדרת "רישומים מבלגיה ומגרמניה". ב-1852 פרסם סדרת ליתוגרפיות "מראות איה סופיה" לפי ציוריו של האדריכל השווייצרי גַספַּרֶה פֿוֹסאטי שעסק בחידוש פניה של הכנסייה ביוזמת הסולטאן אבדילמג'יט הראשון.
לואיס האג פרש ב-1852 מעבודתו בעיבוד ליתוגרפיות והתמקד ביצירה אמנותית מקורית משלו. הוא הִרבה לצייר בצבעי מים ומיעט בציור בצבעי שמן. הנושאים שהעדיף לצייר היו אירועים מחיי ציירים נודעים וכן פנים בניינים כגון אלה של עיריות וכנסיות. יצוין כי האג צייר ביד שמאל בגלל עיוות מלידה ביד ימינו. האג היה במקימי אגודת הציירים בצבעי מים ב-1832, במרוצת השנים הציג את עבודותיו בחסותהּ ובשנים 1873–1884 כיהן כנשיאהּ.
לואי האג מת ב-1885 בלונדון, העיר שבה חי ופעל רוב חייו. אחיו הצעיר צ'ארלס האג היגר אף הוא לאנגליה והועסק בחברת Day and Haghe גם אחרי פרישתו של אחיו לואי.
דיסקוגרפיה של פיניאס א'וקונל
הזמר והמפיק האמריקאי פיניאס או'קונל הוציא אלבום אולפן אחד, מיני-אלבום אחד ו-25 סינגלים (כולל שלושה כאמן בולט). הזמר החל את הקריירה שלו לאחר שכתב והפיק את השיר "Ocean Eyes" של בילי אייליש. פיניאס ואייליש העלו את "Ocean Eyes" ל-SoundCloud בנובמבר 2015, וזה הפך ללהיט מיידי. מיני-אלבום הבכורה של פיניאס Blood Harmony, הגיע למקום ה-14 במצעד ה-Heatseekers. בעוד שהסינגל המוביל "Let's Fall in Love for the Night", הגיע למקום ה-17 וה-24 ב-Billboard Alternative Songs ו-Rock Airplay (בהתאמה).השיר גם קיבל אישור מוזהב על ידי Music Canada (MC), המציין מכירות שוות ערך לארבעים אלף יחידות על סמך מכירות וסטרימינג. הסינגל שלו "What They'll Say About Us" הגיע למקום ה-35 במצעד הבילבורד Hot Rock &amp; Alternative Songs בארצות הברית.
סינגלים.
"—" מציין סינגל ללא אלבום או דבר אחר שמצוין.
אינטי
אינטי (בקצ'ואה: Inti) הוא אל השמש של האינקה. בני האינקה סגדו לו כפטרון הלאומי של מדינת האינקה. אף על פי שהדעה המקובלת היא שאינטי היה אל השמש, היחס המדויק יותר אליו הוא כאל מקבץ של שלושה אלים הקשורים לשמש, שכן לאינקה היה אל נפרד לפי שלבי השמש השונים. הקיסר פאצ'אקוטי נחשב לעיתים קרובות כמי שיזם והרחיב את פולחן השמש של האינקה כפטרון של אימפריית האינקה. האמונה הנפוצה ביותר הייתה שאינטי נולד מוויראקוצ'ה, אל שנשא תארים רבים, ובראשם אלוהי הבריאה.
המילה אינטי אינה מקורית מקצ'ואה אלא מילה שאולה מהשפה . ההשאלה מפוקינה מסבירה מדוע לשפות שאינן קשורות מבחינה היסטורית כמו קצ'ואה, איימרה ומפוצ'ה יש מילים דומות עבור השמש. הדמיון הוא לא רק לשוני אלא גם סמלי, שכן גם בקוסמולוגיה של המפוצ'ה וגם בקוסמולוגיה מרכז האנדים השמש (אינטי/אנטו) והירח (קילה/קויין) הם בני זוג.
אגדות והיסטוריה.
אינטי ואחותו, מאמא קילה אלת הירח, נחשבו בדרך כלל לאלים מיטיבים. הוא גם התחתן עם אחותו זו שלאחר מכן הרתה וילדה לו שני ילדים. את החצר שלהם שירתו קשת בענן, הפליאדות, נוגה ואחרים. מאנקו קאפאק, האב הקדמון המייסד של האינקה, נחשב בנו של אינטי. על פי האגדה, אינטי לימד את מאנקו קאפאק ואת בתו מאמא אוקיו את אומנויות הציוויליזציה. עם זאת, אגדה אחרת מזהה את מאנקו קאפאק כבנו של ויראקוצ'ה. במיתוס אחר, אינטי הוא בנה של אלת האדמה פצ'אמאמה ואל השמים. אינטי הפך גם לבעלה השני של פצ'אמאמה.
אינטי הורה לילדיו לבנות את בירת האינקה במקום שבו חודר מטה זהב אלוהי שהם נשאו איתם לתוך הקרקע. בני האינקה האמינו שזה קרה בעיר קוסקו ושקיסר האינקה ומשפחתו הם צאצאים מאינטי. פאצ'אקוטי נחשב לעיתים קרובות כמי שיזם והרחיב את פולחן השמש של האינקה כפטרון של אימפריית האינקה. הווילאק אומו (Willaq Umu) היה הכהן הגדול של השמש (אינטי). מעמדו מיקם אותו כאדם השני בעוצמתו בממלכה מתחת לקיסר, ולעיתים קרובות הם היו אחים.
ישנה פרשנות נוספת לאירוע הבריאה שמובילה לעימות בין ויראקוצ'ה לאינטי בו יש ויכוח על מה המשמעות של בריאת השמש והאם יש לסגוד לו כישות נפרדת.
מקורות מסוימים מזהים את הדמות המרכזית על משקוף שער השמש המונוליתי בטיוואנאקו כאינטי ואחרים כוויראקוצ'ה, וכי השמש הייתה רק אחת מני יצירות רבות שלו.
הפולחן.
האינקה הקדישו טקסים רבים לשמש על מנת להבטיח את שלומו של מנהיגם הסאפה אינקה. השמש הייתה חשובה לבני האינקה, במיוחד לתושבי הרמות, משום שהיא הייתה הכרחית לקיומם של יבולים כמו תירס ודגנים אחרים. חום השמש נחשב גם גורם לגשם. בעונה הגשומה השמש הייתה חמה ובהירה יותר, ואילו בעונה היבשה הייתה חלשה יותר.
בני האינקה נהגו להפריש כמויות גדולות של משאבי טבע ומשאבי אנוש ברחבי האימפריה עבור אינטי. כל פרובינציה שנכבשה הייתה אמורה להקדיש שליש מהאדמות והעדרים שלה לאינטי כפי שציוו האינקה. בכל מחוז גדול היה גם מקדש שמש שבו שרתו כוהנים וכוהנות. הכוהנות היו המאמאקונה (mamakuna), שנבחרו מהאקיאקונה (aqllakuna, "נשים נבחרות"), והן היו אורגות בד מיוחד והכינו צ'יצ'ה לחגיגות ולקורבנות לאינטי. המקדשים היו המבנים המקושטים ביותר באימפריית האינקה, כאשר העיצובים בפנים עשויים מזהב ותכשיטים אחרים.
המקדש הראשי של דת מדינת האינקה היה הקוריקנצ'ה בקוסקו. בתוך מקדש זה היו גומחות בקירות בהן הוצגו מומיות של קיסרים ושליטים קודמים יחד עם פסלים שונים של אינטי בפסטיבלים מסוימים. כמה דמויות של אינטי גם תיארו אותו בצורת אדם עם חלק אמצע חלול שהיה מלא בתערובת עשויה אבק זהב ואפר לבבות של קיסרי האינקה.
אינטי מיוצג כדיסק זהב עם קרניים ופנים אנושיות. דיסקים רבים כאלה הוחזקו כביכול בקוסקו כמו גם במקדשים ברחבי האימפריה, במיוחד בקוריקנצ'ה, שם התגלה הייצוג המשמעותי ביותר של אינטי על ידי אנתרופולוגים. ייצוג זה, המעוטר בתכשיטים לאוזניים, שריון חזה וסרט מצח מלכותי, נודע כפונצ'או (punchao, בקצ'ואה: יום). נאמר גם על ייצוג זה של אינטי שמבצבצים ממנו אריות ונחשים.
הכובשים הספרדים תפסו דיסק זהב גדול המייצג את אינטי בשנת 1571 ושלחו אותו לאפיפיור דרך ספרד. מאז הוא אבד ואולי הותך למטילי זהב.
הסגידה לאינטי והתחזקות פולחן אינטי נחשבים לניצול הדת למטרות פוליטיות. מאחר שקיסר האינקה זוהה יותר ויותר עם אל השמש האמינו נתיני האימפריה שעל הקיסר פרושה חסות אלוהית. אמונה זו הייתה ביססה את שלטונם של קיסרי האינקה.
לכוהנות הייתה מטרה מיוחדת אחרת במהלך נקודת ההיפוך, שכן נאמר כי השמש ניבאה מוות שיסיים את שושלת השמש באימפריית האינקה. לאחר תום ההיפוך, היו המאמאקונה צמות, כדי לקרב אותן לצער השמש, כדי שהן תָּבֵנָּה מה עומד להתחולל ולמנוע את העוולה מלהתרחש.
ישנו היבט נוסף של הפולחן שאינו מערב את הכוהנים, אלא את בני האינקה. כי הם האמינו שהם צאצאי השמש. ליתר דיוק השליט היה צאצא של השמש וכל מקום שבו הקיסר עבר הפך עקב כך לקדוש. הפריטים המוצעים בפולחן לאינטי ואשר לגביהם יש עדויות ארכאולוגיות כוללים תפילות פשוטות, מזון, עלי קוקה ובדים ארוגים, כמו גם קורבנות של חיות, דם ואף בני אדם.
אינטי ריימי.
הפסטיבל של אינטי ריימי מכבד את אל השמש ונועד במקור לחגוג את תחילתה של עונת השתילה החדשה. כעת הוא מושך תיירים רבים מדי שנה לקוסקו, שהייתה הבירה העתיקה של אימפריית האינקה. שמו של הפסטיבל, "אינטי ריימי", מתורגם ל"פסטיבל השמש". והוא נערך במהלך נקודת ההיפוך החורפית של חצי הכדור הדרומי, שהוא היום הקצר ביותר בשנה, בסביבות 24 ביוני באימפריית האינקה.
בפסטיבל הזה השתתפו ארבעת האזורים שהרכיבו את אימפריית האינקה (טאוואנטינסויו). מפקדי צבא, פקידי ממשל והוואסלים שהשתתפו היו לבושים במיטב תלבושותיהם ונשאו את מיטב הנשק והמכשירים שלהם.
ההכנה לפסטיבל האינטי ריימי החלה בצום של שלושה ימים, בו לא הודלקו מדורות והאנשים נמנעו מקיום יחסי מין. פסטיבל זה נמשך תשעה ימים, ובמהלך הזמן הזה האנשים צרכו כמויות גדולות של מזון ושתייה. הועלו גם קורבנות רבים, שכולם בוצעו ביום הראשון. אחרי תשעת הימים כולם היו עוזבים ברשות האינקה.
חלוקה משנית של זהות האל.