טרומבין
אופרטור לפלס
פונקציית רווחה חברתית
בתורת המשחקים השיתופיים, פונקציית רווחה חברתית היא פונקציה שנותנת דירוג של מועמדים בהסתמך על יחסי ההעדפות של הבוחרים בבחירה חברתית.
סימונים והגדרות.
במשחקים שיתופיים, התחום העוסק בבחירה חברתית מתאר סיטואציות בהן קבוצת אנשים צריכה לבחור אדם אחד מוסכם. נהוג להשתמש בסימונים הבאים: קבוצת המועמדים מסומנת ב-formula_1, קבוצת הבוחרים מסומנת ב-formula_2. לכל בוחר formula_3 ב-formula_4 יש יחס העדפות formula_5 על formula_1, כלומר, דירוג של המועמדים האפשריים. יחס ההעדפות הוא יחס סדר מלא שיכול להיות חזק או חלש. קבוצת יחסי ההעדפות החזקים על formula_1 מסומנת ב-formula_8, ואילו קבוצת יחסי ההעדפות החלשים מסומנת ב-formula_9. אם בוחר formula_3 מעדיף את formula_11 על formula_12, נסמן formula_13. אם בוחר formula_3 מעדיף את formula_11 על formula_12 או אדיש ביניהם, נסמן formula_17.
פונקציית רווחה חברתית היא שיטה לדרוג המועמדים על-פי העדפותיהם של הבוחרים. באופן פורמלי, זוהי פונקציה formula_18 המתאימה לכל וקטור formula_19 של יחסי העדפות (חזקים) יחס העדפות חלש formula_20.
דוגמאות.
משפט ארו מראה שפונקציית הרווחה החברתית היחידה המקיימת את תכונות הפה אחד והאי תלות באפשרויות לא רלוונטיות, ושהטווח שלה מכיל לפחות שלוש אפשרויות, היא פונקציית הרווחה החברתית הדיקטטורית.
קשרי גופרית
גאליה נרבוננסיס
דינה רובינה
דינה רובינה (ברוסית: Дина Ильинична Рубина; נולדה ב-19 בספטמבר 1953) היא סופרת ישראלית, הכותבת בשפה הרוסית.
קורות חיים.
דינה רובינה נולדה בטשקנט שבאוזבקיסטן, לאם היסטוריונית - ריטה לבית ז'וקובסקי, ואב צייר - איליה רובין, יהודים אוקראינים במוצאם. בצעירותה למדה בבית-הספר למוזיקה מטעם הקונסרבטוריון של טשקנט, ובהמשך בקונסרבטוריון עצמו. סיפוריה רואים אור מאז היותה בת 15. בשנת 1984 עברה לגור במוסקבה, ועלתה לישראל עם משפחתה בשנת 1990, כחלק מהעלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים. בשנים 2000-2003, שימשה רובינה בתפקיד ראש קהילה ותרבות במוסקבה, מטעם הסוכנות היהודית. מתגוררת כיום במבשרת ציון, עם בעלה הצייר בוריס קרפלוב.
כתבה כחמישים ספרים בשפה הרוסית, והללו תורגמו למעל עשרים שפות. בין ספריה המצליחים מהשנים האחרונות ניתן למנות, בין היתר, את !Вот идет Мессия ("הנה בא המשיח!") ו- Синдикат ("סינדיקט"). עד היום, ספר אחד בלבד של רובינה תורגם לעברית: Двойная фамилия ("שם משפחה כפול"), וראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1993.
ספרה האחרון Синдром Петрушки ("סינדרום פטרושקה"), יצא לאור בספטמבר 2010, וזכה להצלחה מרובה ברוסיה.
פרסים.
בישראל קיבלה רובינה את פרס אריה דולצ'ין עבור ספרה Один интеллигент уселся на дороге ("אינטליגנט אחד התיישב על הדרך"), פרס הסוכנות היהודית, פרס אגודת הסופרים בישראל עבור ספרה Вот идет Мессия! ("הנה בא המשיח!"), וכן את פרס השר לקליטת עלייה על שם יורי שטרן (2009).
ברוסיה קיבלה רובינה בין היתר את פרס "הספר הגדול" לשנת 2007 עבור הספר На солнечной стороне улицы ("הצד השמשי של הרחוב") ואת פרס קרן טבאקוב לשנת 2008 עבור הסיפור Адам и Марьям ("אדם ומרים") (פורסם בעיתון Дружба народов (דרוז'בה נארודוב), גיליון מס' 7, שנת 2007).
סרטים המבוססים על ספריה.
מספר סרטים על בסיס ספריה צולמו בשנים האחרונות ברוסיה:
נוה עוז
קריית שאול
קריית שאול היא שכונה בגבול תל אביב ורמת השרון, צפונית לתל ברוך, דרומית לכפר הירוק, מערבית לדרך משה סנה ומזרחית לנתיבי איילון. כל חמשת רחובותיה של השכונה - הגנים, הפרחים, השדות, הבריכה והבאר - מצויים בתחום שיפוטה של רמת השרון. אזור זה מכונה "נווה גן". עם זאת, מקובל להתייחס גם ליתר האזור שממערב לדרך משה סנה וצפונית לצומת הפיל, רחוב מאיר בינט הנושק לבית העלמין קריית שאול ורחוב לילי מנחם, המצויים בתחום שיפוטה של עיריית תל אביב-יפו, כחלק מהשכונה.
היסטוריה.
ראשוני תושביה של קריית שאול היו בני 14 משפחות של סוחרים יוצאי סלוניקי, תושבי תל אביב ויפו. המתיישבים רכשו קרקעות בשטח של כ-260 דונם ועברו להתגורר במקום ב-1922. הם שאפו להמשיך ולהחזיק בעסקיהם בערים, אך להתגורר באזור כפרי יותר, בו יוכלו להשלים הכנסה באמצעות גידולים חקלאיים, שכללו בעיקר ירקות ובקר. המייסדים גם הקימו באר ומגדל מים, אך המושבה הקטנה שהקימו סבלה בכל זאת ממצוקת מים, ו-11 מהמשפחות עזבו בתוך שנה. השכונה קרויה על שם הרב שאול גרשון (1854–1926), אביו של חיים גרשון, אחד מן המייסדים, וסבם של נסים אלוני ושאול אלוני.
ב-1924 הגיעו מתיישבים חדשים, ובמקום התגוררו 15 משפחות. כדי לייעל את אספקת המים לחלקות החקלאיות הן חולקו מחדש. רוב הגידולים כללו עתה בננות והדרים. בסוף שנות ה-20 הגיעו משפחות חדשות, שרכשו קרקעות נוספות. שטח המושבה גדל ל-1,700 דונם. בתקופת המרד הערבי שימש מגדל המים גם לנקודת תצפית ועמדת שמירה, ונבנו בו חרכי ירי. ב-1949 הוחל בהקמת בית העלמין קריית שאול צפונית-מזרחית לשכונה.
המושבה נוהלה בידי ועד מקומי, אך זה התקשה באספקת שירותי תשתיות וחינוך. בראשית שנות ה-50 נדרשו התושבים להכריע האם ברצונם להסתפח לתל אביב או לרמת השרון. התושבים בחרו ברמת השרון, בשל מסי הארנונה הגבוהים בתל אביב. באותה העת, הייתה המושבה מרוחקת משתיהן, אך במהלך השנים התקרבה אליה תל אביב, עם הקמתן של השכונות הסמוכות - תל ברוך, צהלה ונאות אפקה. כך נוצר רצף טריטוריאלי בין השכונה לבין שכונות עבר הירקון של תל אביב, בעוד בינה לבין רמת השרון גופא מפרידים כביש 5, הכפר הירוק ושטחים חקלאיים. ניתוקה של השכונה מרמת השרון גרם לכך שחלק מהבעיות לא נפתרו, ועדיין היו קשיים באספקת שירותים לשכונה.
השכונה בהווה.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החלה השכונה לשנות את פניה, עם אישורן של תוכניות לבניית בנייני מגורים רבי קומות במקומם של הבתים צמודי הקרקע. ב-2005 אוכלסו ראשוני הבניינים, וב-2011 נחנך בית ספר יסודי ראשון לילדי השכונה. הבנייה החדשה עוררה מחלוקות בין עיריות רמת השרון ותל אביב-יפו. עיריית תל אביב-יפו דרשה לספח אליה את השכונה, בשל הרצף הטריטוריאלי בינה לבין שכונת תל ברוך צפון הסמוכה לה, ושגם בה בתי מגורים יוקרתיים בעלי אופי דומה. בשנת 2007 החלה עיריית תל אביב-יפו לקדם תוכנית לחסימת הרחובות המחברים בין השכונה לבין תל ברוך צפון, כדי למנוע מעבר של כלי רכב בתל ברוך צפון. תושבי שכונת קריית שאול הגישו עתירה מינהלית נגד החלטה זו, ואילו עיריית רמת השרון סללה כביש גישה חדש, לכיוון הכפר הירוק. במקביל, הקים משרד הפנים ועדת גבולות לבחינה מחודשת של השיוך המוניציפלי של השכונה.
בשטח השכונה, ברחוב הבאר סמוך לבית הספר, נותר מגדל המים הראשון ולידו בית הבאר, שרידים כמעט אחרונים למושבה קרית-שאול (פרט למספר בתי מגורים שגם הם עתידים להרס ובמקומם יוקמו מגדלי מגורים).
בסקר שימור אתרים שערכה עיריית רמת השרון בשנת 2010 הומלץ להכריז על מגדל המים ובית הבאר כאתרים לשימור בדרגה א' בשל ערך היסטורי וציבורי גבוה.
בשנת 2018 החלה קבוצת פעילים, הכוללת כמה מצאצאי המייסדים בפעילות, בשיתוף המועצה לשימור אתרים, במטרה לשמר את מגדל המים המקורי ולהפוך את בית הבאר שלידו למרכז להנצחת המושבה קרית-שאול. כתוצאה מפעילותם הציבה המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל שלט במקום המכריז "אתר היסטורי לשימור". במקביל, בחודש ינואר 2019 הכין משרד אדריכלים, עבור עיריית רמת השרון, תיק תיעוד "באר נווה-גן".
בריכת החורף של נווה גן.
בריכת החורף צפונית לשכונה היא אחד מאתרי הטבע הייחודיים של מישור החורף ומאחרונות בריכות החורף שנותרו ללא הרס, שריד לנוף המקומי שהיה נפוץ בעבר ואבד. השטח עשיר בצמחיית מים ייחודית כמו בצעוני וכף צפרדע איזמלנית. מבחינת החי בשטח נצפו בו תנים, דורבנים, ארנבות שדה ועופות מים כמו מגלנים וברכיות. במי הבריכה מתעוררים בחורף סרטנים ירודים. בנוסף היא משמשת כבית ריבוי לדו חיים כמו אילנית מצויה, קרפדה ירוקה וגם לטריטון הפסים שמצוי בסכנת הכחדה חמורה.
באפריל 2021 למרות עתירות של אקולוגים החלו העבודות על הרס שולי הבריכה והמשך הכנת תשתית לבנייה.
בחודש יוני 2021 המשיכו העבודות ושטח הבריכה שוטח ונהרס לצורך הקמת שכונת מגורים חדשה, לצד פארק אקולוגי.
נכון לספטמבר 2021 העבודות באזור נמשכות וישנה שאיפה של אקולוגים חובבים ותושבי שכונה לשמר שטחי הצפה מצפון לבריכה שעדיין עשירים בחי וצומח ולשלבם בפארק העתידי.
תפליט
תַּפְלִיט (מהשורש פלט; בלעז: exudate) הוא נוזל המסתנן מתוך מחזור הדם, בעיקר לאזור דלקתי או נגע.
הרכבו משתנה אולם לרוב כולל מים ומרכיבים שהתמוססו בדם. חלבוני פלזמה, תאי דם לבנים, טסיות דם ובמקרה של פגיעה בכלי הדם גם תאי דם אדומים.
סוגי תפליט.
תפליטים ספציפיים:
דית (טרנסודט).
דַּיִת (transudate, תרגום מילולי: פעפוע) הוא נוזל המופיע על רקע של הפרעה בלחץ הידרוסטטי או בלחץ אוסמוטי (ולא על רקע של עלייה בחדירות כלי הדם), ולכן הוא צלול יחסית, דל בחלבון ובעל משקל סגולי נמוך מאוד. לרוב, נוזל מסוג זה קיים במקרים של אי ספיקת לב שמאלי המשפיעה על לחצי הנוזל בכלי הדם, או למשל בתסמונת הנפרוטית - פגיעה כלייתית שגורמת לאובדן חלבון בשתן, ולכמות חלבון נמוכה בפלסמה המשפיעה על הלחץ האוסמוטי בנימים.
נווה גן
הדגל האולימפי