בשנת 2012 זכתה קסטילו בציון לשבח של AFI על תפקידו הראשי ב-"Narcocorrido". ראול קסטילו זכה באזכור מיוחד בפסטיבל הסרטים העצמאיים באשלנד בשנת 2012 על תפקידו בסרט "My Best Day". בשנת 2014, האגודה הלאומית של מפיקים עצמאיים לטיניים העניקה לקסטילו את פרס לופה כהוקרה על הופעתו ב-"Looking". הוא השחקן השני שזכה בפרס לופה.
חיים אישיים.
אף על פי שקיבל חינוך דו–תרבותי, קסטילו הצהיר שתמיד הרגיש שבשל העובדה שגדלו אמריקאים, הוא ואחיו נחשבו תמיד ל"גרינגו", כינוי לזרים שאינם יודעים את השפה, כשביקרו במקסיקו. קסטילו מזדהה כמקסיקני–אמריקאי. הוא תיאר את ילדותו כמוגנת מגזענות ומדינמיקה גזעית בשל האוכלוסייה ההיספנית והלטינית הגדולה שמתגוררת במקאלן.
קסטילו קרוב מאוד למשפחתו. אף על פי שגדל כקתולי, הוא תיאר את עצמו ב-2013 כ"לא דתי במידה כזאת". עוד הוא תיאר את הוריו כ"סגנון ישן ומסורתי, [אבל] פתוחים מאוד לרעיונות חדשים". לפני שהשתתף בפרק הפיילוט של "Looking", הוא כתב למשפחתו מכתב בו הסביר לה את ההיבטים העמוקים יותר שבתוכנית, וזכה בתמיכתה.
רב יהודה בן רב שמואל בר שילת
רב יהודה בן רב שמואל בר שילת הוא אמורא שחי בדור השני של תקופת האמוראים. חי ופעל בבל.
רבותיו וחבריו.
רב יהודה היה בנו של האמורא רב שמואל בר שילת, שחי בתקופת הדור הראשון והשני של האמוראים.
בתלמוד מובאים משמו קרוב ל-20 שמועות. רובם נאמרו בשם רב, משום כך מקובל לראות את רב יהודה כתלמידו של רב. יש הסבורים כי מלשון התלמוד, שרב יהודה אמר את הדברים רק 'משמיה דרב', (=בשמו של רב) משמע שלא היה תלמידו ממש, ולא שמע את הדברים מפיו. בנוסף, בתלמוד במסכת ברכות נראה כי רב יהודה חי בדורו של רב ספרא, דור רביעי לאמוראים, כך שלא חי בדורו של רב.
רב יהודה לא היה מוכר בארץ ישראל, ולא הוזכר כלל בתלמוד הירושלמי.
מאמריו בתלמוד.
כאמור, בתלמוד מובאים דינים רבים בשמו, רובם המכריע בהלכה, בעניינים שונים: ברכות שונות ברכת הזימון והלכות עירובין, ומימרות נוספות באגדה, ביניהם:
מרזח
יונתן בן יעקב מקונקה
רבי יונתן בן יעקב מקונקה, היה מחכמי ספרד במאה השלוש עשרה, תלמיד הרמ"ה וראש ישיבה בעיר קונקה.
ביוגרפיה.
רבי יונתן נולד בעיר מולינה דה-ארגון , שהייתה חלק מממלכת קסטיליה (והיום היא חלק מהקהילה האוטנומית קסטיליה לה-מנצ'ה שבספרד). כשגדל, נסע לעיר טולדו בירת קסטיליה, כדי ללמוד בישיבתו של רבי מאיר הלוי אבועלפיה. לאחר שסיים את לימודיו אצל הרמ"ה התיישב בעיר קונקה.
רבי יונתן הקפיד לא להתפרנס בלימוד תורה ולכן בנוסף לעיסוקו בתורה עסק מעט גם בהלואה בריבית לגויים. כמה מבני הקהילה טענו שבגלל שרבי יונתן עוסק גם בהלוואה בריבית הוא לא נחשב אדם ש"תורתו אומנותו" והוא לא אמור להיפטר מהמיסים כמו שאר תלמידי החכמים אלא חייב במיסים כמו הסוחרים. רבי יונתן טען לעומתם שהוא עוסק בהלוואות בזמן מינימלי ביותר רק כדי להשיג מספיק כסף לפרנסתו ובכל שאר הזמן הוא עוסק בלימוד ולכן הוא עדיין נחשב תורתו אומנותו. עוד טען שבניגוד לסוחרים שיושבים בשוק ומשם מנהלים את עסקיהם הוא יושב כל היום בבית המדרש והגוים מגיעים אליו לשם והוא מביא להם כסף וממשיך ללמד ולכן לא ניתן להחשיבו כסוחר. רבי יונתן הביא ראיות לטענותיו מגמרות ומספרי הפוסקים אך לא כל בני העיר שוכנעו, לכן הוא פנה לרבו הרמ"ה שהיה מנהיג הקהילות היהודיות בממלכת קסטיליה ושאל את דעתו בסוגיה בתקווה שאנשי העיר יקבלו את פסקו של הרמ"ה. הרמ"ה ענה שאין ממש בטענת בני העיר והביא ראיות רבות לצדקת טענותיו של רבי יונתן.
במהלך הסכסוך על תשלום המיסים לקהילת קונקה, התלבט רבי יונתן להגר האם להגר לעיר טולדו, והתיעץ על כך עם רבו. הרמ"ה יעץ לו לא לעבור לטולדו כי בטולדו נהוג שאי אפשר להלוות ישירות לנוכרים וצריך להשתמש בשירותי תיווך של יהודי אחר ויש בכך בעיה הלכתית כי זה נחשב שמלווים למתווך בריבית והרי המתווך הוא יהודי וליהודים אסור להלוות בריבית, ובגלל זה עדיף לו להמשיך לגור בקונקה שם ההלוואות בריבית מתנהלות בלי בעיות הלכתיות. בנוסף לבעיה ההלכתית כתב הרמ"ה כלומר שגם בטולדו עלולה להיות אותה בעיה שיש בקונקה.
ככל הנראה גם לאחר הסכסוך רבי יונתן נשאר בקונקה ועמד שם בראשות הישיבה. לישיבתו הגיעו גם תלמידים מערים אחרות בקסטיליה, ביניהם המשורר והפוסק רבי יונה אבן בהלול שהגיע לקונקה מהעיר מולינה דה-ארגון, עיר הולדתו של רבי יונתן עצמו.
בהקדמת ספר מנחת קנאות של תלמידו רבי יונה אבן בהלול כתב התלמיד שיר הערצה לרבו .
הדרך לעין חרוד (סרט)
הדרך לעין חרוד (באנגלית: Back to Freedom) הוא סרט דיסטופי ישראלי דובר אנגלית משנת 1990 בבימויו של דורון ערן, עם טוני פק, ארנון צדוק, אלסנדרה מוסוליני ורמי דנון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בחלקו על הרומן "הדרך לעין חרוד" של עמוס קינן.
בתחילת הסרט מופיעה הכיתוב: "בעתיד הקרוב מתרחשת בצורת קשה. הצבא נקרא לשמור על השקט ולא יסבול כל הפרעות או מרי. הפרובוקטורים יטופלו על ידי יחידות מיוחדת וייעלמו והשקט יישמר".
בתפקיד הראשי מופיעים השחקן האמריקאי טוני פק, בנו של גרגורי פק והשחקנית אלסנדרה מוסוליני, נכדתו של בניטו מוסוליני.
הסרט צולם בישראל, בחלקו במקומות היסטוריים כמו מערת הקולומבריום ובור המים במרשה ובמגדל אפק.
תקציר העלילה.
בצורת קשה שוררת בישראל והשלטונות נוקטים באמצעים קשים להגבלת שימוש במים. שורה ארוכה של אזרחים מצוידים בג'ריקנים עומדים בתור לחלוקת מים. רק מי שנמצא ברשימה מורשה למלא ג'ריקן אחד. בין העומדים בתור, העיתונאי סול ג'ורדן (טוני פק). הוא לא נמצא ברשימה כי כתב בעיתון טור נגד צעדי השלטונות. אזרח שאשתו נפטרה, נותן לו את הכרטיס שלה. במקום נמצא שוטה העיר (ברק הנגבי), הממלמל משפטים סתומים על מלחמת גוג ומגוג ואחרית הימים.
סול יודע שמחפשים אותו, חבריו מתנכרים אליו מפחד. הוא מגיע לדירתו ומאזין ל"רדיו עין חרוד החפשית" שמתסיס נגד משטר העריצות ומזמין אנשים להתנגד ולהגיע לעין חרוד שנמצאת במצור. השלטונות עוצרים את חברו רמי (נדב בן יהודה) וחוקרים אותו באלימות על מקום הימצאו של סול. הוא מתחבא בדירתו כשפורצים לשם ומחפשים אותו אך לא מוצאים. לאחר שהם עוזבים הוא מתחמק לכיוון הים, שוחה ומגיע לבית על החוץ. הוא מוצא שם עקרת בית (אלקי ג'ייקובס) שמסכימה תחת לחץ להסיע אותו לכיוון עין חרוד. בדרך היא מנסה לעגוב עליו אך הוא מבחין במסוק דולק אחריהם וברגע האחרון הוא מספיק לברוח לפני שהרכב מתפוצץ ועולה באש מירי מהמסוק.
הוא ממשיך לבד ופוגש במחמוד (ארנון צדוק), ערבי שגר בנתניה ומתחזה ליהודי בשם רפי. הם מתחמקים מחיילים שרודפים אחריהם ולבסוף משתלטים על רכב צבאי בו נמצאים אל"ם רפי (רמי דנון), החיילת ליאורה (אלסנדרה מוסוליני) והנהג רפי (יעקב איילי). הם אוזקים אותם ומגיעים למערה שם הם מתחבאים. סול משחרר את הנהג כדי שייצור קשר עם הגנרל של הצפון תא"ל איתי ורנר (שלמה תרשיש) לדבר על תנאים. בינתיים מקיים סול יחסים עם ליאורה בבור מים עתיק.
לגנרל לא אכפת מגורלו של אל"ם רפי בגלל משקעים מהעבר. הוא נותן להם אולטימטום לצאת ומכין כלבים עמוסים בחומר נפץ שיפרצו למערה ויתפוצצו. בינתיים מגלים סול וליאורה דרך מילוט וארבעתם בורחים מהמערה זמן קצר לפני הפיצוץ.
הארבעה ממשיכים צפונה אך נתפסים על ידי חיילי הגנרל ובראשם סגן (זאב שמשוני). הם נדונים למוות והגנרל רק מצטער שלא יהיה נוכח בעת הוצאתם להורג כי הוא טס מיד להר הבית בירושלים לכבוש אותו שוב אחת ולתמיד. סול הורג אותו באקדח קטן ואל"ם רפי פוקד על הסגן לשחרר אותם והם משתחררים. סול וליאורה נפרדים מאל"ם רפי ומחמוד וממשיכים לעבר עין חרוד אך מוצאים את המקום שרוף ונטוש, ללא נפש חיה פרט לשדרן זקן (אברהם אסיאו) הממשיך לשדר בשם "רדיו עין חרוד החפשית".
פומפלמוס
פומפלמוס (Pomplamoose) הוא צמד מוזיקלי אמריקאי אשר הוקם בשנת 2008. חברי הצמד הם הזוג הנשוי נטלי דון וג'ק קונטי. הם ידועים בשירים שלהם ובקאברים שלהם לשירים פופולריים.
מקור שמם.
השם "פומפלמוס" מגיע מהמילה הצרפתית "Pamplemousse" שמשמעותה אשכולית.
היסטוריה.
רוב הפעילות של פומפלמוס היא ביוטיוב אף שהם גם מופיעים בהופעות חיות. לערוצם ביוטיוב יותר מ - 1.46 מיליון רשומים ומעל ל-385 מיליון צפיות.
רוב הסרטונים שלהם בנויים בעיקר כ- "שירי וידאו", מדיום שקונטי מגדיר עם שני כללים:
ב-11 באפריל 2010, הצמד התראיין בתוכנית "All Things Considered" בתחנת הרדיו NPR. קונטי אמר על האופן הלא מפואר שבו הם מקליטים:
באפריל 2010, הקאבר שלהם ל"מיסטר סנדמן" של הקורדטס הושמע בפרסומת לסדרת אבלון של טויוטה, המתרחשת בתחנת רכבת בסגנון אר דקו.
בספטמבר 2010 הקליט פומפלמוס שיר בשיתוף עם אלי ויליס, "Jungle Animal". ויליס יצר קשר עם הצמד לאחר ששמע את הקאבר שלהם ל-"September" של Earth, Wind &amp; Fire והציע לכתוב להם שיר חדש. וויליס הכין גם את האנימציה בשיר.
במהלך עונת חג המולד של 2010, פומפלמוס הופיעו במספר פרסומות ליונדאי בסגנון "שירי היוטיוב" שלהם, ושרו את הגרסאות שלהם לקלאסיקות חג המולד כגון "O Come, All Ye Faithful", "ג'ינגל בלז", "Up on the Housetop", ו"Deck the Halls".
בשנת 2011, פומפלמוס פרסמו סדרת אינטרנט בשם "Hey, It's Pomplamoose!". ב-5 בנובמבר 2013 השיקה פומפלמוס את העונה השנייה של סדרת האינטרנט: סרט המשך בן שלושה חלקים לשנים הראשונות של הלהקה, כולל אך לא רק, סרטונים, סיבוב הופעות ואלבום (שיצא ב-29 ביולי 2014).
קונטי ודון נישאו בסוף 2016.