מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 הופיעה בלהקות שונות. רקדנית ואסיסטנטית של להקת אשרה אלקיים בחיפה (1968), מייסדת ורקדנית של "להקה קאמרית למחול חיפה" (1969), רקדנית סולנית ב"בימת מחול" של שוברט ולוטמן (1971–1975). השתתפה במחזמר "טיפות הגשם" של המלחין ברט בכרך והסרט "קזבלן" בבימויו של מנחם גולן. רקדנית בהרכב הראשון של להקת "בת-שבע 2" (1976) וכן רקדה בלהקת האם. ב-1977 הופיעה ברסיטל ראשון בסגנון "מחול אחר" לריקודים שיצרו עבורה הדה אורן, רות זיו-איל, רונית לנד ורחל כפרי. ייסדה את "תיאטרון מחול רות אשל" שבין השנים 1977–1987 העלה מדי שנה תוכנית חדשה בכוריאוגרפיה של אשל ובשיתוף עם הפסלים אברהם אופק ודליה מאירי. מוזיקה מקורית לריקודים כתבו יוסף דורפמן וציפי פליישר. תוכניותיה אלה נחשבו לאוונגרדיות לזמנן. בשנים 88–1978 הייתה מהרקדניות/יוצרות הראשונות שיצרו והופיעו בתוכניות לבתי ספר במסגרת נוער מוזיקלי בישראל. במהלך המחקר על ספרה "לרקוד עם החלום" שהתפרש בין השנים 1987–1991 אספה את הארכיונים הפרטיים של מרבית חלוצי המחול בתקופת היישוב והקליטה ראיונות איתם. החומרים נמסרו לספרייה הישראלית למחול לצורך הקמת ארכיון המחול בישראל ומהווים את עיקר התיעוד מתקופת היישוב. בשנים 1991–1995 תיעדה את מחול העדה האתיופית עבור הספרייה הישראלית למחול. החל מ-2001 החלה להרצות באוניברסיטת חיפה בחוג ללימודים רב-תחומיים והעבירה את הקורסים, "מחול בישראל", "קומפוזיציה בתנועה" ו"מחול במאה העשרים". ב-1996 ייסדה באוניברסיטה את להקת "אסקסטה" עם סטודנטים ממוצא אתיופיה שפעלה עד 2005. באותה שנה עזבה אשל את ההוראה באוניברסיטה, ועם קבוצת רקדנים מלהקת "אסקסטה" לשעבר, ייסדה את להקת "ביתא" הפועלת עד היום בניהולה של דגה פדר במתנ"ס נווה יוסף, בלב שכונה עם אוכלוסייה גדולה של קהילת ביתא ישראל. הקימה את האתר "יומני מחול" המשמש אכסניה לכתבי העת "שנתון מחול בישראל", "רבעון מחול בישראל" ו"מחול עכשיו".
פרסים.
ב-2013 הוענק לרות אשל פרס משרד התרבות על מפעל חיים בתחום המחול האמנותי.
ב-2017 הוענק לרות אשל פרס מפעל חיים של אמ"י - איגוד אמני ישראל.
רות אשל חוזרת לבמה בגיל 75 (2017).
דיוקן 2, כוריאוגרפיה אורי לנקינסקי בעקבות הסולו דיוקן של דמגוג שיצרה רחל כפרי לרות אשל בשנת 1977. רוקדות: אורי לנקינסקי, וידאו של אשל משנת 1977 ובהשתתפות אשל. בכורה באינטימדאנס 2017
גלימת האבן 2017, כוריאוגרפיה וביצוע: רות אשל. עיצוב הגלימה: אברהם אופק, עיצוב השמלה: עדי גולדשטיין. הועלה בבכורה בפסטיבל בין שמיים לארץ, נובמבר 2017
לא דף לבן - מפגש בין-דורי ובין תרבותי בין רות אשל ודגה פדר, בכורה בתיאטרון תמונע, פברואר 2018
זמנים וגלימות - מפגש עם רות אשל המופיעה ומספרת על עבודות שיצרה עם הצייר אברהם אופק, מאי 2018, בכורה: מוזאון תל אביב במסגרת התערוכה על הצייר אברהם אופק: "גוף, עבודה", אוצרת: גליה בר-אור
קריירה (סרטים).
רות אשל היא תחקירנית ומנחה של עשרה סרטים תיעודיים על מחול בישראל (56 דקות) בהפקת ערוץ הסרטים האקדמי – אוניברסיטת חיפה
כתיבה.
מבקרת המחול של עיתון הארץ (החל מינואר 1991 ועד ספטמבר 2017).
מייסדת ועורכת שותפה עם גיורא מנור של הרבעון מחול בישראל (1993 עד 1997).
עורכת מייסדת של כתב העת מחול עכשיו החל מ-2001 ואילך (גיליונות 14–18 בשיתוף עם הניה רוטנברג).
מאמרים לספרים.
פרסומים בחו"ל.
אנציקלופדיות: "יודיאיקה "Judaica""
"Jewish Learning"
כתבי עת אקדמיים:
הערות שוליים.
[[קטגוריה:כוריאוגרפיות ישראליות]]
[[קטגוריה:כוריאוגרפים ישראלים]]
[[קטגוריה:מבקרי מחול ישראלים]]
[[קטגוריה:בוגרות בית הספר הריאלי]]
[[קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי]]
[[קטגוריה:רקדניות ישראליות]]
[[קטגוריה:בוגרות האקדמיה למוסיקה ומחול בירושלים]]
[[קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים]]
[[קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב]]
[[קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב]]
[[קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1942]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942]]
שבתאי לוי (כדורגלן)
שבתאי לוי (נולד ב-12 בספטמבר 1960) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ, משחקניה הבולטים של הפועל תל אביב בשנות ה-80.
קריירה.
לוי גדל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, ובשנת 1977 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון והחל לשחק כקיצוני שמאלי. ב-23 בדצמבר 1978 כבש את שערו הראשון בקריירה, בניצחון 2–0 על הפועל יהוד באצטדיון בלומפילד, ובסך הכל כבש בעונת 1978/1979 ארבעה שערי ליגה, שהספיקו לו כדי להיות מלך השערים של הקבוצה באותה עונה, יחד עם שייע פייגנבוים ורפעת טורק.
הפריצה הגדולה של לוי הגיעה בעונת 1980/1981, כשהוסט על ידי המאמן דוביד שווייצר לעמדת החלוץ המרכזי, והחל לשתף פעולה עם חברו מילדות, הקשר משה סיני. באותה עונה זכה לוי באליפות עם הפועל תל אביב והיה מלך השערים של הקבוצה עם 17 שערי ליגה, ביניהם צמד שערים בניצחון 3–0 בדרבי מול מכבי תל אביב, וצמד במשחק האליפות של הקבוצה מול מכבי פתח תקווה.
בעונה שלאחר מכן התקשה לוי לשחזר את יכולתו מעונת האליפות וכבש שלושה שערים בלבד, אך בעונות הבאות המשיך להוביל את התקפת הפועל תל אביב, לצידם של גילי לנדאו ומוריס ז'אנו. בשנת 1983 זכה בגביע המדינה עם הקבוצה, לאחר ניצחון 3–2 בדרבי מול מכבי תל אביב במשחק הגמר. בעונת 1983/1984 שוב היה מלך השערים של הקבוצה, עם 12 שערי ליגה, כולל השער האחרון בניצחון 3–1 על בית"ר ירושלים באצטדיון ימק"א, במשחק שמנע מבית"ר לזכות באליפות הראשונה בתולדותיה, והצית את היריבות בין המועדונים.
לוי זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות נוספות (1986 ו-1988), ובסך הכל שיחק 11 שנים במועדון. לוי כבש 71 שערים בכל המסגרות במדי הפועל תל אביב, מתוכם 58 שערי ליגה, והוא מדורג במקום החמישי בטבלת מלך השערים של הקבוצה בכל הזמנים.
לאחר האליפות האחרונה עבר לשחק בשמשון תל אביב ששיחקה אז בליגה הבכירה, וכעבור שנה עזב את ישראל ועבר להתגורר בארצות הברית. לאחר שנתיים וחצי חזר לשחק כדורגל בשמשון תל אביב בליגת המשנה, ולאחר מכן עבר לשחק בהפועל יהוד בליגה ב', שם פרש ממשחק פעיל בשנת 1994.
נבחרת ישראל.
במדי נבחרת ישראל הופיע לוי ב-4 משחקים, כולם נערכו באצטדיון בלומפילד. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך ב-8 באפריל 1981, במשחק ידידות מול נבחרת רומניה. ב-26 בספטמבר 1983 כבש את שערו היחיד במדי הנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת אורוגוואי. את הופעתו האחרונה בנבחרת ערך ב-20 בנובמבר 1983, במשחק מול נבחרת גרמניה במסגרת הטורניר הקדם-אולימפי.
עיצור מכתשי מלועלע, סותם, קולי
הכרזת טימישוארה
הכרזת טימישוארה היא תוכנית פוליטית שנערכה ופורסמה בטימישוארה, ב-11 במרץ 1990, בעקבות הפגנה עממית גדולה, שהתקיימה ביום הקודם, בכיכר האוניברסיטה, בבוקרשט. הדרישה לקבלת "הכרזת טימישוארה" ובעיקר סעיף 8 שבה, הייתה התביעה האידאולוגית, שעמדה בבסיס אירועי הגולניאדה.
הכרזת טימישוארה נכתבה על ידי הסופר ג'אורג'ה שרבאן (George Şerban) וב-27 בפברואר 1990 התקבלה על ידי "חברת טימישוארה". ב-9 במרץ הצביע מועצת העיר טימישוארה בעד ההכרזה עם 45 קולות בעד ושלושה נמנעים. ב-11 במרץ, בכיכר האופרה של טימישוארה, הוקרא הטקסט של ההכרזה בפני עשרים אלף מתכנסים.
סעיף 8.
סעיף 8 של ההכרזה זכה להד עצום ופרסום מרבי, כאשר אומץ כתביעה עיקרית של משתתפי הגולניאדה.
סעיף 8 הציע שחוק הבחירות החדש, שיחוקק ברומניה, יאסור על אקטיביסטים קומוניסטים לשעבר ועל קציני סקוריטטה לקחת חלק בשלוש מערכות בחירות רצופות. מטרת האיסור הייתה להביא לטיהור מערכות השלטון מהנומנקלטורה הקומוניסטית לשעבר.
התביעה נדחתה, ב-20 במאי 1990 נערכו בחירות במסגרתן זכו מועדים בעלי עבר קומוניסטי ברוב מובהק. הגולניאדה פוזרה על ידי כוחות הביטחון והכורים שהגיעו במסגרת המינריאדה של יוני 1990.
עיצור מכתשי מלועלע, חוכך, קולי
עיצור שיני מלועלע, חוכך, קולי
עיצור סדקי מלועלע, סותם, אטום
בלוטות סקין
הבנק הפדרלי
Geordi La Forge
סוקהוטהאי
סוקהוטהאי הייתה בירת הממלכה הראשונה בסיאם, במאה ה-13 וה-14. שרידי העיר כוללים כמה דוגמאות מרשימות הממחישות את תחילתה של האדריכלות של תאילנד. סגנון זה, הנקרא "סגנון סוקהוטהאי", הושפע מכמה תרבויות שונות וממסורות עתיקות.
רקע.
תחילתה של האומה התאית היה במאה ה-12, עם נדידתו של עם מיונאן שבסין אל האזורים הצפוניים של האימפריה החמרית, ששלטה באותה תקופה על רוב דרום-מזרח אסיה. עם זה נקרא ת'אי, "אנשים חופשיים". אחד מנסיכיו נישא לאשה חמרית, ולאחר מכן התקומם כנגד השלטון החמרי המרכזי ויצר את הממלכה הסיאמית הראשונה. ממלכה זו נקראה ממלכת סוקהוטהאי, על שם בירתה. בנו השני של מייסד הממלכה, ראמחאמהאנג (Ramkhamhaeng, ראם החזק; בערך 1280–1318), היה אחד מן השליטים החשובים בתולדות תאילנד העתיקה. הוא הרחיב את גבולות ממלכתו בשורה של מלחמות, שהסתיימו בניצחונו; ובתחום החברתי, הוא ייסד ארגונים צבאיים וחברתיים, שנבנו על פי המבנים הארגוניים שהיו קיימים באימפריה החמרית. הוא הנחיל את כתב הקמר העתיק, וכן הקפדה רבה על שמירת הבודהיזם.