תרגום שמחוני הוא גם התרגום המקובל בקרב חוקרים ישראלים, ובו משתמשים בדרך כלל בימינו כמקור העיקרי לציטוט. תרגומו נחשב לנאמן למקור, מלווה בהערות שוליים רבות בגוף הספר, הערות ובאורים לכל פרק מרוכזים בסוף הספר, וכן במבוא מרתק ובנספחים חשובים: לוח זמנים של מאורעות המלחמה, מפתח שמות ומקומות, לוחות יוחסין ומפות.
צבי היינריך מילר
מילדין שוביץ'
מילדין שוביץ' (Miladin Šobić, בקירילית: Миладин Шобић; נולד ב-7 בינואר 1956, ניקשיץ') הוא זמר ממונטנגרו וכותב שירים.
שוביץ' היה זמר פעיל בסוף שנות השבעים של המאה ה-20 ובתחילת שנות השמונים ביוגוסלביה, הוא היה פופולרי במיוחד במונטנגרו, סרביה, בוסניה והרצגובינה וקרואטיה. שירתו בעיקרה מלנכולית והמוזיקה נשלטת על ידי גיטרה אקוסטית.
קורות חיים.
שוביץ' נולד בעיר ניקשיץ' השוכנת במרכז מונטנגרו. תחילת יצירתו המוזיקלית החלה בבית הספר התיכון בכתיבת שירים ובהלחנת מוזיקה. לאחר התיכון עבר לדוברובניק שם החל ללמוד תיירות בקולג'.
את שיריו המפורסמים ביותר יצר בהיותו סטודנט. בשנת 1975 פרסם את שירו הראשון "To sam ja" (זה אני) שהפך להמנון הבלתי רשמי של הסטודנטים בדוברובניק. בשנת 1976 השתתף בפסטיבל "Omladina76" (נוער 76) שהתקיים בעיר סובוטיקה (Subotica) שבצפון סרביה. שוביץ' זכה במקום השני עם השיר "Daj nam neba" (תן לנו שמיים). בשנת 1978 השתתף בפסטיבל האביב למוזיקה שהתקיים בבלגרד עם שירו "Bolesno ljeto" (קיץ חולה) וזכה בפרס על המילים הטובות ביותר.
בין השנים 1982-1981 שיתף פעולה עם נגן הפסנתר גאבור לנדל (Gabor Lenđel) בהוצאת שני תקליטים. התקליטים יצאו בחברת התקליטים היוגוסלבית לשעבר "דיסקוטון" (Diskoton). בשנת 1981 יצא תקליטו "Ožiljak"' (הצלקת), ובשנת 1982 יצא תקליטו "Umjesto gluposti" (במקום טפשות). שוביץ' הקליט אלבום שלישי בשם "Barutana Ljubavi" (אבקת אהבה). בעקבות מות אחותו גנז את התקליט והפסיק ליצור ולשיר.
שוביץ' חזר לעיר הולדתו ניקשיץ', ומעולם לא חזר לשיר, למרות שמועות רבות על חזרתו לשיר, והפופולריות הרבה שלו במונטנגרו.
מ' אבי-יונה
ליאון אריה מאיר
ל. א. מאיר
ל&quot;א מאיר
לאו אריה מאיר
ליאו אריה מאייר
מ. אבי-יונה
מפעיל וירטואלי
סיקריקים (קבוצה חרדית)
הנרי ראסל
הנרי ראסל (באנגלית: Henry Russel; 24 בדצמבר בין 1812 ל-1815 - 9 בדצמבר 1900) היה מלחין, פסנתרן וזמר יהודי-אנגלי.
חייו.
ראסל נולד בשירנס. את הקריירה המוזיקלית שלו החל בילדותו, בשירה בלהקת האופרה לילדים של רוברט אליסטון. אחרי שהתחלף קולו החל ללמוד הלחנה באיטליה אצל רוסיני ובליני. אחרי שובו לאנגליה ניצח תקופת מה על מקהלת תיאטרון המלך. לאחר ניסיון קצר בקריירה של סולן קונצרטים בקנדה, התיישב ברוצ'סטר שבמדינת ניו יורק כנגן עוגב ומנצח מקהלת הכנסייה הפרסביטריאנית בעיר וכמורה באקדמיה למוזיקה של רוצ'סטר. בשנת 1936 פרסם את שירו הראשון בניו יורק ובסתיו של אותה שנה הופיע שם לראשונה כזמר.
בשנים הבאות סייר ברחבי ארצות הברית והופיע בשירה בליווי עצמו בפסנתר בתוכניות, שהתבססו כמעט לגמרי על יצירותיו הוא ונהנו מפופולריות רבה. הופעות הסולו שלו כזמר ומלווה גם יחד היו ייחודיות לתקופתו - אפילו ג'ני לינד נעזרה בזמרים תומכים ובנגנים מלווים. עם זאת, בניו יורק ובבוסטון היה סגנונו שנוי במחלוקת בקרב העלית התרבותית.
בראשית שנות ה-40 של המאה ה-19 חזר ראסל לשנים אחדות לאנגליה והופיע לראשונה בלונדון, ולאחר גיחה נוספת לארצות הברית בשנת 1843, חזר לאנגליה והשתקע שם. עד ראשית שנות ה-60' היה פעיל כזמר וכמלחין התמיד כמעט עד יומו האחרון.
יצירתו.
ראסל חיבר שירים רבים, מהם שנכתבו בשנותיו בארצות הברית ויצאו מחדש באנגליה למילים של משוררים אנגלים. בין יצירותיו בלדות פשוטות, שההרמוניות והליווי שלהן מזכירים אופרה איטלקית. אופיין הסטטי של המלודיות התאים לביצוע בסגנון שירה דיבורית. בין השאר כתב שירי מחאה בנושאים חברתיים, בהם המצב הקשה במוסדות פרטיים לחולי נפש, מצוקתה של אם נטושה, גזענות. עבדות ותלאות המהגרים. כמה משיריו נשארו פופולריים גם במאה ה-20.
להנרי ראסל היו שני בנים, הנרי ראסל (אמרגן) (1871-1837), אמרגן אופרה בארצות הברית ובאנגליה, והמנצח סר לנדון רונלד.
ביוגרפיה מפורטת, "חיים על גל אוקיינוס: סיפורו של הנרי ראסל" מאת אנדרו לם, יצאה לאור בהוצאת פולרס ווד בשנת 2007.
טומי לנג
טומי לנג (נולד ב-13 ביולי 1946) הוא במאי קולנוע, סופר, תסריטאי, צלם ומפיק ישראלי. לפני כן היה מפיק טלוויזיה ואיש עסקים.
קורות חיים.
טומי לנג נולד וגדל בבוקרשט, רומניה. בגיל 19, ב-1965, עלה לישראל והתיישב בקיבוץ שם למד עברית, מאוחר יותר עבר לירושלים ועשה תואר ראשון בתולדות האמנות והיסטוריה באוניברסיטה העברית.
לנג התגייס לצה"ל ב-1967, בגיל 21, מבלי שסיים את התואר, הוא שירת בחיל השריון ולקח חלק במלחמת ששת הימים, במלחמת ההתשה ובכל הפעולות עד 1970. ביום השחרור נסע מהבקו"ם ישר לקפה כסית, מקום שבזמנו ישבו כל אנשי תעשיית הקולנוע, לנג הציג את עצמו ליושבים כמפקד טנק בחטיבה שבע לשעבר ומשם הגיע לרם רון, מפיק סרטים, שהיה קודם לכן מפקד חטיבה גם כן. רון התרשם משירותו של לנג ושכר אותו. במשך שנה שלמה לנג שיחק, צילם, ביים, הפיק והיה לנהגו הפרטי של רון, כל זאת על-מנת ללמוד ממנו את המקצוע. כעבור שנה נהפך לעצמאי.
בשנים 1970–1984 לנג הפך לאחד מהמפיקים הבכירים בישראל. הוא היה שותף בחברת "טלפילם" שהפיקה סרטי תדמית, סרטים תיעודיים וסרטים וסדרות עלילתיים. בשנים 1974–1975 היה מפיק בערוץ הראשון בטלוויזיה. הפיק שידורי הטלוויזיה של ספורט, פסטיבל שירי ילדים, את הסדרה הראשונה בערבית ועוד תוכניות רבות. במשך חמש שנים עבד עם הטלוויזיה הגרמנית והפיק עבורה סרטים דוקומנטריים רבים וגם סרט מוזיקלי באורך מלא "מגילה", עם מוזיקה של דובי זלצר על-פי איציק מאנגר.
ב-1979 לנג סיים תואר ראשון בקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
לנג היה נשוי לד"ר רותי לנג, רופאה פנימית שהקימה את מחלקת המחלות הזיהומיות במרכז רפואי מאיר ולהם שני ילדים, רון ואורי.
רותי לנג הייתה בתה של לאה פלטשר, הכוהנת הגדולה של ההליכות הנאות של הדיפלומטים והדוגמניות בישראל. ב-1984 רותי נסעה להתמחות בבוסטון ולנג עם הילדים הצטרפו אליה. שם החליט ללמוד ניהול והקמת קניונים. בינתיים, בארץ, דוד עזריאלי הקים את קניון איילון וחיפש ישראלים לניהולו. ב-1986, שמע על לנג ומינה אותו למנהל השיווק של הקניון. כעקבות ההצלחה הגדולה של קניון איילון, לנג הפך ליועץ עצמאי לקניונים שונים. בתפקידו האחרון היה מנכ"ל "קריית רמלה" מטעם חברת נצבא, פרויקט המשלב קריית ממשלה עם תחנה מרכזית וקניון. במשך 16 שנים לנג הקים וניהל פרויקטים שונים בישראל ומחוצה לה.
ב-1995 אשתו חלתה בסרטן, בשנת 2001 התפטר מהפרויקט האחרון שלו כדי להיות עם אשתו, במשך שנה שלמה לא עבד עד שהיא נפטרה בסוף 2001. ב-2003 פגש את בת זוגו הנוכחית, היא דחפה אותו לחזור ללמוד וכך בגיל שישים עשה את התואר השני שלו בקולנוע וטלוויזיה. כפרויקט גמר החליט לעשות סרט עלילתי באורך מלא בשם "טייארה". הסרט הוקרן מספר חודשים בסינמטקים בהצלחה רבה. בעקבות ההצלחה של הסרט, לנג התחיל לקבל הצעות לעשות סרטים אישיים, מאנשים שונים. הוא מקרין את סרטיו בבתים פרטיים ובבתי קפה, בשילוב הרצאה ושיחה עם הקהל.
מקרין את סרטיו בבתי קולנוע מסחריים, סינמטקים, טלוויזיה, בתים פרטיים ועוד.
סרטים.
כל סרטיו של לנג עוסקים בסיפורים אישיים של אנשים, כשבדרך-כלל אין המדובר באנשים חשובים. את כל סרטיו לנג מצלם מהכתף, כמו בסרט תיעודי ולא מחצובה.
הוא אינו מצלם יותר משלושה טייקים ובדרך-כלל משתמש רק בטייק הראשון או השני.
כיום לנג עובד על תסריט לסרטו האוטוביוגרפי השלישי. הסרט מועמד לפרס אופיר 2012 בקטגוריית הפרינג'. שחקנים: רוברט הניג, שלומית טריגר הגואל, הוגו ירדן, אביב אלקבץ, ליהי אברמסון, עומרי אשין.
טומי לנג הוא התסריטאי, הצלם, והבמאי.
קישורים חיצוניים.
מכתביו
Y Love
ייץ ג'ורדן (באנגלית: Yitz Jordan; נולד ב-5 בינואר 1978, כ"ו טבת ה'תשל"ח), הידוע יותר בשם הבמה שלו Y-Love, הוא זמר היפ הופ יהודי אפרו אמריקאי. הוא שר את השירים שלו בערבוב מילים מאנגלית, עברית, יידיש, ערבית, לטינית וארמית.
קורות חיים.
חיים אישיים.
ג'ורדן, בן יחיד, נולד וגדל בבולטימור, מרילנד, לאב אתיופי נוצרי ואמא פורטוריקנית שלעיתים הלכה לכנסייה בפטיסטית. כנער, ג'ורדן העריץ את החרוזים בשיריהם של KRS-One ו"Chuck D" מפאבליק אנמי.
ג'ורדן החל להתעניין ביהדות בגיל שבע. "ראיתי פרסומת שאמרה 'חג פסח שמח מהחברים שלכם בערוץ 2'... ואז אני ציירתי כוכבים עם שש פינות על כל דבר בבית של אמא שלי". בשנות העשרה שלו, הוא החל להשתתף בשיעורי יהדות באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. הוא ניגש לרב של בית הכנסת כדי להתגייר, אך בקשתו נדחתה על הסף בגלל גילו הצעיר. מספר שנים מאוחר יותר, נרשם ג'ורדן לישיבת אור שמח בירושלים, שם החל ללמוד לקראת הגיור האורתודוקסי שלו. בישיבה, בגיל 21, הוא החל לראשונה לעשות ראפ עם החברותא שלו, ככלי עזר לשינון התורה שלמדו ביחד. ב-13 ביולי 2001, כ"ב בתמוז ה'תשס"א, ג'ורדן עבר גיור אורתודוקסי.
בתחילת שנת 2013 ג׳ורדן יצא מהארון.
קריירה.
לאחר המעבר לברוקלין ב-2001, החל ג'ורדן לבצע הופעות בבמות פתוחות בכל רחבי ניו יורק בשם Y-Love. הוא קיבל ביקורת מצדה של האוכלוסייה היהודית המקומית בגלל היותו חבר גם בקהילת ההיפ הופ.