בשנת 2021 הכירה איטליה באימוצים בחו"ל על ידי זוגות חד מיניים בעודם נקבעו כ-"לא מהווים מחסום למטרות האימוץ עצמו".
הגנה מפני אפליה.
בשנת 2002, פרנקו גריליני הציג חקיקה שתוסיף תיקון לסעיף III של החוקה האיטלקית כדי לאסור אפליה על רקע נטייה מינית אם כי מעשה זה לא היה מוצלח.
מאז יולי 2003, אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה אינה חוקית בכלל המדינה, בהתאם להנחיות האיחוד האירופי. היישום של הוראה 2000/78/EC בנושא יחס שווה בתעסוקה ובמשלח יד, אוסר על אפליה בלתי הוגנת בהליכי עבודה וגיוס. אחת ההרשעות המפורסמות ביותר על פי ההנחיה הייתה זו של עורך הדין קרלו טאורמינה, שביולי 2013 במהלך ראיון ברדיו הכריז שלעולם לא ישכור הומוסקסואל במשרד עורכי הדין שלו. בית הדין של ברגמו דן את טאורמינה לתשלום של 10,000 אירו והורה על פרסום פסק הדין בעיתון ארצי על חשבונו.
בשנת 2006, גריליני הציג שוב הצעה להרחבת חוקי איסור האפליה, בעודו הוסיף זהות מגדרית לצד נטייה מינית.
בשנת 2008, ניתנה לדנילו ג'ופרידה פיצוי של 100,000 אירו לאחר שנצטווה לגשת מחדש למבחן הנהיגה שלו על ידי משרד התשתיות והתחבורה האיטלקי בשל נטייתו החד-מינית. השופט ביאורעו פסק כי משרד התחבורה "הפר באופן ברור את חוקי איסור האפליה".
בשנת 2009, לשכת הצירים האיטלקית גנזה הצעת חוק נגד פשעי שנאה הומופובים שהייתה מאפשרת להגביר את העונשים בגין אלימות נגד הומוסקסואלים וביסקסואלים.
ב-16 במאי 2013 הוצגה במסיבת עיתונאים של ארבעה חברי קונגרס מארבע מפלגות שונות, הצעת חוק אשר תאסור על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית. הצעת החוק נתמכה על ידי 221 חברי פרלמנט של לשכת הנבחרים, אך אף אחד מחברי מפלגות המרכז-ימין לא הבטיח תמיכה בחקיקתה. בנוסף להצעת חוק זו, הציגו מספר חברי קונגרס עוד שתי הצעות חוק נוספות. ב-7 ביולי קידמה ועדת המשפטים הצעת חוק מאוחדת. הצעת החוק תוקנה בהתאם לבקשתם של כמה חברי פרלמנט שמרנים שחששו "לקבלת קנס או כליאה על כך שהצהירו על התנגדותם להכרה באיגודים חד מיניים". ב-5 באוגוסט החל בית הנבחרים לדון בהצעת החוק. ב-19 בספטמבר 2013, בית הנבחרים העביר את הצעת החוק בהצבעת רוב של 228–58 הצבעות (ו-108 נמנעים). באותו יום עבר תיקון שנוי במחלוקת, אשר "יגן על חופש הביטוי של פוליטיקאים ואנשי דת". ב-29 באפריל 2014, הסנאט החל לבחון את הצעת החוק. בשנת 2019, ההצעה עדיין הייתה בוועדה השיפוטית של הסנאט, ונחסמה על ידי כמה מאות תיקונים של חברי פרלמנט שמרנים.
ביולי 2020, התחדש הדיון על ההצעה להרחיב את החוקים נגד גזענות על אפליה ופשעי שנאה נגד נשים, הומוסקסואלים וטרנסג'נדרים, בעקבות מספר התקפות בחודשים הקודמים נגד תושבי להט"ב באיטליה. ההצעה תשנה חוק קיים המעניש עבירות המבוססות על גזע או דתו של אדם עם עד ארבע שנות מאסר. ההצעה נוסחה על ידי אלסנדרו זאן ונתמכה על ידי מפלגתו, המפלגה הדמוקרטית (מפלגת השלטון) והתנגדה מהמפלגות השמרניות, ללג נורד, האחים של איטליה וועידת הבישופים האיטלקית. הבית התחתון של איטליה אישר את הצעת החוק ב-4 בנובמבר 2020 עם הצבעת רוב של 265 קולות מול 193 בלשכה המונה 630 חברים. עם זאת, הצעת החוק נדחתה בסנאט ב-27 באוקטובר 2021 בעקבות הצבעה חשאית של 131–154 שהותרה על ידי נשיאת הסנאט האיטלקי אליזבטה קאסלטי, קתולית אדוקה הידועה בהתנגדותה לזכויות להט"ב.
ב-4 בנובמבר 2021, הסנאט אישר הצעת חוק תשתית המכילה תיקון שהפך פרסומות עם מסרים הומופוביים או טרנספוביים לבלתי חוקיים לחשיפה ברחובות או בכלי רכב.
מחוזות.
בשנת 2004 הפכה טוסקנה לאזור האיטלקי הראשון שאסר על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית בתחומי תעסוקה, חינוך, שירותים הציבוריים והתאמות. ממשלתו השמרנית של ברלוסקוני ערערה על החוק החדש בבית משפט וטענה שרק לממשלה המרכזית יש את הזכות להעביר חוק נגד אפליה זה. עם זאת, בית המשפט לחוקה ביטל את ההוראות בדבר ההתאמות (בהתייחס לבתים פרטיים ומוסדות דת), אך חוץ מסעיפים אלה אישר את החקיקה. מאז, אזורי פיימונטה (יוני 2006), ליגוריה (נובמבר 2009), מארקה (פברואר 2010), סיציליה (מרץ 2015), אומבריה (אפריל 2017), אמיליה-רומאניה (יולי 2019) וקמפניה (אוגוסט 2020) חוקקו בשטחיהן חוקים מקיפים עבור הגנה מפני אפליה.
זהות מגדרית.
זהות מגדרית אינה מוזכרת בחוק נגד אפליה של איטליה. כתוצאה מכך, טרנסג'נדרים עלולים להתמודד עם אפליה בתחומים בהם תעסוקה, גישה לסחורות ושירותים, דיור, חינוך ושירותי בריאות ללא הגנה בחוק. ישנה היסטוריה של מגדרים שלישיים באיטליה, בהם הפמינילו בתרבות הנפוליטנית המסורתית, וכן ישנם תיאורים של אנשים המעבירים חלקים משמעותיים מחייהם כמגדרים אחרים מאלה שיוקצו להם בלידה, כגון קתרינה ויזאני בתחילת עד אמצע שנות ה-1700.בתקופת השלטון הפשיסטי באיטליה משנות ה-20 עד שנות ה-40, חוק העונשין הכיל איסורים על קרוס-דרסינג וטרנסג'נדרים היו יעד של המשטרה למעצרים. האישה הטרנסית האיטלקית המתועדת הראשונה שעברה ניתוח שחזור איברי מין עשתה זאת בשווייץ בשנת 1967. אולם עם שובה לאיטליה, נעצרה והוגבלה לכפר קטן בדרום המדינה.
בשנת 1982 הפכה איטליה למדינה השלישית בעולם שמכירה בזכות לשנות את המין החוקי של אדם לאחר שוודיה (1972) וגרמניה המערבית (1980).
חבר הפרלמנט הטרנסג'נדרי הראשון אשר נבחר לכהונה באיטליה הייתה ולדימיר לוקסוריה אשר נבחרה ב-2006. אף על פי שלא נבחרה מחדש, לוקסוריה המשיכה בפעילותה כדמות ציבורית ידועה בעודה זכתה בתוכנית הריאליטי, "L'Isola dei Famosi".
בדצמבר 2016 נערך סקר על ידי מכון וויליאמס בשיתוף עם IPSOS, ב-23 מדינות (כולל איטליה) על עמדותיהם כלפי טרנסג'נדרים. המחקר הראה יחס קבלה רחב של איטלקים כלפי טרנסג'נדרים. על פי נתוניו, 78% מהאיטלקים תמכו במתן אפשרות לטרנסג'נדרים לשנות את מינם במסמכים המשפטיים שלהם (האחוז הרביעי בגובהו מבין המדינות שנסקרו), כאשר 29% תמכו ברעיון לאפשרות העברת ההליך זאת ללא כל ניתוח או אישור רופא/ממשלה (האחוז השישי בגובהו מבין המדינות שנסקרו). 78.5% הצהירו כי יש להגן על טרנסג'נדרים מבחינה חוקית מפני אפליה, 57.7% סברו שיש לאפשר לטרנסג'נדרים להשתמש בשירותים בהתאם לזהותם המגדרית ולא למינם אשרו הוקצה להם בלידתם ו-14.9% סברו כי לטרנסג'נדרים יש מחלת נפש (המקום ה-6, הנמוך ביותר מבין המדינות שנסקרו).
ב-21 במאי 2015, קבע בית המשפט לעונשין כי אין צורך בחיוב העברת ניתוח להתאמה מגדרית כולל עיקור על מנת לקבל שינוי מגדר חוקי.
שירות צבאי.
עד שנת 1986, הקטגוריה "סטייה מינית" אשר כוונה להומוסקסואליות הייתה סיבה להדרה משירות בכוחות המזוינים של איטליה. עם זאת, לסביות מעולם לא נאסרו מלשרת, שכן נשים הורשו לשרת לראשונה בשנת 2000. מאז 2010, אפליה של הומואים ולסביות בשירות צבאי אסורה, אך מצב התרתם של טרנסג'נדרים אינו ברור. הארגון "Polis Aperta" העריך בשנת 2018 כי 5% עד 10% מהאיטלקים בשירות במדים (צבא או משטרה) מוגדרים כחלק מקהילת הלהט"ב במדינה.
תרומת דם.
הומואים וביסקסואלים רשאים לתרום דם באיטליה ללא תקופות דחייה מאז 2001.
תנאי מחיה.
הגישות החברתיות הרווחות לגבי קהילת הלהט"ב באיטליה נוטות לשקף אזכוריים דתיים קתולים הנוגעים למיניות אנושית ותפקידי מגדר, עם תמיכה נמוכה יותר בהשוואה למדינות מערב אירופה אחרות. בשנת 2020, פעיל הלהט"ב והמחוקק אלסנדרו זאן תיאר הומופוביה כ-"נפוצה באיטליה" אשר לעיתים קרובות מופיעה "בכל פעם שתושבי להט"ב מנסים לחיות את חייהם בגלוי". ביוני 2020 גבר שהלך עם בן זוגו בפסקארה הותקף באלימות על ידי שבעה אנשים, אשר הותירו אותו עם פציעות קשות שדרשו ניתוח לשחזור לסת. בספטמבר 2020 באסרה נפצע קשה גבר טרנסג'נדר וארוסתו, אישה סיסג'נדרית, נהרגה על ידי אחיה שרצה "ללמד אותה לקח" בעודו נגח באופנוע שלהם עם מכוניתו.
אף על פי קיומם של מקרי אפליה לאורך השנים, מצעדי גאווה החוגגים את הישגי הקהילה האיטלקית מתקיימים ביותר מ-30 עיירות וערים ברחבי איטליה מאמצע מאי ועד סוף ספטמבר. בשנים 2000 (בשילוב עם "WorldPride") ו-2011, אירחה הבירה רומא את ציון אירועי הגאווה האירופים, "Europride". על פי המארגנים, צעדו בציונם לראשונה כ-500,000 איש מהקולוסיאום עד לקירקוס מקסימוס, שניים מהאתרים העתיקים המפורסמים ביותר ברומא, אשר היו לאחד מהקהלים הגדולים ביותר שצעדו בעיר מזה עשרות שנים. ב-8 ביוני 2019, נערכה המהדורה ה-25 של מצעד הגאווה השנתי בעיר מאז 1994, בהשתתפות של מעל 700,000 איש. בשנת 2022, נבחרה טורינו לארח את הכנס הבא של איגוד מארגני "Europride", בפעם הראשונה בעיר איטלקית.
מספר ערים איטלקיות מוכרות כיעדים נפוצים לחברי הקהילה, בהן נאפולי, רומא ומילאנו בעוד כי גליפולי בפוליה מוגדרת בראש הרשימה. למחוז פוליה ישנה סצנת להט"ב מפותחת שהתפתחה במקור סביב העיירה גליפולי שבדרום סלנטו והלידוס הסמוך באיה ורדה, אם כי מבקרים נמשכים יותר ויותר לחופי הנטוריסטים המבודדים ברחבי האזור. המפורסמים מבין החופים הללו הם חוף ד'אילה בקמפומרינו די מארוג'יו, וטורה גואצ'טו, הידועים כאזורים ייעודיים לתיירי להט"ב. הארגון הלאומי הגדול לזכויות להט"ב באיטליה הוא "Arcigay" אשר נוסד בשנת 1980 המחזיק במעל 52 ועדות מקומיות ברחבי המדינה.
תחליף בשר
תחליף בשר או בשר צמחי הוא מזון הדומה בתכונותיו לבשר אך אינו מיוצר מבעלי חיים. המטרה העיקרית של תחליפי הבשר היא להקנות למזון תכונות דומות לבשר כמו טעם, מרקם וערך תזונתי, זאת במטרה לתת מענה סביבתי ואקולוגי לתעשיית ייצור הבשר, ולהבטיח ביטחון תזונתי לאוכלוסיית העולם הגדלה בעשורים הבאים.