במוזיאון מוצגות תערוכות בנושאי מדע, חלל, שינוי אקלים, גוף האדם, וביומטריקה.
מקס פון פבק
מקס פון פבק (בגרמנית: Max von Fabeck; 6 במאי 1854 – 16 בדצמבר 1916) היה גנרל גרמני שפיקד על קורפוס ועל ארמיות במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת הקריירה.
פון פבק נולד בברלין למשפחה עם רקע צבאי. בשנת 1871 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, ושירת בחיל המשמר. פון פבק מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1906 מונה למפקד הדיוויזיה ה-28, בשנת 1910 מונה למפקד הקורפוס ה-15, ובשנת 1913 מונה למפקד הקורפוס ה-13.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון פבק מפקד הקורפוס ה-13 (וירטמברג) שהיה חלק מהארמייה החמישית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב הארדנים. באוקטובר 1914 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה במרוץ אל הים ובקרב איפר הראשון, שם פיקד על פלגת ארמייה בניסיון לכבוש את העיר איפר, אך לא הצליח במשימתו. ב-9 במרץ 1915 הועבר פון פבק לחזית המזרחית והקים את הארמייה ה-11. ב-27 במרץ 1915 נפצע אלכסנדר פון קלוק מפקד הארמייה הראשונה ופון פבק נשלח להחליפו, ועמד בראש הארמייה עד לפירוקה ב-17 בספטמבר 1915. על הצלחתו בקרבות קיבל את העיטור פור לה מריט. ב-22 בספטמבר 1915 הועבר פון פבק שוב לחזית המזרחית ומונה למפקד הארמייה ה-12. ב-5 באוקטובר 1916 מונה למפקד הארמייה השמינית ועמד בראשה עד ל-22 באוקטובר 1916, אז פרש מהצבא עקב מחלה.
בעקבות החמרת מחלתו התאבד פון פבק בגרמיש-פרטנקירכן שבבוואריה ב-16 בדצמבר 1916.
הארי קרוטו
סר הרולד וולטר (הארי) קרוטו, חבר החברה המלכותית (באנגלית: Sir Harold Walter (Harry) Kroto; ) היה כימאי בריטי ממוצא יהודי. זוכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1996, במשותף עם רוברט קרל וריצ'רד סמולי.
קורות חיים.
נולד בשם הרולד וולטר קרוטושינר בקיימברידג'שייר שבאנגליה לאב יהודי, ולאם נוצרייה. הוריו, אדית והיינץ קרוטושינר (שם משפחתם מהשפה השלזית). אביו ואימו נולדו בברלין, גרמניה והגיעו כפליטי המשטר הנאצי שנות ה-30, מאחר שאביו היה יהודי. קרוטו גדל בבולטון, לנקשייר. בשנת 1955 קוצר שם המשפחה ל"קרוטו".
למד כימיה באוניברסיטת שפילד.
אף על פי שחונך כיהודי, הארי קרוטו אמר שהוא לא רואה היגיון בדת, ושהוא הומניסט בעל שלוש דתות: אמנסטי אינטרנשיונליזם, אתאיזם והומור.
חינוך וקריירה אקדמית.
קרוטו למד בבולטון ונכנס לאוניברסיטת שפילד ב-1958. קיבל תואר ראשון בהצטיינות בכימיה ב-1961 ותואר דוקטור ב-1964. במהלך לימודיו שיחק בנבחרת הטניס והיה אף נשיא אגודת הסטודנטים האתלטים. מחקר פוסט-דוקטורט ביצע באוטווה שבקנדה. כיהן כנשיא החברה המלכותית לכימיה בשנים 2004-2002.
חייו האישיים.
בשנת 1963 נשא לאישה את מרגרט הנרייטה האנטר, סטודנטית באוניברסיטה. לשניים שני בנים, סטפן ודויד.
קרוטו זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1996, במשותף עם רוברט קרל וריצ'רד סמולי.
מוזיאון הנסיך פיליפה למדע
דלק צהוב-גרון
דלק צהוב-גרון (שם מדעי: Martes flavigula) הוא מין של דלק ממשפחת הסמוריים החי בדרום-מזרח אסיה באזורים הרריים.
הדלק הוא בעל תפוצה רחבה במזרח אסיה ולא נחשב מאוים. הוא אינו מפחד מבני אדם או מכלבים ובמקרים מסוימים אף מאולף.
זהו דלק בינוני בעל פרווה שחורה, לבנה, זהובה (באזור החזה) וחומה וזנבו ארוך ביותר. משקלו הממוצע 2.5–5.7 ק"ג ואורכו 500–719 מ"מ.
כמו רוב הסמוריים הדלק הוא אוכל-כול, והוא ניזון מהצומח, מפירות ומצוף, וממגוון מהחי. הדלקים צדים בזוגות ויאכלו כל חיה קטנה שתיקרה בדרכם: חולדות, ארנבים, נחשים, תרנגולים וביצים. הם טורפים גם מיני טרף גדולים בהרבה כמו פרסתנים קטנים איילי מושק, קופים, חזירונים ואף גורים של טורפים.
הדלקים מותאמים למגוון אזורי מחיה וגם להרים גבוהים כמו הרי ההימלאיה, ויש להם פרווה עבה השומרת עליהם מהקור. הם גם נפוצים ביערות טרופיים או סובטרופיים ותפוצתם משתרעת ממזרח רוסיה ועד לאיי ג'אווה ובורנאו. הוא נדיר באזור של מלזיה.
דלק דייג
דלק דייג (שם מדעי: "Martes pennanti") הוא מין של דלק ממשפחת הסמוריים והוא אחד ממיני הדלק הגדולים ביותר, כשמספר חוקרים רואים בו מין בסוג עצמאי (Pekania). הוא חי בצפון אמריקה בעיקר ביערות מחטניים מקנדה למרכז ומערב ארצות הברית, אך אינו נפוץ באקלימים יבשים.
מאפיינים.
דלק דייג מזכיר חתול במראהו ובממדיו. הזכרים גדולים באופן ניכר מהנקבות, ומגיעים למשקל 3.5-6 ק"ג ולאורך 90–120 ס"מ. פרוותו של הדלק ארוכה, ובחורף היא מתכהה ומתארכת מעט. הוא חי ביערות ומסוגל לטפס היטב, אך מעדיף למצוא את מזונו על קרקע היער. הוא טורף בעלי חיים קטנים כמו עכברים וסנאים, וגם גדולים יותר, כמו ארנבות שלג, פסיונים ואפילו עופרים של אייל. למרות שמו - דלק דייג - הוא צד דגים לעיתים נדירות.
דלק זה נמנה עם קבוצה קטנה של טורפים המסוגלים לצוד את הדרבן צפון אמריקני. הוא תוקף את הדורבן, מתעתע בו בזריזות ומקשה עליו להכות בו בזנבו הקוצני. תוך כדי כך הוא נושך ופוצע את הדורבן בראשו ובאזורים רגישים אחרים. לאחר כמה נשיכות הוא מכריע אותו, הופך אותו בזהירות ואוכל אותו. הוא טורף גם חיות משק צעירות כמו תרנגולות ואווזים, מה שגורם לחקלאים לרדוף ולצוד אותו. בנוסף, הוא ניצוד בשל פרוותו המשובחת.
למרות הדילול המכוון, דלק דייג אינו מצוי בסכנת הכחדה, ומצב השימור שלו מוגדר "ללא חשש".
דלק נילגירי
דלק נילגירי (שם מדעי: "Martes gwatkinsii") הוא מין של דלק האנדמי להרי נילגירי שבהרי גהט המערביים. הוא מצוי בסכנת הכחדה.
הדלק מזכיר מאוד את הדלק צהוב-הגרון, אך גדול ממנו ובעל גולגולת שונה מעט. צבעו פרוותו חום-אדמדם ובעל חזה צהוב או כתום עד לבטן וגם על הרגליים הקדמיות מעט. אורכו הממוצע 55-65 ס"מ ומשקלו כ2 קילוגרם.
לא ידועים הרבה פרטים עליו. הדלק נחשב ליצור יומי היודע לטפס על עצים וניזון ממכרסמים ומעופות קטנים.
דבקית
מדבקה
בולסלבייץ (פרובינציית לודז')
בולסלבייץ (בפולנית: Bolesławiec) הוא כפר במחוז ויירושוב שבפרובינציית לודז' בפולין, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נזכר לראשונה במאה ה-13, וקיבל זכויות עירוניות. מעמדו העירוני של היישוב ניטל ממנו בשנת 1870, בעקבות מרד ינואר.
יהודי בולסלבייץ.
יהודים התיישבו בבולסלבייץ החל מאמצע המאה ה-18, ועסקו תחילה בעיקר בפונדקאות. בסוף המאה ה-19 נבלמה התפתחות הקהילה כתוצאה מהגבלות מגורים על יהודים באזור.
ביישוב התקיימה קהילה עצמאית, ומסוף המאה ה-19 ועד ראשית המאה ה-20 כיהן במקום הרב משה יחיאל ברלאך. בין מלחמות העולם כיהן כרב הקהילה הרב י' בנייץ.
בשנת 1930 הוקם ביישוב סניף של "השומר הלאומי", ובתקופה זו בלטה במקום מפלגת הציונים הכלליים.
טרם מלחמת העולם השנייה חיו בבולסלבייץ למעלה מ-500 יהודים. עד אוגוסט 1941 חוסל היישוב היהודי בכפר, לאחר שאנשיו גורשו לריכוזים יהודיים גדולים יותר בסביבה, וגורלם היה זהה לגורל יתר היהודים במקומות אלו.
לאחר השואה שבו לכפר 8 יהודים בלבד, ובאוקטובר 1945 נרצחו כולם בידי פולנים.
The Night They Drove Old Dixie Down
The Night They Drove Old Dixie Down הוא אחד משיריהם המפורסמים של להקת הבנד. השיר נכתב על ידי רובי רוברטסון ופורסם באלבומם השני בשנת 1969.  גרסת הכיסוי לשיר שביצעה ג'ואן באאז בשנת 1971 עלתה לרשימת חמשת הלהיטים הגדולים באותו זמן.
תוכן השיר.
השיר נכתב על ידי רובי רוברטסון. מילות השיר מתארות את הימים האחרונים של מלחמת האזרחים האמריקאית ואת סבלם של תושבי הדרום הלבנים עם התבוסה במלחמה, שנצרבה בזיכרון. השיר מתאר במילים מרגשות את קורותיו של חייל בצבא הקונפדרציה, כאילו מדובר במלחמה שהסתיימה זה עתה. המילים "בחורף 65'" שעשויות לכאורה לדבר על תאריך שהיה שנים ספורות לפני כתיבת השיר, מדבר למעשה על חורף שנת 1865, התבוסה במלחמת האזרחים, מאה שנה לפני כתיבת השיר. השם דיקסי (Dixie) הוא הכינוי שנתנו אנשי הדרום למדינות הקונפדרציה (בדומה לכינוי הצפוני יאנקי). השיר מתאר את חייל הקונפדרציה וירג'יל קיין המשרת במסילת הרכבת שמריצ'מונד לדנוויל, ומלווה באירועים היסטוריים.
השיר מתחיל במילים "קוראים לי וירג'יל קיין, שירתתי על קו הרכבת מריצ'מונד לדנוויל' / עד שהפרשים של סטונמן הגיעו וחיבלו שוב במסילה. / בחורף 65' רעבנו כמעט למוות. ב-10 במאי ריצ'מונד נפלה. / אני זוכר זאת היטב:  הלילה שבו הכריעו את דיקסי הזקנה".
רוברטסון סיפר שהמוזיקה הייתה בראשו עוד קודם אך רק בהמשך חשב על הרעיון לשיר, ואז עשה מחקר נוסף. חבר להקת הבנד, לבון הלם, יליד ארקנסו, הצהיר כי הוא סייע במחקר לצורך כתיבת המילים. בספרו מ-1993 This Wheel's on Fire, כתב הלם:"רובי ואני עבדנו על המילים "בלילה שבו דיקסי הזקנה נפלה",  אני זוכר שלקחתי אותו לספרייה, כדי שיוכל לחקור את ההיסטוריה וגאוגרפיה של אותם זמנים, ולכתוב על הגנרל רוברט אי לי בצורה ראויה".
להקת הבנד ביצעה את השיר בהופעות לעיתים קרובות, והוא נכלל בשני אלבומי רוק של הלהקה.
הפעם האחרונה בה ביצע לבון הלם את השיר הייתה בהופעה  The Last Waltz  בשנת 1976.
גרסת הכיסוי של ג'ואן באאז.
גרסת הכיסוי המצליחה ביותר של השיר בשפה האנגלית הייתה גרסה ידי ג'ואן באאז שפורסמה בשנת 1971.  גרסה זו הגיעה לשיא בהשמעות והשיר דורג במקום השלישי בבילבורד הוט 100 של אותה שנה, הופיע חמש פעמים במצעדי הפזמונים בארצות הברית כשיר המושמע ביותר, וזכה באלבום זהב.
ביקורת.