ספרו של ג'פרי היווה בסיס לסופרים בריטיים וולשים רבים. הספר זכה לפופולריות רבה ביותר בשלהי ימי הביניים עת בה ראו בו ספר היסטוריה מדויק (אף שהיו גם שביקרו את הספר ובהם ויליאם מניובורג וגיראלדוס קאמברנסיס.
בתקופת מלכותו של אדוארד הראשון התבססה מדיניות החוץ הבריטית ביחס לסקוטלנד על טענות המופיעות בספר לזכות השליטה האנגלית בסקוטלנד, וכן על נבואות הקוסם מרלין.
הספר תורגם לצרפתית נורמנית בשנת 1155 ולאנגלית אמצעית על ידי לייאמון בראשית המאה ה-13. בשלהי המאה ה-13 תורגם הספר לוולשית.
מאז פרסום הספר הוא נחשב לטקסט היסטורי מדויק, ורפאל הולינשד שילב אותו בספרו "כרוניקות" שנכתב במאה ה-16.
רק בעת החדשה החלו היסטוריונים לפקפק במהימנות הספר, וכיום סבורים כי מדובר בבדייה.
עותקים שנשמרו.
מספר רב של עותקים מהספר נשמרו מימי הביניים ועד ימינו. מתוך כ-215 עותקים, כמה עשרות הועתקו עוד באמצע המאה ה-12. בין העותקים השונים יש מספר שינויים, ואף בין העותקים מהמאה ה-12 ישנם מספר הבדלים המכונים כיום "הגרסאות הראשונות" ('First Variant'). עיקר ההבדלים - בהיעדרם של ההקדמה לספר, ובסיפורים מסוימים החסרים בחלק מהגרסאות. ייתכן שמדובר בניסיונות קדומים להוסיף לטקסט סיפורים או לגרוע ממנו סיפורים.
אלפונסו פורד
אלפונסו ג'ין פורד (באנגלית: Alphonso Gene Ford; 31 באוקטובר 1971 - 4 בספטמבר 2004) היה כדורסלן אמריקאי. פורד, ששיחק בעמדת הקלע, היה אחד מהקלעים הבולטים בהיסטוריה של כדורסל המכללות.
שנים מוקדמות.
לאחר התיכון בעיר הולדתו גרינווד שבמיסיסיפי, הגיע פורד לאוניברסיטת מיסיסיפי ואלי סטייט, והיה הקלע המצטיין מבין שחקני השנה הראשונה ב-NCAA עם 29.9 נקודות למשחק. בעונתו השנייה קלע 32.9 נקודות למשחק, ודורג שני מבין כל שחקני הליגה. פורד היה לשחקן הראשון שקלע מעל 25 נקודות בממוצע למשחק בארבע שנים רצופות ב-NCAA ומדורג רביעי מבין קלעי כל הזמנים בליגה עם 3,165 נקודות.
קריירה מקצוענית.
NBA ו-CBA.
פורד, שנבחר בדראפט ה-NBA של 1993 על ידי פילדלפיה 76', שיחק רק 11 משחקים בשתי עונותיו הראשונות ב-NBA: שישה משחקים במדי סיאטל סופרסוניקס וחמישה במדי פילדלפיה. במהלך שתי העונות הללו (1993/94 ו-1994/95) שיחק פורד גם בליגת ה-CBA בשורות קבוצת טרי-סיטי צ'יינוק, שם באה לידי ביטוי יכולת הקליעה שלו והוא סיים את עונתו הראשונה עם ממוצע של 22.8 נקודות למשחק. הופעותיו זיכו אותו בתואר רוקי השנה בליגה, קנו לו מקום בחמישיית העונה ובהשתתפות במשחק האולסטאר של הליגה. בעונה השנייה קלע בממוצע 24 נקודות למשחק והשתתף שנית במשחק האולסטאר.
המעבר לאירופה.
לאחר שלא הצליח למצוא את מקומו ב-NBA עבר פורד לנסות את מזלו באירופה, בקבוצת אואסקה הספרדית. למרות שהציג יכולת טובה וסיים את עונת 1995/96 עם 25.1 נקודות בממוצע למשחק לא הצליח למנוע את ירידתה של הקבוצה לליגת המשנה. לאחר מכן עבר לליגה היוונית, שם סיים כמלך הסלים עם 24.5 נקודות בממוצע למשחק והוביל את קבוצתו פאפאגאו למקום השביעי המכובד.
לפני פתיחתה של עונת 1997/98 אובחן פורד כחולה לוקמיה, מה שגרם לקבוצתו פאפאגאו להתיר את חוזהו. למרות טיפולים מפרכים שעלו לו בכך שהחמיץ את עונת 1997/98 במלואה, היה נחוש פורד לחזור ולשחק. הוא חתם על חוזה לעונה אחת עם קבוצת ספורטינג אתונה היוונית. פורד, שדרך הכדורסל הצליח להילחם במחלה בצורה מעוררת כבוד, סיים יחד עם קבוצתו במקום ה-11.
פורד חתם לשנתיים בקבוצת פריסטרי, שהייתה גדולה יותר ובעלת ציפיות גבוהות יותר מאשר קבוצותיו הקודמות. הוא הוביל את הקבוצה למקום החמישי עם 22.5 נקודות למשחק, והצליח להשאיר את חותמו במועדון. בגביע קוראץ' הוא קלע 20.7 נקודות למשחק, עד אשר הודחה פריסטרי בשמינית הגמר על ידי אסטודיאנטס מדריד.
הפריצה וההצלחה ביורוליג.
עונתו השנייה של פורד בפריסטרי (2000/01) סימנה את הפריצה שלו. פורד, שנבחר לMVP של הליגה היוונית, הוביל את קבוצתו למקום השלישי בליגה. באירופה הצליח פורד לככב במפעל החשוב ביותר באירופה, היורוליג, כשהוא מסיים כקלע המצטיין בטורניר עם 26 נקודות למשחק, כולל משחק שיא בו קלע 41 נקודות נגד טאו ויטוריה בשלב הטופ 16. בסיום אותה עונה נבחר פורד לחמישיית העונה ביורוליג.
בעונת 2001/02 עבר פורד לאולימפיאקוס, שהציעה לו חוזה לעונה אחת בשווי מיליון דולר. פורד הובא על מנת להוביל את המועדון, שלא זכה בשום תואר מאז 1997, ולהחזיר אותו לצמרת הכדורסל היווני. אולימפיאקוס זכתה בגביע היווני, כשפורד מצטיין בחצי הגמר נגד פנאתינייקוס ובגמר נגד מארוסי. ביורוליג שוב סיים פורד כקלע המצטיין עם 24.8 נקודות למשחק, למרות שאולימפיאקוס הודחה בשלב הטופ 16, רחוקה משחק אחד בלבד מהעפלה לשלב הפיינל פור. פורד נבחר הפעם לחמישייה השנייה של היורוליג. בליגה הפסידה אולימפיאקוס בסדרת הגמר לאא"ק אתונה, כשפורד מחמיץ את שני המשחקים המכריעים בעקבות פציעה.
לאחר עונתו באולימפיאקוס קיצצו הקבוצות היוונית בתקציביהן לטובת שיפור המתקנים לקראת אולימפיאדת אתונה, וחוזהו של פורד לא חודש. פורד חתם על חוזה בקבוצת מונטפסקי סיינה האיטלקית. אמנם ממוצע הנקודות שלו ירד ל-17.9 למשחק, אך סיינה העפילה לפיינל פור של היורוליג ופורד נבחר לחמישיית הטורניר, בפעם השנייה. בליגה האיטלקית סיימה סיינה במקום הרביעי.
הסוף.
בעונת 2003/04 שיחק פורד בסקאבוליני פזארו האיטלקית, וקלע בממוצע 22.2 נקודות למשחק למרות השלב המתקדם של מחלתו. כתוצאה סיימה פזארו במקום הרביעי (המעניק השתתפות ביורוליג), וסיימה כסגנית מחזיקת הגביע.
בספטמבר 2004, פחות משבועיים לאחר שהכריז על פרישה מהיורוליג, נפטר פורד בממפיס שבטנסי כתוצאה ממחלתו. הנהלת היורוליג החליטה להנציח את זכרו על ידי קריאת פרס הקלע המצטיין על שמו. הראשון לזכות בפרס היה מחליפו של פורד בפזארו, צ'ארלס סמית'.
פורד הותיר אחריו אשה (פאולה) ושני ילדים: קארלדרק ואלפונסו ג'וניור.
גרשון ברגסון
גרשון בֶּרגסוֹן (21 באוגוסט 1913, שרפץ, פולין הרוסית – 14 בינואר 2009, ירושלים) היה מחנך וסופר ילדים ונוער ישראלי, מנהל מחוז ירושלים במשרד החינוך (1971–1983), מייסד המדור לספרות ילדים במשרד החינוך וראשו ומייסד כתב העת "ספרות ילדים ונוער" ועורכו במשך יותר משלושה עשורים.
ביוגרפיה.
ברגסון נולד בקיץ 1913 בעיירה שֶרְפְּץ שבפולין, בנם של לאה לבית זֶליגמן ויששכר, ואח לשבעה. למד מגיל ארבע ב"חדר" לימודי קודש, עברית ולימודי חול: טבע וחשבון. היה פעיל בתנועות הנוער היהודיות הציוניות "הנוער הציוני". בשנים 1932–1935 למד בסמינר למורים של רשת החינוך העברי בפולין "תרבות" בווילנה. בסמינר הכיר את מניה גייפמן (ילידת 1916), אשתו לעתיד.
בשנים 1936–1939 עבד כמורה בבית הספר היסודי "תרבות" בעיירה ניֶיסבִיז'. התמנה למנהל בית הספר של הרשת בעיירה קרטוז-ברזה ובאוגוסט 1939 הגיע לשם, אך בסתיו 1939 פלשו הנאצים לפולין והוא נמלט מזרחה לברית המועצות, לעיר רובנו, שם למד בבית ספר למוזיקה. עם הפלישה הנאצית לברית המועצות ב-1941 נמלט לפנים המדינה. התפרנס במשך תקופה מהוראת מוזיקה וזמרה, ואחר-כך גויס לעבודה במפעל כותנה באוזבקיסטן. בשואה נספו קרוב למאה מבני משפחתו, בהם הוריו.
לאחר המלחמה שב לפולין ופעל בהברחת פליטים במסגרת תנועת הבריחה. משם עבר לעיר מינכן שבדרום גרמניה (שבה התרכזה שארית הפליטה), היה חבר בהנהגת "הנוער הציוני", עסק בחינוך ילדים במחנות העקורים ובריכוז מחנות ההכשרה, וייסד וערך את עיתון תנועת "הנוער הציוני", "די ציוניסטישע שטימע" ('הקול הציוני').
בספטמבר 1947 עלה לארץ ישראל עם סרטיפיקט מזויף, והתיישב בקיבוץ אושה. ראש מחלקת עליית הנוער בסוכנות היהודית, משה קול, הציע לברגסון להיות שותף לייסוד מוסד חינוכי לילדים ניצולי השואה מאירופה – כפר הנוער אלוני יצחק – והוא היה למנהל בית הספר והמנהל הפדגוגי הראשון של הכפר (בין חניכיו: רופא הילדים פרופ' שאול יציב).
באלוני יצחק נולדו שני ילדיו: בנו (שאותו שכל במלחמת יום הכיפורים) ובתו שָׂרי.
לאחר מספר שנות ניהול והוראה, ביקש לעבור לתפקיד בארגון ופיקוח החינוך. ב-1955 עבר עם משפחתו לאשקלון, ובשנים 1954–1956 עבד, לצד עבודתו באלוני יצחק, באופן חלקי כמפקח כללי באזור הדרום. ב-1957 עבר לבאר שבע, ושימש בשנים 1957–59 כמ"מ מפקח מחוז הדרום של משרד החינוך.
בשנת 1960 עבר לירושלים, שבה התגורר עד מותו. מ-1960 ועד 1970 כיהן כמפקח ארצי. במסגרת תפקידו פעל להקמת מוסדות לילדים טעוני טיפוח ולקידום החינוך הקדם-מקצועי, ולקידום העמקת האוריינות והוראת ספרות ילדים.
. מ-1971 ועד פרישתו לגמלאות ב-1983 כיהן כמנהל מחוז ירושלים. התנגד לרפורמה במערכת החינוך שבמסגרתה הוקמו חטיבות הביניים.
ב-1972 יזם את פרס זאב לספרות ילדים ונוער (על שם סופר ומשורר הילדים וקצין חינוך ראשי של צה"ל, אלוף-משנה אהרן זאב), המוענק מטעם האגודה למען החייל, עיריית תל אביב ומשרד החינוך.
בשנת תשל"ד-1974 ייסד את המדור לספרות ילדים במשרד החינוך ואת הרבעון "ספרות ילדים ונוער" שיצא מטעם המדור; ברגסון עמד בראש המדור מאז הקמתו וערך את כתב העת במשך יותר משלושים שנה.
ב-1974 יזם את מפעל "הספר הטוב במחיר מוזל", שבמסגרתו מוצעים לילדי בתי הספר ספרים איכותיים במחירים מסובסדים.
מ-1978 הועמד בראש "קרן הספריות לילדי ישראל", לבקשתה של רחל ינאית בן-צבי, מייסדת הקרן (שבמקור נקראה "קרן בית הנשיא"), המספקת ספרי קריאה ליישובי עולים ולעיירות פיתוח.
פעמיים בשנה ארגן במכללה לחינוך ע"ש דוד ילין בירושלים סמינר לספרות ילדים.
לאחר פרישתו ב-1983 המשיך לנהל בהתנדבות את המדור לספרות ילדים.