לאחר מלחמת העולם השנייה, עוטר סמיון בכל עיטוריו. עד מותו עוטר בסה"כ ב-15 עיטורים וב-13 מדליות.
כמו כן, עוטר ב"גיבור ברית המועצות" 3 פעמים.
מורשת.
על אף האכזריות בה נהג במלחמת האזרחים, והיותו אחראי לאחת התבוסות האיומות במלחמת העולם השנייה, נחשב בודיוני בברית המועצות לדמות עממית ואהודה. על שמו נקראה העיר בודיונובסק שבקווקז, שהייתה בשנת 1995 למוקד התעניינות עולמי, כאשר מורדים צ'צ'נים השתלטו שם על בית חולים ולקחו בני ערובה. כן נקרא על שמו גזע של סוס גזעי שבודיוני סייע בפיתוחו. הכובע המיוחד, בעל החוד, שלבשו אנשי הצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים, ולאחריה, עד שנות ה-30 נקרא אף הוא על שמו "בודיונובקה". בודיוני ופרשיו הם נושא לשירי עם ושירי לכת רוסים, מהם ידוע בעברית השיר "על גדות הדנייפר" הכולל את השורה - "פרשים קוזקים מגדודי בודיוני - יוני / דוהרים לקרב".
בית גבריאל
בית גבריאל בכנרת הוא מרכז תרבות על שפת ים כנרת, על יד צמח. הוקם בשנת 1993 ביוזמת גיטה שרובר, על ידי קרן גבריאל שרובר בשיתוף פעולה עם המועצה האזורית עמק הירדן ולהנצחת בנה של גיטה, גבריאל שרובר.
המרכז תוכנן על ידי האדריכל אולריק פלסנר כשעיצוב הפנים הופקד בידיה של האדריכלית זוכת פרס ישראל דורה גד. המרכז כולל תיאטרון, אודיטוריום להרצאות וכנסים, גלריה לאמנות עם תצוגות מתחלפות, חדר עיון, חדרי ישיבות ומסעדה, וכן שני אולמות קולנוע המהווה מרכז תרבות אזורי.
ב-10 בנובמבר 1994 נערך במקום טקס חילופי מסמכי האשרור בין יצחק רבין לחוסיין, מלך ירדן כהמשך לחתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן.
מול בית גבריאל, בסבך הצמחייה בתוך הכנרת, פורצים החוצה "מזרקות מי הירמוך". אלה מים המועברים מנהר הירמוך לכנרת בצינורות במסגרת הסכם השלום עם ירדן. על פי ההסכמים, ישראל זכאית ל-25 מיליון מטר מעוקב בשנה. מים אלה משמשים להשקיית אדמות עמק הירדן ועמק בית שאן.
בין האמנים שהציגו בבית גבריאל: מנשה קדישמן, משה גרשוני, יעקב דורצ'ין, יאיר גרבוז, גרי גולדשטיין, ציבי גבע, מיכל נאמן, דגנית ברסט, תמר גטר, נורית דוד, רמי אטר ולארי אברמסון.
מקסים (כתב עת)
מקסים (באנגלית: Maxim) הוא כתב עת בינלאומי לגברים. מקורו של כתב העת בבריטניה ב-1995, אך מאז 1997 ממוקם בארצות הברית. קיימות כיום כ-17 גרסאות בינלאומיות שלו שמתפרסמות ב-76 מדינות והוא ידוע בשל הצגתן של תמונות של נשים ידועות (דוגמניות, שחקניות, זמרות) בלבוש מינימלי (אם כי לא בעירום).
היסטוריה.
חברת "דניס פאבלישינג" החלה להוציא את מקסים בבריטניה ב-1995. ב-1997 החלה להתפרסם גם גרסה אמריקאית. הגרסה האמריקאית נחשבת למצליחה ביותר, ומופצת ב-2.5 עותקים לגיליון. ב-2009 היו לחברה 31 מהדורות בינלאומיות בשפות שונות. בשנת 2007 החלה קבוצת העיתונות SBC להוציא את המגזין במהדורה עברית, אך הפסיקה לאחר שמונה גליונות.
בשנת 2006 סבל מירידה חדה בתפוצה (בדומה ל"מגזינים לגברים" אחרים), הן בארצות הברית והן במולדתו בריטניה ואף פורסם בתחילת 2007 כי דניס פאבלישינג שוקלת למכור את המגזין.
ביוני 2007 פורסם גיליון שלם במהדורה האמריקאית העוסק בדוגמניות מישראל ששירתו או שמשרתות בצה"ל, בתמיכת משרד החוץ.
רחובות האתמול
The Office
היום שהיה
היום שהיה היא תוכנית אקטואליה יומית המשודרת בערוץ 13, ששידורה החל בערוץ עשר ביוני 2003. התוכנית משובצת בסוף שעות הפריים-טיים (בדרך כלל, החל מ-23:00, כאשר מדי פעם אירועי ספורט מביאים להקדמה או עיכוב קל של שידורה), מועברת בשידור חי ומוגשת בידי טל ברמן.
החל מיומה הראשון של התוכנית ועד למיזוג רשת וערוץ עשר ב-16 בינואר 2019, המגיש הקבוע שלה היה איש הרדיו והתקשורת גיא זהר, כשבימי חמישי הוחלף בידי אריק וייס או חן ליברמן.
היסטוריה.
התוכנית עלתה לאוויר ב-8 ביוני 2003 בערוץ 10 ומטרתה הייתה למלא את משבצת חדשות הלילה בערוץ. את התוכנית יצרו יחדיו הערוץ וגיא זהר שגם מגיש אותם. קונספט התוכנית היה ליצור מגזין חדשות שונה.
את התוכנית עורך מתחילתה זאב חספר, למעט הפסקה בשנים 2007–2008 בהן שימש כמנהל אתר האינטרנט של הערוץ, ובמקומו מונה לתפקיד העיתונאי חנוך דאום. לאורך כמעט כל שנות התוכנית ערך אותה גם גיורא פרבר, שעזב בסוף 2010.
ב-2 בינואר 2008 נחגגה תוכנית האלף, במסגרתה התראיין גיא זהר וסיפר על תחילת דרכה של התוכנית. הקומיקאי מיקי גבע הופיע בחיקוי של זהר, שודרו פספוסים מן התוכנית ונערך מצעד קטעי "רגע של נחת" האהובים ביותר.
ב-23 באפריל 2008, הוגשה לראשונה ובאופן זמני על ידי אושרת קוטלר, לוותה בתקלות רבות אשר הביאו לסיומה מוקדם מהרגיל, ללא הודעה מוקדמת וללא כותרות סיום.
ב-24 בפברואר 2009, תוך כדי השידור החי, התפרצו שלוש נשים לאולפן ובראשן הבמאית אבתיסאם מראענה, והביעו את מחאתן על חוסר מתן תקציבים להפקות מקור מצד זכייניות הטלוויזיה. המפגינות הוצאו מן האולפן לאחר זמן קצר והוגשה נגדן תביעה על ידי הערוץ.
ב-17 ביוני 2009, לאחר שידור אייטם על תחרות שליחת הודעות טקסט (SMS) שנערכה בארצות הברית, החליט גיא זהר לערוך תחרות בקרב הצופים וביקש מהם לשלוח במהירות האפשרית משפט שנאמר על ידי אדולף היטלר. בעקבות זאת התקבלו תלונות רבות במוקד הרשות השנייה.
ב-14 באוגוסט 2014 הוגשה התוכנית בפעם האחרונה על ידי נסלי ברדה, שעזבה את חדשות עשר. את מקומה כמגישה המחליפה של התוכנית תפסה רומי נוימרק, שהחלה להגיש את התוכנית ב-21 באוגוסט 2014. כשנוימרק עזבה לשדר בכאן 11, הוחלפה על ידי ענת גורן ובהמשך, הצטרפו להנחיה גם אריק וייס וחן ליברמן.
ב-14 בינואר 2019, יום קודם לתחילת שידוריו של הערוץ הממוזג של "רשת" וערוץ 10, הגיש גיא זהר את התוכנית בפעם האחרונה, אחרי 15 שנים. לאחר פרישתו של זהר מהתוכנית, טל ברמן החליפו בערוץ הממוזג.
אפיון התוכנית.
התוכנית מוגדרת על ידי הערוץ כמגזין חדשות בקצב שונה, המסכם את כותרות היום באווירה נינוחה יותר ובנימה אישית. קונספט התוכנית אכן היווה חידוש בטלוויזיה הישראלית, שכן הוא יצר לראשונה קונטרה לממלכתיות ולרשמיות המאפיינות את מהדורות החדשות המרכזיות. לאורך התוכנית כולה המגיש יושב על שרפרף המזכיר כיסא בר כשמאחוריו צג פלזמה גדול, ומדווח בהרחבה יחסית על כל אחד מן האייטמים, תוך הבעת דעותיו ו/או מתן הערות אירוניות.
על פי גיא זהר, התוכנית נולדה כמעט במקרה, מתוך מטרה "להגיש את חדשות היום כסיפור ולא כאוסף כותרות מפוצצות". בימיה הראשונים של התוכנית הקריא זהר את האייטמים מתוך דפים שהיו בידו.
בעבר, כל תוכנית הסתיימה בפינה "רגע של נחת", בה מוגש אייטם נוסף בעל אופי הומוריסטי ופיקנטי, שמטרתו לסיים את התוכנית בצורה אופטימית וקלילה.
נתוני צפייה וביקורת.
על פי רוב מצליחה התוכנית לרשום נתוני רייטינג נאים, שאף עוברים לעיתים את מהדורות החדשות המרכזיות של ערוץ עשר וכאן 11. בסקר שנערך בחודש ספטמבר 2008 והוזמן על ידי ערוץ 10, גילו רוב הצופים אהדה כלפי התוכנית, ובאופן כללי העדיפו אותה על פני התוכנית "מה קורה" בעלת האופי הדומה המשודרת בערוץ 2.
עם זאת, אופייה של התוכנית זכה לביקורות שליליות לא מעטות, שטענתן העיקרית היא כי ההסברים המורחבים והמפורטים מדי ממעיטים בערכו של הצופה. שי צלר מ"מקור ראשון" כתב כי "נדמה שלזוהר אין דעות אמיתיות. ... ההסברים שלו גורמים לך לתהות האם הוא מתאים את הרמה לצופים בגיל ההתבגרות". רונן גיל הביע ב-"nrg מעריב" את רדידותה של התוכנית בעיניו כשכתב כי היא "במיטבה גרסה טלוויזיונית לדף האחורי של עמודי החדשות בעיתון".
בינואר 2008, עם תחילת העונה החמישית של תוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת", הוצגה פארודיה על התוכנית ועל גיא זהר (בחיקוי על ידי אסי כהן). דמותו של זהר הוצגה כמי שמתיימר להעביר דיווחים בצורה אישית ומעניינת, אך למעשה אינו מחדש דבר ואינו מספק שום חומר למחשבה.
יצחק גראנבום
יצחק גראנבום (Izak Graanboom; 1738 - 12 במרץ 1807), הרב של עדת ישורון הפורשת באמסטרדם, מחבר הספר זרע יצחק.
יצחק גראנבום היה יליד שוודיה, גר צדק, ששימש בקהילת אמסטרדם הישנה בתפקידי הוראה ורבנות. הוא היה לרב הראשון של קהילת "עדת ישורון" ול"זמר הראשון" בבית הכנסת שלה. הוא הנהיג שינויים שונים בתפילה בציבור, בסידרי בית הכנסת ובתכני התפילה, למשל: ביטול תפילת אב הרחמים.
חיים יהודה ליב אוירבך
זיכרון סטטי בעל גישה אקראית (SRAM) הוא רכיב אלקטרוני הבנוי ממוליך למחצה ומשמש כזיכרון מחשב. המילה "סטטי" מורה שזיכרון זה אינו זקוק לרענון, ותכנו זמין בכל רגע. משום שאין צורך ברענון, ומסיבות נוספות, SRAM מהיר יותר מהתקני זיכרון אחרים דוגמת DRAM. התכנון המקובל של סיבית SRAM מבוסס על מעגל הבנוי משני מהפְכים שנמצאים בליבו. להבדיל מהתקני זיכרון אחרים, מעגל SRAM צורך הספק במשך כל הזמן, ולא רק בזמן קריאה וכתיבה. זיכרון SRAM הוא נדיף: ברגע שנפסק ההספק למעגל, רכיב ה־SRAM מאבד את תוכנו.
מצבי פעולה.
לתא SRAM יש שלושה מצבים אפשריים:
הקונצ'רטים הברנדנבורגיים
רמז
מחנה הריכוז ואיווארה
מחנה ואיווארה היה מחנה ריכוז, שהוקם בנפה הכפרית ואיווארה (אסטונית: Vaivara) במחוז אידה-וירו בצפון-מזרח אסטוניה.
היסטוריה.
מחנה הריכוז ואיווארה הוקם בשנת 1943 כדי לשמש מחנה עבודה במסגרת ארגון טודט וכתחנת מעבר בגירושם והשמדתם של שבויי מלחמה סובייטיים ויהודים מהגטאות בלטביה וליטא.
מאוגוסט 1943 עד ספטמבר 1944 שימש כמחנה מרכזי מתוך 21 מחנות, בהם לגדי, שפעלו באסטוניה בתקופת הכיבוש הנאצי. במחנה עברו כ-21,000 יהודים. במחנה הוחזקו בו-זמנית כ-1,300 איש, בעיקר יהודים. בין האסירים היו גם רוסים, דנים, אסטונים ואחרים.