למד באופן רשמי עד סוף בית הספר העממי (כיתה ח'), ואחר כך יצא לעבוד. הצטרף לתנועת "הנוער העובד", והיה שותף להקמת קיבוץ נען בשנת 1930. בשנת 1937 בנה בקיבוץ, במו ידיו בית חימר, בה התגורר.
במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי. מכתביו למשפחתו ולחבריו בקיבוץ שכתב במהלך המלחמה (אוגוסט 1940–נובמבר 1943), נערכו על ידי משה ברסלבסקי ויצאו לאור בשנת 1944 (בעודו בחו"ל) בהוצאת הקיבוץ המאוחד בספר בשם "מכתבים מהמדבר", שזכה להצלחה.
בשנת 1946 זכה הספר (בתרגומו לאנגלית) בפרס לואי למד (Louis Lamed) לספר עברי.
ביוני 1946, בעת חיפוש של הצבא הבריטי בקיבוץ נען במהלך השבת השחורה, הוכה בראשו, נפצע ואושפז בבית חולים בריטי בסרפנד.
מוסנזון היה עורך עיתון הנוער העובד "במעלה", וטיפח דור של כותבים, בהם דן אלמגור, משה בן שאול, אוריאל אופק, משה דור ורבים אחרים.
מוסנזון הלך לעולמו בשנת 1979, ונקבר בקיבוץ נען, שבו חי רוב חייו.
לאחר מותו ראה אור ספר מכתבים נוסף: "מכתבים מהדרכים".
משפחתו.
משה היה אחיו של יגאל מוסינזון ודודו של עמוס מוסנזון.
מוסנזון היה נשוי שלוש פעמים, ונולדו לו חמישה ילדים.
בתחילה נישא ללאה שרשבסקי. זמן קצר לאחר לידת בתם התגרשו השניים, והוא נישא לזלדה ווסקובויניק. לאחר גירושיו ממנה נישא ב-1958 למלכה וינטראוב.
מנישואיו הראשונים נולדה בתו הבכורה, הסופרת דבורה עומר. מנישואיו השניים נולדו שני בנים ובת: ד"ר רן מוסנזון (כלכלן חקלאי), גיורא מוסנזון (מומחה ההשקיה של קיבוץ נען) ועירית מוסנזון-שרייר (ד"ר לפילוסופיה וחקלאית). מנישואיו האחרונים נולדה הסופרת ורד מוסנזון.
אזורי הכיבוש בגרמניה
עם כיבושה של גרמניה בידי בעלות הברית בסיומה של מלחמת העולם השנייה, חולקה גרמניה מערבית לקו אודר-נייסה לארבעה אזורי כיבוש למטרות ניהול בהתאם להבנות ועידת יאלטה. בתקופה שבין 1946 ל-1949 ובמקביל חולקה גם העיר ברלין לארבעה אזורים.
האזור האמריקני כלל את אזור המדינות בוואריה והסן אשר בדרומה של גרמניה ואת חלקיה הצפוניים של המדינה המודרנית באדן-וירטמברג. גם ערי הנמל הצפוניות ברמן (שעל גדות הווזר) וברמרהאפן (במקום המפגש של הווזר עם הים הצפוני) הושמו תחת ממשל צבאי אמריקני עקב רצונם של האמריקנים בנקודת מאחז בצפונה של גרמניה.
האזור הבריטי כלל את המבורג (על פי הגבולות ששורטטו בידי הנאצים בשנת 1937), שלזוויג-הולשטיין (שהוקמה על בסיס הפרובינציה הפרוסית בשם זה), סקסוניה התחתונה (אחודן של בראונשווייג, אולדנבורג ושאומבורג-ליפה עם פרובינציית הנובר הפרוסית), ונורדריין-וסטפאליה (איחודן של ליפה, חלקה הצפוני של ריינלנד ווסטפאליה)
האזור הצרפתי היה אזור קטן שניתן לצרפתים מידי הבריטים והאמריקנים וכלל את מדינת באדן, ריינלנד-פפאלץ וכן חבל הסאר ניתן לצרפת תחת משטר פרוטקטורט.
אזור הכיבוש הסובייטי שבמזרח כלל את שטחי תורינגיה, סקסוניה, סקסוניה-אנהלט, ברנדנבורג ומקלנבורג-מערב פומרניה.
על שטחי הכיבוש של ארצות הברית, בריטניה וצרפת (למעט חבל הסאר) הוקמה בשנת 1949 הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ("גרמניה המערבית") ואלו על שטחי הכיבוש הסובייטיים הוקמה הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית.
ברלין המערבית הייתה בפועל מובלעת של גרמניה המערבית, אולם דה יורה הייתה תחת אזור הכיבוש בגרמניה, עד איחוד גרמניה ב-1990.
ישורון (מאסף תורני)
ישורון הוא מאסף תורני חצי-שנתי היוצא לאור בירושלים ובניו יורק מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20.
לפי הגדרת עורכיו, כולל המאסף .
היסטוריה.
המאסף יוצא לאור, בדרך כלל, פעמיים בשנה. הכרך הראשון הופיע בתשרי ה'תשנ"ז, כרך מ' יצא לאור בניסן ה'תשע"ט. כל כרך מכיל קרוב לאלף עמודים, ובו המדורים הבאים:
בין הישגיו של כתב העת ניתן למנות את הדפסתם של מאגדים שלמים של כתביהם של אישים נודעים, בדרך כלל מארכיוני המשפחות. לצד חומר תורני מהאישיות לה יוחד הכרך ובני חוגה, מופיע חומר היסטורי רב ערך כמו מכתבים בענייני ציבור ומסמכים נוספים. המערכת מוסיפה ביוגרפיה ומאמר הערכה על האישיות המסוקרת.
בין האישים שיצירתם הלא מודפסת נאספה במסגרת כתב העת, ניתן למנות את: הגאון מווילנה ותלמידיו (כרכים ד–ז), רבי דוד לוריא "הרד"ל" (ד–ו), הרב אברהם פרבשטיין (ז), הרב שלמה היימן (ח–ט), הרב יוסף דב הלוי סולובייצ'יק (ירושלים) (ח–י), הרב בנימין פולר (ט), הרב מרדכי גיפטר (י), הרב יחיאל מיכל פיינשטיין, הרב אלעזר מנחם שך (יא–יב), הרב דוד פרידמן (פינסק-קרלין), הרב זליג ראובן בנגיס (יב), הרב ישראל יעקב פישר (יג), הרב דב בריש ווידנפלד ("הגאון מטשעבין") וחתנו הרב ברוך שמעון שניאורסון (יג–יד), הרב יחיאל מיכל פיינשטיין (יד), הרב שלמה זלמן אוירבך (טו–טז), הרב מאיר שפירא מלובלין (טז), הרב מרדכי שלמה ברמן (יז), הרב יעקב יצחק רודרמן (יז–יח), הרב משה שמואל שפירא (יח–יט), הרב יחיאל מרדכי גורדון (יט), הרב ישראל גרוסמן (כ), הרב יוסף אליהו הנקין (כ–כא), הרב יעקב קנטרוביץ (כא), הרב ראובן גרוזובסקי (כא, כג), הרב נחום פרצוביץ (כב), הרב אריה לייב ליפקין (כג), הרב רפאל נתן נטע רבינוביץ (כג–כד), הרב פנחס הורוביץ "בעל ההפלאה", והרב נתן אדלר (כד–כה), הרב דוד צבי הילמן (כה), הרב פינחס הירשפרונג, הרב אברהם יעקב זלזניק (כו), הרב נתן צבי פינקל (מיר). רבי יעקב עמדן (ל). הרב זליג עפשטיין (לב). הרב הלל זקס (לג). הרב חיים שלמה ליבוביץ (לה). הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן (לט). הרב שריה דבליצקי, והרב זכריה געללעי (מ). הרב אליהו ברוך פינקל, והרב שריה דבליצקי (מא).
עם המשתתפים במאסף נמנים תלמידי חכמים, ראשי ישיבות ופוסקים, לצד אנשי מחקר ואקדמיה.
הקובץ נערך על ידי הרב שלמה גוֹטֶסמן מניו-יורק ולצדו פועלת מערכת בירושלים, ובין חברי המערכת נמנו במהלך שנות קיום המאסף הרבנים: מאיר שמחה סוקולובסקי, יחיאל שטרנברג, דוד קמנצקי, צבי גרטנר, ויהושע ענבל.
קישורים חיצוניים.
קובצי ישורון מאתר HebrewBooks:
שמואל טאג'יר
שמואל טאג'יר (תג'ר) (10 בינואר 1868 – 13 ביולי 1957) היה ממייסדי תל אביב.
קורות חיים.
טאג'יר נולד בט"ו בטבת תרכ"ח בסופיה שבבולגריה, אז בתחומי האימפריה העות'מאנית, ועלה לארץ ישראל ב-1879 עם הרב הראשי של עירו. אביו, חזקיה, הצטרף שנה אחר כך, והם התגוררו בירושלים. טאג'יר למד בבית הספר אליאנס בעיר.
ב-1890 נשא לאשה את סולטאנה בכר ישעיצ'י מהעיר העתיקה, שאביה ישעיה בכר שמואל היה גם הוא יליד סופיה. הזוג הצעיר התגורר בתחילה בעיר העתיקה, ואחר כך עבר לנחלת שבעה וליפו. ב-1909 היו בני הזוג טאג'יר בין המשפחות שנטלו חלק בהגרלת המגרשים של אחוזת בית, בעקבותיה בנו את ביתם בשדרות רוטשילד 3. לבני הזוג נולדו 10 ילדים, שניים מהם מתו בילדותם. בתם הבכורה היא הציירת ציונה תג'ר. בנה של ציונה הוא אברהם כ"ץ-עוז לשעבר חבר כנסת ושר החקלאות וממקימי קיבוץ נחל עוז.
נינם של בני הזוג טאג'יר הוא איש העסקים וחבר הכנסת לשעבר אראל מרגלית.
טאג'יר עסק עם אחיו יעקב במסחר. הם ייבאו רהיטים מאירופה, ומכרו אותם בחנותם שביפו. בנוסף, היו שותפים בעסק של בורסקאות, במסגרתו רכשו עורות, שלחו אותם לעיבוד בטורקיה, ואת העורות המעובדים מכרו ליצרני נעליים בארץ.
טאג'יר עסק גם בפעילות ציבורית, והיה בין מייסדיהם של מספר בתי כנסת בתל אביב וביפו, ובהם בית הכנסת אוהל מועד.
נפטר בקיץ 1957, ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
ביפו נקרא רחוב על שמו ושם אשתו לזכרם.
מאסף תורני ישורון
Escape the Fate
Escape The Fate (בראשי תיבות ETF) היא להקת פוסט הארד-קור אמריקנית מלאס וגאס. הלהקה נוסדה בשנת 2005 ומורכבת מ, טומאס בל, רוברט אורטיז וקווין גרופט.
אלבום המלא הראשון של הלהקה, "Dying Is Your Latest Fashion", יצא ב-26 בספטמבר 2006.
אחרי שנים של שינויים בהרכב ואופיה של הלהקה, יצא האלבום השני המלא של הלהקה, "This War Is Ours", ב-21 באוקטובר 2008, כך שהוחלף הזמר רוני רדקה בקרייג מאביט (לשעבר סולן ), הגיטריסטים ברייאן ומיכאל מוני (אחים) בגיטריסטים חדשים - קווין "Thrasher" גרופט וטומאס "TJ" בל, אשר החליף את מקס גרין כגיטריסט בס לתקופה קצרה ועבר לגיטרת קצב.
הזמר רוני רדאקי פוטר מהלהקה בשנת 2008, לאחר שנשלח למאסר לתקופה של שנה בשל סיוע לרצח אדם. כשעוד היה בכלא, עבד רוני על להקתו החדשה. קרייג מאביט, הזמר החדש, הצטרף ל-ETF בתור סולן ונאלץ לעזוב את הלהקות הישנות שלו - ו-.
שינויה של הלהקה מהווה גם שינוי בגוון המוזיקלי שלה ובאופיים של המעריצים. לאחר עזיבתו של הזמר רוני רדאקי בשנת 2008 והקמת להקתו המתחרה "" (ידועה גם כ-"FIR"), נוצרו קונפליקטים וריבים בין הלהקות ובין מעריצי הלהקות. חברי 2 הלהקות נהגו לכנות אחד את השני בשמות, קללות והסתות נגד הלהקה המתחרה. כל זאת בזמן שהלהקה המתחרה של רוני זוכה להצלחה רבה, יותר מזו שהייתה לו כשהיה חבר ב-Escape The Fate.
בשנת 2013 יצאה הודעה רשמית שאומרת ש-Escape The Fate מתכוננת להופיע בסיבוב הופעות חדש בשם "Bury The Hatchet" בשיתוף עם להקת Falling In Reverse. להודעה זו צורף סרטון מפתיע במיוחד ובו מצולמים רוני רדאקי (סולן ETF לשעבר, סולן FIR בהווה) וקרייג מאביט (סולן ETF בהווה) מתחבקים, משלימים ומדברים על מחילתם וסליחתם אחד כלפי השני. כאן נגמר הריב בין הלהקות, והחל האיחוד והשיתוף ביניהם.
היסטוריה.
התחלת האלבום "Dying is Your Latest Fashion" (משנת 2005-2006).
ב-23 במאי 2006, הלהקה הוציאה 5 שירים לאלבום EP שנקרא 'There's No Sympathy for the Dead'. אלבום ה-EP כלל שני שירים שנכללו לאחר מכן גם באלבום "Dying is Your Latest Fashion", שזכה להצלחה רבה.