בכל פרק בתוכנית התמודדו שלוש מתמודדות, בשלב הראשון נשאלו המתמודדות שאלות כלליות על טלנובלות כמו פרטי עלילה, שירי הנושא והשחקנים והמתמודדות הכי פחות טובה מודחת. בשלב השני שתי המתמודדות שנותרו משתתפות בסצנה מתוך טלנובלה בהשתתפות שחקנים מקצועיים, לאחר שלב זה הקהל באולפן מצביע מי ראויה לזכות בתואר "מלכת הלבבות".
בתוכנית מוצגות גם שאלות לקהל בבית ובין הזוכים מוגרלים פרסים, את התוכנית הנחו רמה מסינגר ויובל סגל.
עידו קליין
טימיש
טימיש (ברומנית: Timiș; בסרבית: Тамиш; בגרמנית: Temesch; בהונגרית: Temes) הוא הנהר הארוך ביותר הזורם בחבל באנאט ברומניה ובסרביה ונשפך לדנובה. בתקופה הרומית הנהר כונה Tibisis (טיביסיס) או Tibiscus (טיביסקוס). אורך הנהר הוא 359 קילומטרים, 241 ברומניה ו-118 בסרביה.
הנהר נתן את שמו לעיר טימישוארה ולמחוז טימיש ברומניה ולרוזנות טימיש בממלכת הונגריה, כשחבל הבאנאט היה חלק ממנה.
הנהר מהווה את הגבול בין רומניה ובין סרביה לאורך 3.3 קילומטרים. בחלקו התחתון, 53 קילומטרים, הנהר מתאים לשיט ספינות.
חוק הוקרה לאזרחים במערכות ישראל
חוק הוקרה לאזרחים במערכות ישראל, התשע״ז-2017 אושר בכנסת העשרים ב-20 במרץ 2017. מטרת החוק מוצגת בסעיף 1 שלו: "חוק זה נועד להסדיר את ההכרה בתרומתם של מי שפעלו בשעת חירום למען ביטחון המדינה ותושביה, להוקיר את פועלם ולבטא את ההערכה שהציבור רוחש להם."
דברי ההסבר להצעת החוק הרחיבו בהצגת מטרותיו:
הוראות החוק.
לאחר ששר הביטחון קבע אות מערכה, בהתאם לחוק העיטורים בצבא הגנה לישראל, יעניק שר הממונה על ארגון עזר אות מערכה לעובד או מתנדב בארגון העזר, שעמד בתנאים שקבע אותו שר, באישור הממשלה. ארגון עזר הוא מגן דוד אדום וכן "גוף שעיקר עיסוקו הצלת חיי אדם ושעזרתו נדרשת באופן מיידי לשם הצלת חיי אדם בעת התקפה, אשר שר הביטחון הכריז עליו ברשומות, בהסכמת השר שנקבע כאחראי על אותו גוף, ככל שנקבע, או השר הממונה על תחום פעילותו של אותו גוף, שהוא ארגון עזר".
בנוסף רשאי שר הביטחון, בהמלצת ועדה מייעצת ובאישור ועדת החוץ והביטחון של הכנסת, לקבוע תעודת מערכה שתוענק לאדם או לקבוצת בני אדם שתוענק כדלקמן:
טרם חקיקת חוק זה התקין שר הביטחון תקנות להענקת אות מערכה לאזרחים בגין מבצע צוק איתן. לאחר חקיקת חוק זה ובהתאם להוראותיו התקין שר הביטחון תקנות להענקת תעודת מערכה לאזרחים בגין המערכה ברצועת הביטחון.
ג'יפסי (סרט, 1962)
ג'יפסי (Gypsy) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1962 בבימויו של מרווין לרוי, עם רוזלינד ראסל, נטלי ווד וקרל מולדן בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על ספר ומחזה בשם זה מאת ארתור לורנץ המבוסס על האוטוביוגרפיה של שחקנית הוודביל והחשפנית ג'יפסי רוז לי משנת 1957 ובו תיאור חייה עם אחותה ג'ון ואמה רוז האבוק .
המחזמר הועלה לראשונה בברודוויי בשנת 1957 עם שירים של ג'ול סטיין למילים של סטיבן סונדהיים וכוריאוגרפיה של ג'רום רובינס.
ב-1993 הופק סרט הטלוויזיה "ג'יפסי" בכיכובה של בט מידלר.
תקציר העלילה.
רוז האבוק (רוזלינד ראסל) היא שחקנית וודביל מתוסכלת, גרושה שלוש פעמים ואם ללואיז (נטלי ווד) ולג'ון (אן ג'יליאן). ג'ון היא הכישרונית והמוחצנת ולואיז היא ביישנית ומופנמת.
אל השלושה מצטרף המפיק הרבי סומרס (קרל מולדן) המאוהב ברוז ורוצה להתחתן אתה אך היא דוחה אותו כל פעם. הבנות מופיעות בתיאטרוני וודביל עם קבוצת נערים.
לואיז וג'ון רוצים שרוז תתחתן עם הרבי והן יוכלו לקיים משפחה נורמלית. והן שרות "If Mama Was Married".
רוז מתייחסת לבנותיה כילדות אף על פי שהן גדלות. ג'ון מתייאשת ובורחת ביחד עם נער מהלהקה. הרבי ולואיז מנסים לשכנע את רוז להפסיק את ההופעות אך היא מסרבת. היא מקימה להקת בנות ומכריחה את לואיז להשתתף בה.
הם מגיעים לתיאטרון בורלסקה בויצ'יטה שם השחקניות הולכות חשופות ביותר. הרבי מסרב להופיע שם אך רוז מסכימה והוא עוזב אותן. אחת השחקניות של הבולרסקה חסרה ורוז משכנעת את לואיז להופיע במקומה.
לואיז מתגברת על ביישנותה ומופיעה באופן מגרה וחושפני ומכאן מתחילה הקריירה המזהירה שלה כחשפנית והיא משנה את שמה לג'יפסי רוז לי.
רוז באה לבקר אותה אך ג'יפסי מסבירה לה שכעת היא ברשות עצמה. לאחר שרוז שרה את שיר חייה "Rose's Turn" הן מתפייסות.
ויני רים
לביניה אלן "ויני" רים הוקסי (באנגלית: Lavinia Ellen "Vinnie" Ream Hoxie ; 25 בספטמבר 1847 - 20 בנובמבר 1914) הייתה פסלת אמריקאית. עבודתה המפורסמת ביותר היא פסלו של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן ברוטונדה של הקפיטול.
ראשית חייה.
לביניה אלן רים נולדה ב־25 בספטמבר 1847 במדיסון, ויסקונסין. אביה, רוברט, היה מודד במחלקת המדידות של הטריטוריה הצפון מערבית ועובד מדינה של טריטוריית ויסקונסין. אמה הייתה ממוצא סקוטי. אחיה רוברט התגייס לצבא הקונפדרציה בארקנסו ושירת בסוללת ודרוף. ויני למדה בכריסטיאן קולג' בקולומביה, מיזורי. דיוקן של מרתה וושינגטון (אשתו של ג'ורג' וושינגטון) שיצרה רים תלוי באולם הסנט של האוניברסיטה.
קריירה.
בשנת 1861 עברה משפחתה לוושינגטון הבירה לאחר שבריאותו של אביה החלה להתדרדר, והיא החלה לעבוד מחוץ לבית כדי לפרנס את משפחתה. רים הייתה אחת הנשים הראשונות שהועסקו על ידי הממשלה הפדרלית, כפקידת במשרד הדואר של ארצות הברית בין השנים 1862 עד 1866 במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית. היא שרה בכנסייה הבפטיסטית, וטיפלה בפצועים בבתי החולים בבירה.
בשנת 1863 הציג ג'יימס רולינס את רים בפני הפסל קלארק מילס. היא הפכה לחניכה בסטודיו לפיסול של מילס בשנה שלאחר מכן, בגיל שבע עשרה. בשנת 1864 הסכים הנשיא לינקולן לדגמן עבורה בבוקר במשך חמישה חודשים, והיא יצרה פסל חזה של דמותו. במהלך תקופה זו, רים החלה גם במערכת יחסי ציבור אינטנסיביים, מכרה תצלומים שלה ופנתה לעיתונות כאסטרטגיה שיווקית.
רים הייתה האמנית הצעירה והאישה הראשונה שקיבלה משימה כאמנית מממשלת ארצות הברית עבור פסל. היא קיבלה ליצור פסל שיש קררה בגודל מלא של לינקולן, בהחלטת הקונגרס ב־28 ביולי 1866, כשהייתה בת 18. היא השתמשה בפסל החזה הקודם של לינקולן בתחרות הבחירה לפסל בגודל מלא. עם זאת, היה ויכוח משמעותי על בחירתה כפסלת, בגלל החשש מחוסר הניסיון שלה והאשמות לשון הרע שהיא אשה עם מוניטין מפוקפק. היא הייתה ידועה ביופייה ובמיומנויות השיחה שלה, שכנראה תרמו להאשמות אלה. היא עבדה בסטודיו במרתף הקפיטול.
הסנטור אדמונד ג. רוס היה קרוב למשפחתה של רים במהלך משפט ההדחה של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'ונסון. רוס הצביע נגד הדחתו של הנשיא ג'ונסון מתפקידו, ורים הואשמה בהשפעתה על הצבעתו. היא כמעט נזרקה מהקפיטול עם פסל לינקולן הלא גמור שלה, אך התערבותם של פסלים מפורסמים מניו יורק מנעה זאת.
מרגע שממשלת ארצות הברית אישרה את מודל הגבס, רים נסעה לפריז, מינכן, פירנצה, ורומא, כדי לייצר פסל שיש מוגמר. בעת ששהתה ברומא, היא התמודדה עם שמועות שטענו כי העובדים האיטלקיים ולא היא, הם האחראים לפסל המרשים שלה של לינקולן.
כשהפסל הושלם, רים שבה לוושינגטון. ב־25 בינואר 1871 נחשף פסל השיש הלבן שלה של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן ברוטונדה בקפיטול, כאשר רים הייתה בת 23 בלבד. בהמשך היא פתחה סטודיו בניו יורק. בשנת 1871 הציגה ביריד המכון האמריקני.
היא חזרה לוושינגטון ופתחה סטודיו בשדרת פנסילבניה. היא לא הצליחה לזכות במספר מכרזי פיסול במשך כמה שנים, אבל בשנת 1881 היא זכתה בתחרות לפסל של האדמירל דייוויד ג' פרגוט. הפסל שלה, שנמצא בכיכר פרגוט, וושינגטון הבירה, נחשף ב־25 באפריל 1881.
רים התחתנה עם ריצ'רד הוקסי, מחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית, ב־28 במאי 1878. היה להם בן אחד. בעלה הועבר מחדש למונטגומרי, לאלבמה וסנט פול, מינסוטה.
עבודתה בעצם נפסקה במהלך נישואיה מכיוון שריצ'רד הרגיש שלא מתאים שאישה ויקטוריאנית תרוויח כסף, והיא מילאה את רצונו. לבסוף, היא ומשפחתה התגוררו ליד כיכר פרגוט, והיה להם בית קיץ באיווה סיטי, איווה.
רים עיצבה גם פסל של אינדיאנית, מעם סקויה, שהוצב באולם הפסלים בקפיטול.
היא נפטרה בוושינגטון ב -20 בנובמבר 1914.
רים ובעלה קבורים בבית העלמין הלאומי בארלינגטון.
הסעודה בבית לוי
"הסעודה בבית לוי" (1573) הוא ציור מאת הצייר פאולו ורונזה.
תיאור.
הציור "הסעודה בבית לוי" הוא ציור גדול ממדים, בגובה של 560 ס"מ, וברוחב של 1,039 ס"מ, המתאר את הסעודה האחרונה. ורונזה מיקם את ההתרחשות במעין מרפסת של ארמון מפואר, אליה מוליכים שני גרמי מדרגות שיש. במרכז הציור שולחן אוכל ועליו מפה לבנה בדגם משבצות. סביב השולחן מתוארים ישו, ושנים-עשר השליחים. ישו מאופיין בבגד אדום ובגלימה כחולה, וסביב ראשו אזור בהיר, כמעיין הילה. בצידי ההתרחשות, מתוארות דמויות רבות ובהן חיילים גרמנים, אנשי להטוטנים, ליצנים ועוד, המשקפים משתה בן התקופה. בנוסף, מתאר האמן גם בעלי חיים כגון כלב, הניצב למרגלות שולחן הסעודה האחרונה, וחתול המציץ מתחת למפה.
המרפסת בה מתרחש התיאור מעוצבת כאכסדרה של שלוש קשתות, הנשענות על עמודים בעלי כותרות בסגנון קורינתי. הקשתות מופרדות זו מזו בעזרת עמודים הנושאים ארכיטרב ובו תבליט צמחי וקרניז. מן המרפסת נשקף נוף עירוני.
היסטוריה.
הציור הוזמן על ידי הדומיניקנים עבור המנזר שלהם שבכנסיית סאן זניפולו , על מנת להחליף את ציור "הסעודה האחרונה" מאת טיציאן, שניזוק בשריפה שהתרחשה ב-1571. ורונזה השלים את הציור ב-1573. על חלקם התחתון של שני עמודים, הקבועים במרכז גרמי המדרגות, מופיע תאריך השלמת הציור בלטינית: A. D. MDLXXIII - DIE. XX, APR. (ה-20 באפריל 1573).