הרב כשר גם מניח שאפשר שמדפיס הזוהר מתוך כתב יד מסוים, הדפיס גם הערות שהיו בשולי אותו כתב היד (הנקרא שגיאת המעתיקים) תופעה מצויה לגבי חיבורים אחרים. כך לדוגמה בזוהר פרשת עקב נמצא קטע המועתק מספר "שולחן של ארבע" של רבנו בחיי אשר חי אחרי הרב די-לאון.
והוספות מאוחרות אלו אין בהן כדי להעיד על עיקר ספר הזוהר.
הרב יהודה לייב הלוי אשלג כתב בהקדמת פירושו "הסולם" לזוהר כי לא מצא מקום לחקור בייחוס הספר, כי לפי תוכנו של הספר, גם אם היה מתברר לו שהמחבר הוא רבי משה די לאון או כל מקובל אחר, היה ערכו של המחבר עולה בעיניו יותר מכל התנאים ורשב"י בכללם; ושלא היה מתפלא אם היה מגלה כי המחבר הוא אחד מהנביאים או משה רבינו שקיבל אותו מאלוהים במעמד הר סיני.
הסברים התומכים בקדמות הספר.
שיבושים וטעויות לשוניות.
תוספות מאוחרות אלו יכולות להסביר את הטענה בדבר שגיאות בארמית, המורות על כך שהכותב לא היה בקי בארמית של תקופת רשב"י. אך עיקר הזוהר הוא קדום והארמית שבו משובחת, כפי שכותב פרופ' גרשום שלום, ותלמידו פרופ' ישעיה תשבי. תשבי כותב שיש לזוהר סגולות ספרותיות מיוחדות, פאתוס נשגב ונמלץ, לשון פיוטית ציורית וכו', וכל המעלות האלה, אין בספרי הרב משה די לאון.
עם זאת שלל גרשום שלום את קדמות הזוהר, לאור שיבושים, טעויות והמצאות לשוניות שונות. על כך ענה הרב כשר כי חלק מהמצאות אלו צריך להבין כרובד נוסף שיש לפרשו בגימטריה או כחלק מראשי תיבות או רמזים באופן אחר. לשם דוגמה בפירוש לספר "שיעור קומה" (מובא ב"ראשית הקבלה" גרשום שלום, עמוד 220):
בהמשך הקטע מתפרשים השמות המוזרים והמשונים שלא מוכרים כשמות וכינויים לקב"ה: "בליתיה", "בזיתא", "בזיזתא", "המקוק הקטן" ו"קטל בעבור משוש", בדרך גימטריה, גימטריה במילוי (גימטריה שהיא צירוף הגימטריות של השמות המלאים של האותיות של המילה) ובצירופי אלפא ביתא שונים, כך שמילים משונות ומוזרות בספרי קבלה אינן ראיה לשגיאות וטעויות.
הרב כשר תולה שיבושים לשוניים שונים גם בשגיאות העתקה המצויים לרוב בכתבי יד של הספרות היהודית. להוכחה חיובית על קדמות הזוהר, מביא הרב כשר שמדרשים אשר לא היו ידועים באותו זמן, ואשר נתגלו מאוחר יותר במדרש הנעלם, או בכתבי יד שהיו בידי ה"ראשונים".
הרב כשר התווכח עם טענתו של גרץ, בעניין השמועה באיגרת רבי יצחק דמן עכו שר' משה די-לאון כתב את הזוהר בגלל מצוקה כלכלית ושאיפה לפרסום. לדעת הרב כשר, טענה זו אינה עומדת במבחן הביקורת המדעית משתי סיבות: טענה מדעית אינה יכולה להיות מבוססת על שמועה, ובנוסף, רבי יצחק דמן עכו עצמו, כאמור לעיל, השתכנע בקדמות הזוהר, ובחיבורו "מאירת עיניים" - פירוש על סודות הקבלה של הרמב"ן בפירושו לתורה, הנמצא בכתבי יד במוזיאון הבריטי ובעוד מקומות, מכנה הרב יצחק את הזוהר "מדרש ירושלמי", כלומר רבי יצחק עצמו ערער על טענה זו.
הזכרת שמות אישים מתקופה מאוחרת לרשב"י - כתיבת תלמידי רשב"י.
בזוהר מוזכרים שמות חכמים המאוחרים לזמן רשב"י. הרב כשר עונה לטענה זו כי לא רשב"י עצמו חיבר את הזוהר אלא תלמידיו ותלמידי תלמידיו במשך כמה דורות, על פי הדברים שקיבלו מרשב"י מדור לדור.
היעלמות הספר לאורך תקופה ארוכה.
כאלף שנה עברו מתקופת רשב"י ועד לגילוי ספר הזוהר בידי הרב די-לאון. לפי הטוענים לקדמות כתיבת הספר, קיומו הוסתר בין לומדי קבלה מועטים בלבד, ופרסומו היה נגד עקרונות הקבלה.
קישורים חיצוניים.
ספרי המאחרים את חיבור הזוהר
ספרי המקדימים את חיבור הזוהר
עמדת היעב"ץ
פסלטר רמסי
פסלטר רמסי או פסלטר רמזי (באנגלית: Ramsey Psalter) הוא כתב יד מאויר, של ספר תהילים שנכתב במאה ה-10. כתב היד הוא ספר תפילה נוצרי מסוג פסלטר המכיל את כל ספר התהילים, וכן תפילות נוספות. כתב היד נכתב, ככל הנראה, בין השנים 980 - 1000.
על פי סיגנונו, כתב היד נכתב בוינצ'סטר שבאנגליה וככל הנראה הוזמן על ידי מנזר רמסי - מנזר בנדיקטיני בעיר רמסי (ייתכן שעבור ראש המנזר אוסוולד מווסטר), וזאת מאחר שההקדשה של כתב היד היא לבנדיקטוס הקדוש, ובמהלך המאה העשירית מסדר רמסי היה המסדר היחיד באנגליה המוקדש לקדוש נוצרי זה.
האיורים בכתב היד הושפעו מאיורים אירופאים של התקופה, ובעיקר מסגנון האיורים המופיע בפסלטר אוטרכט, עם שימוש רב בשריגים שהיו נפוצים בעיטורים באותה תקופה. בכתב היד האותיות הראשונות של הפרקים מעוטרות, נוהג המופיע לראשונה בשפה האנגלית בפסלטר זה.
כתב היד היווה מקור השראה לאדוארד ג'ונסטון לעיצוב הקליגרפיה המודרנית של השפה האנגלית.
פסלטר רמזי
דגל יוגוסלביה
דגל יוגוסלביה היה הדגל הרשמי של יוגוסלביה בין השנים 1918 ו-1992. הדגל קיבל מעמד רשמי לראשונה בממלכת יוגוסלביה בעיצוב של צבעי הלאומיות הכלל-סלאבית-אדום, כחול ולבן-, ועם הקמת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה בשנת 1946 הוסף לו הכוכב האדום הסוציאליסטי.
הדגל הפסיק להיות בשימוש עם פירוק יוגוסלביה, אולם באיחוד סרביה ומונטנגרו השתמשו בדגל דומה ללא הכוכב האדום בין השנים 1992 ל-2006.
דגלי הרפובליקות בפדרציה היוגוסלבית.
לאחר מלחמת העולם השנייה, יוגוסלביה הפכה להיות פדרציה של רפובליקות סוציאליסטיות, המורכבת משש תת-רפובליקות. לכל אחת מהרפובליקות היה דגל ייחודי, שהורכבו מדגלי הלאומיות הפאן-סלאביים בתוספת סמלים קומוניסטיים ככוכב האדום והדגל האדום.
וסבולוד וישנבסקי
וסבולוד וישנבסקי (ברוסית: Всеволод Вишневский; 21 בדצמבר (8 בדצמבר לפי הלוח היוליאני שהיה נהוג באותה עת ברוסיה) 1900 - 28 בפברואר 1951, מוסקבה) היה מחזאי וסופר סובייטי. על פעילותו בתחום התרבות הוענקו לו מספר עיטורים ופרס סטלין בשנת 1937.
ביוגרפיה.
וסבולוד וישנבסקי נולד בסנקט פטרבורג. אביו היה אציל שעבד בתחום מדידת קרקעות. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא נמלט מהבית והתגייס. על הגבורה בקרבות לוישנבסקי הוענקו מספר עיטורים. בשנת 1917 וישנבסקי השתתף באירועי מהפכת אוקטובר בפטרוגרד ואחר כך במלחמת האזרחים ברוסיה. תחילה הוא היה בצי הסובייטי והחל משנת 1919 בארמיית הפרשים הראשונה. בהמשך הוא היה איש המנגנון המפלגתי בצי הבלטי ובצי הים השחור.
את הפעילות הספרותית וישנבסקי החל בשנת 1920. בשנת 1921 הוא ארגן בנובורוסיסק מופע על מרד קרונשטאדט שנמשך שמונה שעות.
כמעט כל מחזותיו של וישנבסקי הוקדשו לאירועים של מלחמת האזרחים ברוסיה. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הוא כתב מחזות כמו "אנחנו מקרונשטט", "האחרון והמכריע", "הטרגדיה האופטימיסטית". בשנת 1936 על פי תסריט של וישנבסקי צולם הסרט "אנחנו מקרונשטט" שהיה פופולרי מאוד וזכה להערכה רבה מסרגיי אייזנשטיין.
המחזה "הטרגדיה האופטימיסטית" נחשב למחזה קלאסי בתקופה סובייטית והועלה עדיין בתיאטראות רבים גם בשנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 1963 על בסיס המחזה צולם סרט שצפו בו 46 מיליון צופים.
וישנבסקי היה ידוע כי ראה בצורה שלילית את יצירותיהם של מיכאיל בולגקוב ומיכאיל זושצ'נקו, אך נודע כי שלח כסף למשורר אוסיפ מנדלשטם לאחר מעצרו.
במהלך מלחמת החורף ומלחמת העולם השנייה וישנבסקי היה כתב צבאי על העיתון פראבדה. את רוב המלחמה הוא עבר בלנינגרד הנצורה. בתקופה זו וישנבסקי כתב מספר מחזות על הגנת העיר שאף הועלו בתיאטרון שפעל בעיר.
בשנת 1944 וישנבסקי עבר למוסקבה והתמנה לעורך ירחון "זנאמיה". בהיותו עורך ראשי הוא פרסם בירחון נובלה של ויקטור נקרסוב "בשוחות של סטלינגרד" וכלל את היצירה בין מועמדים לקבלת פרס סטלין. הוא גם פרסם שורת יצירות של אנה אחמטובה שהיו בהמשך בסיס למערכה נגדה. בעקבות מערכה פוליטית נגד המשוררת, וישנבסקי גינה את היצירות שלה בפומבי.
בשנת 1949, לקראת חגיגות 70 של יוסיף סטלין וישנבסקי כתב את המחזה האחרון שלו "1919 הלא נשכח". המחזה הוצג במספר רב של תיאטראות סובייטיות ובשנת 1952 הוקרן על בסיסו סרט. בהיסטוריה של המחזות הסובייטיות המחזה מהווה דוגמה לשיר תהילה בלתי מסויג ליוסיף סטלין תוך התעלמות מוחלטת מעובדות היסטוריות.
וסבולוד וישנבסקי נפטר במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
ערך היתרון
בבלשנות, ערך היתְרון (או דרגת היתרון) הוא מבנה לשוני המבטא יתרון (במידה או בכמות) בתכונה שמתאר שם תואר או תואר הפועל ביחס ל-א' לעומת ב'. לדוגמה: "אבי חכם יותר מבני". דרגה זו היא האמצעית מבין דרגות ההשוואה – גבוהה יותר מערך הדמיון, המציין דמיון או זהות ("אבי חכם כמו בני"), ונמוכה מערך ההפלגה (סוּפֶּרלָטִיב), המציין עליונות מוחלטת ("אבי הכי חכם"). בשפות מסוימות (אך לא בעברית) יש שצורת היתרון מושגת על ידי נטייה של התואר או תואר הפועל (כלומר, על ידי שינוי בתצורה).
עברית.
בעברית ישנם רק מקרים ספורים של מילים מיוחדות המציינות ערך יתרון (כמו המילים "עדיף" או "מוטב", שפירושן "טוב יותר"). ככלל, ביטוי של ערך היתרון בעברית מושג באמצעות הוספת "יותר מ-" ("אבי חכם יותר מבני") או אות היחס "מ-" לבדה (אבי חכם מבני"; צורה זו נחשבת לרוב כשייכת למשלב גבוה יותר). באותו אופן, צורת ההפלגה: "אני הכי חכם" או, במשלב גבוה "אני החכם ביותר" או "אני החכם בעיר".
אנגלית.
באנגלית ישנן שתי צורות להטיות הרגילות של צורת היתרון וצורת ההפלגה בהתאמה. באחת, מוסיפים לסוף התואר er ופרושה הוא "יותר" ובשנייה מוסיפים est ופירושה הוא "הכי". לדוגמה: nice, nicer, nicest. דהיינו: נחמד, יותר נחמד, הכי נחמד. דוגמה במשפט: My sister is nice, his sister is nicer, but your sister is the nicest.