על פי צוואתו של רבי אלעזר, הוכתר בנו היחיד רבי אברהם שמואל למלא את מקומו כאדמו"ר. רבי אברהם שמואל נפטר בי"ג בשבט ה'תשמ"ד ונטמן ליד אביו.
לרבי אלעזר היו גם שתי בנות. שרה נישאה לרבי ישראל אברהם שטיין (ה'תרע"ו - ה'תש"ן) שמילא מקום חמיו כרב העיר פלטיצ'ן לאחר שחמיו עזב לבוקרשט. בשנת ה'תש"ז היגר לארצות הברית ופתח את בית המדרש פאלטישען בבנסנהורסט שבברוקלין. שינדל מלכה נישאה לרבי אהרן אריה הכהן כ"ץ (ה'תרע"ד - ה'תשמ"ט) שהיה רב קהילת "חברה לומדי ש"ס" בבוקרשט ואחר כך רב "קהל עדת ישורון" בפלטבוש. בשנת ה'תשי"ג פתח את בית המדרש קהל "בית אהרן".
הדור הרביעי.
בנו של רבי מרדכי שטיין, רבי יצחק, הוא גאב"ד "אבני שיש-פאלטישאן", בעבר היה ראב"ד בד"ץ קרלסבורג של רבי יחזקאל ראטה.
ימאנז'ה
ימאנז'ה (Iemanjá) היא אלת הים והגלים בדת הקנדומבלה ובדתות אפרו-ברזילאיות נוספות ומקורה בדתות הפולחן שבמערב אפריקה שם הימאנז'ה היא אלת המים המתוקים.
מקור.
דמותה של ימאנז'ה צמחה בדת היורובה במערב אפריקה בעיקר בניגריה, ובאנגולה. על פי היורובה, לימאנז'ה אין תפקיד מרכזי כל כך והיא אחראית על מי הנהרות והנחלים ועל המים המתוקים, והיא מתוארת כאישה עירומה בעלת כובע עץ בצורת קערה שנמצאת בהריון תמידי.
בברזיל.
בברזיל ימאנז'ה היא אלת הים והגלים וגם יצורי המים. האלה מתוארת כאישה יפה, מלאת עצמה ומסתורין, ולכן מלבד זה שהיא אלה חזקה היא גם אישה יפה ומאמיניה מתייחסים אליה כאל אלה, כאם וגם כמאהבת. בתרבות המלחים והדייגים בברזיל טביעה של מלחים נחשבת כמנוחת עולמים יחד עם אלת הים. ימאנז'ה היא אשתו של אושלה והיא אם האלים ובנה הוא אל המלחמה אוגום על פי המיתולוגיה האפרו-ברזילאית. דמותה היא המרכזית ביותר במיתולוגיה והיא בעלת שמות רבים ונקראת על פי אירועים וקבוצות שונות, כלומר שבזמן טקסי פולחן היא מכונה "האם והמלכה של המים", בהקשר של מוות היא מכונה יותר אינאי או הנסיכה איוקה כלומר "המלכה של הארצות מעבר לאופק", הנשים מכנות אותה בשם דונה מאריה והמלחים מכנים אותה ז'אנינה כלומר "ימאנז'ה אם המצולות".
הימאנז'ה מופיעה בהתגלמותן של דמויות שונות - לעיתים כאישה זקנה וחכמה, לעיתים כאישה בעלת רגל צולעת ולפעמים כאישה יפה רוקמת מזימות המחזיקה את חרבו על בנה.
דמותה הייתה שולית באפריקה, אך התפילות שהביאו השחורים ששרדו את המסע באוניות לברזיל לעבדות שיבחו את אלת הים והיא נהפכה לאם בני הילידים האפרו-ברזילאים.
טקסים וחגים.
חודש פברואר הוא חודש שבו נערכים טקסים דתיים שונים לכבוד ימאנז'ה גם בכנסית בונפים שבסלבדור ואחר כך על החופים ברחבי צפון מזרח ברזיל יוצאים סירות המשליכות מנחות אל הים, במנחות דברים סימבולים המבטאים את הבקשה כשכל חלק מביעה משהו וכולל פרחים, נרות, קמעות, מאכלים, נוצות, ביצים ועוד. הגלים מסמלים את שערה של האלה ואם המתנה חוזרת על החוף זה סימן שימאנז'ה דחתה את המתנה ושעתידה להיות שנה לא טובה.
בריו דה ז'יינרו נערך פולחן אומבנדה דומה לכבוד ימאנז'ה והוא נחגג כחלק מחגיגות הסילבסטר בו נערך פולחן דומה.
ימאנז'ה בתרבות ובפולקלור.
מלבד הטקסים והאמונה הדתית, דמותם של האלים השונים, בייחוד של ימאנז'ה חדרו עמוק מאוד לתרבות הברזילאית, ז'ורז'י אמאדו הוא הסופר הבולט ביותר, שנהג לחבר בספריו רומנים ואמירות שונות יחד עם טקסי פולחן הקנדומבלה והביא תיאורים שונים של דמותה ימאנז'ה בייחוד ב"דונה פלור ושני בעליה". בספרו "ים המוות", סיפר אמאדו על תרבות המלחים והדייגים בחופים ואמונתם בימאנז'ה.
סירדנה, היא סגנון מוזיקה שמדבר על מלחים ותרבות יורדי הים עם כוחות האלים במיוחד של ימאנז'ה, גם דוריבאל קאיימי כתב שירים שמתעסקים בכך, מלבד כל האלה ישנם מזמורים רבים קיימים בעת ביצוע טקסים המיועדים לימאנז'ה, כמו גם כלי נגינה ייחודים.
ריימונד פאולס
ריימונד פאולס (בלטבית: Raimonds Pauls; נולד ב-12 בינואר 1936 בריגה) הוא מלחין ופסנתרן לטבי וסובייטי. בשנת 1985 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. בשנת 1995 לפאולס הוענק "עיטור שלושת הכוכבים" - עיטור הגבוה של לטביה. פאולס שימש כשר התרבות של לטביה בין השנים 1990 ל-1993.
חייו.
ריימונד פאולס נולד בריגה למשפחת פועלים. בגיל 10 הוא התחיל ללמוד בבית הספר למוזיקה ליד הקונסרבטוריון של ריגה. בשנת 1953 הוא התחיל ללמוד נגינת פסנתר בקונסרבטוריון. בשנת 1958 הוא עזב את הלימודים והחל לנגן בבתי קפה. בשנת 1958 הוא התקבל לתזמורת ובשנת 1964 מונה למנהלו.
בשנת 1962 פאולס חזר ללמוד ובשנת 1965 סיים את לימודיו בקונסרבטוריון במסלול הלחנה.
במהלך שנות ה-70 וה-80 הוא היה מנהל של מספר להקות שפעלו בלטביה הסובייטית. באותה תקופה פופולריות שלו פרצה מעבר לגבולות לטבייה. הוא היה ידוע בכל רחבי ברית המועצות בין היתר הודות לשירים שהלחין ובוצעו על ידי אלה פוגצ'ובה, ולרי לאונטייב ולאימה ואיקולה. מילים לשירים אלו נכתבו על ידי איליה רזניק ואנדריי ווזנסנסקי. המלחין גם שיתף פעולה עם המשורר מיכאיל טאניץ'.
בשנים 1990-1993 ריימונד פאולס היה שר התרבות של לטביה העצמאית. במשך מספר שנים פאולס היה חבר של הפרלמנט הלטבי. בשנת 1999 הוצא לו להיות מועמד לנשיא אך פאולס סירב.
בשנת 1992 הוא ארגן תחרות שירים בינלאומית ביורמלה "הגל החדש" שמקיימת כל שנה והוא מכהן כיושב ראש שופטי התחרות.
בשנים 1994-1995 פאולס היה מנהל אמנותי של ביג בנד של הרדיו הלטבי.
הוא הופיע במהלך סרטון הביניים שהוצג במהלך זמן ההצבעות באירוויזיון 2003.
במהלך הקריירה פאולס כתב מספר רב של שירים. בנוסף לכך הוא כתב מוזיקה לסרטים ומוזיקה למחזמר. המחזמר האחרון שלו על פי סיפורי איסאק בבל על חיי היהודים באודסה הוצג בשנת 2012 בישראל.
גולמט שחור
גולמט שחור (שם מדעי: "Cepphus grylle") הוא מין של חופמאי מהסוג גולמט שבמשפחת האלקיים. רוב הגוף שחור, מלבד כתם לבן על כנפי העוף והרגליים אדומות. בחורף פלג-גופו העליון של אפרפר, ופלג-גופו התחתון לבן. אורכו כ-32 עד 38 ס"מ, ומוטת כנפיו היא 49–58 ס"מ.
בית הגידול המועדף על הגולמט בעונת הרבייה הוא חופים סלעיים, צוקים או איים בצפון האוקיינוס האטלנטי במזרח צפון אמריקה עד מיין בדרום, ובמערב אירופה, עד אירלנד בדרום. הגולמטים צוללים ושוחים מתחת לפני המים כדי לתפוס דגים. הגולמט ניזון בעיקר מדגים וסרטנים, אך גם מחרקים, רכיכות וחומרים צמחיים שונים.
בעונת הרבייה הגולמט משמיע צליל הדומה לשריקה.
יאמנז'ה
ישראל קליגלר
תמהיל השיווק
תמהיל השיווק הוא כלי שבעזרתו מנהלי שיווק מגדירים את האסטרטגיה השיווקית של הארגון. מקובל לחלק את תמהיל השיווק לארבעה תחומים:
מכיוון שבאנגלית ניתנה כותרת המתחילה באות P לכל אחד מהתחומים הללו, מקובל לקרוא לתמהיל השיווק ארבעת ה-Ps. יש המוסיפים תחום נוסף שהוא המיצוב (Positioning) ובכך מקבלים את חמשת ה-Ps.
מיזם אגירת מי נהר הקולורדו
מיזם אגירת מי נהר הקולורדו (באנגלית: Colorado River Storage Project) הוא מיזם לפיקוח על פיתוח אגן הניקוז העליון של נהר הקולורדו. מטרת המיזם לייצר ולספק חשמל מתחנות כוח הידרואלקטריות, לבצע בקרת שיטפונות ולאגור מים עבור המדינות השותפות למיזם בחלקו העליון של נהר הקולורדו ויובליו הראשיים. המיזם שייך ללשכת הטיוב של ארצות הברית (U.S. Bureau of Reclamation, בראשי תיבות USBR), סוכנות פדרלית הפועלת במסגרת מחלקת הפנים של ארצות הברית, אשר תפקידה העיקרי לפתח מקורות מים ומיזמי השקיה במערב ארצות הברית.
מאז התחלת המיזם ב-1956 הוא גדל והצטרפו אליו מספר מיזמים קשורים של ניהול מים ברחבי אגן ההיקוות של הנהר. ההיקף המקורי של המיזם והמוקד העיקרי כלל את חלקו העליון של נהר הקולורדו, ואת הנהרות גרין (Green), סן חואן (San Juan) וגניסון (Gunnison).
המדינות המשתתפות במיזם הן אריזונה, יוטה, ניו מקסיקו, קולורדו וויומינג.
היסטוריה.
הניסיון המתועד הראשון לנצל את מי אגן ההיקוות של חלקו העליון של הקולורדו נעשה בפורט ספליי (Fort Supply) בוויומינג ב-1854, כאשר חלק ממי הנהר "בלקס פורק" (Blacks Fork), יובל של הנהר גרין, הוטו לטובת השקיית שדות מקומיים. מפעלי הטיה נוספים של מי הנהרות באגן הקולורדו הובילו למחקרים מקדימים לפתח מערכת הטיה כבר ב-1902 כאשר הוקם שירות הטיוב (Reclamation Service), שמה הקודם של לשכת הטיוב.
ב-1922 חתמו שש מדינות של ארצות הברית על "הסכם נהר הקולורדו" (Colorado River Compact) שבו הסכימו רשמית על חלוקת מימי נהר הקולורדו ויובליו. כל מחצית מאגן הנהר קולורדו – האגן העליון, שחלקים ממנו שייכים לקולורדו, ניו מקסיקו, יוטה וויומינג – והאגן התחתון שחלקים ממנו שייכים לקליפורניה ונבדה – אמורה הייתה לקבל על פי ההסכם כ-9.3 מיליארד מ"ק מים מדי שנה. סך כל כמות המים השנתית שחולקה, כ-20 מיליארד מ"ק, הייתה הכמות שנמדדה באותה תקופה בליז פרי (Lee's Ferry - "המעבורת של לי", המקום היחיד לאורך הנהר שפעלה בו מעבורת משום שהייתה אליו גישה נוחה לשתי הגדות), 26 קילומטרים במורד הנהר מסכר קניון גלן של ימינו, אתר ששימש רשמית כגבול בין האגן העליון לאגן התחתון. בפועל התברר שמדידה זו הייתה תוצאה של אחת מהעונות הגשומות ביותר של דרום-מערב ארצות הברית ב-800 השנים האחרונות. על סמך מדידות בתקופה האחרונה ספיקת הנהר השנתית הממוצעת בליז פרי היא כ-16.7 מיליארד מ"ק. ובפועל היא משתנה בצורה קיצונית מדי שנה ונעה בין 4.9 מיליארד מ"ק ל-27 מיליארד מ"ק. עובדה זו גרמה לחוסר היכולת של מדינות האגן העליון לעמוד במינימום ההתחייבות שלהן למדינות האגן התחתון בשנים שחונות, ולאובדן של עודפי מים משמעותיים בשנים גשומות.