בשנת 1995 יצא לאור הספר "Dark Carnival: The Secret World of Tod Browning, Hollywood's Master of the Macabre" ("קרנבל אפל: עולמו הסודי של טוד בראונינג, אומן היצירה המקברית של הוליווד"), שחיבר סבאדה יחד עם דייוויד ג'. סקאל. הספר "Dark Carnival" היה הביוגרפיה הראשונה באורך מלא שנכתבה על חייו של טוד בראונינג, שנודע בעיקר בתור הבמאי של הסרטים "פריקס" (1932), "דרקולה" (1931) בכיכובו של בלה לוגוסי וכן כמה סרטים בכיכובו של לון צ'ייני. מרטין פ. נורדן כתב על הספר בכתב העת האקדמי "Journal of Popular Film &amp; Television" כי הוא מציג "ניתוח מעמיק ומרתק של אחד מבמאי סרטי הפולחן הראשונים של אמריקה". סטיבן א. אלפורד מהיוסטון כרוניקל ("Houston Chronicle") כתב כי "הספר "Dark Carnival" מצליח להשיב את המוניטין האבוד של אחד מהדמויות החריגות של הוליווד, שהושלך מזמן לתהום הנשייה".
ברונו לטור
מלקוב
מלקוב (בסלובקית: Malcov) הוא שמו של כפר ורשות מקומית בנפת ברדיוב במחוז פרשוב בצפון מזרח סלובקיה.
רשומות היסטוריות מזכירות את העיר החל משנת 1338 כאשר האזור היה בשליטת ממלכת הונגריה. מלכיה הונגריה העבירה את השליטה בכפר לאצילים שונים. מסוף המאה ה-15 ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-16 הכפר היה בשליטת ברדיוב.
הרשות המקומית ממוקמת בגובה של 410 מטרים, ומשתרעת על שטח של 18.876 קמ"ר. האוכלוסייה המשוערת היא כ-1460 נפשות.
יפה ברלוביץ
יפה ברלוביץ (נולדה ב-1937) היא חוקרת ספרות ופרופסור אמריטה במחלקה לספרות עם ישראל ע"ש יוסף ונחום ברמן באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה.
ברלוביץ נולדה ב-1937 וגדלה בפתח תקווה להוריה, אסתר (לבית פושטר) ויצחק ברלוביץ מראשוני האורזים העבריים בארץ וממייסדי אגודת "האורז" (1921, 1929). אחיינו של זרח ברנט, ממייסדי פתח תקווה (1878), ויוזם ומקים השכונה העברית נווה שלום ליד יפו (1891).
למדה בבית הספר התיכון ע"ש אחד העם בפתח תקווה, ושרתה בצה״ל בחיל המודיעין.
כסטודנטית, שימשה סגן עורך בהקמת העיתון "שער לקורא החדש", שבועון בעברית קלה, בהוצאת משרד החינוך והתרבות (1961 - 1963), וכן ייסדה וערכה את "הנוֹעֵר בערפל"- עיתון סטודנטים שיצא לאור במסגרת פעילות קונסול התרבות בשגרירות ישראל בלונדון (1964 - 1965).
סיימה תואר ראשון בספרות עברית ולשון עברית באוניברסיטה העברית (1963), ותעודת הוראה (1966). את לימודיה לתואר השני עשתה באוניברסיטת בר-אילן, ועבודת המ.א. בנושא "למהותה של ספרות ילדים" (1973), נכתבה בהנחייתו של פרופ' ברוך קורצווייל. המשיכה במסלול קדם-דוקטורט באוניברסיטת אינדיאנה, ארצות הברית (1976-1975, Early New England Literature) וסיימה את עבודת התיזה לתואר שלישי: "ספרות העלייה הראשונה כספרות מתיישבים ראשונים", במחלקה לספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן, (1979), בהנחייתו של פרופ' יהודה פרידלנדר. החלה כעמית מחקר במכון קורצוויל לחקר הספרות העברית (1982), ולימדה במחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן (1985 - 2005). סיימה בדרגת פרופסור מן המניין.
ברלוביץ הרבתה בכתיבה בעיתוני נשים ונוער מאמצע שנות ה-60: כמו "הארץ שלנו" (1964 - 1983), שם כתבה סיפורים קצרים ובהמשכים, והייתה בעלת מדורים עליהם חתמה בשמות עט שונים (רן הספרן, נעמה, ועוד), וכן "עיתון לאישה" (1969 - 1977), שם הייתה בעלת הטור "שיחות עם יעל" תחת שם העט: יפה בר לביא. פרסמה ביקורות ספרות בכתבי עת ובמוספים ספרותיים כמו: מאזנים, עיתון 77, אפיריון, דבר (משא), דבר הפועלת, מעריב ספרות ואמנות, הארץ תרבות וספרות, הארץ ספרים, ועוד. חיברה ערכים אנציקלופדיים ל-Encyclopedia Judaica ול-Jewish Women, A Comprehensive Historical Encyclopedia.
ברלוביץ היא אחת ממובילי המחקר בנושאי ספרות ותרבות העלייה הראשונה. מפעל נוסף שלה, שהפך לתקדים בחקר הספרות הארץ ישראלית - הוא קורפוס יצירותיהן הנשכח של סופרות-הנשים בתקופת היישוב (1898 - 1948) – דבר שסייע להחזיר את הנושא לסדר היום הציבורי והספרותי. ואכן עם האנתולוגיות שערכה בנידון, ועם מחקריה בסיפורת הנשים ובתרבותן, נפתח מסלול עיון פורה, הממשיך את עבודותיה. תחומי עיסוק נוספים במכלול פרסומיה: ספרות ההגירה היהודית בארצות הברית; מקומיות, הגירה ורב תרבותיות בספרות הארץ ישראלית והישראלית (דור בארץ/הממשות הכפולה); ספרות ילדים, פואטיקה ותקשורת; אעברה נא בארץ: מאה שנות ספרות מסע.
ברלוביץ מחזיקה בתפקידים אקדמיים וציבוריים (בוועדות שיפוט, במערכות כתבי עת בישראל ומחוצה לה), ומשנת 2008 היא יו"ר האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים ולחקר המגדר, עורכת את פרסומי האגודה והאתר. פרסמה סיפורים קצרים במוספי ספרות ובכתבי עת ספרותיים (כמו פרוזה ומשא [דבר]), בשם "מזלי עש" ו"בילי בלוך". בשנת 2006 – זכתה בפרס עיתון "הארץ" לסיפור הקצר, על ידי המדור ל"תרבות וספרות".
בשנת 2021 הייתה ברלוביץ חברה בוועדת לבחירת הזוכה בפרס ישראל בחקר הספרות.
ברלוביץ נשואה לד"ר אמנון בלוך.
פרסומיה.
ממחקריה.
● "הבריחה מן הזמן" (על מסע באב לאהרון מגד), משא לספרות, אמנות ועיון, בתוך: דבר, כ"ו טבת תשמ"א, 2
בינואר 1981, עמ' 18.
● "הדטרמיניזם בעיצוב דמותו של בן הדור השני ביצירתו של אהרון מגד", עיתון 77, ירחון לספרות ותרבות, גיליון 28, אב התשמ"א-אוגוסט 1981, עמ' 38–39.
● "הסיפור הקצר של אהרון מגדר וזיקתו לרומן (מבוא)", בתוך: אהרון מגד, מבחר סיפורים, בחרה והוסיפה מבוא: יפה ברלוביץ, אגודת הסופרים, תל אביב, 1989, עמ' 9 – 33.
● "מסע: מיום כיפור לשיחות קמפ דייוויד" ( על מסע באב לאהרון מגד), בתוך: יפה ברלוביץ, הטקסט המוסף, תל אביב, 1992, עמ' 108 – 115.
אולגה סחרוף
אולגה ניקולבנה סחרוף (Olga Sacharoff; 28 במאי 1889, טביליסי, האימפריה הרוסית - 1967, ברצלונה) הייתה ציירת ספרדית ממוצא גאורגי, שהשתייכה לזרם אמנות נאיבית ולסגנון הסוריאליזם.
חייה ועבודתה.
סחרוף נולדה בטביליסי גאורגיה (אז חלק מהאימפריה הרוסית), בת לאם ממוצא פרסי. אחרי שלמדה בבית הספר לאמנות בטביליסי , היא עברה למינכן ובאה במגע עם האקספרסיוניזם הגרמני. שם היא פגשה את בעלה לעתיד, הצלם והצייר אוטו לויד, שחי חיים אמידים מכספי אמו בשווייץ.
בשנת 1911 עברה סחרוף לפריז. היא הושפעה בתחילה על ידי פול סזאן ומאוחר יותר על ידי הקוביזם הקיצוני, או הקוביזם הסינתטי. היא ולויד היו חלק ממעגל חבריה של המהגרת הרוסייה מארי וסיליאף.
מלחמת העולם הראשונה הביאה את סחרוף ולויד לעבור לספרד בשנת 1915. הזוג התמקם תחילה במיורקה, ובשנת 1916 התיישב בברצלונה. היא שיתפה פעולה עם פרנסיס פיקבייה ב"מגזין 391", שפורסם בברצלונה ונחשב כמייצג את הזרם הדאדאיסטי. בין המופיעים בארבע חוברות המגזין היו גיום אפולינר ומארי לורנסן.
סחרוף הציגה בסלוני הסתיו של פריז אבל חיה בעיקר בברצלונה. כשהיא ולויד נפרדו בשנת 1929, סחרוף סבלה מדיכאון, והפסיקה לצייר למשך כחמש שנים. היא שבה והופיעה בשנת 1934 בתערוכה בגלריית Layetanas בברצלונה.
סחרוף עבדה באיור ספרים, כולל ספרה של קולט "ביתה של קלודין", ו"נייטוצ'קה" של פיודור דוסטויבסקי.
מרינה דיאמנדיס
מרינה למבריני דיאמנדיס (ביוונית: Μαρίνα-Λαμπρινή Διαμαντής; נולדה ב-10 באוקטובר 1985), ידועה בשם הבמה שלה, מרינה (Marina), ובשם הבמה שלה לשעבר, מרינה אנד דה דיימונדס (Marina and the Diamonds), היא זמרת-יוצרת ולשית.
דיאמנדיס נולדה בברינמאוור, לאם ולשית ולאב יווני, גדלה באברגווני ועברה ללונדון כנערה כדי להפוך לזמרת מקצועית, על-אף שהיה לה מעט ניסיון מוזיקלי. בשנת 2009 זכתה הזמרת לפרסום כאשר הגיעה למקום השני ב-"", סקר שנתי של מבקרי מוזיקה ואנשי תעשייה מטעם ה-BBC למציאת הכישרון המוזיקלי החדש והמבטיח ביותר. אלבום האולפן הראשון שלה, "The Family Jewels", יצא בשנת 2010, ושולבו בו סגנונות מוזיקליים כמו אינדי פופ וגל חדש. באותה השנה זכתה הזמרת בפרס המוזיקה של MTV אירופה, בקטגוריית המופע הבריטי הטוב ביותר.
האלבום השני של הזמרת, "Electra Heart", שיצא בשנת 2012, היה לאלבומה הראשון שהגיע לראש המצעד הבריטי, כשהסינגלים שלו, "Primadonna" ו-"How to Be a Heartbreaker", הפכו ללהיטים בינלאומיים. אלבום האולפן השלישי שלה, "Froot", פורסם בשנת 2015, והיה לאלבומה המצליח ביותר במצעד בילבורד 200 האמריקאי, שם הגיע למקום ה-8. לאחר סיום מסע הקידום שלו, יצאה הזמרת להפסקה בת שלוש שנים מהמוזיקה. בשנת 2018 השתתפה דיאמנדיס בסינגל "Baby" של הרכב המוזיקה האלקטרונית הבריטי קלין בנדיט. במצעד מדיה פורסט הישראלי הגיע סינגל זה למקום הראשון. אלבום האולפן הרביעי שלה, Love + Fear, יצא ב-26 באפריל 2019.
ביוני 2021 פרסמה הזמרת את אלבום האולפן החמישי שלה, "Ancient Dreams in a Modern Land", שמתוכו יצאו חמישה סינגלים.
ראשית חייה.
מרינה למבריני דיאמנדיס נולדה ב-10 באוקטובר 1985 בברינמאוור, וגדלה ליד העיירה הוולשית אברגווני. יש לה אחות גדולה אחת. אימה הוולשית ואביה היווני נפגשו באוניברסיטת ניוקאסל ונפרדו כשדיאמנדיס הייתה בת ארבע. לאחר שנפרדו, אביה חזר ליוון, בזמן שמרינה נשארה בוויילס עם אימה. היא תיארה את ילדותה כילדות פשוטה, שלווה ונורמלית. דיאמנדיס ציינה כי הייתה טום בוי בילדותה, וברוב הזמן שהתה בחברתם של חבריה הבנים ונהגה לשחק עימם בכדורגל.