במצב נורמלי הפרש זה שווה ל-15mEq/L. כשיש אצידוזיס מטבולי, יחד עם anion gap גבוה, זה יכול להצביע על מחלות שונות כגון אי ספיקת כליות, הצטברות של חומצות אקסוגניות וכו', בעוד שכאשר ה-anion gap ברמה רגילה, חושדים במחלות אחרות (למשל, מחלות מסוג RTA וכו' שיפורטו בהמשך). מצבים קלאסיים בהם גדל ה-anion gap הם מצבים בהם נוספת חומצה אחרת לגוף - למשל, חומצה לקטית, כאשר הביקרבונט ינטרל את המימן וייווצר אניון לקטט אשר מגדיל את ה-anion gap.
אצידוזיס מטבולי עם anion gap גבוה:
כדי להבחין בין הרעלות כאמור בסעיף ד', לבין מצבים אנדוגניים, ניתן לבדוק את ה-osmolal gap: במצבים של הרעלה ה-osmolal gap יהיה גבוה מהנורמלי.
אצידוזיס מטבולי עם anion gap נורמלי
טיפול באצידוזיס: למשל, על ידי מתן מלח ביקרבונט (סיבוכים - יכול לגרום לבצקת, להפוך לפחמן דו-חמצני, היפרנתרמיה, וכו'), ביצוע דיאליזה, מתן חומר המעודד מעבר של המטבוליזם למעגל קרבס (במצבים של lactic acidosis).
אלקלוזיס מטבולי.
אלקלוזיס מטבולי מאופיין בירידה ביוני המימן ועליה ב-PH בליווי עליה ברמות ביקרבונט בדם - התגובה הנשימתית היא עליה בלחץ החלקי של פחמן דו-חמצני.
ישנן מספר סיבות התורמות להיווצרות אלקלוזיס: אובדן של יוני מימן כתוצאה משלשולים, הקאות וכו', מעבר של יוני מימן אל תוך התאים, והוספת בסיס כלשהו לגוף. שימור האלקלוזיס או ה- maintenance נגרם כתוצאה מגורם נוסף אשר מונע מהכליה לתקן את האלקלוזיס. סיבות לכך יכולות להיות מצב בו נפח ה-ECV בגוף יורד - שפעול מערכת הרנין-אנגיוטנזין–אלדוסטרון (קיים היפראלדסטרוניזם אשר גורם לעליה בהפרשת אשלגן ובהפרשת מימן - הגברת האלקלוזיס). מצב נוסף שתורם לשימור האלקלוזיס: כתוצאה ממיעוט של כלור בגוף, הנתרן מצומד עם הביקרבונט ולא עם הכלור בצינור המאסף, ולכן הפרשת המימן גוברת, או מצבים של היפוקלמיה (מיעוט אשלגן בדם) אשר משפר את ייצור האמוניה וכתוצאה מכך הגדלת הפרשת החומצה.
סימפטומים קליניים: בלבול, התכווצויות, הפרעות קצב ועוד - סימפטומים הדומים לבעיות של היפוקלצמיה (ראו עוד במשק הסידן).
חולה, אשר נמצא באלקלוזיס מטבולי, ינסה לבצע פיצוי נשימתי על ידי הגדלת הלחץ החלקי של פחמן דו-חמצני (יחס של 0.75 עליה בריכוז הפחמן הדו-חמצני).
קיימות שלוש קבוצות של אלקלוזיס מטבולי:
אצידוזיס רספירטורי.
הגורמים לאצידוזיס רספירטורי הם מחלות, בהן מערכת הנשימה נכשלת בפינוי פחמן דו-חמצני - הוא מצטבר בדם והופך לחומצה פחמנית. הביקרבונט יעלה כדי לפצות על כך, אולם הוא לא ינטרל את החומצה הפחמנית, היות שהוא המלח שלה - הניטרול ייעשה על ידי בופרים תוך-תאיים, כאשר רמות הביקרבונט יישארו גבוהות. הסיבות לאצידוזיס רספירטורי יכולות להיות למשל פגיעה מרכזית, פגיעה בשרירי הנשימה, או מחלות ריאה (פגיעה בפרנכימת הריאה - ראו פתולוגיה של מערכת הנשימה).
סימפטומים קליניים: כאבי ראש, אי שקט, רעד, שקיעה במצב ההכרה - יחסית סימפטומים נוירולוגיים משמעותיים יותר מאשר באצידוזיס מטבולי. הטיפול נעשה על ידי הרחבת סימפונות, הנשמה ועוד - הזרמת חמצן למערכת הנשימה.
אלקלוזיס רספירטורי.
מצב שבו יש היפרוונטילציה, אשר מביאה להורדת הלחץ החלקי של פחמן דו-חמצני בדם. במקרה כזה הביקרבונט יירד, כמנגנון פיצוי (הפוך מאצידוזיס). נגרם כתוצאה מבעיה פסיכוגנית (היסטריה ונשימת יתר), או למשל אנשים שחיים בגבהים, אי-ספיקת כבד, הריון ועוד.
הפרעות חומצה ובסיס משולבות.
הפרעות משולבות הן הפרעות הנצפות פעמים רבות אצל חולים הנמצאים ביחידות טיפול נמרץ וחולים קשים. באופן כללי, כאשר יש הפרעה מסוג אחד, הגוף פועל לתקנה על ידי פיצוי הנעשה במערכת אחרת. כך למשל, קיום של חמצת מטבולית יביא לכך שמערכת הנשימה תגרום לפיצוי נשימתי, באופן בו תהיה ירידה בלחץ הפחמן הדו-חמצני בעורקים, ועל ידי כך תהיה ירידה בחומציות כולה. הפיצוי התקין ניתן על ידי חישוב, באופן הבא:
formula_1
למשל: אם רמות הביקרבונט הן 12, נצפה שהפיצוי הנשימתי התקין יהיה ירידה ברמות הפחמן הדו-חמצני לאזור שבין 24 עד 28.
פיצוי שאינו תקין (כלומר רמות פחמן דו-חמצני נמוכות מ-24 או גבוהות מ-28) מצביע על הפרעה משולבת - למשל בססת נשימתית או חמצת נשימתית מלבד חמצת מטבולית.
כאשר על פי החישוב לא מתקבל פיצוי תואם, יש להניח כי קיימת בעיה משולבת. דוגמאות לכך יכולות להיות הבאות:
קיימות דוגמאות רבות נוספות, הכוללות למשל בססת מטבולית וחמצת נשימתית, כמו אצל אדם החולה במחלת ריאות חסימתית והנוטל משתנים. המשתנים גורמים לעליה בביקרבונט ומכאן לבססת מטבולית, ואילו מחלת הריאות החסימתית מביאה לכך שרמות הפחמן הדו-חמצני הן גבוהות לאור חמצת נשימתית. גם כאן, רמות ה-PH יכולות להיות בגדר הנורמה.
חומצות ובסיסים
אוניטריזם
שנות ה־40 של המאה ה־20
עמוד קורינתי
נבחרת לטביה בכדורסל
נבחרת לטביה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של רפובליקת לטביה.
נבחרת לטביה נחשבה בשנות ה-30 של המאה ה-20 לאחת מנבחרות הכדורסל הטובות באירופה ואף זכתה באליפות אירופה בכדורסל הראשונה שנערכה בשנת 1935.
בנוסף, היא סיימה במקום השני באליפות אירופה בכדורסל שנערכה בשנת 1939 והשתתפה, בפעם היחידה בתולדותיה, במשחקים האולימפיים שנערכו בשנת 1936, בהם סיימה במקום ה-18.
בעקבות סיפוחה של לטביה לברית המועצות בשנת 1940, הפסיקה נבחרת הכדורסל להתקיים והיוותה חלק מנבחרת ברית המועצות בכדורסל עד לפירוקה של ברית המועצות בשנת 1991, בעקבותיו הוקמה הנבחרת מחדש.
מאז הקמתה, הצליחה נבחרת לטביה להעפיל ל-10 מתוך 12 אליפויות אירופה שהתקיימו בתקופה זו. הישג השיא שלה הוא המקום החמישי באליפות אירופה בכדורסל 2017.
סגל השחקנים.
סגל נבחרת לטביה לאליפות אירופה בכדורסל 2017:
סן סלבדור דה חוחוי
סן סלבדור דה חוחוי, ובקיצור חוחוי (בספרדית: San Salvador de Jujuy) היא בירת פרובינציית חוחוי, הממוקמת בצפון מערב ארגנטינה. בעיר יש נכון ל-2008 כ-300 אלף תושבים.
מידע על העיר.
העיר שוכנת על כביש מספר 9, בין הערים לה קיאקה (289 ק"מ) וסלטה (120 ק"מ). העיר ממוקמת כ-1,500 ק"מ מהבירה בואנוס איירס. בקרבת העיר ישנם אתרי תיירות כגון העיירות הילידיות אומוואקה וטילקארה. העיר קרובה להרי האנדים, ושוכנת קרוב למפגש הנהרות ריו קסיבי קסיבי וריו גראנדה דה חוחוי. העיר שוכנת בגובה 1,238 מטר מעל פני הים. האקלים הוא לח בקיץ, קר ויבש בחורף. משרע הטמפרטורות בין היום והלילה בעיר רחב במיוחד.
כלכלה ותרבות.
העיר היא בירת התרבות והכלכלה של מחוז חוחוי. בעיר יש מרכז קולוניאלי יפהפה, קתדרלות, וקרנבל צבעוני של בני האנדים אחת לשנה. האוכלוסייה בעיר זו היא יותר ילידית מכל מקום אחר בארגנטינה. האוכלוסיות והתרבויות המרכזיות בעיר הן של בני קצ'ואה, איימרה וצ'יריגואנו.
תחבורה.
שדה התעופה הבינלאומי גוברנדור אוראסיו גוסמאן, נמצא 33 ק"מ דרומית לעיר, ויוצאות ממנו טיסות קבועות לבואנוס איירס.
ספורט.
בעיר זו משחקת קבוצת הכדורגל חימנסיה חוחוי, באצטדיון 23 באוגוסט.
סנטה פה (פרובינציה)
סנטה פה (בספרדית: Santa Fe) היא פרובינציה בצפון-מרכז ארגנטינה. היא גובלת בצ'אקו בצפון, בקוריינטס ובאנטרה ריוס במזרח, בפרובינציית בואנוס איירס בדרום ובקורדובה וסנטיאגו דל אסטרו במערב. שטחה של הפרובינציה כ-133 אלף קמ"ר, ובשנת 2001 התגוררו בה כ-3 מיליון בני אדם, מה שהופך אותה לפרובינציה המאוכלסת ביותר בארגנטינה אחרי פרובינציות בואנוס איירס וקורדובה. בירתה היא העיר סנטה פה, אך העיר הגדולה בה היא רוסאריו
גאוגרפיה.
סנטה פה שוכנת בתפר שבין אזור הפמפס לגראן צ'אקו. האזור הצפוני, שהוא חלק מהגראן צ'אקו, חם ולח יותר מדרום הפרובינציה, וכמות המשקעים השנתית בו היא כ-1,200 מ"מ. הפרובינציה מישורית ונמוכה, ומצויה כולה באזור הנמוך מ-200 מ' מעל פני הים. נהר פרנה, אחד הנהרות הגדולים בדרום אמריקה מהווה את גבולה המזרחי, ומרבית הנהרות הזורמים בה מתנקזים אליו. הן נהר הפרנה והן נהר סלאדו, החוצה את הפרובינציה בדרכו אליו, נוטים לעלות על גדותיהם לאחר גשמים עזים. בשנת 2003 פונו מבתיהם כ-100 אלף בני אדם עקב עלייתו של נהר סלאדו על גדותיו, וב-2007 פונו עשרות אלפים עקב הצפות בנהר פרנה.
היסטוריה.
האזור בו שוכנת כיום הפרובינציה היה מקום משכנם של שבטים נוודים, ציידים-לקטים, ובהם טובה, טימבואה, מוקובי, פילגה, גואיקורואה וגוארני.
סבסטיאן קבוט היה האירופאי הראשון שהתיישב באזור, כשהקים ב-1527 את מבצר סנקטי ספיריטוס במפגש הנהרות פרנה וקרקרניה, צפונית לרוסאריו של ימינו. המבצר, שהיה ההתיישבות האירופאית הראשונה בארגנטינה כולה, נהרס שנתיים מאוחר יותר בידי הילידים. ב-1573 ייסד חואן דה גאראי את העיר סנטה פה, במקום בו שוכנת כיום העיירה קז'אסטה. העיר הועתקה ממקומה בשל הצפות ב-1651 ופעם נוספת ב-1660, למקומה הנוכחי, כ-80 ק"מ דרומית למיקומה המקורי.
ב-1617 חילקה האימפריה הספרדית את תחומי שליטתה באזור לשניים: אזור פרגוואי, שמרכזו באסונסיון ואזור ריו דה לה פלטה, שמרכזו בבואנוס איירס, אליו הוכפפה סנטה פה. ב-1776 כוננו הספרדים את מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, וסנטה פה הייתה לחלק ממנה.