דאי שיחק בגיל 19 בקבוצה המקומית בארדביל, ולאחר מכן עבר בין קבוצות מטהראן ושירת בצבא האיראני. הוא זכה להכרה בזכות יכולות גבוהות שגילה בהבקעת שערים במהלך משחקיו במסגרת מועדון "בנק טג'ראת" בטהראן בשנים 1990–1994. בעקבות יכולותיו צורף למועדון פרספוליס מליגת העל האיראנית.
לאחר הופעתו המרשימה במשחקי נבחרת איראן במסגרת גביע אסיה בכדורגל 1996, הוחתם על חוזה במועדון ארמיניה בילפלד מגרמניה, שעלתה באותה תקופה אל הבונדסליגה. לאחר עונה מוצלחת במדי הקבוצה ב-1997, הועבר אל מועדון הכדורגל המצליח באיירן מינכן, בו שיחק בעונת 1998–1999. עסקת ההעברה שלו, בסך ארבעה מיליון מארק גרמני, הייתה היקרה ביותר עד אז עבור כדורגלן מאסיה, ופתחה את הדרך להעברת שחקנים איראניים נוספים בהמשך אל הקבוצה. במהלך העונה בה שיחק בבאיירן מינכן, היה דאי לכדורגלן האיראני הראשון ששיחק בליגת האלופות.
דאי קיבל דקות משחק מעטות בלבד בבאיירן מינכן, בשל ריבוי השחקנים הזרים בקבוצה, וכן בשל משחקי נבחרת איראן, שבעקבותיהם נעדר ממשחקים רבים בליגה. לכן עזב דאי את הקבוצה ועבר להרטה ברלין. גם שם שיחק דאי בליגת האלופות, בשנת 2000, והבקיע במסגרת זו שלושה שערים.
ב-2001, לאחר שקיבל מספר הצעות ממועדונים ברחבי אירופה, העדיף לחזור לאסיה ולשחק בקבוצת אל-שבאב מאיחוד האמירויות הערביות. ב-2003 חזר למועדון "פרספוליס" בטהראן, וב-2004 עבר למועדון "סבא קו". במסגרת המועדון זכה בגביע חאזפי האיראני והשתתף במשחקי ליגת האלופות האסיאתית. לאחר הגעת מאמן חדש לקבוצה, ב-2006, העדיף לעבור למועדון סייפה. ב-2007, לאחר זכייתו עם הקבוצה באליפות ליגת העל האיראנית, הודיע על פרישתו ממשחק פעיל.
קריירה כמאמן.
כבר באוקטובר 2006 מונה דאי למאמן-שחקן בקבוצתו סייפה, לאחר עזיבתו הפתאומית של המאמן הגרמני ורנר לורנט. לאחר עונת האליפות ופרישתו ממשחק פעיל, המשיך דאי כמאמן הקבוצה, אך בעונת 2007–2008 הגיעה קבוצתו רק למקום ה-11 בליגת העל האיראנית. עם זאת, הקבוצה הצליחה במשחקיה במסגרת גביע אסיה בכדורגל 2007 והגיעה לרבע הגמר.
ב-8 במרץ 2008 מונה דאי למאמן נבחרת איראן בכדורגל, ובחודשים הראשונים אימן אותה במקביל לאימון קבוצתו סייפה. במהלך 2008–2009 צבר מספר ניצחונות עם הנבחרת במסגרות בינלאומיות. אך לאחר שצבר מספר הפסדים ברציפות במסגרת מוקדמות גביע העולם בכדורגל, שהביאו לסיום דרכה של הקבוצה במפעל זה לשנת 2010, פוטר דאי מאימון הנבחרת.
דאי עבר לאמן את קבוצת העבר שלו פרספוליס ב-28 בדצמבר 2009, וזכה עימה בגביע חאזפי ובמקום הרביעי בליגת העל. גם בעונת 2010–2011 זכתה הקבוצה בגביע חזאפי ובמקום הרביעי בליגת העל, אך הקבוצה הודחה בשלב מוקדם בליגת האלופות האסיאתית. למרות הביקורת הרבה על עבודתו, מונה דאי שוב בסוף העונה למאמן פרספוליס, אך הוא התפטר יום לאחר מכן.
חיים אישיים.
ב-2005 נישא דאי לחברתו מלימודיו באוניברסיטת שריף.
ב-2008 נפתח במימונו קומפלקס ספורט על שמו, בעיר הולדתו ארדביל.
ב-2008 הודיע על כתיבת אוטוביוגרפיה, אך היא עדיין לא פורסמה (נכון ל-2012).
ב-17 במרץ 2012 נפצע דאי בתאונת דרכים קשה, אך מצבו השתפר והוא חזר לאמן את קבוצתו ראה אהאן.
אמו אי המלך
אמו אי המלך או אמו שחור (שם מדעי: "Dromaius novaehollandiae ater"), הוא תת־מין נכחד של אמו שהיה נפוץ באי המלך שבין אוסטרליה לטסמניה. מוכר למדע באמצעות רישומים של עופות חיים מהמאה ה־19, כמו גם עצמות ופרטים שנשמרו במוזיאונים. זהו האמו הקטן ביותר המוכר.
טקסונומיה.
אמו אי המלך תואר לראשונה בינואר 1802 בסקרי חיפוש של אי המלך, כחלק ממסעו של ניקולא בודין, שתיאר "יער מלא" באמו ובעלי חיים אחרים. זמן קצר לאחר מכן האמו נכחד, והאמו שעל האי לא זוהה כמין שונה מזה שעל היבשת באותו הזמן.
לואי ז'אן פייר ויאיו זיהה את האמו מלך האי כשונה מהאמו הרגיל על פי מאובנים בשנת 1817.
היה בלבול רב בנוגע למעמדו הטקסונומי והמקור הגאוגרפי של אמו מלך האי, ובפרט ביחס לאמו אי הקנגורו, שגם הועברו לצרפת כחלק מאותה המשלחת. יומני המסעות לא הבהירו היכן נאספו הפרטים ועל השוני ביניהם. דבר זה הוביל ששני המינים נחשבו כמין יחיד שמקורו באי הקנגורו. ממצאים מאוחרים יותר של תת מאובנים ומחקרים נוספים על אמו אי המלך ואי הקנגורו, בעיקר על ידי שיין פרקר בשנת 1984, אישרו את מוצאם הגאוגרפי הנפרד והשוני המורפולוגי המובחן.
בהתבסס על מורפולוגיה מקובל להניח שישנם מינים שונים של אמואיים, אבל מחקר גנטי הראה שהם למעשה תת־מינים של האמו מהיבשת האוסטרלית, וסווג כתת־מין שלו. סיבת השינוי בגודל תת־המין נובעת מתופעת ננסות איים.
תיאור.
אמו אי המלך היה הרבה יותר קטן משאר האמואיים, ושקל רק מחצית ממשקל הציפור ביבשת. בגובה 140 סנטימטר ומשקל של 23 ק"ג. דווח על נוצות כהות יותר, אך מחקר גנטי לא הראה נטייה למלניזם. האמו אי המלך הצעירים היו בעלי נוצות אפורות, ואילו האפרוחים היו מפוספסים כמו שאר האמואיים. הם אכלו פירות יער, עשבים ואצות, ועל פי דיווחים אהבו את האזור המוצל של לגונות ואת קו החוף. הבדלים מורפולוגיים שנחשבו בעבר כייחודים לתת־המין, כגון עיצוב פתח עצם השוקה, וכן קווי המתאר של הגולגולת, שהיא יותר בצורת כיפה באמו מלך האי, כיום ברור כי הם נמצאים אף באמו היבשתי, בקרב הפרטים הצעירים.
הכחדה.
בדצמבר 1802 פרנסואה פרו, חוקר טבע צרפתי שהיה חלק מהמשלחת של בודין, בקר באי והיה האדם האחרון שתיאר את אמו אי המלך. הידע המועט שבידינו כיום הוא מראיונות שערך פרו עם מלחים שביקרו באי.
שניים או שלושה פרטים הובאו לצרפת בשנת 1804 והוחזקו בשבי בז'רדן דה פלאנט, האחרון מת בשנת 1822. אחת הציפורים האחרונות נשמרה עד היום במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בפריז, והיא העור היחיד ששרד מהציפור. זמן קצר לאחר שציפור זו התגלתה, התיישבו מלחים אנגלים באי בגלל הקבוצות הגדולות של פיל ים שבאי. בעת מותה של הציפור השבויה האחרונה, המין כבר נכחד מאי המלך, לאחר שנהרג על ידי ציד וככל הנראה, משריפות לא טבעיות שנעשו על ידי מלחים. במהלך הראיונות עם מלחים שהתגוררו באי, עלו מספר סיבות להיכחדות הציפור. פרו מתאר כיצד כלבים היו מאומנים לצוד את אמו שהיה מאכל קבוע; אחד מהמלחים טען שהרג לא פחות מ־300 פרטים.
יעקב סוורדלוב
יעקב מיכאילוביץ' סברדלוב
יעקב מיכאילוביץ' סוורדלוב
אריה ניר הוצאה לאור
אריה ניר הוצאה לאור בע"מ נוסדה בשנת 1995.
אריה ניר (2009-1942), מייסד ההוצאה, החל את דרכו בענף הספרים בשנת 1967 והיה עורך ספרותי ומוציא לאור. במהלך שנות השמונים והתשעים כיהן ניר כמו"ל וכעורך הראשי של ספריית מעריב. ניר ערך את ספריהם של אפרים קישון, יהושע בר יוסף, יורם קניוק, מנחם תלמי, חנוך ברטוב, שפרה הורן ורבים נוספים.
אריה ניר הוצאה לאור בע"מ מפרסמת כשלושים ספרים בשנה. קטלוג ההוצאה כולל כשלוש-מאות ספרים. ההוצאה מוציאה לאור ספרות יפה (תרגום ומקור), ספרי מתח, ספרי עיון והדרכה במגוון רחב של תחומים, ספרי מדע פופולרי וספרי ילדים. ה"סדרה המוערת" של ההוצאה כוללת תרגומים מוערים של ספרי קלאסיקה כדוגמת "שלושה בסירה אחת", "טום סויר", "האקלברי פין", "הקוסם מארץ עוץ", "כלבם של בני בסקרוויל", "פיטר פן" ו"הרוח בערבי הנחל".
בין סופרי ההוצאה נמנים: תומאס פרידמן, מריו ליביו, סקוט טורו, ג'וזף שטיגליץ, דניס ליהיין, מיצ'יו קאקו, סטיבן פרספילד, קיט דה ואל, כריס קולפר, רפי יעקובי, שרה אנג'ל, דני קרמן, אליעזר ויצטום, ניצה אייל, חוה עציוני-הלוי ועוד רבים נוספים.
לאחר מותו של אריה ניר בשנת 2009 עברה ההוצאה לבעלות ילדיו: אבישג וינון ניר, בניהול אבישג ניר. לימים רכשה הוצאת מודן חלק מהבעלות בהוצאת אריה ניר, והוצאת מודן מפיצה ומוכרת את ספרי הוצאת אריה ניר.
פרימה אג'ימן
פרימה אג'ימן (באנגלית: Freema Agyeman; נולדה ב-20 במרץ 1979) היא שחקנית בריטית ידועה בעיקר בתפקידה כמרתה ג'ונס המלווה של הדוקטור העשירי בסדרת המדע בדיוני הבריטית "דוקטור הו".
ביוגרפיה.
אמה של אג'ימן, אזאר, היא איראנית ואביה, אוזל, הוא מגאנה. הוריה התגרשו בילדותה. יש לה אחות מבוגרת ממנה, ליילה, ואח צעיר ממנה, דומיניק. אמה היא מוסלמית ואביה נוצרי מתודיסטי, אולם היא גדלה כקתולית ולמדה בבתי ספר קתולים. ב-1996 למדה בבית הספר למשחק אנה שר (Anna Scher) באיזלינגטון. בשנת 2000 סיימה את לימודי הדרמה ואמנויות הבמה באוניברסיטת מידלסקס.
בתחילת דרכה המקצועית שנתה את האיות של שמה הפרטי מ-Frema כדי למנוע טעויות בהגיה.
התפקיד הידוע ביותר שלה לפני שקבלה את התפקיד כמרתה ג'ונס היה כלולה וייז באופרת הסבון "Crossroads". תפקידי משנה נוספים היו לה בסדרות הטלוויזיה "Casualty", "החברה הגבוהה" וב-"The Bill" בו הופיעה פעמיים בשני תפקידים שונים. ב-2005 שיחקה באחד מפרקי סדרת הדרמה "עדות אילמת". היא כיכבה בסרט העצמאי של סטיבן לויד ג'קסון "Rulers and Dealers" בתפקיד ננה.
אג'ימן ניגשה שלוש פעמים למבחני בד עבור הסדרה "דוקטור הו". ביוני 2005 ניסתה להתקבל לפרק "פלישת חג המולד", אך המפיקים העדיפו את השחקנית אניטה ברים. אחר כך נבחנה לתפקידים אזמה ואדולה אשודי שהופיעו בשלושה פרקים, הדמות של אזמה נמחקה מהתסריט, אבל אג'ימן התקבלה לגלם את דמותה של אדולה, והופיעה על המסך ביולי 2006.