השברינקה בדרך כלל הגיעו מבתי אב עניים. גברי הבית, בהתאם, חיפשו גם הם עבודה על ידי הליכה ברחבי הכפר עם מעדר על כתפם. כפי שהיה המעדר על הכתף סימן לכך שהגבר הוא זמין לעבוד וגם עני, היה לנשים סימן מקביל: העפר, הבוץ וצואת בעלי החיים שהצטברה על רגליהן מן הדרך. בדיאלקט הסלובני המדובר באזור זה, שנקרא ברז'נייה או קרשקי רוב, לסוג זה של עפר דרכים היו קוראים שַבְרֶה, ומכאן קיבלו נשים אלו את שמן. רוב המילונים, עם זאת, יתרגמו את המילה הסלובנית "šavra" כאישה "מוזרה" או "שלומיאלית". לא ברור האם גבעות שברין שבסלובניה נקראות על שם הנשים או להפך.
צורת תעסוקה זו התקיימה בעיקר החל מסוף המאה התשע עשרה ונעלמה כמעט לגמרי עד סוף מלחמת העולם השנייה. על אף היותו של סחר זה מוסד כלכלי חשוב בכפר האיסטרי בעתות שלום, עבודתן של השברינקה נקטעה בשל תקנות ממשלה לפיקוח על סחר הביצים באיסטריה של ימי מלחמת העולם הראשונה ובאיטליה הפאשיסטית, שלה השתייכה איסטריה לאחר המלחמה. בתקופת הפאשיזם, סחר בביצים דרש רישיונות יקרים, מה שהפך את רוב הנשים הסוחרות למבריחות בפועל, כאלו שסיכנו את עצמן ולעיתים את (תזונת) ילדיהן. תחת השלטון האיטלקי, הענישה על סחר לא חוקי הייתה לרוב עבודתן של כוחות המשטרה המקומיים, שנהגו להחרים את הביצים ולעיתים לעצור את המבריחה ללילה אחד. הסתגלותן של הנשים לאי-החוקיות של עבודתן הובילה להתווספותם של מוצרים נחשקים אחרים לרפרטואר של השברינקה, במיוחד גראפה וסיגריות. זה היה המצב גם במקרים שבהם הסחר שלהן כבר לא נתפס כפלילי אחרי מלחמת העולם השנייה, כפועל יוצא של אמנת רומא של שנת 1955. נוסח האמנה אפשר עבודה חוצת-גבול בהיקף מסוים.
בסלובניה העכשווית, השברינקה הפכו לחלק מן הפולקלור המקומי של איסטריה. הזיכרון הציבורי תופס אותן כנשים שהוסיפו הכנסה ראויה לקנאה לכפריהן באמצעות עבודה קשה, מה שהפך אותן בשלב מסוים גם לבנות זוג נחשקות למטרות נישואין. כסמל של איסטריה, חייהן של השברינקה הונצחו ברומאנים כגון הרומן שברינקה מאת מריאן טומשיץ' (1986) וכן בשירים כגון במחזור "שירים שבריניים" ("Šavrinske pesmi") של אלויז קוציאנצ'יץ' (1962). דרומית לכפר חראסטבוליה שבסלובניה הליטורלית הציב הפסל המפורסם יוז'ה פוהלן בשנת 1990 פסל של שברינקה הנושאת סלסלת לחם על ראשה. אגודות תרבות מקומיות, ובראשן "Šavrini inu anka Šavrinke", מקיימות סצנות תיאטרון המשחזרות את חייהן ובפרט את מסען כדרך לשמר את מורשתן. גילוין מחדש של השברינקה בסוף שנות השמונים נתפס על ידי אנתרופולוגים וחוקרי תרבות כחלק מתהליך של פיתוח זהות מקומית איסטרית חוצת גבולות, אך כזו שמדגישה את קיומו, אם לא את עליונותו, של המרכיב הלאומי הסלובני באזור.
קבוצת מרדכי בן משה
שיר אהבה (סרט, 1947)
שיר אהבה (באנגלית: Song of Love) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1947, בבימויו של קלרנס בראון, עם קתרין הפבורן, פול הנרייד ורוברט ווקר בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על מחזה בשם זה מאת ברנרד שוברט ומריו סילבה. העלילה מתארת את חייהם של רוברט שומן וקלרה שומן ויחסיהם עם יוהנס ברהמס, הבסיס הוא היסטורי אבל יחסי ברהמס וקלרה מתוארים באופן רומנטי לשם עלילת הסרט ולא באופן היסטורי מדויק.
ארתור רובינשטיין מבצע את נגינת הפסנתר בפסקול. קתרין הפבורן עברה אימונים ממושכים כדי להתאים את אצבעותיה לנגינת הפסנתר.
תקציר העלילה.
10 במאי 1839, הפסנתרנית קלרה ויק (קתרין הפבורן) מנגנת בקונצרט חגיגי בדרזדן לפני פרידריך אוגוסט השני, מלך סקסוניה את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של פרנץ ליסט כשאביה, פרופסור ויק (לאו ג. קרול) יושב מאחוריה חמור סבר ומשגיח על נגינתה.
היא זוכה לתשואות ובוחרת לנגן כהדרן את הקטע "חלומות" ("Traumerei") של קומפוזיטור צעיר ומבטיח בשם רוברט שומן (פול הנרייד). לאחר הקונצרט מבקש את הסכמתו של ויק לשאת את קלרה אך נתקל בסירוב מפני שלדברי האב הוא מבוגר ממנה, לא מפורסם ולא יוכל לכלכל אותה. הם פונים לבית משפט בו מגן פרנץ ליסט (רוברט דניאל) על שומן ואומר שהוא גאון וצפוי לו עתיד מזהיר. השופט מאשר את הנישואים.
לאחר החתונה נושא שומן את קלרה לדירה קטנה ומנגן לכבודה את שירו "הקדשה"(Widmung - Dedication).
תוך מספר שנים נולדים להם שבעה ילדים המטופלים על ידי העוזרת הנאמנה שלהם, ברטה (אלזה ינסן).
יום אחד מגיע אליהם יוהנס ברהמס (רוברט ווקר) עם המלצה מיוזף יואכים ובקשה ללמוד אצל פרופסור שומן. הוא מנגן לפני בני הזוג את הרפסודיה בסול מינור ומתקבל וגם מקבל חדר בדירה. שומן מסכים ללמד אותו וברהמס נקשר לשבעת ילדי הזוג ומשחק אתם בפרה עיוורת.
כששומן מתרגז על העוזרת ברטה, היא עוזבת את הבית וברהמס מטפל במטבח, מבשל ורוחץ כלים ולבסוף משכנע את ברטה לחזור. קלרה וברהמס מאוהבים אפלטונית ולאחר תקופה, הוא עוזב לדרך עצמאית למרות הפצרותיה.
מצבו של שומן מידרדר, הוא שומע מדי פעם צפצופים באזניו. האורטוריה שלו "פאוסט" נדחית וליסט שמכיר בכישרונו מצליח בעזרת השפעתו על קרל ריינקה לקבל את היצירה. שומן מנצח על פאוסט אך לא מחזיק מעמד ומתמוטט.
הוא מאושפז שנתיים במוסד. קלרה מבקרת אותו והוא מנגן לה את "חלומות" אך מתמוטט שוב ומת אחר כך.
ברהמס מגיע לנחם את האלמנה ומתוודה על אהבתו אליה. הוא מבקש להתחתן אתה ולהיות אבא לילדיה. היא כמעט מסכימה אבל נגן כינור מגיע לשולחנם ומנגן את "הקדשה" וקלרה מודיעה לו כי היא מסרבת להתחתן ותקדיש את כל חייה להפצת עבודותיו של שומן.
הסצנה הסופית היא הקונצרט האחרון של קלרה שומן שנערך בבית האופרה של דרזדן ב־10 במאי 1890 לזכרו של שומן ובנוכחות אלברט, מלך סקסוניה. קלרה מנגנת את הקונצ'רטו לפסנתר של שומן ומסיימת שוב ב"חלומות" תוך פנייה למלך ששמע זאת ממנה לראשונה כשהיה בן עשר.
September (שיר)
September (בעברית: ספטמבר) הוא שיר שנכתב על ידי הזמר-יוצר מוריס וייט, ביחד עם אל מקיי ואלי ויליס והוקלט לראשונה על ידי הלהקה ארת', וינד אנד פייר ונכלל באלבום הלהיטים שלה, "The Best of Earth, Wind &amp; Fire, Vol. 1", משנת 1978. "Love's Holiday" ו-"Can't Hide Love" היו לבי סייד שלו.
שני עשורים לאחר מכן, הקליטה הלהקה השיר מחדש עבור אלבומה "The Ultimate Collection", שיצא על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס. הגרסה נקראה בשם "September '99" וזכתה להצלחה בצרפת, כאשר הגיעה למקום ה-29 במצעד הרשמי של המדינה. זמר הגוספל האמריקאי קירק פרנקלין, הקליט את "September" עבור אלבומו "Interpretations: Celebrating the Music of Earth, Wind &amp; Fire", משנת 2007. הקומיקאי דמי אדג'ויגבה העלה את עצמו ביוטיוב רוקד לצלילי השיר, והדבר הפך לתופעת אינטרנט.
בשנת 2018 הקליטה הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט את השיר מחדש, תוך שספגה שבחים ביקורתיים חיוביים ומעורבים רבים על כך.
הרכב.
"September" נכתב בסולם של לה מז'ור עם קצב של 126 פעימות בדקה בזמן משותף. השירה משתרעת בין A2 ל-E5.
את השיר כתבו מוריס וייט, אל מקיי ואלי ויליס במשך חודש, והוא הוקלט במהלך ספטמבר 1978. בהתחלה, ויליס הסתייג מהליריקה "ba-dee-ya", אך וייט ענה בתגובה "למי לעזאזל אכפת?". השיר נכלל באלבום האוסף הראשון של הלהקה "The Best of Earth, Wind &amp; Fire, Vol. 1", במטרה לנסות ולעזור לו להצליח מבחינה מסחרית.
במהלך השנים דיבר מוריס וייט, הכותב הראשי של השיר על השימוש הספציפי בחודש ספטמבר, תוך שאשתו מרילין וייט, דיברה על כך גם כן.
הצלחה מסחרית.
"September" היה לאחת ההצלחות המסחריות והקריטיות הגדולות ביותר בקריירה של ארת', וינד אנד פייר. במצעדי הבילבורד זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום השמיני במצעד הבילבורד הוט 100, ולמקום הראשון במצעד שירי ה-R&amp;B/היפ-הופ. במצעד השירים העכשוויים למבוגרים הגיע למקום ה-41 בלבד, אך במצעד 100 שירי הקאשבוקס הגיע למקום השישי. במצעד הסינגלים של קנדה הגיע למקום העשירי, ולמקום ה-14 במצעד שירי הדאנס/אורבניים של המדינה. במצעד הסינגלים האוסטרלי זכה להצלחה נאה גם כן, כאשר הגיע בשיאו למקום ה-12, ובמצעד הסינגלים הבריטי הגיע למקום השלישי.
במצעדי סוף השנה, זכה השיר להצלחה רבה גם כן. הוא הגיע למקום ה-78 במצעד השנתי של הבילבורד הוט 100, ולמקום ה-54 במצעד השנתי של 100 שירי הקאשבוקס. במצעד השנתי של בריטניה דורג במקום ה-41 והפך לאחד משיריה המצליחים ביותר של הלהקה. במצעד השנתי של קנדה דורג במקום ה-108 בלבד, אך במצעד השנתי של אוסטרליה דורג במקום ה-80. גרסת הרמיקס שלו "September '99" זכתה להצלחה גם כן, כאשר דורגה במקום הרביעי במצעד הדאנס הבריטי. ב-Dutch Top 40 דורגה במקום ה-12, תוך שבמצעד הסינגלים הנורווגי דורגה במקום ה-15.
מבחינה מסחרית, זכה השיר להצלחה רבה כאשר קיבל על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הדני את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-90,000 עותקים במדינה. גם איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי העניק לו את אותו התואר, על מכירות של למעלה מ-50,000 עותקים במדינה. איגוד תעשיית ההקלטות היפני העניק לגרסה הדיגיטלית שלו את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-100,000 עותקים במדינה. איגוד תעשיית ההקלטות המקסיקני העניק לו את תואר הפלטינה המשולשת ואת תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-210,000 עותקים במדינה. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לו את תואר הפלטינה המשושת, על מכירות של למעלה משישה מיליון עותקים במדינה.
גרסתה של טיילור סוויפט.