"גַּם אַשּׁוּר נִלְוָה עִמָּם" משמעו: גם אשור התחבר לשאר העמים הללו והשתתף עמם במזימתם. יש אומרים כי מדובר בממלכת אשור אשר החריבה, בשלב מאוחר יותר, את ממלכת שומרון וכאן המשורר מדבר על תקופה קדומה בה המאבק בין ישראל לאשור היה עקיף בלבד ובו אשור רק סייעה בידי עמי הסביבה הקטנים בלחימתם. אולם, אחרים סבורים כי מדובר בקבוצה אחרת, קטנה וחשובה פחות מהאימפריה האשורית, המכונה אף היא 'אשור' אשר פעלה במרחב בתקופה קדומה יותר. מבין המציעים זאת, יש הסבורים כי מדובר על שבט קטן מבני דדן: "וּבְנֵי דְדָן הָיוּ אַשּׁוּרִם וּלְטוּשִׁם וּלְאֻמִּים" (בראשית כה 3).
יש שתי אפשרויות להבין מיהם 'בְנֵי לוֹט' המוזכרים בפסוק. אפשרות אחת היא שעמון ומואב הם בני לוט. משמע מכאן שהם עמדו בראש הברית המתכננת להילחם בישראל ושאר העמים סייעו להם בכך. אפשרות נוספת היא שבני לוט הנזכרים כאן אינם עמון ומואב אלא שבטים אחרים המיוחסים ללוט והביטוי 'הָיוּ זְרוֹעַ' מוסב על העמים כולם באופן שווה והכוונה שכולם עשו יד אחת להילחם בישראל. ברין מסיק מהפסוקים הללו כי לא מדובר באוסף מקרי של שבטים שהציקו לישראל באותו הזמן אלא במערך כוחות משולב המבוסס על ברית שמטרתו הייתה להחליש את כוחה של ממלכת ישראל.
וסטרמן עומד על כך שעל אף שהאויבים במזמור מתוארים בפרוטרוט, הקרב עצמו כלל לא מתואר.
לזיהוי הרקע ההיסטורי של המזמור.
פרשני ימי הביניים.
המפרשים התלבטו בשאלה האם המשורר אסף, מתאר תיאור מציאותי עתידי, או שזוהי בקשה כללית מה' לרדוף את אויבי ישראל. הרד"ק בפירושו לספר תהילים, ובעקבותיו גם המלבי"ם, קושרים את שיר המזמור לאסף, עם מלחמה שארעה בתקופת יהושפט מלך יהודה הרביעי. כמתואר ב, כאשר באו בני עמון, בני מואב, ובני שעיר להילחם עם יהושפט.
לדברי המלבי"ם, אסף במזמורו זה, חוזה את פעולתו של אחד מצאצאיו בשם יחזיאל, אשר לאחר תפילותיו של יהושפט, נחה עליו רוח ה', והוא מתנבא.
יחזיאל מודיע לעם המתפללים עם יהושפט, כי לא להם המלחמה, ואכן ה' מבלבל את האויבים והם נלחמים זה בזה, וניגפים האחד בפני השני.
חוקרי המקרא בעת החדשה.
לגבי הפרק מהלכות שתי תפיסות־על בקרב החוקרים. אוחזי התפיסה הראשונה מזהים בפרק יסודות היסטוריים והוויכוח בקרבם נסוב בעיקר על השאלה לאיזו תקופה בדברי ימי ישראל יש לשייך את המזמור. הדעות בשאלה זו נחלקות ונפרשות על כל התקופה שמימות השופטים ועד לימי יהודה המכבי (פרק זמן של כ- 1000 שנים בערך). מחזיקי התפיסה השנייה רואים במזמור יצירה פיוטית או פולחנית בלבד וללא שום יסוד היסטורי בבסיסו.
בקרב מחזיקי הגישה ההיסטורית ניטש ויכוח רב שנים על תארוך המזמור. ההרכב של העמים השותפים במערכה, המקום השולי שיש לאשור במסגרת הקואליציה וההיעדרות של ארם מכל המערכה הערימו קשיים על זיהוי מדויק של תקופת חיבור המזמור. התרגומים ופרשני ימה"ב (וחלק מן החוקרים שאחריהם) קושרים את המזמור לימי חזקיהו וסנחריב. רד"ק (ובעקבותיו חוקר המקרא קירקפטריק) מזהה את המזמור עם תקופת יהושפט. אואלד ובריגס משייכים את האירועים לימי נחמיה. רוברטסון סמית מקשר את ההתרחשות לימי אתרחשסתא השלישי. גונקל מסתפק בזיהוי כללי: "בין עזרא ואלכסנדר הגדול". ולהויזן וסקינר משייכים את הפרק לימי יהודה המכבי. ויזר מציע שמדובר על מלחמות עוזיהו. שמידט וקראוס סבורים כי יש לשייך את הפרק לימי בית ראשון בלבד. גרסמן מקדים את המזמור לימי שאול ודוד. מייזלר מציע שמדובר על ימי השופטים ובן שם סבור כי מדובר על דור או שניים לפני שאול המלך.
מחזיקי האסכולה השנייה, סבורים כי פירוט העמים והרכבם הם מעין יצירה פיוטית חופשית של המשורר אשר אין לה עיגון היסטורי קונקרטי, כי אם תפקיד ספרותי או תפקיד טקסי ופולחני.
אמצעים אומנותיים במזמור.
כל מזמורי תהילים ערוכים לפי שיטת השירה במקרא שאחד מסימניה הבולטים הוא כתיבה בתקבולת. כל הפסוקים במזמור למעט פסוקים י"ג וי"ט מורכבים מצלעות מקבילות. כלל הפסוקים מורכבים משתי צלעות מקבילות, מלבד פסוק 2 שמורכב מ-3 צלעות. הפסוקים מייצגים את סוגי התקבולות השונים - תקבולת חסרה (פס' ב') ותקבולת שלמה (פס' ד'), תקבולת נרדפת (פס' י"ד) ותקבולת משלימה (פס' ה'). כמו כן, צמדי מילים כמו אש // להבה, סופה // סער (ה) מופיעים בתקבולת בפרק זה כמו במקרים רבים אחרים.
מאפיין נוסף של מליצה במזמורי תהילים הוא תיבות שנמשכות לפניהן ולאחריהן. דהיינו, מילה שנמצאת בצלע אחת ולפי המשמעות היא נמשכת גם על הצלע האחרת. במזמור זה, המילה 'שִׁיתֵמוֹ', הן בפסוק י"ב והן בפס' י"ד מדגימה את התופעה.
גם תופעת "לשון נופל על לשון", מופיעה במזמור פ"ג, כמו הצירוף "וּמְשַׂנְאֶיךָ נָשְׂאוּ". פסוק ט"ו מכיל את התופעה פעמיים: "תִּבְעַר יָעַר" ולאחר מכן "וּכְלֶהָבָה תְּלַהֵט".
בליטורגיה.
מנהג אשכנז הישן היה לומר מזמור זה בכל יום בסוף תפילת שחרית כדי להזכיר צרת הגלות. יש נוהגים לאומרו רק בימים שאומרים בהם תחנון, ויש נוהגים לאומרו בכל יום שאומרים בו למנצח, ויש נוהגים לאומרו בכל יום חול מלבד כאשר אומרים הלל, ויש נוהגים לאומרו בכל יום ואפילו בשבת ויום טוב. מנהג זה דעך במאות השנים האחרונות, ונשתמר רק אצל קהילות היקים וקהילות אויבערלאנד.
בקהילות עדות המזרח נהוג לאמרו לאחר שיר של יום בצומות עשרה בטבת וצום גדליה.
מרינה ביי סנדס
מרינה ביי סנדס (באנגלית: Marina Bay Sands) הוא אתר נופש משולב במתחם מרינה ביי שבסינגפור. האתר הוא של חברת לאס וגאס סנדס (LVS) שבבעלות שלדון אדלסון, הוא הבניין היקר ביותר בעולם, שעלה 5.5 מיליארד דולר אמריקני, הכוללים עלות קרקע.
עם סיום בניית הקזינו, המתחם כולל מלון עם 2,561 חדרים, מרכז קונגרסים המשתרע על פני 120,000 מ"ר, 74,000 מ"ר הכולל קניון, מוזיאון, שני תיאטראות גדולים, שבע מסעדות שף, מרכז החלקה על הקרח, שני פביליון צפים מקריסטל וקזינו האטריום הגדול בעולם עם 500 שולחנות ו-1,600 מכונות הימורים. מעל הקומפלקס מתנשא פארק אווירי ("SkyPark") בעל קיבולת של 3,900 איש ובריכת שחיה באורך 150 מטר, המאפשרת נוף פנורמי של כל סינגפור.
היסטוריה והשקעה.
אדלסון החל בתכנון הפרויקט אחרי זכייה במכרז בינלאומי של ממשלת סינגפור ב-2006, בו השתתפו 19 חברות. מכרז זה יצא במטרה להגדיל את היקף התיירות הנכנסת לסינגפור. מי שתכננו הוא האדריכל משה ספדיה. לאס וגאס סנדס התחייבה להשקיע 3.85 מיליארד דולר סינגפורי בפרויקט, לא כולל את העלות השקועה של 1.2 מיליארד דולר סינגפורי של 560,000 מ"ר של הקרקע עצמה. עם עליית מחירי החומרים (חול ופלדה) והמחסור בכוח עבודה, עלויות הפרויקט האמירו ל-8 מיליארד דולר סינגפורי ביולי 2009. צפי הרווח מהקזינו הוא מיליארד דולר בשנה.
על פי התכנון, הפרויקט היה צפוי להוסיף 2.7 מיליארד דולר או 0.8% לתל"ג של סינגפור עד 2015 על ידי יצירת מקום עבודה ל-10,000 איש באופן ישיר ועוד 20,000 איש בצורה עקיפה לתעשייה כולה.
הפרויקט היה צפוי להסתיים בפאזה אחת בשנת 2009, אולם עליית עלויות הבנייה והמשבר הכלכלי הכריחו את החברה לפתוח את המתחם בשלבים. השלב הראשון נפתח לבסוף באופן רשמי ב-23 ביולי 2010. שאר המתחם נשאר תחת בנייה ונפתח ב-17 בפברואר 2011.
אטרקציות.
מרינה ביי סנדס כולל 3 מגדלי מלון בני 55 קומות כל אחד, המחוברים ביניהם על ידי תקרת טרסה אחת, הסקאי-פארק.
האזור שבקדמת המגדלים כולל את בלוק התיאטראות, מרכז קונגרסים וגני תערוכה ואת בלוק הקזינו המכיל עד 1,000 שולחנות הימורים ו-1,400 מכונות הימורים. מוזיאון המדע-אמנות ("ArtScience Museum") נמצא בסמיכות לשלושת הבלוקים ובעל צורה של פרח הלוטוס. הגג של המבנה ניתן לפתיחה ומשמש כמפל למי הגשם הנאספים ביום כאשר הגג סגור וכמופע לייזר בלילה כאשר הוא פתוח. המוזיאון נפתח לקהל ב-17 בפברואר 2011.
הסקאי-פארק כולל את בריכת השחיה המוגבהת הארוכה בעולם באורך 146 מ' בעלת קצה נעלם בגובה 191 מ' מעל הקרקע. בסקאי פארק מצויים גם מסעדות יוקרה ומועדוני לילה ותצפית פנורמית הפתוחה לציבור עם נוף של 360 מעלות של כל קו הרקיע של סינגפור.
מתחם הקניות כולל 93,000 מ"ר של שטח מסחר סגור הכולל מעל 300 חנויות ואאוטלטים. תיאטרון הסנדס והגרנד תיאטרון מכילים 1,680 ו-2,155 מקומות בהתאמה ומציגים מספר מופעים המשתנים מעת לעת.
באוצן
באוצן (בגרמנית: Bautzen, בסורבית עילית: Budyšin, בסורבית תחתית: Budyšyn, בצ'כית: Budyšín, בפולנית: Budziszyn) היא בירת מחוז באוצן שבמדינת סקסוניה שבגרמניה. העיר שוכנת על גדות נהר השפרה. על שמה של העיר נקרא אסטרואיד בשם 11580 Bautzen.
מקובל להתייחס לבאוצן כבירתה הבלתי רשמית, אך ההיסטורית, של , והיא אחד המרכזים התרבותיים של העם הסורבי.
גאוגרפיה.
באוצן שוכנת על גדות הנהר שפרה במרחק של כ-50 ק"מ ממזרח לדרזדן, מדרום לרמות לוזטיה ובלב האזור של לוזטיה העילית. מצפון לה משתרע מאגר המים של באוצן, שב-1974 הוצף.
חלקה העתיק של באוצן שוכן על רמה מעל נהר השפרה, כשהנקודה הגבוהה ביותר היא מצודת אורטנבורג (Ortenburg). העיר העתיקה תחומה בחומות. בתקופה מאוחרת יותר התפשטה העיר מזרחה אל מעבר לנהר. עם זאת, החלק שממערב לשפרה נותר קטן יחסית עד היום. בשנות השבעים של המאה ה-20 הוקמו בבאוצן שכונות חדשות ולאחר 1990 סופחו אליה כמה כפרים שכנים.
היסטוריה.
במאה השלישית לספירה התקיימו באזור יישובים שהיו מאוכלסים בשבטים גרמאניים מזרחיים, אך חפירות ארכאולוגיות מעידות כי נוכחות אנושית הייתה באזור כבר בתקופה הנאוליתית.