על אף קשייה הרבים, סאו פאולו עודנה מוקד העסקים של דרום אמריקה. בתחילה נבעה פריחתה מתעשיית הקפה. מאוחר יותר שגשגה התעשייה הממוכנת ובראשית המאה ה-21 התפתחה כלכלתה גם במגזר השירותים. השוק הגדול של האזור המטרופוליני של סאו פאולו (המונה קרוב ל-20 מיליון תושבים) מהווה מוקד משיכה עבור חברות רב-לאומיות. הודות לאירועים כמו יריד הביאנלה הבינלאומי לאמנות של סאו פאולו והמוניטין המצטבר של העיר כמארחת של קונצרטי מוזיקה מהשורה הראשונה, הפכה העיר גם למרכז תרבותי. צמיחה כלכלית ויצוא סחורות תרמו להגדלת מקורות התעסוקה והעלאת המשכורות.
מרכז העיר ההיסטורי הפיק תועלת מחזרת מושב העירייה אליו ומהקמתן של אוניברסיטאות פרטיות בתחומו, על אף עזיבתם הנמשכת של חלק מהעסקים אל הרבעים הפורחים החדשים כמו איטאים ביבי (Itaim Bibi), לאחרונה באזור שדרות בריני (Avenida Berrini). סאו פאולו גם טוענת לבכורה כמוקד משיכה למבקרים (רובם בביקורי עסקים, אך גם לא מעט תיירים), בכמות גדולה יותר מאשר ריו דה ז'ניירו (העיר השנייה בגודלה בברזיל), עדות ליריבות העזה בין שתי מטרופולינים ברזילאים אלה.
גאוגרפיה.
הסביבה הפיזית.
העיר סאו פאולו שוכנת בדרום-מזרח ברזיל, במדינת סאו פאולו, בכמחצית הדרך בין קוריטיבה, בירת מדינת פרנה, שלדרום-מערב, לעיר ריו דה ז'ניירו, בירת מדינת ריו דה ז'ניירו שלכיוון צפון-מזרח. העיר שוכנת ברמה המהווה חלק משרשרת הרי החוף (בפורטוגזית: Serra do Mar) הנכללת ביחידה גאוגרפית רחבת היקף המכונה הרמה הברזילאית, ברום ממוצע של כ-799 מטרים מעל פני הים. בין העיר לאוקיינוס האטלנטי, המרוחקים כ-70 ק"מ, סלולות שתי אוטוסטראדות - כביש אנשייטה וכביש אימיגראנטס (imigrantes, מהגרים בפורטוגזית), המובילות לעיר הנמל סנטוס ולעיר הקיט גווארוז'ה בחוף. באזורים הבנוים יותר בעיר פני השטח הם בדרך כלל מישוריים, בניגוד לאזור שרשרת ההרים סרה דה קנטריירה, שלצפון העיר, המתנשאת לגבהים משתנים והכוללת שריד משמעותי של יער הגשם האטלנטי. האזור כולו יציב מאוד מבחינה טקטונית ומעולם לא נרשמה בו פעילות סייסמית משמעותית.
נהר הטיאטה (Tietê) ויובלו נהר פיניארוס היו בעבר מקורות מים מתוקים חשובים ושימשו גם לפנאי עבור תושבי סאו פאולו. מאוחר יותר, במחצית השנייה של המאה ה-20 הזדהמו מאוד נהרות אלה על ידי מי ביוב ושפכים תעשייתיים. תוכנית משמעותית לניקוי מימיהם יצאה אל הפועל. היא ממומנת באמצעות שיתוף פעולה של הממשל המקומי ובנקים בינלאומיים להשקעות בפיתוח כגון בנק יפן לשיתוף פעולה בינלאומי. במקטעי הנהר הזורמים לאורך תחומי העיר לא מתאפשר ניווט כלי שיט. עם זאת, חשיבותו של השיט בנהר הטיאטה גדלה ככל שמדרימים במורד הנהר וקרבים לנהר פרנה. זאת מכיוון שהנהר הוא חלק מאגן נהר דה לה פלאטה.
אין באזור אגמים טבעיים גדולים, אך מאגרי המים בילינגס וגוואראפיראנגה שבפרבריה הדרומיים של העיר משמשים להפקת חשמל, אגירת מים ופעילויות פנאי כגון שיט. הצומח המקורי כלל בעבר בעיקר מגוון רחב של בעלי פרחים ירוקי עד. כיום, נפוצים בסביבות העיר מינים לא-ילידים, מכיוון שמזג האוויר המתון והגשמים השופעים מאפשרים את טיפוחם ושגשוגם של מינים רבים של צמחים מאזורים ממוזגים, טרופיים וסובטרופיים, עם תפוצה רחבה במיוחד של עצי אקליפטוס.
אקלים.
על פי מערכת סיווג האקלים של קפן לסאו פאולו אקלים סובטרופי לח. מידות החום מגיעות לעיתים רחוקות בלבד לטמפרטורה של 30°C בקיץ, ובמהלך החורף נדיר הכפור בגלל תופעת אי החום העירוני. הטמפרטורה המתועדת הגבוהה ביותר היא 35.3 °C, שנמדדה ב-15 בנובמבר 1985, והטמפרטורה המדודה הנמוכה ביותר היא 2.1 °C-, מה-2 באוגוסט 1955. שתי המדידות האלה נרשמו בתחנה המטאורולוגית הלאומית במצפה סנטנה שלצפון העיר. בהרים שמסביב לעיר (Horto Florestal), תועדה באופן בלתי רשמי טמפרטורה של 3.9 °C-, גם כן בתאריך 2 באוגוסט 1955.
גשמים יורדים בשפע וממוצע המשקעים השנתי בעיר הוא 1317 מילימטר. הגשמים תדירים בעיקר בחודשים החמים יותר, והם מתמעטים במידת מה בין יוני לאוגוסט. מעולם לא הלמה בסאו פאולו ובחופים הקרובים אליה סופת ציקלון טרופית כלשהי, וסופות טורנדו הן נדירות. ירידות שלגים קצרות דווחו באופן רשמי רק במקרה אחד, ב-25 ביוני 1918. בסוף החורף, במיוחד בחודש אוגוסט, ניכרת בעיר תופעה הידועה בשם "veranico" (משמע, קיץ קצרצר), המתאפיינת במכת חום ויובש חריגה, אשר במהלכה מגיעות הטמפרטורות לעיתים ל-28 °C. מצד שני, ימים קרים יחסית במהלך הקיץ הם גם די שכיחים; בימים כאלה לא עוברות טמפרטורות המקסימום את סף ה-20 °C, זאת כאשר טמפרטורות המינימום הן 15 °C לערך, ואף מתחת ל-10 °C.
בסאו פאולו תופעת גשם ייחודית שעונה לשם המקומי GAROA, משמעותו גרעיני טיפות מים, בימים מסוימים הגשם כאילו עומד באוויר בטיפות מאוד קטנות, בדומה לטל סמיך מאוד, אך ללא ערפל, וניתן לראות את הטיפות הללו עפות ברוח. עם שינויי האקלים, התופעה שכיחה פחות ופחות.
בשנים האחרונות מורגשת התייבשות אקלימית באזור והעיר הגיעה לא אחת למצבי קיצון של מחסור במים, בעיקר עקב מיעוט גשמים באגני ההיקוות של העיר ובשל מערכת מים לא יעילה הגורמת לבזבוז משמעותי.
דמוגרפיה.
המרקם האתני.
סאו פאולו היא בעלת המגוון האתני הרב ביותר בברזיל. עם קץ הסחר בעבדים אפריקאים (1850), פנתה מדינת סאו פאולו לפתור את בעיית המחסור בכח-אדם בשדות הקפה על ידי הבאתם של מהגרים. חלוץ מיזם חדש זה היה הסנטור ניקולאו ורגיירו, אשר הביא לברזיל מהגרים מגרמניה, שווייץ ופורטוגל, על מנת שיעבדו באדמותיו שלו.
עם ביטול העבדות בברזיל ב-1888, קלטה סאו פאולו מהגרים רבים, רובם מאיטליה. ב-1897, ברזילאים-איטלקים היוו יותר ממחצית מאוכלוסיית סאו פאולו. בנוסף היגרו אליה מהגרים רבים מפורטוגל, גרמניה, ספרד, יפן, נוצרים מסוריה ולבנון, וכן יהודים רבים (ברובם מאירופה, אך גם מתחומי האימפריה העות'מאנית לשעבר). בשנים 1908–1950 הגיעו מהגרים רבים מיפן, והתרחבה קהילת הברזילאים-יפניים הגדולה. בשנות השישים של המאה העשרים, החלו להגיע מהגרים מסין ומקוריאה. באמצע המאה העשרים, החלה גם הגירה פנימית גדולה לסאו פאולו מהחלקים העניים של צפון-מזרח ברזיל. כיום, ישנה גם קהילה ההולכת וגדלה של מהגרים מבוליביה.
בדומה לשאר חלקי ברזיל, תושבים מקבוצות אתניות שונות מתערבבים אלה עם אלה ויוצרים חברה רב-אתנית בעיר. כיום, סאו פאולו היא בית לברזילאים שמוצאם מכ-100 קבוצות אתניות שונות.
הקהילה היהודית בעיר מונה מעל ל 50,000 איש, שפזורה בעיקר בשכונות היג'יאנופוליס וג'רדינס והיא נחשבת לקהילה חזקה מאוד כלכלית. בקהילה נמצאים מספר מיליארדרים כגון ג'וזה ספרא, אלי הורן, משפחת פפר (דניאל ודוד), משפחת גרפינקל ועוד. הקהילה תורמת הרבה לישראל, ותומכת במגוון בתי כנסת ספרדים ואשכנזים. כמו כן בעיר נוכחות חרדית ושל חב"ד, בעיר עצמה פרוסים 5 בתי חב"ד.
בית החולים הטוב בעיר, בברזיל ובאמריקה הלטינית "בית החולים הישראלי אלברט איינשטיין" נתמך לא מעט על ידי הקהילה היהודית. חלק מהתורמים, בעיקר יוצאי סוריה כגון משפחת ספרא, תורמת גם לבית החולים השני בטיבו בעיר "בית החולים הסורי לבנוני".
בעיר גם קהילה מוסלמית גדולה שמונה מעל למיליון איש, אבל היא איננה מתבלטת ולרוב אינה קיצונית בדעותיה או השפעתה.
שפות.
בדומה לשאר חלקי ברזיל, השפה המדוברת בפי רובם הגדול של התושבים בעיר היא השפה הפורטוגזית. בשל שטף ההגירה הגדול של מהגרים איטלקים לסאו פאולו, משתקפות בפורטוגזית המדוברת בעיר השפעות משמעותיות שמקורן בשפות חצי האי האיטלקי, בפרט השפות נפוליטנית וונטית.
המבטא והמאפיינים של הניבים האיטלקיים התמזגו בהדרגה בשפה הפורטוגזית המדוברת באזורים הכפריים של מדינת סאו פאולו, ניב הקאיפירה (Caipira), אשר לו עצמו מבטא ומאפיינים ייחודיים; מספר בלשנים סבורים שניב הפורטוגזית השגור בסאו פאולו מקורו ברובע מוקה (Mooca) בעיר, בו קבעו את ביתם בראשית המאה ה-20 בעיקר מהגרים מנאפולי שבדרום איטליה.
השפות האחרות המדוברות בעיר שגורות בעיקר בקרב הקהילה האסייתית בעיר. ברובע ליברדאדי שוכנת האוכלוסייה היפנית הגדולה ביותר מחוץ ליפן. על אף שכיום הפורטוגזית היא שפת אימם של רוב הברזילאים היפניים (או "ניפו-ברזילאים"), חלקם, בנוסף לפורטוגזית, עדיין דוברים בשטף וברהיטות בשפה היפנית. קיימות גם אוכלוסיות ממוצא סיני או קוריאני שעדיין שומרות על שפות אבותיהם. עם זאת, רוב בני הדורות שנולדו בברזיל מדברים כיום אך ורק פורטוגזית.
השפות אנגלית וספרדית נלמדות ברוב בתי הספר במסגרת לימודי שפה זרה שנייה או שלישית, אך עם זאת רק חלק קטן מתושבי העיר מפגינים רמת רהיטות גבוהה בשתי שפות אלו.
כלכלה.