פרופסור גור אלרואי טען בשנת 2016, כי בארצות הברית רק "שליש מהילדים של זוגות מעורבים גדלים בבית יהודי. הולכים לסאנדיי סקול, למחנה קיץ יהודי, הולכים לבית כנסת ומציינים את החגים היהודיים".
היסטוריה.
לקראת סוף המאה ה-18 והתחלת המאה ה-19 בעקבות האמנציפציה שניתנה ליהודים במערב אירופה הגיעה ההתבוללות של היהודים בעמי אירופה לממדים הולכים וגדלים. המגמה המשיכה גם בחלקים אחרים של אירופה ובאמריקה, בעיקר מתוך התקווה של חלק מהיהודים להיטמע טוב יותר בחברה הכללית (לעיתים אף בחברה הגבוהה), מתוך הזדהות עם הערכים של חירות, שוויון, אחווה וההפרדה בין דת למדינה שאומצו כאידיאלים חברתיים אחרי עידן האורות והמהפכות הבורגניות וגם בשל היעדר מדינה שבה תמומש הזהות הלאומית והדתית.
הוויכוחים הפוליטיים הראשונים לגבי תופעת ההתבוללות התקיימו בתקופת האמנציפציה בנוגע למידה בה היהודים צריכים לזנוח את המאפיינים הייחודיים להם (שמירת מצוות הדת, לבוש, שפה, מקום מגורים, חינוך, מנהגים, תרבות וכו') בתמורה להשתלבות בחיי המדינה בה הם חיו, שוויון חברתי, הרחבת תחומי העיסוק, שיפור המעמד החברתי ורמת החיים וכו'. ויכוחים אלה פרצו גם על רקע המרד בסמכות הרבנים ובחינוך הדתי המסורתי והתפתחותם של תנועת ההשכלה היהודית ושל החיים החילוניים בקרב היהודים, בדומה לחלק מהציבור הלא יהודי שמסביבם.
לפי ההלכה.
ההלכה אוסרת על יהודי להינשא לגויה וליהודייה להינשא לגוי. באשר לצאצאים, לפי ההלכה, היהדות נקבעת לפי האם, למעט במקרי גיור. לכן כאשר גבר יהודי נישא לגויה, הילדים גויים כמותה ואינם מיוחסים אחריו. כאשר אישה יהודייה מתחתנת עם גוי, הילדים שנולדים מנישואים אלו הם יהודים שאינם מיוחסים אחר אביהם.
על מנת למנוע התבוללות, נוצרו הלכות רבות המרחיקות יהודי שומר מצוות מקרבה לשאינו יהודי ובתוך כך האיסור על פת גויים ותבשילי גויים ויין גויים ועוד
התבוללות במדינת ישראל.
שיעור ההתבוללות במדינת ישראל, שבה רוב יהודי, נמוך לאין ערוך משיעור ההתבוללות בחו"ל, כנראה בגלל המבנה הדמוגרפי והחברתי, וחוקי אישות. תופעת נישואים בין יהודים לבני דת אחרת קיימת גם בה ואלה עשויים להביא לטמיעת בן הזוג היהודי בחברה שאינה יהודית, בין אם באופן של הגירתו למדינה אחרת, ובין אם באופן של הצטרפותו לחברת בן הזוג שאינו יהודי. בנוסף, קיימת בה במידה הרבה יותר גדולה, תופעה הפוכה, של טמיעת גויים בחברת הרוב היהודית, הנישאים ליהודיות וצאצאיהם יהודים. תופעה זו מתרחשת במיוחד במקרים הרבים של עליית זוגות מעורבים לישראל. בנוסף, קיימת תופעה שזכתה לכינוי "התבוללות ישראלית" או "גיור סוציולוגי" - אימוץ הגדרה עצמית וסביבתית יהודית, ללא גיור דתי או רישום יהדות במרשם האוכלוסין. פרופ' אשר כהן, שטבע את המושג, כתב כי הלחץ החברתי הנובע מכך שהרוב המכריע בחברה היהודית עומד על היותו של הגיור שער הכניסה היחיד אליה מבטיח פנייה של רוב הלא יהודים מקרב משפחות העולים לארץ להמרת דת, וקרא לרבנים לגלות גמישות מרבית על מנת למנוע חיכוך בעתיד.
בתלות בשאלה מיהו יהודי, הוערך שנישואים בין-דתיים בישראל מגיעים לשיעור של 5% מהנישואים שבהם אחד מבני הזוג הוא יהודי.
מולקולת ענק
הרמן גרינג
הרמן וילהלם גֶרינג (בגרמנית: ; 12 בינואר 1893 – 15 באוקטובר 1946) היה פושע מלחמה נאצי, איש צבא ופוליטיקאי שהיה מראשי משטרו של אדולף היטלר, מפקד הלופטוואפה ומשרד התעופה. גרינג היה בעל אחריות רבה לשואה ולרדיפת היהודים במשטר הנאצי. נודע בשל אורח חייו הראוותני והנהנתני, שכלל ביזת אוצרות אמנות מכל רחבי אירופה הכבושה לשם קישוט אחוזתו הפרטית. במשפטי נירנברג נידון לעונש מוות, אך התאבד בתאו בבליעת כמוסת ציאניד בטרם הוצא גזר הדין אל הפועל.
ילדות ונעורים.
הרמן וילהלם גרינג היה בנם הרביעי של ארנסט הרמן גרינג (1839–1913) ושל אשתו השנייה, פרנציסקה טיפנברון, שהייתה צעירה ממנו בעשרים שנה. סנדקו של הרמן היה יהודי-מאב עשיר בשם ד"ר הרמן אפשטיין, שמו "הרמן" נקרא על שם סנדקו, ושמו "וילהלם" ניתן לו על שם וילהלם השני, קיסר גרמניה שאביו העריץ.
לגרינג היו מספר אחים למחצה מאשתו הראשונה של אביו, ושני אחים ושתי אחיות מאמו ומאביו. בין אחיו המלאים אלברט גרינג שהתנגד למשטר הנאצי. אביו היה משפטן ודיפלומט, אשר שימש במשרות רמות דרג במושבותיה של גרמניה במערב אפריקה והגיע עד תפקיד מושל דרום-מערב אפריקה הגרמנית (החופפת בקירוב לשטחה של נמיביה, כיום), וייעד לגרינג הצעיר תפקידים צבאיים. גרינג נשלח מגיל צעיר לבתי ספר צבאיים.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה גרינג קצין זוטר בחיל הרגלים של צבא האימפריה הגרמנית. גרינג הוסב לתצפיתן מוטס, ולאחר מכן לטייס מטוס הפצצה, עד שבשנת 1915 הפך לטייס קרב.
באוקטובר 1916 הוצב בטייסת קרב, והופל בקרב אווירי. את שארית השנה בילה בהחלמה מפציעותיו. בפברואר 1917 שב לטוס. גרינג היה טייס מצטיין, ניצח ב־21 קרבות אוויר, וקיבל את אות פור לה מריט, העיטור הצבאי הגבוה ביותר של הצבא הגרמני, ביוני 1918.
ב־7 ביולי 1918 קיבל את הפיקוד על הטייסת המפורסמת שייסד הברון מנפרד פון ריכטהופן שכונה "הברון האדום", והיה למפקדה האחרון. טייסת זו הייתה בין הטובות ביותר בחיל האוויר הגרמני. לזכותה 644 הפלות לעומת 52 טייסים שאיבדו את חייהם במהלך שירותם בטייסת.
לאחר מלחמת העולם הראשונה.
לאחר המלחמה המשיך גרינג לטוס, ועבד זמן מה במפעלי "פוקר", ולאחר מכן, בשנת 1920 בחברת התעופה השוודית "סבנסקה לופטטרפיק". הוא שמר על מעמדו כקצין ברייכסווהר, צבאה של גרמניה, שקוצץ בצורה ניכרת על פי הסכם ורסאי. עד 1933 עלה בדרגות לדרגת גנרל מיור (מקביל לאלוף).
בסטוקהולם פגש בבת אצולה נשואה בשם קארין פון קאנצוב. הוא הצליח לגרום לגירושיה מבעלה, ונישא לה.
לאחר נישואיו לקאנצוב יכול היה גרינג לשוב לגרמניה, וליהנות מאורח חיים של בני החברה הגבוהה. הזוג גרינג קבע את משכנו במינכן, שם למד גרינג באוניברסיטה.
בשנת 1931 מתה קאנצוב, שסבלה מאפילפסיה, ולאחר מכן ב-1935 נישא גרינג לשחקנית בשם אמי זונמן (בתם היחידה, אדה גרינג, נולדה בשנת 1938).
חבר המפלגה הנאצית.
ימים ראשונים.
ב־1921 נפגש הטייס הצעיר בעל הנטיות הלאומניות עם אדולף היטלר, ונשבה בקסמו. היטלר, שהקים אז את המפלגה הנאצית, היה נואם אלמוני ללא שם וללא קשרים. חברותו וקשריו של הטייס המעוטר בעל הקשרים הבינלאומיים סייעו לו בביסוסה של המפלגה ובהבאתה למודעות הציבורית כגוף מאורגן בעל בסיס של ממש. ב־1922 מונה גרינג לראש האס אה (SA), ובנובמבר 1923 השתתף לצד היטלר בפוטש במרתף הבירה, מרידת הנפל שנועדה להשתלט על מדינת בוואריה ומשם על גרמניה כולה. במהלך דיכוי הפוטש נפצע גרינג מירייה בירכו, ובלה באלין, אשתו של מוכר רהיטים יהודי שגר סמוך למקום הצילה אותו כשהסכימה לטפל בו (לימים, ב-5 במרץ 1942 גמל גרינג למשפחת באלין ואיפשר להם לצאת לשווייץ). הוא ברח לאוסטריה שם קיבל טיפול במורפיום כנגד כאבי פציעה זו דבר שגרם להתמכרותו רבת השנים למורפיום, ואף לאשפוזו בבית החולים לחולי נפש ב-1925. הוא חזר לשוודיה, מולדתה של אשתו.
לאחר שנהנה מחנינה כללית, חזר גרינג ב־1927 לגרמניה, והמשיך בפעילות במלוא המרץ במסגרת המפלגה הנאצית, שביצעה בשנים אלו את התקדמותה לקראת השלטון בגרמניה. למוד ניסיון העבר החליט היטלר להשתלט לא בדרך של מרד מזוין אלא בדרך פרלמנטרית, תוך ניצול חולשתה של רפובליקת ויימאר. במאמצים אלו מילא גרינג תפקיד מפתח. ב־1928 נבחר לרייכסטאג מטעם המפלגה הנאצית, וב־1932 נבחר ליושב ראש הרייכסטאג. בתפקיד זה היה למעשה הנציג הנאצי הבכיר ביותר ברפובליקה, שכן על פי החוקה יושב ראש הפרלמנט הוא השלישי לאחר נשיא הרפובליקה והקנצלר. בתפקידו זה היה לגרינג חלק חשוב בתככים ובתמרונים הפוליטיים שהעלו את היטלר לשלטון ב־30 בינואר 1933.
רייכסמארשל.
בשנים המוקדמות של הרייך השלישי שירת גרינג במספר משרות מיניסטריאליות, הן ברמת הרייך וכן במדינת פרוסיה.
בתחילה נתמנה לשר הפנים של פרוסיה, ולאחר מכן לראש ממשלתה. בתפקיד זה הקים את סוכנות ההאזנות "לשכת המחקר" ואת "משטרת המדינה החשאית" הפרוסית – בגרמנית: GEheimeSTAatsPOlizei, ובראשי תיבות: "הגסטפו" – שם שהפך שם נרדף לארגון חשאי המטיל אימה על מתנגדיו בשיטות של רצח וטרור. הוא מינה את רודולף דילס למפקד הראשון של הגסטפו. כפי הנראה הייתה לו יד בשריפת הרייכסטאג ב־1933, אשר בה הואשם הקומוניסט ההולנדי מרינוס ואן דר לוּבֶּה, וכיושב ראש הרייכסטאג שימש מיד לאחר מכן בתפקיד מכריע בקבלת "חוק ההסמכה", אשר שימש הבסיס החוקי לרודנותו של היטלר והיה מכת מוות לרפובליקת ויימאר.
ביוני 1934 עמד לצד היטלר כאשר זה, ביחד עם היינריך הימלר ומנהיגים נאצים נוספים, ביצעו את הטיהור הרצחני בשורותיהם אשר נודע כ"ליל הסכינים הארוכות", אשר במסגרתו נפטר היטלר מארנסט רהם וראשי האס אה, כצעד לקראת המשך ביסוס שלטונו הדיקטטורי.
בשנת 1935 הועמד בראש הלופטוואפה, חיל האוויר של גרמניה הנאצית, ובשנת 1939 מונה לדרגת גנרל-פלדמרשל של הלופטוואפה. מעמדו בשנים אלו היה כה מוצק, עד שבצו מיוחד ב־29 ביוני 1941 הוכרז כיורשו של אדולף היטלר, וכונה "רייכסמרשל" - הדרגה הצבאית הגבוהה ביותר בהיררכיה הנאצית, אשר הומצאה במיוחד עבורו, במטרה לעשותו בכיר מכל אנשי הצבא האחרים. בשלב זה היה באופן רשמי ל"איש מספר 2" ברייך.
לאחר פרישתו של היילמאר שאכט מתפקיד שר הכלכלה השתלט גרינג על משרותיו, ומונה ל"אחראי על תוכנית ארבע השנים" . בתפקידו זה פעל גרינג במרץ לחימושה של גרמניה.