ניתן לטעון, שאילו הפיקוד הסובייטי היה מייחס חשיבות עליונה לכיבושה של ורשה, ולהצלת כוחות המחתרת הפולנית שלחמו בעיר, ייתכן שהצבא האדום היה יכול לכבוש את העיר באוגוסט או בספטמבר 1944. אולם הדבר היה כרוך בהעברת כוחות גדולים מגזרות אחרות לאזור וורשה ובשיבוש התוכניות האסטרטגיות של הפיקוד הסובייטי.
ההכנות.
לקראת סוף יולי 1944 הכריזו הגרמנים על ורשה כאל אזור צבאי סגור. הם החליטו להגן על העיר בכל מחיר, ולמנוע מהצבא האדום להשתלט עליה. תבוסת "קבוצת ארמיות מרכז" וההתקדמות המהירה של כוחות הצבא האדום, גרמו לכך שיחידות גרמניות רבות נסוגו מערבה דרך ורשה במחצית השנייה של יולי. עובדה שנתפסה על ידי פיקוד המחתרת הפולנית כהוכחה לתבוסה הגרמנית, וכאות לפתיחה בהתקוממות נגד הנאצים. לפי עדויות שונות, עד ראשית אוגוסט חיל המצב הגרמני והפקידות הנאצית בוורשה היו בפאניקה, ועשו הכנות לנטוש את העיר, אך הגעת שני קורפוסי פאנצר לתגבר את הכוחות הנאציים באזור ורשה שינתה מצב זה, והגבירה את נחישות הפיקוד הגרמני המקומי להחזיק בעיר בכל מחיר.
כאשר החלו להגיע ידיעות מהאזורים המזרחיים של פולין על פירוק בכוח של יחידות "צבא המולדת", ועל מאסרים והוצאות להורג של מפקדים מקומיים במחתרת הפולנית בידי הנ.ק.וו.ד הסובייטי, החליט ב־21 ביולי מפקד "צבא המולדת", הגנרל תדיאוש בור קומורובסקי (אשר החליף את רובצקי שנתפס בידי הגסטפו והוצא להורג עוד ב־1943) להרחיב את היקף "מבצע סופה" כך שיכלול גם את העיר ורשה. התאריך שניתן לתחילת המרד בוורשה היה ה־1 באוגוסט.
ב־27 ביולי קרא ראש הגנרלגוברנמן ("הממשל הכללי" הכינוי הנאצי לאזורי פולין שלא סופחו לגרמניה), הנס פרנק, לכ־100,000 גברים פולנים מגיל 17 עד 65 להתאסף במספר מקומות ריכוז ברחבי העיר ורשה ביום שלמחרת. הם היו אמורים להיות מועסקים בבניית ביצורים עבור הורמאכט, בתוך ומחוץ לעיר. צעד זה נתפש על ידי פיקוד "צבא המולדת" כניסיון לחבל ביכולת הפעולה של כוחות המחתרת בעיר ולמנוע מהאוכלוסייה האזרחית להצטרף להתקוממות נגד השלטון הנאצי.
הכוחות היריבים.
כוחות "צבא המולדת" במחוז ורשה מנו כ־50,000 לוחמים, מתוכם רק 23,000 היו מצוידים בנשק. חלקם אומנו במשך מספר שנים בלוחמה זעירה ובלוחמת גרילה עירונית, אך היו חסרי ניסיון בלחימה במסגרות גדולות, ובלחימה לאור היום נגד צבא סדיר המצויד בנשק כבד. החימוש שעמד לרשותם היה דל, בין השאר מכיוון שההחלטה לכלול את ורשה ב"מבצע סופה" התקבלה ברגע האחרון, ולפני כן ניתנה עדיפות למשלוח נשק וציוד לאזורים המזרחיים של פולין.
ב-1 באוגוסט עמדו לרשות כוחות "צבא המולדת" בוורשה :
מפקד כוחות המחתרת הפולנית בוורשה היה הגנרל אנטוני חרושצ'ל (Chruściel), שנודע בכינוי המחתרתי "מונטר".
במהלך ההתקוממות בוורשה קיבלו המורדים אמצעי לחימה נוספים באמצעות הצנחות מן האוויר של חיילות האוויר המערביים וחיל האוויר הסובייטי, וכן מהשתלטות על נשק וציוד של האויב (בדרך זו הצליחו הפולנים להשיג גם מספר כלי רכב משוריינים). נוסף על כך, בתי המלאכה המחתרתיים ייצרו עבור המורדים הפולניים 300 תת-מקלעים, 150 להביורים, 40,000 רימונים, מספר מטולי נ"ט ואף מכונית משוריינת.
ערב פרוץ המרד כלל חיל המצב הגרמני בוורשה ובסביבתה הקרובה כ־11,000 חיילים תחת פיקודו של ריינר שטהל (Stahel), מתוכם כ-5,000 חיילים של צבא היבשה, כ-4,000 איש ביחידות קרקע של הלופטוואפה (בשדות התעופה בקרבת העיר וביחידות נ"מ) וכ-2,000 חיילים מרגימנט חיל המצב של ורשה. לכוח זה יש להוסיף כ-5,700 איש מיחידות משטרה ואפן אס אס, ומספר לא ידוע של אנשים ביחידות עזר שונות שהוצבו בתוך העיר. הכוחות הגרמניים בוורשה היו מצוידים היטב והיו בכוננות להגנה על נקודות מפתח בעיר כבר חודשים ארוכים. כמה מאות בונקרים מבטון מוקפים גדרות תיל הגנו על הבניינים והאזורים שהוחזקו על ידי הגרמנים. לפחות 90,000 חיילים גרמנים נוספים נמצאו ביחידות צבא באזורים הסמוכים לוורשה, בשתי גדות הוויסלה, ולפחות חלקם יכלו לתגבר את הכוחות הנאציים בתוך העיר תוך פרק זמן קצר.
שעת ה־W.
ב-31 ביולי בשעה 17:00 החליט פיקוד "צבא המולדת", שהמרד בוורשה יתחיל בעוד 24 שעות. שעת ה־W (מהמילה הפולנית "wybuch" שמשמעותה "פיצוץ" או "התפרצות") של המרד, נקבעה ל־1 באוגוסט בשעה 17:00. ההחלטה לפתוח את המרד בשעות היום, במקום להמתין לרדת החשיכה, התבררה כהחלטה מוטעית, שעלתה במחיר יקר. היא הורידה את הסיכויים של כוחות המחתרת להפתיע את הגרמנים בורשה, וחשפה אותם לאש האויב שנהנה מעדיפות בציוד ובכוח אש. העובדה שההחלטה הסופית על מועד פרוץ המרד נתקבלה ברגע האחרון, יממה בלבד לפני שעת ה-W, גרמה לכך שחלק מיחידות המחתרת בוורשה ובסביבתה לא היו מוכנות בזמן.
מהלכים ראשונים.
לא ניתן היה להסתיר לחלוטין את הגיוס של אלפי לוחמי מחתרת ברחבי ורשה, וכתוצאה מכך פרצו התנגשויות במספר מקומות בין יחידות מחתרת לכוחות הנאציים בעיר לפני שעת ה־W. אולם הפיקוד הגרמני לא ראה בתקריות מבודדות אלו חלק מהתקוממות פולנית כללית. הוא היה מוכן לאפשרות של מרד בוורשה, אך לא צפה את היקפו ואת עוצמתו, ולא היו לו תוכניות לטיפול בהתקוממות כללית המונית של צבא המחתרת הפולנית. הצטברות מידע מודיעיני על פעילות מוגברת של כוחות המחתרת, גרמה למושל מחוז ורשה, לודביג פישר, להעמיד בכוננות מלאה את יחידות חיל המצב הגרמני בשעה 16:30, חצי שעה לפני פרוץ ההתקוממות, עובדה שהפחיתה עוד יותר את הסיכוי להפתיע את הכוחות הגרמניים בוורשה.
היומיים הראשונים של ההתקוממות קבעו במידה רבה את גורלה. המורדים הצליחו להשתלט על חלקים גדולים מורשה, בעיקר במרכז העיר, בעיר העתיקה וברובע וולה, אך הגרמנים הצליחו להחזיק במספר נקודות מפתח בתוך האזורים שנכבשו ברובם על ידי המורדים. במספר אזורים אחרים יחידות המחתרת ספגו אבדות כבדות ולא הצליחו לכבוש את מרבית יעדיהם. חמורה במיוחד הייתה העובדה, שקבוצות המחתרת שפעלו באזורים השונים של העיר, לא הצליחו לחבור זו לזו, וליצור רצף קרקעי בין האזורים השונים שבשליטת המורדים, וכן בין יחידות המחתרת בוורשה, לכוחות "צבא המולדת" בסביבת העיר. המורדים גם לא ניסו להרחיב את האזורים שבשליטתם, ונטו להתרכז בהגנה על האזורים שכבר נכבשו על ידם. כתוצאה מכך, הגרמנים יכלו לבודד ללא קושי את האזורים שבשליטת כוחות המחתרת, ולנתק אותם זה מזה.
פיקוד כוחות המחתרת בוורשה חילק את העיר לשמונה אזורים :
אזור I (שרודמיישצ'ה והעיר העתיקה): יחידות צבא המולדת באזור זה השתלטו על רובו, אך נכשלו בתפיסת רוב נקודות המפתח בתוכו. כתוצאה מכך, הן לא הצליחו ליצור באזור זה מתחם מוגן מרכזי, ולא הצליחו למנוע מהגרמנים לבודד את האזור, ולנתק את הקשר בינו לבין אזורים אחרים בעיר.
אזור II (ז'וליבוז', מארימונט, ביילני): יחידות המחתרת הצליחו אמנם להשתלט על רוב השטחים סביב ז'וליבוז', אך נכשלו בכיבוש רוב היעדים האסטרטגיים שהוקצו להם. קבוצות מחתרת רבות מאזור זה נסוגו אל מחוץ לעיר, אל היערות.
אזור III (וולה): יחידות המורדים הצליחו להשתלט על רוב שטחו של רובע וולה, אך ספגו אבדות כבדות במהלך הלחימה. כמה יחידות נסוגו אל היערות בסביבה, ויחידות אחרות נסוגו לחלק במזרחי של האזור. למרות זאת, בחלק הצפוני של הרובע הצליחו כוחות המורדים להשתלט על מספר נקודות מפתח, כולל קסרקטינים של חיל המצב הגרמני ומאגר אספקה גרמני
אזור IV (אוחוטה): יחידות המחתרת באזור זה נכשלו הן בכיבוש שטח הרובע, והן בהשגת יעדיהם הצבאיים. רובם נסוגו ליערות ממערב לוורשה לאחר שספגו אבדות כבדות, ורק שתי יחידות שמנו כמה מאות לוחמים נשארו באזור, והצליחו ליצור מספר כיסי התנגדות בתוכו. במהלך הימים הבאים תוגברו יחידות המחתרת שנותרו באזור על ידי כוחות מורדים ממרכז העיר, והצליחו להשתלט על רוב החלק הצפוני של רובע אוחוטה, כולל נקודות המפתח באזור זה.
אזור V (מוקוטוב): התקפות יחידות המחתרת על היעדים הצבאיים באזור זה, שהיו מבוצרים היטב והוגנו על ידי כוחות חזקים, נכשלו תוך אבדות כבדות. חלק מיחידות המחתרת המקומיות נסוגו אל היערות, בעוד יחידות אחרות הצליחו להשתלט על חלקים מ"דולני מוקוטוב", אך הם מצאו עצמם מבודדים, ולא הצליחו לחבור עם כוחות המורדים בחלקים אחרים של העיר.
אזור VI (פראגה): המרד פרץ גם ברובע פראגה, שבגדה המזרחית של הוויסלה. המשימה העיקרית של יחידות המורדים באזור זה הייתה להשתלט על הגשרים על נהר הוויסלה, ולהגן עליהם עד להגעת הצבא הסובייטי. אך אף על פי שהגשרים הוחזקו על ידי יחידות גרמניות קטנות, הצליחו הגרמנים למנוע מהמורדים להשתלט עליהם בשעות הראשונות של ההתקוממות, ובכך מנעו תיגבור של כוחות המורדים בפראגה, וחרצו למעשה את גורל ההתקוממות בוורשה. הגרמנים תיגברו את כוחותיהם באזור זה לפני פרוץ המרד, כדי לבלום את התקדמות הצבא הסובייטי, ולאחר מספר הצלחות ראשוניות, נאלצו כוחות המורדים באזור, שנמצאו בנחיתות מספרית קשה, לרדת שוב למחתרת. כוחות הצבא האדום כבשו את פראגה מידי הגרמנים רק לקראת אמצע ספטמבר 1944.
אזור VII (Powiat Warszawski): אזור זה כלל שטחים בסביבתה הקרובה של ורשה, מחוץ לתחומי העיר. רוב פעולות המחתרת באזור נכשלו בהשגת יעדיהם.
המורדים נכשלו בכיבוש מספר רב של יעדי מפתח חיוניים בוורשה בימים הראשונים והמכריעים של המרד, כולל גורד השחקים PAST, ששלט על מרכז העיר, מספר שדות תעופה בתוך העיר ובסביבתה, ורוב תחנות הרכבת בעיר.
דיכוי המרד על ידי הנאצים.
הגעת כוחות התגבורת הגרמניות.