מהדורתה הראשונה פורסמה בעשרים כרכים בין 1876 ו-1899. השנייה פורסמה בין השנים 1904 ו-1926 בשלושים ושמונה כרכים והייתה האנציקלופדיה המקיפה ביותר שפורסמה בשפה השוודית. היא ידועה בשוודיה בשם "מהדורת הינשוף" (Uggleupplagan), בשל הינשוף שהופיע על כריכתה. שתי מהדורות נוספות של האנציקלופדיה פורסמו עד שנת 1957. זכויות היוצרים לשתי הגרסאות הראשונות פקעו ונמצאות עתה ברשות הציבור.
בשנות התשעים החלה אוניברסיטת לינשפינג בשוודיה בפרויקט רונברג שכוונתו לספק העתקים דיגיטליים של ספרים נורדיים. בשנת 2001 הוצעה מהדורה סרוקה מלאה של כל 45,000 עמודי האנציקלופדיה, והם נגישים מעמוד הבית של הפרויקט.
אימפרסריו
אולימפיאדת לילהאמר (1994)
אולימפיאדת החורף ה-17 נערכה מ-12 בפברואר עד 27 בפברואר 1994 בעיר לילהאמר שבנורווגיה. האולימפיאדה התקיימה שנתיים בלבד לאחר אולימפיאדת החורף הקודמת שנערכה באלברוויל. זאת מאחר שב-1986 החליט הוועד האולימפי הבינלאומי לשנות את מועד משחקי החורף כך שלא יתקיימו באותה שנה עם משחקי הקיץ. העיר לילהאמר נבחרה בהגרלה שנערכה בפתיחת אולימפיאדת סיאול (1988). באולימפיאדה השתתפו ספורטאים מ-67 מדינות.
ישראל השתתפה לראשונה בתולדותיה במשחקי החורף האולימפיים, כששלחה לאולימפיאדה זו נציג בודד - המחליק האמנותי על קרח מיכאל שמרקין.
פסקוב
פְּסְקוֹב () היא עיר בירת מחוז פסקוב שברוסיה. העיר שוכנת בחלקו הצפוני של מרכז החלק האירופאי של המדינה, על הנהר וליקיה הנשפך לאגם פסקוב. ב-2010 מנתה אוכלוסייתה 203,279 תושבים. פסקוב היא אחת הערים העתיקות ברוסיה, ויש בה כנסיות שעומדות על תילן החל מהמאה ה-11. מקבץ של הכנסיות האלו הוכרז ב-2019 כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה.
העיר מוזכרת לראשונה ב-903. שמה בא ממקור פינו-אסטוני, או ממקור בלטי. מהעיר פסקוב הגיעה אולגה, אשתו של איגור, הנסיך הראשון של נסיכות קייב. מאותה תקופה החלה פסקוב להתפתח כעיר.
מהמאה ה-10 עד המאה ה-12 הייתה פסקוב חלק מנסיכות קייב. במאה ה-12 צורפה לרפובליקת נובגורוד תוך שמירה על זכויות מיוחדות. ב-1348 אנשי פסקוב החליטו על ממשל עצמי והקימו את רפובליקת פסקוב, שהתקיימה עד 1510, אז צורפה למוסקבה. בין 1581–1582 הושמה העיר במצור על ידי סטפאן באטורי מלך פולין, היא עמדה במצור בכבוד במלחמת ליבוניה.
לאחר 1777 הפכה פסקוב לבירת נמסטניצ'סטבו (נציבות) פסקוב. בפסקוב ויתר הצאר ניקולאי השני על כיסאו לטובת הממשלה הרפובליקנית ב-2 במרץ 1917.
בין 1941 ל-1944 הייתה העיר תחת כיבוש גרמני שהשמיד 94% מהעיר, כולל העיר העתיקה.
הקהילה היהודית.
עד מלחמת העולם השנייה התגוררו בפסקוב כ-1,100 יהודים, כשני אחוזים מאוכלוסייתה. פסקוב נפלה בידי הגרמנים ב-9 ביולי 1941. ככל הנראה הצליחו כמחצית תושביה היהודים להימלט ממנה, כאשר רובם נמלטו מזרחה לכיוון רוסיה. היהודים שנותרו בעיר, כ-500 בני אדם, חויבו לשאת טלאי צהוב בצורת מגן דוד.
באוגוסט 1941 הוקם גטו בסמוך לעיר פסקוב, גטו אוסווייטי, בו רוכזו יהודי העיר שנותרו, וכן מעל 1000 יהודים תושבי המחוז. הגטו חוסל בינואר-פברואר 1942, כשהוצאו ממנו תושביו ונורו למוות בסמוך לעיר.
ערים תאומות.
לפסקוב ארבע עשרה ערים תאומות:
בית הספר לקולנוע ע&quot;ש סם שפיגל
פקטוליט
פקטוליט הוא מינרל אינוסיליקטי (סיליקט במבנה בצורת שרשרת) של נתרן, סידן והידרוקסיד, השייך לקבוצת הפירוקסנואידים.
תכונות.
הרכב.
נוסחת המבנה הכימי של הפקטוליט היא (NaCa2Si3O8(OH. המינרל יוצר תמיסה מוצקה עם המינרל סרדניט ((Na(Mn++Ca)2Si3O8(OH).
קריסטלוגרפיה.
הפקטוליט מתגבש במערכת הטריקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "טריקלינית רגילה" (או גם טריקלינית-פינקואידית) (formula_1) וחבורת סימטריות מרחבית "formula_2". הפרמטרים של תא היחידה הם : Åa=7.99, b=7.04Å, c=7.02Å, וגודל הזוויות הן α=90.52°, β=95.21° ו-γ=102.53°. ככל מינרל אינוסילקטי בנוי הפקטוליט משרשרת של ארבעונים של סיליקה. יש לפקטוליט פולימורף (או מדויק יותר, פוליטייפ) מונוקליני טבעי נדיר שקיבל תחילה את הכינוי "פאראפקטוליט", במקביל לכינוי שקיבל פולימורף דומה של וולאסטוניט, אבל בעקבות המלצות ה-IMA ב-1962 לגבי הוולאסטוניט, שונה גם שם הפולימורף של הפקטוליט ל"פקטוליט-M2abc".
תכונות פיזיקליות.
המינרל מופיע בדרך כלל כמקבצים סיביים, עמודיים או מחטיים הקורנים ממרכז משותף באורך עד 15 ס"מ או כמסה דמוית אשכול ענבים או חסרת צורה. גבישים בודדים נדירים מאוד, צורתם פריזמה מוארכת. קיימת במינרל תופעת גבישים תאומים מהסוג "תאומי מגע". לפקטוליט יש פצילות מושלמת בשני כיוונים שהזווית ביניהם קרובה לישרה, עקב כך נשבר המינרל לשבבים לבנים חדים. שבבים אלו דמוי מחטים הם נוקשים וחדים מאוד וטיפול בלתי זהיר במינרל עלול לגרום לחדירתם מתחת לעור. מהרגע שחדרו מתחת לעור הם בלתי נראים, וכיוון שהם נוטים להישבר קשה מאוד להסירם והם גורמים לכאבים עזים. לכן מומלץ לשטוף ידיים בזרם חזק לאחר המגע במינרל מבלי לשפשפם. הקשיות של המינרל נמוכה-בינונית, 5-4.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 2.84 גרם לסמ"ק. המינרל מתמוסס בחומצת מלח.
תכונות אופטיות.
אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי. מקדמי השבירה של הפקטוליט הם: nα=1.594-1.610, nβ=1.603-1.614 ו-nγ=1.631-1.642. השקיפות של גבישי הפקטוליט נעה משקיפות מלאה דרך שקיפות למחצה ועד אטומה, צבעם בדרך לבן או חסר צבע, צהבהב, אפור ואף כחול חיוור עד כחול בהיר בסוג לרימר. בשקף מנוסר הפקטוליט חסר צבע. בחשיפה ממושכת לאוויר נוטה המינרל לקבל גוון חום עד שחור בשל חמצון. הברק של הפקטוליט הוא זגוגי עד משיי. הנפיצה של המינרל נעה בין חלשה לחזקה מאוד. המינרל פלואורסצנטי. בקרינת על סגול בגלים קצרים הוא פולט קרינה בגוון ורוד, ובגלים ארוכים הוא פולט קרינה בגוון צהוב או כתום-ורוד. הפקטוליט ניחן בתכונת הטריבולומנסציה (פליטת אור כשהמינרל נשבר).
גילוי ומקור השם.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1828 בהר באלדו (Baldo) בנפת טרנטו שבמחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה שבאיטליה. מקור השם מיוונית "פקטוס" שפרושו "מהודק היטב" בהתייחס למבנהו.
הפולימורף הטבעי "פקטוליט-M2abc" נתגלה במכרה ראושרמלה (Rauschermühle) בסמוך לכפר נידרקירכן (Niederkirchen) במדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה, וקיבל את שמו הנוכחי ב-1978.
שימושים.
השימוש העיקרי בפקטוליט הוא כמינרל פופולרי לאספנים בשל הצורות המעניינות בהם הוא מופיע ככדורים או כסיבים מוארכים הקורנים ממרכז משותף, אם כי נדרשת זהירות יתר במגע עם דגימות אלו בשל הנטייה של המינרל להתפצל לשבבים לבנים חדים. שבבים אלו דמוי מחטים הם נוקשים וחדים מאוד וטיפול בלתי זהיר במינרל עלול לגרום לחדירתם מתחת לעור. מהרגע שחדרו מתחת לעור הם בלתי נראים, וכיוון שהם נוטים להישבר קשה מאוד להסירם והם גורמים לכאבים עזים.
סוג מיוחד ונדיר של פקטוליט שיש לו גוון כחול בהיר המכונה "לרימר" (או גם לורימר) משמש כאבן חן יקרה.
לרימר.
הלרימר (או גם לורימר) הוא סוג נדיר של פקטוליט או סלע המורכב בעיקר מהמינרל פקטוליט, המצוי אך ורק ברפובליקה הדומיניקנית שבאיים הקריביים. צבעו נע מלבן, כחול בהיר, כחול-ירקרק ועד לכחול עמוק. הגוון שצבעו כחול עמוק ידוע כ"כחול געשי". למרות שהמינרל פקטוליט הוא מינרל נפוץ (ראו בהמשך), באף מקום פרט לאתר הבודד ברפובליקה הדומיניקנית הוא אינו מופיע בגוון כחול. הגוון הכחול הוא תוצאה של יוני קובלט המחליפים את יוני הסידן.
היסטוריה.
ב-22 בנובמבר 1916 ביקש האב מיגל דומינגו פוארטס לורן (Miguel Domingo Fuertes Loren), הכומר של קהילת באראהונה (Barahona), רשות ממשרד המכרות של הרפובליקה הדומיניקנית להקים מכרה שתפקידו לחקור ולנצל סלע כחול מסוים שגילה. כיון שאיש לא ידע על מה מדבר הכומר, הבקשה נעלמה בנבכי הבירוקרטיה וגילוי האבן הכחולה נדחה.
היה זה רק ב-1974, כאשר ניצוץ כחול על החוף למרגלות רכס הרי באהורוקו (Bahoruco) לכד את תשומת לבם של נורמן רילינג (Norman Rilling), אמריקני מתנדב מחיל השלום ומקומי בשם מיגל מנדס (Miguel Méndez) והם התכופפו לבחון את מקורו על מנת "לגלות מחדש" את הלרימר. המקומיים שהאמינו שהאבן הגיעה מהים כינו את אבן החן "אבן כחולה". מיגל מנדס החליט לכנות את האבן על ידי תחילת שמה של בתו (לריסה) והמילה בספרדית לים ("mar") וטבע את המונח "לרימר". במהרה התברר כי האבנים שנתגלו בחוף הוא תוצאה של סחף והאבנים נשטפו לחוף על ידי הנהר באהורוקו. חיפוש במעלה הנהר גילה את המקור האמיתי של האבנים, מחשוף סלעי בשם "לוס צ'ופדרוס" ("Los Chupaderos"), האתר היחיד בעולם, נכון ל-2009, בו יש לרימר.
"לוס צ'ופדרוס" – הוא מחשוף סלעי, כעשרה קילומטרים דרומית מערבית לעיר באראהונה, באזור הדרומי מערבי של הרפובליקה הדומיניקנית. צלע ההר מנוקב כיום בכ-2,000 פירים אנכיים. ההר מוקף ביערות ופסולת מכרות בגוון כחול.
גאולוגיה.
סלעים געשיים, אנדזיט ובזלת שנוצרו בתקופת המיוקן התפרצו בתוך סלעי הגיר של החוף הדרומי של האי. סלעים אלו הכילו חללים שהתמלאו מאוחר יותר במגוון מינרלים כולל בפקטוליט הכחול. מילוי זה היה אירוע שניוני בתוך הזרמים הגעשיים והדייקים. כאשר סלעים אלו עברו בליה נסחפו גושי הפקטוליט במדרון והגיעו עד לחוף. הנהר באהורוקו סחף את המשקעים נושאי הפקטוליט לים. זרם המים שגלגל את האבנים על קרקעית הנחל ליטש את הלרימר הכחול וגרם לאבנים אלו לבלוט בינות לחצץ הכהה שעל קרקעית הזרם.
שימוש בתכשיטנות.