מבין היישומים של הנדסה קרמית אפשר למצוא אריחים למעבורת חלל שבשימוש תוכנית החלל האמריקאית, זרבובים למבערי גז, אפוד מגן, מוטות דלק גרעיני, שתלים ביו-רפואיים, להבי טורבינה של מנועי סילון, וראשי קרב לטילים ועוד.
חוזק של קרמיקה.
החוזק של חומרים תלוי במבנה המולקולרי שלו, או מיקרו-מבנה אותו התהליכים ההנדסיים משנים.
מייק הלמס
מייק הלמס (באנגלית: Mike Helms; נולד ב-29 בדצמבר 1982 בדטרויט, מישיגן) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז. גובהו 1.84 מטר.
קריירה.
הלמס שיחק באוניברסיטת אוקלנד במשך שלוש שנים, ובשלושתם נבחר לחמישיית העונה של מחוז MCC ואף נבחר לשחקן העונה המחוזי בשנת 2003, כשהוא קולע 27 נקודות למשחק ומדורג במקום השלישי בדירוג קלעי ליגת ה-NCAA.
הלמס נבחר בדראפט ליגת ה-CBA ושיחק 18 משחקים במדי מישיגן מייהם. את העונה סיים הלמס בליגה הארגנטינאית במדי אתלטיקו ארגנטינו חונין.
בעונת שיחק הלמס במועדון האוסטרלי האנטר פיירטס, במדיה סיים את העונה במקום השני ברשימת הקלעים עם 22.1 נקודות בממוצע למשחק, אך בעקבות בעיות כלכליות בקבוצה עבר לסינגפור סלינגרס מאותה הליגה.
בפברואר 2007 חתם הלמס במועדון גייבן מהליגה הגרמנית, עימה סיים את העונה במקום ה-16 בליגה.
בעונת שב הלמס לסינגפור סלינגרס, במדיה קלע 20.6 נקודות ומסר 1.2 אסיסטים בממוצע למשחק.
בנובמבר 2008 חתם הלמס בקבוצת עירוני רמת גן מליגת העל הישראלית, במדיה שיחק 20 משחקים וסיים את העונה הסדירה עם 12 נקודות, 2.9 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים בכ-25 דקות בממוצע למשחק, כשבמשחק השיא שלו נגד הפועל ירושלים קלע 35 נקודות.
בשנת 2010 חתם הלמס בקבוצה מהליגה הניו זילנדית, Southland Sharks.
בעונת 2011/2012 שיחק בקנדה ונבחר כבחירה החמישית בדראפט הליגה הקנדית על ידי סיינט ג'ון מיל ראטס, אך הועבר בטרייד במהלך העונה לקבוצת הוינדסור אקספרס בה שיחק את עונת 2012/2013 עם ממוצעי 17 נקודות למשחק בטרם פרש.
זאב הערינג
הפרעה נרקיסיסטית
מודט
שמעון שקאפ
וארטבורג
טירת וארטבורג (בגרמנית: Wartburg) היא טירה הממוקמת על מצוק בגובה 410 מטרים המשקיף על העיר אייזנך במדינת תורינגיה אשר בגרמניה. הטירה, שהוקמה בשנת 1067 הוספה לרשימת אתרי המורשת העולמית בשנת 1999.
היסטוריה.
הטירה הוקמה בשנת 1067 בידי לודוויג דר שפרינגר, רוזן שאוונבורג. על פי המסורת קיבלה הטירה את שמה כאשר מייסדה הניח עיניו לראשונה על הגבעה עליה נבנתה הטירה, נפעם מיופיו של המקום וצעק:
זהו משחק מילים על המילים הגרמניות - מצודה (Burg) והר (Berg) הדומות זו לזו. על דר שפרינגר נאמר כי ציווה להעביר חימר מאדמותיו אל ראש ההר על מנת לבנות טירה במקום אשר לא היה שייך לאדמותיו. אך ככל הנראה מקור שמה של הטירה הוא למעשה צמד המילים מבצר-תצפית (Wacht-burg).
וארטרבורג נותרה מקום מושבם של רוזני תורינגיה עד שנת 1440 וכחצר התרבות הפכה הטירה למקום הכינוס לתחרויות האבירים בשנת 1207. התחרויות אשר התקיימו בטירה שימשו מקור השראה פואטי לאופרה "טנהויזר" פרי עטו של ריכרד וגנר.
בהיותה בת 4, נשלחה אליזבת מהונגריה בידי אימה לווארטבורג על מנת להתחנך שם, ולהיות בת לוויה ללודוויג החמישי. היא חייתה שם משנת 1211 ועד 1228 ונודעה ברוחב ליבה ונדיבותה. שלוש שנים לאחר שעקרה למרבורג עם מות בעלה, מתה אליזבת בגיל 24 והוכרה כקדושה על ידי הכנסייה הקתולית.
מחודש מאי 1521 ועד ליולי 1522 השתכן מרטין לותר בטירה בעקבות עצתו של נסיך סקסוניה פרידריך החכם על מנת לערוב לביטחונו לאחר נידויו בידי האפיפיור לאו העשירי וחוסר רצונו לחזור בו מאמונותיו בפני דיאט וורמס. במהלך תקופה זאת, תחת השם הבדוי "היונקר גיאורג", תרגם לותר את הברית החדשה לשפה הגרמנית.
ב-18 באוקטובר 1817, התכנסו כ-450 סטודנטים למרגלות הטירה על מנת לחגוג את הניצחון על צבאות נפוליאון בונפרטה שנתים קודם לכן, תוך גינוי השמרנות, וקריאה לאחדות גרמנית. בין הדוברים במצעד היו היינריך הרמן ריימן, ממשוחררי הליצו פרייקור, הסטודנט לפילוסופיה לודוויג רגידר, והאנס פרדיננד מאסמן. תחת רשותו של הכומר הנעדר פרידריך לודוויג יוהאן, הועלו באופן סמלי על המוקד ספרים כגון: קוד נפוליאון, וכן מגילות עליהם נרשמו שמות ספרים קונסרבטיביים רבים. אירוע זה, לצד מצעד דומה בשנת 1848 נחשב כיסודה של התנועה לאחדות גרמנית.
המבנה.
הטירה שופצה מספר רב של פעמים לאורך שנות קיומה ותוספות מאוחרות נבנו מעל חלקיה המקוריים. בין השנים 1953 ועד 1966 שחזרה ממשלת גרמניה המזרחית את המבנה כך שיוצג כפי שנראה במאה ה-16, שחזור אשר כלל את חדרו של מרטין לותר כולל רצפת העץ המקורית והקירות המצופים.
הארמון הרומנסקי (או האולם הגדול) הוא העתיק והמרשים ביותר מבין הבניינים. מלבד הקפלה, הוא כולל את הזנגרסאל (Sängersaal) אשר היה למעשה הרקע למערכה השנייה באופרה טנהויזר פרי עטו של ואגנר. חלקים רבים ממבנה הארמון מתוארכים לשנים 1157–1170 כסמל לכוחם ומקום משכנם של רוזני תורינגיה.
שער הטירה, השוכן מאחורי גשר מתרומם, מהווה את הכניסה היחידה לתוכה, והוא נותר כפי שהיה לפני מאות שנים.
בית האבירים וצידו המערבי של הגשר המתרומם בנוי בחלקו מעץ, ומתוארך למאה ה-15. ככל הנראה שימש הביתן למגורי המשרתים והשומרים של שוכני הטירה.
בטירה נבנו שני מגדלים. המגדל הדרומי, היחידי אשר נשתמר כפי שהיה בימי הביניים, נבנה בשנת 1318 וכולל בתוכו את הצינוק, ומגדל העוז אשר בניתו הסתיימה בשנת 1859 והוא כולל רכיבים רבים מן המגדל שקדם לו (שנבנה בימי הבניים) שעל גגו מתנוסס צלב בגובה 4 מטרים.
בניינים נוספים אשר כלולים במתחם הם בית המושל, בו ממוקם חדרו של לותר, שתי טיילות מקורות, מעברי אליזבת ומרגרט וחדרי הנשים בהם ממוקם אוסף וארטבורג.
הנשקייה של וארטבורג, אשר בשיאה כללה אוסף של כ-800 כלי נשק וחלקי שריון כשריונו של אנרי השני, מלך צרפת וחפציהם של פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה והאפיפיור יוליוס השני, נבזז בידי כוחות הצבא האדום לאחר כיבוש גרמניה בשנת 1946 ועקבותיהם אבדו בברית המועצות. מקצת מן הפריטים נמצאו במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 והוחזרו לממשלת גרמניה המזרחית.
המורשת.
במשך מאות שנים שימשה וארטבורג כמקום עלייה לרגל בעבור אנשים רבים, הן מתוך גרמניה והן מחוצה לה, עקב מקומה בהיסטוריה של גרמניה ובהיסטוריה של הנצרות ומספר מקומות וכלי רכב נקראו על שמה של הטירה.
טירת ורטבורג
ורטבורג
דיר-יאסין
אסתר אבוטבול
אסתר אבוטבול (1936 – 26 במרץ 2022) הייתה סופרת ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בשנת 1936 בעיר אוג'דה שבמרוקו. בשנת 1948 עלתה עם משפחתה לישראל. במשך 27 שנים ניהלה מוסדות לילדים חסרי בית מטעם עיריית ירושלים ומשרד הסעד. החל משנת 1981 הייתה פעילה במאבק נגד פינוי חצי האי סיני. משנת 1983 הובילה את סניף ירושלים של המחנה הלאומי ותנועת התחיה. אבוטבול פעלה שנים רבות בנושא הר הבית ונמנתה עם מייסדי תנועת נאמני הר הבית. כמו כן, הייתה ממייסדי הפדרציה העולמית של יהדות מרוקו ושימשה כחברת הנהלה.
כתיבתה.
רבים מספריה של אבוטבול הם בנושאי ארץ ישראל והר הבית. כמו כן, פרסמה כתבות וטורים בעיתונים שונים בנושא ארץ ישראל ובנושאים חברתיים.
פרה אנג'ליקו
פְרה אנג'ליקו (באיטלקית: Fra Angelico; 1395–1455) היה נזיר דומיניקני ואחד הציירים החשובים של ראשית הרנסאנס, מורם של בנוצו גוצולי ודומניקו די מיכלינו.
חייו.
ג'ובאני דה פיאסולה נולד בוויקיו שבמחוז טוסקנה באיטליה. בגיל 20 הצטרף למנזר ליד פיאסולה, שם קיבל את השם "פרה ג'ובאני דה פיאסולה". בזכות אורח חייו הצנוע והאדוק, למרות פרסומו הרב עוד בחייו, כונה "פרה אנג'ליקו" - האח המלאכי.
הוא חי בראשית תקופת הרנסאנס. תמונותיו שונות משל האמנים האחרים בני-דורו: שלא כדמויות הנוקשות שצוירו בימי הביניים, דומים המדונות (תמונות מרים, אמו של ישו) של פרה אנג'ליקו, וכן המלאכים, הקדושים והמעונים לאנשים חיים. הוא צייר דמויות הנראות כנעות בהלבישו אותן בבגדים תפוחים מכדי מידתן ובציירו אותן בתנועות טבעיות יותר. הצבעים האהובים עליו הם כחול, אדום, ירוק וזהוב בהירים.
כל תמונותיו נושאיהן דתיים. אחת היצירות החשובות ביותר שלו הייתה קישוט המנזר הדומיניקני סאן מרקו בפירנצה בפְרסקוֹת (מריחות דקות של צבע על הקירות והתקרות, שאך זה טויחו). האפיפיור ראה את הפרסקות וכעבור זמן-מה הזמין את פרה אנג'ליקו לרומא. האמן מת ברומא, בשנת 1455, בעודו עסוק בקישוט הקפלה (בית-התפילה) של האפיפיור ניקולאס החמישי.
ביוגרפיה של פרה אנג'ליקו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
מצווה (פירושונים)
לוקיוס קאיקיליוס מטלוס (קונסול 251 לפנה&quot;ס)
גראונד זירו
גראונד זירו (באנגלית: Ground Zero) הוא כינוי לאזור על פני הקרקע, שבו אירע פיצוץ. לרוב מקושר הביטוי עם הרס רב שנוצר בעקבות פיצוץ גרעיני או פיצוץ גדול אחר במקום מסוים. המונח משמש גם ביחס לרעידות אדמה, מגיפות ואסונות אחרים, כדי לסמן את הנקודה שבה הנזק הרב ביותר.
היסטוריה.
מקור המונח הוא בפרויקט מנהטן, הפרויקט הצבאי האמריקני לפיתוח נשק גרעיני במלחמת העולם השנייה, שבעקבותיו הוטלו הפצצות הגרעיניות על הירושימה ונגסאקי.
בשנת 1946 השתמש הניו יורק טיימס במונח לראשונה, כאשר תיאר את "גראונד זירו" ביפן כ"חלק בקרקע שנמצא ישירות מתחת לפצצה שהתפוצצה, במיוחד פצצה אטומית". בתקופה זו עבר המונח משימוש צבאי לשימוש בציבור הרחב.