בשנות ה-2000 הועלו תוכניות להעתיק את המוזיאון למקום אחר שבו יוקם מוזיאון צה"ל, כדי לאפשר סלילת המשך עבור רחוב אליפלט עד הים ולפנות את המתחם היקר לצורכי נדל"ן, אך הן לא יצאו לפועל. בין השאר הועלתה הצעה להקים את המוזיאון המחודש במתחם רדינג ג' בצמוד אל מרכז יצחק רבין לחקר ישראל ברמת אביב.
בשנת 2017 נחתם הסכם בין משרדי האוצר והביטחון ורשות מקרקעי ישראל לפינוי המוזיאון ופיתוח המתחם שיפונה למגורים ותיירות. תמורת מכירת הקרקע תעבור למשרד הביטחון, ועל פי התוכנית יקומו במקום כ-650 יחידות דיור ועשרות אלפי מטרים של שטחי מסחר, תעסוקה ומלונאות.
בשנת 2019 הוחלט כי המוזיאון יפונה אל משכן הקבע על יד לטרון.
תצוגה.
תצוגת המוזיאון כללה כלי נשק שונים, ששימשו את ההגנה, אצ"ל, פלמ"ח וצה"ל במשך המאה ה-20. באוסף ובתצוגה נמצאים אקדחים (כולל אקדחים מיוחדים) ורובים, בהם העוזי, הגליל ותבור; תותחים כגון תותח נפוליאונצ'יק, רכב קרבי משוריין כגון (זחל"מים, טנקים ומשגרי רקטות). הוצגו כלי נשק ניסיוניים שפותחו בידי התעשיות הביטחוניות, ולצדם אמצעי לחימה שנלקחו שלל במלחמות ישראל, כגון משגרי קטיושה וטילי סאגר. התערוכות הוצגו הן בביתנים קטנים והן מחוץ לביתנים (בעיקר כלים כבדים).
לחילות השונים היו ביתנים, כשהאחרון ביניהם שהוקם היה ביתן חיל התקשוב, ואלה הציגו את היסטוריית החיל, תמונות היסטוריות ולעיתים אף כללו פינת הנצחה לאישיות ביטחונית בכירה (למשל, בביתן חיל ההנדסה הייתה פינת הנצחה לתא"ל דוד לסקוב). ביתן מיוחד במוזיאון היה "ביתן הטרור" שכלל נשק שלל שנתפס מפעילי ארגוני טרור, ובו הוצגו גם רקטות קסאם וכלי נשק שנתפסו על הקארין A. בנוסף, כלל המוזיאון פריטים שאינם צבאיים, כמו מתנות שניתנו לשרי ביטחון והרמטכ"לים וכן רכבי השרד של שרי הביטחון.
בתי האוסף
עבדול מונים ריאד
מוזיאון בתי האוסף
מדרשת שובה
מדרשת שובה היא מדרשה תורנית לנשים הנמצאת בהתנחלות עופרה שבהרי בנימין.
המדרשה נוסדה בשנת ה'תשמ"ד (1984) על ידי הרב משה ורבקה שפירא מעפרה (הוריהם של הרבנים יהושע ויצחק שפירא). בראש המדרשה עומד הרב ראובן טבול. במדרשה לומדות בנות ונשים מגילאים שונים ומרקעים מגוונים. המדרשה הוקמה בתחילה כמכון לחוזרות בתשובה אולם כיום רוב הבנות מגיעות למדרשה מרקע דתי כלשהו.
עיקר דגש הלימוד במדרשה הוא לימוד על פי רוח החסידות ופנימיות התורה. נושאי הלימוד כוללים: לימודי תנ"ך, גמרא, תורת הרב קוק, הלכה, כתבי החסידות. לימודי המדרשה עוסקים בדרכים בעבודת ה', בחיבור לעולם הניגון, בזיקה בין אומנות לאמונה ובהכנה לקראת בניית זוגיות. הלימודים כוללים סדנאות יצירה, ימי עיון, שבתות משותפות וטיולים. בין המורים בצוות המדרשה בשובה ניתן למצוא את – הרב יהושע שפירא, הרב יהושע וידר (ראש יהודי), עולש גולדברג, צביה צור (צביקוש), מעיין הנדלר, הרב רז הרטמן, תמר ניזרי מעמונה, ועוד.
התוכניות המוצעות במדרשה:
תפאורה
תַּפְאוּרָה היא כלל המרכיבים המשמשים לעיצוב חלל ההתרחשות בהצגת תיאטרון - איורים, מבנים ואביזרים בשולי הבמה ועליה. התפאורה יכולה להכיל כל מערך עיצוב, מאביזר בודד על הבמה כגון כיסא או סולם (בדרך כללי בהצגות תיאטרון מודרני) ועד מערכות מתחלפות של חדרים ונופים (בדרך כלל בהצגות אופרה). כמו כן התפאורה משמשת מקום מסתור לשחקנים כאשר אינם על הבמה וכלי ליצירת הפתעות לקהל כגון הגחת שחקנים ממקומות בלתי צפויים. אמנות יצירת התפאורה, כמו גם התלבושות ואמצעים נוספים, נקראת עיצוב במה. תפאורה לקולנוע וטלוויזיה נקראת לרוב "סט" (set).
היסטוריה.
ההיסטוריה של התפאורה ארוכה כהיסטוריה של התיאטרון. התפאורה ה"קלאסית" מורכבת מבד שעליו מצוירת הדמיה של החדר או הנוף שבו מתרחשת התמונה (סצנה). לעיתים משולבים בתפאורה כזו אלמנטים המקנים תחושה של מרחב תלת-ממדי.
בתיאטרון השייקספירי ובתקופתו התפאורה הייתה מבוססת על מבנה תקני של שתי קומות ומרפסת. בקומה התחתונה נבנו חדרים אחדים שאחד מקירותיהם חסר - וכך הוצג תוכנם לקהל. כך, למשל, בתיאטרון הגלוב היו בקיר האחורי של הבמה שלוש דלתות בקומה הראשונה שנפתחו לאחורי הקלעים ומרפסת בקומה השנייה. על המרפסת ישבו הנגנים שליוו את ההצגה, וכן השתמשו בה לסצנות מרפסת כגון זו שבמחזה "רומיאו ויוליה". כמו כן שימשה המרפסת מקום מושב לאנשים שהיו מוכנים לשלם כסף רב ולראות את ההצגה בקרבה הגדולה ביותר.
מאז המאה ה-17 האופרה החדירה תחכום רב לתחום התפאורות, והציגה תפאורות מתחלפות הנעות על ציר ונמשכות מעלה ומטה באמצעות חבלים וכדומה. התפאורה חרגה מתחום אחורי הבמה, ואביזרים שונים תפסו את שטח הבמה, כגון כורסאות של חדרי-אורחים ומתקני גן. החלפת התפאורה בין תמונות שונות הצריכה לעיתים הפסקה ממושכת. התפאורות המפוארות ביותר עוצבו במאה ה-19 עבור פסטיבל ביירוית, חלקן על ידי ריכרד וגנר עצמו.
השאיפה לריאליזם הגיעה לשיאה בשנים 1910–1920. באותן שנים התווספו לתפאורה מרכיבים שאפשרה הטכנולוגיה, כגון משחקי תאורה, מאווררים שייצרו רוח, הקרנת קטעי סרטים ושימוש בהם כחלק בלתי-נפרד מהתפאורה והשמעת קולות מוקלטים. בד בבד התפתח גם זרם מופשט, סימבולי ומינימליסטי שבו פיסת בד כחול יכולה לייצג ים ודלת בודדת על במה חשופה מאפשרת מעבר בין שני חדרים, ללא תיאור פרטני של תכולתם. אחת מנקודות הציון של הזרם המופשט היא הצגת הכיסאות של אז'ן יונסקו בה כל התפאורה אינה אלא כיסאות, הנוספים לבמה על ידי השחקנים עצמם. גם מחזותיו של סמואל בקט (למשל מחכים לגודו) מוצגים כמעט ללא תפאורה.
עם התפתחות הטכנולוגיה התווספו לתפאורה המסורתית מרכיבים כמו אקרני טלוויזיה על הבמה, שליטה ממוחשבת בתזוזת פריטי תפאורה, העלאת מוצגים אמתיים על בימת התיאטרון (כגון מכונית נוסעת) ועוד.
ססיליה (זמרת)
אוונחלינה סוברדו גאלאנס (בספרדית: Evangelina Sobredo Galanes) הידועה כססיליה (11 באוקטובר 1948 - 2 באוגוסט 1976) הייתה זמרת ומשוררת ספרדייה.
ביוגרפיה.
ססיליה הייתה בתם של דיפלומטים וילדותה עברה עליה בארצות שונות - בריטניה, ארצות הברית, פורטוגל, אלג'יריה וירדן - ולפיכך קיבלה את חינוכה בשתי שפות, אנגלית וספרדית. נזירה אמריקנית שחינכה אותה לימדה אותה לנגן בגיטרה, וכבר בנעוריה החלה לכתוב שירים באנגלית ובספרדית.
עם שובה לספרד סיימה תואר ראשון במשפטים, אך לאחר מכן החליטה להקדיש את זמנה למוזיקה, להלחין ולשיר את מילותיה שלה.
ב-1972 יצא לאור אלבומה הראשון, שנשא את השם "ססיליה", שם במה אותו בחרה על פי השיר "ססיליה" של סיימון וגרפונקל. ב-1973 יצא האלבום השני, "ססיליה 2" וב-1975 יצא אלבומה השלישי, "Un Ramito de Violetas" ("זר סיגליות"), שהיה המצליח ביותר. בראשית שנות ה-80 תורגם שיר הנושא של אלבום זה לעברית בידי יהונתן גפן, והתפרסם בביצועו של דויד ברוזה, באלבומו "האשה שאיתי".
ב-1975 ייצגה את ספרד בפסטיבל הזמר של ארגון הטלוויזיה האיברו-אמריקני (OTI), עם השיר "Amor de Medianoche" (אהבת חצות), וזכתה במקום השני. בסוף אותה שנה הוציאה לאור אלבום בשם זה, ובו, מלבד שיר הנושא, ביצועים חדשים למבחר משיריה.
באוגוסט 1976 נהרגה בתאונת דרכים בדרכה חזרה מהופעה בוויגו, ונקברה במדריד.
כחודש לאחר מותה הוצא לאור תקליטון ובו שני שירים שהקליטה וטרם הספיקה לפרסם. ב-1983 יצא לאור אלבום שלם של שירים שלא פורסמו בחייה, "Canciones Ineditas". בשנים שלאחר מכן יצאו מספר תקליטי אוסף משיריה.
אוונג'לינה סוברדו גאלאנס
סוברדו
מחלף פז
טלסמיה
מיליונר מי שגומר ראשון
מיליונר מי שגומר ראשון (באנגלית: Rat Race) הוא סרט קומדיה משנת 2001.
הסרט ביום על ידי ג'רי צוקר. בסרט משחקים: רואן אטקינסון, וופי גולדברג, קובה גודינג ג'וניור, לון לוביטו, לני צ'פמן, סת' גרין, קטי נג'ימי, וינס ווילוף, ג'ון קליז, ברקין מאייר, קתי בייטס, גלוריה אלרד, ווין נייט ואיימי סמארט.
עלילת הסרט דומה לקומדיה "מטורף, מטורף, מטורף העולם" משנת 1963, אם כי הוא לא רימייק ישיר של הסרט.
עלילת הסרט.
הסרט מספר על שש קבוצות שמקבלות הזדמנות לקבל סכום רב של כסף אם אחד מהם יגיע ראשון לכספת. הם התחילו בקזינו בלאס וגאס, והכספת נמצאת בסילבר סיטי, ניו מקסיקו. הקבוצות שיצאו הן: ורה בייקר (וופי גולדברג) ומריל ג'ניין (לני צ'פמן), אם וביתה שנפגשות אחרי שנים. דוני (סת' גרין) ובליין (וינס וילוף) קודי, שני אחים שמקצועם הוא לעשוק אנשים תמימים. אוון טמפלטון (קובה גודינג ג'וניור), שופט פוטבול נופל. משפחת פייר, משפחה שנסעה לטייל ללאס וגאס. אנריקו פוליני (רואן אטקינסון), תייר החולה במחלת השינה ומתלווה בהמשך לזק מלוזי (ויין נייט). ניק שייפר (ברקין מאייר) וטרייסי פוסט (איימי סמארט), עורך דין וטייסת שהתאהבו במהלך המירוץ.
דמומית קטנת-פרי
דְּמוּמִית קְטַנַּת-פְּרִי (שם מדעי: "Adonis microcarpa") הוא עשב חד-שנתי, אדום-כותרת, ממשפחת הנוריתיים, המצוי בחבל הצומח הים תיכוני ובבתות הספר בארץ ישראל, ובמיוחד באזורים הבאים: מדבר יהודה, בקעת הירדן, עמק יזרעאל, השפלה וההרים. הוא נבדל מצמחים אחרים שפרחיהם אדומים, כגון נורית אסיה וכלנית מצויה, בכך שפרחיו קטנים יותר.
מאפיינים.
גובה הצמח 20-12 ס"מ. עליו גזורים פעמיים או יותר ומסודרים באופן מסורג לאורך הגבעול. הפריחה בחודשים פברואר, מרץ ואפריל. הפרחים בעלי 5-8 עלי כותרת, אדומים בדרך כלל, אולם נצפו פרטים בודדים שפרחיהם צהובים. ייחודו של המין הוא בפרי: הפרודות, חלקי הפרי, כמעט חלקות ואין בהן חריצי אורך ולא חגורת שיניים. בראשן ישנה שן עדינה ובינה לגב הפרודה ישנו מפרץ עמוק וצר מאד‏‏.