האמירים הסאמאנים הקימו לעצמם משמר של ע'לאם אך אחד מאלו - אלפ-תגין, הקים לעצמו שלטון עצמאי בעיר ע'זנה וניצל את זמן העברת השלטון ואת המאבק הקשה של הסאמאנים בקאראח'אנים (השליטים השחורים) הטורקמנים מצפון כדי לעלות לגדולה, עדיין בתור סגנים של השליט הסאמאני ורק לאחר מכן, ב-999, כשליטים עצמאיים של העיר ע'זנה ותחום השפעתה.
הבויים.
השושלת הבוית (آل-ی بویه, בערבית נקראו "بویهیه") הייתה שושלת שמקורה בתושבים הזורואסטרים שנותרו במחוז ההררי דַיְלַם במחוז גילאן שבאיראן. מחוז זה לא התאסלם כיוון שהגישה אליו עבור צבא גדול הייתה קשה מאוד ותושביו נודעו כלוחמים רגליים מיומנים, בעיקר בהטלת קרדומי-קרב. אל מחוז זה נמלט הגיעו דאעים פליטים של השיעה הזיידית והשיגו את נאמנותם של תושבי המקום ושל המשפחה השלטת - בויה (אבי המשפחה היה דייג ששימש כקצין בצבא הזיארי).
הבוים התפשטו אל סיסתאן, גורגאן ולבסוף אל עראק וכבשו את בגדאד ב-945 בהנהגתו של אחמד מֻעיז אלדַוְּלה. כך הפכו הבויים לשליטים בפועל בבגדאד. בשלב זה, נראה, כי הם גם המירו את נאמנותם הדתית משיעה זיידית לשיעה התריסרית (שהאמאם שלה כבר נכנס ל"ע'יבה" - הסתר פנים) וביקשו שלא לעורר עליהם את קצפו של הרוב הסוני שעליו שלטו ולא לקרוא תיגר על תוארו של הח'ליף. לכן, נטלו לעצמם הבוים תארים אחרים, חלקם מתוך אוצר המלים הפוליטי של האימפריות האיראניות הקדומות. תוארם העיקרי היה "אמיר אלאֻמראא" - שהיה בעל הוראה צבאית וכמו "חלונית." תואר שני, מכובד הרבה יותר ממנו, היה תואר השלטון הפרסי והאלילי "שאהנשאה" - מלך המלכים.
כל השליטים הבוים גם אימצו לעצמם לַקְב ערבי שכלל את התיבה "דולה" שפירושה בתקופה ההיא היה - ארץ או שושלת. השלטון באימפריה הבוית התמקד דווקא בפרס הקדומה - מחוז פארס שבירתו הייתה העיר שיראז. שליטים נוספים מבני השושלת מונו בערים מרכזיות אחרות באיראן כגון בגדאד ואחרות. דבר זה גרם במרוצת השנים לפילוג פוליטי ומאבק ירושה. אחד השליטים, בהאא אלדולה, הכתיר את עצמו כשאהנשאה ב-991 ויצא נגד אחיו, סמסם אלדולה. תשומת לב יש להקדיש לעובדה ששמותיהם של הבוים כשליטים, נשארו שמות פרסיים ולא ערביים.
דעיכת ההשפעה האיראנית.
כיבושי הסלג'וקים לאחר ניצחונם על העז'נוים בקרב דנדנקאן ב-1041, וכניסתם לבגדד, הביאו לריכוז מחודש של כוח השלטון בבגדד הבירה ולירידה במרחב העצמאות של אמירויות שפעלו בשם הח'ליף. זאת על אף ירידה נוספת בריבונותו של הח'ליף עצמו, שכן השליט בפועל היה הסולטאן הסלג'וקי, שמוצאו טורקי. הסלג'וקים הביאו משהו מהמסורת התורכמנית, לרוב מגורים באוהלים (נוכח הארמון), מעמד גבוה של נשים במשפחת השלטון ושימוש בתארים תורכמניים כגון "ח'אן" ו"ח'אגן."
אף על פי כן, ההשפעה הפרסית לא נעלמה אלא התמידה בהשפעתה על העולם האסלאמי, זאת דרך שמות תואר כגון שאהנשאה (שימש גם את הסלטאן הסלג'וקי), אח'שיד שהיה תוארו של נסיך סוגדיה (סוע'דיה) שבאוזבקיסטן ולאחר מכן תוארו של מושל מצרים המוסלמי ושמות פרטיים של שליטים כגון תוראנשאה וכיוצא באלו. גם בשלהי התקופה הסלג'וקית קמו שושלות פרסיות עצמאיות-להלכה, כמו שושלת ח'וארזם-שאה, שהייתה למעשה המשך של שושלת מהתקופה הסאסאנית, וכן הלאה.
השמש העירומה
השמש העירומה ידוע גם בשם שמש עירומה (באנגלית: The Naked Sun) הוא רומן מדע בדיוני פרי עטו של הסופר היהודי אמריקאי ממוצא רוסי אייזק אסימוב. הספר הוא החלק השני בסדרת ספרים שבמוקדה דמותו של אליה (בהוצאה המאוחרת יותר "לייג'ה") ביילי, בלש במשטרת הכרך של ניו יורק העתידית, ושותפו ר' דאניל אוליבאו, רובוט חללאי דמוי אנוש. בספר זה יוצאים לייג'ה ודאניל לארץ שמש, אחת ממושבות החלל, במטרה לחקור את הירצחו של ריקאין דלמאר, חללאי ומהנדס עוברים.
תקציר העלילה.
ביילי נקרא לחקור את מקרה הרצח הראשון שאירע על ארץ שמש (סולריה בתרגומים אחרים), מושבת חלל שאוכלוסייתה מונה כעשרים אלף בני אנוש ומספרם של הרובוטים בה עומד על מאתיים מיליון (עשרת אלפים רובוטים לכל אדם). בספר זה מתגלה כי בעוד בני האדם שעל כדור הארץ סובלים כולם מאגורפוביה כתוצאה מתנאי חייהם בכרכים סגורים בלא גישה לאוויר הפתוח, הרי שגם במושבות החללאים ישנן תופעות של פוביות חברתיות, ובמקרה זה פחד ממגע אנושי ומקרבה לבני אנוש אחרים, הנובע מבידודם של בני האדם זה מזה בכוכב שבני האדם בו התרגלו כי כל המגע עם בני האדם האחרים נעשה באמצעות צפייה הולוגרפית מרחוק.
הנרצח, ריקאין דלמאר, היה מהנדס עוברים שאחראי לכך שעוברי ארץ שמש ייוולדו בריאים. העוברים גדלים בחווה אליה הם מועברים חודש לאחר ההתעברות, ועוברים אנליזת גנים על מנת לאתר מראש פגמים בצופן הגנטי שלהם. הילדים מחונכים ומגודלים על ידי רובוטים, ולאחר תקופת הילדות בה הם מורשים לשחק זה עם זה, הם לומדים להתרחק זה מזה ולהתבודד, כמקובל בארץ שמש. מרגע הגיעם לבגרות לא יראו עוד אדם, אלא רק את בן זוגם (במטרה להתרבות), או רופא, במקרה שבו יש צורך בניתוח.
בתום החקירה מתברר כי ג'ותן ליביג, רובוטיקאי ושכנו של דלמאר, תמרן רובוטים לסייע ברציחתו של דלמאר, ובהרעלתו של האחראי על הביטחון בארץ שמש. ליביג ניסה לתכנן מלחמה גלקטית באמצעות ספינות חלל רובוטיות שישתמשו במוחות פוזיטרוניים, אך לא יידעו כי הם פועלים בניגוד לחוק הראשון של הרובוטים. מטרתו של ליביג הייתה לשמר את דרכה של ארץ שמש על מנת שלא להכניס השפעות תרבותיות זרות, כגון מפגשים פנים אל פנים עם בני אנוש אחרים. היכרותו של ליביג עם הפסיכולוגיה של הרובוטים אפשרה לו להבין כיצד להשתמש ברובוטים על מנת לסייע ברצח. הוא הורה לרובוט להושיט לאשתו של דלמאר, גלאדיה, את ידו הניתקת כשתהיה מלאת חימה, דבר שהוביל אותה להשתמש ביד ככלי נשק ולהרוג את בעלה, והורה לרובוט אחר לתת לאחראי הביטחון רעל, שלא ביודעין. מוחותיהם של שני הרובוטים נפגעו באופן בלתי הפיך כתוצאה מהמהלך. המניע לרצח היה סירובו של דלמאר לשתף פעולה עם תוכניותיו של ליביג.
גלאדיה עוקרת לאורורה, וביילי חוזר לכדור הארץ כגיבור. לאור מה שלמד בארץ שמש הוא מבין כי החברה הארצית נידונה לכליה אם לא תצא מכדור הארץ ותיישב את העולמות החיצוניים.
תרגום לעברית.
הספר תורגם לעברית פעמיים.
התרגום הראשון משנת 1975 יצא לאור בהוצאת מסדה בתרגומו של חיים גליקשטיין. לאורך השנים נשמעה ביקורת על תרגומיו של גליקשטיין (שתרגם את שני הספרים הראשונים בסדרה), ובעיקר על האופן המאולץ שבו בחר לעברת את שמות הגיבורים (לייג'ה תורגם לאליה, ג'סי תורגם לאיזה וכן הלאה), ועל מבנה המשפטים התואם יותר תחביר אנגלי.
בשנת 2007 יצא לאור תרגומו של רמי שלהבת בהוצאת ינשוף.
Customer Relationship Management
הרמטיקה
Corpus Hermeticum
מס מחצית השקל
שמש עירומה
הרמן שוורץ
קרל הרמן אמדאוס שוורץ (בגרמנית: Karl Hermann Amandus Schwarz , 25 בינואר 1843 - 30 בנובמבר 1921) היה מתמטיקאי גרמני. ידוע בשל עבודתו בתחומי האנליזה המרוכבת והגאומטריה הדיפרנציאלית.
ביוגרפיה.
שוורץ נולד בעיר הרמסדורף (כיום חלק מפולין). הוא נישא למארי קומר, בתו של המתמטיקאי ארנסט קומר ולזוג נולדו שישה ילדים.
את לימודיו החל דווקא בתחום הכימיה בעיר ברלין, אך קומר והמתמטיקאי קארל ויירשטראס שכנעו אותו להסב את לימודיו למתמטיקה. בין השנים 1867 ל-1869 עבד שוורץ באוניברסיטת האלה, ולאחר מכן בציריך. החל משנת 1875 עבד באוניברסיטת גטינגן, שם עסק בתחומים אנליזה מרוכבת, גאומטריה דיפרנציאלית וחשבון וריאציות.
ב-1892 הצטרף כפרופסור לאוניברסיטת ברלין וכחבר באקדמיה למדעים של ברלין. בין תלמידיו המפורסמים: ליאופולד פייר וארנסט צרמלו.
נפטר בברלין ב-1921.
עבודתו.
בעידודו של קארל ויירשטראס, שוורץ תרם רבות לביסוס משפט ההעתקה של רימן בכך שהדגים בניות אנליטיות מפורשות של העתקות קונפורמיות מתחומים פשוטי קשר במישור לעיגול היחידה, שכוללות את העתקות שוורץ-כריסטופל של תחומים פוליגונליים ואת שיטת ההחלפה של שוורץ (Schwarz alternating method) המאפשרת לבנות באופן איטרטיבי את המיפוי הקונפורמי של האיחוד של שני תחומים בהינתן המיפוי (לעיגול היחידה) של כל אחד מהם בנפרד.
הוא תרם לנושאים מרכזיים נוספים באנליזה מרוכבת, ובמסגרת מחקרו על המשוואה הדיפרנציאלית ההיפרגאומטרית הוא גילה את כל המקרים שבהם הפתרונות הם פונקציות אלגבריות (רשימת שוורץ). בעבודתו על הרחבת התורה של מיפויים קונפורמיים למישור ההיפרבולי הוא גילה את הריצוף של חצי המישור העליון על ידי משולשי שוורץ. מושגים נוספים מתחום האנליזה המרוכבת הנושאים את שמו כוללים את למת שוורץ, עקרון השיקוף של שוורץ והנגזרת השוורציאנית.
שוורץ סיפק הוכחה ריגורוזית ראשונה לכך שלכדור יש שטח פנים נמוך יותר מכל גוף אחר בעל אותו נפח. במסגרת מחקרו בגאומטריה דיפרנציאלית, מצא שוורץ משפחה של משטחים מינימליים מחזוריים.
על שמו נקרא גם אי-שוויון קושי-שוורץ.
איווטי סנגלו
איווטי מריה דיאז דה סנגלו (פורטוגזית: Ivete Maria Dias de Sangalo Cady; נולדה ב-27 במאי 1972) היא זמרת-יוצרת ברזילאית השרה בסגנון אשה (AXE). רכשה פופולריות כזמרת בלהקה בנדה אווה כאשר מכרה למעלה מ-3.78 מיליון עותקים ועשתה כ-30 הופעות חודשיות. בקריירת הסולו שלה כבר מכרה 12 מיליון העתקים והפכה לאחד הסמלים של המוזיקה הברזילאית.
ילדות.
סנגלו נולדה בעיר ז'ואזיירו במחוז באהיה למשפחה של מוזיקאים, והתחילה לשיר עוד כילדה בבית ספר. היא ואחיה היו מנצלים את ההפסקות בשביל לנגן גיטרה.