מלחמת קרים אשר התרחשה בשנת 1855, נחשבת למלחמה הראשונה שתועדה בעזרת מצלמה.
בית המלוכה הבריטית שלח את הצלם רוג'ר פנטון למלחמה כדי לעורר תמיכה במלחמה וכדי להרגיע את העם הבריטי לגבי המתרחש בחזית. פנטון נדרש איפוא להביא "מלחמה נקייה". פנטון, שהשתמש בתהליך הקולודיון החדש במסעו, נאלץ לצלם סמוך לעגלת חדר החושך שלו, איתה נגרר לחזית כשהיא רתומה לסוס. בנוסף היות שתהליך הקולודיון דרש הכנה קפדנית, נמנע מלצלם תמונות בשדה הקרב. (רובן המוחלט של תמונותיו היו מבוימות וכללו צילומים של חיילים על ציוד ומדים). ניתן לראות כי כאשר הצילום נעשה נגיש ונוח יותר יחסית הוא מוצא את דרכו גם כצילום תעמולתי מגויס שמטרתו להגיע לעיני הציבור.
מלחמה נוספת שסוקרה בעזרת שיטת הקולודיון הייתה מלחמת האזרחים בארצות הברית בשנת 1861 על ידי הצלם מת'יו בריידי וחבורתו. בניגוד לפנטון, בריידי התבקש להביא את קולות המלחמה. כ-10,000 נגטיבי קולודיון צולמו במהלך המלחמה בתנאים של פיתוח בשדה. מה שבלט בצילומי מלחמת האזרחים היה הנוכחות המוגזמת של גופות החיילים, גופות האויב ואופן הצגתן. לצילומיו היה אימפקט חברתי חזק כאשר אנשים יכלו לחזות בזוועות המלחמה ואולי אפילו לזהות את יקירהם בתמונות.
צילום סטריאוסקופי.
האמצעים הצילומיים החדשים שהיו כעת זמינים עם המצאת הלוח הרטוב, אפשרו ייצור תמונות סטריאוסקופיות איכותיות והדפסתן בקלות יחסית ובכמות גדולה. דבר זה גרם לסוג הצילום הסטריאוסקופי והשימוש בסטריאוסקופ הביתי לפרוח.
הצילום הסטריאוסקופי הוא שיטת צילום שבה מצלמים כל נושא פעמיים, כל פעם בזווית מעט אחרת (במרחק של 6.5 ס"מ אחת מהשנייה) כך שמתקבלים שני דימויים כמעט זהים. ההדפסים שהוכנו מצמדי נגטיב אלה, הונחו במשקפת צפייה המכונה סטריאוסקופ זה לצד זה בהתאמה (עין ימין רואה את הדימוי הימני בלבד, עין שמאל רואה את הדימוי השמאלי בלבד). כאשר המראות הסטריאוסקופים נצפים דרך הסטריאוסקופ, המוח האנושי מאחד את שני הדימויים לאחד, והן נראות כתמונה אחת תלת-ממדית בעלת עומק אשלייתי.
הצילום הסטריאוסקופי היה אחת הצורות הפופולריות והנפוצות היותר של הצילום משנות ה-50 של המאה ה-19 ועד שנות ה-30 של המאה העשרים. הסטריאוסקופ ולצידו ערימות של תצלומים סטריאוסקופיים היו לחפצים מצויים בטרקלינים הוויקטוריאניים והביאו למיליוני בני אדם תפיסה חדשה של העולם שמסביבם.
השפעת הצילום על המאה ה-19 היא במידה רבה ביסוסו כאמצעי הנצחה אקטואלי ואמיתי, כתוצאה מכך התערערו מקובלות חזותיות רבות. ניתן לומר כי כוחו של הצילום הועצם במידה רבה אף יותר על ידי האפקט התלת ממדי. המשיכה לצילום סטריאוסקופי כאמצעי להעברת ריאליזם הייתה נעוצה בכך שכמעט בלתי אפשרי היה לשנותו (בניגוד לצילום רגיל). הקושי בביצוע שני שינויים מדויקים בשתי התמונות גרם לתיקונים להראות כמרחפים על פני התמונה. בשנות החמישים של המאה ה-19, תודות לשיטת הקולודיון, הצילום יצא מארצות המוצא שלו (צרפת ובריטניה) ונערכו מסעות צילום ברחבי העולם אשר הביאו מראות חדשים לאירופה (הצילום הסטריאוסקופי היה נפוץ מאוד גם בצילום אתרים בארץ ישראל).
שיגעון הקארט דה ויזיט (שיגעון כרטיסי הביקור).
מראשיתו אפשר הצילום לקהלים חדשים לרכוש דיוקן של עצמם ושל יקיריהם. הוא היה זול, המוני ונגיש יותר מאשר ציור הדיוקן המסורתי. ועם זאת, תהליכי הצילום המוקדמים - הדאגרוטיפ והקלוטייפ - היו עדיין יקרים, מסורבלים ומוגבלים ביכולת השכפול וההפצה שלהם. לוח הקולודיון הרטוב סימן עידן חדש גם בתחום התפוצה ומחירי השוק של הפורטרט המצולם, בעיקר לאחר שילובו עם המצאה אחרת, זו של הקארט דה ויזיט.
צלם הפורטרטים הצרפתי, אדולף דיסדרי המציא ב-1854 מצלמה בעלת מספר עדשות, שצילמה על לוח קולודיון אחד כ-8 תמונות בגודל כרטיסי ביקור. המנגנון צילם ארבע תמונות דרך כל עדשה על פני מחציתו של לוח שלם. לאחר מכן סובב הצלם את הלוח במצלמה וצילם ארבע תמונות על מחציתו השנייה (סה"כ 8 תמונת שונות יחד). הדפסי המגע מן הנגטיבים הודפסו והודבקו על כרטיסים קטנים עליהם הודפס גם השם.
דיסדרי פרסם את כרטיסי הביקור שלו בתחכום רב ודבר החידוש החל להתפשט. עד 1860 הספיק הרעיון לעבור מפריז ללונדון ואחר כך לניו-יורק, בחסלו סופית את שרידיו האחרונים של הדגרוטיפים המסחרים באמריקה. במהלך מלחמת האזרחים בארצות הברית רווח השימוש בכרטיסי הביקור המצולמים כאשר חיילים שלחו למשפחותיהם תצלומים של עצמם (וגם של אישים חשובים כמו אברהם לינקולן), מהמלחמה במעטפות קטנות.
שלוש סיבות עיקריות גרמו להצלחה האדירה הזו:
קישורים חיצוניים.
הסבר מצולם על הכנת הלוח הרטוב
לימפומה מפושטת של תאי B
לימפומה של תאי B מפושטת, (באנגלית: Diffuse large B cell lymphoma, בראשי תיבות: DLBCL) מהווה את הסוג הנפוץ ביותר של לימפומה שאיננה לימפומה מסוג הודג'קין וכוללת כ-40% מכלל הלימפומות של מבוגרים. לימפומה זו נחשבת ללימפומה אגרסיבית. הגיל החציוני להופעת המחלה הוא גיל 64, אולם היא מהווה עד 25% מכלל הלימפומות בגיל הילדות שאינן לימפומות מסוג הודג'קין. הפרוגנוזה הצפויה היא 46% שיעורי הישרדות לאחר 5 שנים. הגידול עצמו יכול לנבוע מבלוטות הלימפה (קשריות לימפה), מתאים צנטרובלסטיים של ה-germinal center בקשרית הלימפה, או מתאים גדולים אחרים בקשרית הלימפה. עם זאת, הגידול יכול להימצא גם באזורים שהם מחוץ לבלוטות הלימפה (גידול אקסטרא-נודאליים) כגון לימפומה בלבלב, במוח, בתפליט פלאורלי ועוד. האבחנה של הגידול נעשית באמצעות נטילת ביופסיה מהקשרית עצמה, כאשר אצל מחצית מן החולים המחלה היא תאובחן בשלבים מוקדמים (שלב I-II) ואצל המחצית השנייה, המחלה תאובחן בשלבים מתקדמים (שלב III-IV).
סיווג.
על פי מחקרים שבוצעו על תאי DLBCL, באנליזת DNA ניתן לאפיין שלוש תתי קבוצות של המחלה:
ישנם מספר פגמים כרומוזומליים בגידול זה, כגון טרנסלוקציה בין כרומוזום 14 ל-18 (לרוב בעל פרוגנוזה גרועה) או טרנסלוקציה הכוללת את כרומוזום 3. האפיון ההיסטולוגי הוא של תאים גדולים עם גרעין גדול וגרעינונים, אשר נצבע חיובי ל-CD10 ול-CD5.
פרוגנוזה.
המדד הפרוגנוסטי מבוסס על מדד IPI אשר כולל חמישה פרמטרים שכל אחד מהם מקנה נקודה:
צבירה של עד נקודה אחת מצביעה על לימפומה בסיכון נמוך, וצבירה של 4-5 נקודות מעידה על לימפומה בסיכון גבוה. כאשר מתרגמים זאת לטיפול, המשמעות היא שככל שהניקוד גבוה יותר, כך התגובה לטיפול תהיה נמוכה יותר.
טיפול.
הטיפול הסטנדרטי הוא מתן קומבינציה של תרופות כימותרפיות, הקרויות מישלב CHOP יחד עם ריטוקסימאב, הנקרא CHOP-R (האות R מייצגת מתן טיפול מורחב הכולל ריטוקסימב). לרוב מקובל לתת 4 מחזורי טיפול ולבצע הערכה, ובמידת הצורך לתת מחזורי טיפול נוספים, בהתאם לשלב בו נמצאים במחלה (Stage). הסיכוי לתגובה טובה לטיפול תלוי במדד IPI שפותח במקור לחולים עם לימפומה מפושטת של תאי B בהתבסס על טיפול שקיבלו, המבוסס על טיפול ב-CHOP (ללא ריטוקסימב). כך נמצא, כי אצל חולים עם מדד הנע בין 0-1, השרידות ל-5 שנים היא מעל 70%, בעוד שאצל חולים עם מדד של 4-5, השרידות ל-5 שנים עומדת על 20%, כאשר הנוגדן Rituximab הביא לעלייה של 15% במספרים אלו.
מאחר שמדובר בלימפומה אגרסיבית, היא מחייבת טיפול מיידי באמצעות שילוב תרופות אלו, במספר מחזורי פעולה. אחוז ההישרדות של הטיפולים השונים הוא נמוך מעט מ-50% לאחר חמש שנים.
אם המחלה חוזרת לאחר טיפול כימותרפי, ניתן לשקול טיפול כימותרפיה קו שני, או, אצל חולים הצעירים מגיל 65, לבצע השתלת מח עצם.
קירוב (עיר)
קירוב (ברוסית: Киров) היא עיר בירה של מחוז קירוב ברוסיה. העיר ממוקמת על גדות נהר הויאטקה 896 ק"מ ממוסקבה.
שמות העיר.
העיר קירוב נוסדה על ידי מתיישבים רוסים מנובגורוד קרוב לשנת 1181. האזכור הראשון לעיר הופיע בשנת 1374 תחת השם חלינוב. מאז הוזכרה העיר בשני שמות נוספים. עד לתקופה הסובייטית נקראת לחלופין חלינוב או ויאטקה. בדצמבר 1934 הוחלף שם העיר לקירוב על שם המנהיג הסובייטי סרגיי קירוב שנרצח על ידי מתנקש ב-1 בדצמבר באותה שנה.
פוליטיקה וממשל.
קירוב היא יחידת שלטון מקומי. ב־2005, אומצה אמנת העיר במסגרתה נוצרו גופים ושירותים מודרניים רשמיים של העיר.
הדומה העירונית של קירוב.
בעיר יש גוף מייצג מחוקק: הדומה העירונית של קירוב. הדומה מאמצת את תקציב העיר, ותוכניותיה לפיתוח העיר. לדומה הזכות לאשר, לשנות ולבטל מיסים מקומיים. חובותיה של הדומה כוללות גם שליטה על גופים אחרים של שלטון עצמי מקומי וקביעת סדר פעילותם.
עיריית קירוב.
העירייה היא הגוף המבצע והמנהלי של השלטון המקומי של קירוב. הדומא מאשרת את מינוי ראש העיר. ראש העיר ממנה ומפטר את סגניו, מחלקות ניהול ומחלקות מינהל וכן ראשי כל המוסדות והארגונים העירוניים בבעלות עירונית. כחלק מהמינהל, קיימות גם מחלקות טריטוריאליות למחוזות העיר.
ראש עיריית קירוב.
הפקיד הבכיר הוא ראש העיר קירוב, שנבחר על ידי מועצת העיר מבין הסגנים וממלא את תפקיד ראש העיר. הוא חותם על חוקי עזר שאומצו על ידי הדומה, וכן, במסגרת סמכויותיו, יכול לאמץ תקנות משלו. ראש העיר כורת חוזה עם ראש הדומה ויכול לבטל את ההחלטות וההוראות של ראש וראשי האגפים הטריטוריאליים של העירייה.
גופים אזוריים של המדינה נמצאים גם בקירוב: האספה המחוקקת, הממשלה, בית המשפט האזורי, בית המשפט לבוררות, המפקח הפדרלי הראשי של מחוז קירוב של משרד הנציג בנשיאותי במחוז הפדרלי של הוולגה, המחלקות הטריטוריאליות של הרשויות הפדרליות, ולשכת הבקרה והחשבונות האזורית.