המכון הגבוה למוזיקה בתוניס (בערבית: المعهد العالي للموسيقى بتونس) הוא אחד ממוסדות ההשכלה הגבוהה בתוניס. מכון זה הוקם בשנת 1982.
במהלך השנה האקדמית 2007–2008 מנה המכון 431 סטודנטים, ומתוכן 130 סטודנטיות.
בוגרים בולטים.
בין הבוגרים הבולטים של המכון היא נביהה כרולי .
מפל לון קריק
מפל לון קריק (באנגלית: Lone Creek Falls) הוא מפל הממוקם כ-9 ק"מ מהכפר סאבי במפומלנגה, דרום אפריקה. גובהו של המפל הוא 70 מטר והוא נשפך לנהר בלייד.
מפל מק-מק
מק-מק הוא מפל מים שנשפך אל נהר מק-מק במפומלנגה שבדרום אפריקה. גובהו של המפל הוא 65 מטרים.
המפל מוכר בציבור, מכיוון שהוא נראה בחלקו מכביש R532 בין סאבי לגראסקופ.
נכון ל-2021, המפל מחולק לשני אפיקים נפרדים, אך במקור, היה רק מפל אחד שנקרע לשניים בשנת 1873 על ידי פיצוץ של כורי זהב.
מוניקה אנג'ל
זאולוגיה
מפל ליסבון
מפל ליסבון (באנגלית: Lisbon Falls) הוא מפל מים בנחל ליסבון, יובל של נהר בלייד בפרובינציית מפומלנגה, דרום אפריקה. זהו המפל הגבוה ביותר במפומלנגה/
גובהו של המפל הוא 94 מטרים והוא נקרא על שם ליסבון, עיר הבירה של פורטוגל.
הנדריק לייס
הנדריק לייס או יאן אוגוסט הנדריק, הברון לייס (בצרפתית: Jan August Hendrik Leys; 18 בפברואר 1815 – 26 באוגוסט 1869) היה צייר ומעצב דפוס בלגי. הוא היה נציג מוביל של בית הספר ההיסטורי או הרומנטי באמנות הבלגית והפך לחלוץ התנועה הריאליסטית בבלגיה.
חיים.
הנדריק לייס נולד באנטוורפן כבן של הנדריק יוזף-מרטינוס לייס ומריה טרזיה קריין. אביו ניהל עסק דפוס המתמחה בתמונות דתיות שהודפסו מלוחות נחושת ישנים. התחריט הראשון של הנריק לייס היה תמונת הלוויה שנעשתה בשנת 1831. הנריק לייס לא התעניין בבית הספר, אך היה מאוד להוט לציור. הוריו תמכו בנטייתו ונתנו לו ללמוד אצל צייר שגר בסמוך.
לאחר מכן למד לייס באקדמיה לאמנויות יפות באנטוורפן. בין השנים 1829 עד 1832 למד לצייר דגמי פסלים ומשנת 1832 עד 1833 למד ציור מהחיים. בתקופה זו החל לעבוד בסטודיו של גיסו, צייר הז'אנר פרדיננד דה בריקילר. בעקבות תקרית עזב לייס את האקדמיה מעולם לא חזר לשם, אפילו לא כמורה לאחר שהגיע להצלחה בינלאומית.
מתחילת דרכו צייר לייס נושאים היסטוריים ונושאי ז'אנר. בתקופה זו לייס עבד לעיתים קרובות עם הצייר הרומנטי הבלגי גוסטף ופרס (1803-1874). שני האמנים התעניינו בנושאים לאומניים שצוירו בסגנונות של הציור הפלמי מהמאה ה-16 וה-17. בשנת 1835 לייס נסע לפריז שם ביקר בסטודיו של אז'ן דלקרואה ועם פול דלארוש. השפעת הרומנטיקה של דלארוש ניכרת בעבודתו המוקדמת של לייס.
לייס התחתן עם אדלייד ואן הרן בשנת 1841. לבני הזוג נולדו שתי בנות ובן. המשפחה התגוררה בתחילה בהובוקנסטראט. בשנת 1855 בנה לייס בית מרווח יותר, הנושא את שמו, ואז נקרא סטטיסטראט.
לייז היה חבר 'אגודת האמנות', של דוברי צרפתית בעיקר של אנשי רוח ואמנים בשנת 1852. יושב ראש הכבוד שלה היה ראש העיר הליברלי של אנטוורפן, יאן פרנס לוס. באותה שנה החל דיון סוער אודות הרפורמה באקדמיה באנטוורפן לאחר שמנהלה גוסטף ופרס התפטר מתפקידו בעקבות לחץ פוליטי. לייס שהיה גם חבר מועצת העיר, הגן על תוכנית הרפורמה באקדמיה במועצת העיר, אך היא נדחתה.
לייס צבר מוניטין רב ועבד עבור קהל לקוחות בינלאומי מגרמניה, צרפת, אנגליה ורוסיה. הוא הפך לאביר בלגיון הכבוד הצרפתי וזכה במסדר מיכאל הקדוש על ידי מלך בוואריה. לייס זכה במדליית זהב בתערוכה הבינלאומית בפריז בשנת 1855 על ציורו ההיסטורי "מיסת ברטל דה האז" המבקרים שיבחו את האיכות הגבוהה של שחזור העבר שלו באמצעות תלבושות וארכיטקטורה, תנוחות הבעות פנים, ציור קפדני ובהירות הצבעים. לייס זכה במדליית זהב נוספת בפריז בשנת 1867. בשנת 1862 לייס קיבל תואר ברון על ידי המלך הבלגי ליאופולד הראשון.
לבקשת ממשלת בלגיה, שתמכה בפיתוח ציור ההיסטוריה במדינה, ממשלת העיר אנטוורפן העניקה ללייס בשנת 1861 משימה לקשט את פנים בית העירייה המשוחזר באנטוורפן. הוא התבקש לצייר במשך 10 שנים 10 ציורי קיר מונומנטליים המתארים האירועים המרכזיים בתולדות העיר. ארבעה מציורי הקיר יחד עם 11 דיוקנאות של שליטים היסטוריים של בלגיה הושלמו בין השנים 1863–1869, השנה בה נפטר לייס.
יצירה.
הנריק לייס עבד בתחילה בסגנון הרומנטי שלמד מגוסטף ופרס איתו שיתף פעולה בשלב המוקדם של הקריירה שלו. הוא טיפל בנושאים הרומנטיים האופייניים, החל מסצנות הרואיות של מלחמה וכלה בסצינות של חיי היומיום כמו חתונות ופסטיבלים כפריים. חלק מיצירותיו מראות את השפעתו של פול דלארוש, אותו הכיר בפריז בשנת 1835.
משנת 1839 לערך התרחק לייס מהפאתוס ומהאנקדוטות ההיסטוריות של בית הספר הרומנטי. הוא החל לצייר סצינות המתרחשות באנטוורפן של המאה ה-16, ושילב פרטים שנחקרו מהחיים עם סגנון שמזכיר את הציור הפלמי והגרמני מהמאה ה-15 וה-16.
רבים מהציורים מתקופה זו מתארים נושאים היסטוריים ספציפיים, בעוד שאחרים היו סצנות ז'אנר או דיוקנאות. התפתחות זו כלפי הריאליזם הפכה אותו לאחד מחלוצי התנועה האמנותית הזו בבלגיה. הציור "חתונה בפלנדריה במאה ה-17 (1839) היה הראשון לבשר על הסגנון החדש שלו. תיאור ריאליסטי של אירועים היסטוריים היא תמונתו של אלברכט דירר שביקר באנטוורפן בשנת 1520. לייס ביסס תמונה זו על התיאור שנתן דירר בכתב העת שלו לאירוע. בסצנותיו באנטוורפן של המאה ה-16 וה-17, לייס ביקש לשקף את הרוח והאווירה של אותה תקופה. הקומפוזיציות שלו לאירועים היסטוריים ולחיי היומיום היו מציאותיות ואולי קיבלו השראה מהריאליסטים הצרפתיים גוסטב קורבה וז'אן פרנסואה מילה.
ים סרדיניה
ים סרדיניה הוא גוף מים בים התיכון בין הארכיפלג הספרדי של האיים הבלאריים והאי האיטלקי סרדיניה.
הנקודה העמוקה ביותר בים היא בעומק של כ-3,000 מטר, כ-150 ק"מ צפונית מערבית לאי מנורקה.
מפרץ ג'נובה
מפרץ ג'נובה (נקרא גם מפרץ גנואה; באיטלקית: Golfo di Genova) הוא החלק הצפוני ביותר של הים הליגורי. רוחבו של המפרץ הוא כ-145 קילומטרים. המפרץ נמשך מהעיר אימפריה במערב עד לה ספציה במזרח. העיר הגדולה ביותר על חופי המפרץ היא ג'נובה.
מפרץ גנואה
דניאל פיליפה מרטינס
מפרץ פטהייה
מפרץ פטהייה (בטורקית: Fethiye Körfezi) הוא מפרץ בים התיכון בדרום מערב טורקיה. הערים פטהייה וגוצ'ק ממוקמות סביב המפרץ. זהו אזור פופולרי לתיירות ויאכטות. עד שנת 1923 הוא היה ידוע כמפרץ מגרי, השם היווני של פטהייה.
אנני טיילור
אנני טיילור (24 באוקטובר 1838 - 29 באפריל 1921) הייתה מורה אמריקאית, אשר ביום ההולדת השישים ושלושה שלה, ב-24 באוקטובר 1901 נהפכה לאדם הראשון לשרוד נפילה ממפלי הניאגרה בחבית. המניעים שלה היו כספיים אך היא מעולם לא הרוויחה הרבה כסף מהחוויה שלה.
ראשית חייה.
אנני אדסון טיילור נולדה ב-24 באוקטובר 1838, באובורן ניו יורק. היא הייתה אחת משמונת הילדים שנולדו למריק אדסון (Merrick Edson1850-1804) ולוקרטיה ויירינג (Lucretia Waring). אביה היה בעל טחנת קמח ומת כשהייתה בת שתים עשרה, והשאיר מספיק כסף כדי להרשות למשפחה אורח חיים נוח. אנני הייתה מורה (היא קיבלה את התואר בהצטיינות במסלול בן ארבע שנים). במהלך הלימודים היא פגשה את דוד טיילור והשניים נישאו. היא ילדה ילד שמת כתינוק. בעלה מת בקרבה לכך.
אחרי שהתאלמנה עברה בחייה בין עבודות ומקומות. לבסוף היא התיישבה בביי סיטי מישיגן שם היא קיוותה להיות מדריכת ריקוד. מאחר שלא היו בתי ספר לריקוד בעיר באותו הזמן היא פתחה אחד משלה. היא עברה ל סאולט סט. מארי (sault ste. marie) ב-1900 בשביל ללמד מוזיקה. משם היא עברה אל סן אנטוניו טקסס, משם היא וחבר נסעו למקסיקו סיטי כדי למצוא עבודה. לאחר שנכשלה חזרה לביי סיטי.
מפלי הניאגרה.
ברצון להבטיח פיננסית את שנותיה המאוחרות היא החליטה להיות האדם הראשון לשוט את מפלי הניאגרה בחבית. טיילור השתמשה בחבית מותאמת אישית לטיול שלה, בנויה מאלון וברזל ומרופדת במזרן. כמה עיכובים חלו ביצור החבית בחלקם מפני שאף אחד לא רצה להיות חלק מהתאבדות פוטנציאלית. יומיים לפני הניסיון של טיילר חתול נשלח בחבית שלה מעבר למפלי הפרסה בשביל לראות האם החבית תשבר או לא. בניגוד לשמועות באותו הזמן שהחתול שרד את הצלילה מדמם מהראש, ושבע עשרה דקות לאחר מכן הצטלם עם טיילור.
באוקטובר 24 ,1901 ביום ההולדת השישים ושלושה שלה החבית הונחה בצד סירת משוטים, טיילור קפצה פנימה עם הכרית ברת המזל בצורת הלב שלה. אחרי שהבריגו את המכסה חברים שלה השתמשו במשאבת אופניים כדי לדחוס אוויר לחבית. החור ששימש לכך נסתם עם פקק שעם וטיילור נסחפה ליד החוף האמריקאי מדרום לאי העזים.
הזרמים של אגם הניאגרה סחבו אותה מעבר למפלי הפרסה הקנדים, אשר מאז היו האתר של כל התעלולים הנועזים והמוצלחים במפלי הניאגרה. מצילים הגיעו לחבית שלה מעט אחרי הקפיצה. טיילור התגלתה חיה ויחסית לא פגועה. הטיול עצמו לקח פחות מעשרים דקות, אבל לקח זמן מה לפני שהחבית נפתחה. אחרי המסע טיילור אמרה לעיתונות :“בנשימת אפי האחרונה הייתי מזהירה כל אדם שלא יתנסה בחוויה הזאת… הייתי מעדיפה לעלות לפיו של תותח, בידיעה שיפוצץ אותי לחתיכות, ולא לעבור מסע נוסף במורד המפלים”.
בובי ליץ' שיחזר את החצייה בשנת 1911.
חייה המאוחרים.