ז'אן-ז'אק דסאלין נולד וגדל למשפחת עבדים בצפון מושבת סט. דומינגו הממוקמת באי היספניולה (האיטי המודרנית) שנשלטה בידי ממלכת צרפת. החברה במושבת סט. דומינגו חולקה בין בעלי אדמות ואילי הון צרפתים שעמדו בראש ההיררכיה החברתית, אחריהם היו צרפתים שהיו עניים יחסית לאילי ההון ואחזו בנחלות מועטות, אחריהם היו שחורים שהיו עבדים לשעבר ודרך נישואי תערובת שוחררו ובתחתית ההיררכיה החברתית היו עבדים, רובם נחטפו מאפריקה. דסאלין היה עבד בשביל בעל אדמות מהשחורים המשוחררים. בשנת 1791 החל מרד העבדים בהאיטי לנוכח התסיסה האזרחית בצרפת שהובילה למהפכה הצרפתית ודסאלין הצטרף למרידה.
בעשור הבא שבמהלכו נאבקו העבדים המורדים להביא לסיום העבדות ולשלטון עצמאי, דסאלין הפך למפקד צבאי והפך למשנה של טוסן לוברטיר, מנהיג המרד אשר הוכר בתור מושל סט. דומינגו במהלך הפסקת אש וניסיון להגיע להסדר עם הרפובליקה הצרפתית הראשונה. בשנת 1802, משלחת צבאית צרפתית שנשלחה בהוראתו של הקונסול הראשון, נפוליאון בונפרטה, הכניעה את הממשל המקומי של לוברטיר ודסאלין מצידו קיבל את שיבת הממשל הצרפתי לאחר איבוד התמיכה של מעצמות זרות (בעיקר ארצות הברית) במרידה ומספר תבוסות צבאיות למשלחת הצרפתית.
עם זאת, בשנת 1803 הכריז נפוליאון על כוונתו להשיב את מוסד העבדות (עבדות בהאיטי בוטלה בפועל עם עליית המרד והוצאה מחוץ לחוק בצורה רשמית בידי האספה הלאומית של הממשלה הצרפתית המהפכנית בשנת 1794). בתגובה הצטרף דסאלין למרד מחודש נגד השלטון הצרפתי. לבסוף הביסו הכוחות המורדים את המוצב הצרפתי בהאיטי. דסאלין הפך למנהיג המרד וב-1 בינואר 1804 הכריז על הקמתה של מדינת האיטי. בהמשך הוא הורה על ההוצאה להורג של כל התושבים הצרפתים בהאיטי ללא כל הבחנה, עקב חשש שלטעמו הם הציגו כלפי שימור העצמאות של המדינה החדשה, דבר שהוביל לבידודה של האיטי במגרש הבינלאומי.
שליט האיטי.
תחילה אחז דסאלין בתואר של נשיא האיטי, ראש המדינה החדשה. למרות זאת, בספטמבר 1804 הכריז על עצמו בתור קיסר האיטי ועל הקמתה של מונרכיה חוקתית שבפועל הייתה דיקטטורה בעוד הוא לקח על עצמו את התואר 'ז'אק הראשון, קיסר האיטי'. התעשייה החקלאית של האיטי שהיוותה את רוב השוק המדיני נפגעה קשות במהלך שנות המלחמה של מרידת העבדים. דסאלין פעל במטרה להביא לעצמאות כלכלית מלאה של האיטי, משמע שהמדינה לא תהיה תלויה במסחר חוץ. בשביל להביא למצב שכזה דסאלין אפשר עבודת כפייה על האוכלוסייה הכללית במטרה לחזק את התעשייה החקלאית.
עם עלייתו לשלטון קבע דסאלין את עיר הנמל פורט-או-פרנס להיות לו לבירה. שלטונו הדיקטטורי והאכזרי של דסאלין הוביל לעליית ההתנגדות לשלטונו עם הזמן. עיקר ההתנגדות למשטר נבעה מאילי הון ובעלי נחלות שהיו בעבר השחורים המשוחררים בסדר המעמדות שהתקיים במהלך תקופת המושבה הצרפתית. מנהיג האופוזיציה של בעלי הנחלות, אלכסנדר סאבס פטיון (Alexandre Sabès Pétion), החל מרד נגד דסאלין במהלך שנת 1806. דסאלין שלח כוחות להפיל את המרד ומצא את מותו בהתנקשות פוליטית שהתרחשה במאבק שפרץ. לאחר מכן נחלקה השליטה בהאיטי בין אלכסנדר סאבס פטיון ותומכו ואנרי כריסטוף (Henri Christophe).
פונטוס גרדינגר
אוה-ליסה מנר
פיונואלה סוויני
קארי קרוולאי
פרנץ באואר
פרנץ אנדראס באואר (בגרמנית: Franz Bauer; 14 במרץ 1758 - 11 בדצמבר 1840) היה חוקר ואמן בוטני אוסטרי.
חיים.
הוא נולד בפלדסברג, מוראביה (בצ'כיה), והוא היה בנו של לוקאס באואר (נפטר 1761), צייר החצר של נסיך ליכטנשטיין, ואחיהם של הציירים יוזף אנטון (1756–1830) ופרדיננד באואר (1760 –1826). לאחר מותו של לוקאס באואר, אשתו, תרז המשיכה להעביר לשלושת בניה שיעורים באמנות ובאיור. יוזף החליף את אביו כצייר החצר ובסופו של דבר הפך למנהל הגלריה בווינה.
פרנץ ופרדיננד רכשו את החוויה הראשונה שלהם באיור בוטני עם הגעתו של נורברט בוקיוס, אב המנזר מפלדסברג, בשנת 1763, והפיקו מעל 2000 רישומי צבעי מים של דגימות צמחים בהדרכתו. הם הועסקו אז על ידי הרוזן דיטריכשטיין כציירי פרחים בווינה - פרנץ אייר עבודות של הברון ניקולאוס יוזף פון ז'קין ובנו הברון יוזף פרנץ פון ז'קין בגנים הקיסריים של ארמון שנברון. פרנץ ליווה את האחרון לאחר מכן ללונדון. שם הוצג בפני ז'קין הצעיר סר ג'וזף בנקס, שהכיר ביכולת כישרונו יוצא הדופן והבטיח לו תפקיד כמאייר בוטני ראשון בגנים הבוטניים המלכותיים, קיו ובמוזיאון, בשכר שנתי של 300 ליש"ט.
הוא שהה שם למשך שארית חייו, והפיק שפע של איורים בוטניים ואנטומיים מעולים, הפך לחבר בחברה המלכותית ומונה לצייר בוטני של המלך ג'ורג' השלישי.
ב-1790 התיישב פרנץ באואר בקיו והיה מעורב בציורים מפורטים ורישומים של נתיחות פרחים, לרוב ברמה מיקרוסקופית, והקפיד מאוד על צביעת היד של עותקים ליטוגרפיים של עבודותיו. במהלך תקופה זו הוא הדריך את המלכה שרלוט, הנסיכה אליזבת ויליאם הוקר באומנות האיור, ולעיתים קרובות אירח בביתו חברים ובוטנאים.
הוא נפטר בשנת 1840, ונקבר בכנסיית סנט אן, קיו, ליד תומאס גיינסבורו.
את המורשת שלו אפשר למצוא בפרסומים מפוארים כמו מיון צמחים אקזוטיים (1796–1803), שיתוף הפעולה שלו עם ג'ון לינדלי איורי צמחי סחלבים (1830–1838), והליטוגרפיות העדינות שלו ב"סטרליציא דיפיקטה" (1818).
רנארס קופרס
הפועל אזור
הפועל אזור היא קבוצת כדורגל ישראלית מהמועצה המקומית אזור. צבעי התלבושת של הקבוצה הם אדום, לבן ושחור. נכון ל-2022 מתמודדת הקבוצה בליגה ב' דרום א.
היסטוריה.
הפועל אזור הוקמה בשנת והחלה את דרכה בליגה ג'. בשנת 1959 עלתה הקבוצה לליגה ב' לראשונה בתולדותיה. שם הם נשארו עד 1965/1966 אז ירדה חזרה לליגה ג'. בעונת 1981/1982 עלתה הקבוצה עד לליגה א'. בעונת 1986/1987 רשמה הקבוצה את הישג השיא שלה בליגה א' כשסיימה במקום השלישי, אולם בשנת 1988 ירדה הקבוצה חזרה לליגה ב', עד שבתום עונת 2011/2012 עלתה שוב לליגה א', אחרי 24 שנים, אחרי שניצחה את מכבי עירוני נתיבות בפלייאוף העלייה בתוצאה 1-0.
בעונת החזרה לליגה א', 2012/2013, סיימה הקבוצה במקום הרביעי והעפילה לפלייאוף העלייה לליגה השנייה, שם ניצחה בסיבוב הראשונה את עירוני בת ים אך הפסידה בסיבוב השני לבית"ר כפר סבא. בעונה שלאחר מכן שחזרה הקבוצה את הישגה מ-1987 וסיימה במקום השלישי, והעפילה פעם נוספת לפלייאוף העלייה ללאומית, שם ניצחו את הפועל מרמורק ואת בית"ר כפר סבא, אולם הפסידו בדו-קרב פנדלים מול אלופת ליגה א' צפון עירוני טבריה ונשארה בליגה א'.
בסיום עונת 2021-22 נשרה הפועל אזור לליגה ב' אחרי 10 שנים רצופות בהן שיחקה בליגה א'
יהודה אבידע
יהודה לייב אבידע
מפלגת המתינות והפיתוח
מפלגת המתינות והפיתוח (בפרסית: حزب اعتدال و توسعه) היא מפלגת מרכז באיראן, שהוקמה ב-1999&lt;ref name="Radio Free Europe/Radio Liberty"&gt;&lt;/ref&gt;.
המפלגה עוסקת בקידום מודרניזציה וקידומה של צמיחה כלכלית. המפלגה עושה זאת ביחד עם מפלגת תומכי הבנייה ומפלגת העבודה האיסלאמית .
קפטן פריגטה
קפטן פריגטה היא דרגה ימית בכוחות הימיים של כמה מדינות. קפטן קורבט היא דרגה מתחת לקפטן פריגטה.
הדרגה בדרך כלל, שוות ערך לדרגת קומנדר של חבר העמים הבריטי / הצי האמריקני.
מדינות בהם הדרגה בשימוש: ארגנטינה, קולומביה וספרד "capitán de fragata", בצרפת "capitaine de frégate", בבלגיה "fregatkapitein", באיטליה "capitano di fregata", בברזיל ופורטוגל "capitão de fragata", בקרואטיה "kapetan fregate" בגרמניה "Fregattenkapitä", בצי המלכותי הקנדי, "Capitaine de frégate".
קוד הדרגה בנאט"ו הוא OF-4.
המקבילה הרוסית / סובייטית היא "קפטן בדרג שני" ("капитан 2-го ранга").
בגרמניה.
"Fregattenkapitän" הוא קצין בחיל הים הגרמני בדרגת OF-4 המקביל לאוברסטלוטננט (סגן אלוף) בצבא הגרמני ובחיל האוויר הגרמני.
המשמעות של "Fregattenkapitän" בגרמנית ו-"capitán de fragata" בצרפתית הוא "מפקד בדרג בכיר".
Ach Herr, mich armen Sünder, רי&quot;ב 135
Ach Herr, mich armen Sünder (בעברית: אה אדון, אותי החוטא המסכן), רי"ב 135, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון השלישי שלאחר חג העלייה, 25 ביוני 1724.
היסטוריה.
זו הקנטטה ה-23 במספר שהלחין באך באותה שנה, לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות. הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 7 שבוצעה יום לפני כן, ב-24 ביוני.
קנטטה זו נספרת כרביעית במחזור הקנטטות השנתי השני, לאחר שהמחזור הראשון החל ביום ראשון שלאחר חג העלייה שנה קודם לכן. כל מחזור כזה כלל הלחנה וביצוע של קנטטה חדשה או מחודשת עבור כל יום ראשון ומועד דתי במשך השנה.
ב-1881 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 28 של פרסומיה.
מילים ומוזיקה.
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מאיגרת פטרוס הראשונה הקוראים למאמינים להשליך יהבם על אלוהים ולדבוק באמונה בו ואת משל הכבש האובד מהבשורה על פי לוקס. לברית הקנטטה נכתבה על ידי מחבר לא ידוע והיא מבוססת על מזמור מאת סיריקוס שניגס שנכתב כפרפרזה על תהילים ו'. בכורלים של החלק הראשון והאחרון השאיר המחבר את הפרקים המקוריים מהמזמור של שניגס.
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני אלט, טנור ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, ובתזמור של שני אבובים, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו, בתוספת של טרומבון בחלק הראשון וקורנטו בחלק האחרון. לקנטטה שישה פרקים:
הקלטות.