לפי המסופר בסרט הדוקומנטרי של איירון מיידן שיצא בשנת 2009, יאניק הוא בעל תואר בסוציולוגיה.
אברהם לבני
אברהם לבני (1925–1986; ה' בטבת ה'תרפ"ה - ד' בתשרי ה'תשמ"ז), היה נוצרי ממוצא צרפתי שהתגייר בעקבות השואה. עניין מיוחד מצא במשנת הרב קוק וראה בה את התחדשות רוח הנבואה היהודית. לבני היה הוגה דעות מקורי בנושא הפולמוס היהודי-נוצרי. את עיקרי השקפתו העלה על הכתב בספרו שיבת ציון נס לעמים (בצרפתית: "Le Retour d'Israël et l'espérance du monde").
ביוגרפיה.
לבני נולד בשנת 1925 למשפחה נוצרית פרוטסטנטית במרסיי שעל חוף דרום צרפת. כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה היה בן ארבע-עשרה. במהלך המלחמה היו הוריו שותפים להסתרת 3000 נערים ונערות יהודיים בכפר לה שמבון-סור-ליניון (Le Chambon-sur-Lignon) במרכז צרפת.
לאחר המלחמה, בעקבות פרסום זוועות השואה והיקף ההשמדה, החליט לבני להפסיק את לימודיו בתחומי המתמטיקה והפיזיקה ולנסוע לסורבון בפריס כדי ללמוד תאולוגיה, על מנת לרדת לשורשי התרבות הנוצרית-אירופית ויחסה ליהדות. כעבור שנתיים, בשל חילוקי דעות עם מוריו, בהם טען כי דבריהם על היהודים סותרים את הכתוב בתנ"ך, עזב את לימודי התאולוגיה ועבר ללמוד פילוסופיה.
כעבור מספר שנות הוראה בפריס, קיבל לבני הצעה ללמד פילוסופיה בקזבלנקה שבמרוקו, שם פגש לראשונה בקהילה יהודית מסורתית. מפגש זה עורר בו רושם עז והוא החליט להתגייר. לשאלת הרב שלום משאש, מדוע ברצונו להתגייר, ענה במסמך מפורט בן חמישה עשר עמודים העוסק במהות עם ישראל וייחודו. הרב משאש שהתרשם מאוד מהמסמך, הפיץ אותו בין כל בתי הדין לגיור במרוקו.
לבני נשא לאשה את נלי, ובשנת 1963 עלו לישראל והתיישבו בירושלים, שם הוא גילה את משנת הרב קוק ואת תלמידיו. על תחושותיו בקשר להגעתו לירושלים כתב: "[דרך זו מפריס לירושלים] מורגשת... כעין שיבה אל מקור נעלם שאבד ושוב נמצא". במשך השנים הוא הוציא הסמכה לרבנות וסיים את עבודת הדוקטורט.
אברהם לבני נפטר ביום ד' בתשרי תשמ"ז (1986) ונטמן בהר הזיתים.
הגותו.
את השקפתו הוא שוטח בספרו "שיבת ציון נס לעמים", בו הוא מבטא את שורשי המשבר של תרבות המערב מנקודת מבטו של גר. הספר נכתב בצרפתית ותורגם לעברית על ידי הרב אורי שרקי. רעיונותיו מבוססים על הגותם של הרב קוק, הרמח"ל, הגאון מווילנא ועוד.
לבני יצא כנגד הנצרות והתרבות המערבית וטען כי אלו פשטו את הרגל והגיעו לשיא ניוולם בשואה. לדבריו, גאולת העולם כולו תלויה בגאולתו הפרטית של עם ישראל, כיוון ש"תוכנית הבריאה קשורה במהותה בישראל". ביחס לתקומת מדינת ישראל אמר כי היא הסתירה הניצחת אל מול הטענה הנוצרית כי עם ישראל בתהליך הכחדה מן העולם.
לבני טען כי השואה מעבר לפגיעתה בעם היהודי, היא עלבון ואשמה למין האנושי כולו:
על התרבות המערבית כתב:
Aquí no hay quien viva
Aquí no hay quien viva (בספרדית: "אף אחד לא יכול לחיות כאן", בתרגום חופשי: "המקום הזה נורא"; מבוטא: "אַקִי נוֹ אַיְ קִייֶן וִיוַה") היא סדרת טלוויזיה קומית ספרדית ששודרה בשנים 2003–2006. עלילת הסדרה עוסקת בקורותיהם של שכנים בבניין דירות בדיוני הממוקם במרכז מדריד. הסדרה הייתה אחת הסדרות המצליחות ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה הספרדית, והסדרה הנצפית ביותר בספרד בעשור בו שודרה. כן זכתה הסדרה לשבחי המבקרים וזכתה בעשרות פרסים, בהם פרסים יוקרתיים כמו פרס Ondas, פרסי האקדמיה הספרדית לטלוויזיה, פרסי ה-TP de Oro ועוד. בשל הצלחתה הרבה, הסדרה שודרה במדינות רבות, וכן הופקו ומופקות גרסאות של הסדרה בצרפת, ארגנטינה, ארצות הברית, יוון, קולומביה, פורטוגל, צ'ילה ומקסיקו.
היסטוריה.
שידור הסדרה החל בשנת 2003, לאחר שערוץ אנטנה 3 שכר את שירותיו של המפיק חוסה לואיס מורנו, על מנת להפיק קומדיית מצבים עבור רצועת השידור המאוחרת ביותר של שעות צפיית השיא. אחייניו של מורנו (אלברטו ולאורה קביירו) היו אחראים לרעיונות ולכתיבת התסריטים. בסדרה שולבו הן שחקנים שהיו כבר מוכרים ומפורסמים, כגון אמה פניה ולולס לאון (המוכרת מתפקידיה בסרטיו של פדרו אלמודובר, תפקידים שאף הקנו לה את הכינוי "נערת אלמודובר"), והן שחקנים צעירים שהיו באותה העת בתחילת דרכם, כגון פרננדו טחרו ומלנה אלטריו, שהתפרסמו זמן קצר לפני תחילת שידורי הסדרה בשל מועמדתה של אלטריו וזכייתו של טחרו בפרס גויה לתגלית השנה.
בשנת 2006 רכש אחד הערוצים המתחרים, טלסינקו, 15% מחברת ההפקה Miramón Mendí שהפיקה את הסדרה, ובעקבות כך לא חודש החוזה בין חברת ההפקה לערוץ בו שודרה הסדרה, אנטנה 3, מה שהביא לסיומה של הסדרה. במקביל, החלה חברת ההפקה להפיק עבור ערוץ טלסינקו סדרה חדשה המבוססת על אותו הרעיון, בשם "La que se avecina". בסדרה החדשה משתתפים מרבית השחקנים, התסריטאים וצוות ההפקה של "Aquí no hay quien viva", אך קו-העלילה והדמויות שלה שונים. בסדרה השתלבו, בנוסף לשחקנים מ-"Aquí no hay quien viva", גם שחקנים נוספים, בהם הן שחקנים בתחילת דרכם והן שחקנים מוכרים (כגון אנטוניה סן חואן). שידורי הסדרה החלו ב-2007 ובשנת 2021-2020 שודרה העונה ה-12 של הסדרה.
עלילה ודמויות.
עלילת הסדרה מתרחשת בבניין דירות וגיבורי הסדרה הם דיירי הדירות השונות. בשל כך, ישנם ריבוי וגיוון גדולים של דמויות, שעפ"י המבקרים תרם רבות להצלחת הסדרה. הדמויות העיקריות בסדרה:
הופעות אורח.
במהלך חמש עונותיה של הסדרה התארחו בה שחקנים רבים, ביניהם שחקנים מוכרים רבים וכן כאלה שהתפרסמו לאחר-מכן. בין הבולטים שבהם ניתן למנות את סנטיאגו סגורה, דניאל דיחס, חואן פויגקורבה, מירן איברגורן, לינה מורגן ועוד.
פרסים.
במהלך שלוש שנות שידורה זכתה הסדרה בעשרות פרסים ומועמדויות לפרסים. בין הפרסים בהם זכתה:
בנוסף, קיבלה הסדרה שלוש פעמים את פרס Gayo, המוענק לסדרות ולסרטים להט"ביים.
בשנת 2016, עשר שנים אחרי שהסתיימו שידורי הסדרה, ערך ערוץ Antena 3 internacional (הערוץ הבינלאומי של רשת אנטנה 3, המשדר במדינות דוברות ספרדית רבות) תחרות בין הסדרות ששודרו ברשת לאורך השנים. התחרות נקראה "תוכנית חייך" (El programa de tu vida), והיא נערכה באמצעות הצבעה של הקהל הרחב. Aquí no hay quien viva זכתה והוכרזה כתוכנית הטובה ביותר של הערוץ בכל הזמנים, בפער גדול משאר המתחרים.
במדינות אחרות.
גרסאות של הסדרה במדינות אחרות.
ערוץ M6 הצרפתי שידר גרסה מקומית של הסדרה, בשם "Faites Comme Chez Vous!" (בצרפתית: "תרגישו בבית!").
ערוץ Telefe רכש את הזכויות על הסדרה על-מנת להפיק גרסה מקומית, תחת אותו השם. שידורי הגרסה המקומית החלו בינואר 2008 וזכו לאחוזי צפייה גבוהים. בשל בעיות ניהול בחברה המשיכו שידורי הסדרה רק עד אוגוסט של אותה השנה, למרות הצלחתה.
ביוון הופקה גרסה מקומית תחת השם "Η Πολυκατοικία" (ביוונית: "הבניין"). שידורי הסדרה החלו באוקטובר 2008.
הגרסה הצ'ילאנית הופקה עבור ערוץ Chilevisión, ושידורה החל בדצמבר 2009.
חברת Europroducciones הפיקה את הגרסה הפורטוגזית של הסדרה עבור ערוץ SIC, תחת השם "Aqui Não Há Quem Viva" (תרגום פורטוגזי בעל משמעות זהה לשם הספרדי). הסדרה שודרה בין השנים 2006 — 2008 והיא כללה שתי עונות (52 פרקים). הסדרה זכתה לאחוזי צפייה גבוהים (כ-30% בממוצע). הסדרה זכתה במספר פרסים: פרס "הקשת" (Arco-Iris) מטעם אגודת הלהט"ב בפורטוגל בשנת 2006; פרס הסדרה הקומית הטובה ביותר לשנת 2010 של "TV 7 Dias", מגזין הטלוויזיה המוביל בפורטוגל; פרס השחקנית הטובה ביותר בקומדיה לשנת 2010 של אותו המגזין (עבור הופעתה של רוזה לובאטו פאריה בתפקיד קונססאו, המקבילה של ויסנטה בסדרה המקורית). הסדרה הייתה מועמדת באותה השנה למספר פרסים נוספים של המגזין (עבור הופעותיהם של השחקנים: ניקולאו בריינר בתפקיד ז'ואו קושטה, מקבילו של חואן קווסטה; ריטה ריביירו בתפקיד לורדש קושטה, מקבילתה של נייבס קווסטה; מריה ז'ואו אבראו בתפקיד דולסה קושטה, מקבילתה של פלומה קווסטה).
במקסיקו הופקה גרסה מקומית של הסדרה, תחת השם "Vecinos" (בספרדית: "שכנים").
ערוץ RCN הקולומביאני רכש את הזכויות על-מנת להפיק גרסה מקומית תחת אותו השם. השדרה סודרה בין אוגוסט 2008 לפברואר 2009. במהלך השידורים שונתה שעת השידור של הסדרה, כיוון שמספר חברי קונגרס טענו ששידור הסדרה לא מתאים לשעות בהן גם ילדים צופים. הגרסה הקולומביאנית שודרה גם בוונצואלה.
חברת Mediaset רכשה את הזכויות על-מנת להפיק גרסה איטלקית לסדרה, תחת השם "Qui non si può vivere" (באיטלקית: "אי אפשר לחיות כאן"). הפקת הסדרה נתקלה בבעיות, כיוון שעל-פי החוק האיטלקי הדמויות לא יכולות להופיע כאשר הן מעשנות או שותות משקאות אלכוהוליים, מה שיוצר בעיה עם הדמות של מריסה.
חברת ABC הכריזה שבכוונתה להפיק גרסה אמריקאית לסדרה, תחת השם "I hate this place" (באנגלית: "אני שונא את המקום הזה"). קרייג דויל יהיה אחראי על כתיבת התסריט, בן סילברמן (ממפיקי בטי, המשרד, "לרדת בגדול" האמריקאית, שושלת טיודור) וסופיה ורגרה יביימו. צילומי הסדרה היו צפויים להתחיל בראשית 2011, אך לא התקבלו מאז ידיעות חדשות על הפרויקט.
שידור הסדרה המקורית במדינות אחרות.
הגרסה המקורית של הסדרה שודרה/משודרת במספר מדינות, בין השאר:
בנוסף, הסדרה משודרת בערוץ אנטנה 3 העולמי, המשודר ברחבי באמריקה הלטינית.
פינקל
קרל צוקמאייר
קרל צוקמאייר (גרמנית: Carl Zuckmayer 27 בדצמבר 1896 נאקנהיים, גרמניה - 18 בינואר 1977 ויספ, שווייץ) היה סופר, מחזאי ותסריטאי גרמני, בעל שורשים יהודים. גלה לארצות הברית ומאוחר יותר חי והתאזרח בשווייץ.
רקע משפחתי, הילדות, מלחמת העולם הראשונה.