ב־2004 הייתה ממשלתו של אודסון מעורבת במחלוקת, כאשר היא הגישה הצעת חוק שימנע מחברות פרטיות גדולות להחזיק בבעלותן יותר מ־15% מחברות התקשורת ושיאסור על בעלות של עיתונים ושל תחנות טלוויזיה על ידי אותה חברה. אודסון טען שכוונת חוק זה למנוע ריכוז של שוק התקשורת בידיהם של אנשים מעטים, לאפשר לתקשורת להישאר עצמאית ולמתוח ביקורת לא רק כלפי הפוליטיקאים, אלא גם כלפי אילי ההון. עם זאת, מבקריו של אודסון טענו שההצעה הייתה מכוונת נגד קבוצת באוגור, שלטענתם ראה בהם אודסון כאויביו הפוליטיים. עד לאותה עת רכשה הקבוצה עיתון נוסף, את תחנת הטלוויזיה של יון אולפסון וכמה תחנות רדיו ושלטה ביותר ממחצית משוק התקשורת האיסלנדי. האלתי'ינגי אישר גרסה מרוככת הרבה יותר של החוק, אך בקיץ 2004 הפעיל נשיא איסלנד, אולפור רגנר גרימסון, בפעם הראשונה בהיסטוריה של איסלנד, את סמכותו לסרב לחתום על הצעת החוק ולמנוע את אישורה. אודסון מתח ביקורת על צעדו זה של הנשיא וציין שמנהל תחנת הטלוויזיה שהייתה קודם לכן בבעלותו של יון אולפסון ונרכשה זה מכבר על ידי קבוצת באוגור, זיגורור ג. גדיונסון, היה מנהל מערכת הבחירות של גרימסון בהתמודדותו הראשונה על כס הנשיאות ושבתו של הנשיא הועסקה על ידי באוגור. אף על פי כן, קבוצת באוגור נהנתה מאהדה ציבורית רחבה באיסלנד בשל המחירים הנמוכים שהציעו חנויותיה בהשוואה למתחריה, בעוד שבעלי הקבוצה נתפשו כהתגלמות חלום ההתעשרות האיסלנדי. רבים הסכימו שחוק התקשורת נראה היה כחלק מדו־קרב פוליטי יותר מאשר ניסיון לחוקק חוק. תוצאת המאבק הארוך הזה הייתה משיכת החוק על ידי אודסון כדי למנוע את עריכתו של משאל עם, כפי שהתחייב מחוקת איסלנד במקרה שהנשיא מסרב לחתום על נוסח החוק.
במהלך 14 שנות כהונתו כראש הממשלה, זכה אודסון להכיר מנהיגים מערביים רבים ולהתיידד איתם, כולל נשיאי ארצות הברית, ביל קלינטון וג'ורג' ווקר בוש, ראש ממשלת צ'כיה ולאחר מכן נשיאה, ואצלב קלאוס וראש ממשלת איטליה, סילביו ברלוסקוני. הוא נכח לעיתים קרובות בישיבות של קבוצת בילדרברג. הוא כיהן כשר החוץ של איסלנד במשך שנה אחת בלבד. בסתיו 2005 הכריז אודסון שהוא יפרוש מהחיים הפוליטיים באומרו שהוא חש שהגיע הזמן לפנות את המקום לדור חדש. בעל בריתו במשך שנים רבות, גייר הארדה, החליפו, הן כמנהיג מפלגת העצמאות והן כשר החוץ. גורם אפשרי להחלטה זו הייתה מחלת הסרטן שהוא לקה בה וככל הנראה החלים ממנה במהרה, זמן קצר לאחר משבר חוק התקשורת.
נגיד הבנק המרכזי.
באוקטובר 2005 מונה אודסון לתפקיד נגיד הבנק המרכזי של איסלנד, למרות שלא הייתה לו השכלה פורמלית כלשהי בכלכלה. בעקבות המשבר הכלכלי באיסלנד שפרץ בסתיו 2008, נאלצה איסלנד לבקש סיוע פיננסי מקרן המטבע הבינלאומית וממדינות אחרות. היו כאלה שראו במדיניות הכלכלית של מפלגת העצמאות בהנהגתו של אודסון, כולל הסרת הפיקוח ותהליכי הליברליזציה וההפרטה של השוק, כגורמים למשבר. כתוצאה מכך, נשמעו קולות בציבוריות האיסלנדית לפיטוריו של אודסון. בעקבות הפגנות שנערכו בחזית בניין הבנק המרכזי, ביקשה ראש הממשלה החדשה יוהנה סיגורדרדוטיר מאודסון ומשני הנגידים הנוספים של הבנק, להגיש את התפטרותם. אודסון סירב לבקשה, וב־26 בפברואר 2009, לאחר שבוצעו שינויים בחוק הבנק המרכזי, הודח אודסון מתפקידו והוחלף בכלכלן הנורווגי סוון האראלד אויגרד.
באפריל 2009 טען אודסון שאיסלנד חייבת לקיים חקירה על ”ההלוואות החריגות והבלתי קונבנציונליות” שהבנקים נתנו לפוליטיקאים בכירים בשנים שלפני המשבר.
עורך העיתון מורגונבלדיד.
ב־24 בספטמבר 2009 הכריז הבעלים החדשים של העיתון מורגונבלדיד (Morgunblaðið) שדוד אודסון והאלדור יוהנסן, העורך לשעבר של עיתון העסקים ”וידסקיפטבלדיד” (Viðskiptablaðið), יועסקו על ידו כעורכי העיתון. ההחלטה פורסמה לאחר מסכת ארוכה של השערות על זהות העורך הבא של העיתון לאחר פיטוריו של העורך הקודם, אולאפור סטפנסון. מאז מינויו של אודסון לתפקיד העורך, ביטלו כשליש מקוראי העיתון את המינויים שלהם. ב־2009 נרשמו לעיתון הפסדים בשיעור של 667 מיליון קורונות איסלנדיות. בדוח ועדת החקירה המיוחדת של האלת'ינגי, שפורסם באפריל 2010, נאמר שמינויו של אודסון לתפקיד עורך העיתון ופיטוריהם של עיתונאים מנוסים רבים שעבדו במערכת העיתון, מוזכרים כדוגמה אחת לאופן שבו בעליהם של אמצעי התקשורת באיסלנד מעורבים במניפולציות פוליטיות: ”נראה שמטרתם היא לקדם עיתונאים בעלי דעות אישיות ולהגן על אינטרסים מיוחדים יותר מאשר להבטיח דיווח מקצועי והוגן.”
יחידה 947
יקטרינה השנייה
צבי פינקלשטיין
צבי (גרישה) פינקלשטיין (1908 – 24 במאי 1983) היה איש העלייה השלישית, ספורטאי, סגן יו"ר ההתאחדות הישראלית לכדורגל, יו"ר תנועת מכבי ישראל, פעיל בארגון "ההגנה" ויקיר עיריית פתח תקווה.
צבי פינקלשטיין נולד ב-1908 במליטופול, אוקראינה, לחנה ומאיר. ב-1920 עלה עם הוריו לארץ ישראל והגיע לפתח תקווה. כבר מנעוריו התערה בחקלאות ובפרדסנות.
פינקלשטיין השתתף בהקמת תנועת "הנוער העובד" במושבה, הוא פיתח פעולה ענפה באגודת "האורז" ובארגון ההגנה. בשנת 1921 הצטרף כשחקן כדורגל לאגודת "מכבי אבשלום" בפ"ת, ובשנת 1941 נבחר להנהלת האגודה ואחר כך ליושב ראש שלה. ב-1949 נבחר להנהלת "מכבי ישראל" ומילא בה תפקיד מזכיר כבוד וסגן יו"ר התאחדות הכדורגל מטעמה.
פינקלשטיין השתתף בכל המכביות הראשונות כספורטאי פעיל, ובאחרות כחבר הוועד המארגן של המשחקים.
בשנת 1954 הצטרף כחבר פעיל בוועד האולימפי וכיהן בו כמזכיר כבוד וכחבר נשיאות, עד צאתו לגמלאות. בין היתר, ייצג את התאחדות הכדורגל בחמישה קונגרסים בינלאומיים ונתמנה על ידי שר החינוך יגאל אלון, כחבר המועצה המייעצת לספורט ולחינוך גופני ליד משרד החינוך.
כיהן כיושב ראש הנהלת מכבי ישראל בשנת 1968 וכיושב ראש מרכז התנועה בין השנים 1971-1975.
על תרומתו לפיתוח הספורט, נתכבד על ידי הוועד האולימפי בישראל בתואר "עמית כבוד". בשנת 1982 קיבל את אות יקיר העיר פתח תקווה.
נפטר ב-24 במאי 1983 בפתח תקווה.
האנטילים ההולנדיים במשחקים האולימפיים
האנטילים ההולנדיים השתתפו במשחקים האולימפיים בין אולימפיאדת הלסינקי (1952) לאולימפיאדת בייג'ינג (2008). אף שבאותה תקופה היו האנטילים באוטונומיה בריבונות הולנדית, אפשרו ההולנדים את הקמתו של ועד אולימפי נפרד, וספורטאי האנטילים התחרו במשלחת נפרדת.
המשלחת הראשונה של האנטילים ההולנדיים, לאולימפיאדת הלסינקי, כללה רק את נבחרת הכדורגל. היא הודחה כבר בסיבוב הראשון, לאחר הפסד 2-1 לנבחרת טורקיה. בדומה להולנד, החרימו האנטילים ההולנדיים את אולימפיאדת מלבורן (1956), במחאה על דיכוי המרד ההונגרי בידי ברית המועצות. בהמשך, החרימו האנטילים גם את אולימפיאדת מוסקבה (1980), במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, אף שהולנד עצמה לא עשתה זאת.
להישג הגבוה ביותר של האנטילים ההולנדיים במשחקים הגיע השייט יאן בורסמה, שזכה במדליית הכסף במפרשית מדגם לכנר באולימפיאדת סיאול (1988). האתלט צ'ורנדי מרטינה היה קרוב להישג דומה באולימפיאדת בייג'ינג (2008). הוא סיים במקום השני בריצת 200 מטר, אחרי יוסיין בולט, אך שעה לאחר המירוץ הודיעו מארגני התחרות על פסילתו בעקבות ערעור של המשלחת האמריקנית, לאחר שבצילומי הטלוויזיה נראה שיצא מהמסלול שלו. האנטילים ההולנדים ערערו בפני בית הדין לבוררות בספורט, אך ב-9 במרץ 2009 נדחה הערעור. מרטינה התחרה גם בריצת 100 מטר וסיים במקום הרביעי, בזמן של 9.93 שניות, שמהווה שיא לאומי.
ב-2011 בוטל המעמד האוטונומי של האנטילים. חלקם קיבלו מעמד של רשות מקומית בהולנד, וחלקם הפכו לחלק מממלכת ארצות השפלה. בשל שינוי זה הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי כי לא יאפשר עוד את השתתפותה של משלחת מהאנטילים ההולנדים במשחקים, אך התיר לספורטאים מהאיים להשתתף באולימפיאדת לונדון (2012) כמשתתפים עצמאיים, תחת הדגל האולימפי.
האנטילים ההולנדיים השתתפו גם בשתי אולימפיאדות חורף, אולימפיאדת קלגרי (1988) ואולימפיאדת אלברוויל (1992). במשחקים התחרו הספורטאים מהאנטילים במזחלות ובלוג', אך הגיעו להישגים נמוכים.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
יוסף ממחלקת המים
קבוצת הסמקטיט
קבוצת הסמקטיט היא קבוצה של מינרלים פילוסיליקטיים קשורים, הדומים במבנה הפנימי ובכימיה שלהם השייכים למשפחת מינרלי החרסית. מקור שם הקבוצה מיוונית: סמקטיס – לנקות, בשל היכולת של מינרלים בקבוצה לספוח שומן מבדים, תכונה שנוצלה בחומר המכונה באנגלית Fuller's earth.
מבנה.
נוסחת המבנה הכימי הכללית של המינרלים בקבוצת הסמקטיט היא Ca,Na,H)(Al,Mg,Fe,Zn)2(Si,Al)4O10(OH)2•nH2O), כאשר n מייצג את הכמויות המשתנות של המים. ההרכב של טלק הוא לדוגמה: Mg3Si4O10(OH)2.
כמו כל הפילוסילקטים מאופיינים המינרלים בקבוצת הסמקטיט במבנה של לוחיות זעירות ברוחב של מספר אנגסטרם. במבנה הבסיסי יש שני סוגי שכבות. סוג אחד הוא שכבה של טטרהדרונים של סיליקה (SiO4). שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן שבסיליקה נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן הרביעי בסיליקה המהווה את הקודקוד הרביעי של הטטרהדרון מתקשר עם השכבה הבאה, כאשר כל אטומי החמצן "מצביעים" באותו כיוון. אלומיניום מחליף לעיתים את הצורן בטטרהדרונים. משום שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי נדרש פיצוי חשמלי שבא בצורת קטיון נתרן או סידן.