רבי מנא היה בנו ותלמידו של רבי יונה, שהיה מתלמידי החכמים הבולטים בדור שלפני - הדור הרביעי. כך פעמים רבות כשלימד הלכה, מסר דברים בשם אביו; כאשר שמע אותם מאביו בבית, אמר: "כך אמר לי אבא", וכאשר שמע אותם מאביו בבית המדרש, אמר: "כן אמר רבי יונה". כמו כן למד ושימש את רבי יוסי בר זבידא שהיה חברו של אביו - רבי יונה. ואת רבי חגי (הראשון). פעם הלך לעיר קיסרין (קיסריה), שם למד אצל האמוראים רבי חזקיה, רבי אושעיה בר שמי, רבי אהבה, רבי זעירא ורבי זריקן.
תלמיד חבר שלו היה רבי יוסי ברבי בון, וחבר שלו המוזכר במיוחד היה רבי חנניה דציפורין, שמוזכרות מחלוקות רבות ביניהם, בלשון "רבי חנניה ורבי מנא: חד אמר... וחרנה אמר...". לאחר ההיכרות ביניהם רבי חנניה הכיר, ברוב ענווה, בכך שרבי מנא עולה עליו בגדלותו בתורה, ומסר לו את תפקיד ראש הישיבה בציפורי, ולא די בכך, אלא שאף ישב ללמוד אצלו כאחד התלמידים.
אישיותו.
רבי מנא הביע שאט נפש כלפי אנשים שרכשו תואר כבוד רבני - "רבי" - באמצעות מתנות לנשיאים, וייתכן שבעקבות כך מוזכר בתלמוד שהוא נרדף על ידי אנשי בית הנשיא. כך מסופר כי פעם אחת כשנרדף על ידי אנשים אלה, הלך לקברו של אביו, ואמר "אבא, אבא, בני בית הנשיא מצערים לי". כך גם מסופר כי פעם אחת כאשר עברו אנשי בית הנשיא ליד קברו של אביו, רבי יונה, פרסות סוסיהם התקבעו, והם לא יכלו לזוז ממקומם, עד שהתחייבו לא לצער אותו יותר.
מנא
הלידה הבתולית
מוסך
מוּסָךְ (בעבר, מלועזית: גָרָז' - Garage; בנטייה: מוּסַכּים) הוא בית מלאכה לתיקון וטיפול שוטף בכלי רכב. קיימים מוסכים לתיקון כללי של כל מכלולי הרכב ומוסכים ממוקדים העוסקים בחשמלאות רכב, פחחות, מערכת הפליטה ("אגזוזים"), מערכת הקירור ("רדיאטורים") וכדומה. לימוד המקצוע נעשה בדרך של חניכות. בעוד שבעבר הייתה כל העבודה מלאכת כפיים, הרי שברבות השנים הוכנסו למוסכים טכנולוגיות מתקדמות, מחשוב ומכשירי מדידה חשמליים (צב"ד) מתקדמים.
מוסך מוּרשֶׁה - בישראל, מוסך מורשה מאושר על ידי משרד התחבורה ונמצא בפיקוחו בהיבטי בטיחות, תקני עבודה, הרמה המקצועית של העובדים ומחירי הטיפול הקבועים בחוק. המוסכים המורשים מאוגדים באיגוד המוסכים בישראל, חתומים על קוד אתי של התחום ועל אמנת שירות. הלקוח המטפל ברכבו במוסך מורשה יכול להתלונן בפני משרד התחבורה או איגוד המוסכים על פעילויות לא תקינות שבוצעו ברכב, לטענתו. אישור משרד התחבורה גם מאפשר לבעל המוסך לא להעתר לבקשות לקוח שאינן בהגדרות האישור שניתן לו ולכפות על לקוחות נוהלי בטיחות. לפי החוק, זכויות וחובות הלקוח ומחירון העבודה גלויים מפורטים בשילוט במוסך.
מוסך מרכזי או מוסך היבואן - הוא מוסך יחיד בעיר או באזור מסוים המוסמך על ידי יצרן הרכב להעניק טיפול כולל לרכב מתוצרתו. לרוב המוסך משתייך ליבואן המורשה או פועל מכוח זיכיון שלו. המוסך מקושר ליצרן ומקבל ממנו עדכונים לגבי טיפולים וחלפים מיוחדים, עובדיו עוברים השתלמויות מטעם היצרן בנוגע למכלולים מתוחכמים ונערכות בו ביקורות מטעם היצרן להקפדה יתרה על תקנים ואיכות. מאידך, עלויות הטיפול במוסך יבואן גבוהות באופן משמעותי מעלויות הטיפול במוסך מורשה אחר.
בישראל - רקע היסטורי.
בעיית רמתם המקצועית של המוסכים בארץ הטרידה את היישוב, כבר בשנותיה הראשונות של המדינה. בפברואר 1950 אמר דוד בן-גוריון בנאום בכנסת: "איש לא יודע בארץ לתקן מכוניות כפי שצריך", ועורר את זעמם של איגוד המוסכים בישראל. בתגובה מעל דפי עיתון "הארץ" נכתב: "...בימי המנדט היה המרכז לתיקוני כלי רכב ממונעים לכל המזרח הקרוב כאן בארץ [...] למרות מחסור של 60% בערך מחלקי החילוף הדרושים כאן, מוצאים לפועל 99% מהתיקונים כאן בארץ באופן מתאים לצורכי התנועה ומשביע רצון". בעיית חלקי החילוף לכלי רכב הטרידה את היישוב כבר בשנות ה-30, מיסי המכס הגבוהים על יבוא חלקי חילוף היה אחד הגורמים לה.
ב-1950 עברה החלטת ממשלה להטיל פיקוח על מוסכים ובתי מלאכה העוסקים בתיקונים ובייצור של כלי רכב, והוקמה ועדה מקצועית לגיבוש מסקנות לצורך הסדר ענף המוסכים. ב-1960 התגבשה הצעת חקיקה בשיתוף פעולה עם איגוד המוסכים, לפיה לא ייבדקו משרדי הרישוי כלי רכב, שלא נבדקו קודם לכן במוסכים מורשים.
בעיות המוסכים עלו לדיון במאי 1956, בכינוס השנתי הארצי השני של איגוד המוסכים בישראל. ציוד מיושן, מחסור בפועלים מיומנים, תחרות, יוקר חלקי החילוף המיובאים ועוד, העסיקו את באי הכנס. באותה השנה היו בארץ כ-470 מוסכים מתוך 1,500 מפעלים לתיקון כלי רכב. רובם המכריע לא עמד בסטנדרטים מקצועיים מינימליים.
בעיה נוספת שהטרידה את בעלי הרכבים הייתה יוקר המחירים במוסכי הארץ, הגבוה ב-40 עד 80 אחוזים מבחו"ל. המחירון נקבע על ידי איגוד המוסכים. אחד הגורמים שהשפיעו על יוקר שירותי התחבורה היה ריבוי החברות והדגמים של מכוניות בארץ. המספר הגבוה של סוגי מכוניות ודגמים, הוביל לקשיים בתיקוני הרכב ובהחזקת מלאי חלקי חילוף עבורו.
החל מ-1958 החל איגוד המוסכים בישראל להעניק "תעודות אומן" למנהלי מוסכים ולטכנאים, שהוכיחו 12 שנות וותק מקצועי. כדי לעמוד במבחני התעודה נדרשו חלק מבעלי המקצוע להשתתף בקורסים להשתלמות מקצועית, בנוסף הוקמה ועדה טכנית שבדקה תלונות נגד מוסכים, הנוגעות לתיקון לקוי, מחיר מופרז ועוד.
ב-1961 אושרה קבלתו של איגוד המוסכּים בישראל לארגון המוסכים הבינלאומי.
רבי מנא (פירושונים)
נגריה
חנניה בן עקשיה
חנינא בן עקשיא
חנינה בן עקשיא
בית כנסת הרמבן
המצור על סנקט פטרבורג
פנטזיה קונצרטנטית של צ'ייקובסקי
הפנטזיה הקונצרטנטית בסול מז'ור/מינור אופוס 36 של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי נכתבה בין יוני לאוקטובר של שנת 1884. ביצירה זו השתמש צ'ייקובסקי בתזמורת גדולה יותר מזו שהקצה לשני הקונצ'רטי שלו לפסנתר, וכלל בה חלילים נוספים וכלי הקשה, בהם גלוקנשפיל. הסיבה לכך, כפי שהסביר צ'ייקובסקי, היה רצונו לשוות לפנטזיה מצלול קליל יותר, משום שלא ראה בה קונצ'רטו לפסנתר במלוא מובן המילה.
הפנטזיה בוצעה לראשונה בפברואר 1885 עם סרגיי טאנייב, תלמיד ההלחנה היחיד של צ'ייקובסקי, ליד הפסנתר ובניצוח מקס ארדמנסדרפר. הפנטזיה בוצעה רבות ב-20 שנות קיומה הראשונות, אחר נעלמה מן הרפרטואר למשך שנים רבות, אך בזמן האחרון זכתה לתחייה מחודשת.
מבנה היצירה.
הפרק הראשון.
הפרק הראשון נקרא: "מעין רונדו" Quasi Rondo ומציג תפיסה חדשה ויצירת מבנה חדש על ידי המלחין. הפרק פותח בנגינת שלושת החלילים במלודיה, הנשמעת כמו גבוט. לאחר הנושא השני ועיבוד קצר, הפסנתר מנגן קדנצה ארוכה מאוד ואף רפסודית בעיקרה, שאחריה חוזרים הנושא הראשון והשני בדיוק כפי שהופיעו בפתיחה. אם הצגת הנושאים לפני הקדנצה הסתיימה על הדומיננטה, הרי בסיום, תוך כדי מודולציות, צ'ייקובסקי מסיים את הפרק בביסוס הטוניקה.
הפרק השני.
הפרק השני מורכב משני חלקים ונקרא "קונטראסט". פרק זה היה אמור להיות הפרק הראשון של הסוויטה השלישית בסול מז'ור לתזמורת אופוס 55. אך צ'ייקובסקי מצא שאיננו מתאים לפתיחת היצירה וכתב לסוויטה פרק חדש. הוא שינה מעט את הנושאים ושכתב פרק זה לפסנתר ותזמורת. הפרק נפתח במנגינה ענוגה ואלגית לפסנתר בסול מינור. לאחר כמה תיבות מצטרף לפסנתר צ'לו יחיד. המנגינה חוזרת פעם אחר פעם, בכל פעם בליווי אחר של הפסנתר או התזמורת. הקונטראסט נוצר במעבר מהחלק האיטי לחלק המהיר, המבוסס על ריקוד רוסי.
לפנטו
אירווינג לנגמיר
לנגמיר
הקרן לסיוע ליצואנים
הקרן הממשלתית לסיוע ליצואנים היא כלי סיוע של ממשלת ישראל לעסקים יצואנים.
מטרת הקרן היא לסייע ליצואנים בעלי פוטנציאל התפתחות ויצירת מקומות עבודה חדשים לישראלים בישראל. הקרן מעמידה הלוואות בסכום של עד מיליון דולר אמריקני, בערבות מדינה של 70%, באמצעות שני בנקים מסחריים: בנק אוצר החייל ובנק מרכנתיל דיסקונט. תהליך קבלת ההלוואה כרוך בבדיקה כלכלית של גוף כלכלי מקצועי, והחלטת ועדת אשראי המשותפת עם נציגי הבנק, משרד התמ"ת והחשב הכללי.
היסטוריה.
הקרן הוקמה במהלך 2006 ועד נובמבר 2008 נתנה מענה לעסקים יצואנים רק עבור ביצוע תוכנית שיווקית להשקעות בייצוא. מאז, מעמידה הקרן הלוואות למגוון צרכים שונים בהם: הון חוזר, השקעות בציוד, פעולות שיווק בחו"ל, תוך הקלה בביטחונות הנדרשים מהיצואנים לצורך קבלת ההלוואה.
עד תחילת 2010 אושרו בקרן הלוואות בסך של מעל 80 מיליון ש"ח.
תנאי הקרן.
סכום הלוואה מקסימלי:
תקופת ההלוואה: עד חמש שנים, מתוכן עד שנת גרייס (דחיית תשלומים) על תשלומי הקרן.
ריבית: בתנאי השוק
ביטחונות: 70% ערבות המדינה. 30% ביטחונות על ידי הלווים. בעלי החברה נדרשים לתת ערבות אישית.
יצואנים אשר חברים בהתאחדות התעשיינים זכאים להעמדת ביטחונות מלאים על ידי ההתאחדות ואינם נדרשים להעמיד ביטחונות נוספים.
עלויות: אגרה בסך 500 ש"ח למשרד האוצר ועמלה בסך 250 ש"ח לבנק.
תהליך קבלת ההלוואה.
תהליך קבלת ההלוואה מורכב משלושה שלבים עיקריים:
אורי שטטנר
אורי שטטנר (1935–1999) היה צייר ישראלי.
חייו.