וולגוגרד המודרנית נשארה עיר תעשייה חשובה. בעיר ישנם מפעלים רבים לזיקוק נפט, ספנות, תעשיית פלדה, יצור אלומיניום, מפעלים ליצור כלי רכב ועוד. מעט צפונית לעיר שוכנת תחנת כוח הידרואלקטרית וולגה שהיא הגדולה באירופה לייצור חשמל ממים.
תחבורה.
וולגוגרד היא צומת דרכים חשוב לרכבות. העיר מחוברת דרך מסילת ברזל למוסקבה, סראטוב, אסטרחן, הקווקז, סיביר, אוקראינה ושאר אירופה. תעלת הוולגה-דון מוסיפה לחשיבותה של העיר מבחינת ספנות. התעלה מחברת את שני הנהרות הגדולים: הוולגה והדון בתעלה יכולות לעבור ספינות עם מטען של עד 5,000 טונות.
כביש 40 האירופאי, הכביש הארוך באירופה שמתחיל בקאלה, צרפת ומסתיים בעיר רידר, קזחסטן עובר דרך וולגוגרד. גם כביש R22 המחבר את מוסקבה לים הכספי עובר בעיר. נמל התעופה הבינלאומי וולגוגרד משרת את כל תושבי האזור ומציע טיסות לרוב הערים הגדולות של רוסיה ומספר ערים באירופה.
ספורט.
בין הקבוצות המשחקות בעיר ניתן למנות את אולימפיה וולגוגרד ורוטור וולגוגרד המשחקות בליגה הרוסית השנייה בכדורגל ואת דינמו וולגוגרד, קבוצת נשים בכדוריד. וולגוגרד אירחה משחקים במסגרת מונדיאל 2018, ולצורך כך נבנה בעיר אצטדיון וולגוגרד ארנה.
הקהילה היהודית.
צאריצין הייתה מחוץ לתחום המושב, אבל התפתחה בה קהילה יהודית של בעלי מלאכה, משוחררי צבא ניקולאי וסוחרים סיטונאיים שעסקו בעיקר בסחר דגים, נפט וקרסין. היהודים התרכזו בעיקר בשכונה מעבר לנהר צאריצין, בה הוקם בית כנסת שהנציח את נס הצלת הצאר אלכסנדר השלישי ב-1888. בקהילה היו כ-150 חברי ההסתדרות הציונית והייתה בה פעילות ציונית רבה.
ערים תאומות.
לוולגוגרד ישנה ברית ערים תאומות עם ערים רבות באירופה אשר כמוה, גם הן הותקפו על ידי הנאצים בימי מלחמת העולם השנייה ותושביה עמדו איתנים מול ההתקפות. ערים כגון קובנטרי, אוסטרבה, לייז' ועוד.
ניגוד עניינים
ניגוד עניינים או ניגוד אינטרסים הוא מצב שבו אדם ממלא תפקיד, כאשר יש לו אינטרס נוסף, סותר, אשר עלול להשפיע על החלטותיו ולהוות שיקול זר. כאשר עובד ציבור פועל במצב של ניגוד עניינים, הדבר עלול לקיים את יסודות עבירת הפרת אמונים, או עבירת שוחד. לפי פסיקת בג"ץ הכוונה למצב בו יש לעובד ציבור שני עניינים במקביל: האחד הוא העניין הטבעי, הרצוי והראוי למלא היטב את תפקידו. מאידך העניין הנוסף הוא אישי, והוא עלול להשפיע על החלטותיו. בית המשפט העליון קבע כי "כאשר עובד הציבור נתון במצב של ניגוד עניינים, קיים חשש כי הוא ייקח בחשבון, שעה שיפעיל את סמכותו, אף את האינטרס הנוגד... חשש זה בא הדין למנוע". השופט העליון חיים כהן כתב כי "ניגוד עניינים הוא המקרה הקלאסי של הפרת אמונים".
במשפט הפלילי התוצאה יכולה להיות הגשת כתב אישום, ואילו במשפט המנהלי התוצאה עלולה להיות ביטול החלטה, "באופן שאם הפעולה כבר בוצעה, ניתן לבטלה, ואם הפעולה טרם בוצעה, ניתן למנוע את ביצועה". כך למשל, ביטל פסק פסק דין של השופטת הדס יהלום, את החלטת הוועדה הרפואית לעררים של הביטוח הלאומי, כאשר התברר שרופא המכהן בוועדה מצוי בניגוד עניינים, בהיותו גם יועץ לחברות ביטוח פרטיות.
בהליך משפטי או בוררות, ניגוד עניינים הוא מצב העלול לגרום למשוא פנים. כלל משוא הפנים, במקור, קובע לשופטים כי אל להם להפלות ואל להם לשפוט במצבים שבהם הם עלולים להפלות. הבעייתיות המרכזית בניגוד העניינים היא שאין מדובר במצב שהוא כשלעצמו מהווה בהכרח שחיתות, אולם, ניגוד עניינים עלול להביא למשוא פנים ולשחיתות ולגרום להטייה ולהעדפת אינטרסים משיקולים שאינם ענייניים.
סוגי ניגוד עניינים, החוק והכללים.
כדי שפעולה תתגבש לכדי עבירה פלילית דרוש "פן מחמיר נוסף", והכוונה למשל להחלטת עובד בניגוד עניינים, שיש בה גם חשש לפגיעה באינטרס הציבורי. בפסיקה רחבה בנושא זה, מצב שבו עובד מקבל החלטה שיש בה חשש לפגיעה באינטרס הציבורי, מוגדר כ"סטיה מן השורה". הכוונה למשל לעובד ציבור המעניק יחס מועדף, אפילו אם באופן מתון, לאינטרס האישי. בהקשר זה נקבע כי "הפגיעה בציבור אינה מותנית בהכרח בגרימת נזק כספי או חומרי. די שהפרת האמונים בידי עובד הציבור תפגע באמון הציבור במערכת השלטון".
מטרת כללי מניעת ניגוד עניינים.
מטרת כלל ניגוד העניינים היא למנוע מאדם להימצא במצב שבו עניינים מנוגדים זה לזה, בלי חשיבות לשאלה, האם הפעיל בקבלת החלטה שיקול דעת פסול, אם לאו.
זהו כלל הצופה פני עתיד ומבקש למנוע את הרע בטרם יתרחש. אין זה משנה אם בדיעבד שיקול דעת של פקיד ציבור זה או אחר היה ראוי, מפני שכל אימת שאדם נמצא במצב שבו הוא עלול להפעיל לרעה את שיקול דעתו, יש למנוע ממנו מצב זה שכן סביר להניח שהוא עלול להתפתות להעדיף אינטרסים ושיקולים זרים עת יכריע החלטות אותן יידרש להחליט במהלך תפקידו.
הכלל האוסר על ניגוד עניינים הוא כלל המרחיב את איסור משוא הפנים:
כלל זה מגדיר עובד ציבור במובן רחב מאוד, על כל איש ציבור על פי דין, אסור להיות בניגוד עניינים ואף במצב של ניגוד עניינים.
בפסיקה הישראלית, קיימת הבחנה בכלל בין אפשרות ממשית לניגוד עניינים לבין חשש סביר.
בישראל.
איסורים לניגוד עניינים במשפט הישראלי.
בפסיקה הישראלית התפתחו סעדים שונים המתמודדים עם ניגודי עניינים ברשויות המנהל בישראל.
בדיקת ניגוד עניינים בארגון.
הפסיקה בישראל פיתחה רצף מבחנים לבדיקת ניגודי עניינים בגופים מנהליים:
א. מיפוי כל תפקיד והבנת התחומים שכל אחד מן התפקידים כולל בהתאם להיקף הפוטנציאלי של כל תפקיד.
ב. השוואת שתי מערכות התפקיד אחת לשנייה ומציאת נקודות הניגוד העניינים.
ג. בחינת נקודות הניגוד בהתאם למבחן משולש:
האמנה החברתית
סוציאליזם
סוֹצְיָאלִיזְם (בעברית: חֶבְרָתָנוּת) הוא שם-אב לקבוצת אידאולוגיות כלכלית, פוליטית ופילוסופית, שמאופיינות בבעלות ציבורית על אמצעי ייצור וניהול עצמי של העובדים. הבעלות המשותפת יכולה להיות במסגרת מדינית, דבר שייקרא "סוציאליזם מדיני", או במסגרת עממית, מה שייקרא "סוציאליזם חירותני".
התנועה הסוציאליסטית החלה את דרכה בעולם המודרני מתוך תנועת מעמד הפועלים בסוף המאה ה-19. בתקופה זו, המונח "סוציאליזם" היה מקושר בראש ובראשונה למבקרים חברתיים אירופיים, אשר מתחו ביקורת על הקפיטליזם ועל מושג הרכוש. לפי קרל מרקס, שהגדיר ועיצב את התנועה הסוציאליסטית בעידן המודרני, סוציאליזם הוא השלב הסוציואקונומי לאחר המהפכה של הפרולטריון ולאחר העברת אמצעי הייצור לבעלות משותפת. לפי מרקס, החברה תתקדם משלב זה לשלב של קומוניזם.
קיים מספר רב של זרמים שונים שמכונים "סוציאליסטים" על ידי תומכיהם או אחרים. מאז המאה ה-19, לא קיימת הסכמה בתנועה הסוציאליסטית לגבי הדוקטרינה או האסטרטגיה להשגת מטרות התנועה. תומכי התנועות הסוציאליסטיות השונות משתייכים לעיתים לזרמים מנוגדים, ובייחוד ניתן להבחין בין רפורמיסטים לבין קומוניסטים. חלק מן הסוציאליסטים מאמינים בהלאמה של אמצעי הייצור, בעוד שאחרים, למשל סוציאל-דמוקרטים, תומכים בהלאמה של מספר מצומצם של תעשיות מפתח, בתוך מערכת כלכלית משולבת. חלק מן המרקסיסטים תומכים בתכנון מרכזי של הכלכלה, שיבוצע על ידי המדינה, בדומה לדגם הסובייטי. אחרים, כולל הקומוניסטים ביוגוסלביה והונגריה (החל משנות ה-70 של המאה ה-20), הרפורמיסטים בסין וחלק מן הכלכלנים המערביים, תומכים בשילוב של סוציאליזם וכלכלת שוק, תוך ניסיון לנצל את יתרונותיה של כלכלת השוק לטובת העקרונות הסוציאליסטיים (ראו סוציאליזם שוק). אנרכו-סינדיקליסטים וחלק מתומכי השמאל החדש תומכים בהקמת "מועצות עובדים" וניהול אמצעי הייצור דרכן. קיימים זרמים נוספים, כמו מודל הקיבוץ והמודל הסקנדינבי.
זרמים בסוציאליזם.
הסוציאליזם הוא שם כללי לתנועות שמטרתן היא העקרונות לעיל (בניית מערכות כלכליות וחברתיות המאופיינות בבעלות חברתית ופיקוח דמוקרטי על אמצעי הייצור). תחת שם זה ניתן למצוא תנועות רבות, השונות ביניהן בדרך אותה הן מציעות ליישום מטרה זו, ולעיתים אף שינויים משניים במטרה עצמה.
פרשנויות מוקדמות.
המונח "סוציאליזם" נטבע בשנות השלושים של המאה התשע עשרה, ושימושו דאז התייחס למשמעות פילוסופית או מוסרית יותר מאשר השקפה פוליטית כלשהי. התאולוג השוודי אלכסנדר וינט, למשל, טען שהוא היה האדם הראשון שהשתמש במונח, והגדירו בפשטות כ"ההפך מאינדיבידואליזם".
מספר התנועות והגישות המשתייכות לסוציאליזם גדול, אך ניתן להבחין בארבע גישות מרכזיות, מבחינת הפופולריות שלהן:
רקע פילוסופי.
ההנחה העומדת בבסיס הסוציאליזם היא כי האדם הוא יצור חברתי שטבעו להתקיים ולחיות בצורה שיתופית. הסיבה לכך שקיימים מקרים כה רבים של התנהגות הנראית כמוכיחה את ההפך, טמונה לטענת ההוגים הסוציאליסטים במוסדות החברתיים הקיימים בחברה הקפיטליסטית. הניצול הכלכלי המובנה בשיטה גורם, לטענת הסוציאליזם, לניכור (על פי הטרמינולוגיה של קרל מרקס) של האדם מתוצרי עבודתו, וכתוצאה מכך לניכור מהמשפחה, מהקהילה ולמעשה מהחברה כולה. ניכור זה גורם לאדם להיות עצלן, א-סוציאלי ושאר "תחלואים", עליהם מצביעים מתנגדי הקפיטליזם ככשל שיגרום לכישלונו.
היסטוריה.
את המונח עצמו החדיר ככל הנראה הסוציאליסט הרפובליקני הצרפתי פייר לרו במאמר בו הוא הציב את הסוציאליזם מול האינדיבידואליזם. נראה כי המונח היה קיים קודם באיטליה והגיע דרך גולים איטלקים, אולם לא ברור עדיין עד כמה לרו שינה את משמעות המונח. עבור לרו האינדיבידואליזם היה התנערות של האדם ממחויבויות חברתיות כלפי האחר למען הנאות אישיות, בעוד הסוציאליזם היה בעצם התגייסות למען הזולת.