אלבניה שוב צידדה ברפובליקה העממית של סין כאשר פתחה במתקפה על הנהגת ברית המועצות בתנועה הקומוניסטית הבינלאומית בוועידת מוסקבה בנובמבר 1960 של 81 המפלגות הקומוניסטיות בעולם. הוג'ה התייחס נגד חרושצ'וב על כך שעודד תביעות יווניות בדרום אלבניה, זרע מחלוקת בתוך ה-APL והצבא והשתמש בסחיטה כלכלית. "חולדות סובייטיות הצליחו לאכול בזמן שהעם האלבני מת מרעב", פתח הוג'ה והתייחס למשלוחי תבואה סובייטיים שהתעכבו בכוונה. מנהיגים נאמנים למוסקבה תיארו את ביצועי הוג'ה כ"גנגסטרית" ו"אינפנטילית", והנאום איבד כל סיכוי להסדר בין מוסקבה לבין טירנה. מפלגות קומוניסטיות פרו-סובייטיות, שלא נאלצו להתעמת עם סין באופן ישיר, מתחו ביקורת על בייג'ינג על ידי מתיחת ביקורת על אלבניה. סין, מצידה, התייצבה לעיתים קרובות לצד האלבנים נגד ברית המועצות ויוגוסלביה, שטירנה כינתה אותה "גיהנום סוציאליסטי".
הוג'ה ושאהו המשיכו במתחם נגד ברית המועצות ויוגוסלביה בקונגרס המפלגה הרביעית של ה-APL בפברואר 1961. במהלך הקונגרס הכריזה ממשלת אלבניה על קווי המתאר הרחבים של תוכנית החומש השלישית במדינה (1961–1965), שהקצתה 54% מכלל ההשקעות לתעשייה, ובכך דחתה את רצונו של חרושצ'וב להפוך את אלבניה ליצרנית חקלאית בעיקר. מוסקבה הגיבה בביטול תוכניות הסיוע וקווי אשראי לאלבניה, אך סין שוב נחלצה לעזרתה.
לאחר חילופי דברים נוספים בין נציגי ברית המועצות והסינים על אלבניה במפלגה הקומוניסטית של קונגרס המפלגות ה-22 של ברית המועצות באוקטובר 1961, חרושצ'וב ביקר בחריפות את האלבנים על הוצאתו להורג של חבר פוליטבורו, פרו-סובייטי, במפלגה הפוליטית של אלבניה, וברית המועצות ניתקה לבסוף את היחסים הדיפלומטיים עם אלבניה בדצמבר. מוסקבה החזיקה את כל היועצים והטכנאים הכלכליים הסובייטים מהמדינה, כולל אלה שעבדו על ארמון התרבות, ועצרה את משלוחי האספקה וחלקי הציוד שכבר קיימים באלבניה. בנוסף, ברית המועצות המשיכה לפרק את המתקנים הימיים שלה באי סאזן, תהליך שהחל עוד לפני ניתוק היחסים.
סין שוב פיצתה את אלבניה על אובדן התמיכה הכלכלית הסובייטית, וסיפקה כ-90% מהחלקים, מוצרי המזון ושאר הסחורות שהבטיחה ברית המועצות. סין העניקה לאלבניה כסף בתנאים נוחים יותר ממוסקבה, ובניגוד ליועצים הסובייטים, טכנאים סינים הרוויחו שכר נמוך כמו עובדים אלבנים והתגוררו בדיור דומה. סין הציגה לאלבניה גם תחנת שידור רדיו עוצמתית שממנה היללה טירנה את שבחיהם של סטלין, הוג'ה ומאו דזה דונג במשך עשרות שנים. אלבניה מצידה הציעה לסין ראש גשר באירופה ושימשה כדוברת הראשית של סין באו"ם. אולם לחרדת אלבניה, הציוד והטכנאים הסינים לא היו מתוחכמים כמו הסחורות והיועצים הסובייטיים שהחליפו. למרבה האירוניה, מחסום שפה אף אילץ את הטכנאים הסינים והאלבנים לתקשר ברוסית. האלבנים כבר לא השתתפו בפעולות ברית ורשה או בהסכמי קומקון. אולם המדינות הקומוניסטיות האחרות במזרח אירופה לא ניתקו את הקשרים הדיפלומטיים או המסחריים עם אלבניה. בשנת 1964, האלבנים הרחיקו לכת עד שתפסו את השגרירות הסובייטית הריקה בטירנה, והעובדים האלבנים המשיכו לבנות את ארמון התרבות בכוחות עצמם.
ההתרחקות מברית המועצות גרמה הרס לכלכלת אלבניה. מחצית מהיבוא והיצוא שלה נועדו לספקים ולשווקים הסובייטים, ולכן ניתוק יחסי טירנה עם מוסקבה הביאה לקריסה של סחר החוץ של אלבניה מכיוון שסין הוכיחה שהיא לא מסוגלת לספק מכונות וציוד מובטח בזמן. הפרודוקטיביות הנמוכה, התכנון הלקוי, הביצוע הלקוי והניהול הלא יעיל במפעלים אלבנים התבררו כאשר הסיוע והיועצים הסובייטיים והמזרח אירופיים הופסקו. בשנת 1962, ממשלת אלבניה הציגה תוכנית צנע, שפנתה לאנשים לחסוך במשאבים, להוזיל את עלויות הייצור ולנטוש השקעות מיותרות.
פרישה מברית ורשה.
באוקטובר 1964 בירך הוג'ה על הדחת חרושצ'וב מהשלטון, ומנהיגי ברית המועצות החדשים גילו פתיחות כלפי טירנה. אולם במהרה התברר כי אין בכוונת ההנהגה הסובייטית החדשה לשנות את מדיניותה הבסיסית כך שתתאים לאלבניה, והיחסים לא השתפרו. במשך עשרות שנים המשיכה התעמולה של טירנה להתייחס לפקידים הסובייטים כאל "רוויזיוניסטים בוגדניים" ו"בוגדים בקומוניזם", וב-1964 אמר הוג'ה כי תנאי הפיוס של אלבניה הם התנצלות סובייטית בפני אלבניה ופיצויים בגין נזקים שנגרמו למדינה. אלבניה גם הסתכסכה עם מוסקבה על הצעות לפיהן אלבניה צריכה להתמקד בחקלאות לרעת הפיתוח התעשייתי. בשנת 1968, אלבניה הרגישה כי ברית המועצות הפכה ליברלית מדי מאז מותו של יוסיף סטלין. הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה שימשה נקודת מפנה, ותוך חודש אחד (ספטמבר 1968) נסוגה אלבניה רשמית מברית ורשה. ליאוניד ברז'נייב לא ניסה לאלץ את אלבניה להישאר בברית.
מהפכת התרבות והאידאולוגיה.
באמצע שנות השישים, מנהיגי אלבניה נזהרו מאיום על כוחם על ידי ביורוקרטיה מתפתחת. משמעת המפלגה נשחקה. אנשים התלוננו על רשלנות, אינפלציה ומוצרים באיכות נמוכה. סופרים חרגו מהאורתודוקסיה של הריאליזם הסוציאליסטי, שדרש מאמנות וספרות לשמש כמכשירי שלטון ומדיניות מפלגתית. כתוצאה מכך, לאחר שמאו דזה דונג ביטל את המהפכה התרבותית בסין בשנת 1966, הוג'ה השיק מהפכה תרבותית ואידאולוגית משלו. המנהיג האלבני התרכז ברפורמה בצבא, בבירוקרטיה הממשלתית ובכלכלה וכן ביצירת תמיכה חדשה במערכת שלו. המשטר ביטל דרגות צבאיות, הכניס מחדש קומיסרים פוליטיים לצבא וויתר על מקצועיות בצבא. השלטונות גם קיצצו בשכרם של פקידים בדרג בינוני וגבוה, מנהלים ומומחים שהודחו מעבודותיהם, ושלחו אנשים כאלו לעמול במפעלים ובשדות. שישה משרדים, כולל משרד המשפטים, בוטלו. קולקטיביזציה של חוותאפילו התפשט להרים הנידחים. בנוסף, הממשלה תקפה סופרים ואמנים מתנגדים, שינתה את מערכת החינוך שלה, ובאופן כללי חיזקה את הבידוד של אלבניה מהתרבות האירופית במאמץ להרחיק השפעות זרות.
לאחר הקונגרס החמישי של מפלגת העבודה של אלבניה ונאומו של אנוור הוג'ה ב-6 בפברואר 1967, פתחו השלטונות במסע אלים למיגור חיי הדת באלבניה, בטענה שהדת פיצלה את האומה האלבנית והשאירה אותה שקועה בפיגור. קבוצות סטודנטים סרקו את הכפרים, ואילצו את האלבנים להפסיק לעסוק באמונותיהם. למרות תלונות, אפילו על ידי חברי APL, כל הכנסיות, המסגדים, המנזרים ומוסדות דתיים אחרים נסגרו או הוסבו למחסנים, גימנסיות וסדנאות עד סוף השנה. צו מיוחד ביטל את האמנות שבהן פעלו הקהילות הדתיות המרכזיות במדינה. הקמפיין הגיע לשיאו בהודעה כי אלבניה הפכה לראשונה בעולם לאתאיסטית, הישג שפורסם כאחד ההישגים הגדולים ביותר של אנוור הוג'ה. אמנם החוקה האלבנית הבטיחה רשמית את חופש הדת של העם האלבני עד לאותה תקופה, אך חופש הדת כמעט ולא היה קיים לאחר 1967. חוקת הרפובליקה הסוציאליסטית העממית של אלבניה מ-1976 קבעה מאוחר יותר בסעיף 37 כי "המדינה לא מכירה בדת כלשהי ותומכת בתעמולה אתאיסטית במטרה להחדיר את השקפת העולם החומרנית המדעית באנשים" וסעיף 55 אסר במפורש על הקמת "כל סוג של ארגון עם אופי פשיסטי, אנטי דמוקרטי, דתי ואנטי סוציאליסטי" וקבע כי "פעילויות פשיסטיות, אנטי דמוקרטיות ותעמולה אנטי-סוציאליסטית, כמו גם הסתה לשנאה לאומית וגזענית אסורות".
ב-1 בנובמבר 1977, טען אנוור הוג'ה בדו"ח שלו שהוגש לקונגרס השביעי של מפלגת העבודה של אלבניה על פעילות הוועד המרכזי של המפלגה כי חוקת 1976 היא התגלמות של הרצון החופשי של העם האלבני, מכיוון שדמוקרטיה אמיתית הייתה נחוצה על מנת שהסוציאליזם יתקיים בפועל. לדבריו, "ההמונים מקרב האנשים העובדים שידרו בחופשיות את עמדותיהם בנוגע לחוק היסוד החדש של מדינתנו של הדיקטטורה של הפרולטריון. כ-1,500,000 איש, כמעט כל האוכלוסייה הבוגרת במדינה, השתתפו בפגישות שהתקיימו וכ-300,000 איש תרמו לדיון ... הדיון הפופולרי הגדול, המתאפיין בחילוף דעות חופשי ופורה, בדיון ער ובונה, היה ביטוי ברור לדמוקרטיה הסוציאליסטית שלנו בפעולה ולריבונות האמיתית של העם. זה הוכיח בפועל שבאלבניה הסוציאליסטית האנשים הם המאסטרים, ששום דבר לא נעשה בניגוד לרצונם". העדויות הרבות של אלו שסבלו מרדיפה דתית בעידן זה, אולם מעוררות ספקות רציניים עד כמה פריחת הדעות התקיימה.
במהלך המהפכה התרבותית והאידאולוגית, קשרי קרבה מסורתיים באלבניה, שהתרכזו במשפחה הפטריארכלית, התנפצו על ידי דיכוי מנהיגי השבטים שלאחר המלחמה, קולקטיביזציה של חקלאות, תיעוש, הגירה מהכפר לאזורים עירוניים ודיכוי הדת. המשטר שלאחר המלחמה הביא לשינוי קיצוני במעמדן של נשים באלבניה. הנשים נחשבו לאזרחים מדרגה שנייה בחברה האלבנית המסורתית, הן עשו את רוב העבודה בבית והן גם עשו את רוב העבודה בשדות. לפני מלחמת העולם השנייה, כ-90% מנשות אלבניה היו אנאלפביתיות, ובאזורים רבים הן נחשבו כנחותות על פי חוקים ומנהגים שבטיים עתיקים. במהלך המהפכה התרבותית והאידאולוגית, המפלגה עודדה נשים לקחת עבודות מחוץ לבית במטרה לפצות על מחסור בעבודה ולהתגבר על השמרנות שלהן. הוג'ה עצמו הכריז כי יש "לזרוק לאש" כל מי שרמס את צו המפלגה בנושא זכויות נשים.
הפיצול הסיני-אלבני.