במרץ 2018, הוא יצא לסיבוב הופעות ברחבי הממלכה המאוחדת.
אלבום האולפן הראשון שלו, "Lighting Matches", יצא ב-6 ביולי 2018.
ב-8 בינואר 2021, הוא הוציא את הסינגל "Little Bit of Love". השיר הגיע, בשיאו, למקום השביעי במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-19 בפברואר 2021, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם אלה הנדרסון, את הסינגל "Let's Go Home Together". השיר הגיע, בשיאו, למקום העשירי במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-12 במרץ 2021, הוא הוציא את אלבום האולפן השני שלו, "Evering Road".
ב-4 ביוני 2021, הוא התארח בסינגל "By Your Side" של קלווין האריס. השיר הגיע, בשיאו, למקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום השני במצעד הדאנס הבריטי.
ב-3 בספטמבר 2021, הוא הוציא את הסינגל "Don't Break the Heart". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-49 במצעד הסינגלים הבריטי.
ארנב לבן
ארנב לבן (באנגלית: White Rabbit) הוא סרט קולנוע, דרמה פסיכולוגית משנת 2013 בבימויו של טים מקאן ובכיכובם של ניק קראוזה, סם טראמל ובריט רוברטסון. התסריט לסרט נכתב על ידי אנתוני די פייטרו. הסרט עוסק בנער חולה נפש ובריון בית הספר התיכון, שחזיונותיו דוחקים בו לנקום. הסרט הופק על ידי רוברט יוקום (Burning Sky Films), שון סנגאני (SSS Entertainment) וג'קי לי מורגן. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים בציריך והוא מופץ בארצות הברית על ידי Breaking Glass Pictures.
עלילה.
הרלון מקיי מתייסר בחזיונות מאז שאביו האלכוהוליסט הכריח אותו להרוג ארנב תמים בזמן ציד כילד. כעת, כשהרלון הוא נער מתבגר בתיכון, מחלת הנפש הלא-מאובחנת שלו מחמירה. הוא מתחיל לשמוע קולות, ואלה מעודדים אותו לבצע מעשים אלימים. כאשר ג'ולי, נערה צעירה מרדנית, עוברת לעיר ומתיידדת עם הרלון, דברים מוזרים מתחילים להופיע. כשהיא בוגדת בו, הגבול בין המציאות לדמיונו של הרלון מתחיל להיטשטש, והארנב יחד עם דמויות קומיקס דמיוניות אחרות לועגים לו לבצע פעולת נקמה אחת אחרונה.
הפקה.
צילומי הסרט התרחשו באוגוסט 2012 בלואיזיאנה, ארצות הברית. הסרט צולם בשתי מצלמות דיגיטליות תוך 21 יום.
מוזיקה.
פסקול הסרט הולחן על ידי ג'ון וינסנט מקולי, ויצא באופן דיגיטלי ב-20 בינואר 2015.
הקרנת בכורה.
הסרט הוקרן בבכורה ב-30 בספטמבר 2013 בפסטיבל הסרטים בציריך . הוא יצא בקולנוע ובווידאו לפי דרישה בצפון אמריקה ב-13 בפברואר 2015.
קאסונג
Yorkshire Water
יורקשייר ווטר (באנגלית: Yorkshire Water) היא חברת המים של מחוזות יורקשייר, לינקולנשייר ודרבישייר באנגליה.
החברה הוקמה כחלק מחוק המים האנגלי שחוקק בשנת 1973 והיא אחת מעשר חברות מים אזוריות.
משרדי החברה הראשים נמצאים בעיר ברדפורד, אנגליה והיא מעסיקה כ-2500 עובדים.
היסטוריה.
יורקשייר ווטר הוקמה בשנת 1973 כחלק מחוק המים שחוקק על ידי ממשלתו של אדוארד הית' במטרה לייעל ולשפר את שירותי המים המקומיים ולחסוך כסף.
בשנת 1989, הופרטו כל חברות המים באנגליה על מנת שיוכלו לקבל השקעות, לגייס כספים ולהגביר את התחרות.
בחודש יוני 1996, נקנסה החברה בסכום של כ-40 מיליון פאונד על ידי הרגולטור האחראי על שירותי המים באנגליה (Ofwat).
בשנת 1999, נרכשה יורקשייר ווטר על ידי חברת קלדה (Kelda), תמורת כ-3 מיליארד פאונד.
בשנת 2007, ספגה החברה ביקורות רבות, לאחר שבזמן הסופה שהתרחשה, תחנות שאיבת המים שלה קרסו והציפו אלפיים בתים בקינגסווד וברנשולם.
בשנת 2008, נרכשה החברה על ידי קרן השקעות הבנויה מחברות HSBC ו-Cititgroup.
סוחרבה
יז'י קיליאן
ייז'י קיליאן (בצ'כית: Jiří Kylián נולד ב-21 במרץ 1947) הוא רקדן לשעבר וכוריאוגרף של מחול מודרני.
ביוגרפיה.
יז'י קיליאן נולד בשנת 1947 בפראג, צ'כוסלובקיה. אביו היה בנקאי ואמו הייתה בנעוריה רקדנית, שנחשבה לילדת פלא.
קיליאן, שהתרשם לראשונה מן הביצועים האקרובטיים של קרקס בוש, החליט ללמוד בלט קלאסי בבית הספר הלאומי לבלט בפראג, אחרי שראה בפעם הראשונה בגיל 9 מופע בלט. קיליאן התקבל לקונסרבטוריון של פראג בשנת 1962. כאן פגש את המורה והרקדנית לשעבר זורה סמברובה, "שטבעה חותם עמוק בהתפתחותו המקצועית". בקונסרבטוריון עשה קיליאן את צעדיו הראשונים ככוריאוגרף ב"תשע שמיניות", שנוצר למוזיקת ג'אז, ו"רביעייה", למוזיקה מאת בלה בארטוק. ב-1967 קיבל קיליאן מלגה ללימודים בבית הספר המלכותי לבלט בלונדון. בין שאר אמנים, פגש קיליאן את הכוריאוגרף ג'ון קרנקו, שהציע לו להצטרף לבלט שטוטגרט.
עבודה.
קיליאן הצטרף לבלט שטוטגרט ב-1968 ועבד אצל קרנקו, ככוריאוגרף. בבלט שטוטגרט החל קיליאן את יצירתו הכוריאוגרפית ב"פרדוקס" (1970), "הלוך ושוב" (1970), והמשיך בלהקת נובר של בלט שטוטגרט ב"לחשי כשף" (1971), "Einzelgänger" (1972) ו-"Blaue Haut" (1974), בין השאר.
שלוש שנים לאחר מותו של קרנקו (1973), התמנה קיליאן למנהל אמנותי של תיאטרון המחול ההולנדי (NDT) בשנת 1976. יצירותיו המוכרות ביותר לבלט ההולנדי הן "סימפוניית תהילים" (1978), "שטח מחיה" ("Stamping Ground") (1983), "זמן חלום" (1983) ו"זעקות דמומות" (1986). בסגנונו חקר את המגבלות והאפשרויות של המרחב, אברי-גוף, כניסות ויציאות, ניגודים והומור.
שתי יצירותיו של יז'י קיליאן שנכתבו ב-1983, "שטח מחיה" ו"זמן חלום", שאבו את השראתן מן העניין האישי שגילה באבוריג'ינים וממסעותיו לאזורי חייהם באוסטרליה, כפי שתיעד אותם הבמאי האנס הולשר בסרט התיעודי "הדרך אל שטח המחיה". מחולות טקסיים של אבוריג'ינים משמשים כתוכניות עבודה בתוך היצירה "שטח המחיה", שכללה בצוות המקורי שלה את נאצ'ו דואטו וג'ים וינסנט.
בתקופת הנהלתו של קיליאן בבלט ההולנדי, נוצרה להקה שנייה של רקדנים צעירים, "תיאטרון המחול ההולנדי 2" (NDT II).
ב-1992 יזם קיליאן להקה קאמרית לרקדנים בני יותר מ-40, "תיאטרון המחול ההולנדי 3" (NDT III).
יצירותיו העיקריות של קיליאן הן:
"ארץ נשכחת" (1981).
"ארץ נשכחת" משנת 1981 בוחנת זכרונות, אירועים ואנשים, שאבדו או נשכחו עם הזמן והדרכים שבהן מנסים לעיתים אנשים, ללא הצלחה, להשיב אותם, או תחושה שלהם, לזיכרון כדי לרכוש מחדש את ערכם ועוצמתם. היצירה עצמה נוצרה בהשראת ציור של נשים על חוף ים מאת הצייר האקספרסיוניסטי הנורווגי אדוורד מונק ומבוססת עליו. בעיקר יש ביצירה דואטים של מתיחת זרועות בתנוחות שונות, כאילו היו הרקדניות מתאמצות להגיע אל משאת נפשן. הרקדנות מקשיתות את גבן ומבטאות רגש בריקודן, המשקף הן את המוזיקה והן את הציור המטריד, שהשפיע על הבלט. קיליאן מבטא את רגשותיו על מולדות אבודות, אהובים אבודים וזמנים אבודים ויש גם דואטים, המשקפים הלכי רוח אלימים. הדורטים האלה מסתיימים באנסמבל גדול שאחריו נשארות הנשים על החוף, פושטות שוב את זרועותיהן כציפורים שאינן יכולות לעוף.
"מלאכים נופלים" (1989).
"מלאכים נופלים" הוא חלק מן הבלטים ב"שחור ולבן", שנוצרו בשנת 1989 עם 8 רקדניות לבנות לבושות בבגדי ריקוד שחורים. הם בוצעו למוזיקה של תופים/כלי הקשה, המבוססת על מוזיקת פולחן טקסית מגאנה. מקצבים ותבניות מוזיקליים משמשים ומעורבבים בסינתיסייזר ליצירת אפקט מרובד בכמה סקציות. התוצאה היא צליל אנרגטי, לפרקים אחוז-טירוף, שהרקדניות מתאימות עצמן אליו בריקוד פיזי מאוד.
"מלאכים נופלים" מתאר נשים ורקדניות השואפות להשיג שלימות אך נכנעות בשלבים שונים לנפש הנשית ולאירועים נשיים כמו שאיפה, פיתוי, הריון, לידה, מוות, אמהות ומודעות עצמית. הבלט עוסק בדברים שמושכים ודוחפים רקדנית מ"טוהר" הריקוד והביצוע. קיליאן הושפע מסוריאליזם ומינימליזם במהלך יצירת הבלט הזה וה"בלטים בשחור ולבן". בבלט הזה אנו רואים את השילוב בין קווים קלאסיים ותנועות נקישה חדשות, המשווה אופי בלתי צפוי ליצירה בכללותה.
"מוות קטן" (1991).
"מוות קטן" (Petite Mort) חובר לפסטיבל זלצבורג של 1991 לציון יובל המאתיים למות מוצרט, עם גברים, שש נשים ושישה ריקועי מתכת. עוזרת הכוריאוגרף הייתה רוזלין אנדרסון, התלבושות של ג'וק ויסר, והמוזיקה מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט כללה את פרק האדג'ו מתוך הקונצ'רטו לפסנתר מס' 23 של מוצרט ופרק האנדנטה מתוך הקונצ'רטו לפסנתר מס' 21 של מוצרט.
המערכה בהונזה-נאגאר
המערכה בהונזה-נאגאר (קרויה גם המלחמה האנגלו-ברושית) התחוללה ב-1891 בין כוחות של צבא הודו הבריטית ובין שבטים מקומיים מנסיכויות הונזה ונאגאר שבפרובינציית גילגיט-בלטיסטן. המערכה התחוללה בעקבות פעולות של משטר הראג' הבריטי לפתח את האזור והניסיון הבריטי לשלוט באזור כחלק מהמשחק הגדול. המערכה הסתיימה בניצחון בריטי ובמינוי שליטים הנאמנים לשלטון הבריטי.
רקע.
במהלך רוב המאה ה-19 התחולל סכסוך בין האימפריה הבריטית לבין האימפריה הרוסית באזור הגבול בין הודו ורוסיה. אזור זה כלל, בעיקר, את פקיסטן ואפגניסטן. במהלך סכסוך זה שאף כל צד להשתלט על עמדות שולטות וצירים ראשיים וזאת כדי למנוע פלישה לשטחיו על ידי הצד השני.
השטחים עליהם ניסו המעצמות להשתלט היו מאוכלסים על ידי שבטים מקומיים בעלי שאיפות לעצמאות לכן חלק מתהליך השליטה באזורים אלו כלל מלחמות ובריתות של המעצמות עם אותם שבטים. בשלהי המאה ה-19 התייצב חלק גדול מקו גבול זה אך היו עדיין אזורי ספר בהם טרם התייצב קו הגבול. אחד ממקומות אלו היה בפרובינציית גילגיט-בלטיסטן שבצפון ג'אמו וקשמיר שהוותה גזרה אסטרטגית מאחר שישבה על דרך ראשית מרוסיה להודו.
מהלך המערכה.
הסיבות לפריצת המערכה.