אומימה אבו בכר התמחתה בשירה סופית (המתארת קרבה ואהבה אלוהית) בימי הביניים, ובספרות השוואתית. תחומי העניין האקדמיים שלה כללו את הרוחניות של נשים באסלאם ובנצרות, פמיניזם, מיסטיקה (التصوف النسوي), ידע דתי מנקודת מבט פמיניסטית, נשים בהיסטוריה האסלאמית, סוגיות של מגדר בשיח האסלאמי והיסטוריה תרבותית. היא פרסמה מספר מאמרים על השירה הערבית והאנגלית, ועל טקסטים ספרותיים אחרים בימי הביניים, וגם על האבולוציה של השיח הדתי, במיוחד זה העוסק בענייני נשים.
היא בעלת תואר ראשון בספרות בשפה האנגלית מאוניברסיטת קהיר, ותואר שני (MA) בספרות אנגלית מאוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית. כותרת התזה שלה: "קלאופטרה אצל שייקספיר ואצל אחמד שאוקי" (Cleopatra in Shakespeare and in Shawqi). בשנת 1987 סיימה את הדוקטורט באוניברסיטת ברקלי, קליפורניה, בחוג לספרות השוואתית (ערבית ואנגלית), בו חקרה את שירתו של אבו אל-חסן אל-שושתרי (ابو الحسن الششتري) .
פעילותה המקצועית.
בתחום האקדמיה.
אבו בכר נכנסה לאקדמיה בשנת 1987. היא עסקה בהוראה באוניברסיטת קהיר בקורסים בשירה, ביקורת ספרותית, ספרות השוואתית, ותאוריות פמיניסטיות. היא הרצתה באוניברסיטאות שונות באותם תחומים ובחקר מגדר, בשפות אנגלית וערבית, ומפקחת על מחקר לתואר שני ותזות אקדמיות בספרות השוואתית ימי הביניים, ספרות נשים, תאוריות פמיניסטיות, שירה מיסטית ולימודי תרבות האסלאמית.
בכנסים.
אבו בכר לימדה והשתתפה במספר רב של כנסים וימי עיון, הוזמנה להנחות סמינרים בנושאים בין תרבותיים וספרות השוואתית, היסטוריה של נשים באסלאם בימי הביניים, סוגיות מגדריות במסורת האסלאמית וערבית, ההיסטוריה התרבותית של נשים באסלאם ופרשנות הקוראן ממבט מגדרי-נשי. היא תרמה לנשים מוסלמיות בידע שלה ובחשיבה ביקורתית פמיניסטית, ועוררה בהן את החשיבה לשוויון מינים (המוטמע בקוראן אך לא פורש נכון על ידי הגברים המוסלמים), כדי לקדם את מעמד האישה בחברה הערבית, ולקדם צדק ושוויון בעולם המוסלמי במשפחה. היא השתתפה בכתיבת "ניסוח המין: נשים מוסלמיות אינטלקטואליות בתקופה שקדמה למודרנית" בוועדה האזורית הבינלאומית על נשים ערביות בעבר ובהווה, בדוחא, קטר, בשנת 2006.
אבו בכר ארגנה כנס בינלאומי "פמיניזם ופרספקטיביות אסלאמיות: אופקים חדשים של ידע ורפורמה" בקהיר ב-18-19 במרץ 2012, בחסות המועצה העליונה לתרבות, בית האופרה, והשתתפו בו מספר חוקרים ממצרים ומכמה מדינות ערביות ואירופיות. אבו בכר הסבירה כי המניע העיקרי מאחורי האוריינטציות של מחקר מוסלמי פמיניסטי היום, הוא להפעיל את העקרונות והמטרות העליונות כדי לייצר ידע מבחינת ההתייחסות של פמיניזם האסלאמי. היא ציינה שידע זה מנוגד להטיה הסמכותית והפטריארכלית והאפליה בנאומים ובפרשנות המורשת, ויש לבנות מחדש את החזון של הרפורמה ולענות על הצרכים של הנשים בחברות האסלאמיות. מטרת הכנס הייתה גם להעלות סוגיות של אינטראקציה ושיתוף פעולה עם המגמות הפמיניסטיות בדתות אחרות, ואינטגרציה עם הזרם המרכזי / אקטיביזם פמיניסטי בכלל בתוך החברות הערביות, והדיאלוג והתקשורת עם קבוצות מוסלמיות בהקשר האירופי.
אקטיביזם.
אבו בכר היא חברה ומייסדת של הפורום של הנשים וזיכרון (Egyptian NGO &amp; Research Center) מאז 1996. היא פעילה בתנועת "Musawah", קמפיין עולמי שנערך על ידי האחיות בארגון של האסלאם שבסיסה בקואלה לומפור, מלזיה, כדי ליישם שוויון וצדק ברפורמות חוקי משפחה במדינות מוסלמיות, שיתוף פעולה עם מכון המדיה ופורום בפעילויות ואירועים חברתיים לקידום דיאלוג והעלאת מודעות על אזרחותן של נשים וזכויות האסלאם.
תחומי עניין התמחות/מחקר.
אבו בכר הציגה נושאים של מגדר מנקודת המבט של נשים מוסלמיות. בדבריה לשוויון בין המינים נתמכה בקוראן, המייצג את האישה בתחומים שונים בחיים, מצביע על חדות האישה בזמנו של הנביא בתפיסת מקום בענייני הציבור של הקבוצה המאמינה ושתהיה מאוזכרת בטקסט הקוראן, ושהיא חלק מההיבטים הגלויים של חיים מוסלמיים בציבור הדתי והחברתי. משקף את הזכות של נשים לקבלת יוקרה והערכה על השתתפותן, ושלא יתעלמו או ישללו או ידחקו לשוליים. רומנים כאלה משקפים את האיזון בין החברה, שהאסלאם לקח בחשבון את החזון לספק מין רגיש, ועוסק ברגישות עם נשים כדי לאשר את תפקידן ומעמדן; אמונה כדי להשיג שוויון במערכת היחסים במדינה בין גברים לנשים מוסלמיים בקהילה המוסלמית. חזון זה אושר לכבד את נקודת המבט של נשים והיוזמות שלהן ואת תפקידן. אלוהים שמע את קולן של נשים, השאלות, הדאגות והחששות של נשים, לכן ישנה חשיבות רבה להקשבה לקול של נשים בכל קשר היסטורי שלאחר מכן, ולהתמודד איתו בכבוד, כפי שקרה בתקופה האסלאמית הראשונה של הבורא ושליחו. חברות מוסלמיות צריכות לקחת ברצינות רבה יותר את הנושא של יחסי אנוש הוגנים לנשים, נושא שהדגיש אותו הקוראן במקומות שונים, אך לא נלקח בחשבון על ידי הפרשנים ומלומדים.
תחומי עניין ומחקרים נוספים של אבו בכר:
הערות שוליים.
סיריקיט
בוטרימוניס
בוטרימוניס (בליטאית: Butrimonys, בפולנית: Butrymańce, ביידיש: בוטרימאַנץ או באַלטרעמאַנץ) היא עיירה במחוז משנה אליטא במחוז אליטא בדרום ליטא. כלכלתה מתבססת על חקלאות, מסחר ומלאכה.
היסטוריה.
היישוב מוזכר לראשונה בכתובים בתקופתו של ויטאוטאס הגדול, מלך ליטא בתקופת הדוכסות הגדולה של ליטא בין השנים 1392–1430. יש סברה שהיישוב הוקם על דרך וילנה - פוניה לשם הגנה על ליטא בתקופת פלישות הטטרים.
בשנת 1782 נבנתה בעיירה הכנסייה הראשונה.
במאה ה-19 התפתח המסחר בעיירה, למרות מספר שרפות שפגעו קשה בעיירה. התקיימו בה ירידי מסחר וירידי בהמות משק, ירידים אותם פקדו סוחרים מרוסיה ומפולין. רוב תושבי העיירה עסקו במסחר ובמלאכה.
ביוני 1940, עם סיפוח ליטא לברית המועצות, סופחה בוטרימנץ, עם כל ליטא, לברית-המועצות.
במהלך מלחמת העולם השנייה שרפו הגרמנים את מרכז העיירה.
בתקופת השלטון הקומוניסטי שאחרי מלחמת העולם השנייה הייתה בעיירה חווה קולקטיבית. משנת 1978 מהווה העיירה מרכז לתוצרת עוף.
יהודים.
באמצע המאה ה-19 ישבו בעיירה כ-60 משפחות יהודיות.
ערב פלישת הגרמנים לברית המועצות ביוני 1941 חיו בבוטרימנץ כ-750 יהודים.
באוגוסט 1941 נרצחו כ-200 מיהודי העיירה באליטא. בסוף אותו חודש רוכזו בגטו היהודים שנותרו בעיירה. יהודים מעיירות הסביבה הובאו לגטו, ומספר היהודים בו הגיע ל-1,400. בספטמבר רצחו אותם בירי ליטאים חמושים.
ששי סעד
ששון (ששי) סעד (נולד ב-27 בנובמבר 1947 בעיראק) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בעיראק. גדל בקריית אונו. בצה"ל שירת בצוות הווי פיקוד ההדרכה. ב-1973 סיים 3 שנות לימוד משחק בבית הספר לאמנות הבמה "בית צבי". באותה שנה נמנה עם מייסדי התיאטרון העירוני באר שבע. ב-1988 השתלם בלימודי משחק בלונדון.
מופיע בבתי ספר בארץ במפגשי תיאטרון: "סגנונות בתיאטרון" ו"קומדיה דל ארטה", ומופיע בפרויקט בשם "שפת הלב" על תקשורת מקרבת.
בתיאטרון.
בתיאטרון באר שבע: ב-1974 שיחק בהצגה "טרטיף" מאת מולייר שביימה עדנה שביט. גילם את מלקולם בהצגה "מלקולם הקטן ומלחמתו בסריסים", את ז'אן ב"העלמה יוליה"; פאנדו ב"פאנדו וליז"; תום ב"ביבר הזכוכית"; ואת מלווליו, פסטה וסר אנדרו איגיצ'יק ב"הלילה השנים עשר" מאת שייקספיר שביים חנן שניר.
בתיאטרון הסימטה בהצגות: "סינים סינים" בבימויו של ניקו ניתאי, "סטיות מיניות בשיקגו" מאת דייוויד מאמט בבימויו של יורם פורת, ובהצגה "התכווצות שרירים" שביים רועי רשקס.
בפסטיבל עכו: ב-1984 שיחק בהצגה "זהבה ושלושת בעליה" מאת משה שדות שביימה אירית מיטלפונקט, ועל משחקו בהצגה זו בציון לשבח. באותה שנה שיחק גם בהצגה "הדרך לעין חרוד" שעיבדה מיכל קפלן (ע"פ ספרו של עמוס קינן בעל אותו השם) וביימה מור פרנק. ב-1985 שיחק בהצגת היחיד "שמור על הסוסים שלך" מאת משה שדות שביים יוסף כרמון.
בשנת 1986 שיחק בתיאטרון בית ליסין בהצגות "נטושים", "על עכברים ואנשים", "טוב", "סיבת המוות", "מי מכיר את עמוס חפר" ו"פרינסס מרי".
בתיאטרון הבימה: בשנת 1992 גילם את עזגד בהצגה "יהוא" שכתב גלעד עברון וביים חנן שניר. ב-1993 גילם איש נרדף ואת מושל האי בהצגה "הילד חולם" שכתב וביים חנוך לוין. ב-2006 גילם את אחד מזקני העיר תבי במחזה "אנטיגונה" מאת סופוקלס שעיבד וביים חנן שניר (בשיתוף עם תיאטרון הקאמרי).
בתיאטרון הקאמרי.
ב-1978 גילם את פיירצ'יילד המכונה "בלאדי דם" בהצגה "אדם הוא אדם" מאת ברטולט ברכט שביים חנן שניר; ואת המפקח על בתי הספר בהצגה "רביזור" מאת ניקולאי גוגול שביים שמואל בונים. ב-1979 שיחק בהצגה "נפוליון - חי או מת!" שכתב וביים נסים אלוני, וגילם את זוהי חזירות בהצגה "הוצאה להורג" שכתב וביים חנוך לוין.
ב-1980 שיחק בהצגה "ינטל" מאת יצחק בשביס-זינגר (תרגם: יעקב שבתאי) וביים חנן שניר, וגילם את הבחור הצעיר בהצגה "החתונה" מאת ברטולט ברכט שביים עמרי ניצן. ב-1981 גילם קצין, קבצן, ומבשר עוני בהצגה "יסורי איוב" שכתב וביים חנוך לוין. ב-1985 שיחק בהצגה "קסטנר" מאת מוטי לרנר שביים אילן רונן.
ב-1990 שיחק בהצגה "ראש משוגע" מאת פול פורטנר שביים דן רונן. ב-1993 שיחק בהצגה "גורודיש" שכתב וביים הלל מיטלפונקט. ב-1995 שיחק בהצגה "בויטרה הגזלן" שכתב וביים הלל מיטלפונקט, ושיחק בהצגה "פולארד" מאת מוטי לרנר שביים אילן רונן. ב-1996 גילם את וורשביאק בהצגה "חפץ" מאת חנוך לוין שביים אילן רונן, ושיחק בהצגה "תיקון חצות" שכתבו אמנון לוי ורמי דנון (שגם ביים). ב-1998 שיחק בהצגה "פטרה" מאת יהונתן גפן שביים אלדד זיו.
בקולנוע ובטלוויזיה.