בנוסף ליכולת לירות את כל סוגי הרימונים בקוטר 40 מ"מ בתקן נאט"ו כמו הסאקו דיפנס Mk-19, הוא יכול לירות רימונים חכמים מסוג MK285 שניתן לתכנת אותם להתפוצץ באוויר לאחר מרחק מוגדר. כוונת ממוחשבת מאפשרת למשתמש לקבוע מרחק זה.
משתמשים.
הכוחות המזוינים של ארצות הברית וצה"ל הציגו מספר מצומצם של מערכות ח"כ 47 מוד 0, עם כ-1,500 בשירות ארצות הברית.
אירן אלפלדי
אירן אלפלדי (במקור רבוס שוורץ, בהונגרית: Alföldi Irén; אגר, 24 ביולי 1871 – אחרי 1940) הייתה זמרת אופרה (סופרן) יהודייה-הונגרייה. קרוב לוודאי נספתה בשואה.
ביוגרפיה.
אירן אלפלדי (שוורץ) נולדה במשפחה יהודית בצפון הונגריה כבתם של סוחר הקמח שמעון שוורץ ושל בטי קליין. בין השנים 1888 לבין 1899 למדה בחוג לשירה באקדמיה הלאומית המלכותית הלאומית למוזיקה ולדרמה (כיום שמה האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט). היא שינתה את שמה לאלפלדי בשנת 1891. אז המשיכה את לימודיה בקונסרבטוריון Gesellschaft der Musikfreunde בווינה אצל Johannes Reß.
בשנת 1895 הפכה לחברה בלהקת התיאטרון הגרמני בפראג, שם ערכה את הופעת הבכורה שלה בלוהנגרין בתפקיד אלזה בראבנטי.שם ב-15 בנובמבר 1903 שרה את מרתה בהצגת הבכורה של האופרה "ארץ השפלה" (Tiefland) מאת אז'ן ד'אלבר. שותפה באופרה היה דז'ה אראני (מקודם: דוד מאיר גולדברגר) בתפקיד פדרו. היא הופיעה מספר פעמים בהונגריה בתקופה שהופיעה על במות בתי האופרה בחו"ל. בשנת 1906 חזרה להונגריה לצמיתות. לאחר פרישתה בשנות ה-20 של המאה ה-20 עבדה כמורה לשירה ולפיתוח קול וכמנצחת מקהלה ב"בית הספר חטיבת ביניים לעלמות אנגליות" בעיר אגר.
גביע המדינה בכדורסל 2021/2022
גביע המדינה בכדורסל לעונת 2021/2022 היא התחרות ה-62 מאז היווסדו של המפעל.
בני הרצליה זכתה בגביע השני בתולדותיה, לאחר שניצחה במשחק הגמר את הפועל תל אביב.
שיטת המשחקים.
החל מעונה זו ולשתי עונות ניסיון, פוצל מפעל גביע המדינה ל-2, טורניר זה כולל 8 קבוצות בלבד מליגת העל, שסיימו את הסיבוב הראשון של הליגה במקומות 1–8 וטורניר גביע הליגה הלאומית שכולל את כל 15 הקבוצות בליגת המשנה והחל בחודש אוקטובר 2021.
איגוד הכדורסל הגיע עם הסכם לחברת מגדל אשר במסגרתו תשמש החברה כנותנת החסות למפעל גביע המדינה למשך שלוש עונות. זוהי הפעם הראשונה בה חברה עסקית תשמש כנותנת החסות למפעל גביע המדינה.
סיבוב ראשון.
הגרלת הסיבוב הראשון נערכה ב-28 בדצמבר 2021 לאחר סיום המחזור ה-11 בליגת העל. הקבוצות במקומות 1–4 בזמן ההגרלה הוגרלו כנגד הקבוצות במקומות 5–8. הסיבוב הראשון היה אמור להיערך ב-15, 16 ו-17 בינואר, אך בשל מקרי קורונה במספר קבוצות רק המשחק בין הפועל לחולון להפועל חיפה התקיים במועדו ושאר השחקים נדחו. שלב חצי הגמר והגמר צפויים להיערך בחודש ב-14 וב-17 בפברואר בהתאמה בהיכל מנורה מבטחים.
ויוט
וִיוֹט (באנגלית: Wiyot) הם קבוצה אתנית מילידי יבשת אמריקה שחיו בצפון קליפורניה, בסביבת (במחוז המבולדט של ימינו) ובאזורים סמוכים. הם קראו לעצמם במונח "קו'וויל" (Ku'wil) שפירושו בשפתם "העם". במאה ה-21 נותרו מהם כ-450 איש, הרשומים במספר שבטים המוכרים על-ידי הממשל הפדרלי בארצות הברית, כגון שבט ויוט.
היסטוריה.
תחום מושבם של הוויוט כלל את אזור הנהר מד, דרך מפרץ המבולדט, ובכלל זה אזור הערים המודרניות ו, ועד לאגן התחתון של נהר איל .
בפנים היבשת, האזור היה מיוער בצפיפות בעצי סקוויה נאה עתיקים. רצועת החוף הייתה חולית ברובה, מורכבת מדיונות וביצות גאות ושפל. הוויוט כללו שלוש קבוצות לפי על ניב וגאוגרפיה (מצפון לדרום):
הוויוט היו בין הילידים האחרונים בקליפורניה שנתקלו במתיישבים ה"לבנים" (ממוצא אירופי). המשלחות הספרדיות ממקסיקו הגיעו צפונה רק עד מפרץ סן פרנסיסקו, וציידי פרווה רוסיים שפלשו לקליפורניה במאה ה-18 לא התעניינו באזור, אשר לא היה בית גידול של לוטרת הים. אורח חייהם של אנשי הוויוט, לאחר מאות שנים רבות של התפתחות מבודדת, הופרע רק על ידי המערב הישן של אמריקה. משלחת מחקר של ג'וזיה גרג שהתה בשנים 1849–1850 במפרץ המבולדט, ולאחר שובם לסן פרנסיסקו נשלחו כמה ספינות ליישב את המפרץ. יורד הים דאגלס אוטינגר ואנשי צוותו היו בשנת 1850 למתיישבים האמריקנים הראשונים שנכנסו למפרץ המבולדט. אחרי כן הואץ קצב ההתיישבות הלבנה באזור.
מבצר פורט המבולדט הוקם ב-30 בינואר 1853 על ידי הצבא הפדרלי, כאזור חיץ בין הילידים לבין מחפשי זהב ומתיישבים. מבין הכורים, החקלאים, החוואים והכורמים שזרמו לקליפורניה בתקופת הבהלה לזהב, רבים התיישבו באזור שהיום הוא העיר יוריקה. היחסים בין הילידים למתיישבים הפכו עוינים, והתאפיינו בפשיטות ובמסעי נקם.
ב-26 בפברואר 1860 ערכו אזרחים מן המתיישבים בקליפורניה טבח מאורגן באנשי ויוט, והרגו מאות מהם, בעיקר נשים וילדים. טבח זה היה לחלק חשוב ממורשתם וזהותם המודרנית של הוויוט. אזרחים אחרים מבין המתיישבים העידו על הטבח ותוצאותיו בזעזוע, ביניהם הסופר האמריקאי ברט הארטה שעבד אז כעוזר עורך בעיתון מקומי. אך חקירה רשמית ואף חבר מושבעים גדול שזימן עדים וערך דיונים, לא הצליחו לזהות ולו אחד מן הפורעים, ולא הוגשו כתבי אישום.
יתרת בני הוויוט רוכזו בפורט המבולדט להגנה עליהם. הניצולים נאספו בעיקר לשמורת אינדיאנים בקליפורניה, אף שהמשיכו להימלט ממנה ולחזור לאזורי מולדתם.
בשנת 1850 חיו באזור זה כ-2,000 אנשי ויוט וקארוק, אך לאחר 1860 נותרו כ-200 בלבד, ובשנת 1910 חיו פחות מ-100 אנשי ויוט טהורי דם בנחלת אבותיהם. ירידה מהירה זו באוכלוסייה התרחשה עקב מחלות, עבדות, דרישת דמי חסות, העברה ממקום למקום (צאצאי הניצולים מתארים זאת כ"צעדות מוות") וטבח.
מאז 1992 מתקיימות מדי שנה אזכרות בכפר טולוואט (Tuluwat), באי המכונה "האי האינדיאני", ומתנהל שם מיזם שיקום תרבותי וסביבתי גדול. לאחרונה הוחזר טקס האזכרה לאי עצמו, ובני השבט הנוכחיים מנסים להחיות אותו.
בשנת 2000 הקימו אנשי ויוט את שמורת האינדיאנים טייבל בלאף (Table Bluff Reservation) בחוף דרום מפרץ המבולדט. רשומים בה כ-350 איש.
יונדאי IX25
דבורה גריסקום פאסמור
דבורה גריסקום פאסמור (באנגלית:Deborah Griscom Passmore: 1840–1911) הייתה מאיירת בוטנית של משרד החקלאות האמריקאי שהתמחתה בציורי פירות. עבודתה נשמרת באוסף צבעי המים של משרד החקלאות, והיא כונתה הטובה ביותר מבין אמני USDA המוקדמים. היא הפכה לפורייה ביותר בקבוצת האמנים, ותרמה חמישית מ-7500 הציורים באוסף צבעי המים הפומולוגיים.
ראשית חייה.
דבורה גריסקום פאסמור נולדה במחוז דלאוור, פנסילבניה, ב-17 ביולי 1840, ביתם החמישית של אוורט גריסקום פאסמור (1787–1868), חוואי, ואליזבת ק. נייט (בערך 1800–1845), מורה.
דבורה פאסמור קיבלה את שמותיה משם סבתה מצד אביה. אמה נפטרה כשהייתה עדיין ילדה, ופאסמור התחנכה בפנימייה הסמוכה שבה לימדה אמה לפני נישואיה. היא עברה הכשרה כאמנית בבית הספר לעיצוב לנשים ובאקדמיה לאמנויות בפילדלפיה. בת דודתה הראשונה[4] דבורה פסמור גילינגהם (1820–1877) הייתה גם אמנית בוטנית, אם כי חובבת שעבודתה לא פורסמה כמעט.
פאסמור השלימה את הכשרת האמנות שלה בפילדלפיה עם שנה של לימוד אמנות באירופה. שם, מצאה השראה באיורים הבוטניים של מריאן נורת' בגני קיו, אנגליה, וכשחזרה לארצות הברית, היא החלה לצייר את פרחי הבר של אמריקה וכן חבצלות ופרחים אחרים. היא קיוותה לפרסם את ציורי צבעי המים האלה תחת הכותרת "פרחי הבר של אמריקה", אבל מעולם לא הצליחה לעשות זאת וכתב היד נמצא באוספים המיוחדים של משרד החקלאות. פאסמור התגאתה בכך שהיא תיארה את הנושאים שלה בדיוק רב. הבוטנאי הנודע אדוארד לי גרין היה מעריץ גדול של ציורי הפרחים של פאסמור.
פאסמור גם ציירה קקטוסים, וכמה מצבעי מים שלה הודפסו בעבודה משנת 1919 בשם "הקקטוסים", שיצאה לאור על ידי מכון קרנגי.
קריירה.
פאסמור עבדה בפילדלפיה כמורה במשך מספר שנים לפני שהחליטה לעבור לוושינגטון הבירה בהצעתו של ויליאם וילסון קורקורן, מייסד הגלריה לאמנות קורקורן, שהתרשם מאוד מעבודתה. קורקורן נפטר לפני שפאסמור הצליחה להשיג עבודה דרך הקשר הזה, ובמקום זאת היא קיבלה עבודה ב-1892 כמאיירת במשרד החקלאות האמריקאי. זו הייתה תקופה שבה אזורי גידול הפירות העיקריים בארצות הברית רק החלו להתפתח, כאשר חקלאים עבדו עם משרד החקלאות להקמת פרדסים להרחבת השווקים. הצילום עדיין לא היה בשימוש נרחב כמדיום דוקומנטרי, ולכן הממשלה הסתמכה על אמנים כמו פאסמור, אמנדה ניוטון, אלזי לואר פומרוי, אלן אישאם שאט ורויאל צ'ארלס סטדמן כדי לייצר רישומים מדויקים מבחינה טכנית עבור הפרסומים המקצועיים.
פאסמור הייתה אחת מיותר מ-50 מאיירים בוטניים שנשכרו בתקופה מוקדמת זו, והיא קודמה במהירות, כשמונתה למנהיגת צוות האמנים באגף הפומולוגיה באותה שנה שבה התקבלה לעבודה. אחת המשימות הראשונות שלה הייתה לצייר לתערוכת הקולומבינית העולמית של 1893 בשיקגו.
בסופו של דבר היא תעבוד עבור משרד החקלאות במשך תשע-עשרה שנים.
יצירות האמנות של פאסמור עבור משרד החקלאות כיסו מגוון רחב של פירות כולל תפוחים, אגסים, שזיפים, אפרסקים, תפוזים, אפרסמונים, תותים ודומדמניות, כמו גם שסק הפחות נפוץ, קומקווט ודובדבן סורינאם. היא הייתה פורייה ביותר, הפיקה יותר מ-1500 צבעי מים ורישומים מוגמרים. יותר ממחציתם נוצרו בין 1895 ל-1902. רבים מהם ניתן למצוא בדוחות הטכניים ובפרסומים של הסוכנות. כמו כן, בין השנים 1901–1911 פורסם בשנתון המחלקה מבחר מיצירותיה, בליווי דו"ח שנתי על פירות חדשים.