אף על פי שהתהליכים המעורבים בפגיעה מוחית משנית עדיין אינם מובנים היטב, ההנחה המקובלת כיום היא שמתיחה של אקסונים במהלך פציעה גורמת להפרעה פיזית ולהידרדרות של השלד התא. בנוסף נוצרת פתיחה של תעלות נתרן באקסולמה, הגורמת לפתיחה של תעלות סידן והזרמת יוני סידן לתא. הנוכחות התוך תאית של יוני הסידן (Ca+2) מפעילה מספר מסלולים שונים; כולל הפעלת פוספוליפאזות ואנזימים, פגיעה במיטוכונדריה, בשלד התא והפעלת שליחים משניים, מה שעלול להוביל להפרדה של האקסון ולמוות התא.
הפרעה בשלד התא.
אקסונים הם בדרך כלל אלסטיים, אך כאשר הם נמתחים במהירות הם הופכים שבירים, וניתן לשבור את השלד התא האקסונלי. כיוון לא נכון של אלמנטים בשלד התא לאחר מתיחה עלול להוביל לקרע באקסון ולמוות הנוירון. הובלה אקסונלית נמשכת עד לנקודת ההפסקה של השלד התא, אך לא מעבר לכך, מה שמוביל להצטברות של תוצרי הובלה ונפיחות מקומית באותה נקודה. כאשר האקסון מתנפח הנפיחות יכולה לקרוע את האקסון במקום השבירה בשלד התא, ולגרום לו לסגת לאחור לכיוון גוף התא ולהפוך למעין פקעת. פקעת זו היא סימן ההיכר לפציעה אקסונאלית דיפוזית.
האקסון עובר ניוון וולריאני כיומיים לאחר הפגיעה. האקסולמה מתפרקת, המיאלין מתפרק ומתחיל להתנתק מגוף התא לקראת סוף האקסון ותאים סמוכים מתחילים בפעילות פגוציטית בולעת פסולת.
זרם סידן.
בעוד שלעיתים רק שלד התא מופרע, לעיתים קרובות מתרחשת גם הפרעה באקסולמה, מה שמאפשר לזרם של יוני סידן להשתחרר לתוך התא ולגרום למגוון תהליכי פרוק. עלייה ברמות יוני הסידן ויוני הנתרן וירידה ברמות יוני האשלגן הנמצאים בתוך האקסון מיד לאחר הפציעה. רמות גבוהות של יוני סידן בתוך התא הוא הגורם העיקרי לפגיעה בתאים שלאחר הפציעה, הורסות את המיטוכונדריה, ומפעילות פוספוליפאזות ואנזימים הפוגעים תעלות נתרן ומפרקים או משנים את שלד תא ואת האקסופלזמה. עודף יוני סידן יכול להוביל גם לפגיעה במחסום דם המוח ולנפיחות במוח.
אחד החלבונים המופעלים על ידי נוכחות של סידן בתוך התא נקראה קלפיין. בין רבע שעה לחצי שעה לאחר תחילת הפציעה מתחיל להתרחש תהליך שבו הקלפיין מפרק מולקולה הנקראת ספקטרין, שמחברת בין הממברנה לשלד התא. כתוצאה מכך נוצרת נפיחות והתמוטטות שלד תא וקרום התא, ובסופו של דבר למוות של התא.
לאחר שעה עד שש שעות מהפגיעה, הימצאותו של סידן בתא גורמת לתהליך פגיעה בתאים, המוביל בדרך כלל לאפופטוזה או "התאבדות תאים".
למיטוכונדריה, לדנדריטים ולחלקים מהשלד התא שניזוקו בפציעה יש יכולת מוגבלת להחלים ולהתחדש, תהליך המתרחש במשך שבועיים ויותר. לאחר הפציעה, האסטרוציטים יכולים להתכווץ ולגרום לניוון חלקים במוח.
אבחון.
קשה לזהות את הפגיעה אקסונאלית דיפוזית מכיוון שלא ניתן לזהות אותו בקלות בסריקות CT או בטכניקות הדמיה מקרוסקופיות אחרות. עם זאת, ישנם מאפיינים אופייניים לפגיעה שכזאת שעשויים להופיע או לא להופיע בסריקת CT. לפגיעה בדיפוזיה יש פגיעה מיקרוסקופית יותר מאשר פגיעה מקרוסקופית וקשה לאתר אותה עם CT ו-MRI, אך ניתן להסיק את נוכחותה כאשר דימומים קטנים נראים בכפיס המוח או בקליפת המוח. MRI שימושי יותר מ-CT לאיתור מאפיינים של פגיעה אקסונאלית דיפוזית בטווחי זמן קצרים מהתאונה. מחקרים מסוגלים להדגים את מידת הפגיעה בסיבי החומר הלבן גם כאשר ה-MRI הסטנדרטי הוא שלילי. מכיוון שנזק אקסונלי בפגיעה זו הוא בעיקר תוצאה של מפל ביוכימי משני, יש לו התחלה מאוחרת, כך שאדם עם פגיעה אקסונאלית דיפוזית שנראה בתחילה טוב עלול להידרדר מאוחר יותר. לפיכך פגיעה חמורה לעיתים קרובות יותר ממה שהובן, ורופאים צריכים לחשוד בפגיעה זו בכל חולה שסריקות ה-CT שלהם נראות תקינות אך יש להם תסמינים כמו חוסר הכרה.
MRI היא סריקה רגישה יותר מסריקת CT, אך עדיין עלול להיות תוצאה שלילית שגויה מכיוון שפגיעה זו מזוהה על ידי חיפוש סימני בצקת, שאולי לא תמיד קיימים.
פגיעה אקסונאלית דיפוזית מסווגת לרמות שונות על בסיס חומרת הפציעה. בדרגה הראשונה קיים נזק אקסונאלי נרחב. בדרגה השנייה ניתן לראות את הנזק שנמצא בדרגה הראשונה בנוסף לשיתוק איברים שמקורם בבעיה מוחית, במיוחד בכפיס המוח. נזק בדרגה שלוש מקיף הן את דרגות א 'והן ב' בתוספת פגיעה בגזע המוח הראשי ולעיתים קרובות קרעים ברקמה.
טיפול.
לפגיעה אקסונאלית דיפוזית חסר כיום טיפול ספציפי מעבר לטיפולים המתאימים לכל פגיעת ראש, הכולל ייצוב המטופל וניסיון להגביל את עליות הלחץ התוך-גולגולתי.
היסטוריה.
הגילוי של פגיעה אקסונאלית דיפוזית קרה לראשונה כתוצאה ממחקרים של סבינה סטריך על נגעים בחומר הלבן של אנשים שסבלו מטראומת ראש שנים קודם לכן. סטריך הציעה לראשונה את הרעיון בשנת 1956, וכינתה אותו "ניוון דיפוזי של החומר הלבן"; אולם המושג התמציתי יותר "פגיעה אקסונאלית דיפוזית" הועדף. סטריך חקרה את הקשר בין דמנציה וטראומת ראש, וטענה כי לפגיעה אקסונאלית דיפוזית תפקיד אינטגרלי בהתפתחות הסופית של דמנציה עקב טראומת ראש. המונח פגיעה אקסונאלית דיפוזית הוצג בראשית שנות השמונים.
שלום אריאב
זאיה הנדרסון
ליאור (פירושונים)
צור ישראל
Supergiant Games
Supergiant Games היא חברה אמריקאית העוסקת בפיתוח משחקי וידאו ומשחקי מחשב, ושוכנת בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית.
החברה נוסדה בשנת 2009 על ידי שני עובדי Electronic Arts לשעבר, אמיר ראו וגאווין סימון, שעבדו יחדיו על סדרת משחקי Command &amp; Conquer. לאחר שהשניים התפטרו מעבודתם ב-EA, הם עברו לגור יחדיו והחלו לעבוד על משחקם הראשון. העובד הראשון שגויס לחברה היה דארן קורב אשר היה אחראי על המוזיקה והאפקטים הקוליים.
משחקם הראשון, Bastion, הוצג לראשונה ב-2010 במהלך PAX 10, ואחריו החברה חתמה עם האחים וורנר להפצת המשחק. המשחק יצא ב-2011 וזכה לביקורות חיוביות רבות והיה מועמד למשחק השנה בטקס פרסי משחק השנה 2011.
בדצמבר 2018 הציגה החברה את משחקה הרביעי, האדס, במהלך טקס פרסי משחק השנה 2018, והוצע להורדה בגישה מוקדמת כבר באותו החודש. המשחק, אשר היה בסגנון Roguelike ומבוסס על המיתולוגיה היוונית, יצא בסטים ב-17 בספטמבר 2020, ומייד זכה להצלחה וביקורות חיוביות. המשחק קיבל 8 מועמדויות בטקס פרסי משחק השנה 2020, וזכה בקטגוריות משחק האינדי של השנה ומשחק האקשן של השנה.
שעבוד הגוף
שעבוד הגוף הוא מושג הלכתי שמתאר את היחס בין מלווה ולווה בהלוואה.
מקור המושג.
המושג מופיע לראשונה בשם רבינו תם אצל הרא"ש. שמואל פוסק שאדם שמוכר שטר חוב לאדם אחר. לאחר מכן יכול בעל החוב המקורי לחזור ולמחול על החוב, והחוב מחול. נמצא שהאדם שקנה את החוב לא יכול לגבות את החוב שקנה, כיוון שהוא נמחל בידי מוכר שטר החוב, המלווה. כדי להסביר איך ייתכן שהמכירה תהיה מכירה מלאה אבל בכל זאת תישאר זכות המחילה ביד המלווה הסביר רבינו תם:
"דמוכר שטר חוב שיכול למחול אף על פי שמדאורייתא הוי מכר משום דשני שיעבודים יש לו למלוה על הלוה אחד שיעבוד נכסיו ואחד שגופו משועבד לפרוע לו ושעבוד נכסיו של הלוה יכול המלוה למכור אבל שיעבוד גופו של הלוה אין קניין נתפס עליו הלכך כל זמן שלא מחל לו גובה נכסיו של לוה אבל אם מחל המלוה ללוה שיעבוד גופו שנשאר אצלו פקע נמי שיעבוד נכסין דנכסי דאינשי אינון ערבין ביה וכשנסתלק שיעבוד הלוה נסתלק נמי שיעבוד נכסיו".
הוא קובע שבכל הלוואה יש שני שעבודים. שעבוד אחד הוא של נכסי הלווה כלפי המלווה. הנכסים משועבדים לטובת פריעת החוב. שעבוד שני הוא שעבוד גופו של הלווה. כלומר, הלווה מחויב לפעול לטובת החזרת החוב. כאשר המלווה מכר את החוב הוא מכר רק שעבוד אחד, את שעבוד הנכסים של הלווה, אולם שעבוד גופו של הלווה נותר בידו והוא דבר שאי אפשר למכור. כאשר מוחל המלווה על שעבוד גופו של הלווה הוא מפקיע את כל החוב, וממילא פוקע גם שעבוד נכסי הלווה. בדרך זו נותר קונה החוב בלא יכולת גביה.
קיטוע DNA
קיטוע של DNA הוא הפרדה או שבירה של גדילי DNA לחתיכות, הנוצרים בכוונה על ידי אנשי מעבדה או על ידי תאים, או מתרחשים באופן ספונטני. קיטוע DNA ספונטני או מקרי יוצר מקטעי DNA המצטברים בהדרגה בתא. ניתן למדוד אותו למשל בעזרת אלקטרופורזה של תא יחיד (Comet assey) או על ידי סימון קצה 3 של DNA דו-גדילי שנשבר בעת חלוקת התא (בדיקת TUNEL).
גברים עם ליקויי תנועתיות זרע לעיתים קרובות הם בעלי רמות גבוהות של DNA מקוטע של הזרע.
מידת קיטוע ה- DNA בתאי הזרע יכולה לחזות את רמת ההצלחה להפריה חוץ גופית(IVF) וכן את הצלחת החדרת זרע לציטופלאזמה של תא ביצית (ICSI). מבחן פיזור כרומטין הזרע (SCD) ובדיקת TUNEL יעילים שניהם במציאת פגמים בDNA של הזרע. באמצעות מיקרוסקופ שדה בהיר, נראה כי בדיקת SCD רגישה יותר מבדיקת ה- TUNEL.
יחידות המדידה העיקריות שלו הן מדד הקיטוע של ה- DNA.
במדד זה, 20% ומעלה מקטין משמעותית את שיעורי ההצלחה לאחר ICSI.
קיטוע ה- DNA תועד לראשונה על ידי ויליאמסון בשנת 1970, כאשר צפה בשברים אוליגומריים נבדלים המתרחשים במהלך מוות של תאים בתרביות כבד ראשוניות בילודים. הוא תיאר את ה- DNA הציטופלאזמי המבודד מתאי כבד של עכבר לאחר התרבית, כמאופיין בשברי DNA עם משקל מולקולרי המורכב מכפולות של 135 kDa. ממצא זה תואם את ההשערה לפיה שברי DNA אלה היו תוצר ספציפי של הידרדרות ה- DNA הגרעיני.
יצירה מכוונת.
קיטוע דנ"א לרוב נחוץ לפני בניית ספרייה או תת-שיבוט לרצפי דנ"א. נעשה שימוש במגוון שיטות הכוללות שבירה מכנית של ה-DNA כאשר ה-DNA נקטע על ידי אנשי מעבדה.