באוגוסט 2018, נמסר כי התסריטאי ריצ'רד ונק יהיה אמון על כתיבת התסריט לסרט, בעקבות הצלחת הסרט "נקודת שוויון 2", שעל כתיבתה היה אמון. הפרויקט הוגדר בתור "הפרק הבא" של היקום של סוני, ועל ונק הוטל להבין כיצד להציג את דמותו של קרייבן לקהל הצופים ברוח התקופה ולמצוא דמות מתאימה שאותה יוכל לצוד בסרט בעקבות אי-היכולת להציג את דמותו של ספיידרמן, שנחשב ל"לוויתן הלבן" של קרייבן בקומיקס המקורי, לאור העסקה עם אולפני מארוול. באוקטובר 2018, אמר ונק שהוא שקד על "פיצוח" קשת העלילה והטון של הסרט לפני שהתחיל לכתוב תסריטים. על פי תוכניתו, ונק התכוון לקחת השראה מחוברות הקומיקס בהם הדמות מופיעה, כולל הצגת מלחמתו של קרייבן בספיידרמן. ונק חשף שסרטי סוני התכוונה לעבד את קשת העלילה "", אך התנהלו דיונים ארוכים אם לעבד קשת זו בסרט הנוכחי או בשלב מאוחר יותר. ונק אף הביע עניין בכך שהבמאי אנטואן פוקווה יצטרף להפקת הסרט; פוקווה אכן שקל בשלב מסוים לביים את "מורביוס" ואת הסרט על פי התסריטים. במרץ 2019, סרטי סוני אישרה רשמית כי הסרט נמצא בתהליך פיתוח.
ג'ון וואטס, במאי סרטי ", ו", הביע עניין לכלול את דמותו של קרייבן בסרט ההמשך השלישי של ספיידרמן, ואף העלה את הצעתו בפני טום הולנד, אך רעיון זה נזנח לטובת קשת עלילת "". באוגוסט 2020, נמסר כי ארט מארקום ומאט הולוויי שכתבו מחדש את התסריט, לאחר שעשו שכתובים ללא קרדיט עבור "מורביוס". באותו חודש, נמסר כי ג'יי. סי. צ'נדור נמצא במשא ומתן על בימוי הסרט, בעוד שאושר כי את הסרט יפיקו מאט טולמאץ' ואבי ארד. במאי 2021, אושר כי על בימוי הסרט יהיה אמון צ'נדור, וכי את דמותו של קרייבן יגלם אהרון טיילור-ג'ונסון. לגילום דמותו של קרייבן נשקלו גם בראד פיט, קיאנו ריבס, ג'ון דייוויד וושינגטון ואדם דרייבר, אך סרטי סוני היו מעוניינים ללהק את טיילור-ג'ונסון לאחר שהתהלבו מביצועיו בסרט "רכבת הקליע". טיילור-ג'ונסון החל במשא ומתן על התפקיד זמן קצר לאחר שיחת טלפון ראשונית עם צ'נדור. ביולי 2021, נמסר כי ג'ודי טרנר-סמית' נמצאת במשא ומתן על גילום מושא אהבתו של קרייבן, קליפסו. באוקטובר 2021, הולנד חשף שהוא ואיימי פסקל ניהלו משא ומתן על שובו הפוטנציאלי לגילום דמותו של ספיידרמן בסרט.
ליהוק וקדם הפקה.
בתחילת פברואר 2022, נמסר על ליהוקו של ראסל קרואו לתפקיד שטרם פורסם. על פי דיווחו של מגזין "הוליווד ריפורטר", צוין כי רבות מהדמויות הראשיות בסרט יהיו בני משפחתו של קרייבן, וכי ייתכן וקרואו יגלם את דמות אביו של קרייבן. בהמשך נמסר כי לקודי סמית-מקפי הוצע לגלם את דמותו של זיקית, אחיו למחצה של קרייבן; הצעה אותה סמית-מקפי דחה בעקבות חוסר זמינותו; ואף אושר כי טרנר-סמית' לא תגלם את דמותה של קליפסו. בשלהי פברואר 2022, נמסר על ליהוקו של פרד השינגר לצוות השחקנים. במרץ 2022, נמסר על ליהוקה של אריאנה דבוז לצוות השחקנים, על ליהוקו של אלסנדרו ניבולה לדמותו של האנטגוניסט המשני, ועל ליהוקו של כריסטופר אבוט לדמותו של האנטגוניסט הראשי בסרט. בהמשך נמסר על התכוננותו של טיילור-ג'ונסון לצילומי הסרט באנגליה, ממש מחוץ ללונדון, שכוללים בין היתר אימוני פעלולים ומשטרי כושר.
צילומים.
צילומי הסרט החלו ב-20 במרץ 2022, בלונדון, הממלכה המאוחדת. על צילומי הסרט אמון הצלם בן דייוויס, שהיה אמון על מספר סרטים מהיקום הקולנועי של מארוול.
הפצה.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בקולנוע בארצות הברית ב-13 בינואר 2023; תחת הפצתה של סרטי סוני.
סרטי המשך.
לצד הדיווח על ליהוקו במאי 2021, נמסר כי טיילור-ג'ונסון חתם על חוזה לגילום דמותו של קרייבן במספר סרטי המשך פוטנציאליים.
דיולה בירו
דיולה בירו (בהונגרית: Bíró Gyula; בודפשט, 10 במאי 1890 – מקסיקו סיטי, 23 בינואר 1961) היה כדורגלן יהודי-הונגרי בעמדת קשר, שחקן נבחרת הונגריה בכדורגל (36 משחקים), מאמן. ברח לפני מלחמת העולם השנייה למקסיקו.
ביוגרפיה.
בקבוצת המועדון.
בשנת 1902 הופיע לראשונה בקבוצת הנערים (הקבוצה השלישית) של מ.ט.ק. בודפשט כשוער. כבר בשנת 1904 היה בקבוצת הנוער (הקבוצה השנייה) כשחקן שדה. הוא הצטרף לקבוצה הראשונה בגיל 15 בשנת 1905, תחילה כקשר שהוצב מאוחר מאוחר יותר כחלוץ. הוא פרש בגיל 26. בירו כבש 17 שערים ב-135 משחקים. שלוש פעמים זכה עם הקבוצה באליפות ושלוש פעמים בגביע.
לפי אנדרו הנדלר בספרו "מהגטו למשחקים", בירו היה בעל כמות אינסופית של אנרגיה ובעל טכניקה מבריקה. חולשתו היחידה הייתה חוסר המהירותו, אבל הוא היה מוסר כדורים מצטיין וסגנונו כקשר הקדים את זמנו. הוא היה מסוגל לשחק על כל המגרש גם בהתקפה וגם בהגנה.
שחקן בנבחרת הונגריה.
ב-1906, בגיל 16, שיחק לראשונה בנבחרת הלאומית. באולימפיאדת סטוקהולם (1912) סיים עם נבחרת הכדורגל במקום החמישי. הוא כבש 3 שערים ב-36 משחקים.
הקיפוס של עבדמסכר
הקיפוס של עבדמסכר היא קיפוס שיש לבן בצורת אובליסק שהתגלה בצידון, ומתוארך לשנת 300 לפנה"ס. הקיפוס התגלה בשנת 1890 על ידי יוסף-אנג'ה דוריג'לו (בנו של מגלה הסרקופג אשמנעזר השני).
כיום הוא מוצג בלובר (AO 1759 + 1762).
תיאור.
מידות הקיפוס הן 105 ס"מ על 30 ס"מ על 30 ס"מ. בשל צורתו הוא הושווה לאובליסקים במקדש האובליסקים בגבל. בסיס הקיפוס מעוטר בעיטורי צמחים בתבנית חזרתית, ועל חלקו העליון חרותה כתובת פיניקית.
הכתובת.
הכתובת כתובה בפיניקית, שאותיותיה זהות לאותיות הכתב המרובע, ותעתיק הכתובת הוא:
הכתובת ידועה בסימונים KAI 282 או RES 930, וכן "הצידונית הרביעית". הכתובת דומה מאוד בסגנונה לכתובות אש נדר.
גלשן מצנח Formula Kite
ליאו סקורניק
__ללא_תוכן_עניינים__
ליאו סקורניק (Leo Skurnik; 28 במרץ 1907, הלסינקי, הדוכסות הגדולה של פינלנד, האימפריה הרוסית – 4 בדצמבר 1976, אואולו, פינלנד) היה רופא, קצין רפואה בצבא הפיני במערכות נגד רוסיה במלחמת העולם השנייה ואחד משלושת היהודים שסירבו לקבל מהגרמנים את עיטור צלב הברזל.
קורות חייו ומעשיו.
ליאו סקורניק נולד בהלסינקי לבן-ציון ושרה סקורניק, נצר למשפחות קנטוניסטים יהודים שייסדו את הקהילות הראשונות בפינלנד. ב-1937 סיים את התמחותו ברפואה באוניברסיטת הלסינקי והחל לעבוד בעיר לי שבאוסטרובוטניה הצפונית. מ-1939 פעל כרופא צבאי במערכות מלחמת החורף ומלחמת ההמשך עד 1945.
סקורניק שירת כרופא חטיבתי בדרגת סרן באחת מיחידות החי"ר הפיניות, שהשתתפו במתקפה של הכוחות הפינים והגרמנים המשולבים בחזית קרליה בקיץ 1941 (במסגרת מבצע שועל הקוטב לניתוק מסילת הברזל ממורמנסק דרומה). הקרבות בגזרת קסטינגה היו מהקשים ביותר בשלב המוקדם של מלחמת ההמשך והאבֵדות היו גדולות מאוד. סקורניק ביצע ניתוחים בתנאי שדה, ובהתאם לשבועת הרופאים טיפל במסירות גם בפצועים גרמנים. בספטמבר 1941 אִרגן פינוי של בית חולים שדה תחת הפגזה ארטילרית כבדה, ובכך ניצלו חייהם של מאות פצועים, פינים וגרמנים, כולל אנשי ואפן אס אס. הוא השכיל לפצל את המפונים לקבוצות קטנות ותִזמן את הפינויים להפוגות שבין מטחי הירי. מטה התיאום הגרמני עם הצבא הפיני, שבו התרשמו גם מהתנדבותו לחלץ פצוע גרמני בשטח הפקר, המליץ על הענקת עיטור צלב הברזל (דרגה 2). מסַפרים, שעם היוודע ההמלצה אמר סקורניק למיודעו ומפקדו היילמאר סילאסוואו במילים בוטות מאין כמותן עד כמה הוא מוחל על הכבוד והוסיף וביקש שתגובתו תימסר כמוֹת שהיא לגרמנים. הפיקוד הגרמני דרש את הדחתו, ולכך ענה סילאסוואו שאינו מוכן לוותר על "הרופא הטוב ביותר שלו". ליאו סקורניק היה אחד משלושת הלוחמים היהודים בצבא פינלנד – סרן סלומון קלאס והחובשת דינה פוליאקוף (לימים שטילר שעלתה לישראל) – שהוענק להם עיטור צלב הברזל הגרמני והם סירבו לקבלו. סקורניק הועלה לדרגת רב-סרן ובהמשך המלחמה השתתף במתקפת ויבורג–פטרוזאבודסק בין יוני לאוגוסט 1944 ובמלחמת לפלנד מספטמבר 1944 עד אפריל 1945.
אחרי שחרורו משירותו הצבאי חזר לעבודתו כרופא במקומות שונים בארצו. הוא נפטר באואולו ב-1976 ונקבר ב"אי הכנסייה" באחת הימות של חבל סאבו הצפונית, מקום בו נהג לבלות בדיג.
מגלן אדום-ציצה
מגלן אדום-ציצה או איביס אדום-ציצה (שם מדעי: Pseudibis papillosa) הוא מין של עוף מים ממשפחת הכפניים, החי לאורך תת-היבשת ההודית, לעיתים קרובות גם במרחק מהמים. הוא משויך לסוג מגלן אסייתי לצד המין הנדיר מגלן לבן-כתף, שבעבר נחשב לתת-מין שלו. בנוסף הוא מבלבל לעיתים עם מגלן חום.
המגלן אדום הציצה בעל תפוצה רחבה ואינו בסכנה.
תיאור.
מגלן זה מגיע לאורך ממוצע של 60–68 ס"מ עם מוטת כנפיים של 90–115 ס"מ בממוצע. לרוב שני הזוויגים נראים דומים, אף שהזכרים גדולים מעט יותר. נוצות המגלן שחורות-חומות לאורך הגוף, כשגווני הכנפיים והזנב בעלי גוון מתכתי כחול-ירוק, כשהחלק העליון של הכנפיים לבן. הראש חשוף מנוצות וכהה אך בעל עורך וכיפה אדומים וכן רגליים אדומות. העיניים צהובות והמקור ארוך וצבעו אפור-כהה. המגלנים לרוב שתקנים אך הם צורחים בעונת הרבייה בקולות רמים, בעיקר בשעות הזריחה והשקיעה.
מגלן זה מצוי לאורך ביצות, אדמות מרעה, בריכות וגדות יערות לאורך תת-היבשת ההודית, בהם הוא מחפש מזון בקבוצות קטנות. המגלן מתרחק מאזורי יערות, חופי ימים ומדבריות ולרוב מצוי באזורים נמוכים. המגלן הוא אוכל כל הניזון בין העשבים והצמחייה מנבלות, חרקים, צפרדעים ובעלי חיים קטנים אחרים וגם מדגנים וזרעים שונים. לעיתים הוא מחפש מזון עם מגלנים אחרים או עם אנפתיים. הוא גם יחכה סביב לשריפות כדי ללקט חרקים נמלטים.
מין זה מקנן בקבוצות קטנות המקננות על העצים. הנקבה מטילה 2 עד 4 ביצים בקן מענפים וזלזלים.
מגלן לבן-כתף