בשנת 2009 ראה אור בניו יורק רומן גרפי של ג'ו סאקו בשם "הערות שוליים בעזה". בספרו מתעד סאקו עדויות של ניצולי טבח ח'אן יונס וטבח רפיח. העיתונאי מירון רפופורט סייע לסאקו בתחקיר. על חלק מן העדויות משתף סאקו את הקוראים בתהיות ובספקות שלו ביחס לחלק מהעדויות (מוגזמות, לא הגיוניות, אומצו על ידי מישהו שלא היה). הוא משתף אותם גם בהתייעצויות שלו עם חבריו - מה אמין, מה לא. "איך אפשר לדעת שאנשים לא הוסיפו עם השנים פרטים שלא קרו?".
פרופסור חוזה אלינז, מאוניברסיטת וושינגטון ביקר את ספרו של סאקו וטען כי הוא לא אובייקטיבי, מזדהה עם גרסתו של הקרבן ומשתמש באמצעים ספרותיים להנמיך את דמותם של החיילים והאזרחים הישראליים. סאקו בתגובה אמר שהוא אכן לא מנסה להיות אובייקטיבי במלוא מובן המילה, והוא מזדהה עם הצד הפלסטיני בסיפור.
תושבי עזה עורכים מדי שנה טקס זיכרון לקורבנות הטבח.
For Once in My Life
For Once in My Life (בעברית: "פעם אחת בחיי") הוא האלבום ה-24 של הזמר האמריקאי טוני בנט. את האלבום הוציאה חברת התקליטים קולומביה רקורדס לאור בדצמבר 1967, לאחר שהוקלט בחודש ינואר–אוקטובר אותה השנה. האלבום הגיע למקום ה-164 במצעד הבילבורד 200.
פרנדכ (טהראן)
פַּרַנְדַכּ (בפרסית: پرندک) הוא כפר במחוז רובאט כרים, בפרובינציית טהראן שבאיראן.
במפקד ב-2006 מנתה האוכלוסייה 4,613 נפשות ב-1,088 משפחות.
פאראנדק, טהרן
Yesterday I Heard the Rain
Yesterday I Heard the Rain (בעברית: "אתמול שמעתי את הגשם") הוא האלבום ה-25 של הזמר האמריקאי טוני בנט. את האלבום הוציאה חברת התקליטים קולומביה רקורדס לאור ב-22 ביולי 1968.
בריגדת תכאוור ה-25
בריגדת תכאוור ה-25, (פרסית: تیپ ۲۵ نیرو مخصوص) או כוחות הבריגדה המיוחדת המוטסת ה-25, או NOHED Brigade ), היא בריגדת כוחות מיוחדים מוטסים של הצבא האיראני שהוקמה ב-1959.
היסטוריה.
המבצע הראשון של הבריגדה היה במרד דחופר בעומאן. לאחר מהפכת 1979 באיראן, השתתפה הבריגדה בעימותים שלאחר המהפכה. השתתפה בפעולות רבות במלחמת איראן-עיראק במסגרת דיוויזיית הקומנדו ה-21. חלק מהלוחמים השתתפו במלחמת האזרחים בסוריה. החטיבה השתתפה בחילוץ בני ערובה ולוחמה בטרור באיראן.
אגוסטין אלבארס
אגוסטין אלווארס
זכויות להט&quot;ב בבליז
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בבליז מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים. בעוד פעילות הומוסקסואלית בין גברים או נשים הפכה לחוקית בבליז בשנת 2016, לאחר שבית המשפט העליון הכריז על חוק "משעי הסדום" של בליז אשר הטיל על פעילות הומוסקסואלית בהסכמה עונש של 10 שנות מאסר כבלתי חוקתי, משקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן הגנות משפטיות הזמינות לזוגות הטרוסקסואלים. מאז 2016, החלה חוקתה של בליז להחיל איסור אפליה מוחלט על רקע נטייה מינית.
בליז ערכה את שבוע הגאווה הראשון שלה באוגוסט 2017 בו פעילויות להעלאת מודעות וקבלה של חברי קהילת הלהט"ב התקיימו ברחבי המדינה.
מעמד בחוק.
על פי סעיף 53 לחוק הפלילי של בליז, "כל אדם המקיים יחסים גשמיים בניגוד לסדר הטבע עם כל אדם... דינו - מאסר 10 שנים". נטען בכתב הערעור על סעיף 53. בחוק הפלילי נכתב כי הומוסקסואליות כשלעצמה אינה בלתי חוקית, אך כל מעשה מיני שאינו "קונגרס מיני של פאלוס (איבר המין הזכרי) המוחדר לנרתיק" אינו חוקי, לרבות מין אוראלי, מין אנאלי בין הטרוסקסואלים או הומוסקסואלים וכו'. סעיף 53 בוטל ב-10 באוגוסט 2016 בעודו צוין כהפרה של חוקת בליז.
בעוד שאיסור על "מעשי סדום" באיי בהאמה הוסרו על ידי הפרלמנט בשנת 1991 והאיסורים בשטחים הבריטיים מעבר לים בוטלו בשנת 2000 על ידי צו במועצה הבריטית, האיסור על "מעשי סדום" בבליז היה הראשון במושבה בריטית לשעבר באיים הקריביים שבוטל באופן שיפוטי. הביטול היה האיסור האחרון על "מעשי סדום" במרכז אמריקה שבוטל.
קיילב אורוזקו נגד התובע הכללי של בליז.
בספטמבר 2010, תנועת הסנגוריה המאוחדת של בליז (UNIBAM) ומנכ"לה, קיילב אורוזקו, הגישו יחד תביעה לבית המשפט העליון של בליז להסיר את החוקתיות של "חוק הסדום" בתמיכת ועדת המשפטנים הבינלאומית, איגוד עורכי הדין של חבר העמים, והקרן לכבוד האדם. בדצמבר 2011, נשיא ארצות הברית ברק אובמה מתח ביקורת שלילית על מדינות הרודפות הומוסקסואליות. בתגובה, ראש ממשלת בליז, דין בארו, חזר והדגיש כי בליז לא תשנה את חוקיה האנטי-הומוסקסואלים. בארו טען שהנושא הוא "נושא שעל בליז להתמודד איתו ואם ארצות הברית רוצה להעניש מדינות על ידי הסרת סיוע חוץ להמשך נוהג שכזה, אז הם יצטרכו לנתק את הסיוע שלהם".
היועץ המשפטי של צדדים בעלי עניין בכנסייה (CIP) (המורכבת מהכנסייה הרומית-קתולית, הארגון התאגידי של כנסיית בליז של אנגליה והאגודה האוונגליסטית של הכנסיות) טען בינואר 2012 כי ל-"UNIBAM" אין מעמד להגיש את התיק מכיוון שכארגון, אין לו זכויות מובטחות חוקתית. בהסתמך על סעיף 20 של חוקת בליז, בית המשפט צידד ב-"CIP" ב-27 באפריל 2012 ומחק את "UNIBAM" כתובע. בדצמבר 2012, השופט ארנה העניק ל-"UNBAM" מעמד של "בעל עניין", שהיה אותו מעמד שניתן ל-"CIP".
התיק נדון בבית המשפט העליון במאי 2013, על רקע אלימות ואיומי מוות שקיבלו פעילים להט"ב. ב-10 באוגוסט 2016, קבע השופט העליון קנת' בנג'מין שסעיף 53 לחוק הפלילי של בליז סותר את ההגנות החוקתיות של "שוויון, כבוד ופרטיות אישית". אורוזקו זוכה על כל הנקודות בהחלטה, בה חזר בנימין כי בית המשפט נדרש לפסיקה משפטית ולא בשיפוט מוסרי. בנג'מין הורה לתקן את החוק הפלילי עם הוספת המשפט "סעיף זה לא יחול על מעשים מיניים בהסכמה בין מבוגרים". הוא המשיך וקבע כי חוקת בליז חייבת להיות עקבית עם פרשנויות בינלאומיות והבהיר כי "מין" כאמור בסעיף 16(3) לחוקה, כולל נטייה מינית.
ב-17 באוגוסט 2016, הממשלה הודיעה כי לא תערער על פסק הדין לבית הדין הקריבי לצדק, אלא שבעלי עניין אחרים יכולים לערער. לאחר שנפגשה עם מנהיגים דתיים ב-9 בספטמבר, הפכה הממשלה את דעתה והודיעה כי תערער חלקית על פסק הדין, תוך ערעור ספציפי על ההכרזה שהחוקה אוסרת אפליה על רקע נטייה מינית. בעלי אינטרסים דתיים הגישו ערעור על פסק הדין ב-16 בספטמבר. ב-4 באוקטובר 2016, הערעור של האגודה האוונגליסטית הלאומית של בליז על התיק נדחה על ידי השופט העליון, משום שהארגון לא היה בעל עניין מקורי בתיק. במרץ 2018, הכנסייה הקתולית בבליז חזרה בה באופן רשמי מהערעור, והותירה את ממשלת בליז כמערערת היחידה להחלטה על סעיף 53. עם נסיגת הכנסייה הקתולית, ניתנה הכרה בכך שיחסים מיניים בין מבוגרים שהסכימו עברו לגליזציה מלאה בבליז, שכן הערעור החלקי של הממשלה עסק רק בשאלה אם ניתן לפרש את הסעיף נגד אפליה של החוקה שהתייחסה למין כדי לאסור אפליה על הבסיס של נטייה מינית.
ב-29 באוקטובר 2018 שמע בית המשפט לערעורים טיעונים מלאים משני הצדדים. עמדת הצוות המשפטי של אורוזקו הייתה כי יש לדחות את הערעור, שכן על ידי המדינה שאין לה התנגדות להכריז על סעיף 53 לחוק הפלילי כבלתי חוקתי, לערעור החלקי על אפליה אין כל השפעה. וסטמין ג'יימס כינה את הערעור כ-"אקדמי" כיוון שהחוקה מגנה על קהילת הלהט"ב מפני אפליה, כלומר גם אם חלק זה בפסק הדין יתבטל, הממשלה לא תוכל להפלות פלח ספציפי באוכלוסייה. נייג'ל הוק, היועץ המשפטי של בליז, טען כי הפסיקה היא הגזמה שיפוטית כדי להגדיר מחדש את ההגנות החוקתיות הניתנות לאי-אפליה על בסיס "מין" כדי להרחיבה גם ל-"נטייה מינית". ליסה שומן, התנגדה לטיעון וקבעה: "השופטים הם האפוטרופוסים של המשמעות של החוקה, זה מתפקידם לפרש מהי החוקה". בעודה ציינה שהתחייבויות של אמנות בינלאומיות שבליז חתומה עליהן משמשות בדרך כלל לפרשנות של החוק הפנימי, היא דחתה את הטענה בדבר "הגזמה שיפוטית". פסק דין הערעור נשמר עד לדיון נוסף. ב-30 בדצמבר 2019 אישר בית המשפט לערעורים את חוסר החוקתיות של סעיף 53 ואת הרחבת ההגנות בחוקה מפני אפליה כך שתכלול נטייה מינית וחופש הביטוי בכדי שיכלול "ביטוי מיני" בתוכנו.
התנגדות הכנסייה להעברת אי-ההפללה.
בתגובה לתיק שהגישו "UNIBAM" וקיילב אורוזקו, הכנסיות הקתוליות והפרוטסטנטיות הגיבו בשלילה, והצהירו כי "נישואים חד מיניים יהיו הדבר הבא". ב-3 בדצמבר 2011, מועצת הכנסיות ארגנה עצרת כדי להתנגד לתביעת "UNIBAM".
מועצת הכנסיות של בליז קיימה עצרת "בליז בפעולה/פורום המשפחה" ב-23 בנובמבר 2011 כדי להביע את התנגדותה לאי-הפללה של פעילות הומוסקסואלית בהסכמה כחלק ממה שכינתה "תוכנית מתוזמרת של חושך שטני להדיח את אלוהים מהחוקה שלנו ולפתוח שערים אדירים להשפעה והרס שטניים אשר ישפיעו דור אחר דור".
הגנה מפני אפליה.
ב-10 באוגוסט 2016 קבע בית המשפט העליון שסעיף 53 לחוק הפלילי של בליז אינו חוקתי. השופט העליון קנת בנג'מין הבהיר בנוסיף כי "מין" כאמור בסעיף 16(3) לחוקה, כוללת איסור אפליה על רקע נטייה מינית.
בשנת 1996, שר החוץ דין בארו, (לימים ראש ממשלה), חתם על אמנה רב-צדדית של האו"ם הידועה בשם האמנה הבינלאומית לזכויות אזרחיות ופוליטיות (ICCPR). בשנת 1993 פורשה לשון האמנה על ידי ועדת האו"ם לזכויות אדם כך שתכלול נטייה מינית באיסור אפליה על רקע קטגוריית "מין". לדברי השופט העליון בנימין, בחתימה על האמנה בליז הסכימה בשתיקה לפרשנות זו, בעוד יש לפרש את חוקת בליז באותו באופן.