איגוד האתלטיקה הוא הגוף הרשמי אשר מוכר על ידי התאחדות האתלטיקה העולמי, בכל הקשור לענף אתלטיקה בישראל. האתלטיקה כוללת בתוכה את ספורט ריצה, מרתון, קפיצות, זריקות. המשמעות מכך היא, שרק תוצאות של מתחרים בתחרויות המאורגנות על ידי האיגוד או מוכרות על ידיו, תוכלנה להיות מוכרות ברמה בינלאומית.
שיא ישראלי יכול להיקבע רק בתחרות הנמצאת באחריות האיגוד, ואשר עמדה בסטנדרטים בינלאומיים של ארגון ומדידת זמנים. דוגמאות לתחרויות אשר מאורגנות על ידי האיגוד, הן מרתון טבריה הבינלאומי, אליפות ישראל בחצי מרתון בבית שאן, אליפות ישראל במרוצי שדה, ליגה בין-אגודתית המהווה את אליפות ישראל לאגודות, או אפילו תחרות בינלאומית כגון גביע אירופה בזריקות 2006 (אמנם אין זו תחרות ריצה, אך האיגוד מכיר בה מתוקף היותה תחרות בינלאומית). איגוד האתלטיקה אחראי גם על אשור תחרויות אתלטיקה בארץ בכל רמה שהיא. מאגני מרוצים ותחרויות אתלטיקה בכל דרג, חייבים לאשר תחילה את התחרות עם האיגוד הישראלי, וזאת על-פי חוקי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
האיגוד נוצר תחת השם "ועדת האתלטיקה" והיה חלק מההתאחדות לספורט בישראל. בשנת 1980 שינה האיגוד את שמו ל"איגוד האתלטיקה בישראל", וב-1995 הפך הגוף לעצמאי ועמותה מוכרת על ידי המדינה. בשנת 2020 המחזור השנתי של העמותה היה כ-10 מיליון ש"ח, כאשר 81.3% ממנו הגיע ממשרד התרבות והספורט. באיגוד מועסקים 15 עובדים נכון לשנת 2020. יו"ר האיגוד הוא עמי ברן, והמנכ"ל הוא גל לוי.
דאגלס מאריי
קהילת בית ישורון (יוסטון)
קהילת בית ישורון היא קהילה יהודית קונסרבטיבית ביוסטון, טקסס. זוהי קהילה יהודית ותיקה, המחזיקה בית כנסת מפואר, בעל אותו שם, בית ספר יסודי יהודי, צהרון, מערכת גני ילדים ומעונות יום, וכן מתחם לאירועים. חברי הקהילה ידועים בתמיכתם הרבה בישראל ובמלחמתם באנטישמיות.
הקהילה נוסדה בשנת 1891 בשם עדת ישורון. בשנת 1946 התמזגה עם קהילת בית אל וקיבלה את שמה הנוכחי. בשנת 2002 קלטה קהילת בית ישורון לשורותיה את כל חברי הקהילה היהודית האורתודוקסית שארית ישראל מוורטון, טקסס , שהפסיקה להתקיים באופן עצמאי.
היסטוריה.
בית ישורון נוצרה כמיזוג של הקהילות עדת ישורון ובית אל.
עדת ישורון.
קהילת עדת ישורון נוסדה בשנת 1887 כאלטרנטיבה אורתודוקסית לקהילת "מקדש בית ישראל" (יוסטון, טקסס) , אשר שינתה בשנת 1874 את הגדרתה מאורתודוקסית לרפורמית. מייסדי קהילת עדת ישורון היו יהודים מהגרים מרוסיה ופולין, שלא הסכימו עם דרך הרפורמה ביהדות של הקהילה הרפורמית, ובחרו בדרך שמרנית (קונסרבטיבית) יותר, השומרת על רוח האורתודוקסיה. לאחר תקופה שבמהלכה התכנסה הקהילה לתפילות בבתים פרטיים, נרכש בניין כנסייה לשעבר, בפינת שדרות ווקר ורחוב ג'קסון, שהוסב לבית כנסת. הקהילה גדלה משמעותית בשנת 1891, עם הגעת זרם של חברים שעברו ליוסטון לאחר ההוריקן של גלווסטון ב-1900 (). צמיחת הקהילה חייבה חלל גדול יותר; ובשנת 1908 חנכה הקהילה בית כנסת גדול וחדש בפינת פרסטון והמילטון.
קהילת בית אל.
קהילת בית אל נוסדה בשנת 1924, והקימה את בית הכנסת הראשון של היהדות הקונסרבטיבית ביוסטון, טקסס. בשנת 1925 נרכש בית הכנסת בית אל, ששימש קודם את קהילת בית ישראל Congregation Beth Israel (Houston). בשנת 1945 בחרו חברי הקהילה להתמזג עם קהילת עדת ישורון, ולהקים את הקהילה היהודית "בית ישורון". במקביל, ולפי החלטת רוב חברי הקהילה, אימצה הקהילה את הגישה הקונסרבטיבית ביהדות, הרואה את ההלכה כמחייבת; ובו זמנית גם כנתונה להשפעה היסטורית מתמדת, שפסיקתה אמורה לשקף הן גישה מדעית-ביקורתית למקורות והן את אורחות חייו של כלל הציבור.
בית הכנסת הנוכחי.
הבניין המקורי הוקם בשנת 1945 בסמוך לאוניברסיטת יוסטון .
בית הכנסת והמתחם של קהילת בית ישורון עברו למיקום הנוכחי ברחוב ביצ'נוט 4525 בשנת 1962. משנת 1998 עד 2004 בוצע שיפוץ גדול בבית הכנסת ונוספו למתחם יותר מ-30,000 רגל רבוע (כקילומטר רבוע) של בניה. במבואת בית הכנסת נמצאת אנדרטה לזכר היהודים שנרצחו בשואה, קשת באורך . את ארון הקודש בבית הכנסת מקיף רקע של זכוכיות ויטראז' המתארות את מוטיב הסנה הבוער. בית הכנסת כולל גם אולם חברתי, שקירותיו מעוטרים באיורים מסדרת הליטוגרפיות התנ"כיות של ראובן רובין. בבית ישורון שוכן גם מוזיאון לואי ומולי קפלן ליודאיקה, הכולל חפצי פולחן יהודיים וספרים.
בית ספר בית ישורון.
בית הספר בית ישורון היה בית הספר היהודי הראשון בטקסס. הוא נוסד בשנת 1949 . עיקר שימושו הוא כצהרון להורים עובדים, המאפשר שהות של הילדים בו עד שעות אחר הצהריים המאוחרות. תלמידים רבים מגיעים אליו כצהרון לאחר הלימודים בבתי ספר אחרים.
במהלך מגפת COVID-19 בטקסס, גדל משמעותית מספר התלמידים בבית ספר בית ישורון, יותר מאשר בעבר. הסיבה לכך היא, שבית הספר היה פתוח גם כאשר מערכת בתי הספר הציבוריים הייתה סגורה ועברה ללימודים באינטרנט מהבית.
הסיפור שלנו (סרט, 2022)
הסיפור שלנו הוא סרט ישראלי מסוגת קומדיה רומנטית מוזיקלית, שנכתב על ידי רוני ידור ואסף שליטא ובוים על ידי ירון ארזי. בסרט מככבים לי בירן ואליאנה תדהר, אשר משמשים גם כיוצרים השותפים של הסרט. הסרט יצא לאקרנים ב-7 באפריל 2022.
פריץ שטרלץ
פריץ שטרלץ (בגרמנית: Fritz Streletz; נולד ב-28 בספטמבר 1926) הוא גנרל-אוברסט מזרח-גרמני בדימוס בצבא העם הלאומי אשר שימש כראש המטה הראשי (מקביל לרמטכ"ל).
ביוגרפיה.
שטרלץ נולד ב-28 בספטמבר 1926 בכפר פרידריכסגרץ שנמצא אז בתחומי רפובליקת ויימאר (כיום שמו גרודז'ייץ והוא נמצא בתחומי פולין). ב-1944 התגייס לוורמאכט ושרת בו עד סיום מלחמת העולם השנייה. עם סיום המלחמה נפל בשבי הצבא האדום. באוקטובר 1948 התגייס לפולקספוליציי והצטרף למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. עד 1956 היה אוברסט במשטרה. בין 1951–1952 למד בקורס מפקדי גדודים בברית המועצות. בין 1959–1961 חזר לברית המועצות ולמד באקדמיית המטה הכללי. לאחר חזרתו לגרמניה שימש כמפקד המחוז הצבאי ה-3 (לייפציג). ב-1964 הועלה לדרגת גנרל-מאיור ומונה לסגן ראש המטה הראשי של צבא העם הלאומי (מקביל לרמטכ"ל). ב-1969 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. בין 1971–1989 שימש כראש המטה הכללי הראשי. החל מ-1979 שימש במקביל גם כסגן המפקד העליון של ברית ורשה. החל מ-1981 היה חבר בוועד המרכזי של המפלגה.
לאחר נפילת חומת ברלין ואיחוד גרמניה מחדש נשפט גראץ במשפטי רובאי החומה. הוא הואשם בכך שאישר לאנשי משמר הגבול המזרח-גרמני לירות למוות באנשים שניסו לעבור את חומת ברלין. הוא נידון למאסר של חמש וחצי שנים.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–בהוטן
יחסי איחוד האמירויות הערביות–בהוטן הם היחסים הדו-צדדיים בין האמירויות הערביות המאוחדות לממלכת בהוטן.
היסטוריה.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-13 בספטמבר 2012, במסמך שנחתם על ידי שגרירי שתי המדינות באומות המאוחדות. שגרירי שתי המדינות הביעו עניין בשיתוף פעולה הדוק בתחומים דו-צדדיים ורב-צדדיים בין שתי המדינות. בנוסף, הם הביעו את רצונם להעמיק עוד יותר את רמת שיתוף הפעולה הנוכחית בין שתי המדינות באו"ם ובפורומים רב-צדדיים אחרים. שגרירי שתי המדינות דנו גם באפשרות של חילופי ביקורים בכל הרמות, וכן בחנו את יחסי הסחר בין שתי המדינות. שגריר איחוד האמירויות הזמין גם את בהוטן להשתתף בירידים ובתערוכות המתקיימים באופן קבוע בדובאי.
ממשלות איחוד האמירויות ובהוטן מקיימות יחסים ידידותיים באמצעות מגעים שוטפים בין שגרירי המדינות, המתגוררים בניו דלהי ובכווית סיטי בהתאמה. ב-25 באפריל 2018, המשלחת של איחוד האמירויות ערכה סדרה של פגישות עם פקידים בהוטנים בבירה טהימפהו. הם דנו ביחסים הבילטרליים בין איחוד האמירויות ובהוטן, ובהשתתפות בהוטן באקספו 2020 בדובאי. דיפלומט אמירתי הדגיש כי איחוד האמירויות מצפה להשתתפות בהוטן באירוע. נדונו גם נושאים בעלי עניין הדדי ודרכים להרחבת הקשרים בין שתי המדינות. המדינות חתמו על הסכם שירותי אוויר ב-29 בנובמבר 2018 בדובאי, שנכנס לתוקף ב-12 בפברואר 2020.
ישנם גם בהוטנים רבים באיחוד האמירויות העובדים בתעשיית האירוח והשירותים.
מיכאל שלוטהאואר
מיכאל שלוטהאואר (בגרמנית: Michael Schlothauer; נולד ב-21 ביוני 1943) הוא גנרל-מיור מזרח-גרמני אשר שימש כראש המטה הראשי (מקביל לרמטכ"ל) האחרון של צבא העם הלאומי.
ביוגרפיה.
שלוטהאואר נולד בגרוסכירמה ב-21 ביוני 1943. עם סיום לימודיו ב-1962 התגייס לצבא העם הלאומי. עד 1965 הוא למד במכללת הקצינים ע"ש ארנסט תלמאן. ב-1964 הצטרף למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. הוא סיים את לימודיו ב-1965, וב-1971 מונה למפקד גדוד ברגימנט הממונע ה-16. לאחר מכן נסע לברית המועצות ולמד באקדמיה הצבאית פרונזה. ב-1975 חזר לגרמניה כסגן מפקד הרגימנט הממונע ה-16. ב-1977 מונה למפקד הרגימנט, וב-1978 הועבר לפקד על הרגימנט הממונע ה-24. ב-1979 מונה להיות סגן מפקד הדיוויזיה הממונעת ה-4. ב-1982 חזר לברית המועצות ולמד באקדמיה הצבאית וורשילוב, וב-1984 חזר לגרמניה ומונה למפקד הדיוויזיה. במרץ 1987 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט ומונה למפקד המחוז הצבאי ה-3. ב-15 בספטמבר 1990, לאחר נפילת חומת ברלין, מונה שלוטהאואר לראש המטה הראשי (מקביל לרמטכ"ל) במקום מנפרד גרץ. בתפקידו זה, הוא פיקח על פירוקו של צבא העם הלאומי ושילובו בתוך הבונדסוור המערב-גרמני. הוא סיים את תפקידו באופן רשמי ב-2 באוקטובר, יום לפני שהוכרז רשמית על איחוד גרמניה מחדש.
זיגפריד רידל