לאחר מותה בשנת 1929 הוצא לאור ספר לזכרה על ידי משפחתה וליגת הנשים היהודיות. בשנת 2006 פרסמה בריטה קונץ (Britta Konz) ביוגרפיה על דמותה, תחת הכותרת "רק בגרימת אושר לאחרים ניתן להיות מאושרים", משפט אותו נהגה לומר.
משנה מקום משנה מזל (סרט)
משנה מקום משנה מזל (באנגלית: Trading Places) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1983 בבימויו של ג'ון לנדיס ובכיכובם של דן אקרויד, אדי מרפי, ראלף בלאמי, דון אמיצ'י, דנהולם אליוט וג'יימי לי קרטיס.
עלילת הסרט היא תיאור מודרני של הסיפור הקלאסי "בן המלך והעני", שנכתב על ידי מארק טוויין במאה ה-19, אשר במסגרתו - תיאור סיפורם של ברוקר מהמעמד הגבוה (דן אקרויד) ושל חסר בית (אדי מרפי), אשר חייהם מצטלבים זה בזה, כתוצאה מהימור משוכלל, שנעשה ללא ידיעתם.
הסרט נכתב על ידי טימותי האריס והרשל ווינגרוד והוא הופק על ידי אהרון רוסו. הסרט עלה לאקרנים בצפון אמריקה ב-8 ביוני 1983, שם הופץ על ידי חברת סרטי פרמאונט. הסרט הכניס מעל ל-90 מיליון דולר בארצות הברית ובכך הגיע למקום הרביעי ברשימת הסרטים המכניסים ביותר לשנה זו.
על משחקם בסרט זכו דנהולם אליוט וג'יימי לי קרטיס בפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר ולשחקנית המשנה הטובה ביותר (בהתאמה). בנוסף זכה הסרט למספר מועמדויות נוספות (ללא זכיות) בטקסי פרס האוסקר ופרס גלובוס הזהב.
תקציר העלילה.
מורטימר (דון אמיצ'י) ורנדולף (ראלף בלאמי) הם שני אחים קשישים ברוקרים מיליונרים. האחים אשר אוהבים מדי פעם להמר מחליטים הפעם להתערב ביניהם על מהות הטבע האנושי: האחד טוען, שאופי האדם נקבע ברחם אמו ואילו השני אומר, שהאדם הוא תוצר סביבתו. במסגרת ההתערבות הנבזית, האחים מחליטים לבדוק האם ניתן להפוך קבצן לאיש עסקים מצליח. כדי להוכיח את טענותיהם, הם מנשלים ממשרתו את נציגם להשקעות בבורסה, יאפי אריסטוקרט צעיר מצליח ויהיר בשם לואיס ווינת'ורפ ה-3 (דן אקרויד) אשר בתורו מופלל על ידי האחים על לא עוול בכפו בגין גנבה וסחר בסמים ובעקבות כך נעצר, מפוטר מעבודתו, מאבד את ביתו, רכושו, וארוסתו. לאחר מכן האחים לוקחים נוכל רחוב אפרו אמריקני בשם בילי ריי ולנטיין (מגולם על ידי אדי מרפי), נותנים לו עבודה כברוקר בוול סטריט ומאפשרים לו לעבור לביתו של ווינת'ורפ.
ווינת'ורפ מוצא עצמו בשכונות העוני של פילדלפיה, כאשר לבסוף זונה טובת לב בשם אופליה (מגולמת על ידי ג'יימי לי קרטיס) פותחת בפניו את דלת ביתה. היא מוכנה לסייע לו בתנאי שהוא ישלם לה 10,000 דולר כאשר יחזור לחייו הקודמים. במקביל, ולנטיין עושה חייל בעבודתו החדשה. לאחר מכן מתחוור לו כי האחים מתכוונים להחזיר אותו לרחוב. הוא פונה לווינת'ורפ, והם מחליטים לנקום במורטימור ורנדולף יחד עם אופליה והמשרת קולמן (דנהולם אליוט).
ביקורות ותגובות.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 89% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 38 ביקורות.
ארגון ידידי ישראל באירופה
אירווינג
קרל וולף
קרל פרידריך אוטו וולף (בגרמנית: Karl Friedrich Otto Wolff; 13 במאי 1900, דרמשטאדט, הקיסרות הגרמנית - 17 ביולי 1984, רוזנהיים, גרמניה המערבית) היה קצין בכיר באס אס ופושע מלחמה נאצי.
ביוגרפיה.
שנים מוקדמות.
וולף נולד ב-13 במאי 1900 בעיר דרמשטאדט, שהייתה חלק מהקיסרות הגרמנית, והיה בנו של שופט. במאי 1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה, התנדב לצבא הקייזר וב-5 בספטמבר אותה שנה הוצב בחזית המערבית. הוא סיים את המלחמה בדרגת סגן ועוטר בצלב הברזל מדרגה שנייה וראשונה. לאחר שוך הקרבות, בעודו קצין, הצטרף לפרייקור בהסן. במאי 1920, עקב הצמצום במצבת הצבא בהתאם לתנאי חוזה ורסאי, שוחרר לאזרחות. הוא פנה לעבוד כבנקאי בפרנקפורט דמיין. באוגוסט 1923 התחתן עם פרידה פון רהמלד. בני הזוג עברו לגור במינכן, שם הועסק הבעל בסניף המקומי של הדויטשה בנק. משבר כלכלי הביא לפיטוריו ביוני 1924, והוא הצטרף למשרד פרסום. ביולי 1925 פתח חברה משלו בתחום.
באס אס.
עם השפל הגדול הקצינו דעותיו הפוליטיות ימינה. ב-7 באוקטובר 1931 הצטרף הן למפלגה הנאצית (מס' חבר: 695,131) והן לאס אס (מס' חבר: 14,235). לאחר עליית הנאצים לשלטון, הוצב במטהו של פרנץ ריטר פון אפ, נציב הרייך בבוואריה, וב-18 ביוני 1933 הועבר לזה של היינריך הימלר. וולף פיתח יחסים טובים עם הרייכספיהרר והתקדם במהירות. ב-4 באפריל 1934 מונה לשלישו האישי, וב-9 בנובמבר 1935 לראש מטהו. וולף היה איש אמונו של הימלר, ופיקח מטעמו גם על ארגונים אחרים שפעלו תחת כנפי האס אס, כגון הלבנסבורן. לאחר הבחירות ב-29 במרץ 1936, בהן התמודדו רק הנאצים, מונה כחבר ברייכסטאג החד-מפלגתי. ב-30 בינואר 1937 קודם לדרגת גרופנפיהרר, המקבילה לגנרל.
במלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, מונה בנוסף לתפקידיו לקצין הקישור עם האס אס במפקדתו של אדולף היטלר. ב-30 בינואר 1942 קודם לדרגת אובר-גרופנפיהרר. וולף היה מעורב בארגון המשלוחים למחנות ההשמדה במהלך השואה, אף כי הכחיש זאת לאחר המלחמה: בריאיון לתוכנית של הבי.בי.סי בשנות ה-70 הודה כי התלווה להימלר כשזה נכח בהוצאה להורג של יהודים במינסק ב-1941. ב-13 באוגוסט 1942, בעת האקציה הגדולה בגטו ורשה, שלח מכתב לשר התעבורה אלברט גנצנמילר בו כתב: "בשמחה גדולה במיוחד הריני להודיעך כי זה ארבעה עשר יום, נוסעת מדי יום רכבת המלאה בבני העם הנבחר לטרבלינקה יצרתי קשר עם כל הגורמים המעורבים, על מנת להבטיח ביצוע חלק של הפעולה."
במרץ 1943 התגרש מאשתו ונשא לאישה את אינגבורג, הרוזנת מברנסטורף. קשריו עם הימלר הדרדרו, וביולי אותה שנה הועבר לשמש מפקד האס אס והמשטרה באיטליה. במהלך משפטי נירנברג טען כי דאג למסמס את פקודתו של היטלר לחטוף את האפיפיור פיוס השנים עשר, שנשלחה אליו בספטמבר, אם כי רוב ההיסטוריונים טוענים שמדובר בבדיה.
במהלך 1944 היה מעורב בארגון שואת יהודי איטליה. ב-26 ביולי אותה שנה קיבל דרגת ייצוג של גנרל בוורמאכט, על מנת לתאם את פעילות האס אס והצבא בשטחי הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית. וולף היה אחראי גם על דיכוי הפרטיזנים האיטלקיים שפעלו נגד ממשלת הבובות של מוסוליני.
לקראת סיום המלחמה, כשתבוסת גרמניה הייתה מובטחת ובעת שהימלר ניסה ליצור קשר עם בעלות הברית המערביות על מנת להגיע להסכם, עשה וולף מאמצים משלו להחיש את שביתת הנשק. באמצעות מתווכים הוא פנה לאלן דאלס, נציג המודיעין האמריקאי בברן שבשווייץ. השניים נפגשו בסתר בציריך ב-8 במרץ 1945, והחלו במשא ומתן על כניעה נפרדת של הצבא הגרמני באיטליה. שני הצדדים נתקלו בקשיים: אלברט קסלרינג, שוולף סמך על תמיכתו, הועבר מאיטליה לתפקיד אחר, והסובייטים - שיודעו מראש על המגעים - חשדו במזימה כשהובהר להם כי לא יורשו להשתתף והגישו מחאה חריפה. לבסוף, נכנעו הכוחות הגרמניים באיטליה ב-2 במאי 1945, שבוע לפני הכניעה ללא תנאי של ממשלתם.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה, נעצר וולף על ידי הצבא האמריקאי. הוא שימש כעד תביעה במשפטי נירנברג, במהלכם הכחיש כי ידע על הזוועות שמחוללים הנאצים. הוא שוחרר על ידי הבריטים מהכלא ב-1947. לאחר מכן הועמד לדין בפני בית משפט בגרמניה המערבית, ובנובמבר 1948 נגזרו עליו חמש שנות מאסר, אך ביוני 1949 הופחת עונשו וקוזז עם הזמן שכבר ריצה. וולף יצא לחופשי. ב-1962, בעקבות חשיפת ראיות חדשות כנגדו במהלך משפט אייכמן, הוא נעצר שוב על ידי המשטרה הגרמנית והואשם בהשתתפות בגירושם של לפחות 300,000 מיהודי גטו ורשה לטרבלינקה, בגירוש יהודי איטליה לאושוויץ ובהרג פרטיזנים איטלקיים. הוא נידון ל-15 שנות מאסר, אך שוחרר ב-1969 עקב בריאות לקויה.
לאחר מכן התגורר וולף בעיר רוזנהיים, עד למותו ב-17 ביולי 1984.
דאג יול
דאג יול (באנגלית: Doug Yule; נולד ב-25 בפברואר 1947) הוא מוזיקאי וזמר אמריקאי. היה חבר בלהקת "הוולווט אנדרגראונד" בין השנים 1968-1973.
ביוגרפיה.
נולד בשם דאגלס אלן יול בלונג איילנד. החל לנגן בכלים שונים במסגרת מספר להקות בבוסטון במהלך שנות ה-60. ב-1968 ניגן בלהקה בשם "The Grass Menagerie", לצד וולטר פאוארס ווילי אלכסנדר (שגם הם הפכו בהמשך לחברים בלהקת "הוולווט אנדרגראונד").
באותה שנה עזב ג'ון קייל את הוולווט אנדרגראונד, ולו ריד צירף במקומו את יול. הוא ניגן החל מהאלבום השלישי של הלהקה, שנקרא "The Velvet Underground" (1969); נגינתו באלבום כללה גיטרה בס ואורגן, ובנוסף הוא שר בשירים ב-"Candy Says" ו-"The Murder Mystery".
באלבום הרביעי, "Loaded" (1970), שר יול כסולן מוביל בארבעה שירים וניגן בשישה כלים שונים. בתקופת הקלטת האלבום הייתה המתופפת מורין טאקר בהריון, והיא הוחלפה בין השאר על ידי יול וכן על ידי אחיו, בילי יול.
בשנה זו עזב לו ריד את הלהקה, ויול תפס את מקומו כסולן מוביל, ועבר בעיקר לנגינה בגיטרה; הוא צירף ללהקה את וולטר פאוארס מלהקתו הקודמת, כנגן גיטרה בס, וב-1971 צורף גם וילי אלכסנדר, שהחליף את סטרלינג מוריסון בנגינה על קלידים. אך ב-1972 עזבו אלכסנדר, פאוארס וטאקר את הלהקה. יול ביצע עוד שני סיבובי הופעות עם נגנים שונים, והקליט את האלבום החמישי והאחרון של הלהקה, "Squeeze" (1973) שקיבל ביקורות רעות.