חלקים מסוימים מהמוזיקה של ואנגליס בסרט לא הוכנסו לאלבום הפסקול של הסרט. אחד מהם הוא מוזיקת הרקע למירוץ של לידל בהרי סקוטלנד. יצירה זו היא גרסה של מוזיקת הנושא שמופיעה בגרסה המקורית שלה באלבומו של ואנגליס משנת 1979, "Opéra sauvage". גרסאות אחרות מופיעות באלומים אחרים של ואנגליס, "Themes", "Portraits" ו-"Odyssey: The Definitive Collection", אולם באף אחד מהם לא מופיעה הגרסה הנשמעת בסרט.
הסרט משלב גם יצירה מסורתית מוכרת: ירושלים, מושר על ידי מקהלה בריטית בלווייתו של הרולד אברהמס, ב-1978. השיר שנכתב במהלך מלחמת העולם הראשונה והפך להיות ל"המנון הלא רשמי של בריטניה" נשמע בסרט ששמו נכתב בהשראתו. בסרט מופיעים המנונים ומזמורים בריטים מסורתיים אחרים.
מנגינת הנושא של הסרט נבחרה לשמש במסגרת אירועי אולימפיאדת לונדון (2012). היא נוגנה בטקס הפתיחה של האולימפיאדה ובכל אחד מטקסי חלוקת המדליות בה.
ליהוק.
במאי הסרט, יו הדסון רצה ללהק לתפקידים הראשיים בסרט שחקנים צעירים ולא מוכרים ולגבות אותם בשחקנים ותיקים כמו ג'ון גילגוד, לינדסיי אנדרסון ואיאן הולם בתפקידי המשנה. הדסון, ופטנאם, המפיק, בילו חודשיים בחיפוש עקר אחר שחקן שיגלם את דמותו של אריק לידל. לאחר שראו את שחקן התיאטרון הסקוטי איאן צ'ארלסון מגלם את דמותו של פייר במחזה פיאף שהעלתה הלהקה השייקספירית המלכותית ידעו השניים שזה האיש שהם מחפשים. קודם לכן שמע צ'ארלסון על הסרט מאביו והשתוקק למלא את התפקיד שחש שמתאים לו "כמו כפפה ליד".
בן קרוס, המגלם את הרולד אברהמס התגלה בעת שגילם את דמותו של בילי פליין בשיקגו. קרוס אמר כי הוא היה קרוב לדמעות בשעה שקרא את תסריט הסרט.
פוקס המאה ה-20, שנתנה כחצי מתקציב הסרט תמורת זכויות ההפקה מחוץ לצפון אמריקה, התעקשה ללהק 2 שחקנים מוכרים מארצות הברית. כך שלשני תפקידים קטנים של 2 רצים אמריקאים המתחרים באולימפיאדה מילאו שמות גדולים מהתקופה ההיא: בראד דייוויס שכיכב באקספרס של חצות (גם הוא הפקה של פטנאם) ודניס כריסטופר.
כל השחקנים המגלמים רצים עברו 3 חודשים של אימון אינטנסיבי תחת פיקוחו של המאמן הידוע טום מק-נאב. הכשרה זו תרמה בין השאר ליצירת קשר ותחושת אחווה בין השחקנים.
לוקיישנים.
סצנת החוף המפורסמת בה גם מושמעת מוזיקת הנושא של הסרט צולמה בווסט סנדס, סט. אנדרוס. כל הסצינות של קיימברידג' צולמו למעשה באיטון קולג' משום שקיימברידג' סרבה לאשר צילומים בשטחה מחשש להזכר בסרט כאינטישמית. מאוחר יותר, לאור ההצלחה המסחררת של הסרט, הצטערה הנהלת האוניברסיטה על ההחלטה.
מבנה עיריית ליברפול שימש לסצינות בשגרירות הבריטית בפריז. האצטדיון האולימפי איב-דו-מנואר יוצג בידי "The Oval Sports Centre", בבינגטון, מרזיסייד. מסוף המעבורת בוודסייס, מרזיסייד שימש עבור סצינות ההפלגה בדובר. קטעי תחנות הרכבת צולמו במוזיאון הרכבת הלאומי ביורק. הסצנה בה מוצגת אופרת הסבוי המיקדו צולמה בתיאטרון סבוי עם חבריה של "D'Oyly Carte Opera Company". ארוחת הערב בין סיביל לבין הרולד צולמה ב-"Café Royal Oyster Bar" באדינבורג.
רינה איתני
רינה איתני (30 בינואר 1930 בקרלסרוהה - 24 ביוני 2020 בקיבוץ תל יצחק) הייתה תושבת נצרת עילית, שפרשת ביטול רישומה כיהודיה, הסעירה את ישראל באמצע שנות ה-60.
ביוגרפיה.
אמה של איתני, מטילדה מינץ, הייתה גרמניה נוצרית שנישאה ליהודי בגרמניה ב-1925. במהלך מלחמת העולם השנייה, נכלאו רינה ומשפחתה בגטו ורשה, ברחו ממנו והסתתרו בפולין הכבושה בעזרת מסמכים מזויפים. במהלך המלחמה נספו אבי המשפחה ואחיה של איתני. לאחר המלחמה עלו איתני ומשפחתה לארץ ב-1947 והיא נרשמה כיהודייה, שירתה בצה"ל במלחמת השחרור ונישאה לאריה איתני, יהודי אזרח ישראל.
בשנת 1964, לאחר שנבחרה למועצת נצרת עילית מטעם מפא"י, התברר למשרד הפנים, שאמה של איתני לא יהודייה ולכן בוטל רישומה כיהודייה במרשם האוכלוסין. איתני ומשפחתה עלו לארץ ישראל במסגרת חוק השבות, שבשעתו לא כלל בני זוג לא-יהודים ואת ילדיהם של זוג מעורב כזכאים לעלייה (נוסח החוק שונה בשנת 1970 כדי לכלול את הנ"ל).
הפרשה עוררה סערה ציבורית, שהגיעה לכנסת ולממשלה בתחילת 1965, כאשר נציגי מפא"י ואחדות העבודה דרשו להכיר בה כיהודייה לכל דבר (וחלקם ביקשו לבצע הפרדה בין דת ללאום) ואילו נציגי המפלגות הדתיות סירבו להסכים לכך. הפרשה הייתה קשורה למאבק בין מפא"י והמפד"ל באותה תקופה בנצרת עילית ונטען שהמידע בדבר אמה של איתני הגיע למשרד הפנים בעקבות סכסוך זה.
בסופו של דבר בחרה איתני להתגייר ובכך הסתיימה הפרשה.
חיים אישיים.
איתני התגוררה בשנותיה האחרונות בקיבוץ תל יצחק.
בר מזל
בר מזל (באנגלית: The Lucky One) הוא סרט מסוגת הדרמה הרומנטית שיצא באפריל 2012 בבימויו של סקוט היקס ובכיכובם של זאק אפרון וטיילור שילינג. הסרט הוא עיבוד לספרו של ניקולס ספארקס, הנושא את אותו השם.
עלילה.
לוגן תיבולט (זאק אפרון) הוא חייל נחתים אמריקאים המשרת בעיראק. הוא שורד פשיטה על המחלקה שלו בה נהרגו כמה חיילים, בבוקר למחרת הוא מוצא תמונה של אישה, בגב התמונה נכתב "שמור על עצמך! א'". באותו רגע התקפת טילים פוגעת במקום בו ישב לפני מציאת התמונה, ורוב סובביו נהרגים, אך הוא יוצא מהמקום עם פציעות קלות בלבד. הוא מנסה למצוא את בעלי התמונה ללא הצלחה, ומניח כי בעליו של התמונה כבר איננו בחיים.
מעט לפני חזרתו הביתה נוסע לוגן עם חבר נוסף והם משוחחים אודות התמונה. לוגן מצהיר כי האישה בתמונה היא "המלאך השומר" שלו; שניות לאחר שהוא מדבר, נפגע הרכב ממטען צד, ופעם נוספת לוגן הוא היחיד ששורד.
לוגן חוזר לקולרדו כדי לגור עם אחותו ומשפחתה. הוא סובל מ"הלם קרב" ולמרות ניסיונותיו להתאקלם הוא מתקשה להסתגל לחיים בבית. לפיכך, הוא מחליט לעזוב ומתחיל בחיפושים אחר האישה מהתמונה.
יחד איתו הוא לוקח את זאוס, כלב הרועה הגרמני של המשפחה, ונוסע לכיוון לואיזיאנה, למקום בו זיהה שצולמה האישה האלמונית בצילום. כשהוא מגיע למקום הוא שואל את אחד המקומיים אם הוא מכיר את האישה. המקומי אומר כי הוא מכיר אותה, אך מזהיר את לוגן כי היא הייתה נשואה לחברו.
לוגן מוצא האישה, בת' קלייטון (טיילור שילינג), אך מתקשה להסביר מה הוא עושה במקום, היא מניחה שהוא מגיע כדי למצוא עבודה, אבל לא מבינה מדוע עושה אדם את כל הדרך מקולרדו לאריזונה כדי להתקבל לעבודה במלונות כלבים. להפתעתה של בת', סבתהּ, אלי (בלית' דיינר), מחליטה להביא ללוגן את המשרה. בת' מתרגזת בתחילה, אולם לבסוף היא מתחילה לחבב אותו משום שהוא מתחיל לפתח מערכת יחסים ידידותית עם בנה, בן.
לוגן מגלה כי לבת' היה אח בשם דרייק שנהרג בפעולה במהלך שירותו בעיראק וכי מותו שבר את ליבה של בת' שאינה יודעת הרבה על נסיבות מותו ומשתוקקת לדעת האם אחיה מת בפעולה או שמותו היה לחינם.
לוגן פוגש את בעלה לשעבר של בת', סגן השריף, העונה לשם קיית' קלייטון, בנו של שופט העיר ומועמד פוטנציאלי לראשות העיר. קלייטון מגלה עוינות כלפי לוגן ומאיים על בת' כי הוא ייקח את בנה למשמורת מלאה אם תמשיך את הקשר עם לוגן.
בזמן היותו שיכור פוגש קיית' את לוגן מטייל בעיר עם כלבו. קיית' מתעמת איתו ולוגן גורם לו להיראות מטופש בפני בני העיר. אביו של קיית' נוזף בו על התנהגותו באירוע בעיר, וקיית' מחליט ללכת לביתה של בת' ולנסות להתפייס איתה, למרות הסערה הגדולה שמתחוללת. בת' מסרבת בתקיפות, וקיית' מאיים לקחת את בנם. בן, ששומע את הדברים בורח החוצה, אל הסערה. קיית' רודף אחריו, ומיד אחריו יוצאת גם בת', בדיוק כשלוגן נכנס. בן פונה לכיוון בית העץ שלו, שם הוא נוהג להתאמן על הכינור בו הוא מנגן אך מתקשה לחצות את הגשר העובר מעל הנער בגלל הסערה. גשר החבלים קורס, וקיית' נכנס למים הסוערים כדי להציל אותו. בת' קוראת לעזרה, ולוגן נכנס אל המים ומחלץ משם את בן. קיית' נסחף עם המים וטובע למוות.
בת' מודה ללוגן על כך שהציל את בנה, ולוגן מספר לה שהוא יודע מה קרה לדרייק: הוא נהרג בפעולה בלילה שלפני מציאת התמונה, והתמונה שהוא החזיק הייתה שייכת לו.
ביקורות.
הסרט קיבל ביקורות שליליות מרוב המבקרים. אתר Rotten Tomatoes דירג את הסרט בדירוג שלילי של 20%, המבוסס של 134 דירוגים. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 39 מתוך 100, תוך ציון שהסרט קיבל בדרך כלל ביקורות שליליות.
ג'רלד הולטום
ג'רלד הרברט הולטום (באנגלית: Gerald Herbert Holtom) 20 בינואר 1914- 18 בספטמבר 1985) היה מאייר בריטי מקצועי ואמן. ב- 1958 הוא אייר את הלוגו של הקבוצה הבריטית "התנועה לפירוק נשק גרעיני" (Campaign for Nuclear Disarmament) שנעשה לסמל הבינלאומי לשלום.
הולטום הוא בוגר של האקדמיה המלכותית לאמנויות (Royal College of Art) והיה סרבן מלחמה מטעמי מצפון במלחמת העולם השנייה. ב- 1958 הוא עבד עבור משרד החינוך. הוא עיצב את הלוגו של פירוק הנשק הגרעיני עבור מצעד אלדרמסטון (Aldermaston March) שאורגן על ידי "הוועדה לפעילות ישירה" נגד מלחמת גרעינית בפסחא 1958 (4–7 באפריל).