הציור ”טורנדו מעל קנזס“ נחשב כהמשך לציורו האחר של האמן מ־1928, ”הטבלה בקנזס“, אף שהציור הקודם נחשב לדרמטי יותר ממקבילו. שני הציורים חולקים מאפיינים דומים: בשניהם מצטופפות הדמויות בקדמת הציור כדי להעניק תחושה של קלאוסטרופוביה, שממנה סבל קארי, בעוד רקעי הציורים, שלא ניתן לראות בהם דמויות, מעניקים אף תחושה של אגורפוביה. דמיונות נוספים ניתן למצוא בדפוסי היצירה הבסיסיים של שני הציורים: היפוך מכל המים וטחנת הרוח בציור ”הטבלה בקנזס“ מביא ל”צורה ספירלית“, הדומה לטורנדו ב”טורנדו מעל קנזס“.
ביקורות ומקור.
הציור גרף שבחים כשהוצג לראשונה ב־1930 במועדון ויטני סטודיו, שם זכה בפרס במקום השני. הוא זכה בפרס נוסף במקום השני בתערוכת קרנגי הבין־לאומית בפיטסבורג ב־1933. תערוכה משנת 1931 בוויצ'יטה, קנזס, שכללה את עבודותיו של קארי, הייתה פחות מוצלחת. שנתיים לאחר מכן, מאמר של ”טיים“ על התערוכה תיאר את הטורנדו של קארי כ”קרן שפע ענקית“, אך כתב שתושבי קנזס החשיבו את הציור ל”חסר תרבות“. מרלינג הסבירה את התגובה השלילית הזו, וכתבה שתושבי קנזס לא רצו לראות את ”המדינה שלהם מתפרקת בגלל רוח או שתיים“, במיוחד על ידי אמן יליד המדינה. לדוגמה, אלזי נוזמן אלן, אשתו של מושל קנזס לשעבר הנרי ג'סטין אלן, אספנית אמנות, התלוננה שקארי צייר ציקלונים ו”נושאים מטורפים“ אחרים במקום ”את תפארת מדינת הולדתו“.
ב־1934 הציג המגזין ”טיים“ רפרודוקציה צבעונית של הציור כחלק ממאמר על סצנת האמנות העכשווית של ארצות הברית. הוא תיאר את קארי כ”צייר הגדול ביותר של קנזס“ ואת ”טורנדו מעל קנזס“ כאחת מיצירותיו המפורסמות ביותר. המאמר ציין שאנשים רבים מקנזס התעצבנו בגלל הציורים שלו, מכיוון שהאמינו שעדיף לא לגעת בנושא. בשל קהל הקוראים של המגזין, שמנה כ־485 אלף איש במהלך שנות ה־30 של המאה ה־20, ”טיים“ הביא קהלים נרחבים להתוודע ליצירות אֲזוֹרָניות, תוך שעורר טינה בקרב חלק מהקוראים. זאת, עקב הפופולריות הפתאומית של תנועת האמנות. כך, למשל, הצייר המודרניסטי האמריקני סטיוארט דייוויס התנגד לציור של ”טורנדו מעל קנזס“ ולציורים אֲזוֹרָניים אחרים של ”טיים“. ב־1935, דייוויס אפילו תקף את קארי וטען שהתנהג ”כאילו ציור היה שעשוע עליז לחובבנים, שיוצג בירידים במחוז“. עם אלה שהסכימו עם דייוויס נמנו מבקרים, היסטוריונים ואפילו כמה מחבריו של קארי עצמו, שראו בציוריו ”טרחניים“, ”חסרי ייחוד“ או ”מביכים“.
חוקרים ציינו את השרטוט החובבני, כולל קרויז, שכתבה בזלזול שהשימוש של קארי בצבע יצר ”מהומה של גוונים שלישוניים שמבלבלים את עינו של הצופה“. היא תיארה את הצללים הירוקים־כחולים של העבודה כ”מוזרים“, והייתה סבורה שהאזור דמוי הילה הבהיר יותר סביב ראשו של האב נובע מטעות שנעשתה בזמן שקארי צייר את השמיים. לפיכך, קרויז קבעה שהציור עומד בניגוד גמור ליצירות בקיאות יותר מבחינה טכנית של הצייר האֲזוֹרָני העכשווי תומאס הארט בנטון. בנטון הלין על כך שלפעמים בעבודתו של קארי יש ”מגע של וולגריות וזילות“. קארי עצמו הודה בליקויי הקומפוזיציה שב”טורנדו מעל קנזס“ ואף בחוסר המומחיות הטכנית שלו אז, וחשף את מה שחוקרים פירשו כסימנים אפשריים לדיכאון, ללחץ ולספק העצמי של האמן. אף על פי כן, הציבור למד על פתיחותו של קארי, וקרויז האמינה שהדבר עזר להפוך את הציור לנגיש יותר עבור חובבנים ואנשים פשוטים. סוויני היה פחות ביקורתי מקרויז בהערכתו את הציור, ותיאר את קארי כצייר ”הפחות פולמוסי ושוביניסטי“ מבין הציירים האֲזוֹרָניים. זאת ועוד, הוא כתב שהצבע והשיטות של קארי היו ”מתוחכמות ביותר“ ב”טורנדו מעל קנזס“.
ב־1931, מתווך הנדל״ן ה. טרייסי נילנד הציע לרכוש את ”טורנדו מעל קנזס“. במכתב לקארי, הסביר נילנד את משיכתו לעבודה:
עם זאת, ”טורנדו מעל קנזס“ נרכש ב־1935 על ידי גלריית האקלי לאמנות (כיום מוזיאון מוסקגון לאמנות) מגלריות פרארג'יל, מקום לתערוכות של עבודותיו של קארי במהלך שנות ה־30 המוקדמות.
לורנס שמקבייר כתב בביוגרפיה שלו על קארי מ־1943 ש”טורנדו מעל קנזס“ היה הציור הידוע ביותר של קארי, ובמובנים רבים הגדול ביותר שלו. הציור זכה לאזכורים נרחבים בסקרים של אמנות אמריקאית שפורסמו בשנות ה־30 וה־40. הוא הופיע בלמעלה מ־150 פרסומים, כולל הגיליון הראשון של מגזין Life מ־1936, והסרט ”טוויסטר“ מ־1996. בגלל המשמעות האמנותית והתרבותית שלו, מוזיאון מוסקגון לאמנות תיאר את ”טורנדו מעל קנזס“ כ”אוצר לאומי“ וכיצירה מכוננת בקריירה של קארי ובתנועה האֲזוֹרָנית.
הפדרציה של הקהילות היהודיות של אוקראינה
הפדרציה של הקהילות היהודיות של אוקראינה (FEOU; באוקראינית: Федерація єврейських громад України) היא ארגון דתי יהודי אוקראיני המאגד בתוכו כ-180 קהילות ברחבי אוקראינה, ששם לו למטרה להיות ארגון הגג של הקהילות היהודיות במדינה. בחלק מהפרסומים בישראל על אודות פעילותה, מכונה הפדרציה גם "איגוד הקהילות היהודיות באוקראינה".
הארגון נוסד בשנת תשנ"ט (1999) ב"וועידת הקהילות הדתיות והארגונים היהודיים של אוקראינה" ומרכזו פועל מאז מהעיר דניפרו. כיוון שרוב רבני הערים באוקראינה נמנה עם שלוחי חב"ד, גם ראשי הארגון הם חסידי חב"ד, אך הוא עוזר גם למעט הקהילות האחרות שרבניהן אינם משתייכים לחסידות. לפדרציה קשרים הדוקים עם משרדי הממשלה השונים וכן עם נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי העומד בקשר שוטף עם יו"ר הארגון הרב מאיר צבי סטמבלר, כולל בתקופת הפלישה הרוסית לאוקראינה.
בתחילת שנות ה-90 של המאה העשרים, עם קריסת ברית המועצות, החלה תחיית הקהילות היהודיות בערי אוקראינה. עם זאת, כיוון שהיה מדובר ביוזמות מהשטח ללא אסטרטגיה מחושבת, וללא תיאום ואינטראקציה מספקים, הוחלט ביוזמת מנהיגי הקהילות והארגונים היהודיים להקים את ה-FEOU כדי לתאם את מאמצי הקהילות היהודיות ולהעצים את תהליכי השילוב והפיתוח של החיים הציבוריים היהודיים.
המשימה העיקרית של ה-FEOU היא לסייע לקהילות היהודיות בעבודתן היומיומית, בתחומי פעילותן העיקריים:
הפעילות העיקרית של ה-FEOU היא פיתוח ויישום של פרויקטים הומניטריים ותוכניות צדקה לתמיכה באוכלוסייה היהודית, לשיקום המסורות והתרבות היהודית של העם היהודי. FEOU מייחסת חשיבות רבה לארגון חגים יהודיים ופעילות סביב מעגל השנה, כגון "תוכנית פסח", המספקת מצות ויין כשרים לפסח, סדרי פסח חגיגיים ציבוריים, הן בערים הגדולות והן בקהילות קטנות. בשנת 2020, עקב מגפת הקורונה באוקראינה, נשלחו ערכות לחג הפסח לחברי הקהילות היהודיות ונערך מבצע לחיסון יהודים במדינה. הפדרציה מפרסמת ומפיצה לוחות שנה עם מועד הדלקת נרות שבת וחוברות לכל חג יהודי עם תיאור מפורט של המצוות, ההיסטוריה, ההלכות והמנהגים.
הפדרציה פועלת בשיתוף פעולה עם משרד החינוך הישראלי, הממשלה בישראל, שגרירות ישראל באוקראינה, הסוכנות היהודית, קרן הצדקה אור אבנר, ועדת ההפצה היהודית-האמריקאית של הג'וינט, התאחדות הארגונים והקהילות היהודיות של אוקראינה ועם ארגונים יהודיים בכל מדינות העולם.
עם פרוץ המלחמה הרוסית באוקראינה נותרו ראשי הפדרציה בדניפרו והמשיכו לנהל משם את חיי הקהילות היהודיות במדינה. במסגרת זו הם עזרו בין היתר בחילוץ עשרות אלפי יהודים אל מחוץ לגבולות המדינה וכן אל מחנות פליטים במערבה, וכן סייעו במשלוח תרופות ומזון בסיסי ופעלו כדי להמשיך את החיים היהודיים ככל הניתן על ידי עזרה בשליחת תשמישי קדושה ועוד.
קול רנה
קול רִנה היא עמותת חסד ישראלית שהוקמה לזכרה של רנה שנרב שנרצחה בפיגוע במעיין דני באוגוסט 2019, העמותה מפעילה רשת של מכירת בגדי יד שנייה בשקל אחד, סעודות שבת שפתוחות לציבור ומארחות אנשים הזקוקים למקום שיארח אותם, מיזם שידוכים, קמפיינים להפחתת זמן השימוש במסכים, מיזמים להגדלת לימוד תורה, הקמת מעיינות ופינות טבע ומיזמים נוספים.
יושב ראש העמותה, אביה של רנה, הרב איתן שנרב השיא משואה ביום העצמאות תשפ"א בעקבות פעילות העמותה.
רנה שנרב.
בשעות הבוקר המאוחרות של יום שישי, 23 באוגוסט 2019, הגיע רנה שנרב בת ה-17 עם משפחתה לעין בובין, בעת שיצאו מהמים, מטען חבלה שהוטמן במקום התפוצץ והרג את רִנה, פצע קשה את אביה שניסה לבצע בה פעולות החייאה ופצע בינוני את אחיה.
מפעלי החסד והתורה.
רשת חנויות יד שנייה - "סיבוב שני".
העמותה מפעילה רשת חנויות בגדים יד שנייה בשם "סיבוב שני", החנויות מופעלות על ידי מתנדבים ומוכרות בגדים למי שרוצה במחיר סמלי של שקל אחד. נכון ל-2022 קיימות חנויות בלמעלה מ-15 ערים שונות.
לדברי המשפחה רִנה הי"ד סייעה רבות בהפעלת חנות חסד קהילתית בעיר מגוריה – לוד, ולזכרה הוחלט להעצים את הפרויקט לעוד ערים ולשכונות נוספות.
שולחן שבת.
מיזם "שולחן שבת" הוא מיזם הפועל בכמה מוקדים ברחבי הארץ, במהלכו נערכות על ידי אנשים פרטיים או קבוצות, סעודות ערב שבת וחג הפתוחות לציבור הרחב ומספקות מענה לעשרות אנשים הזקוקים למקום שיארח אותם בערבי שבתות וחגים. סביב כל שולחן ישנה קהילה של כמה עשרות משתתפים קבועים הרואים בו את ביתם ומשתתפים בסעודות באופן קבוע. ביניהם בעלי משפחות קשות יום ומבוגרים בודדים, ותיקים ועולים חדשים מבני כל עדות ישראל.
הקמת מעיינות, מצפים ופינות טבע.
העמותה מקימה ומתחזקת מעיינות, שבילים, מצפים ופינות טבע לזכרה של רנה.
בפסח תשפ"ב (אפריל 2022) נחנך מעיין חדש בשם "עין רנה" ביישוב מחולה שבבקעת הירדן.
העמותה הקימה יחד עם משפחת יונה מחיספין את "פק"ל רנה" - ארגזים חברתיים במעיינות בארץ שמכילים דברים שמטיילים עשויים להצטרך במהלך הטיול.
מיזמים לצמצום השימוש במסכים.