בשייטת החל נוהל קרב ממושך. הוכן מודל של האי ובוצעו תרגולים ואימון באש חיה במצודה הבריטית במשטרת גשר דבר שגרם לתקרית עם הירדנים. כמו כן הוחלט שהכוח הפושט יכלול שני גלים של 20 לוחמים כל אחד. בגל הראשון 20 לוחמי השייטת שיגיעו בשחיה או בצלילה כאשר כולם קשורים בחבל אחד, דבר שלא תורגל מעולם לפני כן. עקב חוסר בכח אדם בשייטת הוחלט שהגל השני יכלול 20 לוחמי סיירת מטכ"ל שיגיעו ליעד בסירות גומי.
הכנות למבצע - בר היה מפקד בית הספר של השייטת. הוא היה חלק מהכוח אך כקצין לוחם בלבד ולא השתתף בנוהל הקרב המפורט. בוצע סיור מוקדם באזור היעד עם "חזיר" על ידי מפקד כוח הפושטים על גג המתחם המבוצר, יואב חיון. סמוך לביצוע המבצע הוחלט שבר יחליף את חיון. בר ביצע תצפיות ארוכות טווח על היעד ביחד עם קחצ"ר תא"ל רפאל איתן ומפקד השייטת סא"ל זאב אלמוג. איתן קבע את נקודת הורדת הגל הראשון של כוח השחיינים של השייטת מסירות הגומי, כ 600 מטר צפונית מזרחית לנקודת ההחפה באי.
מודיעין ונקודת הורדת השחיינים – היה חוסר במידע לגבי מה נמצא בתוך המבנה מתחת לגג. כמו כן, היה חשש שהגדרות ממוקשות. בתצפית לפני המבצע הבחינו שבאזור מסוים משליכים המצרים רימונים לתוך המים למטרת דיג. הוחלט שזהו אזור בטוח יותר להחפה ולפריצה. מקורות מודיעין נוספים היו ספרות ימית גלויה שכללה פרטים על גאות ושפל וכיווני ועוצמות זרמים וכן טבלאות עדכניות של זמני גאות ושפל. ככלל, בזמן גאות הזרם הוא לכיוון צפון ("זרם צפוני") וכעבור כשש שעות, בזמן שפל, הזרם הופך לדרומי. חוסר בירח מצביע על כך שככל הנראה היה זרם חזק של עד מעל 2 קשר.
ב-20 באפריל נערך סיור מקדים של צוללים על גבי חזירים שסקרו את הזרמים, עומקים, מבנה הקרקע באזור האי ואת השמירה עליו. רס"ן אמנון בן-ציון מפקד יחידה 838 יצא עם שתי ספינות ברטרם ובדק באור יום את הזרמים באזור. הוא דיווח על זרם צפוני וזרם דרומי בשעות שונות. בנוסף דיווח כי אינו רואה שעל האי הוצבו תותחים או מכ"ם.
האי נמצא בטווח היעיל של תותחי 130 מ"מ מבוקרי מכ"ם מצריים שמוקמו בחוף המערבי של צפון מפרץ סואץ.
תדרוך אחרון - בוצע ב-19 ביולי בראס סודר בהשתתפות הרמטכ"ל חיים בר לב שקבע קריטריון שמעל ל-10 הרוגים לצה"ל יחשב ככישלון. בתדריך האחרון לא הוצג המידע על הזרמים באזור האי ולכן לא שונתה נקודת הורדת כוח השחיינים בהתחשב בזרם. התכנון - גל ראשון כוח של 20 לוחמי שייטת ובגל שני כ 20 לוחמי סיירת מטכ"ל. החפ"ק בראשות רפאל איתן, זאב אלמוג ומפקד סיירת מטכ"ל, מנחם דיגלי, מוקם בסירות הגומי.
מהלך הפעולה - מראס סודר בוצעה הפלגה צפונה בשתי קבוצות של סירות גומי לכיוון היעד. מזג האוויר באזור היעד - רוח צפונית מזרחית חלשה, זרם דרום מערבי, ראות טובה וירח קטן מאוד ללא השפעה ממשית.
הטבילה של כוח השחיינים בוצעה כ-800 מטר מזרחית לנקודת ההחפה.
כל לוחם נשא משקל של מעל 30 ק"ג שכלל תחמושות - בין 15 ל-17 מחסניות קלשניקוב AK-47. חלקם נשאו טורפדו בנגלור, מטולי RPG, חומרי נפץ ואמצעי לחימה נוספים. כל 20 הלוחמים נקשרו בחבל משותף, כאשר בר בראש ומוביל את הכוח. הכוח לא הצליח להתקדם ליעד. בר העריך שזה עקב הרוח הנושבת ולכן פקד לעבור לצלילה. זהו תהליך ארוך הכולל התארגנות לצלילה של הוצאת אוויר תוך ירידה לעומק בין שלושה לעשרים מטר במטרה לא להתגלות. התנועה מסורבלת תוך תקשורת על ידי סימנים מוסכמים בלבד ושוב ללא התקדמות ראויה. הצלילה בוצעה תוך שימוש בחמצן נקי, דבר שהוא לא בריא לעומקים שצללו בהם. בר הבין שיש בעיה של זרם נגדי חזק שעצר את ההתקדמות ליעד. כאמור בר לא היה מודע לזרם ולהשפעתו ולא תודרך על כך לפני המבצע.
עיכוב הכוח עקב הזרם גרם לכך שלא יעמדו בלוח הזמנים האחרון שנקבע לפריצה ליעד. כל לוחם הבין זאת בהיותו מצויד בשעון. היו שהירהרו וחשבו שיש לחזור לסירות הגומי ולבצע את הפשיטה בלילה אחר. למרות זאת החליט בר להמשיך במבצע ללא התחשבות בלוח הזמנים. לטענתו ההחלטה מקורה בלחץ חברתי שנבע ממה שקרה במהלך מלחמת ששת הימים כשכל הפעולות של השייטת נכשלו. בר העלה את הכוח מצלילה, אסף את הלוחמים מסביבו וגער בהם, תוך צעקות וחבטות, שיש להמשיך ולבצע את המשימה. הוא החליט להמשיך בשחייה שאפשרה תצפית על היעד והתמצאות טובה יותר במרחב.
החפ"ק בסירות הגומי קרא לבר בקשר וציווה עליו לחזור, אך ההוראה לא נקלטה במהלך השחיה.
הכוח הגיע ליעד כעבור כשעתיים וחצי וכשעה אחת לאחר הזמן האחרון לביצוע הפריצה, במדורג ובמפוצל, במצב של שפל ולא כמתוכנן, דבר שחשף את הכוח. לוחם אחד, אמנון סופר, איבד את מסכת הצלילה ולכן עבר לשחיה והצטרף לכוח מאוחר יותר. הלוחמים עברו למוד זחילה מתחת לגשרון, כאשר מעליהם יש פטרול מצרי. הקרקע הייתה בוצית סמיכה כתוצאה מזיהום דלק כבד ושחור. אילן אגוזי הניח "בונגלור" כדי לפרוץ את גדר התיל. לפני שהופעל היה גילוי הדדי בין אגוזי לבין הפטרול והעמדה המצריים מעליהם והפעולה הפכה משקטה לרועשת.
הכוח היה במצב נחיתות ובר החליט להסתער תוך טיפוס ועלה על כתפיו של יעקב פונדק, הלוחם הגבוה שבכוח, וכך עשה שאר הכוח. ההגעה לגג בוצעה במעלה מדרון של 40 מעלות עם נעלי התעמלות שהחליקו על המתלול הלח. בר וסגנו עמי איילון קראו לכל הכוח לעלות לגג, גם במחיר של הזנחה של האבטחות. על הכוח נורתה אש תופת שחייבה את הלוחמים להתקדם מתותח אחד למשנהו תוך זחילה. המסתור היחידי היו כונסי האוויר בגובה 60 ס"מ. חלק ניכר מרימוני העשן לא פעלו. רק לאחר תפיסת פאתי היעד ואבטחתו החליט בר לקרוא להגעת הכח של הגל השני של סיירת מטכ"ל. לאחר שנכשל בליצור קשר עם התפ"ק בר ירה רקטות כסימן המוסכם לקריאה להגעת הכוח. בתחילה המתין בר להגעת הגל השני ולאחר זמן מה החליט להמשיך בלחימה גם ללא תגבורת זו. כוח סיירת מטכ"ל הגיע ליעד אחרי שטוהר התותח השלישי.
כוח שלישי שייט ב"חזיר" לעמדת רתק - תמרור ימי 140 מטרים מדרום לאי, וברגע ירי הרקטות לקריאת הגעת הגל השני החל בירי RPG ומא"ג כרתק והסחה על עמדות התותחים והמקלעים הכבדים שבדרום המבצר.
השליטה של בר על כוח השייטת הייתה מוגבלת וחלק ניכר מהלוחמים פעלו עצמאית בטיהור המתחם. כל אחד שנפצע התפנה באופן עצמאי. ליד סירות הגומי הוקם מעין חפ"ק ותאג"ד עם רופא שעשה מיון וטיפול ראשוני לפצועים. סירות הגומי פינו את הפצועים בהפלגה ישירה לראס סודר.
מפקד הסיירת דיגלי קרא לאנשי הקומנדו המצרים להיכנע, תוך שימוש במגפון. אך נענה בקבלת צרור ממקלעי גוריונוב. שני הכוחות ירדו ללחימה באזור שמתחת לגג. בתום לחימה של 39 דקות, כאשר כל התותחים נוטרלו פרט לתותח השישי, הורה רפאל איתן לפנות את הכוחות מחשש שהאי יופגז על ידי תותחי 130 מ"מ מבוקרי מכ"ם. הכוח הספיק להטמין חומרי נפץ לפגיעה בחלק הצפוני של המתחם ושהופעלו עם נסיגתו מהאי בשעה 02:56, זאת לאחר כשעה מתחילת הלחימה. במהלך החילוץ סירת גומי אחת נפגעה וטבעה. אנשיה חולצו על ידי שני מסוקי בל 205 ולוחמי השייטת ובראשם בר עצמו. זאת תחת הפגזה כבדה.
לכוח הישראלי היו שישה הרוגים וככל הנראה מעל ל-20 פצועים ברמה כלשהי. לגל הראשון של השייטת שמנה 20 לוחמים היה שלושה הרוגים - שניים מהם נהרגו מרימונים שהושלכו עליהם כשהיו במתחם התותח השני. כן נפצעו 12 לוחמים נוספים. כמעט כל לוחמי השייטת נפגעו. על פי קריטריון שקבע הרמטכ"ל היה זה מבצע מוצלח - לכוחותינו פחות מעשרה הרוגים. ההערכה שלכוח המצרי נגרמו אבדות קשות של מעל 70 הרוגים ופצועים נוספים.
המצרים הציגו תמונה הפוכה, לפיה הצליחו למנוע את הפשיטה ולגרום לכוח הפושט אבדות קשות.
שר הביטחון משה דיין הגדיר את תיאור האי כ"יעד מבוצר" כ"אקטיביזם רטרו-אקטיבי". גם הרמטכ"ל חיים בר-לב הודה שבגלל האבדות
העיתונאי אמיר אורן טען שאבדות צה"ל בפשיטה, יחד עם הפלתם של שני מטוסים במבצע בוקסר, גרמו להלם ואכזבה בציבור הישראלי..
הענקת עיטורים - עמי אילון, שנפצע קשה במהלך הקרב עוטר בעיטור הגבורה על חלקו בקרב. כמו כן, עוטר גיל לביא בעיטור העוז, ואילן אגוזי, , גד קרול וזלי רוט עוטרו בעיטור המופת.
על תפקודו של בר בהקשר להענקת עיטור המופת נאמר באתר הגבורה בין השאר " לאחר מאבק ממושך נגד הזרם, הצליח סרן דב בר להביא את הכוח אל נקודת הפריצה. הוא פרץ בראש הכוח, תחת אש אויב, והובילו להסתערות על עמדות התותחים, שעל גג החומה. לאחר שהסתער בעצמו על עמדת התותח הצפונית-מערבית וחיסל שלושה מחיילי האויב, ארגן את הכוח וניהל את המשך ההסתערות על עמדות התותחים האחרות".
כתוצאה מהפשיטה הוערכה השייטת על ידי המטכ"ל והדרג הביטחוני-מדיני כיחידת קומנדו המסוגלת אף להשתתף ככוח עצמאי במבצעים יבשתיים גרידא. עם זאת בתוך היחידה, בקרב הלוחמים, האווירה הייתה קשה עקב האבדות הרבות.
בתום המבצע חזר בר לבית הספר של השייטת. בשנת 1970 עבר קורס פו"ם זרוע ים. היה מיועד לקבל מינוי של הסגן של מפקד השייטת שאול זיו. מכיוון שנשארו מספר חודשים עד למינוי בר עבר הכשרה בקורס חובלים ובהמשך על פי המלצתו של מפקד שייטת 3, הדר קמחי, הכשרה והסמכה לקצין משמרת גשר סטי"ל.
בר לא הומלץ להעלאה בדרגה לרס"ן על ידי מפקד שייטת 13 באותו זמן.
מבצע ויקטוריה.