התנאים בהר ווטאי: תוואי הנוף המגוונים, האקלים, סוגי הקרקעות ותנאים טבעיים וגאולוגיים מאפשרים בית גידול למגוון ביולוגי נרחב. יש בהר ווטאי 1,019 מינים של צמחים וסקולריים, המשתייכים ל-459 סוגים ב-103 משפחות. בהם: 22 מינים של שרכים המשתייכים ל-16 סוגים ב-10 משפחות, 8 מינים של חשופי זרע המשתייכים ל-5 סוגים ב-3 משפחות, ו-1,034 מינים של בעלי פרחים המשתייכים ל-456 סוגים ב-92 משפחות. מספר המשפחות, הסוגים והמינים של הצמחים בעלי זרע מהווים כ-26.9%, 14.5% ו-4.2% בהתאמה מהמספר הכולל בסין. בהר ווטאי יש 160 מינים של עצים המשתייכים ל-71 סוגים ב-42 משפחות, מספר גבוה בהרבה מהרים אחרים באותו קו רוחב בסין.
בגובה 2,800 מטרים מעל פני הים יש אחו אלפיני ובו צמחים מייצגים כדוגמת "Kobresia pygmaea" ממשפחת הגמאיים, "Spiraea alpina" ממשפחת הוורדיים, ו-"Dasiphora fruticosa" מתת-משפחת הוורדאים. בנוסף יש 14 מינים של משפחת הסחלביים.
חרקים מצויים בשפע ותפוצתם רחבה. ההערכה כי בהר יש למעל ל-2,000 מינים של חרקים בגובה שבין 1,000 מטרים ל-3,061 מטרים, שמתוכם תועדו 486 מינים.
בהר נמנו 142 מינים של עופות השייכים ל-36 משפחות ב-16 סדרות.
גאולוגיה.
הר ווטאי שוכן בלב הקראטון של צפון סין, ובולטים בו כמה תכונות ומבנים גאולוגיים ייחודיים:
עמקים עמוקים בהר מהווים חתך אורך גאולוגי וחלון טבעי לחקר ההיסטוריה הגאולוגית. החוקרים הוכיחו שהר ווטאי נוצר בתקופה שבין לפני 2.7 ל-2.5 מיליארד שנים (על תהליך היצירה והתצורות שנוצרו במהלכו ראו פרק ההיסטוריה הגאולוגית).
סוגי הסלעים בהר מגוונים והמחשופים מפותחים. סלעי הגרניט מתור הנאוארכאיקון מורכבים מגרנודיוריט, גרניט מונוזוניטי ומעט גרניט טונליטי. הגרניט נוצר מהתכה חלקית של קרום בזלתי צעיר כחלק ממערכת קשת איים. עובי החגורה הירוקה בהר ווטאי מעל ל-4,000 מטרים, גילה בין לפני 2.7 ל-2.5 מיליארד שנים והרכבה: צפחות ירוקות, הורנבלנדה, פלגיוקלז, תצורת ברזל הפסים ועוד. החגורה הירוקה בהר ווטאי נוצרה בקשת האיים ובאגן גב קשת האיים והיא משמרת מרקמים ומבנים שמקורם בהתפרצות תת-ימית.
הגבול שבין הארכאיקון לפרוטרוזואיקון מסומן היטב בהר ווטאי באמצעות אי התאמה בת 80 מיליון שנים בין תצורת דוֹאוּצוּן לתצורת דונְגְיֵה, בין סיום תהליך האורוגנזה עקב ההתנגשות להתחלת התרוממות והחסיפה של הקראטון של צפון סין. התיעוד הסטרטיגרפי של עידן הפרוטרוזואיקון מיוצג חלקית על ידי חלקים מחבורת חבורת חוּטְווֹ (בין לפני 2.5 מיליארד שנים ללפני 1.8 מיליארד שנים).
בהר ווטאי יש שפע מאובנים המתעדים את ראשית החיים עלי אדמות. שפע מאובני סטרומטוליטים מצוים החל בתצורת דָאשְׁלִינְג (Dashiling) בתחתית ההר (בין לפני 2.5 מיליארד ל-1.9 מיליארד שנים) ועד תצורת טְייֵנְפֶּנְגְנָאו (Tianpengnao) בפסגה. בחבורת חוּטְווֹ נשמרו היטב סטרומטוליטים ואונקוליטים גדולים נדירים. המאובנים העתיקים ביותר של איקריוטים, בני 2.4 מיליארד שנים, נתגלו בתצורות דָאשְׁלִינְג וצִ'ינְגְשְׁצוּן (Qingshicun) של חבורת חוּטְווֹ. הופעת מאובנים של אצות והתאים האיקריוטים מציינים שריכוז החמצן באטמוספירה היה כ-1% מריכוזו כיום והתפתחות התאים האיקריוטים מעידה על הגידול בריכוז החמצן באטמוספירה ועל ירידה בריכוז הפחמן הדו-חמצני.
במהלך הרביעון עוצבו פני ההר בתהליכי סחיפה שנבעו מתנאי אקלים פיריגלציאליים שבהם קפיאה והפשרה תכופים יצרו צורות נוף פיריגלציאליות: מישורים סחופים, עמודי סלע, שדות של גושי סלע, זרי סלע (האחרונים בולטים בפסגה המרכזית), אגמים ובריכות. צורות הנוף נקשרו לאגדות ומיתוסים רבים, הבסיס הטבעי לתרבות הבודהיסטית. על כל חמש הפסגות יש שרידים מפעילות הקרחונים ברביעון.
היסטוריה.
היסטוריה גאולוגית.
ההיסטוריה הגאולוגית בת 2.7 מיליארד שנים של הר ווטאי נחלקת לארבעה שלבים:
היסטוריה אנושית.
הר ווטאי הוא אחד מארבעת ההרים הקדושים לבודהיזם בסין. בבודהיזם הסיני משמש כל אחד מארבעת ההרים כבודהימנדה (道場, בפין-יין dàocháng - דָאוצָ'אנְג), של אחד מארבעת הבודהיסטווה הגדולים. הר ווטאי הוא ביתו של מנג'וסרי (Mañjuśrī, בסינית 文殊 (Wénshū) – וֶנְשׁוּ), הבודהיסטווה של החוכמה. הר ווטאי שויך למנג'וסרי מזמנים קדומים. פאול ויליאמס כתב:
ווטאי היה ההר הראשון שזוהה כמקום משכנו של בודהיסטווה ולעיתים קרובות מתייחסים אליו כ"ראשון בין ארבעת ההרים הגדולים". ההר זוהה על בסיס פסקה ב"סוטרה אוואטמסאקה" (בסינית 華嚴經 (Húayán jīng) – חְווָאיֵן), המתארת את משכנם של בודהיסטוות רבים. בפרק זה נאמר שמנג'וסרי שוכן על "הר קר צלול" בצפון מזרח. פסקה זו היוותה מקור לזיהוי ההר ולמקור לשמו הנוסף "הר קר צלול" (סינית 清涼山 (Qīngliáng Shān) - צִ'ינְגְלְיָאנְג שָׁאן).
הבודהיסטים מאמינים שהבודהיסטווה מופיע לעיתים קרובות על ההר, כשהוא לובש צורה של עולי רגל פשוטים, נזירים, או לעיתים קרובות בדמות העננים בעלי חמשת הצבעים יוצאי הדופן. להר ווטאי יש גם קשר מתמשך לבודהיזם הטיבטי.
על פי הכרוניקה "רשומות הר צִ'ינְגְלְיָאנְג" שאסף המלומד הבודהיסטי גֶ'נְצֶ'נְג (Zhencheng) היה מקדש דָאפֿוּלִינְגְגְ'יוֹ (Dafulingjiu – על שם פסגה הנשר בהודו שבה בודהה הטיף פעם, כיום מקדש שְׂייֵנְטונְג), המקדש הבודהיסטי הראשון שנבנה בהר ווטאי, הפעיל עד היום והוא גם המקדש הגדול ביותר בהר. המקדש הוקם בהוראת הקיסר מינג (汉明帝, שלט 75-28) משושלת האן המזרחית בשנת 68 בתקופה שבה הגיעו שני מלומדים בודהיסטים מהודו לסין בהזמנת הקיסר.
בתקופת השושלות הדרומיות והצפוניות החלה פריחה של הבודהיזם בהר ווטאי כשקיסרים באו להר לחלוק כבוד לבודהיסטווה, והחלה מסורת של עלייה לרגל להר. בתקופה זו נבנו כ-200 מקדשים ומנזרים, ונזירים ונזירות רבים הצטרפו למסדרים על ההר.
התקופות של שושלת סווי ושושלת טאנג היו תור הזהב של הבודהיזם הסיני. הקיסר ון (שלט 604-581) הורה לבנות מקדשים על כל אחת מחמש פסגות ההר, ובהם לשכן את פסל מנג'וסרי. בנו, הקיסר יאנג עלה להר בקיץ 615 על מנת להימלט מחום הקיץ ולהתפלל. מרבית הקיסרים משושלת טאנג, למעט הקיסר ווּדְזונְג (שלט 846-840) שהיה טאואיסט ורדף את הבודהיזם, היו מאמינים אדוקים בבודהיזם של הר ווטאי. תשעה קיסרים משושלת טאנג, החל בקיסר טָאיְדְזונְג (שלט 649-626) וכלה בקיסר דֶדְזונְג (שלט 805-779) חוקקו צווים בנושא ההר. בין הצווים: צו שבו הורה הקיסר לנתיניו להתייחס אל ההר כאל "מקור הסגולות של האבות המייסדים", צווים שהורו על בניית מקדשים וגיוס נזירים, צו שפטר את ההר ממסים, וצו שהעמיד את כל הנזירים והנזירות הבודהיסטים בסין תחת השגחתו ושלטונו של המלומד הראשי בהר. בשיאה של שושלת טאנג פעלו בהר 360 מקדשים.
בתקופת שושלת טאנג הפך ההר לבודהימנדה לאסכולות שונות של הבודהיזם הסיני, וכונה "הארץ האלוהית" ו"בירת" הבודהיזם הסיני. נזירים מהודו, נפאל, סרי לנקה, קוריאה ויפן עלו לרגל להר על מנת להעתיק כתבי קודש ולחוות הארה. התרבות שהתפתחה בהר: כתבים, מוזיקה, פסלים וארכיטקטורה התפשטה לארצות בדרום ובמזרח אסיה. שמעו של ההר יצא למרחקים והוא הפך למקום קדוש, שווה ערך להר הנשר (גרידדהראז פארוואט) בהודו.
הבודהיזם של הר ווטאי המשיך להתפתח במהלך שושלות סונג ויואן. צו של הקיסר טָאיְדְזונְג משושלת סונג (שלט 997-976) הורה על בניית מקדש טָאיְפִּינְגְשִׂינְגְגְווֹ, ועל בניית אולם בגובה קומתיים במקדש מנג'וסרי שבו הוצבו פסלי מנג'וסרי. מספר המקדשים בהר הצטמצם בתקופה זו ל-70. הבודהיזם הטיבטי הגיע להר בתקופת שושלת יואן. הקיסרים צֶ'נְגְדְזונְג (שלט 1307-1294) ויִינְגְדְזונְג (שלט 1323-1320) עלו לרגל להר לסגוד למנג'וסרי. במהלך שושלת יואן נבנו בהר 12 מקדשים. הר ווטאי היה המקום הקדוש היחיד בסין שבו היה דו קיום הרמוני בין הבודהיזם הטיבטי והסיני.
התקופות של שושלת מינג ושושלת צ'ינג היו תור זהב נוסף של הבודהיזם בהר. מספר המקדשים בהר גדל שוב והגיע בתקופת שושלת מינג לשיא חדש של 104 מקדשים. הקיסר יונגלה (שלט 1424-1402), קיסר מינג השלישי, שלח את המלומד הטיבטי קרמה למקדש שיינטונג שחודש לכבודו ואף בנה לכבודו סטופה. הקיסר ואן-לי משושלת מינג (שלט 1620-1573) הורה לבנות את הפגודה הלבנה הגדולה לכבוד אימו. בתקופתו נבנה מנזר סוקחוואטי בהר ווטאי שבו למדו במקביל בודהיזם סיני וטיבטי. הקיסרים הראשונים של שושלת צ'ינג העריכו מאוד את פולחן מנג'וסרי. החל בקיסר שונג'ה, הקיסר השלישי משושלת צ'ינג, השתמשו הקיסרים באסכולת הבודהיזם המכונה "אסכולת הכובעים הצהובים" על מנת להדק את הקשר בין מונגוליה לקיסרות. הקיסרים קאנגשי וצ'יינלונג עלו כמה פעמים להר. בשיא התקופה היו בהר 122 מקדשים ומנזרים: 25 של הבודהיזם הטיבטי ו-97 של הבודהיזם הסיני.
בשלהי תקופת שושלת צ'ינג ועד השנים הראשונות של הרפובליקה הסינית חלה הידרדרות הדרגתית בפולחן הבודהיזם בהר בשל חוסר הביטחון החברתי. מאז הקמת סין העממית ב-1949 נחקקו צווים וכללים שנועדו להגן על המורשת הדתית של ההר.