העולם התרבותי המתואר בספר הוא עולם אמריקני עירוני, והוא כולל אירועים כ"תעלול או ממתק" בליל כל הקדושים, קניית מתנות בחג המולד, בחירות לתפקיד גזבר הכיתה והצגת הקוסם מארץ עוץ על ידי ילדי בית הספר.
ויליאם ס. גילברט
לייב שרייבר
אייזק לייב שרייבר (באנגלית: Isaac Liev Schreiber; נולד ב-4 באוקטובר 1967) הוא שחקן, מדבב, קריין, תסריטאי, במאי ומפיק קולנוע אמריקאי-יהודי. ידוע בעיקר בשל משחקו בסדרת סרטי האימה "צעקה", בסרט "" בתור ויקטור קרין, ובסדרת הטלוויזיה "ריי דונובן" בתור ריי דונובן. זוכה פרס טוני לשנת 2005 על משחקו במחזה "גלנגרי גלן רוס".
ביוגרפיה.
שרייבר נולד בסן פרנסיסקו שבקליפורניה, להת'ר ("מילגרם" במקור) וטל קרול שרייבר, שחקן תיאטרון ובמאי. אביו נוצרי פרוטסטנטיואימו יהודייה.
אימו קראה לו על שמו של הסופר המועדף עליה, לב טולסטוי, בעוד אביו טען שהוא נקרא על שם הדוקטור שהציל את חייה של אימו. כששרייבר היה בן שנה, עברה משפחתו לקנדה. אך בגיל חמש, לאחר שהוריו התגרשו, הוא עבר עם אימו לניו יורק. לשרייבר אחות למחצה וארבעה אחים למחצה, וביניהם השחקן פבלו שרייבר (אביהם משותף).
ב-1992 סיים שרייבר את לימודיו בבית הספר ייל לדרמה שבאוניברסיטת ייל. בנוסף, למד גם באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון. במקור הוא רצה להיות תסריטאי, אך לבסוף שינה את דעתו ובחר במשחק.
קריירה.
בקולנוע.
בתחילת הקריירה שלו קיבל שרייבר תפקידים משניים בסרטים עצמאיים, עד לפריצתו הגדולה בטרילוגיית ה"צעקה", שם שיחק בתפקיד קוטון ווירי, שהופלל ברצח. הצלחת הטרילוגיה פתחה לשרייבר את האפשרות לשחק במספר סרטים עתירי תקציב.
בתחילת שנות האלפיים שיחק במספר סרטים מצליחים בהם: "ההוריקן (1999), "המלט" (2000), "צעקה 3" (2000) ו-"כל הפחדים כולם" (2002).
בשנת 2004 שיחק בגרסה המחודשת לסרט "השליח ממנצ'וריה", שביים ג'ונתן דמי, ועל תפקידו זה היה מועמד לפרס סאטורן לשחקן המשנה הטוב ביותר. ב-2006 שיחק בסרט האימה "אות משמיים" שהוא חידוש לסרט המצליח משנת 1976, באותה שנה, הופיע בסרט "הצעיף הצבעוני". בשנת 2008 שיחק בסרט "התנגדות", בו לפי דברי המבקרים ביצע את ההופעה הטובה ביותר שלו על המסך. בשנת 2009 כיכב שרייבר בסרט "" כסייברטות'. ב-2010 שיחק בסרט "סולט" בתפקיד הסוכן טד ווינטר לצד אנג'לינה ג'ולי.
כתסריטאי, החל שרייבר לכתוב תסריט על יחסיו עם סבו האוקראיני, הפרויקט ננטש, לפי הניו יורק טיימס, כששרייבר קרא את הספר "הכל מואר" של הסופר ג'ונתן ספרן פויר והחליט שמיסטר פויר עשה עבודה טובה יותר. הסרט "הכל מואר" ששרייבר כתב וביים ובכיכובו של אלייז'ה ווד יצא לאקרנים בשנת 2005 וקיבל ביקורות פושרות-עד-חיוביות.
בשנת 2006 קיבל שרייבר הזמנה להצטרף אל האקדמיה האמריקאית לקולנוע.
בשנת 2018 דיבב את דמותו של ספוטוס בסרט "אי הכלבים" שביים וס אנדרסון, ודיבב את דמותו הדמיונית של נבל-העל קינגפין בסרט "". בשנת 2019 שיחק בסרט "יום גשום בניו יורק", קומדיה רומנטית שכתב וביים וודי אלן.
בשנת 2021 לוהק לסרטה של פאולה אורטיז "מעבר לנהר ואל בין העצים" המבוסס על הספר באותו שם מאת ארנסט המינגוויי.
בטלוויזיה.
בשנת 1995 שיחק במיני-סדרת הדרמה התקופתית "בנות הבאפלו" ברשת CBS, בתפקיד קטן, לצידן של אנג'ליקה יוסטון ומלאני גריפית'. בשנת 1999 לוהק שרייבר לסרט הטלוויזיוני של HBO, "אר קיי או 281" בתור אורסון ולס הצעיר. משחקו בסרט הביא לו מועמדויות לפרס אמי ופרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה לשנת 2000. בשנת 2005 שיחקה את אוליסיס פורד, עובד סוציאלי בסרט הטלוויזיוני "בלוז בלקאוונה", אשר מבוסס על מחזה באותו שם מאת רובן סנטיאגו האדסון.
בשנת 2007 הצטרף כדמות אורחת לעונה השביעית של סדרת המשטרה "CSI: זירת הפשע" כמייקל קפלר, מפקח מטעם הCSI, דמות אשר השתתפה במשך ארבעה פרקים.
החל משנת 2013 מככב שרייבר בסדרת הפשע של רשת שואוטיים "ריי דונובן" בתפקיד הראשי, על משחקו בסדרה הועמד שרייבר לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה במשך 4 שנים רצוף בשנים 2014–2017, והיה מועמד לפרס אמי לשחקן ראשי בסדרת דרמה בשנים 2015, 2016 ו-2017
בתיאטרון.
בשנת 1998 שיחק במחזה "סימבלין" של שייקספיר. הניו יורק טיימס קרא להופעתו "גילוי מפתיע" וסיים את הכתבה עם האמירה "עוד שייקספיר, מיסטר שרייבר." שנה לאחר מכן שיחק בתפקיד מינורי במחזה "המלט". בשנת 2000 שיחק את לארטס ב"המלט", גרסה מודרנית למחזה. בשנת 2002 כיכב במחזה אוף ברודוויי "The Mercy Seat" של ניל לביוט, לצד סיגורני ויבר שזכה להצלחה רבה. באביב 2005 שיחק בחידוש למחזה של דייוויד מאמט זוכה פרס פוליצר "גלנגרי גלן רוס", כריצ'רד רומא. עקב משחקו במחזה זה, זכה שרייבר בפרס טוני להופעה הטובה ביותר של שחקן ראשי במחזה. ב-2006 הוא שיחק במחזה "מקבת'" לצד ג'ניפר אילי בתיאטרון דלקורטה. בשנת 2007 שיחק בהפקה מחודשת של המחזה "שיחות לילה", ועל תפקידו היה מועמד בשנית לפרס טוני להופעה הטובה ביותר של שחקן ראשי.
בשנת 2010 שיחק בהפקה של תיאטראות ברודוויי "מראה מעל הגשר" של המחזאי ארתור מילר, ועל משחקו היה מועמד בשלישית לפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה, וזכה בפרס דרמה דסק לשחקן מצטיין במחזה לאחר שגבר על ג'וד לאו, כריסטופר ווקן, אדי רדמיין ואלפרד מולינה. בשנת 2016 שיחק במחזה "יחסים מסוכנים", בתיאטרון בוט של ברודוויי, בתפקיד הקרבן של ולמונט, במחזה גם שיחקו דומיניק וסט וג'נט מק'תיר.
חיים אישיים.
שרייבר היה נשוי לשחקנית נעמי ווטס (שלצידה הופיע בסרט "הצעיף הצבעוני") לאחר שהיו במערכת יחסים מאז 2005. להם שני בנים, אלכסנדר פיט (2007) וסמואל קאי (2008). בספטמבר 2016 הודיעו על פרידתם, לאחר 11 שנות זוגיות.
ב-2016 בראיון שרייבר נשאל לגביי קמפיין ה-BDS ואמר "חרם על ישראל הוא בושה וחרפה", וציין שהוא רוצה לבקר בארץ בשנית לאחר שבעבר אף השתתף עם משפחתו בנטיעות של קק"ל.
בנוסף ב-2016 בגאלה חגיגית קיבל שרייבר פרס מיוחד על שימור השפה והתרבות היהודית. לאחר מכן, הוא סיפר על סבו שדיבר אליו ביידיש. בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 תמך במועמד לנשיאות ברני סנדרס.
בניין אב מכתוב אחד
לרכב על הלוויתן
לרכוב על הלווייתן
רמכ&quot;א
אוסוואלד רופאייזן
דוד אוסוולד רופאייזן
אוסוולד רופאייזן
פרה-דרדנוט
פְּרֶה-דְרֶדְנוֹט (מאנגלית: Pre-dreadnought) הוא כינוי לשלב בהתפתחותן של אוניות מערכה, בעיקר בין השנים 1890 עד 1905. אוניות המערכה פרה-דרדנוט התפתחו מאוניות מחופות שריון (Ironclad) שנבנו בעשורים שלפני כן; הן נבנו מפלדה, והיו מוגנות במעטה שריון. חימושן כלל תותחים ימיים כבדים בצריחים, יחד עם סוללות של תותחים משניים ואף שלישוניים. הן הונעו במנועי קיטור מונעים בפחם.
תקופת אוניית המערכה פרה-דרדנוט התאפיינה גם במעבר לתכנון מסודר על פי הגיון ברור, שהיה משותף לרוב הציים בעולם המערבי. זאת, בניגוד לתקופה הקודמת, שבה נבנו עשרות טיפוסי אוניות מערכה עטויות שריון, כל אחת עם הגיון שונה מחברתה. בתקופת אוניות הפרה-דרדנוט התקבל עקרון תכנון מסוים (כפי שיפורט להלן) שבעקבותיו נבנו תריסרי אוניות. תקופה זו התאפיינה גם בכניסתם של כוחות ימיים חדשים לזירה, כמו גרמניה, יפן, וארצות הברית, בצד התעצמותם של הכוחות הימיים המסורתיים, שהעיקריים שבהם היו בריטניה, צרפת, ורוסיה. הקרב הימי העיקרי בתקופת הפרה-דרדנוט היה קרב צושימה, בין הצי היפני לצי הרוסי, שהתרחש ב-27 במאי 1905.
ב-1906 השיקה בריטניה אוניית מערכה מהפכנית בשם אה"מ דרדנוט. אונייה זו הייתה שונה בתצורת החימוש העיקרי שלה ובמערכת ההנעה שלה, ולמעשה הפכה את כל אוניות המערכה שהיו קיימות עד אז למיושנות. השינוי שעשתה השקת הדרדנוט היה כה מהפכני, עד שכל האוניות שנבנו אחריה, על פי הדגם שלה, בכל ציי העולם, נקראו "דרדנוט"; כל אוניות המערכה שנבנו לפניה, על פי התפיסה המיושנת יותר, נקראו "פרה-דרדנוט". למרות שהיו מיושנות, מילאו אוניות מערכה פרה-דרדנוט תפקיד חשוב במלחמת העולם הראשונה, וכמה מהן אף שרדו עד מלחמת העולם השנייה.
התפתחות.
אוניות המערכה פרה-דרדנוט התפתחו מאוניית המערכה מחופות השריון (Ironclad Battleship). אוניות המערכה מחופות השריון הראשונות היו למעשה אוניות קו שעל דופנותיהן הותקן שריון. היו להן שלושה תרנים, וחימוש זהה לזה שנשאו אוניות הקו שלפניהן. בהשפעת אוניות התותחים שלחמו במלחמת האזרחים האמריקנית, המוניטור והוירג'יניה, הושקה ב-1867 האונייה הבריטית קרברוס, שהייתה דומה בהרבה לאוניות הפרה-דרדנוט העתידיות: היא הייתה בעלת צריחי תותחים ובה ארבעה תותחים כבדים, בקדמת האונייה ובירכתיה. האונייה הונעה בקיטור; כלקח מן האוניות האמריקניות שסיפונן היה שטוף במים רוב הזמן, בשל ה הנמוך מאוד שלהן, הוגבה החלק המרכזי של האונייה מן המים ושם מוקמו התותחים וגשר הפיקוד. ואולם, האונייה עדיין לא הייתה יכולה להפליג בים הפתוח, מכיוון שרוב הסיפון נשטף במים ותכונות ההפלגה של האונייה היו גרועות מאוד. בשל כך העדיפו הציים השונים בעולם להמשיך ולבנות אוניות בעלות תרנים ובולט גובה, שהיו יכולות להפליג בים הפתוח; החימוש נותר במקומו המסורתי, היינו לאורך צידי האונייה.