Acacia gregorii, מין של עץ שיטה, שהוגדר לראשונה באזור פילברה במהלך המשלחת בשנת 1861, נקרא לכבודו.
הטפיירצ'ה
הטפיירצ'ה (בהונגרית: Hetefejércse) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית הטפיירצ'ה קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-351 תושבים בשנת 1990 עד 257 תושבים בשנת 2020.
הכפר הוקם בשנת 1977 מחיבור של שני כפרים הטה (Hete) ופיירצ'ה (Fejércse).
יהודי הטפיירצ'ה.
יהודי הטה.
יהודים חיו בהטה בתקופות זמן שונות עד להירצחם בשואה.
יהודי פיירצ'ה.
יהודים חיו בפיירצ'ה בתקופות זמן שונות עד להירצחם בשואה.
הטה
פיירצ'ה
Making Music
Making Music (בתרגום חופשי: מנגן; מילולית: מייצר מוזיקה) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמר-יוצר האמריקאי ביל וית'רס, שיצא בשנת 1975. בבריטניה פורסם האלבום בשם "Making Friends". זהו אלבום מוזיקת נשמה ופאנק המתקמד, בדומה לאלבומיו האחרים של וית'רס, בחייו של גבר שחור ממעמד הביניים האמריקאי מנקודת מבטו, ועוסק בנושאים כמו מערכות יחסים, יחסי מין, מוות, אהבה וקושי.
האלבום התקבל בביקורות טובות, אם כי לא כמו אלבומיו הקודמים, Still Bill, +'Justments או Just as I Am. האלבום הגיע למצעדי אלבומים שונים, כולל מקום 81 במצעד הבילבורד הוט 100 ומקום 7 במצעד שירי ה-R&amp;B/היפ-הופ. במהדורה השנייה שיצאה לאלבום בסוף שנת 1976 הגיע האלבום למקום 37.
מתוך האלבום יצאו שני סינגלים, "I Wish You Well" (בעברית: "אני מאחל לך טוב") שהגיע למקום ה-54 במצעד שירי ה-R&amp;B/היפ הופ, ו-"Make Love To Your Mind" שהגיע למקום ה-10 באותו מצעד ולמקום 76 במצעד הבילבורד הוט 100.
הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית לצרפת
בל-בואינג V-22 אוספרי
מועדון כדורגל חולון ירמיהו
מועדון כדורגל חולון ירמיהו או מ.כ. חולון ירמיהו היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר חולון, אשר משחקת, נכון ל-2021, בליגה א' דרום. הקבוצה הוקמה ב-2014 ומאז 2017 משחקת בליגה א'.
היסטוריה.
בעבר היו קיימות מספר קבוצות בולטות המייצגות את העיר חולון: משנות ה-40 ועד שנות ה-80 הבולטת שבהם הייתה הפועל חולון. ב-1985 התמזגה הפועל חולון עם צפרירים חולון שהוקמה בשנות ה-70 ושיחקה בליגות הנמוכות יותר, להקמת קבוצת הפועל צפרירים חולון שעלתה תוך שנתיים עד לליגה הבכירה, שם שיחקה הקבוצה לסירוגין במשך עונות בודדות בכל פעם, עד לשנות ה-2000, אז ירדה הקבוצה לליגה הארצית ומשם התדרדרה עד לליגות א' וב'.
בשנת 2014 אנשי העסקים איציק ששון ועופר דליאן, שהיו גם הספונסרים של קבוצת כדורגל החופים עירוני חולון ששיחקה בליגה הישראלית בכדורגל חופים, ייסדו קבוצת כדורגל נוספת בעיר בשם מועדון כדורגל יניב חולון ("מ.כ. חולון"). מטרת הקבוצה הייתה ניסיון להחזיר למודעות את קבוצת העבר הפועל חולון, אך נאסר עליה לכנות את עצמה בשם זה מכיוון שזכויות על השם השתייכו להפועל צפרירים חולון שעדיין התקיימה. מדי הקבוצה וסימלה היו בצבעי סגול וצהוב, בהשראת צבעי קבוצת הכדורסל הבכירה של העיר, הפועל חולון. בתום עונתה הראשונה בליגה ג' עלתה יניב חולון לליגה ב'. אולם במקביל בתום עונת ירדה קבוצת צפרירים חולון לליגה ג', ובפגרת הקיץ בוצע איחוד של צפרירים חולון עם מ.כ. חולון שהייתה אז בליגה ב' ועל כן הקבוצה המאוחדת ששמה היה הפועל צפרירים חולון יניב והיא שיחקה בליגה ב'. צבעי הקבוצה המאוחדת היו סגול וצהוב, צבעיה של מ.כ. יניב חולון. הקבוצה הצליחה לעלות לליגה א' בעונת , אולם האיחוד פורק בסיום עונה זו, כאשר יניב חולון עלתה לליגה א', וצפרירים חולון הוקמה מחדש והחלה את דרכה מחדש בליגה ג'.
בשלוש השנים הראשונות להקמתה נקראה הקבוצה על שמו של יניב זיתוני, בנו של מחזיק תיק הספורט בעיריית חולון, קובי זיתוני. בשנת 2017 שינתה הקבוצה את שמה למועדון כדורגל חולון ירמיהו על שמו של כוכב העבר החולוני ומי שהיה עוזר מאמן הקבוצה, חיים ("הסילון") ירמיהו, שהלך לעולמו ממחלה קשה ב-2016.
בר לסבי
בר לסביות
קלריס בקט
קלריס בקט (באנגלית: Clarice Beckett ;21 במרץ 1887 - 7 ביולי 1935) הייתה אמנית אוסטרלית וחברה מרכזית בתנועת הטונליזם האוסטרלית.
ראשית חייה.
בקט נולדה בקסטרטון, ויקטוריה, בתם של ג'וזף קליפן בקט (1852–1936), מנהל בנק, ואשתו אליזבת קייט, לבית בראון (1855–1934). סבה היה ג'ון בראון, אמן בניין סקוטי שתכנן ובנה את קומו האוס וגניו בדרום יארה, ויקטוריה.
בקט למדה במכללת קווינס, בלאראט עד שנת 1903, שם גילתה יכולת ציור חזקה וגם כתבה מחזה, שהוצג על ידי התלמידים. היא גילתה יכולת אמנותית ולקחה שיעורים פרטיים בציור בפחם בבלאראט. לאחר שעברה משפחתה לגור בדרום יארה, היא סיימה את שנת הלימודים האחרונה שלה בבית הספר לבנות, מרטון הול הסמוך. בשנת 1914 היא למדה בבית הספר של הגלריה הלאומית במלבורן, וסיימה שלוש שנות לימוד לפני שהמשיכה את לימודיה אצל מקס מלדרום, ושיננה את התיאוריות שהפכו לגורם מרכזי בתרגול האמנותי שלה.
בשנת 1919 עברו הוריה מבנדיגו לפרבר של מלבורן, וכשבריאותם התדרדרה, נטלה בקט אחריות על הבית שהכתיבה למעשה את שארית חייה, והגבילה מאוד את העשייה האמנותית שלה. בקט יכלה לצאת רק עם עלות השחר והדמדומים לצייר מכיוון שרוב יומה הושקע בטיפול בהם.
יצירה.
בקט מוכרת כאחת האמנים המודרניסטיים החשובים ביותר באוסטרליה. בסקירתו על התערוכה הראשונה מבין שתי התערוכות שנערכו בגלריה רוזלינד האמפרי בשנים 1971 ו -1972, תיאר פטריק מקוקי את בקט כמודרניסטית יוצאת דופן, בגלל "השיטוח של המשטחים בציוריה". למרות כישרון ציור דיוקנאות והערכה ציבורית גבוהה על ציורי טבע הדומם שלה, הנושא המועדף על ידי המורה שלה מקס מלדרום, בקט העדיפה את התהליך של ציור נופים בחוץ. היא ציירה בעקביות ובחרצות נופי ים וחופים, סצנות כפריות ופרבריות, לעיתים קרובות אפופות בהשפעות האטמוספירה של בוקר מוקדם או ערב.
קנדיס ברוס מתארת כי בציוריה יש ​​"תחושה של מלנכוליה נוכחת תמיד: פגיעות מעורבבת עם רוגע שמורגשים בעיקר על רקע פרטי חייה של האמנית." נושאיה נמשכו לעיתים קרובות. מאזור Beaumaris, שם התגוררה בחלק האחרון של חייה. היא הייתה אחת הראשונות בקבוצתה שהשתמשה בעגלת ציור, או כן ציור נייד כדי להקל על הצביעה בחוץ במקומות שונים.
הכרה.
באמצע שנות השלושים לחייה הבהירה בקט את מטרותיה האמנותיות בקטלוג המלווה את התערוכה השנתית השישית של עשרים ציירי מלבורן בשנת 1924: לתת ייצוג כנה ואמיתי של חלק מיופיו של הטבע, ולהראות את קסם האור והצל, אותו אני מנסה ליצור בגוונים נכונים כמה שיותר את האשליה המדויקת של המציאות.
בשנת 1925, מבקר האמנות של "מלבורן הראלד" ג'יימס ס. מקדונלד, שבז לכל מודרניזם החל מפול סזאן, העדיף, את ציורי הפרחים שבקט ראה בהם נחותים בהשוואה לנופיה.
כמו בני זמנה נשים אמניות, בקט התמודדה עם דעות קדומות ניכרות מצד אמנים גברים שמרניים. אבל מקס מלדרום, שהתייחס כבר בשנת 1939 על קבלת פרס ארצ'יבלד על ידי נורה הייסן, הביע את דעתו על יכולתן של נשים להיות אמניות גדולות. "גברים ונשים בנויים בצורה שונה. נשים קשורות יותר לדברים הפיזיים של החיים, ולצפות מהם שיעשו דברים מסוימים באותה מידה כמו גברים זה מטורף [...] אמן גדול צריך לנסוע בדרך עצמאית. הוא נהיה גדול רק על ידי התאמצות מתמדת עד גבול כוחו. אני מאמין שחיים כאלה אינם טבעיים ובלתי אפשריים עבור נשים." גישה דומה העניק גם ביחס לתלמידתו האהובה בקט, למרות זאת לאחר מותה אמר כי "בקט ביצעה עבודה שכל עם צריך להיות גאה בה."
במהלך חייה לא נרכשו עבודות של בקט לאוסף ציבורי, אם כי כמעט בכל גלריה אוסטרלית גדולה ישנן דוגמאות מעבודתה.
מוות.
בזמן שציירה את הים מול ביומאריס במהלך סערה בשנת 1935, חלתה בקט בדלקת ריאות ומתה ארבעה ימים לאחר מכן, בת 48, בבית חולים בסנדרינגהאם. היא נקברה בפארק הזיכרון של צ'לטנהאם.
מורשת.
תערוכת זיכרון גדולה אורגנה על ידי אחותה של בקט ואביה בשנת 1936 באתנאום. בשנת 1971 אחותה של בקט התריעה על טרגדיה יותר מ -2,000 מיצירותיה הושארו נטושים בסככת חציר פתוחה ליד בנלה. רובם לא היו ניתנים לשימור.
במהלך 1999 ו -2000, נערכה תערוכה רטרוספקטיבית מכמה מהציורים שנותרו ואורגנה על ידי מוזיאון איאן פוטר לאמנות, אוניברסיטת מלבורן.
מועדון כדורגל ירמיהו חולון
הסכם שביתת הנשק בין הקיסרות הגרמנית למדינות ההסכמה
הסכם שביתת הנשק בין הקיסרות הגרמנית ומדינות ההסכמה המכונה גם "הסכם שביתת הנשק של קומפיין" היה הסכם שביתת נשק, שנחתם בקרון הרכבת של קומפיין, שביער קומפיין. ההסכם סיים את מלחמת העולם הראשונה והיה ההסכם האחרון שנחתם בין מדינות ההסכמה לבין היריב האחרון שנותר להם, האימפריה הגרמנית. ההסכם נחתם ב-11 בנובמבר 1918 בשעה 5:45 בבוקר על ידי גנרליסימו של צבאות מדינות ההסכמה, פרדיננד פוש.
ההסכם נכנס לתוקף בשעה 11:00 של אותו יום. התנאים בהסכם הוכתבו בעיקר על ידי פוש וכללו הפסקת פעולות האיבה ההדיות, נסיגת הכוחות הגרמנים מחבל הריין, שחרור שבויי מלחמה, קרקוע המטוסים וספינות המלחמה הגרמניים. מלבד זאת הוחלט לא לשחרר שבויים גרמנים ולא להרפות את המצור הימי על גרמניה.
על אף ששביתת הנשק הזו סיימה את הלחימה בחזית המערבית, הוחלט להאריך שלוש פעמים את תוקף ההסכם, עד שנחתם חוזה ורסאי ביוני 1919.
רקע.