האנרכיסט הרוסי פיוטר קרופוטקין ראה במושג "הישרדות הכשירים ביותר" מושג שמבטא תמיכה בשיתוף פעולה ולא בתחרות. בספרו "Mutual Aid: A Factor of Evolution" הוא הציג ניתוח שהוביל למסקנה שהכשירים ביותר לא בהכרח היו הטובים ביותר בתחרות באופן אינדיבידואלי, אלא לעיתים קרובות חברי הקהילה שהפגינו עבודה משותפת באופן הטוב ביותר. הוא הגיע למסקנה הבאה:בעולם החי ראינו שרובם המוחלט של המינים חיים בחברות, וכי הם משתפים פעולה בצורות הטובות ביותר לשם מאבק על החיים: את הביטוי "מאבק על החיים" יש להבין במובן הדרוויניסטי הרחב שלו: לא כמאבק על אמצעי הקיום בלבד, אלא כמאבק נגד כל התנאים הטבעיים המקשים על המין. מיני בעלי חיים שבהם מאבק הפרט הצטמצם לגבולותיו הצרים ביותר, ובהם תרגול העזרה ההדדית השיג את ההתפתחות הגדולה ביותר, הם תמיד הרבים ביותר, המשגשגים והפתוחים ביותר להתקדמות נוספת.בהחלת תפיסה זו על החברה האנושית הציג קרופוטקין עזרה הדדית כאחד הגורמים הדומיננטיים של האבולוציה, והשני נובע מאליו מכך:בתרגול העזרה ההדדית, שאותה אנו יכולים לתארך אל ראשית האבולוציה, אנו מוצאים לפיכך את המקור החיובי והבלתי מעורער של תפיסותינו האתיות; ואנחנו יכולים לאשר כי בהתקדמות האתית של האדם, לתמיכה הדדית ולא למאבק הדדי היה החלק המוביל. בהשלכותיה הרחבות, אפילו בזמן הנוכחי, אנו רואים בה [בעזרה ההדדית] גם את הערובה הטובה ביותר להתפתחות נעלה יותר של הגזע שלנו.
טאוטולוגיה.
לעיתים נטען כי "הישרדות הכשירים ביותר" היא טאוטולוגיה. הנימוק הוא שאם משתמשים במונח "כשיר" בתור "זה שניחן במאפיינים פנוטיפיים המשפרים את סיכויי ההישרדות וההתרבות" (כפי שספנסר הבין זאת), אפשר פשוט לשכתב את "הישרדותם של הכשירים" ל"הישרדותם של אלה שמצוידים יותר לשרוד". יתר על כן, הביטוי "אכן" הופך לטאוטולוגיה אם משתמשים בהגדרה המקובלת ביותר של "כשירות" בביולוגיה המודרנית, כלומר הצלחה ברבייה עצמה (ולא בכל מערך כלשהו של תכונות המסייע להצלחה רבייתית זו). לפעמים משתמשים בנימוקים אלה כדי לטעון שכל תורת האבולוציה של דרווין על ידי הברירה הטבעית היא ביסודה טאוטולוגית, ולכן נטולת כל כוח הסבר.
עם זאת, הביטוי "הישרדות הכשירים ביותר" (שמוצג בפני עצמו ולפיכך מחוץ להקשרו) נותן תיאור מאוד לא שלם של מנגנון הברירה הטבעית. הסיבה היא שהביטוי לא מזכיר דרישת מפתח של הברירה הטבעית – "תורשה". הביטוי "הישרדות הכשירים ביותר", כשלעצמו, הוא טאוטולוגיה אם כשירות מוגדרת על ידי הישרדות ורבייה, אבל הצגת האבולוציה כמנגננון שכולל רק הישרדות ורבייה, היא הצגה חלקית ושגויה. האבולוציה היא מנגנון שכולל, מעבר לרבייה, גם וריאציות "נורשות" וברירה טבעית ביניהן.
אם תכונות תורשתיות מסוימות מגדילות את סיכויי ההישרדות וההתרבות של נושאיהן, נובע מכך כי אותן תכונות המשפרות את ההישרדות והרבייה יגדלו בתדירות גוברת לאורך הדורות. זה מה שמכונה "אבולוציה על ידי הברירה הטבעית". אם התכונות המובילות להצלחה דיפרנציאלית בפוריות אינן תורשתיות, לא תתרחש שום אבולוציה משמעותית, בין אם תתקיים "הישרדות הכשירים ביותר" או לא. אם שיפור בהצלחת הרבייה נגרם מתכונות שאינן תורשתיות, אין שום סיבה שתכונות אלה יתרבו באוכלוסייה לאורך הדורות. הברירה הטבעית אינה קובעת פשוט כי "אלה ששורדים שורדים" או ש"המתרבים הם שמתרבים"; אלא היא קובעת כי "אלה ששורדים מתרבים "ולכן" מפיצים תכונות "תורשתיות" שהשפיעו על הישרדותם ועל הצלחת הרבייה שלהם". הצהרה זו אינה טאוטולוגית: היא תלויה בהשערה הניתנת לבדיקה כי קיימות אכן וריאציות תורשתיות המשפיעות על כשירות גופנית (השערה שאוששה במחקרים רבים).
מומה פון סידוב הציע הגדרות נוספות ל"הישרדות הכשירים ביותר" שעשויות להניב משמעות שניתנת לבדיקה באופן ביולוגי, וגם בתחומים אחרים שבהם תהליכים דרוויניים היו בעלי השפעה. עם זאת, יהיה צורך בזהירות רבה כדי להפריד בין טאטולוגיות לבין היבטים הניתנים לבדיקה. "מעבר מרומז בין פרשנות שניתנת לבדיקה לפרשנות שאינה ניתנת לבדיקה יכול להיות טקטיקה פסולה להפיכת הברירה הטבעית לבלתי ניתנת להעמדה במבחן מדעי ... וזאת תוך כדי יצירת הרושם השגוי, לפיו מביע הפרשנות עוסק בהשערות שאפשר לבחון".
מייסד אגודת הספקנים (Skeptic Society) ומפרסם המגזין "סקפטי", מייקל שרמר, מתייחס לבעיית הטאוטולוגיה בספרו "למה אנשים מאמינים בדברים משונים" ("Why People Believe Weird Things") משנת 1997, בו הוא מציין שאף על פי שטאוטולוגיות הן לפעמים תחילתו של המדע, הן לעולם אינן הסוף, וכי עקרונות מדעיים כמו הברירה הטבעית ניתנות לבדיקה והפרכה בזכות כוח הניבוי שלהם. שרמר מציין, לדוגמה, כי גנטיקה של אוכלוסיות מדגימה במדויק מתי הברירה הטבעית תשפיע על האוכלוסייה. שרמר מציין שאם מאובנים הומינידיים היו נמצאים באותן שכבות גאולוגיות כמו טרילוביטים, זו תהיה עדות נגד הברירה הטבעית.
סנטינל וואן
סנטינל וואן (באנגלית: SentinelOne) היא חברה ציבורית ישראלית-אמריקאית הפועלת בתחום הגנת סייבר.
היסטוריה.
החברה הוקמה בשנת 2013 על ידי אהוד שמיר, תומר ויינגרטן (מנכ"ל החברה) ואלמוג כהן.
החברה מעסיקה מעל ל-1,000 עובדים במשרדיה במאונטיין ויו, תל אביב (בחברה הבת "סנטינל לאבס ישראל"), בוסטון, טוקיו, סינגפור, אמסטרדם וקוריאה הדרומית. תומר ויינגרטן משמש מנכ"ל, ניק וורנר סמנכ״ל תפעול, דייב ברנהראדט סמנכ״ל כספים, דניאל ברנרד סמנכ״ל שיווק, ערן אשכנזי מנהל את תחום השירותים, אסף אמיר מנהל את קבוצת המחקר ושרון אלמשלי את התמיכה הטכנית.
החברה מפתחת ומוכרת מוצרי סייבר לאבטחת תחנות קצה (Endpoint security), האינטרנט של הדברים (IoT Devices) ומחשוב ענן. הטכנולוגיה שמפתחת החברה מבוססת על בינה מלאכותית (AI) שמזהה איומי סייבר מתקדמים על פי התנהגות התוקפים. מוצרי החברה זכו להכרה במחקרי שוק של חברת גרטנר, Forrester, SE Labs ושל - MITRE ATT@CK.
בשנת 2021 סנטינל וואן רכשה את Scalyr החברה פיתחה טכנולוגיה שמאפשרת בניית אגמי נתונים (Data Lakes) שמכילים את כל סוגי המידע ויודעת לבצע שאילתות מורכבות במהירות.
בשנת 2021 הפכה סנטינל וואן לנותנת חסות לקבוצת הפורמולה 1 של חברת אסטון מרטין.
חוקרי מודיעין הסייבר של החברה חשפו קמפיין סייבר איראני בשם ״Agrius" שכוון נגד גופים בישראל.
חוקרי הסייבר של החברה חשפו פרצות אבטחה קריטיות במחשבי דל, שהיו קיימות יותר מעשור ומסכנות מיליוני מחשבים ברחבי העולם.
במאי 2021 זכתה החברה במקום רביעי ברשימת CNBC Disruptor 50 - החברות הפרטיות שמשנות את העולם.
בחודש יוני 2021 צירפה החברה כיועץ את כריס קרבס, המנהל לשעבר של סוכנות הסייבר CISA.
ב-30 ביוני 2021 הפכה החברה לציבורית כשהתחילה להיסחר ב NYSE תחת הסימול ״S״.
גיוס הון.
החברה גייסה עד היום כ-695.6 מיליון דולר בשישה סבבי גיוס. בין משקיעי החברה SequoiaCapital, Tiger Global Management, Third Point Ventures, Insight Partners, Granite Hill CapitalPartners, Redpoint Ventures, Qualcomm Ventures, ואחרים. על פי סבב הגיוס שנערך בנובמבר 2020, שווי החברה עמד של 3.1 מיליארד דולר. ב-30 ביוני 2021 גייסה החברה מיליארד דולר בהנפקה הראשונית הגבוהה ביותר בבורסה לניירות ערך בניו יורק, לפי שווי חברה של 9 מיליארד דולר.
סליק ועדי (גבעתיים)
סליק ועדי הוא סליק שהוקם על ידי ארגון ההגנה מתחת לביתו של חבר הארגון, ישראל ועדי, ברחוב ז'בוטינסקי 48 שבגבעתיים. לצורך הבנייה ניצלו בוני הסליק מערה שנחצבה בעבר במורדות גבעת קוזלובסקי. הסליק שימש בעיקר לאחסנת נשק עתודה של ההגנה. לאחר מלחמת העצמאות נשארו כלי נשק בסליק אולם בגלל מצבו הבטיחותי הוא לא נפתח עדיין לקהל.
רקע.
ארגון ההגנה, שקם ב-1920 החל לבנות סליקים כדי לאגור נשק מגן וזאת כלקח מאוזלת ידיהם של הצבא הבריטי ושל משטרת המנדט להגן על היישוב היהודי במהלך מאורעות תר"פ ומאורעות תרפ"א. תחילה הקים הארגון 4 סליקים מרכזיים (סליק אלדמע בגבעתיים, סליק בגבע, סליק בקבוצת כנרת והסליק באיילת השחר). בהמשך הרחיב הארגון את מניין הסליקים באחריותו ובנה רבים ברחבי הארץ כשאחד מהם היה סליק ועדי.
ההיסטוריה של הסליק.
יוזם הקמת הסליק היה איש ההגנה יעקב פיינברג (שכינויו היה "השכן") שהיה השומר של שכונת בורוכוב וכן שימש כמפקד ההגנה בגוש דן ואחראי סליקים ארצי. פיינברג, שחיפש מקום לביצוע מטווחים הרחק מתושבי שכונת בורוכוב, הגיע לאזור חולות בדרומה של השכונה שם גילה מערה ששימשה בעבר לחציבת כורכר ואיפשרה ירי באקדחים מבלי למשוך תשומת לב. עם התרחבותה של גבעתיים דרומה לא ניתן היה יותר לירות באזור זה ולפיינברג עלה הרעיון להקים במערה סליק.
לשם כך אסף פיינברג מספר בעלי סוד וביניהם:
בניית הסליק החלה ב-1939. לאחר הרחבת המערה נוצקו הקירות והתקרה מבטון וכדי לתמוך בתקרה נבנה עמוד בטון באמצע הסליק, על פי עצת מהנדס. נחפר פיר אנכי מהלול של משפחת ועדי לסליק והוצב בו סולם. לאחר סיום העבודות נחסם פתח הכניסה המקורי של המערה שפנה לואדי והכניסה מהלול הפכה לכניסה היחידה לסליק. פתח הסלק נסגר בדלת ברזל ובטון עם מנגנון שאיפשר לה לנוע על ציר. הפתח הוסווה בזבל עופות וכדי לבלבל חיפוש אפשרי של האנגלים עם מגלה מתכות נקשרו פיסות מתכת לרגלי התרנגולות.
בניית הסליק הסתיימה ב-1942 ועם השלמתו מונה ישראל ועדי למחסנאי של הסליק מאחר שמגוריו במקום צמצמו כל סיכוי לחשד. לפי החלטת מטה ההגנה נבחר הסליק להוות מחסן עתודה ארצי של נשק ותחמושת. המשמעות הייתה שתנועת הנשק מ ואל הסליק הייתה מצומצמת ורק צוות בעלי הסוד היה יורד מדי פעם לטפל בנשק.