קרב סאראגארהי היה קרב ההגנה האחרון שניהלו הבריטים ברכס סמאנה מדרום למעבר ח'ייבר ומדרום מערב לפשוור. על רכס זה בנו הבריטים מספר מצודות אותן תקפו הפשטונים. מבצר סאראגארהי הוחזק על ידי 21 חיילים סיקים מהרגימנט הסיקי ה-36 שהותקפו על ידי אלפי מורדים פשטונים. לאחר קרב מר נהרגו כל מגיני המבצר כשהם מצליחים לפגוע עד נפילתם בכ-450 פשטונים. הקרב עיכב את התקדמות המורדים ואיפשר לבריטים לשלוח תגבורות לחזק את המבצרים שלא נפלו.
המערכה בטיראה.
הכוחות הלוחמים.
הצבא הבריטי.
במהלך ספטמבר-אוקטובר 1897 קיבץ הצבא הבריטי כוחות לוחמים בהיקף של כ-35,000 לוחמים בפיקודו של גנרל סר ויליאם לקוהארט . בסיס ההתארגנות הייתה העיר קוהאת (כ-70 ק"מ מדרום לפשוור).
המורדים הפשטונים.
המורדים הפשטונים גייסו למערכה כ-45,000 לוחמים וזאת לאחר ששבטי האפרידים איחדו כוחות עם השבטים האורקזים והשבטים החמקנים . בראש כוחות המורדים הוצב גול בדשאש (Gul Badshah).
מהלך הקרבות.
אוקטובר.
ב-18 באוקטובר 1897 החלו הכוחות הבריטים לנוע מערבה לאורך רכס ההרים בדרכם לעמק טיראה לשם הגיעו בתחילת נובמבר. בקרבות לאורך הדרך סבלו הבריטים מכ-200 נפגעים והתקדמותם הואטה בגלל מחסור במי שתייה.
נובמבר.
לקראת ההתקפה על עמק טיראה פוצלו הכוחות הבריטים ותקפו את הכוחות המורדים ממספר כיוונים כשהם הורסים מוצבים פשטונים והודפים את המורדים מערבה. הפשטונים שהיו בנחיתות מבחינת כוח האש נקטו באסטרטגייה של מלחמת גרילה מול הבריטים וגרמו לנפגעים רבים בקרבם. בסופו של דבר מהלכי הענישה נגד המורדים עזרו ובשלהי החודש החלו השבטים להגיש כתבי כניעה.
דצמבר.
בתחילת החודש הרימו כל שאר השבטים דגל לבן והסכימו לשבת לשולחן הדיונים. בעקבות הפסקת האש החלו כוחותיו של גנרל ויליאם לקוהארט לחזור לבסיסיהם בפשוור ובקוהאת וכן לתפוס את המבצרים באזור מעבר ח'ייבר. על אף הסכמת השבטים המורדים להפסקת אש נתקלו הכוחות הבריטים הנסוגים בירי של חלק מכוחות אלו דבר שהביא לנפגעים רבים במהלך החודש. בנוסף התמודדו הבריטים בנסיגתם עם מזג אוויר קר ומושלג שגרם גם הוא לנפגעים רבים.
הסכם השלום.
השיחות עם ראשי השבטים הפשטונים נמשכו עד אפריל 1898 אז הסכימו המורדים לתנאים של הבריטים שכללו קנסות ומסירת כלי הנשק. איום בריטי ליציאה למסע עונשין נוסף כנגד השבטים הפשטונים היה בין מנופי הלחץ ששיכנעו את ראשי השבטים לחתום על ההסכם. עם החתימה פורק הכוח הצבאי שפעל בעמק טיראה.
משפט הצירים המקבילים
האנדרטה לחללי חיל התותחנים
האנדרטה לחללי חיל התותחנים שוכנת במתחם בית התותחן בזכרון יעקב. מונצחים בה שמות 792 חללי החיל שנפלו מאז הקמתו בשנת 1948.
האנדרטה.
האנדרטה ממוקמת ברחבה מדורגת, שנבנתה על המדרון המשתרע ממבנה בית התותחן כלפי מערב. על המשטח המדורג ניצבים שישה טריזי בטון אפורים כפופים הפונים אלה אל אלה. הם מדמים סוללת תותחים שקניהם מופנים אל על. על גבי הטריזים נקבעו לוחות זכוכית שעליהם נרשמו שמות הנופלים בסדר כרונולוגי של שנות נפילתם.
בפינת מתחם האנדרטה מוצבים תרני דגלים. על חומה נמוכה לידם נרשם הפסוק "אלה שמות הגיבורים".
לפני האנדרטה משתרעת רחבה מרוצפת גדולה.
האנדרטה הוקמה ביוזמה משותפת של חיל התותחנים, עמותת נצח לתותחן והמועצה המקומית זכרון יעקב. היא תוכננה על ידי אלכס שר ונחנכה ב-9 באפריל 1987.
בפינת רחבת האנדרטה ניצבת אנדרטה נוספת קטנה, המוקדשת לנופלים בני זכרון יעקב.
אוניאו דו וג'טאל
אוניאו דו וג'טאל או UDV (בפורטוגזית: União do Vegetal או בשמה המלא Centro Espírita Beneficiente União do Vegetal) היא דת סינקרטית, כרונולוגית השלישית, הגדולה והמאורגנת ביותר מבין שלוש דתות האיוואסקה הברזילאיות הכוללות גם את סנטו דיימי וברקיניה (Barquinha). זוהי דת בעלת יסודות נוצריים ואמונה בגלגול נשמות ובהתפתחות רוחנית, שילוב של קתוליות עממית ברזילאית, מסורות אפרו-ברזילאיות, שמאניזם אמזוני ועוד מסורות תרבותיות אחרות. הדת נוסדה ב-22 ביולי 1961 על ידי חוסה גבריאל דה קוסטה, המכונה מסטרה גבריאל ().
מטרת הארגון, כפי שהיא מוצהרת באתר הרשמי שלו, היא לתרום להתפתחות הרוחנית של האדם ולשיפור היכולות האינטלקטואליות והמעלות המוסריות, ללא הבדל גזע, מין, אמונה, מעמד חברתי או לאום.
המאפיין המזוהה עם אוניאו דו וג'טאל הוא השימוש באיוואסקה כסקרמנט האמונה העיקרי בטקסים הדתיים. המשקה מכונה הואסקה או וג'טאל על ידי חברי הכנסייה, והם מאמינים שהמרתח יעניק למשתמש את הריכוז הנפשי הדרוש כדי להתקרב לאלוהים, ונחשב כמעיין הידע האולטימטיבי.
ה-UDV הוא ארגון היררכי הכולל דרגות שונות של מחויבות לארגון וגם לגבי העבודה האישית בתהליך ההתפתחות הרוחנית, תהליך שיוצר מעמדות של חברים. הדרג הנמוך ביותר הוא של חברים פשוטים, אחריהם יש חברים במה שנקרא הגוף המדריך, אחריהם היועצים, ובראש המאסטרים. הארגון מחולק לקהילות המכונות 'גרעינים' (Núcleos). בראש כל גרעין עומד מאסטר מייצג. בראש ההיררכיה, בעיר הבירה ברזיליה, נמצא המאסטר המיצג הכללי. הכינוי 'נציג' מתייחס לראש הארגון העליון, המייסד - מסטרה גבריאל.
דוקטרינת גלגול הנשמות.
הדוקטרינה של אוניאו דו וג'טאל מבוססת על האמונה בקיומה של הנשמה. ובהיותה ממוקדת באבולוציה רוחנית, היא מלמדת על גלגול נשמות, ועל כך שלנשמה יש משימה להתפתח דרך גלגולים עוקבים על מנת להגיע אל האלוהים, ואילו הדתות, קיימות כדי להראות את דרך הצדק. להואסקה תפקיד מרכזי בהתפתחות הרוחנית הזו.
איוואסקה.
האיוואסקה הוא מרתח אנתאוגני, פסיכואקטיבי, המכיל גפן של איוואסקה (מרירי בפי המאמינים) - בניסטריופסיס קאפי (אנ') בשילוב עם עלי צ'קרונה - פסיכוטריה וירידיס (אנ'). השילוב בין הצמחים הוא סינרגטי ומאפשר מצב הזייתי מתמשך. המשקה נמצא בשימוש מימי קדם בקרב עשרות תרבויות ילידיות והן תרבויות של מסטיסים (בני תערובת) ברחבי האמזונס העליון בטקסים שמאניים, לצורכי פולחן, אבחון וריפוי.
היסטוריה.
האוניאו דו וג'טאל החל את פעילותו ביערות הגשם של האמזונס על גבולה של ברזיל עם בוליביה. המייסד, חוסה גבריאל דה קוסטה, עבד בתעשיית הגומי (כנקז גומי – rubber tapper) אך גם כבנאי, נהג ועוזר של אחות. בשנת 1959 שתה הואסקה בפעם הראשונה במחנה גומי, שנמצא על הגבול בין ברזיל לבוליביה. בעקבות התנסות זו הוא החל להפיץ את המשקה, בקרב בני משפחתו ונקזי גומי אחרים שעבדו באזור, פיתח את הטקסים והדוקטרינה של ה-UDV וייסד את ה"גרעין" הראשון. ב-22 ביולי 1961, ערך מסטרה גבריאל מפגש והכריז על הקמת האוניאו דו וג'טאל במטרה "להביא שלום לעולם".
בינואר 1965, מסטרה גבריאל עבר לפורטו וליו, בירת מדינת רונדוניה, עם משפחתו. שם, עם אשתו ריימונדה פריירה דה קוסטה וילדיהם, הוא המשיך בעבודתו בהנהגת UDV, כאגודה בשם "Beneficent Association União do Vegetal" (החל מ-1967), הקים את מועצת המסטרים ואת הגוף המייעץ, שמהווים את ההנהגה או "הדירקטוריון" של UDV, ובשנת 1970, רשם את הארגון כמרכז רוחני בשם ל-Beneficent Spiritist Center União do Vegetal, CEBUDV. בשנת 1967, מסטרה פלורנסיו סיקווירה דה קרוואלו, אחד המסטרים הראשונים שהוכשרו ב-UDV, הוסמך להפיץ את המרתח במנאוס, בירתה של מדינת אמזונאס בברזיל.
לאחר מותו של מסטרה גבריאל בשנת 1971, המשיכו המייסדים את עבודתו והקימו קהילות UDV חדשות בערים בברזיל ובמדינות אחרות אך הארגון עבר גם סדרה של פיצולים ונוצרו קבוצות חדשות"." ב-1982 הועבר המטה הכללי של התנועה לברזיליה. במהלך שנות ה-80 ה-UDV התרחב בהתמדה ברחבי ברזיל ובשנות ה-90 התפשט אל מחוץ למדינה. התבססות ה-UDV בברזיל התרחשה בסוף שנות ה-60 וה-70, תקופה בה היה משטר צבאי, הדיכוי הפוליטי היה בשיאו, וצמיחתן של כתות דתיות הייתה נתונה למעקב של השלטונות. בשנת 1967 ניסה מפקד המשטרה ברונדוניה לסגור את המרכז בפורטו וליו ולאסור את השימוש באיוואסקה אך לא הצליח.
החוסן של ה-UDV נבע גם מסוג המאמינים שהוא משך בערים הגדולות בשנים שלאחר מכן. הם היו מכל מעמד חברתי ורמה אינטלקטואלית וקיבלו על עצמם תפקיד חשוב בניהול התדמית ובביסוס פרופיל אחראי ל-UDV. חלקם היו עובדים פדרליים שחזרו מתקופת שירות באמזוניה, וכללו מספר קצינים צעירים בחיל האוויר שפעלו כדי להגן על הארגון מפני המשטרה הפדרלית הברזילאית, המודיעין הצבאי ושירות המידע הלאומי. רבים מהחסידים החדשים היו גם אנשי מקצוע צעירים ממעמד הביניים שהיה להם ניסיון קודם עם סמים אחרים, בעיקר מריחואנה והלוצינוגנים לא חוקיים (LSD, מסקלין, פסילוציבין). ה-UDV מסתייג בתוקף מכל החומרים הללו, ואפילו מה"רעות" החוקיות של עישון טבק ושתיית אלכוהול. עמדה חד-משמעית זו נגד "סמים" עמדה לזכות הכנסייה, מנעה הטרדה של השלטונות, ומנעה עימות כפי שנצפה מדי פעם בכנסיית סנטו דיימי, שם נהוג היה להשתמש במריחואנה במסגרת הטקס.
נכון ל-2022 יש לאוניאו דו וג'טאל 216 גרעינים, הממוקמים בכל מדינה ברזילאית ובמספר מדינות מחוץ לברזיל: ארצות הברית, קנדה, ספרד, פורטוגל, שווייץ, הולנד, אוסטרליה, איטליה ופרו.
מסטרה גבריאל.
חוסה גבריאל דה קוסטה נולד ב-10 בפברואר 1922 בעיירה קורסאו דה מריה בבאהיה, הוריו היו חקלאים פשוטים. הוא היה השמיני מבין 14 ילדים, קתולי באמונתו ועבד בחווה. בגיל 20 הוא נסע לסלבדור, בירת באהיה. שם הוא הכיר דתות אחרות, השתתף בטקסי קנדומבלה ושיחק קפוארה.