את רישומיה הראשונים של המערכת שלה היא ציירה כששהתה בבית החולים לאחר שילדה את אחת משלוש בנותיה. וזאת בזמן שהייתה בחופשת לידה מעבודתה במעבדות בל, שם התרחשו בעיות, כאשר מוקד טלפוני הוצף באלפי שיחות תוך זמן קצר, הכריע את הממסרים האלקטרוניים הלא אמינים, וגרם לכל המערכת "לקפוא". הובר השתמשה בידע שלה בתחום ההיגיון הסמלי ותורת המשוב כדי לתכנת את מנגנוני הבקרה של המוקד הטלפוני, לשימוש בנתונים אודות שיחות נכנסות, כדי לכפות סדר על המערכת כולה. היא השתמשה בשיטות אלקטרוניות ממוחשבות לניטור תדירות השיחות הנכנסות בזמנים שונים. השיטה שלה העניקה עדיפות לתהליכים שעניינם קלט ופלט של המעבר לתהליכים שהיו פחות חשובים, כמו שמירת רשומות וחיוב. המחשב, כתוצאה מכך, יתאים את קצב הקבלה של המוקד הטלפוני באופן אוטומטי, ויקטין מאוד את בעיית העומס. המערכת נודעה כשליטה בתוכנה המאוחסנת, תוצאת ההמצאה הייתה שירות הרבה יותר חזק למתקשרים בזמן טעינת השיא.
חיים אישיים.
בשנת 1953 התחתנה הובר עם צ'ארלס ווילסון הובר, שתמך מאוד בקריירה של אשתו .
מחשבתה של הובר על ההמצאה התרחשה בזמן שהיא התאוששה בבית חולים לאחר שילדה את בתה השנייה, עורכי דין של מעבדות בל המטפלות בפטנט נאלצו ללכת לביתה ולבקר אותה בזמן שהייתה בחופשת לידה כדי שתוכל לחתום על הניירות.
פרסים והישגים.
הובר הייתה אחת מחמשת האחוזים מהנשים שעשו דוקטורט במתמטיקה בשנות החמישים. היא קיבלה את פרס הישגי בוגרי מכללת וולסלי.
בנובמבר 1967, הוגשה בקשה לאחד הפטנטים התוכניים הראשונים שהונפקו (של הובר), הוא הונפק בשנת 1971. כתוצאה מהמצאתה, היא הפכה למפקחת האישה הראשונה של מחלקה טכנית במעבדות בל. היא עמדה בראש מחלקת תמיכה במבצעים בשנת 1987, וזאת לאחר שהייתה אחת העובדות הראשונות במעבדות בל.
בשנת 2008 הוענק לארנה שניידר הובר, על המצאתה, שכונתה צג בקרת משוב עבור מערכת עיבוד נתונים מאוחסנת בתוכנית, פטנט מס 3,623,007, והיא נבחרה כחברה בהיכל התהילה הלאומי של הממציאים. עקרונות המצאתה עדיין בשימוש בציוד טלקומוניקציה במאה ה-21.
טופס אישור אכלוס
טופס אישור אכלוס או בשמו העממי טופס 4, הוא טופס המהווה רשמית אישור אכלוס למבנה במדינת ישראל. הוא תנאי קדם לשימוש במבנה, ולאספקת חשמל, מים וטלפון. כדי לקבל טופס 4 יש להוכיח כי לא נשקפת סכנה למשתמשים הצפויים במבנה ושניתן להשתמש בו למטרה המוצהרת שלשמה נבנה.
בפועל טופס האכלוס הרשמי הוא "תעודת גמר לבניין", מכונה גם טופס 5, אך נפוץ למעשה שטופס 5 הוא "חותמת גומי" לאחר קבלת טופס 4.
קבלת טופס 4.
מגיש הבקשה ל"טופס אישור אכלוס" חייב לפנות לרשות המקומית, לאחר שפתח תיק בוועדה המקומית בה ניתן ההיתר ולקבל טפסים מתאימים ממחלקת הפיקוח על הבנייה. בעזרת טפסים אלו ניתן לספק תצהירים תקניים לפיהם הבנייה בפועל בשטח תואמת את היתר הבנייה שניתן. טפסים נחוצים הם "טופס הצהרת מודד" שייחתם על ידי מודד מוסמך, "טופס מינוי קבלן" שייחתם על ידי הקבלן ו"טופס אחראי לביצוע שלד", שייחתם על ידי המפקח.
עליו להוכיח כי אין ליקויים מסוכנים למשתמשים במבנה או בסביבתו וכי התשתיות הרלוונטיות הותקנו כדין, כולל מרחבים מוגנים.
בנוסף, יש להמציא אישור רשות הכבאות על בטיחות אש הולמת במבנה כנדרש בחוק.
קבלת טופס 4 קובעת את תאריך סיום הבנייה באופן רשמי.
רז'ה באלינט (רופא)
רז'ה באלינט (במקור בלאייר עד 1892, בהונגרית: Bálint Rezső; בודפשט, 22 באוקטובר 1874 – בודפשט, 23 במאי 1929) היה רופא, פנימאי, נוירולוג, יהודי-הונגרי מנהל קליניקה, פרופסור באוניברסיטה, שנתן את שמו לסינדרום באלינט.
ביוגרפיה.
רז'ה באלינט נולד במשפחה יהודית כבנם של סוחר התבואה יוז'ף בלאייר ושל יוליה פוליצר. בין השנים 1884–1892 הוא למד בגימנסיה המלכותית הראשית ברובע 5 בבודפשט ואחר כך המשיך את לימודיו בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט. הוא היה עוזרו של פרידייש קוראני וקיבל את תעודת הרופא בשנת 1897. משנת 1900 היה מתמחה בקליניקה. בין 1902 לבין 1906 הוא היה מרצה, מ-1906 עד 1907 מרצה בכיר, ומשנת 1911 עוזר פרופסור עד 1914. הוא התמודד למשרת פרופסור רגיל באוניברסיטה באותה השנה. הוא התמנה לראש המרפאה הפנימית ומינויו כפרופסור מן המניין התחיל ב-13 באוקטובר, אך רק ב-23 בינואר 1917 הציע השר את מינויו הרשמי לקרל הראשון, קיסר אוסטריה שאישר אותו ב-2 בפברואר 1917. מיוני 1915 עד יוני 1917 הוא שירת כסגן אלוף בצבא המשותף של אוסטריה-הונגריה, כמו גם רופא ראשי ומפקד בית חולים. בשנת 1929 הוא נפטר מסרטן בלוטת התריס.
אחיו היו זולטאן באלינט, אדריכל, אימרה באלינט (כלכלן), עיתונאי וסופר. אשתו הייתה מריה הירונימי, בתו של הפוליטיקאי קארוי הירונימי, אותה נשא לאישה ב-14 באוגוסט 1915.
אודי קימרון
אהוד (אודי) קימרון (נולד ב-11 בפברואר 1975) הוא פרופסור מן המניין וראש החוג למיקרוביולוגיה ואימונולוגיה קלינית בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
מחקריו של קימרון עוסקים בהתחמקות של חיידקים ממערכת החיסון ביונקים, בפיתוח חיסונים רירניים מבוססי חיידקים, ביחסי גומלין בין חיידקים לנגיפיהם, בגילוי חלבונים מעכבי חיידקים ומנגנוני פעילותם, בשימוש בעריכה גנטית לשינוי מין העובר בחיות, ובריגוש חיידקים עמידים לאנטיביוטיקה. עשרות מאמריו הוכרו על ידי רבים כפורצי דרך בתחום. הוא יועץ מדעי ראשי לחברת הביוטכנולוגיה Trobix Bio, שנוסדה על בסיס המצאותיו.
כאחד ממקימי "מודל היגיון בריא" וכחבר ב"מועצת החירום הציבורית למשבר הקורונה", הוא אחד המתנגדים הבולטים למדיניות הריחוק החברתי (הגבלות וסגרים) של ממשלת ישראל ובעד מתן אפשרות להדבקה נרחבת של האוכלוסייה על מנת להגיע ל"חסינות עדר".
קורות חיים.
התבגרות והשכלה תיכונית.
אודי קימרון נולד ב-11 בפברואר 1975 בירושלים לאלישע ושרה קימרון כבן אמצעי ולו אח ואחות. אביו הוא חתן פרס ישראל למפעל חיים בתחום מדעי היהדות לשנת 2018 והקדיש חלק ניכר מחייו לשחזור ופרשנות לשונית של מגילות מדבר יהודה. את לימודי התיכון עשה בישיבה התיכונית "נתיב מאיר" והשלים אותם בשנת 1992.
בשירותו הצבאי בין השנים 1993–1996 עבר קורס חובשים קרביים ושירת כחובש גדודי בבה"ד 1.
מתגורר בתל אביב, נשוי לנוגה ואב לשלוש בנות.
לימודים אקדמיים.
ב-1998 החל לימודי תואר ראשון באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובשנת 2000 קיבל תואר בוגר בביולוגיה בהצטיינות יתירה. התקבל למסלול הישיר לדוקטורט ובשנת 2004 קיבל תואר דוקטור במיקרוביולוגיה ואימונולוגיה. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בחיסונים רירניים מבוססי חיידק הסלמונלה ועל התחמקותו של החיידק מתאי ה-T ההורגניים ונכתבה בהנחייתו של פרופ' אנג'ל פורגדור.
ב-2004 התקבל להשתלמות בתר-דוקטורט בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד שם חקר מנגנוני השתלטות של נגיף חיידקי על המאכסן שלו בהנחיית פרופ' צ'ארלס ריצ'רדסון .
בסגל האקדמי של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2009 התקבל כמרצה בכיר בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. ב-2013 קודם לדרגת פרופסור חבר, וב-2016 קודם לדרגת פרופסור מן המניין.
פרופ' קימרון פרסם מעל 55 מאמרים מדעיים בכתבי העת Science, Nature, PNAS ו- ועוד, שחלקם נכתבו בשיתוף עם זוכי פרס נובל.
פרופ' קימרון מכהן כיו"ר הוועדה לתלמידי מחקר לתואר שלישי בפקולטה לרפואה ובהנהלת מדרשת התארים לתואר שלישי החל מ-2017. החל מ-2020 הוא גם ראש החוג למיקרוביולוגיה ואימונולוגיה קלינית.
המחקרים שמוביל פרופ' קימרון סביב נגיפי חיידקים ומערכת ההגנה החיידקית קריספר סוללים נתיב לפיתוחים בתחום מניעת מחלות, קביעת מין העובר ביונקים ובעופות על ידי מניפולציות גנטיות, ומיגור עמידות חיידקים לאנטיביוטיקה.
הוא נמנה עם מקימי חברת הביוטכנולוגיה Trobix-Bio המתמחה במיגור חיידקים עמידים לאנטיביוטיקה ומשמש בה כיועץ מדעי ראשי.
קימרון הוא מתנגד בולט למגבלות הקורונה הקולקטיביות והוביל יוזמות רבות בתחום לשינוי המדיניות. בין השאר, הוא יושב במועצת החירום הציבורית למשבר הקורונה והוא אחד ממקימי מודל היגיון בריא הקורא לשינוי המדיניות. אחד מחותמי הכבוד על הצהרת גרייט ברינגטון הקוראת להגנה ממוקדת על אוכלוסיות הסיכון תוך מתן אפשרות למגפה להתפשט באוכלוסייה הכללית על מנת להגיע לחסינות עדר כאלטרנטיבה למגבלות הריחוק החברתי הקולקטיביות.
בשנת 2020 בתקופת מגפת הקורונה ביחד עם אריאל מוניץ ומוחים נוספים פורסמה הצעה לא להשתמש בסגרים ככלי למלחמה במגפה.
טופס 4
חמאדה
חמאדה (בערבית: حمادة; ḥammāda) היא סוג של נוף מדברי שמורכב בעיקר ממישורים סלעיים קשים גבוהים ועקרים, שרוב החול שבו הוסר על ידי שחיקה רוחית.
היווצרות.
החמאדה נוצרת על ידי הרוח שמסירה תוצרי בליה עדינים: תהליך אאולי המכונה דפלציה. הגרגירים עדינים יותר נלקחים בהסעה בהקפצה, ואילו החול מוסר באמצעות זחילה על פני השטח, ומשאיר אחריו נוף של חצץ, סלעים וסלע חשוף.
צורות קרקע קשורות.
חמאדה קשורה לריצוף מדברי (הידוע בכינויו רג, סריר, גיבבר או סאי), המתרחש כמישורים אבניים או שקעים מכוסים בחצץ או סלעים, ולא כמישורי הרמה.
בניגוד לחמאדה "הארג" הוא שטח גדולים של דיונות חול נעות.
ליסה קיולי
ליסה ג'ניפר קיולי (באנגלית: Lisa Jennifer Kewley; נולדה ב-1974, קנברה) היא אסטרונומית אוסטרלית, שחוקרת אבולוציית גלקסיות. היא פרופסור ומראשי המרכז האוסטרלי למצוינות בנושאי מחקר האסטרונומיה. היא מהווה לחברת כבוד באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה לפיזיקה ולמתמטיקה חישובית. במחקריה ניסתה להבין כיצד גלקסיות נוצרו בתקופות המוקדמות ביקום.
ילדותה.