במחוז יש תשתית תיירות מפותחת, הכוללת 25 אתרי ספא, אתרי נופש שבהם בולטת ויניה דל מאר, שמורות טבע דוגמת הפארק הלאומי "לה קמפנה" (Parque Nacional “La Campana”), מעיינות חמים ואתרי סקי. להלן אתרי התיירות הבולטים:
קרלינסקי
קרלינסקי הוא שם משפחה.
ווה
וֵוֵה (בצרפתית: Vevey) היא עיר בת למעלה מ-18,000 תושבים, בירת מחוז ריביירה פי-ד'אנאו בקנטון וו השוכנת על גדות אגם ז'נבה באזור דובר הצרפתית בשווייץ.
בעיר ישנם ארבעה עשר מבנים, המקוטלגים כאתרי מורשת לאומית שווייצרית. ביניהם ארבעה מוזיאונים: מוזיאון האוכל, מוזיאון יהודי, מוזיאון לצילום יישומי ומוזיאון אחוות הייננים (יצרני היין). בעיר ישנו גם מוזיאון הצעצועים, שאינו ברשימה.
העיר היא מקום מושבה של חברת המזון הבינלאומית נסטלה שהוקמה בעיר בשנת 1866 על ידי אנרי נסטלה. מחסני החברה נכללים ברשימת אתרי המורשת הלאומית השווייצרית.
היסטוריה.
יישוב קטן היה במקום זה כבר באלף ה -2 לפנה"ס, בתקופה הרומית, היה נקרא היישוב בשם ויויסקוס (Viviscus ) או ויביסקום (Vibiscum), והיה אחת התחנות המרכזיות בדרך הראשית שעברה ממעבר סן ברנאר הגדול לאוונטיקום (Aventicum), כיום אוואנש (Avenches), שהייתה בזמנו הבירה הרומית של האזור.
לאחר התקופה הרומית עברה השליטה באזור להגמון של לוזאן ולאחר מכן למשפחת בלוניי (Blonay).
במלחמת העולם השנייה, הגיעו לאזור פליטים יהודים מהולנד, ששוכנו במלונות ופנסיונים סגורים, שהיו על תקן של 'Hotel Camp' העיקריים היו במונט פלארין [Mont Pelerin] וביו סייט [Beau Site].
בין הפליטים שהגיעו לשווייץ היה גם הזמר יהודי המפורסם יוזף שמידט, שנפטר שם ממחלה.
עד שנת 2008 הייתה העיר בירת מחוז ווה, אז הוחלף המחוז והיום נקרא ריביירה פי ד'אנאו.
גאוגרפיה.
ווה שוכנת על גדות אגם ז'נבה בין הערים מונטרה ובירת הקנטון לוזאן.
תחבורה.
הדרך הראשית לעיר היא מהכביש הראשי מס' 9 וכן מהכביש האזורי מס' 9.
בעיר ישנה תחנה של הרכבת השווייצרית ויוצאות ממנה רכבות מערבה לערים לוזאן וז'נבה ומזרחה לערים מונטרה, וילנב ואגל.
ישנם קווים קבועים של אניות נוסעים בין העיר ווה לערים השווייצריות לוזאן, מונטרה ולה-בוברה וכן לעיר הצרפתית אויאן-לה-ביין.
ערים תאומות.
לווה מספר ערים תאומות, והן:
תושבים מפורסמים.
מפורסמים רבים חיו תקופות מסוימות בווה, ביניהם:
נייר סנדוויץ'
נרקיסיזם גרנדיוזי
סוזן ווייציצקי
סוזן דיאן ווייציצקי (באנגלית Susan Diane Wojcicki; נולדה ב-5 ביולי 1968) היא אשת עסקים אמריקאית יהודיה ומנכ"לית יוטיוב.
קורות חיים.
ווייציצקי היא בתם של אסתר ווייציצקי, מחנכת יהודייה ממוצא רוסי, וסטנלי ווייציצקי, פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת סטנפורד ממוצא פולני אמריקאי.
ווייציצקי גדלה בקמפוס של אוניברסיטת סטנפורד ולמדה בבית הספר גאן בפאלו אלטו שבקליפורניה, בו הייתה כותבת בעיתון בית הספר.
ווייציצקי למדה היסטוריה וספרות באוניברסיטת הרווארד וסיימה בהצטיינות בשנת 1990, היא תכננה להמשיך בלימודי כלכלה אך שינתה את תוכניותיה כאשר גילתה את העולם הטכנולוגי.
נוסף על כך, יש לה תואר בכלכלה מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז ובשנת 1998 קיבלה תואר שני במנהל עסקים מבית הספר אנדרסון למנהלים השייך לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
קריירה.
ווייציצקי עבדה כמשווקת בחברת אינטל.
עם הקמת חברת גוגל בספטמבר 1998, שכרו מייסדי החברה, לארי פייג' וסרגיי ברין משרד במוסך של משפחת ווייציצקי במנלו פארק, ובשנת 1999 הפכה ווייציצקי למנהלת השיווק הראשונה של חברת גוגל, שם עבדה על תוכניות השיווק הראשונות של החברה וכן על שרבוטי גוגל דודל הראשונים.
חיים אישיים.
יש לה שתי אחיות, ז'נט ווייציצקי, ואן ווייציצקי מייסדת חברת 23andMe.
בן זוגה הוא דניס טרופר, ויש להם חמישה ילדים.
מחוז ולפראיסו
סלבדור סדורני
סלבדור סדורני אי אורפי (בקטלאנית: Salvador Sadurní i Urpí, נולד ב-3 באפריל 1941 בלארבוק, טראגונה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת השוער, בברצלונה ובנבחרת ספרד. סדורני זכה עם ברצלונה באליפות הליגה הספרדית פעם אחת ובשלושה גביעים. לצד התארים הקבוצתיים, זכה סדורני שלוש פעמים בפרס ריקרדו זאמורה, פרס המוענק לשוער המצטיין בליגה באותה עונה.
קריירה.
קריירה קבוצתית.
סדורני הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה ב-1957. בתחילת עונת 1960/61, כשהגיע לגיל 19, הושאל סדורני לקבוצת מטארו הקטלאנית, ששיחקה אז בליגה השלישית, כדי לצבור ניסיון מקצועני. כשחזר מההשאלה, בעונת 1961/62 חזר לשורות ברצלונה, והוא היה שוער שני לחוסה מנואל פסודו. משום כך, השתתף סדורני רק ב-9 משחקי ליגה בעונתו הראשונה כשחקן ברצלונה. בעונה הבאה חילק המאמן לאזלו קובאלה את זמן המשחק בין השניים באופן שווה, ושניהם שיחקו ב-15 משחקי ליגה כל אחד. בסוף עונה זו זכתה ברצלונה בגביע הגנרל.
החל מנקודה זו היה לשוער הקבוע של הקבוצה. בעונת 1967/68 זכה סדורני פעם נוספת בגביע עם ברצלונה, אחרי שברצלונה גברה 1-0 על ריאל מדריד במשחק הגמר, בו סדורני הצטיין והדף מספר בעיטות של שחקני היריבה. בעונה הבאה הקבוצה אמנם סיימה במקום השלישי בליגה, אך בזכות כך שספגה את מספר השרים הקטן ביותר, זכה סדורני בפרס ריקרדו זאמורה, המוענק לשוער שספג את מספר השערים הנמוך ביותר באותה עונה. לקראת העונה הבאה, צורף לקבוצה השוער מיגל ריינה, שתפס את מקומו של סדורני כשוער הקבוע בברצלונה. בשל כך סדורני מיעט לשחק בארבע העונות הבאות, עד שריינה עזב לאתלטיקו מדריד. בעונת 1973/74, העונה בה שב להיות השוער הקבוע, זכתה ברצלונה באליפות ראשונה מזה 14 שנה. פעם נוספת זכה סדורני בפרס זאמורה, הודות לכך שברצלונה ספגה רק 24 שערים ב-34 משחקי ליגה. בשל פציעה שסבל במהלך פברואר-מרץ 1974, נעדר מאחד ממשחקי הקלאסיקו הטובים ביותר של ברצלונה, עת ניצחה את יריבתה ריאל מדריד 5-0 באצטדיונה הביתי. בעונה הבאה סיימה ברצלונה במקום השלישי בליגה, אך פעם נוספת הצטיינה בהגנה, וסדורני זכה בפרס הזאמורה השלישי בקריירה שלו. רק שני שחקני ברצלונה זכו ביותר פרסי זאמורה - אנטוני רמלייטס וויקטור ואלדס. בעונת 1975/76 הפך המאמן החדש הנס וייסווילר את סדורני לשוער השלישי בקבוצה, אחרי פרה ולנטי מורה ופדרו ארטולה, ולכן סדורני לא שותף באף משחק. בסוף העונה פרש סדורני ממשחק, וב-1 בספטמבר 1976 נערך לכבוד פרישתו משחק הוקרה, משחק ידידות נגד סטאד ריימס. בסך הכול השתתף סדורני ב-464 משחקים רשמיים במדי ברצלונה. סדורני הוא השוער שהיה בברצלונה מספר העונות הרב ביותר בהיסטוריה שלה - 16.
נבחרת לאומית.
סדורני זומן לראשונה לסגל נבחרת ספרד ב-1962 ואף נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1962, אך לא שותף עדיין באף משחק. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך סדורני ב-9 בינואר 1963, במשחק ידידות נגד שנערך בקאמפ נואו. סדורני היה שוער המשנה של הנבחרת, מאחורי חוסה אנחל איריבר, ביורו 1964, בו זכתה ספרד. איריבר היה שוערה הקבוע של נבחרת ספרד ולכן סדורני מיעט להשתתף במשחקי הנבחרת. סדורני לא זומן לאף משחק נבחרת בשלוש השנים הבאות, עד 1967, והוא שותף בעוד שלושה משחקים במוקדמות מונדיאל 1970. משחקו האחרון היה הפסד 2-0 ל ב-25 ביוני 1969. סך הכול השתתף סדורני ב-10 משחקים במדי הנבחרת הספרדית, בשלושה מהם ניצחה נבחרתו, בשלושה נוספים הפסידה ובארבעת הנותרים סיימה בתיקו.
כיליד קטלוניה, זומן סדורני גם לנבחרת קטלוניה. הוא השתתף בשני משחקים, אחד ב-1968 והשני ב-1971.
הארי אטקינסון
סר הארי אלברט אטקינסון (באנגלית: Harry Albert Atkinson; 1 בנובמבר 1831 – 28 ביוני 1892) היה מדינאי ניו זילנדי שכיהן בארבע תקופות כהונה שונות במהלך השליש האחרון של המאה ה-19 כראש ממשלת ניו זילנד העשירי. הוא הנהיג את ניו זילנד במהלך מיתון כלכלי והיה ידוע בשל הניהול הזהיר והנבון של כלכלת המושבה ובמקביל הנהיג את תוכניות הביטוח הלאומי ואת תוכנית החכרת האדמות. הוא גם היה שותף ביצירתן של יחידות מתנדבים צבאיות שלחמו במלחמות הקרקעות של ניו זילנד והיה מאמין גדול בצורך לתפישתן של הקרקעות של המאורים.
ראשית חייו.
אטקינסון נולד בכפר ברוקסטון שבמחוז צ'שייר שבאנגליה. הוא קיבל את חינוכו באנגליה, אך בגיל 22 הוא בחר ללכת בעקבות אחיו הבכור, ויליאם, ולהגר לניו זילנד. בנסיעתו התלוו אליו אחיו, ארתור, ובני משפחת ריצ'מונד. בהגיעו לניו זילנד, רכשו הארי וארתור אטקינסון שטח חווה בחבל טראנאקי, כפי שעשו בני משפחת ריצ'מונד. במכתביו של אטקינסון עולה כי הוא היה שבע רצון מהמעבר שלו לניו זילנד והוא ראה את מהלך זה כהזדמנות להצלחה אישית. הוא קרא לחווה שבבעלותו הירוורת', על שם כפר ילדותו באנגליה.
פוליטיקה מחוזית.
תחילת הקריירה הפוליטית של אטקינסון הייתה כאשר הוא נבחר כחבר במועצת המחוז של טראנאקי. בתפקיד זה הוא כיהן בין השנים 1857 – 1865 ושוב בין השנים 1873 – 1874 ב-1868 הוא נבחר להיות חבר המועצה המנהלת של המחוז ושוב במהלך שנת 1874. בין השנים 1861 – 1862 הוא היה סגן נציב המחוז ושוב ב-1863.
אטקינסון גילה במיוחד עניין בנוגע לקרקעות שהיו בבעלות המאורים, שאותם הוא קיווה להעביר לבעלות המתיישבים הבריטים. הוא האמין שהמשך הבעלות המאורית על הקרקעות, תמנע את הפיתוח הכלכלי של המושבה. אטקינסון ושותפיו למשפחת ריצ'מונד התייחסו אל המאורים כאל "פראים" וראו במלחמה כאפשרות סבירה להבטחת שיתוף הפעולה של המאורים עם רכישת הקרקעות על ידי הבריטים.
ב-1860, כאשר פרצה מלחמת טראנאקי הראשונה, סייע אטקינסון לארגן יחידות מתנדבים שילחמו כנגד המאורים. הוא עצמו לקח חלק בכמה קרבות.
חבר הפרלמנט.