ב-1921 חלה תפנית בחייו של ויגלנד; עיריית אוסלו החליטה להרוס את הסטודיו בו עבד, ולאחר מאבק ממושך נחתם הסכם בין הצדדים: עיריית אוסלו הבטיחה לספק לוויגלנד סטודיו חדש ורחב ידיים בו יוכל ללון ולעבוד, ובתמורה יתרום ויגלנד לעירייה את כל עבודתיו העתידיות, לרבות הדגמים המקוריים ורישומי ההכנה.
ויגלנד עבר לסטודיו החדש ב-1924, ובעשרים השנים הבאות הקדיש עצמו לחלוטין לפרויקט עד למותו ב-1943. בהתאם להסכם עברו פסליו לחזקת העירייה וכיום הם פתוחים לקהל הרחב בפארק ויגלנד. הסטודיו עצמו הפך ל"מוזיאון ויגלנד", המציג פסלים מוקדמים שלו וכן תבניות מגבס, תחריטי עץ ותרשימי הכנה.
אחיו, עמנואל ויגלנד, היה גם הוא פסל, אם כי מפורסם פחות. מבין עבודותיו ניתן למנות את הוויטראז'ים שבקתדרלת אוסלו. מרבית יצירותיו מוצגות במוזיאון עמנואל ויגלנד באוסלו.
פארק ויגלנד.
הסטודיו אותו קיבל ויגלנד מהעירייה היה סמוך לפארק פרוֹגנר, גן ציבורי בגודל 300 דונם. ויגלנד בחר בפארק כמקום האידיאלי להצגת עבודותיו, וב-1931 כבר ניתנה חותמת סופית לפרויקט. עבודות הבנייה נערכו בשנים 1949-1939, ומשנסתיימו, נחנך באמצע הפארק שביל מרכזי באורך 850 מטרים, שמשני צידיו פזורים 212 פסלים עשויים גרניט, ברונזה, וברזל חשיל. זהו פארק ויגלנד. הפסל, שעיקר עבודתו התבצעה בחרסית, בנה דגמים מלאים של כל הפסלים בפארק, ואנשי מלאכה מקצועיים נשכרו בשביל העבודות בגרניט ובברונזה. בפארק יש חמישה חלקים עיקריים: שער הכניסה, הגשר, המזרקה, "מעגל החיים" והמונולית.
שער הכניסה לפארק פוסל על ידי ויגלנד, והוא כולל חמישה שערים גדולים ועוד שניים קטנים למעבר הולכי רגל; הגשר, 100 מטרים אורכו ו-15 מטרים רוחבו, מעביר את המבקרים מעל אגם קטנטן והוא בעצם שיפוץ של גשר ישן שכבר נכח במקום. על הגשר החדש פיסל ויגלנד 58 פסלי ברונזה, בהם נראים מבוגרים וצעירים, ביחד או לחוד, בשלל מצבים ומצבי רוח. בגשר נמצא הפסל "ילד זועף", שעל אף גודלו הקטן הוא אחד מהפופולרים בפארק.
המזרקה הייתה אמורה במקור לקשט את רחבת הפרלמנט הנורווגי, אך בשל אילוצי מקום הוחלט להציבה בפארק. היא מעוטרת ב-60 תבליטים המציגים את מעגל החיים, ועל השוליים שלה נמצאים 20 פסלים בהם נראים עצי ענק דמויי עצמות המחזיקים ילדים קטנים. היצירה מבטאת את הרעיון שממוות נוצרים חיים חדשים. העבודות על המזרקה ארכו פרק זמן עצום - מ-1906 עד 1947. &lt;BR&gt; היצירה האחרונה בפארק היא "מעגל החיים", העשוי ברזל ומורכב ממספר דמויות אדם המחזיקות זו את זו ויוצרות צורת עיגול, המסמל את מעגליות, וכתוצאה מכך, נצחיות החיים.
גולת הכותרת של הפארק, עם זאת, הוא המונולית שגובהו 14 מטרים ושחולש על הגבעה הגבוה ביותר בפארק. ויגלנד פיסל דגם בגודל מלא של היצירה במשך עשרה חודשים, ועטף אותו בטיח. באותו זמן הובאה אבן גרניט אחת במשקל כמה מאות טונות ממחצבה ליד העיר האלדן שבדרום-מזרח נורווגיה, לצורך בניית הפסל (מונולית הוא פסל העשוי מאבן אחת בלבד). הדגם הוצב ליד האבן ב-1929, והעבודות החלו. שלושה סתתי-אבן עמלו מדי יום עד להשלמת היצירה ב-1943. בטקס הסרת הלוט נכחו 180,000 צופים שבאו לחזות בפלא.
בעמוד שזורות 121 דמויות אדם לפרטי-פרטים, המתפתלות זו בזו בניסיון להגיע לקצה, לשמיים. פרשנויות רבות ניתנו למונולית: מאבק לקיום, שאיפה להגשמה עצמית, כמיהה לדרגת רוחניות גבוהה ועוד. אל הבסיס שעליו הוא עומד מובילות מדרגות שעליהן 36 פסלים אנושיים, הנמצאים בשלל מצבים מחייו של האדם: מקצתם שמחים, עצובים, אופטימיים או שיש בהם מין הביזאר.
יום שישי של מרלבורו
יום השישי של מרלבורו מתייחס ל-2 באפריל 1993, כאשר חברת פיליפ מוריס, יצרנית מותג הסיגריות מרלבורו הודיעה על הורדה של 20% במחיר חפיסת הסיגריות הפופולרית. הורדת המחירים באה על רקע המאבק ביצרניות גנריות של סיגריות שהלכו ונגסו בנתח השוק של פיליפ מוריס.
כתוצאה מההודעה קרסה מניית פיליפ מוריס ב-26% וגררה יחד איתה מניות של מותגים רבים אחרים דוגמת קוקה-קולה וחברת היינץ. בסופו של יום מדד S&amp;P 500 הרחב ירד ב-1.98%. כתב העת Fortune הגדיר את היום כיום שבו "האיש של מרלבורו נפל מסוסו", בהתייחס לסמליל המותג המפורסם.
משמעויות.
המשקיעים ראו בהורדת המחירים של "פיליפ מוריס" כהודאה בכישלון המותג "מרלבורו", כך שחברת "פיליפ מוריס" לא תוכל עוד להצדיק את המחיר הגבוה שהיא גובה עבורו אל מול היצרניות הגנריות המספקות סחורה דומה רק ללא הפרסום והמיתוג וכך מצליחות לחתוך במחיר המוצר לצרכן באופן דרסטי. למעשה המשמעות היא ש"פיליפ מוריס" עוברת להתחרות ראש בראש עם החברות הגנריות ולא מנצלת את יתרונה כתאגיד בעל מותג מבוסס המאפשר לה למכור מוצרים במחיר גבוה משמעותית מאלו של מתחריה. כפי שניסח זאת בוב סטאנוג'ב, מנהל שיווק ארצי של מוצרי צריכה בארנסט אנד יאנג: "אם אחת או שתיים מחברות מוצרי הצריכה המובילות יתחילו להוריד מחירים לתמיד, תהיה מפולת. ברוכים הבאים לדור הערך".
הירידה במחירים התקבלה בהפתעה היות שהמותג של "מרלבורו" היה מותג מוכר כבר משנת 1954 ונחשב לאחד מהמובילים מבין המותגים. המשקיעים הסיקו מכך שיכולות הפרסום והשיווק של המותג מוגבלות ולכן גררו את הירידה בקרב כלל חברות המותג המובילות. אולם האירוע הגיע לאחר מספר סימנים מעידים, בין היתר ששנת 1991 הייתה לשנה שבה ההוצאה על פרסום בארצות הברית ירדה באופן החד ביותר זה ארבעה עשורים, והשנה הראשונה שבה נמדדה ירידה מאז שנת 1970. חברות החלו להשקיע בקידום מכירות באמצעות הנחות והפחיתו את ההשקעה שלהן בפרסום. בשנת 1983 היחס בין ההוצאה על פרסום לבין ההוצאה על צורות אחרות של קידום מכירות היה 70% ל-30%, ובשנת 1993 המצב התהפך לחלוטין ו-75% הושקעו בקידום מכירות בדרכים אחרות מפרסום ורק 25% בפרסום.
בעתו, יום השישי של מרלבורו נתפש כ"יום מותו של המותג" ויום הופעתו של דור חדש הניחן בעיוורון מותגים, ומייחס משמעות למחירו של המוצר הנרכש ולערכו ולא לתדמית שנבנתה סביבו כמותג ולמחיר הגבוה הנגבה עבורו בשל כך. אולם התקווה לדור צרכני חדש נכזבה עם השנים כאשר מאז כלכלת המותגים רק הלכה והתפתחה בתקציבי פרסום הולכים וגדלים סביב המותגים החדשים-ישנים.
יוסל'ה דרור
נתי אורנן
נתי אורנן (נולד ב-26 בנובמבר 1975 בגבול רמת גן גבעתיים) הוא יוצר בין תחומי, מדריך מדיטציה ושליח.
גוטל בוטל.
לאחר סיום לימודיו בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין יצר אורנן את הדמות "גוטל בוטל", גיבור הקברט "מופע החיים של גוטל בוטל". בין השנים 2000–2008 העלתה קבוצת "גוטל בוטל" את הקברט במסגרת הפרינג' בתיאטרון תמונע, במועדון הבארבי בתל אביב, במרתף 10 בחיפה, ועוד.
הנראטיב של "מופע החיים של גוטל בוטל" הוא סיפור ביוגרפי למחצה המבוסס על עימות בין שתי דמויות, נתי אורנן עצמו, והאלטר אגו שלו, מר גוטל בוטל, דמות שתלטנית ויצרית.
המופע הקאלטי צבר קהילת מעריצים שפקדה בקביעות את הופעות הקבוצה, עד שב-2009 יצא לאור סרט עלילתי באורך מלא, "מופע החיים של גוטל בוטל", בבימויו של דניאל סיוון, ובהפקת יריב מוזר, שי אברמוב ואריק ברנשטיין. הסרט, שזכה בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי ובציון לשבח בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה וקולנוע בשיקגו "Glam Rock Award", הוא גם הסרט הישראלי הראשון שהופץ רק דרך האינטרנט.
בפסקול הסרט, שזורים גם שירים שהעלתה קבוצת "גוטל בוטל" ב-2003–2004 במסגרת "מופע החיים של מוטי פנאן", אופרת רוק אפוקליפטית אודות ישראל בתחילת האלף השלישי, שהוקלטה בתמיכת משרד התרבות, ויצאה לאור כאלבום ב-1 בינואר 2008.
תשארו בבית.
בשנת 2010 עבר אורנן לברלין, שם הקים את קבוצת "התיאטרון העליון" - das Übertheater. הוא הוזמן על ידי "הזירה הבין תחומית" על מנת להציג בפסטיבל "קולה של המילה", והעלה בה את "תשארו בבית", מופע יחיד המשלב תיאטרון דוקומנטרי עם סרטי וידאו שיצר בישראל ובגרמניה. העבודה תורגמה לגרמנית על ידי האמן סטפן הרץ ועלתה בברלין ובדרזדן בשם zuhause bleiben.
תיאטרון.
בשנת 2007 חבר אורנן לשחקנית היוצרת הילה גולן, וביחד העלו בפסטיבל עכו את המופע "גם טריאקי זה כואב". בפסטיבל עכו 2010 השתתף נתי כשחקן יוצר וכמוזיקאי ביצירה "השולחן המשפחתי" בבימויו של דודי מעיין. בשנים 2018/19 השתתף כשחקן-יוצר ומוזיקאי ביצירה "חוני'לה מה יהיה", בבימויו של דודי מעיין ב"מרכז חוני ליצירה מתמדת" בתל אביב. ב-2019/20 שיחק במופע "שפת ים כנרת" בבימויה של שירי ג'ורנו בתיאטרון הידית.
עבודות נוספות.
בין השנים 2005-2009 שימש אורנן ככתב תרבות בעכבר העיר תל אביב.
במהלך 2008 החל לשמש כמאמן בימתי (Performance Trainer), ללהקות ואמנים שונים, ובמקביל הקליט את אלבומו השני, שהוא אלבום הסולו הראשון שלו, "עבודת בית", שיצא לאור באפריל 2009.
בין השנים 2010-2012 אימן אמנים גרמנים וישראלים בגרמניה.
בשנת 2012 שב לישראל ועבד כמקרין סרטים בסינמטק תל אביב עד שנת 2016. כמו כן הוא עובד עם בעלי צרכים מיוחדים עימם הוא מעלה את יצירותיהם האישיות בפורמט "תיאטרון דוקומנטרי".
הגייה צפופה
עיוורון מותגים
NAS (ראשי תיבות של Network-attached storage - "אחסון על הרשת") היא שימוש בתקשורת הנתונים הרגילה (לרוב רשת TCP/IP) לחיבור רכיבי אחסון וגיבוי חיצוניים ועצמאיים לשרתים. תעבורת הנתונים ברשת מדמה שיתוף קבצים משרתים רגילים (באמצעות NFS, CIFS או פרוטוקולים דומים) ברמת מערכת הקבצים.
תיאור.