לפי ספרה של שרה דייווידסון, "רוק הדסון: הסיפור שלו", שיצא לאור בשנת 1986, רוק הדסון היה חברו של הסופר האמריקאי ההומוסקסואל ארמיסטד מופין. היו להדסון מספר מאהבים: ג'ק קוטס (נולד ב-1944), העיתונאי ההוליוודי טום קלרק (1933–1995), שמאוחר יותר פרסם את זכרונותיו בספר "רוק הדסון: החבר שלי", ומרק כריסטיאן, שזכה מאוחר יותר בתביעה נגד הסוכנות של הדסון.
בספר "The Thin Thirty" שנון רגלנד מתארת את מעורבותו של הדסון בשערוריית מין ב-1962 באוניברסיטת קנטקי עם שחקנים מקבוצת הפוטבול. ג'ים ברנט תיווך בזנות של שחקנים זכרים מקבוצת הפוטבול והדסון היה אחד הלקוחות שלו.
אגדה אורבנית נפוצה בשנות השבעים שהדסון התחתן עם ג'ים נייבורס. נייבורס מעולם לא התחתן ושמועות החלו צצות על נטייתו המינית ובאותה תקופה הדסון היה בארון. בנוסף לכך הם היו מיודדים. האגדה החלה על ידי חבורה של הומוסקסואלים בגיל העמידה מ"הנטינגטון ביץ'". בעקבות השמועה הדסון ונייבורס לא דיברו עוד זה עם זה.
שנים מאוחרות יותר.
ביולי 1985 הדסון התארח בתוכניתה החדשה של ידידתו הוותיקה דוריס דיי בטלוויזיה בכבלים "החברים הטובים של דוריס דיי". גופו הכחוש ודיבורו המבולבל הכו בתדהמה את הצופים, והידיעה הגיעה לכל מהדורות החדשות ברחבי המדינה באותו הערב וגם בשבועות שלאחר מכן.
סרטו האחרון היה "השגריר" (1984) שצולם בישראל.
הדסון אובחן כחולה HIV ב-5 ביוני 1984. כשסימני המחלה החלו להיראות, אנשי יחסי הציבור שלו לא יכלו עוד להתעלם ודיווחו שהוא חולה בסרטן כבד. ב-25 ביולי 1985 העיתונות פרסמה בפריז שם טופל שהוא גוסס מאיידס. ההשערה הייתה שהוא לקה במחלה כתוצאה מעירוי דם נגוע במהלך עירויי הדם הרבים שקיבל בעת ניתוח המעקפים. הדסון טס בחזרה ללוס אנג'לס ב-31 ביולי, ואושפז בבית החולים כחודש ימים. לאחר שרופאיו הודיעו לו שימיו ספורים ואין סיכוי להבריא מהמחלה כי היא מתקדמת, הוא חזר לביתו "הטירה" שבבוורלי הילס שם חי עד מותו ב-2 באוקטובר.
לאחר הלוויה שלו, שותפו לחיים מרק כריסטיאן הגיש תביעה נגד הסוכנות של הדסון בגלל "יצירה מכוונת של מתח נפשי". כריסטיאן נבדק ונמצא שלילי ל-HIV. למרות שהדסון ידע על מחלתו, הוא קיים איתו יחסי מין עד פברואר 1985, שמונה חודשים לאחר שנודע לו שהוא חלה באיידס. שרה דייווידסון דיווחה שמרק כריסטיאן גר בבית האורחים ואילו טום קלרק שהיה שותפו לחיים מספר שנים קודם לכן גר בבית.
הדסון היה הנושא להצגה "רוק" שנכתבה על ידי טים פונטיין; היא הועלתה על הבמה בלונדון בשנת 2008. בשנת 2020 הופיעה דמותו של הדסון במיני-סדרה "הוליווד", שם גילם אותו ג'ק פיקינג.
פרסים.
פרס האוסקר: מועמדות לתפקיד השחקן הראשי הטוב של השנה בשנת 1956 בסרט ענק.
פרס גלובוס הזהב: זכייה במסגרת הסרט האהוב העולמי (פרס הנרייטה) בתפקיד שחקן ראשי בשנת 1958
פרס גלובוס הזהב: זכייה במסגרת הסרט האהוב העולמי (פרס הנרייטה) בתפקיד שחקן ראשי בשנת 1959
פרס גלובוס הזהב: זכייה משותפת עם טוני קרטיס במסגרת הסרט האהוב העולמי (פרס הנרייטה) בתפקיד שחקן ראשי בשנת 1960
פרס גלובוס הזהב: זכייה במסגרת הסרט האהוב העולמי (פרס הנרייטה) בתפקיד שחקן ראשי בשנת 1962
הדסון קיבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
קליקאייר
קליקאייר (Clickair) הייתה חברת תעופה ספרדית שפעלה כחברת תעופה במחיר נמוך. בסיסה של החברה היה בנמל התעופה בנמל התעופה של ברצלונה-אל פראט.
החברה נוסדה בשנת 2006 ונקראה בתחילה "קאטאייר" על שם קטלוניה. החברה החלה את פעילותה באוקטובר 2006 והפעילה שלושה מטוסי איירבוס A320 וטסה לחמישה יעדים מבסיסה בברצלונה. ביולי 2009 התאחדה החברה עם חברת התעופה וולינג איירליינס תחת השם וולינג איירליינס.
וולינג איירליינס
וולינג איירליינס (באנגלית: Vueling Airlines) היא חברת תעופה ספרדית, המוגדרת כחברת לואו קוסט. בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה בברצלונה.
תולדות החברה.
החברה נוסדה בשנת 2004 והחלה לפעול ביולי אותה שנה בקו ברצלונה - איביזה.
בשנת 2006, בדירוג חברות התעופה הזולות הטובות באירופה, נבחרה החברה במקום השלישי אחרי החברות אייר ברלין, ואיזיג'ט.
ביולי 2009 התאחדה החברה עם חברת קליקאייר תחת השם וולינג איירליינס.
באוגוסט 2012 התנתק הקשר בין מטוס של החברה לנמל התעופה סכיפהול בטיסה מספרד לאמסטרדם, כאשר המטוס נחשד כחטוף והוזנקו שני מטוסי קרב ליירטו. בסופו של דבר המטוס נחת באמסטרדם והתגלה שהמטוס לא נחטף, אלא היו לו בעיות בקשר.
פעילות החברה בישראל.
נכון למאי 2018, החברה מפעילה 7 טיסות שבועיות בקו ברצלונה-תל אביב במטוס איירבוס A320. בנוסף, החברה מפעילה טיסה אחת בשבוע לפירנצה ו-4 טיסות שבועיות לרומא.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון ליוני 2020:
מוזיאון פלנטן מורטוס
מוזיאון פלנטן מורטוס (בהולנדית: Plantin-Moretusmuseum, בצרפתית: Musée Plantin-Moretus) הוא מוזיאון ואתר מורשת עולמית בעיר אנטוורפן שבבלגיה. המוזיאון מוקיר את פועלם של כריסטופל פלנטיין וחתנו יאן מורטוס, שני מוציאים לאור ידועים שפעלו במאה ה-16.
היסטוריה.
חברת הוצאת הספרים "פלנטין" נוסדה במאה ה-16 בידי כריסטופל פלנטיין. לאחר מותו, בשנת 1589, עברה הבעלות על החברה לידיו של חתנו, יאן מורטוס.
בשנת 1876 מכר אדוארד מורטוס את החברה לעיר אנטוורפן. שנה לאחר מכן, המוזיאון נפתח לציבור הרחב, שהורשה לבקר גם באזור המגורים בבית ובאזור מכבש הדפוס. בשנת 2002 הוכרז המוזיאון כאתר מורשת עולמית בידי אונסק"ו, ובשנת 2005 הוכנס סופית לרשימת אתרי המורשת העולמית, והיה בכך למוזיאון הראשון, והיחיד עד כה, הנמצא ברשימה זו.
המוזיאון הוא בעליו של אוסף יוצא-דופן של חומר טיפוגרפי. במוזיאון נמצא מכבש הדפוס השני העתיק ביותר בעולם, סטים של מִטבעות ומטריצות, ספרייה המכילה אוסף נרחב של דברי דפוס, וארכיון של חברת פלנטין.
שדרן רדיו
שדרן רדיו הוא אדם המציג ומגיש תוכניות רדיו. שדרן רדיו עשוי לדון בנושאים שונים כמו פוליטיקה, ספורט, מוזיקה ותרבות פופולרית. רוב תוכניות הרדיו מוגשות על ידי שדרן קבוע המגיש מונולוגים ומנהל שיחות עם מאזינים שמתקשרים לתוכנית. השדרן עשוי גם לספק מידע על חדשות, מזג האוויר ותחבורה. בניגוד לקריין רדיו, שדרן רדיו לאו דווקא מקריא חומר מוכן מראש שנכתב על ידי אחרים. בניגוד ל-DJ העובד ברדיו, קיימים שדרנים שכלל לא משמיעים מוזיקה בתוכניותיהם. חלק משדרני הרדיו נחשבים לכוכבי תקשורת ועוברים מתחנה אחת לאחרת ומקבלים שכר גבוה עבור תוכניותיהם, שלעיתים משודרות במספר תחנות בו זמנית (בעיקר במדינות בהן קיימת מדיניות שוק חופשי ברדיו כמו ארצות הברית וקנדה). עם זאת, משכורתם של מרבית השדרנים בדרך כלל אינה גבוהה.
בישראל.
בישראל עוסקים במקצוע רק מעטים, מרביתם בתחנות הרדיו הממלכתיות והאזוריות. קיימים כ-20 מעסיקים מוכרים בתחום זה (אם כי קיימים לצידם מספר מעסיקים לא-חוקיים, ברדיו הפיראטי. המעסיקים המוכרים הם רשות השידור וגלי צה"ל, כמו גם תחנות הרדיו האזורי והמגזרי).
בארצות הברית.
בארצות הברית רוב תוכניות הרדיו עוסקות בפוליטיקה, חלקן בתרבות פופולרית (כמו תוכניתו של הווארד סטרן), ואחרות בספורט. עד 1987 חויבו שדרני הרדיו על ידי הוועדה הפדרלית לתקשורת של ארצות הברית (FCC) להקדיש זמן הוגן להשמעת תגובות מן הצד הנגדי לדעותיהם אלא אם אלו נייטרליות. לאחר ביטול מדיניות זו פרחו תוכניות הרדיו, ושדרני הרדיו התחלקו לפי שתי המפלגות העיקריות: שמרנים (התומכים לרוב במפלגה הרפובליקנית) וליברלים (התומכים לרוב במפלגה הדמוקרטית). סקר מ-2004 מצא ש-17% מהציבור האמריקני מאזינים לתוכניות רדיו, רובם גברים שמרנים. שדרני הרדיו מהווים תחליף לרשתות הטלוויזיה העיקריות ואמצעי בידור ברכב לנהגים. בשנות ה-90 הוביל ראש לימבו את שידורי הרדיו השמרניים תוך הצלחה מסחרית. בין שדרני הרדיו הבולטים כיום נמנים ראש לימבו, ביל אוריילי, מייקל סאבג', שון האנטי, גלן בק, ולורה שלזינגר (הידועה כד"ר לורה). שדרני הרדיו השמרניים ידועים בכוחם לגיוס התנגדות ציבורית לחקיקה ליברלית כמו העלאת מסים ומתן זכויות למהגרים.
פרסלי
שדרן
פרר
חוק מגן
מדבר צל גשם
מדבר צל גשם היא תופעת טבע מטאורולוגית, בה נוצר מדבר למרגלות רכס הרים גשום, אשר כמות המשקעים בו נמוכה יחסית לכמות הגשם בצידו השני של הרכס. לפעמים ההפחתה בכמות הגשמים היא כה גדולה עד אשר יורדים בצד הפחות גשום פחות מ-200 מ"מ גשם בשנה.
מדבר צל גשם, היא תופעת אקלים מקומית, שנוצרת כאשר אוויר לח החודר מן הים לתוך היבשה נתקל במחסום פיזי כדוגמת רכס הרים ומתחיל לצבור גובה במטרה לחלוף מעליו בתהליך המכונה עננות אורוגרפית. עם הגובה יורד לחץ האוויר, ולכן במהלך הטיפוס מתקרר האוויר, במעלת צלזיוס אחת לכל 100 מטר, תהליך הנקרא קירור אדיאבטי (אותו תהליך העומד בבסיס הפעולה של מקרר ומזגן). המים מתעבים, וכשטמפרטורת הענן יורדת מספיק והלחות היחסית מגיעה ל-100% לחות, נוצרת עננות ממטירה. מעבר לקו פרשת המים האוויר גולש במורדות הרכס ומתחמם במעלת צלזיוס כל 100 מטר. ההתחממות מביאה לתופעת התמוככות מן העבר השני של הרכס. הענן שהכיל אוויר קר נע כלפי מטה, האוויר מתחמם (חימום אדיאבטי) והמים המצויים בו מתאדים, וכך כמות הגשמים במדרון ה"מרוחק" פחותה במידה ניכרת מזו היורדת על גבי המדרון הפונה לכיוון הים.
מבחינה בלשנית, השם "צל גשם" (באנגלית: Rain shadow), כשמו כן הוא: התצורה ההררית מטילה צל המונע (מסתיר) ירידת משקעים, בדומה לצל המסתיר את האור.
מדבר צל גשם בישראל.