האצטדיון החדש הוקם באותו המיקום שבו היה קודמו, בשכונת ויז'ה מאיפו, בפרטידו סן מרטין. המשחק האחרון ששוחק על ידי צ'קריטה ג'וניורס לפני השיפוץ היה ב-21 באוקטובר 2005, במסגרת הפרימרה B נסיונל. יריבתה הייתה קבוצת הכדורגל טיגרה (בעלת יריבות חזקה עם צ'קריטה ג'וניורס). "אל פונבררו" ניצח את טיגרה באותה המשחק 3-0.
טולווין
טולווין (בספרדית: Tolhuin) היא עיירה בפרובינציית טיירה דל פואגו בארגנטינה. טולווין שוכנת באי הגדול של ארץ האש, על גדות אגם פניאנו, והיא נמצאת במרחק של 105 קילומטרים דרומית לעיר ריו גראנדה ובמרחק של 111 קילומטרים צפונית לעיר אושואיה, המשמשת כבירת הפרובינציה.
היסטוריה.
העיירה הוקמה ב-9 באוקטובר 1972 על ידי מושל הפרובינציה באותו זמן במטרה לפתח את התיירות באזור אגם פגננו
מקור שמה של העיירה הוא בשפתם של בני הסלקנם, שישבו באזור בו נמצאת כיום העיירה. השם מורכב מהמילים "טול" ו"ון" ומשמעותו היא "כמו לב".
כלכלה.
כלכלת העיירה מסתמכת בעיקר על תיירות וכמו כן על יערנות וכריית כבול.
תחבורה.
העיר נמצאת על מסלול הקטע של כביש הלאומי מספר 3 בטיירה דל פואגו. טולווין הוא היישוב היחיד בקטע הכביש הזה בין אושואיה וריו גראנדה.
פרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר
פרס האוסקר לאפקטים הטובים ביותר (באנגלית: Academy Award for Visual Effects) הוא פרס אוסקר שניתן על ידי האקדמיה האמריקאית לקולנוע לסרט מצטיין בתחום האפקטים הוויזואליים.
היסטוריה.
בשנת 1928, האקדמיה האמריקאית לקולנוע הכירה לראשונה בתרומתם של האפקטים המיוחדים לסרטים. היא העניקה באותה בשנה לסרט כנפיים את התואר "אפקטי ההנדסה הטובים ביותר", הסרט גם היה הראשון שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (שנקרא אז "פרס ההפקה היוצאת מן הכלל ביותר").
בשנת 1938 שינתה האקדמיה את שמו של הפרס ל"הישג מיוחד על אפקטים מיוחדים", והוא הוענק באותה שנה לסרט "Spawn of the North". בשנת 1938 הפרס לאפקטים הטובים ביותר הפך לקטגוריה רשמית בטקסי האוסקר, למרות שבתקופות מסוימות היה רק סרט אחד ברשימת המועמדים לפרס, ללא מתחרים. בין השנים 1939 ל-1963, הפרס ניתן גם על אפקטים מיוחדים אך גם על קול. ב-1964 ניתן הפרס על אפקטים מיוחדים בלבד, ואז גם שונה שמו של הפרס ל"אפקטים ויזואליים מיוחדים הטובים ביותר". בין השנים 1972 ל-1977, לא היה פרס לאפקטים מיוחדים ולרוב ניתן בתור פרס אוסקר להישגים מיוחדים. ב-1977 הוחזרה שוב קטגוריה רשמית תחת השם הנוכחי "האפקטים הוויזואליים הטובים ביותר" ("Best Visual Effects").
דניס מורין הוא שיאן הזכיות בפרס עם 8 זכיות ו-15 מועמדויות.
כללים.
הקריטריונים הם:
קראלי
מאקו (אתר אינטרנט)
וינסלו
וינסלו (באנגלית: Winslow) הוא שם פרטי, שם משפחה ושמם של מקומות יישוב בארצות הברית ובממלכה המאוחדת.
עיטור מהפכת אוקטובר
עיטור מהפכת אוקטובר (ברוסית: Орден Октябрьской Революции) היה עיטור של ברית המועצות. העיטור נוסד ב-31 באוקטובר 1967 לציון 50 שנה למהפכת אוקטובר, והיה העיטור השני הכי גבוה בברית המועצות.
העיטור הוענק לאזרחים אשר תרמו לפעילות המהפכנית ולביסוס השלטון הקומוניסטי בברית המועצות, עבור הישגים בפיתוח הסוציאליזם והמדינה, על הישגים במדע ובתרבות, עבור הצטיינות בקרב, עבור תרומה להגנת המדינה, עבור פעילות ציבורית פורה ועבור קידום וייצוא הסוציאליזם למדינות אחרות באירופה.
העיטור עשוי מכסף, פרט לפטיש ומגל בחלק המרכזי התחתון, אשר עשויים מזהב טהור. המשקל הכולל של העיטור - 31 גרם.
העיטור הוענק לראשונה ב-6 בנובמבר 1967 לערים לנינגרד ומוסקבה, על תרומתם במלחמת העולם השנייה. כמו כן, זכו בעיטור ספינת הקרב אברורה, מרשלי ברית המועצות גאורגי ז'וקוב, איוואן בגרמיאן, איבן קונייב, מפקד הצי הסובייטי אדמירל סרגיי גורשקוב, האוניברסיטה הלאומית חרקוב ועוד. כן זכה בעיטור העיתון הסובייטי פראבדה.
עד התמוטטות ברית המועצות הוענקו 106,462 עיטורים אלו.
ציון חיים רקח
הרב ציון חיים רקח (טריפולי ה'תקצ"ה (1835) - ה'תר"ע (1910), רב ומחבר ספר ראשון לציון - חידושים.
ביוגרפיה.
נולד בטריפולי שבלוב לרב שלמה רקח, שהיה נינו של הרב מסעוד חי רקח מחבר הספר מעשה רקח על הרמב"ם,
אחיו היה ר' יעקב רקח.
שימש כגבאי קופת רבי מאיר בעל הנס קופת ורבי שמעון בר יוחאי בטראבלס. בימי המאורעות שעברו על החיים בארצות אשכנז כשהיו עוברים על עיר טראבלס לנסוע לערים אחרות היה ר' ציון רקח בעזרת בנו ומתנדבים נוספים מלקטים להם אוכל ומזון.
במכתב ששלחו לו רבני צפת בה' באלול תר"ס בעניין מימון האלמנה שרה אדאדי אשתו של ר' אברהם חיים אדאדי כתבו עליו "יקרת פנים מאירות הגבאי הנאמן, זרע המיומן, משכיל להימן, דחיל ומוקיר רבנן, ואיהו גופיה צורבא מרבנן, ביתו בית ועד לחכמים, צדיק תמים, מעלת הרב הכולל, להודות ולהלל כמהר״ר ציון חיים רקח נרו יאיר.
שני בנים היו לו חוואטו רקח ומאיר רקח, בנו מאיר רקח נפטר בחייו בי"ב בחשוון ה'תרמ"ב (1882), אסון זה מוזכר בספר "מים חיים" לרבי יעקב מימון "דרוש שנים עשר אשר דרשתי על מות לבן רך וטוב המדוכה ביסורין כבוד הרב מאיר רקח נ"ע בנו של ידין החכם ושלם זרע קודש אח' עצמי כבוד מורנו הרב ציון רקח נר"ו אשר נלקח לבית עולמו ביו שנים עשר לחודש מר חשוון אעלה בתמר לפ"ק יהי רצון תהא מנוחתו כבוד וחיים לכל ישראל שבק אמן כן יהי רצון"
עסק רבות בענייני הציבור והיה מאסף בעצמו בכל יום שבת ילדים לקרוא תהילים ב"חברת דוד המלך" שאותה ייסד.
נכדו הוא ר' גבריאל רקח.
דיר אל-אסעד
במה מצינו
היהודי הנצחי (סרט נאצי)
גדוד 71
תעלת קורפו
הרשימה המשותפת
הרשימה המשותפת (; בתעתיק מדויק: אל-קָאאִמַה אל-מֻשְתַרַכַּה) היא סיעה ורשימה משותפת לכנסת של המפלגות הערביות בל"ד, תע"ל וחד"ש (בעבר גם רע"ם). היא התמודדה ב וחזרה להתמודד ב, ב, וב, כשבכולן עמד בראשה איימן עודה.
היסטוריה.
הכנסת העשרים.
עקב העלאת אחוז החסימה במרץ 2014, התקיים משא ומתן בין ראשי חד"ש, בל"ד, רע"ם, תע"ל לקראת ריצה משותפת שלהן בבחירות. המהלך נתמך על ידי בל"ד, תנועת תראבוט וחלקים מחד"ש בהובלת היו"ר מוחמד ברכה, אך הייתה לו התנגדות בקרב מיעוט מסניפי חד"ש, מתוך חשש למידת עצמאותה של המפלגה במערך כזה. לבסוף הצטרפה חד"ש לרשימה המשותפת בהחלטה שהתקבלה ברוב גדול במועצת חד"ש הארצית, לאחר שהובהר שכל מפלגה ברשימה המשותפת תשמור על עצמאותה האידאולוגית ועל עצמאות מנגנוניה.
ב-22 בינואר 2015 הסתיים המשא ומתן בהצלחה, ובכנס בנצרת הוצגה הרשימה המשותפת לסיעות חד"ש, תע"ל, בל"ד ורע"ם. בראש הרשימה הועמד מזכיר חד"ש איימן עודה, ואחריו יו"ר רע"ם מסעוד גנאים, יו"ר בל"ד ג'מאל זחאלקה ויו"ר תע"ל אחמד טיבי. בקרב 14 המקומות הראשונים ברשימה, שנחשבו ריאליים, הוצבו 5 מועמדים מטעם חד"ש, 4 מועמדים מטעם בל"ד, 3 מועמדים מטעם רע"ם ו-2 מועמדים מטעם תע"ל. סוכם כי מקומות 12 ו-15 יתחלפו ברוטציה בין תע"ל ורע"ם, ומקומות 13 ו-14 יתחלפו ברוטציה בין חד"ש ובל"ד.
ברשימה שולבו במקומות שנחשבו ריאליים נציגים של כלל הדתות, אם כי רובם המוחלט מוסלמים (כולל הנציג הבדואי טלב אבו עראר), שני נציגים נוצרים (עאידה תומא סלימאן ובאסל גטאס), דרוזי אחד (עבדאללה אבו מערוף), ויהודי אחד (דב חנין). במקביל שולבו ברשימה שתי נשים במקומות ריאליים (עאידה תומא סלימאן במקום החמישי, וחנין זועבי במקום השביעי).
בתחילת חודש מרץ ניסו מפלגות "המחנה הציוני" ו"מרצ" לפתוח את הסכם העודפים ביניהן, ולהחליפו בהסכם עודפים בין "המחנה הציוני" ל"יש עתיד", ובין "מרצ" לרשימה המשותפת, אך ניסיון זה טורפד על ידי נציגי בל"ד ורע"ם ברשימה, שהביעו התנגדות נחרצת ליוזמה, מכיוון שמרצ מוגדרת כמפלגה ציונית. לעומת זאת, יו"ר הרשימה איימן עודה הביע תמיכה במהלך.
בבחירות לכנסת ה-20 התחזקה הרשימה בשני מושבים והגיעה ל-13 מושבים: 5 מושבים לחד"ש, 3 לבל"ד, 3 לרע"ם, ו־2 לתע"ל.
בכך קבע הגוש המפלגתי המיוצג ברשימה המשותפת שיא היסטורי של מנדטים בכנסת. בל"ד ורע"ם שמרו על כוחן, תע"ל עלתה לראשונה בתולדותיה ל-2 מנדטים, וחד"ש שחזרה את שיא המנדטים שלה לאחר 38 שנים. ההתמודדות המשותפת הצליחה לסחוף את הציבור הערבי ומספר המצביעים לגוש עלה בכ-100,000. שיעור ההצבעה בציבור הערבי עלה מכ-56% בבחירות לכנסת ה-19 לכ-64%, ושיעור ההצבעה למפלגות הלא-ציוניות בציבור הערבי קפץ לשיא היסטורי של כ-85%.
כתוצאה מההצלחה בבחירות, התחזקות כוחו של הגוש, והפיכת הרשימה המשותפת לסיעה השלישית בגודלה בכנסת, השיגו מפלגות הרשימה ייצוג חסר תקדים בוועדות הכנסת, וחברת הכנסת עאידה תומא-סלימאן (חד"ש) מונתה ליו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, ובכך הייתה הראשונה אי פעם מטעם מפלגות הרשימה שעומדת בראש אחת מחמש הוועדות הקבועות של הכנסת.
בספטמבר 2016, לאחר מותו של שמעון פרס, נמנעה הרשימה המשותפת מלהשתתף בהלווייתו, בנימוק שהיה "ביטחוניסט של הכיבוש". החלטה זו ספגה ביקורת קשה, הן בציבור היהודי והן בציבור הערבי.
הרשימה המשותפת התנגדה להצהרת טראמפ שירושלים היא בירת ישראל. ב-22 בינואר 2018 נאם סגן נשיא ארצות הברית מייק פנס בכנסת. הח"כים הערביים הפריעו לנאום והניפו כרזות שבהן נכתב באנגלית ש"ירושלים היא בירת פלסטין". בעקבות ההפרעה הם הורחקו מהמליאה ופונו בכוח על ידי סדרני משמר הכנסת.
בינואר 2019, לקראת הבחירות לכנסת ה-21, התפצלה תע"ל מהרשימה המשותפת לסיעה נפרדת. בפברואר אותה שנה הוחלט כי במקום רשימה משותפת יתמודדו בבחירות 2 רשימות בנפרד: רשימה משותפת של חד"ש ותע"ל בראשות איימן עודה ואחמד טיבי, ורשימה משותפת של רע"ם ובל"ד בראשות מנסור עבאס.