בכול פרק נוהלה חקירה של פרשה חדשה בתחומים שונים. פאבל זנמנסקי (גאורגי מרטיניוק) היה החוקר הראשי, אלכסנדר טומין (לאוניד קנייבסקי) קצין בילוש בתפקיד איש שטח ומבצעים וזינה קיבריט (אלזה לז'דיי) בתפקיד עובדת בכירה של מעבדה לזיהוי פלילי.
יוזמה לתחילת צילומי הסדרה הגיעה משר הפנים הסובייטי ניקולאי שצ'ולוקוב והוא קידם את הנושא בכול כוחו. מטרתו הייתה להעלות מוניטין של המשטרה הסובייטית בקרב אזרחים סובייטיים. נציגי משרד הפנים שהיו מזמיני הסדרה אישרו כול פרק לפני הקרנתו. התסריט נכתב על ידי אלכסנדר לברוב ואשתו. לברוב בעצמו היה בעבר חוקר במשטרה ולכן ידע נוהלי המשטרה ודרכי החקירה.
כול הפרשות למעט פרק מס' 22 הסתיימו לתפיסת הפושעים. בסוף פרק מס' 8 טומין "נהרג" על ידי פושע נמלט אחריו רדף וניסה לשכנעו להיכנע. בעקבות המכתבים שהתקבלו במערכת הטלוויזיה הסובייטית הוחלט להחזיר אותו לסדרה. באותו זמן גם הוחלט להפסיק להקרין סימני פרשת אהבים בין זנמנסקי לבין קיבריט. באחד הפרקים הוזכר שהיא נשואה וזאת לעומת זנמנסקי וטומין שהיו רווקים. רק בפרק שצולם בשנת 2003 הוזכרה אשתו של טומין.
בשנת 1982 לאחר הדחת שצ'ולוקוב מהתפקיד צילומי הסדרה הופסקו. כעבר שלוש שנים, בשנת 1985 הצילומים חודשו והוקרן פרק מס' 18. שיר נושא הסדרה שהיה ידוע ופופולרי מאוד והיה נחשב להמנון המשטרה הסובייטית לא נכלל בפרק זה כנראה כתוצאה מאבקי כוח נגד מורשת שצ'ולוקוב. בעקבות תחילת הפרסטרויקה פעילות המשטרה בסדרה הייתה יותר מציאותית. בפרק מס' 21 לראשונה הוזכר לחץ מפלגתי על פעולות החוקרים. בפרק מס' 22 (אחרון בתקופת ברית המועצות) הצוות נלחם נגד ארגון פשיעה מאורגן ולראשונה לא הצליח ללכוד את הפושעים.
בשנת 2002 נעשה ניסיון לחדש את הסדרה. מכיוון שאלזה לז'דיי נפטרה בשנת 2001 לתפקידה הוזמנה שחקנית אחרת. שיר נושא המקורי הוחזר והוא מהווה ההמנון הלא רשמי של המשטרה הרוסית גם כיום. בסך הכול צולמו שני פרקים אך הם לא התקרבו להצלחה של שנות ה-70 וה-80 וצילומים לא נמשכו.
ולנסיה (ונצואלה)
ולנסיה (בספרדית: Valencia) היא בירת מדינת קרבובו בוונצואלה. בעיר ובסביבתה מתגוררים למעלה משני מיליון אנשים. העיר נמצאת במרחק של 180 קילומטרים ממערב לקראקס, בירת ונצואלה.
היסטוריה.
העיר נוסדה ב-25 במרץ 1555 על ידי הספרדי אלונסו דיאס מורנו תחת השם נואסטרה סניורה דה לה אסונסיון דה נואבה ולנסיה דל ריי (בספרדית: Nuestra Señora de la Asunción de Nueva Valencia del Rey, מילולית: גבירתנו של העלייה השמיימה (הכוונה למרים, אם ישו) של ולנסיה החדשה של המלך), שקוצר בהמשך לוולנסיה בלבד, והיא הייתה ההתיישבות הראשונה של הספרדים במרכז ונצואלה.
פיראטים צרפתים בזזו את העיר ב-1677, שהעלו באש את בניין העירייה ובתוך כך השמידו מסמכים חשובים לגבי היישוב המוקדם בוונצואלה. המדען הגרמני אלכסנדר פון הומבולדט ביקר בעיר במהלך מסע שערך באמריקה בשנים 1800-1799, ודיווח שבאותו זמן היו בעיר 6,000 או 7,000 מתיישבים.
במהלך מלחמת העצמאות של ונצואלה התקיים בסביבת העיר קרב קרבובו בו ניצחו לוחמי העצמאות את כוחות השלטון הספרדי. העיר הפכה לבירת ונצואלה כשזו פרשה מקולומביה הגדולה ב-1830. לאחר זמן מה העיר הפסיקה להיות הבירה וחזרה לתואר הזה באופן זמני בעת מהפכה ב-1858.
עד אמצע המאה ה-20 הייתה ולנסיה עיר קטנה למדי. בשנת 1950 היו בה 91,000 תושבים. אולם הליכי התיעוש והתשואות מהנפט באזור הביאו לנהירת תושבים ומהגרים אל העיר עד כדי פיצוץ אוכלוסין. בשנת 1981 היו בעיר 601,000 תושבים ובשנת 2011 היו בה כ-1,600,000 תושבים והיא העיר השלישית בגודלה בוונצואלה.
חינוך.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות כאשר החשובה בהן היא אוניברסיטת קרבובו, אחת האוניברסיטאות הציבוריות החשובות ביותר בוונצואלה.
תחבורה.
בעיר פועלת מערכת רכבת תחתית מודרנית שנמצאת בתהליכי הרחבה. בנוסף פועל בעיר מערך גדול של אוטובוסים.
נמל התעופה הבינלאומי ארתורו מיצ'לנה משרת את העיר והוא השלישי בעומסו במדינה מבחינת כמות נוסעים. הוא גם חשוב מאוד לטיסות המטען במדינה.
בית הסוהר נפחא
בית הסוהר נפחא הוא מתקן כליאה של שירות בתי הסוהר הממוקם כ-15 קילומטרים מצפון למצפה רמון. בית הסוהר הוקם בשנת 1980, במטרה לתת מענה לכליאת אסירים ביטחוניים מסוכנים ובידודם ממרכזי אוכלוסייה.
מתקן הכליאה.
בתחילת הדרך הוקמו בבית הסוהר שני אגפים. בשנת 1987 עם הגידול במספר האסירים נבנו אגפים חדשים נוספים. במהלך הבנייה ניצלו מספר אסירים את ההזדמנות וברחו מבית הסוהר. הם נמצאו מאוחר יותר כאשר הם מסתתרים בקרב שבטי הבדואים באזור.
כשהוקם בית הסוהר, מירב ההשקעה הייתה באגפים הייחודים, גם משום שהאיום החיצוני על בתי הסוהר באותם ימים לא נחשב גדול.
בשנת 2006 נבנה בצמוד אליו בית הסוהר רמון.
במשך שנה הוחזקו במספר אגפים בבית הסוהר רמון אסירים ביטחוניים, והיו כפופים לבית סוהר נפחא. בשנת 2007 הושלמה בנייתו של בית הסוהר רמון, והוא הופרד מבית סוהר נפחא.
אוכלוסיית האסירים.
בבית הסוהר נפחא מוחזקים האסירים הקשים ביותר, הוא מיועד לכ-700 אסירים ביטחוניים, השפוטים בגין עבירות חמורות במיוחד (עם דם על הידיים), ועוד מאה אסירים פליליים כבדים, רובם שפוטים על רצח ועבירות סמים.
אסירים ביטחוניים.
האסירים הביטחוניים שוהים באגפים המחולקים על פי השתייכות ארגונית, וזאת במטרה למנוע מצב של פגיעות הדדיות. המדובר במדיניות ייחודית למחוז דרום בשב"ס. יש אגפים של אסירי חמאס ואגפים של אסירי פת"ח. בתוך כל אגף יש גם ייצוג לארגונים הקטנים.
בנוסף לכך מתנהלת מדיניות של הפרדה כפולה, על פי השתייכות ארגונית, אבל גם גאוגרפית.
ישנה הפרדה בין אסירים שמוצאם מיהודה ושומרון ובין אלה שמוצאם מרצועת עזה.
אסירים פליליים.
בעבר היו בבית הסוהר נפחא רק מספר מועט של אסירים פליליים שהיו "אסירי עבודה", אך כיום מתנהל אגף סגור של אסירים פליליים קשים, אשר רובם רוצחים וסוחרי סמים.
הטיפול באסירים הפליליים בבית הסוהר מתבסס על מודל "הטיפול המשולב", שהוגדר כיעד מרכזי על ידי נציבות שירות בתי הסוהר. האגף, שהתשתית שלו היא של אגף ביטחוני, היה במשך תקופה ארוכה כר לאירועי אלימות קשים בין האסירים לבין עצמם ובינם לבין סגל הכליאה. האסירים ראו בו מקום ענישה נוסף בשל המרחק הפיזי ממרכז הארץ, אבל גם בגלל התנאים והיעדר מסגרות של חינוך ושיקום. במסגרת תוכניות השיקום הוקמו בו בית כנסת ומדרשה תורנית. בנוסף, הופעלו תהליכים טיפוליים, בתחום הדת והחינוך. המדרשה היא בין המובילות בתחום השיקום בבתי הסוהר. רבנים מכל הארץ מגיעים אליה, כדי להופיע בפני האסירים. בנוסף נפתחה גם מאפיית פיתות, ואסירי האגף הסגור הם אלה שמפעילים אותה. כתוצאה מתהליכים אלה ירדה רמת האלימות והאירועים האגרסיביים בין האסירים באגף בצורה דרמטית.
תקריות.
ביוני 2002 דקר אסיר איש חמאס את מפקד כלא נפחא סגן גונדר אלברט אבוחצירא ושניים מפקודיו. ב-26 באוקטובר 2015 הודח מפקד הכלא גונדר משנה שמעון ביבס בעקבות הברחת טלפונים סלולריים אל תוך כותלי הכלא.
יצחק ירחי
מעאויה בן אבו סופיאן
כלא נפחא
מעאויה הראשון
אדוארד אבי
אדוארד פול אבִּי (באנגלית: Edward Paul Abbey; 29 בינואר 1927 – 14 במרץ 1989) היה סופר ומסאי אמריקני, שנודע בתמיכתו בשימור הסביבה, בביקורתו על מדיניות הטיפול באדמות הציבור ובדעותיו הפוליטיות האנרכיסטיות. יצירותיו הידועות ביותר כוללות את הרומן "כנופיית המקלות בגלגלים", שצוטט כמקור להשראה לקבוצות של סביבתנים רדיקליים, וספרו האוטוביוגרפי "Desert Solitaire".
ילדות ונעורים.
אבי נולד בעיירה אינדיאנה שבפנסילבניה ב-29 בינואר 1927. אמו, מילדרד פוסטלוואיט (Mildred Postlewait) הייתה מורה ונגנית עוגב בכנסייה, והיא הנחילה לבנה הערכה למוזיקה הקלאסית ולספרות. אביו, פול רוויר אבי (Paul Revere Abbey) היה סוציאליסט, אנרכיסט ואתאיסט שלדעותיו הייתה השפעה חזקה על בנו.
אבי סיים את לימודי התיכון באינדיאנה ב-1945. שמונה חודשים לפני יום הולדתו ה-18, שבו היה עתיד להיות מגויס לצבא האמריקני, החליט אבי לסייר בדרום-מערב ארצות הברית. הוא עבר ממקום למקום ברגל, באוטובוסים, בטרמפים וכנוסע סמוי על רכבות משא. במהלך מסעותיו אלו התאהב בנוף המדברי של אזור ארבע הפינות. אבי כתב:
בצבא ביקש להיות מוצב בתפקיד של פקיד כתבן, אבל במקום זאת שירת שנתיים במשטרה הצבאית באיטליה. אבי קודם בדרגה פעמיים, אבל בשל נטייתו להתמרד הוא הורד בדרגה פעמיים ולבסוף סיים את שירותו בכבוד כטוראי. חוויותיו משירותו הצבאי הותירו בו משקעים בדמות חשדנות כלפי מוסדות גדולים וחוקיהם, שהשפיעו על כתיבתו במהלך הקריירה שלו וחיזקו את השקפותיו האנרכיסטיות.