בבוקר 27 במרץ פורסמו שני סרטונים ברדיט ובטוויטר, וגרסה מלאה יותר, שתי דקות יותר, הופיעה מאוחר יותר ביוטיוב . ה"טיימס" דיווח כי הסרטונים קודמו על ידי מריה דובוביקובה מהמועצה לעניינים בינלאומיים של רוסיה , אך המקור המקורי שלהם אינו ברור. לפי צ'קניוז, שירות בדיקת העובדות של העיתון הצרפתי "ליברסיון", סרטונים נוספים שפורסמו המציגים לקיחת שבויים נעשו על ידי חיילי יחידת הכוחות המיוחדים של קרקן הקשורים לגדוד אזוב, שלחמו בסמוך.
בסרטון נראים חמישה אנשים במדי צבא שוכבים על הרצפה כשידיהם קשורות וחורי קליעים ברגליהם. שני אנשים נוספים נכנסים לתוך החצר בטנדר ומיד יורים ברגליהם, יחד עם אדם נוסף שעומד בסמוך. נראה שאחד השבויים נפגע בראשו בקת רובה. חקירת אסירים על ידי גבר נשמעת מאחורי המצלמה, וכן שיחה ברוסית ללא מבטא זר, ככל הנראה במכשיר קשר.
בהתבסס על תנאי מזג האוויר ומיקום השמש, ה-BBC טען שהסרטון צולם מוקדם ביום ב-26 במרץ. France 24 טען שהסרטון צולם בין ה-11 ל-27 במרץ, גם כן על סמך תנאי מזג האוויר. חוקר הנתונים הפתוחים אריך אורבך דיווח כי הפעולה התרחשה בחווה בכפר מלה רוהן, 18 קילומטרים מזרחית למרכז חרקוב. מיקום גאוגרפי זה אושר על ידי ארגון Human Rights Watch והוושינגטון פוסט. לפי הצהרות אוקראינים, הכפר הזה שוחרר על ידי הכוחות המזוינים של אוקראינה יומיים לפני שהופיעו הסרטונים הראשונים.
המענים בסרטון ענדו סרטי זרוע כחולים, שארגון Human Rights Watch ציין כי הם נענדים בדרך כלל על ידי כוחות אוקראינים, בעוד שלכול השבויים היו סרטים לבנים מלבד אחד שחבש סרט אדום, שני הצבעים שבשימוש הכוחות הרוסיים. לפי נתוני ארגון Human Rights Watch, השתייכותם של המבצעים אינה ברורה: הם לבושים במדים שונים, מחזיקים בכלי נשק שונים ויש להם ציוד שונה ללא סמלים ברורים. ניק ריינולדס, מומחה צבאי במכון המלכותי המאוחד למחקרי הגנה, אמר שרובה סער בסרטון דומה לנשק מוסווה ששימשו את כוחות המבצעים המיוחדים של אוקראינה, אך שונה מעט מכל מה שראה בעבר; הוא גם ציין ששני הצדדים בסכסוך השתמשו בנשק שנלכד מהצד השני.
אחד מהשבויים הרוסים המוצגים בסרטון זוהה על ידי אמו כאיוואן קודריאבצב, חייל מגויס בן 20 מאזור אומסק. בסרטון הוא נראה פצוע ומתעלף תוך כדי חקירה. ב-29 באפריל אישר משרד ההגנה הרוסי כי הוא נעדר במהלך השירות הצבאי.
סרטון ודיווחים נוספים.
ב-28 במרץ יורי בוטוסוב, העורך הראשי של האתר האוקראיני censor.net, פרסם סרטון המראה חווה במלה רוהן ואת השרידים השרופים קשות של שלושה אנשים. לדברי בוטוסוב, הסרטון צולם כמה שעות לאחר הפסקת הקרבות, וההרוגים לבשו מדים רוסיים. ארגון Human Rights Watch מציין שבסרטון זה, אזור החווה סבל מפיצוצים ומשריפה, שלא נכחו בסרטון המקורי.
כמו כן, ב-28 במרץ, ביקרו עיתונאים של סוכנות הידיעות הצרפתית במלה רוהן. הם דיווחו כי ראו שתי גופות של חיילים רוסים ברחוב ושתיים בבאר, וכן ציטטו את דברי הצבא האוקראיני על לכידתם של חמישה אסירים רוסים, שאחד מהם נורה בעת שניסה להימלט.
ב-13 במאי פרסמו כתבים חוקרים בעיתון הצרפתי לה מונד סרטון שבו הם מאשרים מיקום גאוגרפי ומידע על חשודים אפשריים בירי שעליהם דיווח לראשונה אריך אורבך. בסרטונים שצולמו במהלך הקרב על מלה רוהן, נוכחים חברי גדוד סלובוזנשצ'ינה האוקראיני, ואחד ממנהיגיהם, אנדריי יאנגולנקו, מופיע בבירור ביחד עם האסירים שנורו מאוחר יותר בברכיים.
תגובות.
מהרשויות האוקראיניות.
ב-27 במרץ, ולרי זלוז'ני, המפקד העליון של הכוחות המזוינים של אוקראינה, האשים את רוסיה ביצירת הסרטון כדי להכפיש את הכוחות האוקראינים. גם נציבת תלונות הציבור באוקראינה, ליודמילה דניסובה , דחתה את הצילומים כמזויפים.
מאוחר יותר באותו יום, אולקסי ארסטוביץ' , יועץ לראש לשכתו של נשיא אוקראינה, אמר כי הטיפול הבלתי חוקי באסירים עונה לקריטריונים של פשע מלחמה ויש להטיל עונש בגינו. הוא גם הצהיר כי תיערך חקירה, ואי-קבילותן של פעולות מסוג זה תודגש בפני אנשי כוחות ההגנה.
אירינה ונדיקטובה , התובעת הכללית של אוקראינה, אמרה כי חקירות והעמדה לדין יבוצעו אם הראיות יהיו חזקות מספיק.
מהרשויות ברוסיה.
דמיטרי פסקוב, מזכיר העיתונות של נשיא רוסיה, אמר כי הסרטונים מכילים "צילומים מפלצתיים" ויש לחקור אותם על ידי עורכי דין.
אנדור אנדרה גלרי
אַנְדוֹר אֶנְדרֶה גֶלֵרִי (במקור גרינהוט - Grünhut, בהונגרית: Gelléri Andor Endre; בודפשט, 30 במרץ 1906 – גונסקירכן (מחנה ריכוז), אוסטריה, 3 במאי 1945) היה סופר יהודי-הונגרי, נחשב לאחד הסופרים ההונגרים הססגוניים והחשובים ביותר ב. ניספה בשואת יהודי הונגריה.
ביוגרפיה.
נולד באובודה למשפחה יהודית ממעמד הפועלים. אביו ג'וזף היה מנעולן וניהל בית מלאכה לכספות. מכיוון שגדל בסביבת פועלים הכיר את תנאי החיים של העובדים, ואלו היוו בסיס לסיפוריו הקצרים. אביו לא ראה בעין טובה את נטייתו הספרותית, ולבקשת אביו למד גלרי במכללה טכנולוגית לתעשייה במשך 3 שנים. הוא נשר מהתיכון ב-1921 ואחר כך סיים לימודים בבית ספר הטכני בין השנים 1923–1926 וקיבל תעודה במקצוע "תעשיית המתכת והברזל". למרות שהצליח כסופר בגיל צעיר, גלרי היה צריך להתפרנס מעבודות בשכר. בין היתר הועסק כמחנך, עגלון, מזכיר, עובד במכבסה ושרטט טכני.
בשנת 1924, כשהיה בן 18, פורסמה הנובלה הראשונה שלו ביומון "אשט". עורך העיתון, לאג'וס מייקס היווה עבור גלרי מנטור, חונך ודמות אב. מאוחר יותר פורסמו סיפוריו בכתב העת המרכזי לספרות ההונגרית "ניוגט".
בשנת 1928 זכה במלגה לתחרות כתיבה מאת היומון "אשט". לאחר מכן בילה כמה חודשים בגרמניה (פרנקפורט ומינכן) ובאיטליה. לאחר שובו עבד גלרי במכבסה בבודפשט.
הוא נתמך על ידי הסופרים הגדולים ז'יגמונד מוריץ ומילאן פושט, מבקרים מפורסמים שיבחו את יצירותיו, כתב העת הספרותי והאמנותי החשוב ניוגט פרסם את הנובלה שלו "מכשף, עזור לי" (Varázsló, segíts). ב-1930 כתב את הרומן היחיד שלו, "המכבסה הגדולה" (A nagymosoda). ב-1933 פורסם ספר הסיפורים הקצרים הראשון שלו, "משרתים צמאים" (Szomjas inasok), ועליו קיבל את פרס באומגרטן שהיה עד אחרי מלחמת העולם השנייה הפרס הספרותי החשוב ביותר בממלכת הונגריה. ב-1935, לזכר הוצאתם להורג של שני היהודים הקומוניסטים החפים מפשע שאנדור פירסט ואימרה שלאי, הוא כתב סיפור קצר סמלי בשם "הוצאה להורג של האוקראינים" (Ukránok kivégzése).
בגלל מוצאו היהודי הוא נלקח לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) מספר פעמים משנת 1941 (במחנות בהונגריה: מונור, נג'קאטה, אסוד, יאסברן ובאוקראינה באוקראינית: [Кобилецька Поляна [Kobilecka Poljana). בשל יהדותו הוא חי ברדיפה מתמדת עד סוף המלחמה. בתקופה שבין שתי הקריאות שלו לשרות העבודה, כתב את האוטוביוגרפיה שלו שפורסמה רק לאחר מותו בשנת 1957, בשם "סיפורה של תודעה עצמית" (Egy önérzet története). עם כניסת הוורמכט להונגריה ב-21 במרץ 1944 (מבצע מרגרטה), הוא גורש תחילה למאוטהאוזן, אוסטריה, ולאחר מכן למחנה הריכוז גונסקירכן. הוא שרד את שחרור המחנה, אך גופו המוחלש לא עמד בתלאות נוספות, והוא מת ממחלת טיפוס הבהרות בבית החולים האמריקני בהרשינג באמצע מאי 1945.
אמנות הכתיבה שלו הגיעה לרמה הגבוהה ביותר בסיפור הקצר כלומר בנובלות, והוא גילה את שירת חיי היומיום. הגיבורים שלו הם אנשים קטנים שחיים בשולי החברה, עובדי תובלה ומשלוחים, מובטלים, נוודים, פרולטריון, איתם היה בקשר יומיומי. הוא ראה את הטרגדיות של חיי הפועלים בצורה ברורה יותר מאשר חבריו הסופרים. הנושא המרכזי כמעט בכל הטקסטים של גלרי הוא מצוקתו של מעמד הפועלים. אבטלה המונית, חסרי בית, ועוני הם תנאי החיים של הדמויות. גיבוריו העליזים שומרים על שמחת החיים שלהם, כך שסיפוריו של גלרי חורגים מתיאורים טבעיים בלבד של הפריפריה העירונית. הדיקציה המוזרה, המשלבת אלמנטים מוזרים-סוריאליסטיים עם תיאורים מציאותיים היא תופעה ייחודית בספרות ההונגרית.
על אף שהוא לא היה מהפכן, הביקורת החברתית שלו הייתה מהפכנית. למרות הבעיות החברתיות והנטיות השמאלניות שלו, בניגוד לרוב הדמויות הספרותיות של אותה תקופה, הוא נשאר בלתי נגוע בקומוניזם, מעולם לא התחייב למגמה זו.
דז'ה קוסטולאני כינה אותו "ריאליסט של הפיות", טיבור דרי כינה אותו "ריאליסט לא אמיתי" ומילאן פושט כינה אותו "חולם מציאות".
בנוסף לספרות, הוא היה פעיל גם בספורט, בעקשנות כזו שלמרות גופו החלש והנוטה למחלות, הוא היה זורק דיסקוס טוב במיוחד.
משפחתו.
אביו היה יוז'ף גלרי (גרינהוט) (1880–1938), מסגר מומחה, ואמו הייתה שרה פרנקל (קראוס) (1880–1973). אמו חלתה במחלה קשה כתוצאה מזיהום שהתרחש במהלך לידת הילד.
אשתו הייתה יוליאנה דרייר (נולדה ב-1916). הם נישאו ב-19 באוגוסט 1937. יחד עם שני ילדיה הקטנים (אגנש ויוז'ף), רעייתו שרדה את הרדיפות של השואה ואת מלחמת העולם.
בן דודו הוא אביו של דניאל גלרי.
עיבוד יצירותיו לסרטים.
ב-1958 יצא הסרט "iron flower" בבימויו של הבמאי היהודי-הונגרי , ע"פ סיפוריו של גלרי.
רעידת האדמה באפגניסטן (2022)
רעידת האדמה באפגניסטן (2022) התרחשה ב-22 ביוני 2022 בעוצמה של 6.2 בסולם מגניטודה לפי מומנט. הרעידה פגעה בעיקר בקו שבין אפגניסטן לפקיסטן.
הרעידה הורגשה גם בחלקים הדרומיים של הודו, בבירת פקיסטן אסלאמאבאד ובמזרח מחוז פנג'אב. כמה גורמים הובילו למספר רב של נפגעים, כשבעקבות רעידת האדמה נהרגו לפחות 1,193 אנשים ונפצעו כ-3,025 נוספים.
הרעידה.