הרופא, הפילוסוף והמקובל אברהם בן חנניה יגל מתייחס לתאומים בהרחבה בספרו "ספר גיא חיזיון" ומנסה באמצעותם לחבר את ההסבר הטבעי ואת ההסבר הקבלי ולשלב בקנה אחד את ההסברים משלושת העולמות. רוחות התאומים, שנגלות אל יגל בחיזיון טוענות, על סמך הלכת "עגלה ערופה" (דברים כ"א א-ט), שדמם של התאומים על ידיהם של פרנסי הציבור, הם ומנהיגותם אחראים לאסון שנפל על ונציה. לאחר מכן משתמש יגל בחוברת האיטלקית של גרגוריו לצורך ההסברים החומרי והשמימי, אך מרחיב לפי ניסיונו כרופא וכן בדוגמאות עצמאיות לפי דברי קסנופון ואבן רג'ל. הוא מסכם את עיסוקו בתאומים במסקנה המקובלת לדבריו הן בקבלה והן אצל אריסטו לפיה "האיש או האשה בשעת תשמיש" הם כוח המופעל על ידי הסיבות השמיימיות.
ג'סיקה סלואן
ג'סיקה סלואן (באנגלית: Jessica Sloan; נולדה ב-2 בנובמבר 1982) היא שחיינית קנדית. סלואן התחרתה במשחקים הפאראלימפיים בעבור המשלחת הקנדית פעם אחת בלבד, וזכתה בשש מדליות זהב פאראלימפיות.
קריירה.
באולימפיאדת הנכים סידני (2000) השתתפה סלואן במשחקים הפאראלימפיים בפעם היחידה בקריירה, וזכתה בשש מדליות זהב. במשחה ל-50 מטר חופשי (קטגוריה S10) היא קבעה שיא עולם של 28.52 שניות במקצה המוקדם, אותו שיפרה במקצה הגמר וזכתה במדליית הזהב עם תוצאה של 28.44 שניות. במקצה ל-100 מטר פרפר קבעה במקצה המוקדם שיא פאראלימפי של 1:18.35 דקות, ובמקצה הגמר שיפרה אותו והעמידה שיא עולם חדש של 1:16.93 דקות, ובמקצה ל-100 מטר חופשי שוב קבעה שיא עולם במקצה המוקדם, עם 1:02.84 דקות, אותו שיפרה במקצה הגמר כשעצרה את השעון על 1:01.67 דקות.
במשחה ל-200 מטר מעורב אישי זכתה סלואן במדליית זהב נוספת כשקבעה שיא עולם של 2:33.64 דקות, לפני ג'מה דשווד האוסטרלית שזכתה במדליית הכסף עם 2:41.39 דקות, והגרמנייה קלאודיה הנגסט עם 2:43.02 דקות. במקצה השליחות ל-4X100 חופשי שברה שיא עולם לצידן של סטפני דיקסון, דניאל קמפו ואנדראה קול כשקבעו 4:38.01 דקות, ובמשחה הקבוצתי ל-4X100 מעורב, לצידן של דיקסון, אליזבת ווקר ודרדה בייגר סייעה לנבחרתה לקבוע שיא עולם נוסף של 5:07.56 דקות.
סלואן השתתפה במשחקים גם במשחה ל-100 מטר בסגנון גב, בו סיימה אחרונה במקצה הגמר עם תוצאה של 1:19.06 דקות, ובמקצה ל-400 מטרים בסגנון חופשי בו סיימה במקום הרביעי עם תוצאה של 4:54.00 דקות.
אייל ברטוב
אייל ברטוב (נולד בשנת 1958) הוא צלם טבע ישראלי.
ביוגרפיה.
ברטוב הוא צלם סטילס ווידאו ובמאי סרטים, המתמחה בנושאי הטבע, הזואולוגיה והאנתרופולוגיה. הוא מצלם ומפיק סרטים באורך מלא עבור הנשיונל ג'יאוגרפיק, וכן עבור ארגוני טבע וסביבה בישראל.
ברטוב צילם, ערך, והפיק את הסדרה "ישראל הפראית" משנת 2016, שמתמקדת בטבע הישראלי והופקה עבור ערוצי הסמית'סוניאנס בקנדה ובארצות הברית. הסדרה כוללת חמישה פרקים של שעה: נדידת הציפורים, החבל הים תיכוני, מדבר יהודה וים המלח, הרי אילת וים סוף, ארץ הנגב.
העבודות של ברטוב מתפרסמות בתערוכות, במגוון רחב של מגזינים, ספרים, אנציקלופדיות ותוכניות טלוויזיה. הוא פעיל, בנוסף, במאבקים לשמירה על הטבע והסביבה, ופעילותו באה לידי ביטוי בתמונות, סרטים, הרצאות ופעילות ציבורית.
ברטוב הדריך למעלה מ-120 מסעות ליבשת אפריקה, לארצות קניה, טנזניה וזנזיבר, איי סיישל, דרום אפריקה, נמיביה, בוצואנה וזימבבואה. כמו כן צילם מסעות באסיה - בדרך המשי, בהודו ובתאילנד.
ברטוב נשוי ולו שני ילדים. מתגורר במושב שדה יצחק שבעמק חפר.
ליאורה גושן
ליאורה גוֹשֶן (נולדה ב-1947) היא קריינית ותיקה בקול ישראל.
ביוגרפיה.
ליאורה גושן נולדה בירושלים כליאורה פולישוק. את שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל שם נקראה ליאורה מגל, והגישה את מצעד הפזמונים העברי בסוף שנות השישים. בשנת 1969 עברה לעבוד בקול ישראל, בתחילה בתסכיתי רדיו, יחד עם דויד גרוסמן, מוטי ברכאן, רעיה אדמוני, ואחרים. המשיכה כמגישת תוכניות מוזיקה קלאסית בקול המוסיקה, במקביל לקריאת חדשות.
מאז 1973 היא משמשת קריינית חדשות בכירה, ומדריכה קריינים, מגישים וכתבים. כמו כן משמשת מאמנת אישית, ושייכת ללשכת המאמנים בישראל. מתחילת שנות השמונים היא מכשירה ומאמנת את הקריינים החדשים ברשות השידור ונחשבת סמכות בהגייה ובקריינות.
בשנת 2005 פרשה מן התחנה ביחד עם קריינים ועובדים נוספים, בעקבות תוכנית פרישה לעובדי רשות השידור שיזם משרד האוצר, אך כעבור שלושה חודשים שבה לעבודתה.
גושן חובבת שפות ושולטת ברוסית, סינית ויפנית.
נשואה ליעקב גושן, אותו הכירה בגלי צה"ל, שם עבד כטכנאי, ואם לשניים.
בתוכנית הטלוויזיה "בובה של לילה" גילם נדב אבקסיס את מגישת חדשות הספורט הפרודית "ליאורה חושן", שמהווה פרודיה על גושן ועל שדרניות רדיו דומות.
אייל בר-טוב
בחירות 1977
בחירות 2010
בחירות 1955
יעל אתיופי
יעל אתיופי (שם מדעי: "Capra walie"; קרוי גם יעל חבשי או יעל וואליה), הוא מין של פרסן בינוני-גדול בסוג יעל האנדמי לאזורים ההררים של צפון אתיופיה במזרח אפריקה. הוא התגלה ותואר מדעית לראשונה בשנת 1835 על ידי חוקר הטבע הגרמני אדוארד רופל במהלך מסעו בנוביה ובאתיופיה. זהו מין היעל הנדיר בעולם ובעל התפוצה המצומצמת ביותר. בעבר היה נחשב כתת-מין של יעל אלפיני לצד יעל נובי ויעל סיבירי, אולם כיום מתייחסים אליו כמין נפרד. שמו המדעי נגזר מלטינית כדלהלן: "Capra" = "תיש" - מתייחס לדמיון של היעל לתיש. "walie" - קיצור של השם "וואליה" המשמש ככינוי של המקומיים ליעל זה. היעל האתיופי הוא מין היעל הדרומי ביותר ובין המינים היפים שבסוגו. הוא אחד מ-3 מיני היעלים היחידים שחיים באפריקה לצד היעל הנובי ועבדקן הרעמה והוא גם משמש כסמלם של ארגונים רבים באתיופיה.
אנטומיה.
קרניים.
זכר היעל האתיופי מתאפיין כקרוביו בזוג קרניים גדולות ועבות בצורת סהר, והמבנה שלהם אופייני לרוב היעלים: הקרן צומחת לכיוון מעלה ומתעגלת בהדרגה לאחורה עד שיוצרת רבע או חצי עיגול. למרות שהקרניים ישרות לגמרי, הן נראות מעוקמות לצדדים כיון שהקרן צומחת באלכסון. קרני היעל האתיופי קטנות משל היעל הסיבירי והאלפיני, אך גדולות יותר משל היעל הנובי ועז הבר. מיקום הקרניים הוא במרכז הקרקפת - סמוך ממש למצח, והקרניים קרובות מאוד לעיניים ולאוזניים בשל עוביים. בבסיס יש בין הקרניים רווח קטן של מספר סנטימטרים, אולם ככל שהקרן גדלה הרווח מתרחב עד שמגיע למוטת קרניים בקצוות של חצי מטר או יותר. הקרניים עבות ומסיביות לכל אורכם, אולם למרות זאת הן יהפכו בהדרגה לצרות בקצוות. השפיצים של היעל עבים יחסית לעיזי בר. לאורך הקרן יש ליעל האתיופי כפתורים גדולים ובולטים על המשטח הקדמי של הקרן ומספרם הוא 15-9 בהתאם לגילו של הפרט. בשאר הקרן יש חריצים עבים ודקים המפלחים את הקרן לרוחבה.
לנקבות היעל קרני-חרב קטנות ודקות בצורת "V" לעומת הזכרים והן ישרות ברובן עם קימור קל לאחור. אין להן כלל כפתורים, אלא חריצים בלבד. מוטת הקרניים שלהן קטנה מאוד. כתוצאה מכך, הקרניים מהוות את סימן ההיכר הבולט ביותר בין הזכרים לנקבות. צבע הקרניים של שני הזוויגים הוא חום חלודה כהה או בהיר, חום-ברונז'ה, חום-ברזל או אפור בהיר וכהה, כשקרני הזכרים נוטות להיות כהות יותר.
מראה חיצוני.
יחסית למיני יעל אחרים הפרווה של היעל האתיופי קצרה ודקה למדי אולם היא שעירה יותר משל היעל הנובי. היא מורכבת משערות צפופות וזיפיות. צבע הפרווה הכללי יוצא דופן בססגוניותו לעומת מיני היעלים האחרים: כל האזור העליון הכולל את הגב, הצלעות העליונות, הכתפיים, העכוז, צדדי הצוואר והעורף - בצבע אדום-נחושת כהה עד ערמוני או מהגוני אצל הזכרים ואדמדם או כתמתם בהיר אצל הנקבות, בעוד שהשוקיים, הגפיים, הגרון, החזה, הצלעות התחתונות והמותניים בצבע מחוספס של אפרפר-לבנבן משולב בשערות חומות. הגחון, המפשעה, והרגליים בצבע לבן בוהק, ועל חזית הרגליים יש שתי רצועות שחורות שמופרדות על ידי הברכיים הלבנות. לזכרים מבוגרים יש פס שחור במותניים, ולרוב החלק העליון של הרגליים, החזה, הגרון ואף העורף מתכהים בהדרגה עם הגיל עד לצבע שחור פחם. לנקבות יהיו כתמים שחורים על הרגליים הקדמיות בלבד. זנבו של היעל מתכהה בהדרגה לצבע חום שוקולד כהה עד שחור, והוא בולט היטב על רקע המפשעה הבהירה שסביבו. פרסותיו של היעל בצבע אפור כהה.
צבע ראשו של היעל האתיופי הוא אדום כהה או בהיר במצח ובחרטום, ואפרפר-לבנבן בלחיים ובסנטר. בקדמת הלחיים ובתחתית העיניים יש כתם רחב וארוך בצבע שחרחר דהוי, ומעל העיניים יש גבות בהירות שהופכות לעיתים לפסים דהויים שנמשכים עד לחוטם. לזכרים מבוגרים הראש מתכהה בהדרגה בחרטום, במצח, בלחיים ובסנטר עם הגיל, ובסופו של דבר הוא עלול להיות כמעט שחור לגמרי לבד מרצועה בהירה מאחורי העין ויתמזג עם העורף והגרון השחורים. צבען של האוזניים הוא אדמדם כהה בצד החיצוני ואפרפר בצד הפנימי עם קצוות שחורות. לזכרים יש זקן גדול ועבה בסנטר בצבע חום שוקולד או שחור עם קצוות אדמדמות, בעוד שהנקבות חסרות זקן לחלוטין.
מבנה ומידות גוף.