כדי להוסיף עניין למקום, המציא פייגן אגדה אודות גילוי המקום, לפיה הבחין בלפרקון חופר במקום בור. הוא תפס אותו וזכה למשאלה. משאלתו הייתה פארק משל עצמו, אך מאחר שלא הגדיר את גודל הפארק, הלפרקון העניק לו את החור. במהלך השנים התייחס פייגן לפארק בטוריו, ותיאר אותה כמושבת הלפרקונים היחידה ממערב לאירלנד. הוא טען כי הוא האדם היחיד שמסוגל לראות את ראש הלפרקונים, פטריק או'טול.
גם לאחר מותו של פייגן ב-1969 נמשך טיפוח הפארק. ב-1972 הוא הוכר כפארק הקטן בעולם לפי ספר השיאים של גינס, וב-1976 הוכר רשמית כפארק עירוני. תושבי העיר הוסיפו לו מדי פעם אביזרים יוצאי דופן, כגון בריכת שחייה לפרפרים, גלגל ענק מיניאטורי, ועוד. אגדת הלפרקונים הפכה את הפארק למקום המרכזי בעיר פורטלנד בו נערכות חגיגות יום פטריק הקדוש. בשנת 2011 הקימו אנשי תנועת המחאה "כיבוש וול סטריט" אוהלים זעירים במקום, בדומה למאהלי המחאה האמיתיים שהקימו בפארקים שונים ברחבי ארצות הברית.
חוק חינוך חינם
הדיוויזיה הרביעית (סוריה)
הדיוויזיה המשוריינת הרביעית (בערבית: الفرقة الرابعة) היא דיוויזיית משמר משוריינת של הצבא הסורי הממוקמת בדמשק ותפקידה להגן על מוסדות ואנשי השלטון של סוריה. אחיו הצעיר של הנשיא בשאר, מאהר אל-אסד מפקד על החטיבה המשוריינת ה-42 בדיוויזיה ולמעשה מפקד דה-פקטו על הדיוויזיה כולה, זאת לצד תפקיד פיקודי דומה בדיוויזיית משמר הרפובליקה.
הדיוויזיה נחשבת לאחת היחידות היוקרתיות, המקצועיות והמאומנות ביותר בצבא הסורי. היא מורכבת מרוב של כ-80% חיילים וקצינים ממוצא עלווי, מיעוט אתני בסוריה שאליו משתייכת משפחת השלטון והנשיא אסד. בסיס האם של הדיוויזיה נמצא בשטח צבאי צפונית לפרברי דמשק, מספר קילומטרים דרום-מערבית לבסיס של משמר הרפובליקה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה בשנת 1984 עם פירוק פלוגות ההגנה, כוח אשר שימש למשימות שיטור פנימיות והורכב מחיילים מקצועיים ונאמנים. כוחות פלוגות ההגנה פוזרו בין הדיוויזיה הרביעית, משמר הרפובליקה והדיוויזיה המוטסת ה-14, מהלך הפירוק נבע מיציאתו לגלות של מפקד הכוחות, אחיו של הנשיא, רפעת אל-אסד. מי שירש את ניהול הכוחות של הדיוויזיה הרביעית ומשמר הרפובליקה היה מאהר אל-אסד שמפקד דה פקטו על שתי היחידות. הדיוויזיה הוקמה ראשית בשם 'הדיוויזיה המשוריינת ה-569' ורק לאחר מכן קיבלה את המספר 4.
מלחמת האזרחים בסוריה.
משום הנאמנות הרבה והמקצועיות של יחידות הדיוויזיה, מתחילת חוסר השקט בסוריה הם נשלחו לדכא ולהילחם במורדים ובמתפרעים. יחידות הדיוויזיה השתתפו בין היתר בלחימה בדרעא, חומס, בניאס ובדמשק עצמה. מעבר להפעלת היחידות באופן אקטיבי, קצינים רבים ממוצא עלווי נשלחו להצטרף ליחידות אחרות של הצבא כדי לנסות ולשמר את נאמנותם ולמנוע עריקות המוניות. משום השתתפותה של הדיוויזיה בקרבות אלו כנגד מורדים ובמקרים רבים גם כנגד אזרחים לא חמושים, נעשו פשעים רבים של זכויות אדם וכנגד מספר קצינים בדיוויזיה קיימות הגבלות תנועה וסנקציות מידי האיחוד האירופי.
אלפרד אקירוב
יעקב אלפרד אקירוב (נולד ב-5 בינואר 1941) הוא איש עסקים ישראלי, מייסד ובעל השליטה בחברת אלרוב.
ביוגרפיה.
אקירוב נולד בעיראק, בנם של ג'ורג' ומוזלי אקירוב. בשנת 1952 עלה עם משפחתו לישראל, בה אביו הקים חברת קבלנות. לאחר שירות צבאי החל לעבוד בעסקי הקבלנות והבנייה של אביו והמשיך בכך כמה שנים לאחר פטירת האב ב-1967.
בשנת 1971 הקים ברחוב נחלת בנימין בתל אביב מפעל למעילים דמויי פרווה, ממנו צמחה חברת האופנה אלסקה טקסטיל, שמכרה חליפות, מכנסיים, חצאיות, חולצות, אפודות ומעילים תחת הסיסמה: "אלסקה, אופנה לכל עונה" והקימה בסוף שנות ה-70 רשת חנויות מפעל. בשנת 1981 מוזגה חברת אלסקה למעט החנויות עם חברת "ספורט לייף" ואקירוב התפנה מניהול החברה לעסקיו האחרים. את חלקו במיזוג הוא מכר בבורסה ועד שנת 1984 מכר כמעט את כל מניותיו, לאחר שלא ראה עתיד לייצור טקסטיל בישראל.
בתחילת שנת 1980 נטל חלק ברכישת חברת התעופה ארקיע ומלון לרום (כיום דן פנורמה תל אביב). כמו כן היה שותף בניסיון לרכוש את חברת הבנייה רסקו יחד עם אהרן רובינשטיין, ממנו נסוגו מחשש שהעובדים לא יאפשרו להם לנהל כרצונם את החברה. כן היה שותף עם הרצל שפיר בחברה לייצוא נשק. מארקיע יצא ברווח בשנת 1983 ועוד קודם לכן מכר את חלקו במלון. בתחילת שנות ה-80 גם השקיע בחברה לחיפוש נפט וגז.
ב-1978 הקים את חברת אלרוב, הרשומה החל מ-1983 למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. קבוצת אלרוב פועלת באמצעות חברות בנות ציבוריות ופרטיות בשלושה תחומים עיקריים: נדל"ן, טכנולוגיות ותקשורת.
ב-1997 מונה אקירוב לקונסול כבוד של הפיליפינים בישראל. ב-2013 הוענק לו תואר אביר לגיון הכבוד הצרפתי. בשנת 2007 זכה לתואר ד"ר לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב על פעילותו למען הקהילה. הוא מכהן כחבר מועצת המנהלים במוזיאון תל אביב, באוניברסיטת תל אביב, בקרן תל אביב לפיתוח ובמכון ויצמן למדע.
כמו כן, הוא מכהן כדירקטור ומורשה חתימה במכון למחקרי ביטחון לאומי, וכדיקטור בעמותה למען הקמת מרכז יצחק רבין.
בשנת 2013 ייסד אקירוב את קרן אלרוב, המרכזת את פעילותו הפילנתרופית בהיקף מצטבר של כ-5 מיליון ₪ בשנה.
ב-2021 קיבל היתר מהמפקח על הביטוח להגדיל אחזקותיו בחברת כלל ביטוח לכדי 15% מהמניות. לאחר מכן פורסם כי בכוונתו להגיש בקשה לקבלת היתר שליטה בחברת האם "כלל החזקות", זאת לאור העובדה שחברת אלרוב כבר מחזיקה ב-15% נוספים ממניות כלל ביטוח.
חיים אישיים.
אקירוב נשוי לחווה ואב לשלושה ילדים.
קשריו הפוליטיים.
אקירוב מקורב לאהוד אולמרט, מהתקופה שבה כיהן אולמרט כראש עיריית ירושלים ואקירוב קידם יוזמות בנייה בעיר, בכללן פרויקט ממילא. אקירוב רכש תמונות שציירה עליזה אולמרט, רעייתו של אהוד. הוא העסיק את ראש לשכתו של אולמרט, שולה זקן, במהלך המשפט שהתנהל נגד השניים, וכן את מהנדס העיר אורי שטרית במהלך משפטו בפרשת הולילנד.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 פורסם כי אקירוב העניק ערבות בסך של שני מיליון ש"ח למפלגת חוסן לישראל. לקראת הבחירות לכנסת ה-24 העניק למפלגת תקווה חדשה ערבות של 2.5 מיליון ש"ח לצורך קמפיין הבחירות.
קרן אלרוב.
קרן אלרוב נוסדה על ידי אלפרד אקירוב ב-2013, ומטרתה היא עידוד ההשכלה הגבוהה בישראל. הקרן כוללת שלוש תוכניות:
מנהלת קרן אלרוב היא נטע גבאי וחברי הדירקטוריון שלה הם עליזה אולמרט, פרופ' בולק גולדמן, פרופ' תלמה ליבל, אלי עמיר, פרופ' איתמר רבינוביץ ואיתן רף.
המרכז הרפואי גריאטרי שיקומי הרצפלד
המרכז הרפואי גריאטרי שיקומי הרצפלד הוא בית חולים גריאטרי שיקומי של שירותי בריאות כללית השוכן בגדרה. הוא קרוי על שמו של הפעיל הציוני וחבר הכנסת אברהם הרצפלד, אשר יזם את הקמתו.
בית החולים נוסד ב-22 ביוני 1969 במטרה לשמש בית החלמה לטיפול בעולים מבוגרים וקשישים חשוכי-מרפא. הרצפלד גייס את המשאבים הדרושים, והמועצה המקומית גדרה הקצתה לשם כך קרקע. מבנה בית החולים תוכנן על ידי האדריכל אברהם יסקי, אשר זכה על כך בפרס רכטר לשנת 1970. מנהלו הראשון של בית החולים היה ד"ר ארנולד רוזין, שעלה מבריטניה לארץ ב-1969 עם משפחתו.
בשנת 1983 הוסב בית ההחלמה לבית חולים גריאטרי, ובשנת 1994 הוא אוחד מנהלתית עם מרכז רפואי קפלן שברחובות. בהמשך נבנו בו מכוני פיזיותרפיה וריפוי בעיסוק, והמקום הפך למרכז גריאטרי שיקומי.
בית החולים ממוקם על שטח של 66 דונם, עליהם שטח בנוי בהיקף של 18,000 מ"ר. במרכז הרפואי פועלות שש מחלקות ובהן 231 מיטות אשפוז וכן יחידה לאשפוז יום שיקומי. לצידן פועלים גם מכוני רנטגן ודיאליזה וחדר כושר טיפולי.
בין השנים 2013 ל-2021 זכה בפרס מנכ"ל הכללית לבית חולים מיוחד מצטיין.
ים העננים
ים העננים (בלטינית: Mare Nubium - "מארה נוביום") הוא ים ירחי הממוקם באזור אגן נוביום שעל פני הצד הקרוב של הירח. הים ממוקם בקצה הדרום מזרחי של אוקיינוס הסערות.
ים העננים ממוקם בקואורדינטות סלנוגרפיות 21.3° דרום 16.6° מערב.
בדומה ליתר ימות הירח, אין מדובר בים או ימה אלא בעמק המכוסה בזלת. האזור בו ממוקם ים העננים נוצר בעידן ההפרה נקטריאני - העמק נוצר בתקופה האימבריאנית התחתונה והבזלת כיסתה את העמק בעידן ההאימבריאנית העליונה. ממערב לים ממוקם מכתש בוליאלדוס, המאוחר להיווצרות הימה. בדרום הימה ממוקם מכתש פיטאטוס.
קוטרו של ים העננים 715 ק"מ.
היסטוריה.
בדומה ליתר ימות הירח, שמו של ים העננים ניתן לו על ידי הסלונוגרף האיטלקי ג'ובני ריקולי משנת 1651. שיטתו אומצה רשמית על ידי ה-IAU בשנת 1935. האסטרונום ויליאם גילברט הגדר את ים העננים כחלק מ"היבשת הדרומית" (Continens Meridionalis) שלו במפה משנת 1600 לערך, והאסטרונום מיכאל פון לאנגרן כינה את הים "ים בורבוניקום" (Mare Borbonicum) על שם בית בורבון במפה משנת 1645.
ים העננים צולם לראשונה על ידי הלונר רנסאנס אורביטר בשנת 2009.
בוליאלדוס
בוליאלדוס (מכתש)
בוליאלדוס (בלטינית: Bullialdus) הוא מכתש פגיעה הממוקם בצד הקרוב של הירח, בקצהו המזרחי של ים העננים. המכתש ממוקם בקואורדינטות סלנוגרפיות 20.7° דרום 22.2° מערב.
צפונית - צפונית מזרחית למכתש מצוי מכתש לוביניצקי, ודרומית מערבית לו מצוי מכתש קניג.
קוטרו של המכתש 61 ק"מ ועומקו 3.5 ק"מ.
במרכז המכתש מספר פסגות שגובהן למעלה מקילומטר.
המכתש קרוי על שם האסטרונום הצרפתי איסמאל בוליאלדוס.
מדרום למכתש מצויים שני מכתשים גדולים הקרויים בוליאלדוס A ובוליאלדוס B.
מכתשי לווין.
המכתשים הסובבים את מכתש בוליאלדוס נקראים על שמו, ומסומנים באותיות:
ימת העננים
יאבה