בתחרות האתלטיקה של המכביה השמינית שנערכה בשנת 1969 זכתה דניאל בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.46 מטר, לפני מירה בולבה (35.73 מטר) ואסטל גולדשטיין מארצות הברית (35.52 מטר) ומדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.65 מטר, אחרי מירה בולבה (11.92 מטר) ואביבה ליכטבלאו (11.89 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1970 זכתה דניאל בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.80 מטר, לפני אביבה בלס ממכבי תל אביב (11.77 מטר) ומירה בולבה (11.45 מטר) ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 41.14 מטר, לפני יהודית זיו (38.61 מטר) ומירה בולבה (33.13 מטר).
בתחרות מבחן של סגל נבחרת ישראל למשחקי אסיה שנערכה במכון וינגייט ב-7 בנובמבר אותה שנה, קבעה דניאל בזריקת דיסקוס שיא ישראלי חדש של 45.45 מטר, שיפור לשיאה שעמד על 43.16 מטר. שיא זה החזיק מעמד 6 שנים וחצי ונשבר על ידי מירה בולבה (45.56 מטר).
חייה האישיים.
כיום, דניאל היא עורכת דין.
ביצת מנגרובים
סובטסק (מחוז קירוב)
סובטסק (ברוסית: Сове́тск) בעבר נקראה קוקארקה (ברוסית: Кука́рка במארי: Кукарка) היא עיר בדרום מחוז קירוב שבפדרציה הרוסית, ומשמשת כמרכז המנהלי של ראיון סובטסקי.
היסטוריה.
במאה ה-12 שימשה קוקארקה כבירת הנסיכות המקומית של צומבילאט (Чумбылат), מנהיג ולוחם מארי נודע. בשנת 1594 נכבשה קוקארקה על ידי רוסיה הצארית.
בתקופת האימפריה הרוסית הייתה קוקארקה סלובודה (Слобода) בנפת ויאטקה. בשנת 1918 הוכרה קוקארקה כיישוב עירוני, ובשנת 1937 שונה שמה לסובטסק והיא הוגדרה כעיר.
סובטסק (מחוז קלינינגרד)
סובטסק (ברוסית: Советск) עד שנת 1946 נקראה בשמה הגרמני "טילזיט" Tilsit (בליטאית: Tilžė , בפולנית: Tylża) היא העיר השנייה בגודלה במחוז קלינינגרד שברוסיה ומרוחקת כ-118 קילומטרים צפונית-מזרחית מבירת המחוז קלינינגרד. סובטסק שוכנת בצפון המחוז, על הגדה הדרומית של נהר ניימן, גשר המלכה לואיז מחבר בין סובטסק לליטא.
היסטוריה.
טילזיט התפתחה סביב טירה שבנו הטבטונים בשנת 1410, וקיבלה זכויות עירוניות לראשונה בשנת 1552. ביולי 1807 נחתמו חוזי טילזיט בין נפוליאון בונפרטה, קיסר צרפת, לבין שליטי רוסיה ופרוסיה, על גבי אסדה שהוצבה בנהר.
החוזה הראשון, עם אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה נחתם ב-7 ביולי. החוזה השני, עם פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, נחתם ב-9 ביולי.
שלושה ימים לפני החתימה על החוזה, ניסתה לואיזה ממקלנבורג-שטרליץ לשכנע את נפוליון להקל את תנאי ההסכם המשפילים עם פרוסיה. פעולה זו, על אף שנכשלה, גרמה לעליית קרנה של המלכה לואיזה.
עד שנת 1945 סימן לוח שיש את הבית שבו התגוררו פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ואשתו לואיזה. כמו כן בשנקנדורף פלאץ, הוקמה אנדרטה לזכרו של המשורר מקס פון שנקנדורף (Max von Schenkendorf), יליד העיר.
בשנות המאה ה-19 עת השפה הליטאית נאסרה לשימוש ברחבי האימפריה הרוסית, שימשה טילזיט מרכז חשוב להדפסת ספרים בליטאית, משם הוברחו לשטחי ליטא שבשליטה רוסית.
בתחילת המאה העשרים שגשגה טילזיט, בשנת 1900 הופעלו בעיר חשמליות, והתגוררו בה כ-34,500 תושבים. מסילת הרכבת חיברה בין טילזיט לקניגסברג וללביאו (Labiau, כיום פולסק), וספינות קיטור עגנו בנהר מדי יום. בשנת 1918 נחתם בעיר חוק טילזיט על ידי מנהיגי הליטאים-פרוסים, שדרש לספח את חלקיה הצפוניים של פרוסיה המזרחית, אז מובלעת גרמנית, לליטא.
לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה ביקר היטלר בעיר. ב-20 בינואר 1945 נכבשה טילזיט על ידי הצבא האדום, וסופחה לברית המועצות באותה השנה. תושבי העיר הגרמנים גורשו, והוחלפו באזרחים סובייטים. השליטים הקומוניסטים החדשים, שינו את שמה לסובטסק על שם הסובייט, המועצה המהפכנית שנבחרה על ידי הפועלים, האיכרים והחיילים. מאז 1945 ממוקמת כאשר חטיבת שריון של חיל השריון הרוסי.
סובטסק המודרנית ביקשה לנצל את המסורת רבת השנים של ייצור גבינות טילזיט, אבל השם החדש, גבינת סובטסק, לא יירש את המוניטין של קודמו. מאפריל 2007 התהדקו ההגבלות הממשלתיות על ביקורים באזורי הגבולות. זרים ורוסים המתגוררים חוץ לאזורים אלו, המעוניינים לבקר בעיר, נדרשים להוציא אישור מראש משירות משמר הגבול הפדרלי. הליך זה מאט את התפתחותה של העיר, על אף הפוטנציאל שלה.
אדריכלות.
מבנים רבים בעיר נהרסו במהלך מלחמת העולם השנייה. עם זאת, במרכז העיר העתיקה, עומדים על תילם מספר מבנים מהתקופה הגרמנית, מהם המעוצבים בסגנון אר נובו.
אורדנסבורג טילזיט.
בנייתה של אורדנסבורג טילזיט (מגרמנית: טירת טילזיט) הסתיימה בשנת 1410. כיום נותרו שרידי מספר קירות חיצוניים של המבנה המרכזי.
גשר המלכה לואיז.
גשר המלכה לואיז המחבר את העיר פאנמונה (Panemunė) שבצידו הליטאי של הגבול, נבנה לראשונה בשנת 1904. הגשר פוצץ על ידי הוורמאכט באוקטובר 1944, שוקם בשנת 1947, ושוחזר בין השנים 2002–2003.
דמוגרפיה.
בשנת 1946 גורשה כלל האוכלוסייה הגרמנית, ובמקומם אכלסו את העיר מהגרים מאזורים שונים מהרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה.
ערים תאומות.
לסובטסק שש ערים תאומות:
טילזיט
דיושג'ר
דיושג'ר (בהונגרית: Diósgyőr) היא עיר היסטורית השוכנת כחמישה ק"מ ממערב למישקולץ שבצפון-מזרח הונגריה. כיום משתייכת העיר למישקולץ.
מקור השם.
דיושג'ר הוזכרה לראשונה בכתבי המחבר האנונימי של "Gesta Hungarorum" בשנת 1200 בערך, בשם Geuru, האיות המוקדם של Győr. מקור השם הוא שילוב בין המילה ההונגרית Dió ("אגוז מלך") והמילה Győr, שהיא גרסה קדומה של המילה gyűrű, ובהונגרית - טבעת. ככל הנראה מכוון השם לצורתה העגולה של הטירה הראשונה שהוקמה על הגבעה.
הטירה בדיושג'ר.
הטירה הראשונה נבנתה על הגבעה ככל הנראה במאה ה-12, והייתה מקום משכן מועדף על מלכי הונגריה ומלכותיה. הטירה נהרסה בתקופת פלישות המונגולים והטירה הקיימת היום נבנתה באותו מקום בו שכנה קודמתה, וככל הנראה נבנתה בימי בלה הרביעי, מלך הונגריה, במאה ה-13. ב-1346, תקופת שלטונו של לאיוש הראשון, מלך הונגריה ופולין, סופחה העיר הסמוכה מישקולץ לשטח שלטונו של בעל הטירה.
לאחר תום איחוד הונגריה ופולין הראשון התמעטה חשיבותה של הטירה. בסוף המאה ה-16 כבשה האימפריה העות'מאנית את האזור. ב-1687 שב האזור לשלטון הונגריה, אך בעת זו כבר איבדה הטירה את חשיבותה הצבאית.
המנזר בדיושג'ר.
בדיושג'ר מנזר פאוליני שנוסד בסוף המאה ה-13, בו הועתקו כתבי יד כנסייתיים רבים. בשנת 1526, כשחולקה הונגריה לשלושה חלקים (תחת שלטון בית הבסבורג, טרנסילבניה העצמאית והאימפריה העות'מאנית), נשדד המנזר על ידי אציל הונגרי במהלך סכסוך פוליטי. בשנת 1549 הרס שליט האזור את המנזר, ובשנת 1700 בנה המסדר הפאוליני מחדש את המנזר אך הקיסר יוזף השני פירק את המסדר והחרים את נכסיו. מאותה העת הוקצה המנזר לשירות מחלקת היערנות של דיושג'ר.
מחפירות ארכאולוגיות שהתנהלו במקום מאז 1973 עולה כי המנזר היה בעל צורה מלבנית, ובו חצר מלבנית פנימית, סביבה אכסדרה. כמו כן התגלו שרידי חדרים שרופים שייתכן שהיו מקום מגוריהם של הנזירים. שרידים משופצים של חפצים שהתגלו במנזר מוצגים במוזיאון עירוני.
הטירה בתרבות.
טירת דיושג'ר היא אתר תיירות פופולרי ומופיעה על שטר בן 200 פורינט הונגריים.
דיושג'ר כיום.
מישקולץ ודיושג'ר היו מקושרות ביניהן בשנת 1903 בקו אוטובוס, ומשנת 1906 גם ב-Tram (סוג של רכבת קלה), אך מדריך תיירים משנת 1922 עדיין התייחס לשתיהן כאל ערים נפרדות. עקב צמיחתו של המרחב האורבני של שתי הערים התמזגו הערים, וכעת דיושג'ר היא פרבר של מישקולץ, וקו הגבול בין שתי הערים הנפרדות מבחינה היסטורית אינו ניתן להבחנה בשטח.
קבוצת הכדורגל של מישקולץ קרויה על שם דיושג'ר ואצטדיון הכדורגל של מישקולץ נמצא באזור ההיסטורי של דיושג'ר.
יהודים.
בבית הקברות היהודי בעיר ישנן מצבות מתחילת המאה ה-18 המעידות על התיישבות יהודית באזור באותה תקופה, אך קהילה יהודית מסודרת הוקמה רק בשנת 1885 ובסוף המאה ה-19 הוקם גם בית כנסת לקהילה.
בשנת 1941 היו בדיושג'ר 222 תושבים יהודים אורתודוקסים. הגברים שבהם גויסו לשירות העבודה, וכמה מהם נספו בשואה.
במרץ 1944 כבש הצבא הגרמני את הונגריה, ובמאי 1944 הוקם גטו בדיושג'ר, בו רוכזו גם למעלה מאלף יהודים שהתגוררו בנפת מישקולץ. ביוני 1944 גורשו תושבי הגטו לאושוויץ.
אסתר רבה
אסתר רבה הוא מדרש אגדה על מגילת אסתר.
המדרש מחולק לעשרה חלקים. בעריכתו הקדומה חולק לשישה חלקים שאת חלקו האחרון חילקו לחמישה וכך נוצרו עשרה חלקים. מקורות המדרש הם תלמוד ירושלמי, תלמוד בבלי ומדרשי אגדה כבראשית רבה וויקרא רבה. את עריכת חלקו הראשון של המדרש מתארכים לתקופת האמוראים וחלקו השני נכתב כנראה סביב המאה ה-11. איחוד חלקי המדרש נעשה בין המאה ה-12 לבין המאה ה-13. בקובץ שלפנינו מוטמעים חלקים מתרגום שני למגילת אסתר וכן מיוסיפון.
מדרש אסתר רבה נקרא בכתבי היד בשמות "מדרש אחשורוש" או "אגדת אחשורוש". במדרש שמות רבה מופיעה הפניה לדרשה במדרש אסתר רבה תחת השם 'מגילת אחשורוש'. בהקדמות למדרש אצל חכמי ימי הביניים נמצאים שמות נוספים כמו "מגילת סתרים" המיוחס לרב נסים גאון ו"תלמוד תורה" המיוחס לרבי יעקב בן חננאל סיקילי.
תוכנו של המדרש.