קריירה פוליטית.
לפני שהיה למושל, היה באט פוליטיקאי במפלגה הרפובליקנית באיידהו במשך שלושים שנה, כיהן כחבר בית הנבחרים של איידהו בשנים 1965–1967, כחבר הסנאט של איידהו בשנים 1967–1979, וכסגן מושל איידהו בשנים 1979–1983. ב-1982 הוא התמודד בבחירות למשרת מושל איידהו ונוצח במרוץ צמוד מול המושל המכהן, הדמוקרט ג'ון אוונס. תוצאות הבחירות היו כה צמודות עד שבליל הבחירות הכריזה לפחות תחנת טלוויזיה אחת על באט כמנצח.
לאחר מכן כיהן באט בסנאט של איידהו, לאחר שניצח בבחירות ב-1984 וב-1986. באביב 1988 הוא התפטר מהסנאט כדי לשמש כחבר במועצת התחבורה המדינתית בת שלושת החברים, לאחר שמונה לתפקיד על ידי המושל ססיל אנדרוס.
בינואר 1991 נבחר באט כיושב ראש המפלגה הרפובליקנית באיידהו. לאחר שנתיים מוצלחות בתפקיד, הוא פרש באפריל 1993 מתוך כוונה להיבחר שוב למשרה למשרה ציבורית ב-1994.
מושל איידהו.
ב-1994 ניצח באט בבחירות המקדימות למשרת מושל איידהו לאחר שזכה בהם ב-48 אחוזים מהקולות, ולאחר שניצח בבחירות הכלליות את התובע הכללי של איידהו, הדמוקרט לארי אקו הוק עם 52 אחוזים של הקולות מול 44 אחוזים של הקולות שקיבל אקו הוק. היה זה הניצחון הראשון של הרפובליקנים בבחירות למשרת מושל איידהו לאחר 28 שנה. על אף הפופולריות הגבוהה שלו, הוא בחר לכהן תקופת כהונה אחת בלבד, בציינו את גילו כסיבה לכך, וסיים את כהונתו בגיל 71. רצף הניצחונות של יורשיו של באט בתפקיד, דירק קמפת'ורן שכיהן שתי תקופת כהונה, בוץ' אוטר שכיהן שלוש תקופות כהונה, ובראד ליטל, שמכהן עד כה תקופת כהונה אחת, יצר רצף של החזקה רפובליקנית של כס מושל איידהו שנמשך עד היום. בין ההישגים הבולטים ביותר של באט כמושל, היו קידום מערכת פיצוי לעובדים לעובדי המגזר החקלאי, וניהול משא ומתן לחתימת הסכם להגבלת אחסון פסולת רדיואקטיבית באיידהו.
לאחר פרישתו.
באט היה חבר בחבר האלקטורים עבור ג'ורג' ווקר בוש בבחירות לנשיאות של 2000.
מאז פרישתו הוא פרסם שני ספרים: ספר זכרונות בשם "פיל באט השלם: קליידיסקופ" (The Compleat Phil Batt: A Kaleidoscope) ב-1999, וקובץ של סיפורים הומוריסטים, "החיים כברנש" (Life as a Geezer) ב-2003. באט, שנכדו הוא הומוסקסואל, תומך בקבוצת "הוסיפי את המילים, איידהו" , שהיא קבוצת פעולה שתומכת בהוספת המילים נטייה מינית וזהות מגדרית לחוק זכויות האזרח של איידהו.
חיים אישיים.
ב-1948 נשא באט לאישה את ג'קי פאליס, ולשניים נולדו שלושה ילדים. ג'קי נפטרה ב-2014, וב-2015 נישא באט בשנית לפרנסי ריילי.
אלונסו אלברז דה פינדה
אי ונקובר
We Demand Rally
We Demand Rally הייתה העצרת הגדולה הראשונה למען זכויות להט"ב בקנדה, שהתקיימה ב-28 באוגוסט 1971 באוטווה, ואורגנה על ידי קבוצות הלהט"ב Toronto Gay Action והאיגוד הקהילתי ההומופילי של טורונטו . באותו זמן, התקיימה עצרת מקבילה בוונקובר שאורגנה בסולידריות עם העצרת על ידי קבוצת הלהט"ב Gay Alliance Toward Equality . העצרת ממלאת חלק חשוב בהיסטוריה של זכויות להט"ב בקנדה, כמו כן בהיסטוריה של הפמיניזם בקנדה.
רקע.
אחד הסיבות להפגנה הייתה האפליה של המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה נגד הומוסקסואלים בעקבות השינויים ב-1969 בחוק הפלילי, שביטל יחסי מין הומוסקסואליים מסוימים, לאחר שאושרה הצעת החוק C-150. עד לנקודה זו, אפליה נגד נטייה מינית לא הייתה אסורה על פי חוק ולא הייתה שום דרך להתלונן באמצעות ועדות לזכויות אדם. נושאים נוספים שהניעו את המחאה היו אי-השוויון של חוק הגירושין, שהציב הומוסקסואליות באותה קטגוריה של חומרה מסיבות להתגרש כמו אונס או זואופיליה, וחוק ההגירה שאסר על הומוסקסואלים להגר לקנדה.
קיימת היסטוריה של אקטיביזם הומוסקסואלי, המתמקד בחינוך ומודעות, בקנדה עוד לפני 1971, כמו עבודתו של טד נורת'ה , אולם לא היה ארגון או הפגנה בקנה מידה גדול עד לנקודה זו.
העצרת.
העצרת באוטווה, שהכילה כ-200 מפגינים, אורגנה על ידי קבוצות הלהט"ב Toronto Gay Action והאיגוד הקהילתי ההומופילי של טורונטו . העצרת החלה בצעדה למדרגות גבעת הפרלמנט באוטווה. רוב המפגינים היו הומוסקסואלים לבנים. בעצרת, השתתפה רק אישה אחת, שרי דינובו . המפגינים קראו להפסקת המעקבים של המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה על עובדים הומוסקסואלים, להפסקת האפליה וההתערבות הרפואית, והרחבת חוקי הגירושין ושוויון זכויות האזרח להומוסקסואלים ולסביות.
הייתה עצרת מקבילה ב, שהכילה 20 מפגינים, ואורגנה על ידי קבוצת הלהט"ב Gay Alliance Toward Equality .
דרישות.
הקבוצות המעורבות הציגו, כחלק מההפגנה, מסמך בן 13 עמודים המכיל רשימת דרישות לפרלמנט הקנדי, שנוסח על ידי הרברט ספירס ובריאן ווייט. במסמך הופיעו עשרה דרישות עיקריות:
תוצאות ומורשת.
כתוצאה ישירה מהעצרת, תוקן חוק ההגירה, והוסר האיסור על הומוסקסואלים לנסוע ולהגר לקנדה. כל עשר הדרישות המקוריות של העצרת נענו מאז והחוקים שבהם התייחסו תוקנו מאז.
The Body Politic.
העצרת הובילה ליצירת המגזין הלהט"בי "The Body Politic" על ידי ג'רלד מולדנהאואר . מולדנהאואר, עם עוד מספר פעילים להט"בים, נדחף ליצור את המגזין כתוצאה מעריכות ושינויים משמעותיים במאמר שכתב מולנהאואר על העצרת ודרישותיה במגזין "Guerilla". הגיליון הראשון של "The Body Politic" פורסם בנובמבר/דצמבר 1971 והכיל מאמרים על העצרת באוטווה ודרישותיה וכן על העצרת בוונקובר, והשתמש בתמונה של העצרת ככריכת השער של המגזין.
We Still Demand.
ב-28 באוגוסט 2011, על גבעת הפרלמנט באוטווה נערכה צעדת הנצחה שאורגנה על ידי הקבוצה הלהט"בית Queer Ontario. הצעדה חגגה גם רפורמות שהתקבלו מאז העצרת המקורית וגם מחאה על אי-השוויון המתמשך ובעיות, כגון שוטרים באירועי גאווה וחסרי בית להט"בים.
כנס שכותרתו "'We Demand': History/Sex/Activism in Canada/Nous demandons: Histoire/Sexe/Activisme au Canada" התקיים ב-28 באוגוסט 2011, לציון ארבעים שנה לעצרת.
ג'ו לייקוב
ג'וזף סטיבן לייקוב (באנגלית: Joe Lacob; נולד ב-10 בינואר 1956) הוא איש עסקים אמריקאי, שותף בקליינר פרקינס ובעל הרוב של גולדן סטייט ווריורס המשחקת ב-NBA.
ביוגרפיה.
לאקוב גדל במשפחה יהודית בניו בדפורד, מסצ'וסטס. משפחת לאקוב עברה לאנהיים, קליפורניה וג'ו החליף את נאמנותו לקבוצת הכדורסל לוס אנג'לס לייקרס.
לאקוב קיבל תואר ראשון במדעי ביולוגיה מאוניברסיטת קליפורניה, אירווין,
בשנת 1978, קיבל תואר שני בבריאות הציבור (אפידמיולוגיה) מאוניברסיטת קליפורניה, לוס אנג'לס (UCLA) ותואר MBA מבית הספר למנהל עסקים בסטנפורד.
קריירה.
לאקוב שותף בקלינר פרקינס, חברת השקעות הון סיכון, מאז 1987. השקעותיו התרכזו סביב חברות העוסקות במדעי החיים, טכנולוגיה רפואית, אינטרנט ואנרגיה.
הוא היה משקיע עיקרי בליגת הכדורסל האמריקאית, ליגת מקצוענית בכדורסל נשים שבסופו של דבר נסגרה מכישלון להתחרות בהצלחה מול יריבתה, איגוד הכדורסל הלאומי לנשים (WNBA).
בינואר 2006 הוא הפך לבעלים חלקי של הבוסטון סלטיקס, שם הפך למשקיע משותף עם אירווינג גרוסבק, יזם ופרופסור בבית הספר למנהל עסקים בסטנפורד.
ב-15 ביולי 2010, לאקוב וקבוצת המשקיעים שבראשה עמד הסכימו לרכוש את גולדן סטייט ווריורס המשחקת ב - NBA מכריס קוהאן תמורת 450 מיליון דולר, מה שדרש ממנו למכור את חלק המיעוט שלו בסלטיקס. לאקוב ופיטר גובר הם הבעלים הראשיים של גולדן סטייט, אבל לאקוב אחראי על התפעול השוטף.
לפני תחילתה של עונת ה - NBA ב־2014-15, לאקוב פיטר את המאמן מארק ג'קסון שזה עתה הוביל את הווריורס לפלייאוף. לאקוב הסביר את ההחלטה בכנס של עמיתים בעלי הון סיכון: "חלק מזה היה שהוא לא הצליח להסתדר עם אף אחד אחר בארגון. ותראה, הוא עשה עבודה נהדרת - ואני תמיד אחמיא לו בהרבה כבוד אבל לא יכולים להיות 200 אנשים אחרים בארגון שלא כמוך."
לאקוב יצר מחלוקת מסוימת בכך שכינה את קבוצתו "שנות אור" לפני כל השאר ב-NBA במהלך עונת ה-16–2015 ב- NBA.
הווריורס זכו באליפויות בעונת 15–2014, עונת 17–2016, בעונת 18–2017, ובעונת 22–2021 ב-NBA. במהלך כהונתו עם הווריורס, הקבוצה השיגה את שיאי ה-NBA לעונה הסדירה הטובה ביותר עם 73–9 והכי הרבה ניצחונות בעונה (עונה רגילה ופוסט-עונה ביחד) עם 88 ב-2015.
נכון לשנת 2022, הונו של ג'ו לאקוב הוא 1.5 מיליארד דולר, לפי פורבס.
חיים אישיים.
לאקוב גרוש מאשתו הראשונה, לורי (לבית קראוס), איתה יש לו שני בנים ושתי בנות. כיום הוא נשוי לניקול קורן.
Follow Your Arrow
Follow Your Arrow (בעברית: עקוב אחרי החץ שלך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קייסי מאסגרייבס, מתוך אלבום הבכורה שלה, "Same Trailer Different Park" (2013). הוא יצא לאור ב-21 באוקטובר 2013, על ידי חברת התקליטים מרקורי נאשוויל, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום העשירי במצעד שירי הקאנטרי.
רקע וכתיבה.
המספר בשיר מציע שכל בחירה נתונה תגרור ביקורת מאחרים; הוא קובע שהדרך הטובה ביותר של האדם היא להישאר נאמן לעצמו ("לעקוב אחרי החץ שלך"). בשיר יש התייחסות חיובית להומוסקסואליות, דבר אשר הוביל לכך שמבקרי מוזיקה שונים גרסו שמדובר ב"סימן לשינוי (חיובי) במוזיקת קאנטרי".
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-100 מיליון השמעות.
הופעות חיות.
מאסגרייבס ביצעה את השיר ב-6 בנובמבר בטקס פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי 2013. ב-26 בינואר, ביצעה אותו בטקס פרסי גראמי ה-56 שנערך בסטייפלס סנטר בלוס אנג'לס.
אוו (ניגריה)