טרפו של הזאב הטסמני כלל קנגורו, וולאבי, וומבט, עופות ובעלי חיים קטנים כמו חולדות כיס ופוסומים אוסטרליים. טרף שהיה מועדף על הזאב היה האמו הטסמני, שבעבר היה נפוץ בטסמניה. האמו היה עוף גדול חסר יכולת תעופה, שחלק את תחום תפוצתו עם הזאב הטסמני. הוא ניצוד עד להכחדתו בסביבות שנת 1850, התקופה שבה החלה הירידה בכמות הזאבים הטסמניים (Paddle 2000). הזאב הטסמני התחרה על האמו מול שועלים ומול כלבי דינגו, שידוע כי היו ניזונים גם הם מהאמו. המתיישבים האירופאיים באוסטרליה האמינו כי הזאב הטסמני טרף את כבשיהם ואת עופותיהם. בשבייה, הזאבים הטסמניים ניזונו ממגוון של מזונות, ביניהם ארנבים מתים, וולאבים, בשר בקר, בשר כבש ובשר סוס.
הכחדה.
הזאב הטסמני נכחד מאוסטרליה לפני כ-2,000 שנה, ועוד קודם לכן מגינאה החדשה. הכחדה זו מיוחסת לתחרות מצד בני האדם ומצד כלבי הדינגו הפולשניים. עם זאת, קיימים ספקות לגבי השפעתו של הדינגו, שכן התחרות בין שני המינים לא הייתה ישירה: הדינגו הוא פעיל יום בדרך כלל, בעוד הזאב הטסמני צד בשעות הערב והלילה. בנוסף, מבנה גופו של הזאב הטסמני היה חסון וחזק יותר, מה שעשוי היה להקנות לו יתרון בעימותים עם כלבי הדינגו.
ציורים על סלעים בפארק הלאומי קקדו מוכיחים ללא צל של ספק כי האדם נהג לצוד את הזאב הטסמני (Paddle 2000), ועל פיהם נראה כי הזאב והדינגו התחרו על אותם מיני טרף. תחומי המחיה שלהם חפפו בבירור: מאובני זאב טסמני שתהליך התאבנותם לא הושלם התגלו בסמוך למאובנים דומים של כלבי דינגו. לא רק זאת, אימוצו של הדינגו ככלב ציד ושמירה על ידי האדם הקנה לו יתרון נוסף במאבק שאפשר שהתרחש בין שני המינים.
כאמור, הזאב הטסמני נכחד מאוסטרליה לפני זמן רב, אולם בטסמניה הוא שרד עד שנות ה-30 של המאה ה-20. בזמן ההתיישבות הראשונה של הלבנים באזור, הוא היה נפוץ בצפון האי ובסמוך לאזור זה. כבר בימיה הראשונים של ההתיישבות האירופית, נצפה הזאב פעמים מעטות בלבד, אולם תקיפות של כבשים יוחסו לו במידה שהלכה וגברה. בעקבות זאת התעורר לכאורה צורך לשלוט במספר הזאבים הטסמניים, ואף הוצעו פרסים כספיים לכל מי שיצוד אותם: חברת "Van Dieman's Land" הציעה פרס כספי החל מ-1830 עבור ציד של זאבים טסמניים, ובין השנים 1888 ו-1909 הציעה ממשלת טסמניה לירה שטרלינג אחת עבור כל פרט שניצוד. בסך הכול ניצודו כ-2,184 פרטים שכאלו, אולם ההערכה היא כי ניצוד מספר גדול עוד יותר של זאבים. אף על פי כן, הציידים לא היו היחידים שהביאו להכחדת הזאב הטסמני, והיו לכך גורמים נוספים: תחרות עם כלבי הדינגו, הרס בתי גידול, היעלמות מיני הטרף שלהם ומחלה דמוית-כלבת שהופיעה גם אצל פרטים ששהו בשבייה.
מסיבות אלו נותר הזאב הטסמני נדיר מאוד בטבע החל מסוף שנות ה-20 של המאה ה-20. משום כך, הושקעו מאמצים בשמירה על המין. רשומות של הנהלת שמורת וילסון פרום (Wilsons Promontory) מ-1908 והלאה כללו המלצות שתכליתן להשיב את הזאב הטסמני לאזורים מתאימים בוויקטוריה. ב-1928, המליצה הוועדה המייעצת לענייני פאונה מקומית של טסמניה להגן על הזאבים הטסמניים הנותרים בשמורה ובאתרים אפשריים המתאימים לזאב.
הזאב הטסמני האחרון הידוע שחי בטבע ניצוד ב-1930 על ידי חוואי בשם ווילף באטי במאובנה שבטסמניה. לפני הריגתו הוא נראה מסתובב בסמוך ללול של באטי במשך מספר שבועות. הזאב הטסמני האחרון, בנג'מין, שמינו לא אושר מעולם, נלכד ב-1933 ונשלח לגן החיות הובארט (Hobart Zoo), שם חי עד מותו ב-7 בספטמבר 1936. הסברה היא כי זאב זה מת בעקבות הזנחה - הוא היה חשוף למזג אוויר קיצוני: חום נורא בימים וטמפרטורות מקפיאות בלילות (Paddle 2000). קטע הסרט האחרון הידוע שבו צולם זאב טסמני הוסרט בשחור-לבן ב-1933 ואורכו 62 שניות, בהן ניתן לראות את הזאב צועד הלוך ושוב בשטח שהוקצה לו.
פעילי שימור החלו לבקש להגן על הזאב הטסמני ב-1901, אולם קשיים פוליטיים מנעו את הוצאתן לפועל של תוכניות שימור עד 1936. הממשלה הטסמנית הנהיגה הגנה רשמית על הזאב רק ב-10 ביולי 1936, 59 ימים לפני שהפרט האחרון הידוע מת בשבייה.
כמה חיפושים שנערכו בסמוך זה לזה העלו כי קיימת אפשרות שהזאב הטסמני עדיין היה קיים בטסמניה עוד בשנות ה-60. בחיפושים שערכו ד"ר אריק גאילר ודייוויד פליי בצפון-מערב טסמניה נמצאו עקבות וגללים שייתכן והיו שייכים לזאבים טסמניים. כמו כן, הם שמעו קולות שהזכירו את תיאור הקולות שמשמיע הזאב הטסמני, וכן הם שמעו עדויות מאנשים שדיווחו כי ראו את בעל החיים. למרות חיפושים אלו, לא נמצאה ראיה חותכת שהצביעה על כך שהזאב הטסמני המשיך להתקיים בטבע.
מצב השימור של המין הוגדר כמין הנתון בסכנת הכחדה (Endangered Species) עד 1986. לפי סטנדרטים בינלאומיים, מין מוגדר כ"נכחד" כאשר עברו 50 שנה מאז הפעם האחרונה שבה תועד פרט חי של המין. מאחר שלא נמצאה ראיה לכך שהזאב הטסמני התקיים מאז 1936, הוא עמד בקריטריון הרשמי והוכרז כנכחד על ידי איגוד השימור העולמי (IUCN). אמנת וושינגטון לחיות מוגנות (CITES) נקטה קו זהיר יותר, וקבעה כי הזאב הטסמני הוא בגדר מין ש"ייתכן שנכחד".
תצפיות לא מאושרות.
אף על פי שהזאב הטסמני הוגדר, כאמור, כמין נכחד באופן רשמי, אנשים רבים מאמינים כי הוא עדיין חי וקיים. דיווחים רבים התקבלו על מקרי צפייה לכאורה בזאב, שהתרחשו לא רק בטסמניה, אלא גם בחלקים מאוסטרליה ואף באיריאן ג'איה (Irian Jaya) שבאינדונזיה. האיגוד האוסטרלי למחקר בעלי חיים נדירים דיווח על 3,800 תצפיות מדווחות מאוסטרליה עצמה מאז תאריך ההכחדה ב-1936, בעוד שהמרכז למחקר בעלי חיים מסתוריים באוסטרליה דיווח על 138 תצפיות שדווחו עד שנת 1998. עד אותה שנה, תיעדה המחלקה לשימור ולניהול קרקעות 65 תצפיות מדווחות. צמד החוקרים באק וג'ואן אמבורג, שהסתמכו על נתונים שעובדו ממספר מקורות, דיווחו על 360 תצפיות מדווחות בטסמניה מאז תאריך הכחדתו של הזאב הטסמני, ועל 269 תצפיות מקבילות באוסטרליה.
על אף שאת מרבית התצפיות פטרו כלאחר יד, תצפיות אחדות זכו לפרסום רב. ב-1982 חוקר מטעם שירות הפארקים וחיי הבר של טסמניה, הנס נרדינג, צפה בבעל חיים שהוא מאמין שהיה זאב טסמני למשך שלוש דקות בלילה באתר הסמוך לנהר ארתור בצפון-מערב המדינה. בעקבות דיווח זה, מימנה ממשלת טסמניה חיפוש מקיף שארך כשנה. קלאוס אמריכס, תייר גרמני, טען בפברואר 2005 כי צילם תמונות דיגיטליות של הזאב הטסמני שראה לטענתו ליד הפארק הלאומי קריידל מאונטיין-לייק סנט קלייר. עם זאת, אמינות התמונות מוטלת בספק. התמונות פורסמו רק באפריל 2006, כ-14 חודשים לאחר הצפייה המדוברת בזאב הטסמני. התמונות, שבהן נראה רק גבו של הזאב, לא היוו הוכחה חד-משמעית לכך שהזאב הטסמני לא נכחד מהעולם.
בספטמבר 2016 דיווח הדיילי מייל הבריטי כי קבוצת חובבי בעלי חיים טוענים שבידם סרטון בן 3 שניות שצולם בפברואר של אותה שנה, בו נצפה זאב טסמני קטן בהרי אדלייד.
פרסים.
ב-1983, הציע טד טרנר פרס בסך 100,000 דולרים עבור הוכחה שהזאב הטסמני עודנו קיים. עם זאת, בשנת 2000 קיבל מחפש זאבים טסמניים מכתב תגובה שציין כי ההצעה לפרס הכספי כבר איננה בתוקף. במרץ 2005, מגזין חדשות אוסטרלי בשם "The Bulletin" הציע 1.25 מיליון דולר בעבור לכידה של זאב טסמני חי. לאחר מכן, מפעיל תיירות טסמני הציע 1.75 מיליון דולר עבור לכידה דומה.
מחקר מודרני ופרויקטים.
המוזיאון האוסטרלי שבסידני פתח ב-1999 בפרויקט שמטרתו לשבט זאב טסמני. יעדו של הפרויקט היה להשתמש בחומר גנטי מפרטים ששומרו מתחילת המאה ה-20 על מנת לשבט פרטים חדשים ולהשיב את המין מהמתים. מספר מיקרוביולוגים רציניים פטרו את הפרויקט כלהטוט יחסי ציבור. תומכו הנלהב של הפרויקט, פרופסור מייק ארצ'ר, היה מועמד ב-2002 לקבלת פרס "Bent Spoon" בעבור החלק שלו ב"שטויות הפסבדו-מדעיות", לדבריהם.
בסוף שנת 2002 נחלו החוקרים הצלחה חלקית, לאחר שהצליחו לחלץ DNA שניתן להעתיקו של הזאב הטסמני. ב-15 בפברואר 2005 הודיע המוזיאון על עצירת הפרויקט לאחר שבדיקות הראו כי ה-DNA שחולץ היה באיכות נמוכה מדי. במאי 2005 הודיע ארצ'ר כי העבודה על הפרויקט חודשה על ידי קבוצת אוניברסיטאות ומכון מחקר שהיו מעוניינים בנושא.
באפריל 2005 הושלמה הקמתו של מאגר מידע על פרטי זאבים טסמניים לאחר פרויקט-מחקר שנמשך ארבע שנים. במסגרת הפרויקט, נערך קטלוג המכיל את כל החומר הידוע שהוחזק באוניברסיטאות, במוזיאונים ובאוספים פרטיים. הרשומות המקוריות של המאגר נמצאות אצל החברה הזואולוגית של לונדון.
הזאב הטסמני בתרבות.
בזאב הטסמני נעשה שימוש נרחב כסמל טסמניה. הוא מופיע על סמלה הרשמי של טסמניה, וכן על סמלילים רשמיים כמו זה של מועצת העיר לאונססטון. מאז 1998, הוא מופיע בצורה בולטת על לוחיות רישוי של כלי רכב טסמניים.
מצוקתו של הזאב הטסמני הוצגה במהלך קמפיין של "The Wilderness Society" שנקרא " We used to hunt Thylacines" (תרגום חופשי: "אנחנו נהגנו לצוד זאבים טסמניים"). הוא הוצג על מוצריה של מבשלת השיכר " Cascade Brewery" ובפרסומות שלה בטלוויזיה. כמו כן, אחת הדמויות בסדרת משחקי הווידאו קראש בנדיקוט הייתה זאב טסמני. גם בסדרת הטלוויזיה "טזמניה" הופיע זאב טסמני בדמותו של "וונדל וולף". הוא אף משמש כקמע של קבוצת קריקט טסמנית, וכן הופיע על בולי דואר באוסטרליה, בגינאה המשוונית ובמיקרונזיה.
בשנת 2011 הוסרט הסרט "הצייד" מותחן העוסק בציד הזאב הטסמני האחרון.
זאבי כיס