לפי עדויות, נחמה בימים הקשים הללו מצאו היהודים ביכולת להתפלל. תפילות ראש השנה והחגים האחרים עוררו התרגשות עצומה בגטו. יהודי סקורני ניסו לנהל משא ומתן עם הרומנים להתפלל בחגים בבית כנסת עזוב שהיה במקום. הסביר סולומון שפירא: "בתחילת חודש אוקטובר 1941, ערב יום כיפור, לאחר משא ומתן ארוך ובתמורה ל"מתנות" (שוחד), קיבלנו רשות להתפלל בבית כנסת עזוב". אחד היהודים שנמלט מסקורני העיד, כי בכל בוקר הזכירו החזנים "הנה יום הדין… מי יחיה ומי ימות, מי בקצו ומי לא בקצו, ומי במים ומי באש, מי בחרב ומי בחיה, מי ברעב ומי בצמא, מי ברעש ומי במגפה, מי בחניקה ומי בסקילה", יהודי גטו סקורני כבר התנסו כמעט בכל צורות המוות האלה. מאות, ואולי אלפים, הוטבעו בדניסטר ועשרות אף נשרפו בידי חיילים.
חיסול הגטו.
הצפיפות בגטו הייתה גדולה והזוהמה הייתה רבה, זבובי מחלות השתלטו על הרחובות הצפופים ובשל התנאים הגרועים בגטו, פרצו בתוכו מחלות כמו דיזנטריה, וכולרה שגרמו למותם של מאות יהודים. בגלל המחסור במשאבים תרופות ומזון, הלך וגדל מספר החולים ומעט הרופאים שהיו במחנה ניסו להיאבק במחלות ללא הצלחה. ובעקבות התפשטות המחלות והרעב במחנה, החל באוקטובר 1941 גירוש תושבי המחנה והעברתם לגטאות אחרים. ב-2 באוקטובר 1941 כונסו כל יהודי המחנה מחוץ למחנה וחולקו לשניים באופן שרירותי תוך הפרדה של משפחות, כדי להרכיב שתי שיירות שיפונו לכיוון דרום. שיירה אחת הופנתה לעיר אטאקי והשנייה לעיר לקוסאוץ. לפני יציאת השיירה הראשונה לכיוון אטאקי נדרשו היהודים לשכב עם הפנים לאדמה והשוטרים עברו ביניהם, חיטטו בבגדיהם ולקחו מהם כל דבר בעל ערך שהיה בידיהם. לאחר מכן יצאה הקבוצה לאטאקי. בדו"ח רשמי שחובר בדצמבר 1941 נאמר, שכתוצאה ממילוי פקודה של בכיר נורו כ-500 יהודים מאנשי השיירה.
לאחר המלחמה.
מ-5000 איש תושבי סקורני היהודים נשארו בחיים 500 איש. חלק מהם חזרו לעיירה ההרוסה, חלק עברו לגור בעיר צ׳רנוביץ וחלקם עלו ארצה.
Ecosia
Ecosia (בתעתוק לעברית: אקוזיה) הוא מנוע חיפוש אינטרנטי שתורם 80% או יותר מרווחיו לארגונים ללא מטרות רווח שעוסקים בייעור על ידי נטיעת עצים. חברת Ecosia מגדירה את עצמה כעסק חברתי שמקדש את הפרטיות של משתמשיו וטוענת לשקיפות פיננסית מלאה.
היסטוריה.
מנוע החיפוש Ecosia הושק ב-7 בדצמבר 2009. עד 2010, אקוזיה העבירה את תרומותיה לתוכנית של הסניף הגרמני של הקרן העולמית לשימור חיות הבר שהגנה על נהר ז'ורואנה באגן האמזונס בברזיל.
בשנת 2011, מנוע החיפוש גייס מעל ל-250 אלף אירו.
בין החודשים יולי 2013 לספטמבר 2014, אקוזיה תרמה לתוכנית Plant a Billion Trees של ארגון The Nature Conservancy, שמטרתה שיקום ושחזור היער האטלנטי בברזיל.
בשנת 2015 אקוזיה החלה לקחת חלק במימון ייעור בבורקינה פאסו כחלק ממיזם החומה הירוקה הגדולה שמטרתו מניעת מדבור.
ב-9 ביוני 2022, הושק עיצוב חדש לאתר יחד עם פרסום מניפסט חדש לחברה ושינוי במודל נטיעת העצים שלה.
השריפים של לונדון
שני שריפים נבחרים מדי שנה לסיטי של לונדון על ידי חברות הליבריינס - אחד מאיגודי המקצוע או המסחר של העיר לונדון.
כיום לשריפים חובות סמליות בלבד, אך בעבר לנושאי המשרה הייתה אחריות שיפוטית חשובה. הם פעלו במסגרת בית הדין הפלילי המרכזי, אולד ביילי, מאז החל תפקידו המקורי כבית המשפט של העיר ומידלסקס.
תולדות המשרד.
תואר השריף, או 'ריב הפלך' (Shire Reeve), התפתח בתקופה האנגלו-סקסית של ההיסטוריה האנגלית. ה'ריב' היה נציג המלך בעיר, עיירה או פלך, אשר היה אחראי לגביית מיסים ואכיפת החוק באזור. לשריפים היו גם תפקידים שיפוטיות בבתי המשפט בעיר.
עד שנת 1130 מונו השריפים ישירות על ידי המלך, עד אשר העיר לונדון השיגה מידה של שלטון עצמי באמצעות אמנה שהוענקה על ידי הנרי הראשון, אשר בה נכללה הזכות לבחור שריף משלה, זכות שאושרה באמנת 1141 על ידי המלך סטיבן. על פי אמנתו של הנרי, לשריפים של לונדון יש את זכות השיפוט גם על המחוז השכן מידלסקס, תמורת 300 ליש"ט לשנה לכתר עבור הפריבילגיה.
צעד זה של הנרי לא הפך את המחוז לתלוי בעיר לונדון, אלא מאותה תקופה נראו העיר לונדון ומידלסקס כאזור מנהלי אחד.
בשנת 1189, התקבע שנושא משרת ראש העיר ישמש גם בתור שופט ראשי עבור הסיטי של לונדון (בנוסח ערים אירופאיות בחלק מהזמן כמו רואן ולייז'); שינוי זה אושר מחדש על ידי אמנה שהוענק על ידי המלך ג'ון בשנת 1215. מכיוון שכך, השריפים הועברו לתפקיד פחות בכיר בניהול העיר, והפכו לכפופים לראש העיר. נושא משרת ראש העיר (לימים הלורד ראש העיר של לונדון) כיהן בדרך כלל כשריף לפני שהיה ראש עירייה, ובשנת 1385 קבעה המועצה המשותפת של לונדון כי כל ראש עיריית לורד לעתיד היה צריך "להיות בעבר שריף כדי שיוכל להישפט בנוגע לממשלו, ושפע לפני שהוא משיג את האחוזה לראשות העיר". מסורת זו נמשכת עד היום.
בשנת 1889 הוגבלה סמכות השיפוט של השריפים רק לעיר לונדון. חוק השלטון המקומי, 1888, הקים משרד חדש של השריף הגבוה של מידלסקס, שמונה באותה צורה של מחוזות אנגלים וולשיים אחרים. במקביל, נכללו החלקים המאוכלסים ביותר במידלסקס במחוז לונדון החדש, שעד אז היה לו שריף גבוה משלה.
תחום השיפוט.
תחום השיפוט של הנבחרים מהמאה ה-7 (למעט בין השנים 1067 עד 1132) משתרע על הקילומטר המרובע של העיר לונדון.
בשנת 1132 קבע הנרי הראשון כי לשריפים של לונדון יש את זכות השיפוט גם על המחוז השכן מידלסקס, תמורת 300 ליש"ט לשנה לכתר עבור הפריבילגיה.
הרחבתו של תפקיד השריף הגבוה מלונדון רבתי העניקה לו שליטה על אזורים רבים מלונדון רבתי, המאגדת חלקים מכמה מחוזות ישנים, ובמיוחד מידלסקס.
תהליך המינוי.
על פי "מנהג של שימוש בימי קדם בעיר", שני השריפים נבחרים באולם כל קיץ בהסכמת כלל הליברמנים, אלא אם כן נדרשת הצבעה מהקומה תוך ארבעה עשר יום. הקצינים החוזרים באולם המשותף הם מקליט לונדון (השופט הבכיר של "ביילי הזקנה") והשריפים היוצאים. השריפים הנוכחיים הם פרופ' אלדר פרופסור מיכאל מיינלי ומר כריסטופר הייוורד.
מגורים.
במהלך שנות שירותם, השריפים מתגוררים באולד ביילי, בית הדין הפלילי המרכזי, כך שאחד מהם תמיד יכול להיות נציג בחבר השופטים.
הבן האובד (סדרת טלוויזיה)
הבן האובד (באנגלית: Prodigal Son) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת פשע פרוצדורלית , שנוצרה על ידי כריס פדק וסם סקלאוור, הופקה על ידי אולפני הלטלוויזיה של האחרים וורנר , ועלתה לשידור ברשת "פוקס" ב-23 בספטמבר 2019.
במאי 2021 החליטה רשת "פוקס" להפסיק את שידור הסדרה אחרי שתי עונות, ולא לחדשה לעונה שלישית. זאת אחרי שהסדרה הייתה האחרונה מבין סדרות הדרמה של "פוקס" שחודשה בשנת 2020 לעונה נוספת, ושיעור הצפייה בה היה הנמוך ביותר מבין סדרות הרשת באותה עונה. עם זאת, הסדרה נמכרה היטב לצפייה במדיה דיגיטלית.
רקע עלילתי.
עלילת הסדרה מתמקדת במלקולם ברייט, שאביו, מרטין ויטלי, הוא הרוצח הסדרתי הידוע לשמצה המכונה "המנתח". בילדותו היה מלקולם אחראי לכך שהמשטרה עצרה את אביו, ומאז לא ראה אותו לאחר שהצטרף לקוונטיקו. בהווה, מלקולם, שכבר פרש מה-FBI וכעת עובד עבור משטרת ניו יורק סיטי כפרופילאי פלילי, נאלץ להתעמת עם אביו לאחר שהוא מתחקה אחר רוצח סדרתי חקיין המשתמש בשיטות הרציחה של ויטלי. מלקולם מוצא את עצמו נמשך שוב לקשר מתמיד עם אביו מכיוון שעליו להשתמש בתובנותיו של ויטלי על מנת לעזור למשטרה לפתור פשעים נוראיים במיוחד ולהילחם בשדים הפנימיים שלו.
הפקה.
פיתוח.
ב-28 בינואר 2019 הוכרז כי רשת "פוקס" הזמינה מהפקת הסדרה פיילוט. פרק הפיילוט נכתב על ידי יוצרי הסדרה, כריס פדק וסם סקלבר, שגם מפיקים בפועל את הסדרה לצדם של לי טולנד קריגר, גרג ברלנטי ושרה שכטר. ב-12 במרץ 2019, נודע כי לי טולנד קריגר יביים את פרק הפיילוט. ב-9 במאי 2019, הוכרז שרשת "פוקס" הזמינה רשמית את הפקת הסדרה. יממה לאחר מכן, הוכרז כי הסדרה תעלה לשידור לראשונה במהלך סתיו 2019. הסדרה עלתה לשידור ב-23 בספטמבר 2019, וב-7 באוקטובר 2019, נודע שעונתה הראשונה הורחבה לעונה מלאה בת 22 פרקים. עם זאת, במרץ 2020, הפקת הסדרה הושבתה בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית, ובאפריל 2020, פורסם כי פרק 20 יהיה פרק סיום העונה הראשונה.
במאי 2020, רשת "פוקס" חידשה את הסדרה לעונה שנייה, שעלתה לשידור ב-12 בינואר 2021.
ליהוק.
בפברואר 2019, הוכרז כי לו דיאמונד פיליפס, אורורה פרינאו ופרנק הארטס לוהקו לצוות השחקנים הראשי של הפיילוט. לצד ההכרזה על הזמנת הפיילוט במרץ 2019, דווח כי מייקל שין, בלאמי יאנג, פין ג'ונס, קייקו אג'נה והלסטון סייג' הצטרפו לצוות השחקנים הראשי. ארבעה ימים לאחר מכן, ב-12 במרץ 2019, הוכרז כי השחקן טום פיין יחליף את ג'ונס במהלך הקראות התסריט הראשוניות. ב-10 בפברואר 2020, דרמו מולרוני לוהק לצוות השחקנים המשני.
ב-7 בדצמבר 2020, כריסטיאן בורל ומייקל פוטס הצטרפו לצוות השחקנים המשני של עונתה השנייה של הסדרה. ב-6 בינואר 2021, קתרין זיטה-ג'ונס לוהקה לצוות השחקנים הראשי של העונה השנייה.
הפצה ושיווק.
ב־13 במאי 2019, "פוקס" פרסמה את הקדימון הרשמי הראשון עבור הסדרה.
הפצה במדיה ביתית.
מחלקת הווידאו של אולפני האחים וורנר, "Warner Archive Collection", הפיצה את העונה הראשונה בשלמותה בפורמט DVD ו-Blu ray ב-8 בספטמבר 2020.
ביקורות.