המושב נוסד על ידי עולים מעיראק ב-28 במרץ 1950, על אדמות הכפר בית דראס שתושביו גורשו במלחמת העצמאות. בתחילה היה המקום מעברה ששמה הזמני היה אשדוד א'. בשנת 1991 החלו לתכנן את שכונת ההרחבה. בהרחבה מתגוררות כ-80 משפחות רובן בני מושב שחזרו לגור במושב.
מדרום למושב בית עזרא נמצאת גבעה 69, ששימשה משלט וזירת קרבות במלחמת העצמאות. בקרבתו נמצא גם גשר עד הלום, שבו נבלם הצבא מצרי בניסיונו לפלוש לתל אביב.
חלק מאנשי המושב מתפרנסים מהפרדסים, לולים, חוות סוסים.
היישוב הוא חלק ממועצה אזורית באר טוביה.
דגל קומורו
דגל קומורו הנוכחי אומץ בשנת 2002. הסהר בדגל נשמר מהדגל הקודם, אך במקום סהר על רקע ירוק בלבד, הסהר ממוקם כעת על משולש. לדגל נוספו ארבעה פסים כדי לסמל את ארבעת האיים מהם מורכבת המדינה: צהוב עבור מוהלי, לבן עבור מיוט, אדום עבור אנג'אואן, וכחול עבור גרנד קומורו. גם ארבעת הכוכבים ליד הסהר מייצגים את ארבעת האיים, והסהר מייצג את האסלאם, הדת הגדולה בקומורו.
דגלי האיים.
קומורו היא מדינת איים המורכבת מ-3 איים גדולים: מוהלי, אנג'אואן, וגרנד קומורו.
בנוסף, ממשלת קומורו טוענת לריבונות על האי הצרפתי מיוט.
לורנה וג'ון בוביט
לורנה לאונור גאלו בוביט (נולדה ב-1970 באקוודור) וג'ון ויין בוביט (נולד ב-23 במרץ 1967 בבאפלו, ניו יורק) הם בני זוג אמריקאים שזכו לפרסום תקשורתי גדול לאחר שהאשה כרתה את אבר מינו של בעלה.
רקע.
לורנה גאלו נולדה ב-1970 באקוודור והגיעה לארצות הברית בסוף שנות ה-80.
בארצות הברית היא עבדה כמלצרית בבר ובמסגרת עבודתה פגשה את בעלה, ג'ון ויין בוביט, אשר היה בעבר חייל במארינס. השניים נישאו ב-18 ביוני 1989, לאחר תקופת היכרות קצרה, דבר שאיפשר לה להישאר ולעבוד באופן חוקי בארצות הברית בעוד שקודם לכן הייתה מועמדת לגירוש. לאחר הנישואין החלה לורנה לעבוד כמניקוריסטית, בעוד בעלה עזב את הצבא ועבד במספר עבודות, ביניהן שומר סף. השניים התגוררו בעיר מנאסיס, במחוז "הנסיך ויליאם" במדינת וירג'יניה בארצות הברית.
נישואי השניים ידעו עליות ומורדות. משנכנסה לורנה להריון, בניגוד לרצונו של בעלה, הוא הכריח אותה לעבור הפלה מלאכותית. הדבר גרם לשבר ביחסיהם, במהלכו סירבה לורנה לקיים עם בעלה יחסי מין, והוא החל לבגוד בה. לטענתה, הוא כפה עליה יחסי מין באופן משפיל ובניגוד לרצונה.
האירוע.
בליל ה-23 ביוני 1993 לקחה לורנה סכין מטבח חדה באורך של כ-25 סנטימטרים, וחתכה את איבר מינו של בעלה בעודו ישן. היא נמלטה מן הדירה כשהיא אוחזת בסכין, באיבר הכרות ובחפצים נוספים, ובמהלך הנסיעה ברכב השליכה את האיבר מן החלון. לאחר מכן הגיעה לביתם של חברים, שם דיווחה למשטרה על המעשה. במקביל, בעלה התעורר והבין מה קרה לו, הוא הצליח לעצור את הדימום (בזכות הכשרתו הצבאית) והגיע יחד עם חברו לבית חולים באזור. בוביט איבד כשני שלישים מכל כמות הדם בגופו עד שהגיע לבית החולים שם ייצבו את מצבו. אנשי המשטרה, שקיבלו דיווח על הפשע האלים איתרו את הפין הכרות והביאו אותו לבית החולים שם הוא חובר בחזרה בהצלחה בניתוח שארך למעלה משמונה שעות והתבצע על ידי המנתח הפלסטי ד"ר דוד ברמן.
בעדותה במשטרה לורנה טענה כי עשתה את המעשה משום שבעלה היה "אנוכי" ומשום שהוא "תמיד קיבל אורגזמה וסיפק את עצמו, אבל מעולם לא גרם לה לאורגזמה". כמו כן, לפי עדות ידידתה הקרובה של לורנה, לורנה אמרה לה במפורש, שאם היא אי פעם תתפוס את בעלה בוגד בה, היא "תחתוך לו את הבולבול" והחוותה בתנועה את אשר היא עתידה לעשות לו.
יותר מאוחר (כאשר הועמדה לדין), לורנה שינתה את גרסתה המקורית ואמרה כי עשתה זאת כיוון שבעלה היה מכריח אותה לקיים יחסי מין. לורנה טענה כי בליל האירוע, בסביבות 3 בלילה, בוביט חזר עם חברו מלילה של בילויים ושתייה. היא התעוררה כאשר הוא נכנס למיטה, ואנס אותה. בעדותה במשפט היא טענה שהיא זוכרת כי כעסה עליו מאוד, היא הלכה למטבח לשתות מים, ראתה את הסכין החדה בכיור ומיד לאחר מכן הלכה למיטה וחתכה את האיבר. לטענתה, היא לא זוכרת שום דבר מהאירועים עצמם ורק כאשר היא התקשתה לבצע פנייה בעודה נוסעת מביתם המשותף, היא הבינה שהפין של בעלה בידיה והשליכה אותו מהחלון.
בעלה הכחיש סיפור זה וטען כי לאחר שחזר מבילוי עם חבריו ניסה לקיים יחסי מין עם לורנה בהסכמתה. לדבריו הוא נכשל בכך עקב היעדר זקפה, נרדם, והתעורר רק לאחר ביצוע המעשה על ידי לורנה.
המשפטים.
ג'ון בוביט, הועמד ראשון לדין באשמת אונס בספטמבר 1993, הוא זוכה על ידי חבר מושבעים, שכלל 8 נשים ו-4 גברים, הזיכוי בא בעקבות קביעת המושבעים הנחרצת כי לא היו שום ראיות לאונס.
לעומתו, לורנה בוביט, הועמדה למשפט בגין הטלת מום וחבלה חמורה בתחילת 1994 (אחרי שהמשפט של בעלה נסתיים), במהלך משפטה התגייסו למענה ארגונים פמיניסטיים וארגונים דרום-אמריקאיים רבים, אשר הפגינו מחוץ לבית המשפט ודרשו כי היא תשוחרר לאלתר. במהלך המשפט, טענה בוביט שעשתה את המעשה בעקבות שנים של התעללות על ידי בעלה דאז, ג'ון בוביט. בסופו של דבר, בית המשפט החליט לשחרר אותה מחמת אי שפיות ופסק כי עליה להיות בהשגחה של בית חולים פסיכיאטרי למשך 45 ימים.
תוצאות האירועים.
מיד לאחר המשפט ג'ון ולורנה בוביט התגרשו.
לאחר הפרשה, ג'ון בוביט השתתף במספר סרטים פורנוגרפיים כמו Frankenpenis וכן John wayne Bobbitt Uncut. הוא עבד במספר עבודות מזדמנות (כולל מוביל רהיטים וכומר). הספיק להתחתן עם אישה בשם דוטי ברוור ולהתגרש ממנה. ריצה עונש בכלא בגין גנבה, ונכון ל-2006 הוא נשוי לאישה בשם ג'ואן פארל. ב-2014 נפצע קשה בתאונת דרכים.
לעומתו, לורנה בוביט, שמרה על פרופיל נמוך, מאז הפרשה היא נעלמה מן הכותרות למעט מספר הופעות קצרות: בשנת 1995 עמדה בראשות ארגון פמיניסטי כראש קרן לנשים מוכות (ומיד לאחר מכן נעלמה וכך גם הארגון). בשנת 1998 נעצרה שוב על ידי המשטרה בגין אלימות במשפחה, הפעם היא תקפה את אמה (אוליביה גאלו) והכתה אותה בפניה, האישום נגדה הוסר על ידי האם מבלי שהן הגיעו לבית המשפט. בשנת 2002, היא הופיעה ברשת רדיו מקומית בארצות הברית ותרמה חזייה חתומה שלה לטובת קבוצת בייסבול של נשים. נכון לחודש ספטמבר 2014 היא עוסקת בנדל"ן, נשואה ואם לילד ומתגוררת בעיר גאינסוויל במדינת וירג'יניה.
ג'ון קונלי
ג'ון באודן קונלי הבן (באנגלית: John Bowden Connally; 27 במרץ 1917 - 15 ביוני 1993) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי, לאחר מכן כמושל טקסס ה-39 וכמזכיר האוצר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ריצ'רד ניקסון. את הקריירה הפוליטית שלו הוא החל במסגרת המפלגה הדמוקרטית וב-1973 היה לחבר המפלגה הרפובליקנית.
קונלי נולד בפלורסוויל שבטקסס והחל קריירה משפטית לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת טקסס באוסטין. במלחמת העולם השנייה הוא שירת במטה של ג'יימס פורסטל ובמטה של דווייט אייזנהאואר ולאחר מכן הועבר לזירת האוקיינוס השקט. לאחר המלחמה הוא היה לעוזרו של הסנאטור לינדון ג'ונסון. כאשר נבחר ג'ונסון כסגן נשיא ארצות הברית הוא שכנע את הנשיא קנדי למנות את קונלי כמזכיר הצי של ארצות הברית. בדצמבר 1961 פרש קונלי מתפקיד זה כדי להתמודד על משרת מושל טקסס, תפקיד בו הוא כיהן בין השנים 1963–1969. בשנה הראשונה לכהונתו נסע קונלי במכונית הנשיאותית במהלך רצח קנדי ונפצע קשה מהיריות. בתקופת כהונתו כמושל הוא היה מזוהה עם האגף השמרני של המפלגה הדמוקרטית.
ב-1971 מינה הנשיא הרפובליקני ריצ'רד ניקסון את קונלי כמזכיר האוצר בממשלו. בכהונתו בתפקיד זה ניהל קונלי את ניתוקו של הדולר האמריקני מתקן הזהב, אירוע שנודע בכינוי "הזעזוע של ניקסון" (Nixon shock). ב-1972 פרש קונלי מתפקידו כדי לנהל את מערכת הבחירות של הנשיא ניקסון לבחירה מחדש. הוא היה מועמד להחליף את סגן הנשיא ספירו אגניו כאשר זה האחרון התפטר ב-1973, אך ניקסון בחר לתפקיד את ג'רלד פורד. בבחירות לנשיאות של 1980 הוא שאף לזכות במועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות, אך פרש מהמרוץ לאחר סדרת ההצבעות הראשונה בבחירות המקדימות. לאחר מכן הוא פרש מן החיים הפוליטיים וב-1993 הוא נפטר מלייפת ריאתית.
ראשית חייו.
ג'ון קונלי נולד בפלורסוויל, טקסס, מקום מושב מחוז וילסון שמדרום-מזרח לסן אנטוניו. הוא היה אחד משבעת ילדיהם של ללה (לבית רייט) וג'ון באודן קונלי האב, שניהל מחלבה. לקונלי היו ארבעה אחים: גולפרי, מריל, ויין וסטנפורד; ושתי אחיות: כרמן ובלאנש. קונלי למד בבית הספר התיכון של פלורסוויל והיה אחד מבוגריו המעטים שהמשיכו ללימודים בקולג'. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת טקסס באוסטין, שם הוא היה נשיא אגודת הסטודנטים וחבר באגודת פרייר (Friar Society). בסופו של דבר הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה וניגש לבחינות ללשכת עורכי הדין.
שירות צבאי.
במלחמת העולם השנייה שירת קונלי בצי ארצות הברית, בתחילה כעוזרו של ג'יימס פורסטל, ולאחר מכן כחבר בצוות התכנון של הפלישה לצפון אפריקה בפיקודו של הגנרל דווייט אייזנהאואר. לאחר מכן הוא הועבר אל זירת האוקיינוס השקט, שם הוא שירת בהצטיינות. הוא שירת כמנהל מערך המטוסים על סיפון נושאת המטוסים "אסקס" (USS Essex) ועוטר בכוכב הארד על גבורתו. הוא הועבר לספינה אחרת מסדרת נושאות המטוסים אסקס, "בנינגטון" (USS Bennington), שם הוא עוטר בלגיון ההצטיינות. הוא גם לקח חלק במערכה באיי גילברט, במערכה באיי מרשל, במערכה על איי ריוקיו ובמערכה בפיליפינים. ב-1946 הוא שוחרר בדרגת לוטננט קומנדר .