מיד כשהגיעה הידיעה על מותו של תתש לחלב, הורה בנו הבכור רידואן על הריגתם של ארבעת אחיו בחניקה. שני אחים הוצאו להורג, בהראם ואבו טלאב. אך שנים אחרים הצליחו להימלט מידי התליינים, והם דקאק ומחיי א-דין בכתאש (או ארתאש). שניהם נסו לדמשק, שם יסד דקאק אמירות עצמאית. השנאה שבין שני האחים גם היא היותה גורם חשוב להצלחת מסע הצלב הראשון, שכן החשדנות שביניהם מנעו שיתוף פעולה יעיל, ואפשרו לצלבנים להכות כל צבא בפני עצמו, ולא להתמודד עם כל הצבאות המוסלמיים כגוף אחד.
מבנותיו ידועה לנו בת בשם ח'אתון, אשר הייתה נשואה לאמיר סולטאן (זהו שמו הפרטי, ולא כינוי) שליטה של שייזר בין השנים 1098-1154.
ברווז אפור
ברווז אפור (שם מדעי: "Mareca strepera") הוא מין ברווז נפוץ ממשפחת הברווזיים.
תיאור.
אורכו של הברווז האפור הוא כ-46–56 ס"מ, והוא בעל מוטת כנפיים באורך 78–90 ס"מ. משקלם הממוצע של הזכרים הוא כ-990 גרם, בעוד הנקבות מעט יותר קטנות ומשקלן כ-850 גרם. צבעו של הזכר הבוגר אפור, אחוריו שחורים, וכנפיו בגוון חום בהיר. מתחת לכנפיו נוצות בלבן בוהק, אשר ניתנות להבחנה בתעופה או במנוחה. הנקבה בצבע חום בהיר, עם נוצות הדומות לנקבת הברכייה. הברווז האפור הוא ברווז שקט בדרך כלל, מלבד בתצוגת החיזור שלו.
תפוצה.
הברווז האפור נפוץ באזורים הצפוניים של אירופה ואסיה, ובמרכז צפון אמריקה. בצפון אמריקה, תפוצתו נעה לאורך נהר הסנט לורנס, דרך הימות הגדולות, אלברטה, ססקצ'ואן, דקוטה הצפונית, דרום דקוטה, דרומית לקנזס, מערבית לקליפורניה, ובחוף האוקיינוס השקט של קנדה ובחוף הדרומי של אלסקה. הברווז האפור נודד בחורף דרומה למרכז אמריקה. בישראל חורף וחולף נדיר.
התנהגות.
הברווז האפור הוא ברווז של מקווי מים פתוחים כמו אגמים, וביצות עם צמחייה סבוכה. הוא אוסף את מזונו כשראשו מתחת למים. הוא מקנן על האדמה, בדרך כלל במרחק קצר ממקור המים. מלבד עונת הרבייה, הברווז האפור אינו חברותי כמו ברווזים אחרים ונוטה ליצור להקות קטנות בלבד. זהו מין שקט למדי. הזכר משמיע שריקה צרודה, וקולה של הנקבה דומה לזו של הברכייה. הברווזים הצעירים ניזונים בתחילה מחרקים, והבוגרים - גם מרכיכות.
מעגל טוב
הספר מעגל טוב הוא יומן מסע שנכתב על ידי החיד"א בעקבות מסעותיו כשד"ר עבור עניי חברון וירושלים.
מבנה ותוכן הספר.
הספר מכיל בתוכו שלשה חלקים; חלק ראשון - על מסעו הראשון כשליח קהילת חברון למצרים, איטליה, אשכנז, צרפת, הולנד ואנגליה. חלק שני - על מסע ממנו לא שב למצרים, תוניסיה (שם הגיע ללא תכנון עקב התעללותו של רב החובל וחשש מפני אניות מלחמה רוסיות ששטו במימי הים התיכון), איטליה, צרפת, הולנד ושוב חזרה לאיטליה שם סיים את חייו, במהלך מסע זה נמנע מלחזור למדינות אשכנז עקב החשדנות הרבה ששודרה כלפיו במסעו הקודם. חלק שלישי - חידושי תורה אותם אסף תוך כדי מסעותיו.
בספר זה כולל החיד"א רשומות של כספים אותם אסף למען עניי חברון וארץ ישראל ומתעד בהם ממבטו את חיי הקהילות והתנהלותם במאה ה-18. במקומות רבים בספר זה מספר החיד"א על ביקורים באתרים בעלי חשיבות היסטורית וממלכתית כארמונות ורסאי, הספרייה הלאומית של פריז, גן החיות הלאומי באמסטרדם ועוד. כמו כן מתאר החיד"א בספרו מפגשים עם אישים רמי מעלה כמלך צרפת ונכבדים המקורבים אליו, פרנסי קהילות מפורסמות, רבנים חשובים ובינם ר' יעקב יהושע פאלק בעל ספר "פני יהושע" על הש"ס ועוד.
הרב מאיר מאזוז מביא שבנו של הרב חיד"א, רבי ישעיה אזולאי, ציווה שלא להדפיס את הספר "מעגל טוב" "יען נמצא שם דברים הנוגעים לאנשים שאין רצוי לפרסמם מפני הכבוד".
אם כי ראה בספרו ״מגדולי ישראל״ שמשמע להתיר בימינו.
דבר שנאמר בזה ואינו עניין לו
בל"ב המידות של רבי אליעזר בנו של רבי יוסי הגלילי, המידה דבר שנאמר בזה ואינו עניין לו אבל הוא עניין לחברו (ולפעמים נקרא בקיצור אם אינו עניין) היא המידה ה-20.
לפיה, יש מקומות במקרא שהכתוב מביא פרט מסוים בסמוך לשם איזה איש או עניין שלכאורה אינו שייך לו, במקרה שיכולים לקשר את אותו העניין לאיש אחר שהעניין כן שייך אליו, דורשים חז"ל להדביק ולקשר את אותו העניין אל אותו איש האחר.
דוגמאות.
בברכת השבטים נאמר לשבט יהודה "וזאת ליהודה" ואילו הברכה הבאה אחריו אינו עניין ליהודה שהרי המברך כבר אומר "שמע ה' קול יהודה" אם כן, יש להדביק ברכה זו אל שבט שמעון שנמצא צריך לו (כי לא נתברך בפני עצמו) ואין יהודה צריך לאותה הברכה כי כבר נתברך.
בספר ירמיהו.
עוד דוגמה קלאסית למידה זו הובא בברייתא דל"ב מידות אודות מילה שהובא בדברי ירמיהו שלכאורה אינו שייך לעניין הפרשה;
בברייתא הובא כי המילה יַעֲקוֹב אינו שייך לעניין "קיחת מושלים" כי הפסוק מסיים שמושלים הללו ימשלו על זרע יעקב וככך לא מתאים לומר שייקחו מזרע יעקב למשול על זרע יעקב עצמם.
אלא, כיוון שעצם הפרשה מדבר כאן אודות שתי המשפחות שעליהם דברו "העם הזה" -כלומר משפחת בני דוד ומשפחת בני אהרן, דרש הברייתא כי כיוון הכתוב לאמר שזרע אהרן ודוד ייבחרו לממשלה בעם ישראל.
בספר מדרש תנאים.
הרב זאב וולף איינהורן, בספרו מדרש תנאים, מרחיב כאן להסביר כי טענו ישראל ואמרו שלמרות שכרת השם ברית מלח עם בני דוד ובני אהרן שימשלו לעולם על ישראל ועם בני ישראל בעצמם שיהיו לו לעם סגולה, כיוון שלמעשה נראה כאן כעין הפרת ברית בחורבן בית ראשון, סברו כי השם מאס במלכות דוד והכהנים לעולם -ואף מאס בישראל עמו לנצח, ואין כעת שום חובה לשמוע הוראות בתורה מבני אהרן.
ועל טענות הללו השיב השם לירמיהו שכשם שאי אפשר להפר ברית יום ולילה כן בחירת בני דוד, בני אהרן ובני ישראל לא יופר לעולם.
אם אינו עניין
טומן
טומן (במונגולית: Түмэн) היה שמה של יחידת צבא מונגולית בת 10,000 לוחמים.
צבאו של ג'ינגיס חאן ושל יורשיו היה מאורגן לפי השיטה העשרונית עם יחידות בנות עשרה, מאה, אלף ועשרת אלפים לוחמים.
טומן היה מורכב מעשרה מינגאנים, מינגאן היה מורכב מעשרה יאגונים, יאגון היה מורכב מעשרה ארבאנים וארבאן היה יחידה בסיסית של עשרה לוחמים. תוארם של מפקדי היחידות היה זהה לשם היחידה, כך מפקד של ארבאן כונה ארבאן. המפקדים השונים נשאו פאיצה שהעידה על מעמדם, הטומנים והמינגאנים נשאו פאיצה של זהב והאחרים פאיצה של כסף. על הפאיצה של הטומנים היה ראש של נמר.
ההיסטוריון אחמד אבן רוסתה טען שגם המדיארים, בעת כיבוש הונגריה, היו מאורגנים באותה צורה.
אז'ן מיטלהאוזר
גנרל אז'ן אנטואן דזירֶה מיטלהאוזר (בצרפתית: Eugene Antoine Désiré Mittelhauser; 7 באוגוסט 1873 - 29 בדצמבר 1949) היה קצין צרפתי ששימש כמפקד צבאות צרפת בלבנט עם תחילת מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
מיטלהאוזר נולד בצרפת, וסיים את האקדמיה הצבאית סן-סיר בשנת 1894. את הקריירה שלו התחיל כקצין זוטר בזמן המערכה במרוקו, ולאחר מכן השתתף במשלחת הצרפתית הצבאית שהתערבה במהפכה המקסיקנית בשנת 1910.
בזמן מלחמת העולם הראשונה שירת בגדודים צפון-אפריקנים שונים שנלחמו בחזית המערב. הוא נפצע קשה בשנת 1915, ובסך הכל נפצע חמש פעמים. את המלחמה סיים בדרגת קולונל, כשהוא מפקד על בריגדת רגלים.
במסגרת ההסכמים שסיימו את מלחמת העולם הראשונה, סוכם על יציאת משלחת צבאית צרפתית לסיוע להקמת צבא צ'כוסלובקיה. בשנת 1919 יצא מיטלהאוזר לצ'כוסלובקיה כחבר המשלחת, שהייתה תחת פיקודו של הגנרל מוריס פלה (Maurice Pellé). במסגרת זו השתתף בלחימה במלחמה כנגד הונגריה בה היו מעורבים גם גייסות צרפתים בפיקודו של הגנרל לואי פראנשה ד'אספרה. בינואר 1921 החליף את פלה בפיקוד על צבא צ'כוסלובקיה.
ב-1925 שב מיטלהאוזר לצרפת, והמשיך בעלייה בסולם הפיקוד והדרגות. ב-1937 העניק לו נשיא הרפובליקה אלבר לברן את הצלב הגדול של לגיון הכבוד.
ב-1938 פרש משירות צבאי, אך נקרא שוב לשרת כראש המשלחת הצבאית של צרפת לפולין. לאחר מכן הושם במאגר הקצינים במילואים. ופרש שוב. ב-1940 שירת שוב לתקופה קצרה כראש המשלחת הצבאית של צרפת להולנד.
במלחמת העולם השנייה.
ב-17 במאי 1940 נקרא הגנרל מקסים וייגאן, מפקד הכוחות הצרפתים במזרח התיכון, לשוב לצרפת, על מנת לקבל שם את הפיקוד על הצבא הצרפתי לאחר פיטוריו של הגנרל מוריס גמלאן, שכשל בשלביה הראשונים של המערכה על צרפת. מיטלהאוזר הגיע למלא את מקומו. מיטלהאוזר מונה כמפקד צבא הלבאנט, מפקד כל הכוחות הצרפתים בסוריה ובלבנון שהיו תחת מנדט צרפתי, ואף של הכוחות הצרפתים שהיו מוצבים בבלקן. הוא עבד בצוותא עם הגנרל ארצ'יבלד וייוול, מפקד הכוחות הבריטים במזרח התיכון.