האקווריום מורכב ממושבת אלמוגים גדולה וממגוון עצום של מיני דגים, בניהם: דגים צמחוניים, דגים טורפים, דגי שונית, דגי ים פתוח. בנוסף, ישנה האכלה יומית באקווריום על ידי צוללן.
יצורים מהמעמקים.
מתחם "יצורים ממעמקים" הוא מיצג דיגיטלי תלת-ממדי המציג את החיים במעמקי הים, ומינים כמו: צלופח השקנאי ומדוזת אטולה.
אקווריום דגים נדירים.
מתחם הדגים הנדירים הוא מתחם בעל שלושה חלקים ובו כ-35 אקווריומים של בעלי חיים וצמחים נדירים משונית האלמוגים של מפרץ אילת, ונמצאים בו כ-800 סוגי דגים. בנוסף, מתחם זה משמש מוקד תצפית ומחקר לסטודנטים ומדענים מכל רחבי העולם, זכות היותו מציד בעלי חיים נדירים ממפרץ אילת ללא שום קושי להשגתם, וכן, מתחם זה משמש גם מתחם רבייה ושימור לבעלי החיים הנדירים שמוצגים בו.
שני החלקים הראשונים מציגים דגי שונית שונים כמו זהרון הדור, זהרון מקרין, מורנות, אבנונים, סרטנים ולובסטרים, כוכבי ים, פרפרונים, כוכבן קוצני, סוסון-ים דורבני, סוסון ים חלק, שושנונים, תמנונים, ועוד. החלק השלישי מוקדש לדגי לילה ודגי מעמקים, וניתן לראות בו פנסאים, אלמוגים מאירים ודיונונים.
בריכות צבי הים והטריגונים.
בריכות אלה הן בריכות אשר נמצאים בתוכן מיני בעלי החיים; צב ים ירוק, צב ים קרני, חתול ים וצנינית ענק, ובנוסף גם למטרות חינוך, שימור, ורבייה. כמו כן, הבריכות מחולקת לשני חלקים; חלק לצבים בוגרים וחלק לצבים צעירים.
במרכז בריכת הצבים הבוגרים נמצא גם אי חול קטן שמשמש את נקבות צבי הים להטלת ביצים. לאחר שהביצים בוקעות נאספים הצבים הצעירים ומגודלים בבריכות הצבים הצעירים, ואז משוחררים לטבע כאשר הם גדולים יותר ומוגנים יותר מסכנות מצד טורפים.
גן השעשועים.
בסמוך לאושנריום קיים גן שעשועים ובו מתקנים כמו: מגלשת תמנון, סוסוני ים, קרוסלת מדוזה ובובות מורנות, לוקוסים וכריש גדול. כמו כן, גן זה הוא היחידי מזוג בכל הארץ.
האושינריום.
האושינריום הוא סימולטור ענק המדמה סרט באורך של מספר דקות בנושא שימור הימים. האולם מכיל 140 מקומות ישיבה, ומוקרן סרט על גבי שלושה מסכי HD ענקיים ואיכותיים. בנוסף, הצופים יישובים על במות חכמות הנעות לכל הכיוונים בהתאם לסרט.
עולם הכרישים.
עולם הכרישים הוא מתחם חדש המשתרע על פני דונם, אשר נפתח בספטמבר 2014 (כ-40 שנה לאחר פתיחת הפארק), והוא בעל אקווריום, תצוגות וירטואליים ובובות של כרישים שונים.
המתחם עלה כ-25 מיליון ש"ח והוא בנוי משני חלקים:
בריכת הכרישים - שהיא האקווריום המכיל 3,000 קוב מים, והוא האקווריום הגדול ביותר במזרח התיכון (שני לו הוא אקווריום ים התיכון באקווריום ישראל המכיל 1,500 קוב מים). שטח האקווריום הוא 575 מ"ר ועומקו הוא כשישה מטרים. כמו כן, המים המוזרמים אל הבריכה נשאבים בתהליך מורכב מעומק של 40 מטר, ויש לו כארבע נקודות תצפית:
בין בעלי החיים החיים באקווריום נמצאים:
מרכז מבקרים - אינטראקטיבי דיגיטלי המספר על "עולם הכרישים" ומאפשר הצצה ולמידה על אורח חייהם, אזורי המחיה שלהם, הרגלי התזונה שלהם והסברים ברורים ועובדות מדויקות מדוע הכרישים אינם מסוכנים לבני האדם.
במרכז המבקרים ישנם סרטונים, משחקים אינטראקטיביים, דגמי כרישים ובריכת כרישים קטנים המאפשרת צפייה מקרוב בהם.
קורל 2000.
קורל 2000 היא סירה בעלת בטן עמוקה עשוית זכוכית, בה יושבים המבקרים בחלקה התחתון ומביטים דרך חלונות אישיים אל מעמקי הים לשונית האלמוגים. לספינה 48 חלונות הממוקמים כ-1.5 מתחת לפני הים, כך שאפשר להביט לצידי הספינה ולא לתחתית כנהוג בסירות הזכוכית וליהנות ממרחב ראייה גדול במיוחד. בסירה 45 מקומות ישיבה והיא שטה לאורך שמורת האלמוגים והגנים היפנים. ההפלגה יוצאת ממזח הקורל הנמצא על הגשר המוביל למגדל המצפה, ואורך השייט אורך כ-20 דקות.
הסירה נבנתה באוסטרליה ב-1994 והובאה לאילת ב-1999.
המצפה התת-ימי.
המצפה התת-ימי הוא האטרקציה המרכזית והראשונה בפארק. תחילת המסלול למצפה מתחיל בגשר המחבר בין קן החוף למצפה ואורכו הוא כ-100 מטרים. לאחר מכן, מגיעים לקורל 2000, ואחרי זה למצפה הבנוי משלושה מפלסים; המפלס האמצעי הוא מפלס מעל פני המים בו ישנו בית קפה וחנויות תכשיטים ומזכרות. המפלס העליון הוא מצפה בגובה 23 מטר מעל פני המים, וניתן לצפות ממנו על כל מפרץ אילת. המפלס המרכזי הוא המפלס התת-מימי, שבנוי משני חדרים בעומק של 6 מטר מתחת לפני המים. המפלס התחתון, מפלס המצפה, בנוי באמצע שונית האלמוגים, ולמעשה מהווה חלק מהשונית מאחר שבמהלך השנים אלמוגים החלו לגדול על גוף המצפה עצמו. מן המצפה ניתן לראות את השונית הרבגונית ואת בעלי החיים והצמחים שחיים בה. המצפה הוקם בשנת 1974, ואז היה בנוי רק מחדר תת-ימי אחד. מגדל המצפה התת-ימי שוקל סך הכל 100 טון. המצפה התת-ימי משמש למחקרים רבים על אורחות החיים של דיירי השונית, והאקולוגיה של שונית האלמוגים.
סגרדה פאמיליה
עיריית פתח תקווה
עיריית פתח תקווה היא גוף השלטון המקומי במעמד של עירייה, האחראי לניהולה השוטף של העיר פתח תקווה. ככל רשות מקומית עוסקת עיריית פתח תקווה בעניינים מוניציפליים מסוג הסדרות שרותי חינוך, תרבות, רווחה, תשתיות, ניקיון, תברואה וכדומה.
לפני קום המדינה.
בשנת 1928 הוקמה המועצה המקומית של העיר שנקראה "מועצת המושבה". בראשות המועצה הועמד שלמה שטמפפר, בנו של יהושע שטמפפר, ממייסדי פתח תקווה.
בבחירות למועצה בשנת 1932 היו לתנועות הפועלים 5 צירים, לרשימת החקלאים ואזרחים צעירים 6 צירים, לחרדים ציר 1, לרוויזיוניסטים ציר 1, לסוחרים ציר 1 ולבעלי הבתים ציר 1. בראש המועצה, ומשנת 1937 בראשות העיר, עמד שלמה יצחק שטמפפר וסגנו היה משה איכילוב. בתחילה היה שטמפפר מקורב לגוש האזרחי אולם לקראת סוף כהונת המועצה הוא התקרב יותר לחוגי הפועלים.
בשנת 1937 קיבלה המושבה מעמד של עיר, ונקראה בשם "המועצה המקומית של פתח תקווה" - גוף זמני למשך כמה חודשים, אז הוקמה מועצת העיר הראשונה של פתח תקווה שבראשה הועמד שלמה שטמפפר שהיה ראש העירייה הראשון של פתח תקווה. בין חברי מועצת העיר הראשונה היו גם משה איכילוב, עזרא איכילוב ויחיאל דובדבני. משנת 1937 שכנו משרדי העירייה בבית פקידות הברון ברחוב מונטיפיורי, עד להקמת בניין העירייה בשנת 1955. בית הפקידות נהרס שנתיים מאוחר יותר, בשנת 1957.
בבחירות למועצת עיריית פתח תקווה שהתקיימו ביולי 1940 השתתפו 6010 מתוך 6950 בעלי זכות בחירה. המצביעים חולקו לפי אזור מגוריהם לשש קלפיות שמוקמו ברחובות: מונטיפיורי, חובבי ציון, חפץ חיים, וולפסון, שטמפר ורמב"ם. ההסתדרות זכתה ב-6 מתוך 15 מנדטים, הדתיים ב-4 מנדטים (רשימת המזרחי והפועל המזרחי זכתה ב-2 מנדטים וסיעת החרדים ופועלי אגודת ישראל ב-2 מנדטים) והגוש האזרחי ב-5 מנדטים (רשימתו של יוסף ספיר, הגוש האזרחי, זכתה ב-2 מנדטים, ויצו - מנדט 1, צעירים - מנדט 1 והמרכז - מנדט 1). בכינוס המועצה שלושה שבועות לאחר הבחירות התמודד ספיר כנגד נציג סיעת הפועלים, גרבובסקי, על ראשות העירייה, לאחר ששלמה יצחק שטמפפר הודיע שבגלל השלטונות לא יתמודד. שני המתמודדים קבלו 7 קולות כל אחד, ולבסוף זכה ספיר בתפקיד. המועצה המשיכה בתפקידה עד הבחירות לרשויות המקומיות בנובמבר 1950 וספיר החזיק בתפקיד ראש עיריית פתח תקווה עד תחילת שנת 1951.
לאחר קום המדינה.
חוקי הבחירות למועצת העיר ולראשות העיר זהים לחוקי הבחירות לרשויות המקומיות בשאר הערים בישראל. מועצת העיר נבחרת בבחירות יחסיות וחברים בה מספר חברים המשתנה לפי גודל האוכלוסייה. עד 1975 נבחר ראש העיר מבין חברי המועצה על ידי חברי המועצה, ומאז שינוי החוק שיושם בעיר לראשונה ב-1978, נבחר ראש העיר בבחירות אישיות בפתק נפרד.
בבחירות בנובמבר 1950 נוצר רוב של נציגי תנועות הפועלים שכלל 5 נציגי רשימת ההסתדרות (מטעם מפא"י), 2 נציגי מפ"ם, נציג הפועל המזרחי ונציג פועלי אגודת ישראל. אולם על הנציגים הדתיים הופעל לחץ כבד שלא לתמוך בנציג ההסתדרות. בעקבות הלחץ התפטרו שני הנציגים הראשונים ברשימת הפועל המזרחי ממועצת העירייה ובמקומם נכנס למועצה דוד נוימן. הוא סירב להיכנע ללחצים ולבקשות מטעם תנועתו להצביע עבור יוסף ספיר תמורת תמיכה של אנשי הציונים הכלליים בשלמה זלמן שרגאי לראשות עיריית ירושלים, וב-5 בינואר 1951 נבחר פנחס רשיש רשימת ההסתדרות לראשות העירייה. אולם כעבור מספר ימים קבע בג"ץ שההצבעה בטלה מכיוון שדוד נוימן לא היה תושב פתח תקווה, אלא תושב פג'ה, ובמקומו נכנס מרדכי קראוסמן לעירייה כנציג הפועל המזרחי. בינתיים, בלחץ מועצת גדולי התורה נסוג נציג פועלי אגודת ישראל מתמיכה בנציג תנועת ההסתדרות, פנחס רשיש, מכיוון שלא היה דתי. הימין הציע הסכם רוטציה על פיה יבחר שמעון כץ לראשות העיר ולאחר מספר חודשים תועבר ראשות העיר לידי עזרא איכילוב מהציונים הכלליים, אולם מחנה הפועלים גיבש הסכם דומה ומרדכי קראוסמן מונה לראשות העיר ופנחס רשיש וישראל אידלמן, נציג פועלי אגודת ישראל, היו לסגניו, עד שבנובמבר 1951 הושגה הסכמה בקואליציה הפועלית על העברת ראשות העיר לידי רשיש. קראוסמן התפטר, רשיש נבחר לראשות העיר וקראוסמן ואידלמן היו לסגניו.
בבחירות של 1955 נוצר שוב רוב למפלגות השמאל (מפא"י, מפ"ם ואחדות העבודה) ולקואליציה צורפו בנוסף גם חזית דתית תורתית והמפד"ל (חזית דתית לאומית).
. בדצמבר 1959 נבחר רשיש לכהונה שלישית בראשות העיר לאחר שהקים קואליציה שכללה את מפלגתו מפא"י, מפ"ם, המפד"ל, חזית דתית תורתית והמפלגה הפרוגרסיבית.