אלברט אנקר נולד באינס בקנטון ברן, בנו של הווטרינר סמואל אנקר (שהיה אז חבר האספה המכוננת של קנטון ברן). קיבל שיעורי ציור ראשונים בין השנים 1845–1848. בין השנים 1849–1851 למד בגימנסיה בברן וסיים עם תעודת בגרות. בהמשך למד לימודי תאולוגיה באוניברסיטה של האלה בגרמניה. בגרמניה ספג השראה מאוספי האמנות הגדולים וב-1854 שכנע את אביו להסכים לבחירתו בקריירה של אמן. הוא עבר לפריז, ובין 1855–1860 למד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות.
אנקר התקין סטודיו בעליית הגג בבית הוריו והשתתף בקביעות בתערוכות בשווייץ ובפריז. בשנת 1864 התחתן עם אנה רויפלי, נולדו להם שישה ילדים מתוכם שרדו ארבעה - לואיז, מארי, מוריס וססיל - אשר מופיעים בכמה מציוריו של אנקר. ב-1866 עוטר במדליית זהב ב"סלון פריז" על ציוריו "ילדה ישנה ביער" (1865) ו"הכנת שיעורים" (1865).
ב-1878 עוטר כאביר לגיון הכבוד. בין 1870–1874 היה חבר מועצת קנטון ברן, בה צידד בהקמת מוזיאון ברן לאמנויות.
בחורפים נהג לשהות בפריז ובנוסף נסע לעיתים קרובות לאיטליה ולמדינות נוספות באירופה. בין 1889–1893 ובין 1895–1898 היה חבר הוועד השווייצרי הפדרלי לאמנות. בשנת 1900 קיבל תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת ברן.
ב-1901 סבל משבץ אשר פגע ביכולתו לעבוד. רק לאחר מותו ב-1910 הוצגה תערוכה שהוקדשה לו, במוזיאון לאמנות והיסטוריה בנשאטל.
עבודתו.
במהלך לימודיו יצר אנקר סדרת עבודות בנושאים היסטוריים ותנ"כיים, ביניהן דיוקנאות של מרטין לותר וז'אן קלווין. אולם זמן קצר לאחר שחזר לאינס, הוא פנה לנושא שעתיד להיות מזוהה עמו: חיי היום-יום של אנשי הקהילות הכפריות. ציוריו מציגים את האנשים באופן פשוט ובלתי יומרני, ללא אידיאליזציה של חיי הכפר, אך גם ללא הבחינה הביקורתית של התנאים החברתיים שניתן למצוא בעבודות של בני זמנו כגון אונורה דומייה, גוסטב קורבה, ז'אן-פרנסואה מילה. למרות שאנקר צייר כמה סצינות בעלות חשיבות חברתית, כגון ביקורי מלווים בריבית או שרלטנים בכפר, בשל השקפת העולם הנוצרית החיובית והאידיאליסטית שלו, לא נטה בדרך כלל להבליט סוגיות מאתגרות.
מקום נכבד ביצירתו תופסים 30 ציורי טבע דומם. מוצגים בהם שולחנות ערוכים, כפריים או עירוניים, על פי המסורת של ז'אן-בטיסט סימאון שארדן. המוצקות המציאותית של החפצים המצוירים משקפת את חזונו של אנקר על סדר-עולם יציב והרמוני. בנוסף יצר אנקר מאות ציורים בצבעי מים ורישומים מוזמנים, רובם פורטרטים ואיורים, בין השאר עבור מהדורת אוסף כתבי ירמיאס גוטהלף. על מנת להבטיח לעצמו הכנסה קבועה, אנקר אף עיטר למעלה מ-500 צלחות פיאנסה (חרס מעוטר) עבור הקדר האלזסי תאודור דק.
אנקר השיג במהרה את יעדיו האמנותיים ומעולם לא סטה מהדרך שהתווה לעצמו. עבודותיו מביעות פיוס והבנה ואמון שקט בדמוקרטיה השווייצרית. יצירותיו נעשו בכישרון רב ובהקניית ברק לסצינות יומיומיות על ידי שימוש מעודן בצבע ותאורה. הוא היה לצייר השווייצרי הפופולרי ביותר במאה ה-19 ועבודותיו זכו לפופולריות מתמשכת בזכות נגישותן לכל.כבר בהיותו סטודנט סיכם אנקר את יחסו לאמנות: .
בולי דואר רבים ואמצעי מדיה אחרים בשווייץ מאזכרים את עבודתו של אנקר. הסטודיו שלו באינס שומר כמוזיאון על ידי קרן אלברט אנקר.
בן ערובה (פירושונים)
בוגדן בוגדנוביץ'
כוכב הצפון (קומיקס)
כלכלת אוסטרליה
כלכלת אוסטרליה היא אחת הכלכלות הקפיטליסטיות הגדולות בעולם, בעלת מערכת פיננסית חזקה וכלכלה יציבה. נכון ל-2015 התמ"ג עמד על כ-1.62 טריליון דולר אמריקני, והעושר הלאומי מסתכם בכ-6.4 טריליון דולר אוסטרלי נכון ל-2013. לפי חישוב התמ"ג הריאלי (המתחשב בשווי כוח הקנייה) אוסטרליה דורגה ב-2015 במקום ה-19 בעולם. אוסטרליה עומדת במקום ה-27 בעולם בייצוא ובמקום ה-21 בייבוא, היא ביתם של כמה מהחברות הגדולות והחזוקות בעולם, ועשר החברות האוסטרליות הגדולות ביותר נמנות עם החברות הגדולות בעולם. איכות החיים באוסטרליה היא מן הגבוהות בעולם, עם אוכלוסייה בת למעלה מ-24 מיליון נפש, ותמ"ג לנפש של למעלה מ-43,000 דולר אמריקני.
הכלכלה האוסטרלית מזוהה לעיתים קרובות עם גידולים חקלאיים, כריית מינרלים ומשאבי אנרגיה - הנתפסים כראשונים במעלה בחשיבותם. למרות שתיאור זה לא מדויק למאות ה-20 וה-21, התיאור תואם לחלוטין את בערך מאה השנים הראשונות בהיסטוריה של הכלכלה האוסטרלית, שהולכת אחורה לעת ההתיישבות האירופאית שהחלה בסוף המאה ה-18. כמושבת עונשין, הכלכלה החלה אט-אט להתבסס ולהתרחב כשבתחילתה הייתה מרוכזת כולה בידי השלטון הבריטי ונציגיו בדומיניון. בהדרגה המגזר הפרטי צמח, וייצוא הצמר הפך לבסיס העיקרי של הכלכלה. עם גילוי הזהב ב-1851 חל שיפור משמעותי בקצב הצמיחה הכלכלית, והחל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 ניצבת אוסטרליה בחזית הכלכלה העולמית לצד מדינות מפותחות אחרות. אף על פי שגם הכלכלה האוסטרלית הושפעה מהמשבר הכלכלי העולמי ב-2008, אוסטרליה היא מהמדינות המפותחות היחידות בעולם שלא נכנסה למיתון עקב המשבר, והשפעת המשבר עליה הייתה זניחה יחסית. רמת ההשכלה הגבוהה וזרם המהגרים היציב מספקים תרומה משמעותית ואיכותית לכוח העבודה; ובשנת 2012 סיכמה הכלכלה האוסטרלית למעלה מעשרים שנות צמיחה רצופה של 3.5% בממוצע, והיא מתאפיינת באבטלה נמוכה, אינפלציה מבוקרת, חוב ציבורי נמוך ביותר ומערכת פיננסית חזקה ויציבה.
נכון לתחילת העשור השני של המאה ה-21, מגזר השירותים הוא הדומיננטי בכלכלה האוסטרלית, כשהוא מהווה כ-70% מהתמ"ג ומספק כ-75% מהתעסוקה. תעשיית המחצבים תורמת עוד כ-19% מהתמ"ג, כשכ-10% מתוכם מהווים התעשייה עצמה, וכתשעת האחוזים הנותרים הם מתחומים נלווים. למרות שהכלכלה האוסטרלית היא כאמור מבוססת שירותים, הצמיחה בכלכלה, עם זאת, תלויה בעיקר בחקלאות וביצוא שברובו הגדול מבוסס על תעשיית המחצבים. אוסטרליה משופעת בעתודות חומרי גלם, והיא מייצאת בעיקר סחורות בסיס דוגמת מינרלים ומוצרים חקלאיים. הביקוש הדרום-מזרח אסייתי למינרלים ולמתכות הפך את המזרח הרחוק לשוק היעד העיקרי ליצוא האוסטרלי, ויצוא זה מהווה את מנוע הצמיחה המרכזי בכלכלה האוסטרלית. לפיכך, גם כיום (נכון ל-2013) - בעידן השליטה של מגזר השירותים בתמ"ג ובתעסוקה - אוסטרליה היא יצואנית בשר, צמר, פחם וברזל מהגדולות בעולם. עם זאת, נכון ל-2016 הכלכלה האוסטרלית מתמודדת עם קשיי צמיחה, בעיקר כתוצאה מירידה חדה במחירי הסחורות בעולם, בהן סחורות מפתח בייצוא האוסטרלי לדרום-מזרח אסיה. תרם לכך גם הירידה בביקוש האסייתי, ובמיוחד הסיני, למשאבים ואנרגיה.
הבורסה לניירות ערך בסידני היא שוק המניות הגדול באוסטרליה ובכל דרום האוקיינוס השקט, ומדורגת במקום ה-9 בעולם במונחים של שווי שוק. הדולר האוסטרלי הוא ההילך החוקי של חבר העמים האוסטרלי ושל המדינות והטריטוריות של אוסטרליה, כולל אי חג המולד, איי קוקוס ונורפוק. הדולר האוסטרלי הוא גם המטבע הרשמי בנאורו, בקיריבטי ובטובלו, שלושתן מדינות אי זעירות באוקיינוס השקט.
אוסטרליה חברה בארגונים הכלכליים הבינלאומיים APEC, G-20, OECD, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, ארגון הסחר העולמי ו-ASEAN. אוסטרליה גם חתמה על הסכם אזור סחר חופשי עם איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה, עם צ'ילה, עם ניו זילנד ועם ארצות הברית. הסכם הסחר עם ניו זילנד הגביר מאוד את האינטגרציה בין כלכלת אוסטרליה לכלכלת ניו זילנד.
הבנק המרכזי של אוסטרליה (Reserve Bank of Australia) הוא הסמכות המוניטרית במדינה, והוא מפרסם תחזית כלכלית כל רבעון.
היסטוריה.
התקופה הקולוניאלית.
התיישבות אירופאית ביבשת החלה בשנת 1788, עם הגליית אסירים פוליטיים מבריטניה אליה. לאחר עשרות אלפי שנה של כלכלת ציידים-לקטים של האוכלוסייה הילידית, האבוריג'ינים; הביאו איתם המתיישבים הלבנים את הכלכלה האירופאית של המאה ה-18. בחצי היובל הראשון שלה, מושבת העונשין בקושי שרדה, ורק לאחר שהשלטון הקולוניאלי החל לפתח מגזר עסקי פרטי, הכלכלה החלה אט-אט להתפתח.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 הכלכלה ידעה צמיחה איטית, שהתבססה על תקציבים בריטיים שהוזרמו למושבה, ועל חקלאות שכללה בעיקר גידול כבשים להפקת צמר. משנות השלושים ועד שנות השישים של המאה ה-19 הוקמו, בנוסף למושבה הראשונה באוסטרליה, ניו סאות' ויילס, עוד ארבע מושבות נוספות, בנוסף לטסמניה שהתפצלה אז מניו סאות' ויילס והייתה למושבה נפרדת. מושבות אלו היוו את הבסיס לשש מדינות הפדרציה האוסטרלית העתידית. הצמר התבסס כמוצר הייצוא העיקרי, והכלכלה התפתחה ושגשגה עד למשבר הכלכלי של שנות ה-40 של אותה מאה.
גילויי הזהב ב-1851 הביאו לבהלה לזהב שמשכה גל עצום של מהגרים. אלה הגיעו בעיקר מהאיים הבריטיים - מה שהביא להצטמצמות אוכלוסיית האיים בכשני אחוזים - אך גם מעוד מדינות באירופה וכן מצפון אמריקה ומסין. גל ההגירה יצר עומס של מחפשי זהב, מה שהביא לתוחלת נכזבת מצד רוב המחפשים. עם זאת, המהגרים היו למאגר כוח אדם רענן. הם הביאו תנופה לחקלאות ולייצוא הצמר והכלכלה התאוששה במהירות. אוסטרליה הפכה אז לספקית החיצונית העיקרית לייבוא מוצרים חקלאיים לבריטניה, ובנוסף לזהב, גם ניצול משאבי טבע אחרים תרמו לשגשוג. בסוף אותה מאה הביאה בועת נדל"ן להתמוטטות הבנקים, מה שנודע כמשבר הבנקים של 1893. הלאומיות האוסטרלית הייתה אז בשיאה, ובתחילת המאה ה-20, ב-1901, נולד חבר העמים האוסטרלי - הפדרציה האוסטרלית המודרנית.
סקירה ונתונים.