מחיידזה נולד בינואר 1996 בטביליסי. באפריל 2021, מחיידזה זכה במדליית הכסף באליפות אירופה, שהתקיימה בליסבון, זאת לאחר שהפסיד בגמר לפרנסיסקו גאריגוס הספרדי.
באולימפיאדת טוקיו (2020), מחיידזה הצליח לנצח את אותו גאריגוס בשלב שמינית הגמר והתקדם עד לשלב חצי הגמר, כשבדרך הוא גבר על ארטם לסיוק האוקראיני ברבע הגמר. בשלב חצי הגמר, הוא נחל הפסד ליאנג יונג-ווי, שייצג את הוועד האולימפי של טאיפיי הסינית וכתוצאה מכך הוא נשר לקרב על מדליית הארד במסגרת בית הניחומים. בקרב זה הוא גבר על קים וון-ג'ין הדרום קוריאני ובעקבות זאת זכה במדליית הארד.
כוכבי אגר
כוכבי אגר (בהונגרית: Egri Csillagok) הוא רומן היסטורי מאת הסופר ההונגרי גזה גארדוני. הוא יצא לאור לראשונה בשנת 1899 והוא אחד הרומנים הפופולריים והמוכרים ביותר בהונגריה.
רקע כללי.
הסיפור מתרחש במחצית הראשונה של המאה ה-16 ומתפרש על פני תקופה של כ-25 שנה. האירועים ההיסטוריים המרכזיים שמטופלים בו הם הכיבוש ללא שפיכות דמים של העיר בודה ב-1541, מקום מושבם של המלכים ההונגרים, ובשנת 1552 המצור הטורקי על העיר אגר (עיר בצפון הונגריה) אירוע שמהווה את הנושא המרכזי ברומן. הסיפור מתייחס גם לכמה נושאים היסטוריים אחרים כמו השפעת הרפורמציה הפרוטסטנטית, המחלוקת בין ההונגרים וקיסר הקיסרות הרומית הקדושה, כמו גם נושאים רבים נוספים כמו רחמים, אהבה זוגיות, אמון ואמת.
רוב דמויות הספר הן דמויות היסטוריות, בעיקר הגיבור גרגיי בורנמיסה (Bornemissza Gergely) עצמו, אם כי רובן עברו רומנטיזציה חזקה על פי כוונות המחבר. סיפור חייו של גרגיי ברומן הומצא כמעט במלואו, למעט תפקידו כקצין במהלך המצור על אגר. אווה צצאי, אהבתו של גריי ואשתו מאוחר יותר, היא בדיונית; הצגתה ברומן מבוססת על "האישה האידיאלית" של גארדוני.
תקציר עלילה.
הרומן מורכב מחמישה חלקים המספרים את חייו של גרגיי בורנמיסה מגיל שמונה ועד שנת 1552, כשהוא בתחילת שנות השלושים לחייו.
1. גרגיי הוא יתום למחצה ובנה של אישה ענייה, בעוד שאווה צצאי היא בתו של בעל אדמות. הם בכל זאת חברים למשחק. תוך כדי משחק ביער, שני הילדים נלכדים על ידי טורקי בשם ג'ומורדז'אק ונאלצים להצטרף למסע שבויים. בשל ערמומיותו של גרגיי הקטן, שני הילדים מסוגלים להימלט ובהמשך גם לשחרר את האסירים האחרים. אמו של גרגיי מתה בפשיטה של הטורקים, אך הילד הקטן מאומץ כבן אומנה על ידי האציל העשיר באלינט טרק, וזוכה לחינוך טוב.
2. מספר שנים מאוחר יותר, גרגיי חווה את נפילת בודה בידי הטורקים באמצעות הונאה ואביו המאמץ באלינט טרק מובל משם כאסיר. גרגיי פוגש שוב את אווה, שהפכה לילדה צעירה ויפה.
3. גרגיי לומד שאווה, רוכבת ולוחמת מצוינת, אמורה להינשא לאדם פירייש הפחדן לבקשת המלכה. הם בורחים יחד ומתחתנים. יחד עם כמה חברים הם מתכננים לשחרר את באלינט טרק מהכלא באיסטנבול. הם מגיעים לעיר העות'מאנית, אך למרות הרפתקאות רבות בסופו של דבר לא מצליחים לשחרר את האציל ההונגרי.
4. בשנת 1552, כוח של כ-200,000 טורקים מתקרב לעיר הקטנה אגר, שמצודתה מוגנת רק על ידי 2000 חיילים. אישטוואן דובו, קפטן המצודה, קורא לכוחות הקיסר לעזרה, אך איש אינו מגיע. גרגיי מצטרף לכוחות המתכוננים ללחימה באגר, תוך שהוא עוזב את אווה בביתם עם בנם הקטן. זמן קצר לאחר עזיבתו, מגיע זר וחוטף את הילד הקטן. אווה מבינה שהזר כנראה היה הטורקי ג'ומורדז'אק. היא מבינה שחייב להיות קשר למצור על אגר ולכן מתחפשת לגבר ומנסה להיכנס לטירה הנצורה.
5. למרות שהכוחות הטורקים תוקפים בכוח גדול, ההונגרים באגר מסוגלים להתגונן. החומות החזקות של מבצר אגר והמורל הגבוה של מגיניה מאפשרים למבצר לעמוד בפני חמש תקיפות גדולות וירי תותחים רצוף - כמעט 12,000 כדורי תותח נוחתים בתוך המבצר עד סיום המצור. בכושר המצאה מאין כמוהו, בורנמיסה ממציא רימונים פרימיטיביים, אך קטלניים ופצצות בגודל חבית לשימוש נגד התוקפים, כמו גם גלגל טחנת מים ארוז באבק שריפה שהוא מגלגל לשורות העות'מאנים. סוף סוף אווה מגיעה לאגר. אף שהעות'מאנים תוקפים שוב ושוב, המצודה עומדת איתן, כשגם נשות אגר מצטרפות לקרב. לבסוף, הכוחות העות'מאנים נסוגים. בנם הקטן של גרגיי ואווה מוחלף בנער טורקי שנלכד והמשפחה סוף סוף מתאחדת מחדש.
סרטים, טלוויזיה או עיבודי תיאטרון.
הרומן הותאם לקולנוע פעמיים:
UDF 2457
UDF 2457 הוא כוכב מסוג ננס אדום הנמצא בשדה האולטרה-עמוק של האבל. מרחקו הוא בערך כ-59,000 שנות אור (כ-18 קילופארסק) מכדור הארץ. הוא בוער בבהירות נראית עמומה מאוד של 25.
קוטר גלקסיית שביל החלב הוא כ-100,000 שנות אור, והשמש נמצאת במרחק של כ-25,000 שנות אור מהמרכז הגלקטי. הננס האדום UDF 2457 עשוי להיות אחד הכוכבים הרחוקים ביותר המוכרים בתוך המרכז הגלקטי של שביל החלב. ייתכן כי הוא נמצא בצבירי כוכבים (כגון M54 ו-NGC 2419) וזרמי כוכבים הממוקמים רחוק יותר בהילת הספירה הגלקטית.
מרים אייזנשטדט
מירה ז'לזנובה (השם האמיתי - מרים סולומונובנה אייזנשטדט, לפני הנישואים - קאזארינסקאיה, 1909, קייב – 23 בנובמבר 1950, מוסקבה) הייתה עיתונאית, סופרת, פעילת הוועד היהודי האנטי-פשיסטי.
ביוגרפיה.
נולדה בקייב בשנת 1909. אבא - סולומון (שלמה) קזרינסקי, עורך דין.
בשנת 1927 נישאה לליאופולד אייזנשטאדט, עיתונאי לנינגרדסקיה פראבדה, מחבר נאומי מזכיר הוועדה המחוזית של לנינגרד במפלגה הקומוניסטית סרגיי קירוב. בשנת 1932 סיימה את לימודיה במכון לפילוסופיה וספרות של לנינגרד. משנת 1934 עבדה במוסקבה ככתבת ב"ליטרטורנאיה גאזטה", בעלת טור בעיתון "קומסומולסקאיה פראבדה" ובעלת טור בעיתון בשפת היידיש "אייניקייט". היא כתבה מספר סדרות של מאמרים עיתונאיים על יהודים - גיבורי ברית המועצות, פרטיזנים, שבויים במחנות ריכוז. הפרסומים של העיתון "אייניקייט" הועברו בערוצי לשכת המידע הסובייטית "סובאינפורמביורו" למדינות בעלות הברית. ב-3 ביולי 1941 עברה אוואקואציה יחד עם בתה, תחילה - לסטלינגרד, אחר כך - לפרונזה.
מאז קיץ 1942, לאחר שחזרה למוסקבה, הייתה פעילה במנגנון הוועד היהודי האנטי-פשיסטי. הייתה מהראשונות לאסוף חומרים על קורבנות השואה וגיבורי המלחמה היהודים, והכינה ספר פרוזה תיעודית המבוססת על הסיפורים שנאספו.
הפרסום המפורסם ביותר שלה היא רשימת יהודים שקיבלו עיטור גיבור ברית המועצות. ב-2 באפריל 1942 שלחו מנהיגי הוועד היהודי האנטי-פשיסטי, שלמה מיכאלס ושכנא אפשטיין, פתק לוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית אישית לאלכסנדר שצ'רבקוב שבו נשאל עובדת היעדר נתונים על יהודים בסטטיסטיקת הענקת העיטורים בין המשרתים בחזית בגיליון ינואר של המגזין "בולשביק". שצ'רבקוב לא השיב, אבל אז החלו להתפרסם הנתונים על כמות הענקת עיטורים ליהודים הנלחמים. באמצע 1945 היא הייתה הראשונה לפרסם ב"אייניקייט" רשימה מלאה של היהודים שקיבלו עיטור "גיבור ברית המועצות". על פי החישובים שלה, עד סוף המלחמה העיטור הוענק על פועלם ל־135 יהודים. את כל הנתונים היא קיבלה במחלקת העיטורים השביעית של GlavPUR (המנהלת הפוליטית הראשית של הצבא האדום) על סמך מסמכים שנערכו ואושרו במחלקת כוח האדם, על פי בקשה רשמית שהייתה חתומה על ידי מיכאלס, ובאישורו של שצ'רבקוב. הרשימה הועתקה והודפסה מחדש על ידי העיתונות האירופית והאמריקאית.
פרסומה האחרון שלה, שנכתב יחד עם סאמואיל (שמואל) פרסוב, היה ספר מסות, שגיבוריו היו מהנדסים יהודים, נציגי האינטליגנציה הטכנית. חיבור הספר נהרס והושמד זמן קצר לאחר חיסול הוועד היהודי האנטי-פשיסטי.
בשנת 1946, פובליציסט ואיש ציבור יהודי, מארגן הסיוע לצבא האדום בארצות הברית, בנציון גולדברג, הגיע למוסקבה מניו יורק. כחלק מהתקשורת שלו עם הוועד היהודי האנטיפאשיסטי קיימה איתו מיררה ז'לזנזובה מספר פגישות ושיחות, שהיו בהמשך לסיבת מעצרה במהלך חקירת "תיק הוועדה היהודית האנטי-פשיסטית".
ב-4 באפריל 1950 היא נעצרה. בחקירה היחידה שנערכה עליה ב-20 במאי, פרסום המספר 135 הפך לאחד האישומים המרכזיים נגדה. בעלה של מירה, לאופולד אייזנשטאדט, כתב מלחמה שפוטר אז מכל התפקידים "בשל אובדן ערנות", קיבל בקיץ הערכת בדיקה והוכיח כי הרשימות התקבלו באופן רשמי על ידי מירה ז'לזנובה, אך הדבר לא שינה דבר בגורלה. במקרה שלה, על פי זכרונותיה של בתה, שראתה מאוחר יותר את פרוטוקול החקירה ההיא, יש רק עמוד אחד ועליו גזר דין "לעונש מוות".
תיק מרים אייזנשטדט נקשר לתיק ZIS, שכן רק כך הצליחו החוקרים להראות את הקשר בין מפעל הרכבים ZIS לוועד. גזר הדין הוקרא בפניה ב-22 בנובמבר 1950, במקביל לשותפה לספרם האחרון סאמויל פרסוב, עורך הוועד נאום לוין, המהנדס הבכיר ב-ZIS פאבל מוסטוסלבסקי ומנהל מפעל ההסעדה הציבורי ב-ZIS בוריס פרסין. למחרת, 9 עובדים נוספים ב-ZIS נידונו למוות, בסך הכל 48 אנשים במפעל קיבלו גזרי דין במהלך הטיהור.
מרים אייזנשטאדט נורתה ב-23 בנובמבר 1950.
פיום כליה
היסטוריה של הפרנקים
יובל יועז
יובל יועז (נולד ב-18 בפברואר) הוא יו"ר משמר הדמוקרטיה הישראלית ומקים התנועה לטוהר המידות, הפרשן המשפטי של זמן ישראל, עיתונאי בהארץ, עורך דין בתחום המשפט הציבורי, שותף במשרד עו"ד קרניאל ושות' יועז-ברקת-יונש, עיתונאי ופרשן משפטי. מחבר הספר תיק קצב, חבר נשיאות מועצת העיתונות, זוכה אות אומ"ץ לעיתונות לשנת 2012. מרצה בנושא שחיתות שלטונית במוסדות אקדמיים ותלמיד לתואר שלישי במשפטים באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.