בשנת 1869, לאחר שהחל בקריירה שלו כחלילן, עקר קהלר לווינה ומשם, בשנת 1871, המשיך לסנקט פטרבורג שברוסיה, שם נשאר עד סוף חייו כנגון בתזמורת האופרה הצארית. קהלר הופיע גם כסולן, היה מלחין, לימד במכון ע"ש הנסיך אולדנבורג וניצח על תזמורת המכון הצארי להנדסה.
יצירתו.
קהלר חיבר למעלה מ-100 יצירות לחליל: אטיודים, דואטים ויצירות סולו. כמו כן הלחין אופרה וכמה בלטים. הוא מוכר לחלילנים כמחבר "Flöten-Schule", שיטה פופולרית ללימוד החליל, שפיתח בסביבות 1880.
קהלר נודע בסדרה של שלושה ספרי הדרכה לחלילן בשם "התקדמות בנגינת חליל", מן הקל אל המתקדם.
ארנסטו קהלר מת בסנקט פטרבורג ב-17 במרץ 1907.
גלילי שחר
גלילי שחר (נולד בשנת 1970) הוא פרופסור לספרות השוואתית בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
גלילי שחר נולד בתל אביב להורים שהיגרו ארצה מאיראן. גדל והתחנך בחולון. בעת שירותו הצבאי החל בלימודי היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה הפתוחה. את לימודיו לתואר שני החל במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן שבאוניברסיטת תל אביב, ומשם עבר למסלול ישיר לדוקטורט בבית הספר להיסטוריה והשלים את לימודיו בסמינר לספרות השוואתית בברלין. בשנת 2000 קיבל תואר דוקטור על עבודה שכותרתה "תיאטרון הנאורות: משחקי שוטים והשקפות עולם בתקופת גתה", ויצא להשתלמות פוסט-דוקטורט במכון לספרות השוואתית על שם פטר זונדי באוניברסיטה החופשית של ברלין, שם שהה עד סוף שנת 2003. בתקופה זו השלים את עבודת ההסמכה שהוקדשה לשאלת המודרניזם והמסורת בספרות היהודית-גרמנית. בשובו לישראל התמנה למרצה בחוג לספרות גרמנית באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר שנים אחדות שבהן שימש חוקר ומרצה לספרות גרמנית בגרמניה וארצות הברית שב ללמד בישראל. הוא משמש פרופסור לספרות השוואתית, מופקד הקתדרה לספרות גרמנית ע"ש מרסל רייך-רניצקי. עבודתו מוקדשת למחקר והוראה של ספרות והגות גרמנית ויהודית בעת החדשה - בעיקר באזורי התפר של התרבויות. בין נושאיו העיקריים, בתחומי התרבות גרמנית: הפרוזה של פרנץ קפקא, שירתם של פרידריך הלדרלין ופאול צלאן, התיאטרון של גתה והדרמה של גאורג ביכנר, הגותו המאוחרת של מרטין היידגר וכתבי אריך אוארבך וולטר בנימין, ובתחומי התרבות העברית: הפרוזה של ש"י עגנון, מדרש ושירה עברית חדשה.
בין השנים 2013–2020 שימש כראש מכון מינרבה להיסטוריה גרמנית באוניברסיטת תל אביב. באוקטובר 2019 נתמנה כראש בית הספר למדעי התרבות. בשנת 2020 החל לשמש כיו"ר מכון לאו בק בירושלים.
ספריו.
בעריכתו:
קישורים חיצוניים.
מכּתביו ומהרצאותיו:
חוסה אנריקה סאנצ'ס
חוסה אנריקה סאנצ'ס דיאס (בספרדית: José Enrique Sánchez Díaz; נולד ב-23 בינואר 1986) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת המגן השמאלי ובעמדת המגן הימני.
קריירת מועדונים.
סאנצ'ס התחיל את דרכו בלבאנטה. בגיל 19 (שנת 2005) עבר לולנסיה. ולנסיה השאילה אותו לסלטה ויגו לעונה שלמה, בשנת 2006 עבר לויאריאל. ב-6 באוגוסט 2007 עבר לניוקאסל יונייטד תמורת 6.3 מיליון ליש"ט, בחוזה לחמש שנים. סאנצ'ס שיחק בקבוצה עד 2011.
ב-11 באוגוסט 2011 עבר סאנצ'ס מניוקאסל יונייטד לליברפול תמורת 6 מיליון ליש"ט, הופעתו הראשונה בליברפול הייתה ב-13 באוגוסט במשחק נגד סנדרלנד. תוצאת המשחק הייתה 1-1. ב-20 באוגוסט הופיע בשנית במשחק נגד ארסנל באצטדיון האמירויות. תוצאת המשחק הייתה ניצחון 2-0. ב-24 בספטמבר 2011 חוסה אנריקה בישל את הבישול הראשון שלו בליברפול שעזר ללואיס סוארס לנצח במשחק 2-1 נגד וולברהמפטון וונדררס באינפלד. ב-1 באוקטובר הופיע חוסה אנריקה בדרבי הראשון של הדרבי המרזיסייד נגד אברטון במשחק זה סאנצ'ס בישל לאנדי קארול. המשחק הסתיים בתוצאה 2-0 לטובת ליברפול. ב-2 באוקטובר נבחר חוסה אנריקה לרכש הטוב ביותר של הקיץ עם 74.5% קולות מאוהדי ליברפול כנגד השחקנים החדשים צ'רלי אדם וקרייג בלאמי. ב-23 בדצמבר חוסה אנריקה נבחר על ידי ESPN לקבוצה הטובה של המחצית הראשונה של העונה.
ב-26 בפברואר 2012 חוסה אנריקה עזר לליברפול לזכות בגביע גביע הפוטבול ליג הראשון שלהם מאז 2006 זהו הגביע הראשון של חוסה אנריקה. ב-9 במאי 2016 שוחרר אנריקה מחוזהו בליברפול.
ריאל סרגוסה.
ב-7 בספטמבר 2016, אחרי שהיה מחוסר קבוצה במשך 4 חודשים, חתם אנריקה בריאל סרגוסה מהליגה השנייה בספרד לשנתיים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-8 באוקטובר כששיחק 90 דקות בהפסד 2-1 לסביליה אתלטיקו, ואת שער הבכורה שלו כבש ב-5 בנובמבר בתיקו 2-2 נגד מיורקה (כדורגל).
ב-6 בספטמבר 2017, הודיע אנריקה על פרישה מכדורגל בגלל הפציעות החוזרות שלו בברך.
חיים אחרי הכדורגל.
במאי 2018, אובחן עם קורדומה (גידול סרטני המתחיל בעמוד השדרה ומתפשט בגוף) בעקבות גידול מוחי נדיר שהתגלה אצלו. ב-23 ביוני 2018 הודיע שהוא מתאושש מניתוח להסרת הגידול המוחי. הוא הכריז: "אני עכשיו בהתאוששות וכל כך אסיר תודה. החיים יקרי ערך מדי". באפריל 2019 הוא קיבל הודעה כי הוא לא במצב מסוכן והוא החלים.
ריימונד וויליאמס
מכלול קרמי
מכלול קרמי הוא אוסף של ממצאים מחרס המתגלים באתר ארכאולוגי. גודלו של מכלול קרמי תלוי בגורמים רבים, כגון גודל האזור הנחפר, רמת עובי החפירה, צפיפותם המקורית של כלי החרס במקומות, ומידת השלמות של הכלים במקום.
במקרים רבים, מכלולים קרמיים מאתרים ארכאולוגיים הם גדולים ואינם שלמים במידה רבה, עד כי החוקרים הארכאולוגים נדרשים להשתמש בטכניקות דגימה, לפיתוח תיאורים של מגוון סוגים של קרמיקה או תכונות הקיימות במכלול.
לאחר סיווג וספירת חרסי המכלול בצורה מסודרת, ובחינת וניתוח תכונותיהם השונות, יכול הארכאולוג להתחיל לנתח ולאפיין את דפוסי החרס שנשתמרו במכלול, ובכך להגדיר קבוצת חרסים כמכלול
דוד ויסוצקי
דוד וולפוביץ' ויסוצקי (ברוסית: Давид Вульфович Высоцкий; 1861 - 14 בינואר 1930) היה איש עסקים ותעשיין יהודי-רוסי, פעיל ציבור ונדבן.
חייו.
ויסוצקי נולד למשפחת מייסד חברת תה ויסוצקי ("ו. ויסוצקי ושות'") קלונימוס זאב ויסוצקי. לאחר פטירת אביו עמד בראש החברה המשפחתית וגם בראש חברה משלו "ד. ויסוצקי, ר. גוץ ושות'". בשנת 1914 שתי החברות התמזגו לחברה אחת עם הון עצמי של 10 מיליון רובל ומחזור שנתי של 45 מיליון רובל. החברה נשלטה על ידי דירקטוריון שהיה מורכב מבני משפחת ויסוצקי: בנו של דוד - פיודור ויסוצקי, גיסיו של דוד - אוסיפ צייטלין ורפאל גוץ ואחיינו - באר גברונסקי; יו"ר הדירקטוריון היה דוד ויסוצקי עצמו. לחברה היו מפעלי אריזה במוסקבה, סנקט פטרבורג, אודסה, צ'ליאבינסק, קוקנד וסרטנסק. ב-1904 נפתח סניף מכירות בניו יורק וב-1908 נפתח סניף מכירות בלונדון.
בשנת 1908 קיבל דוד ויסוצקי פניה מפאול נתן בבקשת סיוע להקמת בית הספר הטכני בארץ ישראל (לימים הטכניון). מעזבונו של קלונימוס זאב ויסוצקי נתרמו מאה אלף רובל על ידי דוד ויסוצקי לצורך הקמת הטכניון והוא התחייב לתרום מאה אלף רובל נוספים חמש שנים מאוחר יותר. ויסוצקי היה חבר הקורטוריון הראשון של הטכניון שנבחר ב-5 במרץ 1908.
דוד ויסוצקי היה נדבן ידוע, בביתו ביקרו אנשי תרבות רבים במוסקבה. היה פעיל גם בקהילה היהודית של מוסקבה.
על פעולתו בתחום התעשייה ומסחר הוענק לו על ידי הממשלה רוסית תואר מכובד המקביל לדרגה שמינית בשרות אזרחי.
אחרי מהפכת אוקטובר הולאמו כל המפעלים של החברה והפעילות של החברה עברה לפולין ואחר כך לארץ ישראל. ב-1917 היגר דוד ויסוצקי עם משפחתו לבריטניה.
משפחה.
דוד ויסוצקי היה נשוי לאנה והיו להם 6 ילדים:
מקדש ארטמיס בראורוניה
מקדש ארטמיס בראורוניה (Artemis Brauronia) או בראורוניאון (Barauroneion) היה ניצב על האקרופוליס באתונה. שרידים מעטים מיסודותיו נחשפו מדרום-מזרח למבנה הפרופיליאה. ממה ששרד משחזרים כי המבנה היה סטיו דורי בעל מתאר דמוי 'ח' שחלקו האחורי נשען אל החומה הדרומית של האקרופוליס. שרידים של גרם מדרגות אבן עדיין נראים באתר.
זהו מקדש לאלה ארטמיס, נספח למקדש מרכזי שלה שהתקיים בבראורון, שהוא אתר המצוי בחוף המזרחי של אטיקה. על פי המסורת כאן הציבה איפיגניה, בתו של אגממנון, בחזרה מטאוריס, פסל לאלה שהצילה אותה. הפולחן של ארטמיס, המגינה על הנשים ההרות, החל כאן במאה השישית לפנה"ס ביזמתו של הטירן פסיסטרטוס.
כלקותקה
כלקותקה היה מבנה שניצב בעבר על האקרופוליס באתונה. קיומו ושמו ידועים בעיקר מכתובות שהתגלו במקום, המציינות שבמקום אוחסנו כלי ברונזה (מיוונית: כלקוס פירושו נחושת), שהובאו ככל הנראה כמנחות, כגון כלי נשק, צלמיות וכלי קיבול. מזהים את מקומו של הבניין צמוד לחומה הדרומית של האקרופוליס, בין מקדש ארטמיס בראורוניה במערב ובין הפרתנון במזרח. באתר יש שרידי בנייה מעטים ויש המזהים בהם את הבניין, אך אין בכך כל ביטחון. הבניין נבנה כל הנראה במאה החמישית לפנה"ס. במאה הרביעית הוסף בחזיתו סטיו עמודים.
צלליות ידיים
צלליות ידיים הם סוג של אמנות שבה סיפור או מחזה מוצג בפני קהל כאשר האמנים משתמשים בידיהם מול מקור אור כדי לייצר צלליות, המופיעות על מסך או על קיר. אמנות זו פופולרית אצל בדרנים שונים ובעיקר אצל קוסמים.
היסטוריה.
האמנות המודרנית של צלליות ידיים הפכה פופולרית במאה ה-19 הודות לבדרן הצרפתי פליסיאן טרווי וצלליות האישים המפורסמים שיצר. לעומת זאת פופולריות זאת דעכה במידה ניכרת לאחר סוף המאה ה-19, בעיקר לאחר שהקולנוע והטלוויזיה הפכו לאמצעי הבידור הפופולריים בעולם.
אופן ההצגה.