השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב.
רקע וכתיבה.
השיר הופיע במקור במייספייס של אלן ב-2008 לצד השירים "I Could Say" ו-"I Don't Know" (שהופץ מאוחר יותר בשם "The Fear") בשם "Guess Who Batman". "Fuck You" נכתב על ידי אלן וגרג קורסטין. אלן כתבה: "אנחנו הנוער, אנחנו יכולים לשנות את העתיד שלנו ואף לקבוע אותו, בצורה שמתאימה לנו".
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-235 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-15 ביוני 2009.
נכון למאי 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-30 מיליון צפיות.
דייוויד הוכשטיין
דייוויד הוכשטיין (באנגלית: David Hochstein 16 בפברואר 1892 - אוקטובר 1918) היה כנר וירטואוז יהודי יליד רוצ'סטר, מדינת ניו יורק. הוא התגייס לצבא ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה ונהרג במתקפת מז-ארגון. בית ספר למוזיקה נוסד לזכרו ברוצ'סטר, ונקרא כיום בית ספר הוכשטיין למוזיקה ולמחול.
ביוגרפיה.
הלנה צודוקוב ויעקב הוכשטיין היו שניהם יהודים רוסים, שנמלטו ממולדתם; הם נפגשו לראשונה ברוצ'סטר. יעקב שלט בשש שפות. הלנה,שנולדה בשנת 1860, הייתה אחותה למחצה הבכורה של האנרכיסטית לעתיד אמה גולדמן, שעמה הגיעה לרוצ'סטר ב-1 בינואר 1886, שם התאחדו עם אחותן לנה ובעלה.
יעקב והלנה נישאו בשנת 1888. בנם דייוויד נולד ב-1892 ולדברי אביו, גילה כישרון מוזיקלי מגיל רך.
ליום הולדתו החמישי קיבל כינור, מתנה מאביו שהיה למורה הראשון שלו.
בסביבות 1902 ניגן דייוויד הוכשטיין בכינורו בבית חבר, שאביו היה האדריכל ג'. פוסטר וורנר. אמילי סיבלי ווטסון, פטרונית אמנויות, גרה בבית הסמוך ושמעה את נגינתו של הוכשטיין. ווטסון, בתו של נשיא
וסטרן יוניון חירם סיבלי, עמדה על כישרונו של הוכשטיין ולקחה על עצמה לממן עת המשך הכשרתו הן בארצות הבברית והן מחוצה לה.
בעזרת ווטסון, למד הוכשטיין אצל אוטאקר סבצ'יק בווינה ואחר אצל לאופולד אאואר בסנקט פטרבורג. בשנת 1914, הפצירה ווטסון בג'ורג' איסטמן, איל הצילום שהיה הנדבן ופטרון האמנויות המשפיע ביותר ברוצ'סטר, להשאיל צמד כינורות להוכשטיין. אחד הכינורות היה סטרדיוואריוס משנת 1715; השני היה לנדולף משנת 1735. הוכשטיין החל להופיע ברחבי ארצות הברית ואירופה, וב-1915 ניגן לראשונה על בימת קרנגי הול. בשלב זה היה ברור, שהוכשטיין הוא כוכב עולה שנועד לגדולות. בראשית 1917 הקליט את ההקלטות היחידות שלו לחברת אמרסון, שכללו את "ליבסליד" של פריץ קרייזלר, "אוריינטאל" של סזאר קואי ועיבוד משלו לוואלס בלה מז'ור מאת יוהנס ברהמס.
בראשית מלחמת העולם הראשונה הלך יעקב הוכשטיין לעולמו ודייוויד היה למפרנס היחיד של אמו. דודתו, אמה גולדמן, התרתה בו שלא יתגייס לצבא, אבל הוכשטיין פסח על שתי הסעיפים. הוא לא נלהב למלחמה, אבל חש אחריות לארצו ואשמה מסוימת על ניצול כשרונותיו להשתמטות מהבאת אותם קורבנות כבני גילו. תחילה קיבל פטור משירות צבאי, מחמת אלמנותה של אמו, אבל במחשבה שנייה ויתר על הפטור. הוא התגייס לצבא ארצות הברית באוקטובר 1917 וביקש במפורש הצמבה ליחידה לוחמת.
על אף זאת, הוכשטיין המשיך לנגן בתקופת שירותו. בפעם האחרונה ניגן הוכשטיין בסטרדיוואריוס ב-8 במרץ 1918, ברסיטל בנוכחות מרגרט וודרו וילסון, בתו של הנשיא, במחנה אפטון בלונג איילנד. למחרת, בנסיעה של להקת הוודוויל של המחנה לחמרכז רוקוויל בניו-יורק, קרתה תאונה עקב תקלה באוטובוס. איש לא נפגע, אבל הכינור התפרק. הוכשטיין חזר לרוצ'סטר עם הכינור, ושם דאג איסטמן למסור אותו לתיקון; הכינור נרשם בחזקתה של חברת ג'ון פרידריך ואחיו בניו יורק ב-1919, ומאז 1959 בבעלות הכנר הווירטואוז סטיבן סטאריק.
דייוויד הוכשטיין נהרג באוקטובר 1918 ביער ארגון, מחללי מתקפת מז-ארגון בצרפת, המתקפה הגדולה האחרונה של בעלות הברית במלחמה. הלנה הוכשטיין מתה תוך פחות משנה.
מורשת.
לפני צאתו למלחמה, הביע הוכשטיין רצון לממן ביוזמה לחינוך מחוסרי היכולת של רוצ'סטר באמנויות המוזיקה, כך שהעלות לתלמידים ולמשפחותיהם לא תעמוד להם למכשול. אחרי מותו, התכייסו אמילי סיבלי ווטסון וג'ורג' איסטמן להקים מפעל תמידי לזכרו.שני קונצרטי התרמה התקיימו ב-1919, ווטסון רכשה את בית הוכשטיין העזוב, שהיה למשכנו של בית ספר הוכשטיין למוזיקה ולמחול.
בית הספר, ששכר הלימוד בו משתנה בהתאם ליכולת המשפחה לשלם, החל לקבל תלמידים בפברואר 1920. המנהל הראשון של בית הספר היה הרולד גליסון, נגן העוגב האישי של איסטמן. עד מהרה התייצב בית הספר בקדמת החינוך המוזיקלי הקהילתי בארצות הברית, תנועה גדלה וצומחת, שהחלה את דרכה בשנים שלאחר המלחמה.
כיום ממשיך בית הספר ללמד מוזיקה לתושבי קהילת רוצ'סטר, ועדיין מציע סיוע בשכר הלימוד כדי שלא לדחות שום פונה. בית הספר התרחב פעמיים מעבר לקיבולת משכנו וכיום הוא שוכן בשדרות פלימות במרכז רוצ'סטר.
צ'ארלס מור (מושל איידהו)
צ'ארלס קלווין מור (באנגלית: Charles Calvin Moore; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איידהו ה-13 בשנים 1923–1927. לפני כן, החל מ-1919 הוא כיהן כסגן מושל המדינה, ולאחר מכן, בשנים 1929–1933, כמנהל .
ראשית חייו.
צ'ארלס מור נולד במחוז הולט שבמיזורי. הוא למד בבתי ספר מקומיים ובבית ספר להכשרת מורים. מור נשא לאישה את מיני מקוי, ולזוג נולדו ארבעה ילדים. היא נפטרה ב-1909, ומאוחר יותר הוא נשא לאישה את קלרה ו. וולן
קריירה.
ב-1894 מונה מור כשמאי המחוז, ובשנים 1895–1898 הוא שימש כמבקר המחוז. ב-1899 הוא עבר לאיידהו, שם הוא לימד בבית ספר ועסק בעסקי נדל"ן. הוא היה שותף לייסודה של העיירה אשטון.
בשנים 1903–1906 כיהן מור כחבר בית הנבחרים של איידהו. בשנים 1908–1913 הוא שימש כמנהל הדואר של סנט אנתוני. ב-1918 הוא נבחר כסגן מושל המדינה, תפקיד בו הוא כיהן בתקופת כהונת המושל דייוויד ויליאם דייוויס.
ב-1922 נבחר מור כמושל איידהו, לאחר שהביס בחירות את הנרי פלויד סמואלס ואת המושל לשעבר מוזס אלכסנדר. בכך היה מור למושל איידהו הראשון שכיהן קודם לכן כסגן המושל ונבחר לתפקידו בבחירות. ב-1924 הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה לאחר שהביס את סמואלס ואת מועמד המפלגה הדמוקרטית אלברטוס לירוי פריהאפר.
לאחר תום כהונתו כמושל שב מור לעיסוקו בנדל"ן. ב-1929 הוא מונה כמנהל .
מותו.
צ'ארלס מור נפטר כתוצאה משבץ מוחי ב-19 במרץ 1958 בסנט אנתוני. הוא נטמן בבית הקברות מאונט אוליבט שבסולט לייק סיטי.
אישטוואן פרקש
אישטוואן פרקש (במקור וולפנר, בהונגרית: Farkas István; בודפשט, 20 באוקטובר 1887 – אושוויץ, תחילת יולי 1944) היה צייר יהודי-הונגרי שניספה בשואת יהודי הונגריה.
פרקש הוא היוצר של התמונות כמו "בית הרוחות", "השוטה של סירקוז" ושל דימויים מוזרים אחרים. הוא היה דמות משמעותית בציור ההונגרי והאירופי של המאה העשרים.
ביוגרפיה.
אישטוואן וולפנר נולד במשפחה בורגנית יהודית אמידה. אביו הוא יוז'ף וולפנר, מנכ"ל הוצאת זינגר וולפנר, ואמו הייתה אנה גולדברגר. כבר במהלך לימודיו בתיכון התגלה עניינו בציור. המאסטר המוקדם שלו היה הדמות הגדולה של הציור ההונגרי, לאסלו מדניאנסקי. הוא נסע לפריז ב-1912 ועבד שם עד פרוץ המלחמה. הוא שירת כלוחם בחזית במלחמת העולם הראשונה, כלוחם אש, הוא נפל בשבי האיטלקי.
ב-18 ביוני 1925, בבודפשט, נשא לאישה את הציירת הברונית היהודייה אידה קוהנר, בתם של הברון מסאסברן אדולף קוהנר ושל הלן קוהנר (אירן). באותה שנה הוא ואשתו התיישבו בפריז ועשו מספר סיורים באירופה. בין 1929 לבין 1932 נפתחו כמה תערוכות שלו: סופרים צרפתים בולטים (כולל המשורר אנדרה סלמון) שיבחו את אמנותו. הוא היה חבר מוכר בקבוצת האמנים של אסכולת פריז.
ב-1932, לאחר מות אביו, חזר לבסוף הביתה, קיבל לידיו את ניהול הוצאת זינגר וולפנר, אך המשיך גם בעבודתו כצייר. הוא עדיין הציג כמה תערוכות בתחילת שנות הארבעים, ואמנותו, אם כי בחוג מצומצם, זכתה להערכה רבה על ידי מיטב המבקרים.
לאחר הכיבוש הגרמני (מבצע מרגרטה), הוא נלקח תחילה למחנה ריכוז הונגרי בגלל מוצאו היהודי ולאחר מכן - על אף מספר פעולות חילוץ חסרות תוחלת (המשפחה פנתה גם לסופר הימני פרנץ הרצג ולאחר מכן לעוצר מיקלוש הורטי) - נשלח למחנה ההשמדה אושוויץ.
עונת 1965/1966 בליגת המשנה ההולנדית
עונת 1965/1966 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה העשירית של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה.
בסיום עונה זו, נאק ברדה, פ.צ סיטארד וקסרקסס רוטרדם העפילו לליגה הראשונה, פנלו 03 נשרה לליגה השלישית.
מבנה.
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 15 קבוצות, 11 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפו היורדות מהליגה הראשונה נאק ברדה ופ.צ סיטארד והעולות מהליגה השלישית קמבור וקסרקסס רוטרדם. ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 14 משחקים כל אחד - 28 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצות במקומות 1, 2 ו-3 העפילו לליגה הראשונה והקבוצה במקום 15 נשרה לליגה השלישית.
בעונה זו כללה הליגה קבוצה אחת פחות מבעונה שעברה, עקב מחיקתה של אנסחדה בויס והתמזוגותה לתוך טוונטה אנסחנדה.
קרסטן בורכגרווינק
גטסבי הגדול (סרט, 1974)
גטסבי הגדול (באנגלית: The Great Gatsby) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1974 בבימויו של ג'ק קלייטון, עם רוברט רדפורד, מיה פארו, סם ווטרסטון וברוס דרן בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי פרנסיס פורד קופולה והוא מבוסס על רומן גטסבי הגדול של סקוט פיצג'רלד משנת 1925. עיבודים נוספים לקולנוע היו ב-1926 (סרט אילם), ב-1949, ב-2000 (סרט טלוויזיה) וב-2013.