תא-שיט כולל שני שערים המותקנים במרחק מה זה מזה ותוחמים קטע מנתיב המים. כאשר כלי-השיט נכנס לתוך התא, השער התחתון נסגר מאחוריו ומים מוזרמים אל התא דרך פתחים בשער העליון. כשמפלס המים בתא שווה למפלס המים בקטע העליון, השער העליון נפתח וכלי-השיט ממשיך בדרכו.
תאי-שיט מאפשרים ניווט קל יותר בנהרות ומאפשרים שיט דרך תעלה בקו ישיר אפילו באזור אשר איננו מישורי.
סניוראז'
סֵנְיוֹרַאז' (באנגלית: Seigniorage) הוא הפער בין עלות הנפקת הכסף לבין ערכו הנקוב. פער זה מייצג את הרווח של המדינה מהטבעת המטבעות.
בעבר, הזכות לטבוע מטבעות הייתה שמורה למלך או לאריסטוקרטים ופרובינציות או ערים שקיבלו סמכות זו מהשלטון המרכזי. מכאן מקור המילה סניוראז' — פריבילגיה השמורה לאדון (סניור).
בצורתו הטהורה, סניוראז' מתקיים בעת הנפקת שטרות נייר. ערכו הפנימי של שטר כסף הוא כמעט אפסי (עלות ההנפקה שלו בלבד), בעוד שערכו הנקוב של השטר גבוה בהרבה מערכו הפנימי. לדוגמה, שטר של 100 שקלים מאפשר למדינה לקנות שירותים וסחורות בשווי זהה, כשבפועל המדינה משלמת תמורת אותם סחורות או שירותים בפיסת נייר צבעונית שרק היא רשאית להנפיק. אם עלות ההנפקה של שטר 100 שקל היא 2 שקלים, הסניוראז' הנגזר מכל שטר כזה הוא 98 שקלים.
בהנפקת מטבעות, הסניוראז' הוא הפער בין עלות הטבעת המטבע והערך הנקוב. לדוגמה, מטבע 5 שקלים העשוי סגסוגת של ניקל ונחושת מכיל 10 גרם מתכת ששוויה בשוק הסחורות הוא 60 אגורות. אם נניח שעלות הייצור היא של 5 אגורות נוספות לכל מטבע שהוטבע, הסניוראז' במקרה הזה הוא 4.35 ש"ח, שהם הפער בין הערך הנקוב לעלות ייצור מטבע חדש.
סניוראז' במטבעות ממתכות יקרות.
בתקופות קדומות, מטבעות היו עשויים ממתכות יקרות כזהב וכסף. לכאורה, ערכם של המטבעות נקבע אז לפי שווי תכולת המתכת היקרה שבהם (זהו בעצם בסיס הזהב), ולכן לא התקיים סניוראז'. בפועל, שליטים ומדינות נהגו לדלל בהדרגה (לעיתים בסתר) את כמות המתכת היקרה במטבע בין אם באמצעות הקטנת משקל המטבע ובין אם באמצעות הפחתת אחוז המתכת היקרה בסגסוגת. לדוגמה, הסובריין הבריטי הראשון שהונפק בשנת 1489 על ידי הנרי השביעי שקל 15.6 גרם זהב בטוהר 23 קרט (958 אלפיות). הסובריין הבריטי מ-1817 מכיל רק 7.98 גרם זהב בטוהר 22 קרט, למרות שערכם הנקוב של שני המטבעות זהה. דוגמה נוספת: שילינג בריטי משנת 1910 הכיל 5.7 גרם של כסף סטרלינג. ב-1920 הופחת טוהר הכסף מ-925 אלפיות ל-500 אלפיות, וב-1947 הוחלף שילינג הכסף בשילינג העשוי סגסוגת ניקל ונחושת. למרות השינויים בהרכב המתכת, ערכו הנקוב של המטבע לא השתנה.
במדינות שבהן נעשה שימשו במטבעות ממתכת יקרה הייתה נהוגה שיטה נוספת לגביית סניוראז' — הנפקת שטרות נייר שווי ערך למטבעות זהב, כשלכאורה בעל השטר יכול היה להמיר אותו בזהב בכל רגע נתון. בפועל, חלו מעת לעת מגבלות שונות שמנעו המרה של שטרות נייר למטבעות זהב — השעיה זמנית עקב מצב חירום, פשיטת רגל של הבנק או איסור על החזקת זהב בידי אזרחים. בכך בעצם הבנק או המדינה נהנו מסניוראז' הנגזר מהפער בין שווי המתכת היקרה שהופקדה אצלם לבין שוויו הפנימי של שטר הנייר המצוי בידי בעל הפיקדון.
כשעלות חומרי הגלם של מטבע עולה משמעותית על ערכו הנקוב, נוהגים סוחרים להתיך את המטבעות למטילי מתכת גולמית ולמכור אותם בשוק הסחורות, על אף שפעולה זו אסורה לרוב בחוק.
על מנת להבטיח רווח למדינה, ולצמצם את תופעת התכת המתכות ברווח בידי אזרחים, נוהגות מדינות רבות להוציא מהמחזור מטבעות שבהן הסניוראז' אפסי או שלילי, להקטין את משקל המטבעות או לעבור לייצר את המטבעות מחומרים זולים אף יותר. שימוש בשטרות (העשויים לרוב מפולימר זול כלשהו) עוזר לכך לרוב גם הוא.
אספנות ואובדן כסניוראז'.
סניוראז' מתקיים גם באמצעות הנפקת סטים של מטבעות ושטרות לאספנים. סט של שטרות ממהדורה מוגבלת נמכר לאספן שלא יעשה שימוש בשטרות, ובכך בעצם המדינה סופגת כסף מציבור האספנים. גם מטבעות ושטרות שהושחתו, אבדו או בוטלו כהילך חוקי מעניקים למדינה המנפיקה סניוראז'.
אל-חרם א-שריף
הכינוי אל-חרם א-שריף (ערבית: الحرم الشريف – המקום הקדוש המכובד) מתייחס למספר מסגדים. כאשר מבקשים להבדיל ביניהם, נוסף לכינוי שם תואר מאפיין.
Rosetta@home
Rosetta@home (קרי: Rosetta at home) הוא פרויקט המשתמש בחישוב מבוזר קהילתי, המופעל על ידי מעבדת בייקר באוניברסיטת וושינגטון, במטרה לפתור את בעיית חיזוי מבנה החלבון. נכון למרץ 2021, הפרויקט כולל סה"כ כ־1,370,809 מתנדבים מרחבי העולם, מתוכם כ־32,072 פעילים, סה"כ כ־12,536 קבוצות, מתוכן כ־2,019 פעילות, עם כ־830.884 טרה-פלופס של כוח חישוב מצטבר. הפרויקט מותקן על גבי תוכנת BOINC של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי והוא ניתמך על ידי הארגונים הבאים: המכונים הלאומיים לבריאות, הקרן הלאומית למדע, המכון הרפואי הווארד יוז, המכון לתכנון חלבונים באוניברסיטת וושינגטון ומשחק הפאזל Foldit .
אחת המטרות של Rosetta@home היא לקבוע בעזרת מחשוב, במקום בעזרת ניסויי מעבדה, את המבנה התלת-ממדי והפעילות של כמה שיותר חלבונים, ולהפוך את המידע הזה לזמין לחוקרים מכל רחבי העולם בחינם. ניסויי מעבדה מאוד יקרים ויכולים לקחת כמה שבועות או חודשים, ולכן ייקח זמן אדיר לפענח את המבנה התלת-ממדי של כל החלבונים בגוף האדם (כשני מיליון). התוכנה עשויה בסופו של דבר לעזור לחוקרים לפתח תרופות למחלות כגון איידס, סרטן, מחלת אלצהיימר, גחלת, הרפס, מלריה, קורונה ועוד.
הקוד של התוכנה זמין לאקדמאים ללא כל תשלום תחת חוזה של חוסר בלעדיות, וחברות יכולות לרכוש את התוכנה תחת רישיון של חוסר בלעדיות.
בשנת 2020 החלו להשתמש בפרויקט על־מנת לחזות מבני חלבון של נגיף קורונה מהזן SARS-CoV-2 הגורם למגפה עולמית, במטרה לקדם פיתוח תרופות למחלה שגורם הנגיף.
אילן ישי
אילן ישי הוא ביטוי המתייחס לפסוק בספר ישעיהו, שבו תיאור מטפורי של שושלת המשיח:
על פי האמונה הנוצרית, הפסוק מתייחס לישו, ולכן מיוצג לעיתים תכופות באמנות, בפרט בזו של תקופת ימי הביניים. הדוגמה הקדומה ביותר מתוארכת למאה ה-11. ב"וולגטה", תרגום המקרא ללטינית שנעשה בו שימוש בימי הביניים, תורגמה הפסקה כך:
או: "מקל משורש ישי, ויצא פרח...". בלשון הלטינית, flos (רבים: floris) משמעה "פרח". Uirga משמעה "חוטר ירוק", "מקל" או "ענף", המילה הלטינית לבתולה היא Uirgo, דמיון זה ללא ספק השפיע על התפתחות התמונה. כך ישו הוא ה-Uirga Iesse, או "חוטר ישי".
בברית החדשה מתחקים אחר שושלת ישו שניים ממחברי הבשורות, מתי ולוקאס. בפרק השלישי בבשורה על פי לוקאס מתוארים "דורות ישוע" החל בו עצמו, אחורה דרך "אביו הגשמי" יוסף וכלה באדם. הבשורה על-פי מתי נפתחת במילים:
בפתיחה זו שופך מתי אור על כלל שושלת ישו: מוצאו מהעם הנבחר בהיותו צאצא אברהם, והוא "חוטר ישי" בהיותו צאצא בן ישי, דוד המלך.
אילן ישי באמנות הנוצרית.
ייצוגים מצוירים של "אילן ישי" מציגים אילן או גפן סמליים בעלי ענפים מתפרשים לשם ייצוג הגנאלוגיה בהתאם לנבואת ישעיהו. הנזיר בן המאה ה-12 הרוויאוס (Hervaeus) הביע את תפישת התמונה הימי-ביניימית בהתבסס על תרגום ה"וולגטה": השתייך הפטריארך ישי למשפחת המלוכה, לפיכך מסמל שורש ישי את שושלת המלוכה. באשר למקל, מסמל הדבר את מרים, שכן מסמל הפרח את ישוע הקדוש". בתקופת ימי הביניים, כאשר נודעה לתורשה חשיבות ראשונה במעלה, הושם דגש רב מאשר בימינו אנו על עצם מוצאו המלכותי של ישו, בפרט בידי המלוכה והאצולה, לרבות המצטרפים לכמורה. בקרבן, היו קבוצות אלה אחראיות למרבית פטרונות האמנויות.
במהלך ימי הביניים אומץ סמל האילן כביטוי שושלתי בידי האצולה והפך רשות הכלל, תחילה כאילן יוחסין, ולאחר מכן לייצוג שושלות למיניהן.
"אילן ישי" תואר כמעט בכל מדיום הקיים באמנות הנוצרית. בפרט, הוא מהווה נושא בחלונות ויטראז'ים ובכתבי יד מאוירים למכביר. ניתן למצוא אותו אף בציורי קיר, בתגליפים אדריכליים, באנדרטאות, במרצפות, וברקמה.
ייצוגו הראשון של הפסוק המופיע בספר ישעיהו, המתוארך לשנת 1000 לערך, הציג "חוטר" בצורת גזע זקוף או ענף בפריחתו שאוחזים בו (על פי רוב) מרים, אם ישו, ישו הנישא בידי מרים, ישעיהו או אבות שונים. החוטר, כמאפיין, שירת כמזכר הנבואה. בעולם הביזנטי מתואר האילן כרגיל למראה בלבד וברקעו סצנות מלידת ישו, אף הן מזכר עבור הצופה. אמנם היה האילן נפוץ באירופה הצפונית, בה ייתכן כי מקורו, מבאיטליה.
קיימים ייצוגים נוספים לגנאלוגיה של ישו שאינם עושים שימוש ב"אילן ישי": הנודע בהם הוא זה שצויר בקפלה הסיסטינית בידי מיכלאנג'לו.
צורתה האופיינית של התמונה.
צורתו האופיינית ביותר של "אילן ישי" היא הצגת דמותו של ישי, על פי רוב מוגדלת בהשוואה ליתר, שכובה או נמה (ייתכן כי זהו היקש לאדם בהלקח צלעו) למרגלות מרחב הציור. מטבורו או ממרכזו צומח גזע אילן או גפן המתרומם מעלה ושולח ענפיו לשני העברים. על הענפים, המוקפים בדרך כלל קנוקנות עלווה מתעגלות, ישנן דמויות המייצגות את אבות ישו. באורח כללי מתרומם הגזע במאונך למרים וישו במרומיו.