קורין עבד עם העורך כריס טלפסן כדי למזג את הצילומים שתוכננו מראש לצילומי "הטועה":"אנחנו יוצאים מסצינות מחושבות לחלוטין, כמעט רשמיות, סצינות שמהדהדות במובן הקולנועי הקלאסי הזה, ואז אנחנו הולכים לסצנות אחרות שבהן זה כמו, טעויות מוחלטות, דברים שצולמו בווידאו בהם הילדים שוכחים שיש שם מצלמה ומדברים על כמה שהם שונאים כושים."קורין אמר שהוא השתמש בצילומים מכל מקור שהוא יכול למצוא שמתאימים לאסתטיקה: "הקלטת הזו עם החתול הייתה קלטת שחבר שלי נתן לי, שהוא עושה אסיד עם אחותו. הם היו בלהקת גאראג' והיה סרטון של החתלתול שלהם. [הכתם הזה] הייתה טעות טכנית בתוך המצלמה."
הסרט הגמור הוא בערך 75% מתוסרט.
מוזיקה.
הפסקול של גאמו צובע קנווס רחב של תרבות הפופ האמריקנית, החל מ"Like a Prayer" של מדונה, מן הקלטת השדה של אלמדה רידל לשיר הילדים המסורתי "My Little Rooster", אל סטונר מטאל של הלהקה Sleep. שירים פופולריים אחרים כוללים את "Everyday" של באדי הולי ואת "Crying" של רוי אורביסון, שסוגר את הסרט ומופנה ישירות בדיאלוג.
מטאל Powerviolence להקות כגון Bethlehem, Mystifier, אבסו, בורזום, באת'ורי, Brujeria, Eyehategod ו-Spazz מופיעות גם. מאוחר יותר גילה קורין עניין בתת-תרבות בלאק מטאל בסדרה החזותית שלו בשנת 2000: The Sigil of the Cloven Hoof Marks Thy Path.
נושאים.
הסרט בוחן מגוון רחב של נושאים הכוללים שימוש בסמים, אלימות, רצח, ונדליזם, מחלות נפש, עוני, ניבולי פה, הומופוביה, התעללות מינית, סקסיזם, התאבדות, צער, זנות ואכזריות כלפי בעלי חיים. קורין התחמק מכל רעיון רומנטי ביחס לאמריקה, כולל ענייה ונכות נפשית המקושרת לה.
קורין מעיר על האסתטיקה הפופית של הסרט ואומר: "אמריקה עוסקת במיחזור הזה, בפרשנות זו של פופ. אני רוצה שתראו את הילדים האלה לובשים חולצות Bone Thugs &amp; Harmony וכובעי מטאליקה – הזדהות כמעט סכיזופרנית זו עם תמונות פופולריות. אם אתה חושב על זה, כך אנשים מתייחסים זה לזה בימינו, באמצעות התמונות האלה." דוט והלן מעוצבות בדמותה של שרי קארי. "רציתי שהם ייראו כמו ילדים בחינוך ביתי... סוג של מנחש ומעלה את הדברים ההיפסטרים האלה. הם כמעט יוצרים שפת סלנג בית הספר הביתי. רציתי את שפת העם הטבועה הזו."
לסרט יש השפעה וודווילית חזקה. השם של הדמות טאמלר נלקח ישירות מן המונח הוודווילי שניתן לקומיקס ברמה נמוכה יותר של היום. "החבר'ה שהיו מכניסים אותך לחדר במלון, לוקחים את המעיל שלך ובמקביל זורקים כמה שורות חד-פעמיות. הם כמו החימום, הקומיקאי הנמוך ביותר ברמתו. הטאמלר." (ראה חגורת הבורשט)
רובין אוהרה טוען שאמנם אנשים מחפשים באופן טבעי נקודות התייחסות לתיאור גאמו (כמו הרצוג, קסאווטס, ארבוס, פליני, גודאר, מייזלס וג'רמן), שהאמנות של קורין באמת היא שלו. "הוא מקורי, במלוא מובן המילה." קורין מעיר על האסתטיקה של הסרט: "השתדלנו מאוד לא להתייחס לסרטים אחרים. רצינו שגאמו יקבע סטנדרט משלו."
שחרור הסרט.
גאמו הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים ה-24 בטלורייד ב-29 באוגוסט 1997. במהלך ההקרנה אנשים רבים קמו ועזבו במהלך הטבעת החתול הראשונית. כמה הופעות בפסטיבל הגיעו, כולל פסטיבל הסרטים הבינלאומי רוטרדם, שם זכה בפרס KNF על "הסרט העלילתי הטוב ביותר במדור הרשמי שעדיין אינו מופץ בהולנד", ובפסטיבל ונציה שם זכה לאזכור מיוחד מחבר המושבעים של FIPRESCI הוא נאסף להפצה על ידי Fine Line Features, וראה מהדורה מוגבלת עם דירוג R (נערך מגרסת NC-17 המקורית) בארצות הברית ב-17 באוקטובר 1997 לתיאור נרחב של התנהגות אנטי חברתית של קטינים, כולל אלימות, שימוש בסמים, מיניות ושפה בוטה.
יחס המבקרים.
ורנר הרצוג שיבח את הסרט ודיבר על התרגשות מיוחדת מהבייקון שהודבק לקיר במהלך סצנת האמבטיה.
הבמאי לוקאס מודיסון רשם את זה כאחד מעשרת סרטיו הראשונים לסקר משנת 2002 והבמאית האוסטרלית מייגן ספנסר שיבחה גם את הסרט. דייוויד סטראטון מ-The Movie Show של SBS הצהיר בביקורתו כי "צריך להזהיר את אוהבי החתולים", אך בסופו של דבר שיבח את הסרט וכינה אותו "מקורי".
יוצר הסרטים גאס ואן סנט כותב על גאמו, "ארסי בסיפורו; גאוני באופיו; מנצח במבנה; עדין בהקנטה באפילוג; סלפסטיק בנושא; מרדן באופיו; ישר בלב; מעורר השראה ביצירתו ובבוז על קצה לשונו, [גאמו] הוא דיוקן של חיי עיירה קטנה אמריקאית-מרכזית, שהם גם מציאותיים בצורה חריפה וגם חלומיים באופן רודף.
נכון לשנת 2020, גאמו מחזיק בציון "rotten" של 38% ב- בהתבסס על 56 ביקורות וציון של 73% "liked", בהתבסס על 22,256 קולות. הקונצנזוס הביקורתי באתרים קובע כי "הפרובוקציות הנועזות של גאמו עשויות להרשים צופים נוטים יותר לכיוון האיקונוקלסטי, אך אחרים יתקשו לראות את נקודת המבט של הסיפור החמוץ ביותר של הכותב והבמאי הרמוני קורין." ב-Metacritic, שמקצה ציון מנורמל, הסרט מחזיק בדירוג 19/100 בהתבסס על 15 ביקורות, מה שמעיד על "סלידה מוחצת". קטע קצר מגאמו הוצג לאחר הפתיחה בסרט "הבטן" של הייפ ויליאמס משנת 1998.
אתרי הסרטים Mubi ו-They Shoot Pictures, Don't They? ציינו את גאמו בין 1000 הסרטים הגדולים ביותר שלהם בכל הזמנים.
יומנה של אנה פרנק 2.
"יומנה של אנה פרנק חלק 2" הוא קולאז' בן 40 דקות ושלושה מסכי קולאז' ובו אותם שחקנים ונושאים כמו גאמו, ויכול להיחשב ליצירת לוויה.
קורין מעיר, "נראה שאוכל ליצור עוד שני סרטים עם עודפי הצילומים [מגאמו]. בחלק מהחומר הזה אני אשתמש בעבודות אמנות אלה... הבעיה בה אתה נתקל בהקרנת מולטימדיה היא שהרבה מהזמן, הסגנון משתלט. זה מאיים ומצמצם את התוכן. זה נהיה כמעט כמו קליפ – מערבב את כל הדימויים האלה ללא סיבה."
קומונת ברודרהוף
וילמוש פרלרוט-צ'אבה
וילמוש פרלרוט-צ'אבה (בהונגרית: Perlrott-Csaba Vilmos; בקשצ'בה, 2 בפברואר 1880 – בודפשט, 23 בינואר 1955) היה צייר וגרפיקאי יהודי-הונגרי, אחד היוצרים והנציגים המצטיינים של סגנון האוונגרד ההונגרי.
ביוגרפיה.
וילמוש פרלרוט-צ'אבה נולד במשפחה יהודית כבנם של שמעון פרלרוט ושל רגינה קליין (1840–1920). סבו וסבתו מצד אמו היו שאנדור קליין ואטלקה יונאפ. לווילמוש פרלרוט-צ'אבה היו בתי ספר ומורים מאסטרים מצוינים. בעצתו של הצייר יוז'ף קוסטה, הוא צייר מקיץ 1903 במושבת האמנים של באיה מארה. שם תוקנו עבודותיו על ידי בלה איוואני-גרינוואלד. הציור של קארוי פרנצי השפיע רבות על סגנונו. הוא זכה במלגה לפריז בשנת 1906, בילה את החורף שם ואת הקיץ בעיקר בבאיה מארה.
הוא היה אחד הנציגים הבולטים של "הפראים ההונגרים" (שם מאוחר יותר לסגנון של קבוצת ציירים הונגרים), הוא היה גם אחד מחברי "קבוצת הניאו" במושבת האמנים של באיה מארה. פרלרוט נרשם לאקדמיה ז'וליאן בפריז ומשנת 1908 הפך לתלמידו של אנרי מאטיס. הוא למד ביסודיות גם את הציור של פול סזאן ושל פול גוגן. פרלרוט הושפע רבות מהאקספרסיוניסטים הגרמנים, ומבין האמנים הקדומים יותר מהצייר המנריסטי הספרדי אל גרקו. הוא יצר קשר בפריז עם החוג של גרטרוד שטיין. הוא הציג מאז 1907 בפריז בסלון העצמאות ובסלון הסתיו, ובמהירה גם בערים מרכזיות אחרות באירופה. היו לו גם תערוכות יחיד בפריז בשנים 1908, 1909 וב-1912.
פרלרוט היה אמן פורה מאוד וקשוב מאוד למגמות סגנון חדשות, ב-1910 הוא ובלה איוואני-גרונוולד, בראשות הנאו-ים האחרים, עברו מבאיה מארה לקצ'קמט וייסדו את מושבת האמנים של קצ'קמט. הוא עבד בקצ'קמט מספר קיצים. לאחר מלחמת העולם הראשונה גר בגרמניה כמה שנים ואחר כך בפריז. בהונגריה הוא הצטרף ל-KÚT בשנת 1924 והציג איתם. (האגודה החדשה לאמנים KUT או KÚT והיא קבוצה של אמנים הונגרים שהיו חסידים של מגמות האמנות המודרנית, הגוף הזה הוא יורשו של השמונה, ופעל בין השנים 1924–1949).
מן האמצע של שנות ה-30 של המאה ה-20 פרלרוט עבד יותר ויותר בסנטאנדרה, ב-1949 התקבל ל"אגודת הציירים של סנטאנדרה" והוא צייר שם עד מותו בשנת 1955. וילמוש פרלוט-צ'אבה הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
אמנותו.
באמנותו הוא שילב רגישות לסגנונות חדשים (פוביזם, קוביזם, פבלו פיקאסו) וכבוד למסורות (יוז'ף קוסטה, קארוי פרנצי) על פי גילו, האינדיבידואליות והנושאים שלו. הוא שמר על דקורטיביות ואקספרסיביות שלו לאורך כל הדרך ותיאור חוויות הטבע המשוחררות האחרונות שלו לפני מותו מוכיחות זאת, למשל, ב"גן מושבת האמנות". ציורו משנת 1950.
אנרגי מוראמבדורו
אנרגי מוראמבדורו (באנגלית: Energy Murambadoro; נולד ב-27 ביוני 1982) הוא כדורגלן עבר זימבבואי, ששיחק בעמדת השוער.
קריירה.
מוראמבדורו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל המקומית קאפס יונייטד. בשנת , מוראמבדורו חתם בהלניק קייפטאון מליגת העל הדרום אפריקאית במדיה שיחק עונה אחת בה ירדה לליגה השנייה.
בקיץ , מוראמבדורו חתם בבני סכנין מליגת העל. מוראמבדורו, שיחק בכל משחקי הקבוצה עד למחזור ה-9, אחריו איבד את מקומו בהרכב הקבוצה.
את המשך הקריירה שלו מוראמבדורו שיחק בקבוצות בדרום אפריקה, כגון: באוני פרמייר יונייטד, בידווסט ויטס, מפומלאנגה בלאק אסס ואמזולו יונייטד.
ב-9 באוגוסט 2002, מוראמבדורו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זימבבואה בניצחון 0-1 נגד . לזכותו של מוראמבדורו, 32 הופעות בנבחרת ואף השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2004 וגביע אפריקה לאומות 2006.
נלה לרסן
נליטאה "נלה" לארסן (באנגלית: Nellallitea "Nella" Larsen, 13 באפריל 1891 – 30 במרץ 1964), הייתה סופרת אמריקאית מתקופת הרנסאנס של הארלם. עבדה כאחות וספרנית, פרסמה שני רומנים, חול טובעני (1928) חוצָה את הקו (1929), וכמה סיפורים קצרים.