איליה גראנדה הוא אחד השרידים הראשוניים ביותר של יער הגשם האטלנטי של ברזיל, מה שהופך אותו לאחת המערכות האקולוגיות העשירות בעולם. כנקודה חמה למגוון ביולוגי ושימור, שוכנים בו כמה מהאוכלוסיות הגדולות שנותרו של מינים רבים בסכנת הכחדה, כולל עורב-פרי אדום-צוואר ("Pyroderus scutatus"), שאגן חום ("Alouatta fusca"), עצלן רעמתי ("Bradypus torquatus"), מין האמזונה "Amazona rhodocorytha", קיימן רחב-חרטום ("Caiman latirostris"), צבי נהרות, מינים של נחשים ודולפין הנהרות. הים מסביב לאי, המוגן אף הוא, מכיל התכנסות ייחודית של בעלי חיים ימיים של אקלים טרופי, סובטרופי וממוזג, וייתכן שהוא המקום היחיד בעולם שבהם ניתן לראות אלמוגים ודגים טרופיים כולל כרישים יחד עם צבי ים, פינגווינים מגלניים ולווייתנאים כמו אובלנה דרומית, לווייתן גדול-סנפיר, לווייתן בריד, קטלן, ודולפינים.
האי שוכן בתוך "אזור הגנת הסביבה טאמויוס" (Área de Proteção Ambiental de Tamoios) בשטח של 124 קילומטרים רבועים, שנוצר ב-1982. האי (ואזור הגנת הסביבה) מכיל את "שמורת הפיתוח בר-קיימא אוונטוריירו" (Reserva de Desenvolvimento Sustentável do Aventureiro), שנוצרה בשנת 2014 מהפארק הלאומי הימי לשעבר אוונטוריירו, אשר היה משולב עם "השמורה הביולוגית המדינתית פראיה דו סול" (Reserva Biológica Estadual da Praia do Sul). 62.5% משטח האי מכוסה על ידי "הפארק המדינתי איליה גראנדה" (Parque Estadual da Ilha Grande), וביחד 87% משטח האי הם אזורים מוגנים.
תיירות.
הממשלה מעודדת תיירות אקולוגית בקנה מידה קטן לאי. אף על פי שאין בו כבישים וחל איסור על כלי רכב ממונעים, יש באי יותר מ-150 קילומטרים של מסלולי הליכה המחברים את כל כפרי החוף והכפרירים. מקומות לינה (pousadas) זמינים ליד רבים מ-86 החופים הבתוליים של האי. לחלקם ניתן להגיע רק בסירה ולעיתים קרובות הם מרוהטים בפאר. אחת הפעילויות הפופולריות ביותר עבור המבקרים היא טרק לחוף לופס מנדס (Lopes Mendes), כשעתיים הליכה מהיישוב אבראו. מההר "פיקו דה פאפאגיו" (Pico do Papagaio, "פסגת התוכי", 982 מטרים) יש תצפית על כל האי ועם ראות טובה אל היבשת למנגרטיבה. חברות נסיעות מציעות כעת טיולי צפייה כדי לראות את החופים השונים של האי, שבילי ההרים והמפלים.
רוב מתקני המבקרים ומטה הפארק ממוקמים בווילה דו אבראו. ניתן להגיע אל הכפר מהיבשת באמצעות מעבורות מקומיות וקטמרנים מהירים. כאמור, ב-1 בינואר 2010 התרחשה מפולת הרסנית בחוף פראיה דו בננאל (Praia do Bananal). כמה מבנים של מלון פוסאדה סנקאי שנמצאו שם נהרסו, 26 אנשים איבדו את חייהם.
זנה וורב
זנה וורב (בגרמנית: ; 24 במרץ 1945 – 16 ביוני 2020) הייתה חוקרת ופרופסורית אמריקאית בתחום הביולוגיה של התא. היא מוכרת ברחבי העולם בשל התגליות שלה על בסיסים מולקולריים ותאיים של פרוטאזות מטריצה חוץ תאית ותפקידם בתפקוד תקין של רקמות והתהוות מחלות ברקמות. את מחקריה ביצעה בעיקר באוניברסיטת קליפורניה שבסן פרנסיסקו, ארצות הברית. הפרסים העיקריים בהם זכתה הם מלגת גוגנהיים (מלגה כספית המוענקת לאנשים שהוכיחו יכולות אקדמאיות יוצאות דופן בתחומי האמנות) בשנת 1985, פרס FASEB (פרס המוענק לנשים שביצעו הישגים יוצאים מן הכלל בביולוגיה) למצוינות במדע בשנת 1966, פרס charlotte friend בשנת 2001 של האגודה האמריקאית לחקר סרטן, מדליית E.B. Wilson (מדליה זו היא הכבוד הגבוה ביותר למדע של האגודה האמריקאית לביולוגיה של התא) בשנת 2007 מהאגודה האמריקאית לביולוגיה של התא.
ראשית חייה.
וורב נולדה להורים פולנים יהודים במחנה הריכוז ברגן בלזן, גרמניה, שבועות בודדים לפני שחרור המחנה. גם אמה וגם אביה שרדו את מלחמת העולם השנייה. אביה נאלץ לברוח לאיטליה, בעוד שוורב ואמה הלכו ברגל מפולין עד למחנה פליטים באיטליה, שם התאחדו עם אביה של וורב בשנת 1947 והיגרו לקנדה. אביה של וורב היה מתמטיקאי לפני המלחמה, אך הפך לחקלאי עם מעברם לקנדה. בתום לימודיה, וורב עברה לארצות הברית.
לימודים.
וורב קיבלה את התואר הראשון שלה בביוכימיה מאוניברסיטת טורונטו אשר ממוקמת בקנדה, ואת הדוקטורט שלה בביולוגיה של התא קיבלה מאוניברסיטת רוקפלר שבניו יורק. את לימודי הפוסט דוקטורט שלה ביצעה במעבדת החקר סטריינג'וויז, בקיימברידג' שבבריטניה. שם, התחילה לחקור את המטריצה החוץ תאית, מתוך מחשבה שתאים מושפעים מהסביבה שלהם. לאחר לימודיה, גויסה לסגל ההוראה באוניברסיטת קליפורניה שבסן פרנסיסקו, שם הייתה גם פרופסורית וסגנית יושב הראש למחלקה לאנטומיה. פרופסור וורב חברה במרכז הסרטן של משפחת דילר באוניברסיטת קליפורניה, חברה במרכז רפואת ההתחדשות של אלי ואדית', ולוקחת חלק במחקר תאי הגזע באוניברסיטת קליפורניה. לאחר שסיימה את הפוסט-דוקטורט שלה, לימדה וורב זמן קצר באוניברסיטת דארטמות' שבניו המפשייר, ארצות הברית, והקימה מעבדת מחקר משלה באוניברסיטת קליפורניה, שם תבלה את המשך הקריירה שלה, ולימים תהיה גם פרופסורית וסגנית יושב הראש המחלקה לאנטומיה באוניברסיטה. בנוסף, היא התמנתה כמנהלת שותפה במרכז המקיף לחקר הסרטן על שם הלן דילר למדע בסיסי.
מחקר.
וורב מוכרת ברחבי העולם בשל התגליות שלה בנוגע לבסיסים המולקולריים והתאיים של פרוטאזות מטריצה חוץ תאית ותפקידם בתפקוד תקין של רקמות והתהוות מחלות ברקמות. מחקריה הובילו לדוגמאות חדשות לגבי התפקיד המיקרו - סביבתי התאי והתקשורת הבין תאית בהתפתחות סרטן השד. רוב המחקר שלה התמקד במטריקס מטאלו-פרוטאינאז (משפחת אנזימים הממלאת תפקיד חיוני בתהליכים ביולוגים שונים כמו ניידות, התרבות תאים וריפוי פצעים. כאשר דברים במשפחה זו יוצאים משליטה הם עלולים לסייע להתפרצות מחלות אוטואימוניות וליצירת גרורות סרטניות), שיש להם תפקיד חשוב במטריצה החוץ תאית. היא התבססה על העובדה שהמטריקס מטאלו-פרוטאינאז מיוצרים על ידי הפיברובלסטים (תאים ברקמת החיבור המייצרים ומפרישים החוצה את אבני הבניין היוצרות את המטריצה חוץ תאית של הרקמה). במחקרה, גילתה שבנוסף לחשיבה המוקדמת לפיה חלבונים אינטגרינים (קולטנים המתווכים בחיבור תאים לרקמות הסובבות אותם, היכולות להיות תאים אחרים או מטריצה חוץ תאית) החזיקו בתפקוד מבני, הם מסוגלים גם לווסת ביטוי גנים במטריקס מטאלו-פרוטאינאז.
פרסים ותארים.
וורב זכתה במגוון פרסים ותארים לאורך חייה:
תולעת קמח
Regedit
דוד בלכר
דוד בלכר (בספרדית: David Bléjer; 8 באוקטובר 1913 - 14 בספטמבר 1996) היה עורך דין ופוליטיקאי ארגנטינאי, שכיהן כשר העבודה בתקופת נשיאותו של ארתורו פרונדיזי.​
ביוגרפיה.
בלכר הוא צאצא של מתנחלים יהודים ממחוז אנטרה ריוס, התיישב בקולוניה סן אנטוניו, במחוז קולון. ​
משפחתו הייתה במקור מאודסה, כיום באוקראינה. הוא סיים את לימודיו כעורך דין מהאוניברסיטה הלאומית של לה פלטה בשנת 1936.​
בין 1937 ל-1945 עסק בעריכת דין בעיר ווילאגוואי, הסמוכה לעיר הולדת הוריו.
הוא היה חבר מועצה בווילאגוואי בשנת 1939, ולאחר מכן היה שותף פעיל באופוזיציה בתקופת פרוניזם,עד 1955.
במהלך הדיקטטורה המכנה את עצמה המהפכה המשחררת (Revolucion Libertadora) הוא הצטרף לקו הפנימי בראשות ארתורו פרונדיזי, שבסופו של דבר ייפרד מה- UCR בשם "האיחוד האזרחי הרדיקלי הבלתי מתפשר"​ (Union Civica Radical Intransigente)
בשנת 1958, עם קבלת הנשיאות על ידי פרונדיזי, הוא היה תת-מזכיר במשרד הפנים. בפברואר 1959 מונה לשר העבודה, מה שהפך אותו ליהודי הראשון שקיבל לתפקיד שר במדינה.
במהלך כהונתו, התקיים העימות החריף ביותר בין הממשלה לבין CGT,מרכז האיגוד המקצועי הארגנטינאי, והממשלה הגיבה לשאלות האיגוד עם יישום תוכנית CONINTES, מערכת דיכוי שהכפיף שובתים ומפגינים לסמכות צבאית. העימות שלהם עם העובדים והאיגודים המקצועיים הגיע לשיא במהלך יישום מה שמכונה תוכנית לארקין, שכללה נטישת 32% מהמסילות הקיימות, פיטורי 70,000 עובדי רכבת והפיכת כל קטרי הקיטור לגרוטאות, כמו כן 70,000 קרונות משא ו-3,000 קרונות נוסעים. האיגודים הגיבו ב"תוכנית מאבק" להגנה על מקורות עבודתם. באמצעות יישום תוכנית קונינטס נעצרו אלפי בני אדם ולפחות 111 הורשעו במשפטים צבאיים, שנערכו על ידי מועצות צבאיות.
באותה מסגרת שולבו בכפייה עשרות אלפי עובדי תחבורה ושירות ציבורי בשירות צבאי והוצבו תחת פיקודם של הכוחות המזוינים. גם איגודים מקצועיים ותומכים מקומיים התערבו.​
בסוף שנות ה-60, כאשר מתקפת האיגודים המקצועיים הייתה ברמה הגבוהה ביותר, התפטר דוד בלכר מהמשרד; במהלך השנה שלאחר מכן, האיגודים הובסו באופן זמני בעימות שלהם עם הממשלה.
לאחר התפטרותו מונה לשגריר במקסיקו, והחזיק בתפקיד זה פחות משנה.​ לאחר שהותו בפוליטיקה חזר לעסוק בעריכת דין ופעל בארגונים בינלאומיים. הוא מת בווילאגוואי בשנת 1996.
מדינת קליפורניה נגד מארי
מדינת קליפורניה נגד מארי (ידוע גם בשמות "העם נגד מארי" או "אנשי מדינת קליפורניה נגד קונרד רוברט מארי") הוא משפט פלילי אמריקאי שנערך כנגד הרופא האישי של מייקל ג'קסון קונרד מארי שהואשם במותו של הזמר בשוגג לאחר שנקבע כי סיבת מותו של הזמר היה ממנת יתר של פרופופול. המשפט החל ב-27 בספטמבר 2011 בבית המשפט העליון המחוזי של לוס אנג'לס, קליפורניה. המשפט תועד בטלוויזיה והשופט אשר ניהל את המשפט היה מייקל פסטור. ב-7 בנובמבר אותה שנה הגיע פסטור להכרעה בפסק הדין ומצא את מארי אשם.