מדונה גייסה את מעצבת התלבושות אריאן פיליפס ליצור את השמלות של הסרט. התלבושות כללו יצירות וינטג'; אחרים נוצרו מחדש על סמך דפוסים שהתקבלו מהמוזיאון, והשאר נעשו במיוחד. בריאיון לנובמבר 2011 למגזין "W", פיליפס אמרה שהיא "החלה לעשות מחקר ב-2009, שנה לפני שהתחילו לצלם את "וואליס ואדוארד" [...] בשבילי, ווליס סימפסון הייתה אייקון אופנה, אך לא ידעתי שהיא לבשה קוטור הרבה לפני שפגשה את אדוארד. היא גם הייתה 'רעבה' לתכשיטים. אדוארד נתן לווליס תכשיטים כדי לגרום לה להרגיש מלכותית. המשימה הראשונה שלי הייתה להבין איך ליצור מחדש את המתנות המפורסמות האלה". מדונה שלחה קופסה מהמחקר שלה לפיליפס כדי שהמעצב יוכל לקבל תפנית בפרויקט. הזמרת שמה את תשומת הלב לפרטים הדרושים ליצירת התלבושות, כשהיא שואבת השראה מהלבוש שלה שכלל קוטור. פיליפס חקרה את הבגדים המוצגים במחלקות האופנה של מכון התלבושות של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, מוזיאון דה לה מוד וטקסטיל בפריז, ומוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון. לאחר מכן, היא נסעה ללוס אנג'לס, שם הקמעונאית דוריס ריימונד מהבוטיק "The Way We Wore" פתחה את ספריית הקוטור שלה משנות ה-30. פיליפס צפתה שם בסרטי חדשות ישנים מארכיון אוניברסיטת קליפורניה. כשהחלו הצילומים, המעצבת עברה להתגורר בבית ההארחה של מדונה בלונדון כדי לצפות יחד בסרטי החדשות ולבחון את השמלות. פיליפס יצרה קשר עם מעצבים כמו קרטייה ואן קליף &amp; ארפלס כדי ליצור העתק של צמיד מסוים ועוד עשרה נוספים. עבור הגלימות, בגדי ההלבשה התחתונה והשמלות שנדרשו ל-60 החלפות התלבושות של סימפסון בסרט, פיליפס חיפשה בארכיונים של ויונט ושיאפרלי ועיצבה מחדש את הבגדים של סימפסון. השמלה הראשונה של רייסבורו בסרט הייתה יצירה מחדש של שמלה בבעלות סימפסון. פיליפס עיצבה שמלה אחת עם חצאית אורגנזה וסיכת קשת יהלום בצווארון.
לפי פיליפס, בחירת הבגדים של אדוארד הייתה ספציפית והוא מרד במה שאביו הכתיב כפרוטוקול הלבוש; הוא לבש טוקסידו כחול כהה (במקום שחור) כלבוש רשמי. המעצבת ראתה את בגדיו המקוריים במוזיאון הלאומי לתלבושות. כדי ליצור מחדש את המראה, פיליפס יצרה קשר עם חברת מוצרי היוקרה אלפרד דנהיל, שביצעה את החייטות המותאמות בסאוויל רואו בלונדון. דנהיל סיפקה לפיליפס חייט ובדים מהמפעלים שיצרו את הבדים המקוריים של אדוארד. פיליפס תפרה את המראה הענקי של חליפות שנות ה-30 כדי להפוך אותן למושכות ל"קהל עכשווי". כל התלבושות נעשו בעבודת יד, עם סך של 60 תלבושות שנוצרו עבור סימפסון ו-30 עבור אדוארד.
מוזיקה ופסקול.
המלחין הפולני אבל קוז'ניובסקי הלחין את מוזיקת ​​הסרט. מדונה שמעה על עבודתו של קוז'ניובסקי והאזינה לפסקול סרט הדרמה מ-2009, "סינגל מן". הזמרת זכרה שהיא "הייתה מופתעת מהאיכויות ה'מרירות' של הפרטיטורה, מהסוג הרגשי המלנכולי, הרומנטי והסוחף הזה של יופי קורע לב". היא שאלה את במאי "סינגל מן", מעצב האופנה טום פורד, על קוז'ניובסקי והחליטה להחתים אותו להלחין את הפרטיטורה של "וואליס ואדוארד". מדונה שילבה חלקים מהתסריט והמוזיקה של "סינגל מן" בתסריט ובגזרה הגסה של "וואליס ואדוארד". הפרטיטורה כוללת שימוש בכלי מיתר, גיטרה חשמלית, נבל, ויולה ופסנתר; השילוב של כל אותם הכלים נעשה במטרה לגשר בין שני פרקי הזמן של הקלטות וצילומי הסרט.
קוז'ניובסקי והמנצח טרי דייוויס הקליטו את המוזיקה בליווי תזמורת בת 60 נגנים באולפני אבי רוד בלונדון באפריל 2011, כשהם מתרכזים במצבים הרגשיים של הדמויות; הוא לא היה עסוק במיוחד בהבחנה בין תקופות הזמן של הסרט. המלחין אמר בריאיון לווראייטי שבסצנות בהשתתפות סימפסון, הוא ניסה להפוך את הפרטיטורה למודרנית יותר מאשר לאלה עם וינטרופ. מדונה רצתה שקוז'ניובסקי ישמור על הלחן פשוט וישיר, מתוך מחשבה שכמוזיקאי בעל הכשרה קלאסית הוא יסבך אותו יתר על המידה. "זה לא סוג הפרטיטור שבו אתה עובר שינויים הרמוניים ומודולציות מטורפות", אמר המלחין. "זה היה אחד התווים המאוד מדויקים שקיבלתי ממדונה, שלא הייתי אמור לחשוב יותר מדי על המוזיקה הזו". התוצאה נוצרה בהשראת האהבה הבלתי רציונלית של הסרט, שלדברי קוז'ניובסקי יכולה להיות "רק אשליה". הוא רצה שהמוזיקה תשקף את הרגשות העוצמתיים והמנוגדים של הסרט דרך המנגינות, שהתחלפו בין ייאוש וצער לתקווה ושמחה.
מדונה הקליטה לפסקול את "Masterpiece", שיר חדש שהופק על ידי ויליאם אורביט שכתבה יחד עם ג'ולי פרוסט וג'ימי הארי. בשיר היא שרה על הכאב של להיות מאוהבת במישהו שהוא יצירת אמנות נהדרת: "אם היית המונה ליזה, היית תלוי בלובר, כולם היו באים לראותך, יהיה בלתי אפשרי לזוז". בבילבורד תיארו את "Masterpiece" בתור "בלדה מואטת, מצב רוח" שהייתה "פשוטה, ישירה והזכירה את הצליל שלה בשנות התשעים". המילים שלו מהדהדות את סיפור האהבה של הסרט: "ואני ממש לצידך, כמו גנבת בלילה, אני עומדת מול יצירת מופת. ואני לא יכולה להגיד לך למה זה כל כך כואב להיות מאוהבת ביצירת מופת. כי אחרי הכול, שום דבר בלתי ניתן להריסה". השיר הושמע בכתוביות הסיום של "וואליס ואדוארד" ונכלל מאוחר יותר באלבום האולפן השנים-עשר של מדונה, "MDNA" (2012). הפסקול הופץ באופן דיגיטלי בהוצאת אינטרסקופ רקורדס ב-31 בינואר 2012. במרוצת השנים, הועלה גם לרשתות הסטרימינג השונות.
המוזיקה לשירים הולחנה על ידי אבל קוז'ניובסקי פרט ל-"Masterpiece".
קידום והוצאה.
בפברואר 2011 ערכה מדונה הקרנה פרטית של הטריילר של הסרט בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין. ההקרנה, שכללה מפגש שאלות ותשובות עם הזמרת, נועדה למכור את הסרט למפיצים. הזכויות על הסרט נמכרו לאופטימום ריליסינג עבור השוק הבריטי, לחברת ויינסטין עבור השוק האמריקאי ולווילג' רודשאו עבור השוק האוסטרלי והניו זילנדי. חברת ויינסטין קידמה את הסרט כסרט הראשון באורך מלא שבוים על ידי מדונה; החברה הגדירה את "טינופת וחוכמה" באורך 81 הדקות (סרטה הקודם) כסרט קצר. אף על פי שמדונה קיוותה להקרין את הסרט בבכורה בפסטיבל הקולנוע בקאן 2011, הוא לא היה מוכן בזמן. "וואליס ואדוארד" הוצג בפסטיבל הסרטים של ונציה ב-1 בספטמבר 2011, כאשר מדונה והצוות הראשי השתתפו בבכורה. הסרט הוצג גם בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו 2011 באותו החודש. תמונות סטילס מהצילומים של "וואליס ואדוארד" פורסמו בגיליון ספטמבר 2011 של מגזין האופנה האמריקאי ואניטי פייר.
בכרזת הסרט הבין-לאומית, ד'ארסי נשא את רייסבורו על גבו בפוזה רומנטית. דייוויד ורטון מ-"Cinema Blend" אמר שעל אף שהכרזה נוצרה בצורה "אומנותית", "היא מסוג הדברים שתעשיית הקולנוע עושה כל הזמן בכרזות שלה, בדיוק כמו פוזת 'הראשים הצפים' או הפוזה של 'להסתכל דרך הרגליים של מישהו' [...] אך אני חושב שזה נעשה בעצלנות". בהמשך, פורסמה ברחבי העולם כרזה שנייה ובה רייסבורו וד'ארסי בתור ווליס ואדוארד עומדים להתנשק על חוף הים. בינואר 2012, מדונה הופיעה בשתי תוכניות טלוויזיה ודיברה על תהליך היצירה והצילום של הסרט. היא הופיעה לראשונה ב-"Nightline" אשר שודרה ב-"ABC", שם שוחחה עם המנחה סינתיה מקפאדן על "וואליס ואדוארד". לאחר מכן, מדונה הופיעה בתוכנית הטלוויזיה "The Graham Norton Show" ביחד עם ד'ארסי ורייסבורו. הסרט הוקרן בבכורה ב-11 בינואר 2012 בממלכה המאוחדת וב-23 בינואר בארצות הברית. בשונה מכך, "וואליס ואדוארד" עלה לאקרנים בישראל ב-2 בפברואר 2012.
חברת ויינסטין הודיעה ביוני 2011 שהיא מתכננת להפיץ את "וואליס ואדוארד" בניו יורק ובלוס אנג'לס ב-9 בדצמבר 2011, עם התרחבות לשווקים נוספים במהלך החודש שלפני הפרסום הנרחב שאירע באמצע ינואר. לאחר הקרנות הסרט בפסטיבלי ונציה וטורונטו, החליטה חברת ויינסטין לקצר את זמן ההצגה שלו בכעשר דקות. ההוצאה המתוכננת שלו שונתה לשידור באופן מוגבל למשך שבוע אחד בלבד החל מ-9 בדצמבר 2011, לפני הקרנתו העולמית ב-3 בפברואר 2012.
קבלה.
תגובה ביקורתית.
לאחר הקרנת הבכורה שלו בפסטיבל ונציה, מבקרים שונים הפנו כלפי הסרט ביקורות מעורבות. ברוטן טומייטוז, קיבל ציון של 12% על סמך 113 ביקורות, ודירוג ממוצע של 4.24/10. הקונצנזוס הביקורתי קבע; "הסרט מפגין את העין החדה של הבמאית מדונה לסגנון בולט, אך הביוגרפיה הרדודה הזו אסתטית מכדי להציע תובנה כלשהי לגבי הנושא שלה". במטקריטיק קיבל ציון של 36 מתוך 100, מה שמצביע על ביקורות לא חיוביות באופן כללי. לפי סטיב פונד מרויטרס, "וואליס ואדוארד" כנראה לא יעזור "להחיות את הקריירה הקולנועית המדשדשת של מדונה". קייל ביוקנן מניו יורק תהה אם הסרט יהיה המועמד המוביל בפרסי פטל הזהב. דייוויד גרטן מדיילי טלגרף העניק לסרט שלושה כוכבים וביקורת מעורבת: "הסרט הוא סיפור נועז ובטוח על האובססיה של אישה אמריקאית לווינדזור". גרטן שיבח את הופעותיהם של רייסבורו וקורניש, אך חשב שהסרט נראה כמו פרסומת לפריטים יקרים ואופנה ופונה רק לנשים צעירות יותר.