שרה ביילי היא נערה מתבגרת שבעבר ניסתה להתאבד. היא עוברת מסן פרנסיסקו להתגורר בלוס אנג'לס עם אביה ואימה החורגת. בבית ספרה החדש, היא מתחברת לקבוצת בנות שהשמועה נפוצה כי הן מכשפות - בוני, ננסי ורושל. באותו זמן, שרה נמשכת לכוכב הפוטבול העולה כריס.
שרה מתחילה להציג יכולות על-טבעיות, וחברותיה החדשות מאמינות כי היא תשלים את מעגל המכשפות, מה שיהפוך אותן לחזקות ביותר. בשעה שלשרה עבר מסתורי והיא בעלת נטיות אובדניות, גם שאר הבנות סובלות מחוסר ביטחון משלהן - בוני סובלת ממום גופני שמאלץ אותה להסתיר את גופה ולהתבייש במראה שלה, רושל מאוימת על ידי לורה ליזי הגזענית בשל מוצאה האפרו-אמריקני, ואילו ננסי מבקשת לשווא לקבל לידיה כוח רב. כאשר אלמוני מטריד את שרה, הוא נפגע ממכונית נוסעת והבנות מאמינות כי הן ביקשו שכך יקרה. לאחר דייט עם כריס, שרה מגלה כי הוא מפיץ את השמועה כי השניים קיימו יחסי מין, והוא מתייחס אליה כעת בזלזול. כתגובה, שרה מטילה עליו כישוף אהבה, ואילו רושל מטילה לחש נקמה על לורה, בוני מטילה לחש ליופי על עצמה וננסי מטילה לחש לכוח.
עד מהרה הבנות מגלות כי לחשיהן הצליחו - כריס החל לחזר אחר שרה, הצלקות שבגבה של בוני נעלמו בדרך נס, ואויבתה של רושל החלה מאבדת את שיער ראשה. היחידה שנדמה כי משאלתה לא התגשמה היא ננסי, שנותרת מתוסכלת. אולם, לאחר שאביה החורג מתעלל באימה, ננסי גורמת למותו על ידי התקף לב. חמדנותה של ננסי לכוח מתגברת, והיא מבקשת מהבנות להתאגד יחדיו לריטואל ולזמן את הרוחות. עם השלמת הכישוף, ננסי נפגעת ממכת ברק ומאבדת כל אמפתיה לזולת מלבד רצונה בשליטה ובכוח.
הלחשים אותם הטילו הבנות מתחילים להראות סימני לוואי: בוני הופכת ליותר ויותר מלאת חשיבות בעצמה, רושל מתחילה לרחם על לורה כשהיא רואה אותה מתקרחת, וכריס מנסה לאנוס את שרה. ננסי משתמשת בכוחה כדי להרוג את כריס.
שרה מבצעת לחש כבילה מתוך מטרה למנוע מננסי לפגוע שוב באחרים, אך ניסיונה נכשל ומעגל המכשפות פונה כנגדה, פולש לחלומותיה, מאיים עליה ומשתמש בכוח האשליה כדי לגרום לשרה להאמין שהוריה מתו בתאונה. מעגל המכשפות מתעמר בה על ידי השימוש בחזיונות של תולעים, חרקים ונחשים בניסיון לשכנע אותה להתאבד, עד אשר ננסי חותכת את מפרקי ידיה. שרה מצליחה לזמן את הרוחות, לרפא את עצמה ולהילחם חזרה. היא מבריחה את בוני ורושל, ומביסה את ננסי על ידי השימוש בלחש הכבילה עליה. בסיום הסרט נראית ננסי בבית חולים פסיכיאטרי.
הפקה.
דאגלס וויק נפגש עם פיטר פילרדי, ואנדרו פלמינג כדי לכתוב סיפור על נערות בית ספר, וכישוף. השלושה הסבירו כי השימוש בכישוף הוא מטאפורה לכוח של נשים, המגלות את נשיותן. לארבעה התפקידים הראשיים ניגשו שמונים וחמש שחקניות, ביניהן אנג'לינה ג'ולי, ואלישיה סילברסטון. לבסוף נבחרו טאני, קמפבל טרו, ובאלק, כאשר באלק עסקה בוויקה בחייה הפרטיים. ההפקה שכרה את הוויקה פאט דווין כדי לוודא כי הסרט לא פוגעני בשום צורה. הצילומים התקיימו בכל רחבי לוס אנג'לס, כולל שדה התעופה, שדרות סאן סט, וברודוויי.
מוטקה בלום
מוטקה (מרדכי) בלום (נולד ב-4 במרץ 1925) הוא אמן ישראלי רב-תחומי. עבודותיו כוללות יצירות ציור, רישום, פיסול, וכן פסיפסים ושטיחי קיר, ומוצגות במוסדות ציבור בישראל ובארצות הברית, במוזיאונים שונים ובאוספים פרטיים בולטים.
ביוגרפיה.
בלום נולד בכפר רקצ'ון ברומניה, ובהיותו בן 6 עברה משפחתו לבוקרשט. מילדותו חלם להיות אמן. בשנות מלחמת העולם השנייה שהה במשך 3 שנים במחנות עבודה, עד שהצליח להחלץ ולעלות לארץ ישראל בשנת 1944. הוא ניצל בנס מהטבעתה של ספינת המעפילים "מפקורה" בידי ספינה גרמנית, כאשר הורד מהספינה ברגע האחרון והועבר לספינה אחרת, אך איבד רבים מחבריו בטביעת המפקורה.
שנותיו הראשונות בארץ עברו עליו בקיבוץ אבוקה של תנועת גורדוניה בעמק בית שאן, ולאחר שחלה במלריה עבר לנתניה, עבד כטייח והצטרף לארגון ההגנה. ב-1948 התגייס לצה"ל, לחם במלחמת העצמאות, וב-1952 עבר לירושלים. ב-1956 סיים בהצטיינות לימודי אמנות באקדמיה בצלאל, שם היה חניכם של הצייר מרדכי ארדון והפסל זאב בן-צבי. הוא גם זכה להשתלם אצל פרופ' תאודורו אורסלי, ראש האקדמיה לאומניות יפות ברוונה שבאיטליה, באמנות השחזור והיצירה של עבודות פסיפס ופרסקו. הוא המשיך את לימודיו והשתלמותו האמנותית בבית המלאכה המלכותי בעיר זייסט שבהולנד.
ב-1958 שב לישראל והקים סטודיו במרתף בית טליתא קומי בירושלים. ב-1964 יצא למסע תערוכות ברחבי אירופה, וב-1965 המשיך לארצות הברית שם הציג ולמד עד 1967. לאחר שובו לירושלים, פתח ב-1969 סטודיו במתחם סדנאות האמנים של חוצות היוצר, שם הוא ממוקם עד היום. ב-1981 יצא שוב לצפון אמריקה לאחר שקיבל מלגה למסע לימודים בין מוזיאונים ברחבי ארצות הברית וקנדה.
במשך 40 שנה עסק בלום בשיחזור פסיפסים ופרסקאות ברחבי הארץ מטעם רשות העתיקות ואונסק"ו. שניים מציוריו של בלום בנושא ירושלים נבחרו כבסיס לכרזות שהנפיק משרד התיירות הישראלי. בלום גם עיצב כרזות ליריד האומניות השנתי בירושלים. ציורים אחרים שלו נבחרו לשמש שער לספרים שונים שיצאו לאור בארצות הברית, בשוודיה ובגרמניה. ב-1990 יצא לאור בהוצאה בריטית הספר Jerusalem: Reflection of Eternity המנהל דיאלוג בין ציוריו של בלום לבין כתיבתה האנתולוגית של אליאן וילסון. עבודות של בלום מעטרות מספר בתי כנסת בארצות הברית, ואף כנסייה אחת במיאמי.
לאורך השנים שימשה את בלום אומנותו גם לעשייה חברתית. במלחמת ששת הימים התנדב להעסיק את ילדי שכונת הגבול מוסררה במקלטים בעבודת ציור משותפת, לצורך הרגעתם. שנים רבות פעל כמתנדב בעמותת אקי"ם, במסגרתה העביר סדנאות אומנות לאוכלוסיות מיוחדות בירושלים. ב-2005 זכה בפרס איש שלום של יד בן צבי על מפעל חיים. ב-2014 קיבל אות יקיר ירושלים לשנת תשע"ד על "האדרת שמה ויופיה של העיר ביצירתו ועל תרומתו – באומנותו – לאוכלוסיות חלשות".
אלג'ין ביילור
אלג'ין גיי ביילור (באנגלית: Elgin Gay Baylor; 16 בספטמבר 1934 – 22 במרץ 2021) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA במשך 13 עונות בקבוצת מינאפוליס/לוס אנג'לס לייקרס, בעמדת הסמול פורוורד. שימש כג'נרל מנג'ר של לוס אנג'לס קליפרס במשך 22 שנים, בין 1986–2008. כשחקן, ביילור היה קלע מחונן, ריבאונדר חזק ומוסר מוכשר. כונה "Mr. Inside" בזכות קליעות הפנים שלו, בניגוד לחברו לקבוצה ג'רי וסט שכונה "Mr. Outside" בזכות קליעותיו מבחוץ. ממוצעיו לאורך קריירת ה-NBA הם 27.4 נקודות, 13.5 ריבאונדים ו-4.3 אסיסטים למשחק.
נעורים וקריירת מכללות.
כילד, ביילור לא היה תלמיד מוכשר ואפילו פרש מלימודים לפרק זמן מסוים לטובת עבודה בחנות רהיטים, בזמן ששיחק בליגות כדורסל מקומיות. יכולת לימודית לא הולמת השאירה אותו מחוץ לקולג', עד שחבר ארגן לו מלגת לימודים במכללת איידהו, שם היה אמור לשחק כדורסל ופוטבול. לאחר עונה אחת הקולג' פיטר את מאמן הכדורסל והגביל את המלגה, וביילור עבר לאוניברסיטת סיאטל. בשנת 1958 הוביל ביילור את קבוצת הכדורסל של המכללה לגמר אליפות המכללות, אך הפסידה לאוניברסיטת קנטקי בתוצאה 72–84. בשתי עונותיו בסיאטל רשם ממוצעים של 31.2 נקודות ו-19.8 ריבאונדים למשחק.
קריירת משחק.
ביילור נבחר בבחירה הראשונה של דראפט ה-NBA לשנת 1958 על ידי קבוצת מיניאפוליס לייקרס, לאחר שסיימה את העונה הקודמת במאזן של 19 ניצחונות ו-53 הפסדים. ביילור חתם בקבוצה על חוזה בגובה 20,000 דולר, סכום גבוה מאוד לאותה תקופה. בעונת , עונת הרוקי שלו, סיים ביילור רביעי בליגה בין הקלעים עם 24.9 נקודות למשחק, שלישי בליגה בריבאונדים עם 15 למשחק, ושמיני בליגה באסיסטים עם 4.1 למשחק. הוא אף קלע שיא של 55 נקודות במשחק יחיד, התוצאה השלישית בטיבה בהיסטוריה באותה העת. ביילור זכה בתואר רוקי השנה ב-NBA והזניק את הלייקרס מהמקום האחרון ישירות לגמר ה-NBA, שם הפסידה לבוסטון סלטיקס בתוצאה 0–4, שהיה ה"סוויפ" הראשון בגמר ה-NBA. במהלך הקריירה שלו סייע ביילור להוביל את הלייקרס לגמר ה-NBA שמונה פעמים, ללא אף זכייה.
ב-1959, בעת ביקור עם קבוצתו בעיר צ'ארלסטון, במדינת וסט וירג'יניה, סירב להופיע במשחק ראווה מול קבוצה מקומית כמחאה על מדיניות ההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה באותה העת במדינה. בכך הפך לשחקן ה-NBA הראשון שמחרים משחק במחאה על שוויון זכויות.
בעונות עד קלע ביילור 34.8, 38.3 ו-34.0 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה. העונה בה קלע 38.3 נקודות למשחק היא עונת השיא לכל שחקן שהוא מלבד וילט צ'מברלין. ביילור, שהיה חלק מכוחות המילואים של ארצות הברית, נקרא לשרת במדינת וושינגטון במהלך אותה עונת שיא, ושיחק בה רק 48 משחקים. עם זאת, קלע באותה עונה סך של למעלה מ-1,800 נקודות. ב-15 בנובמבר 1960 קלע ביילור 71 נקודות במשחק, שיא של כל הזמנים באותה עת. כמו כן קלע ביילור 61 נקודות במשחק מספר 5 בגמר ה-NBA של עונת , הישג שעדיין מהווה שיא קליעה לשחקן יחיד במשחק בסדרת גמר ה-NBA.
בעונת החל ביילור לסבול מבעיות ברכיים, שהגיעו לשיאן בפציעה חמורה בברך בפלייאוף של עונת . הפציעה פגמה ביכולותיו של ביילור, שלא השיג שוב עונות של מעל ל-30 נקודות בממוצע למשחק. הלייקרס הוסיפו להיות כוח מרכזי בליגה, אולם המשיכו לחסות בצלם של הסלטיקס.