בשנת 1807, מיד לאחר חתימת הסכם טילזיט, יצר נפוליאון בונפרטה את ממלכת וסטפאליה. הממלכה כללה את שטחי דוכסות מגדבורג שנלקחה מממלכת פרוסיה, נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל ונסיכות הבוחר מהסן, ולבירתה נקבעה העיר קאסל. בראש הממלכה העמיד נפוליאון את אחיו הצעיר ז'רום בונפרטה, והממלכה הצטרפה לקונפדרציה של הריין. למרות ששם הממלכה נגזר מחבל הארץ וסטפאליה מרבית שטחו היה מחוץ לחבל זה. הממלכה הייתה עצמאית לכאורה, אך למעשה הייתה מדינה גרורה של צרפת.
ממלכת וסטפאליה תמכה במלחמות הנפוליאוניות בחיילים ובכסף, ועובדה זו הכבידה מאוד על המדינה. בשנת 1813 הביסה הקואליציה האנטי-צרפתית השישית את צבא נפוליאון, והממלכה נכבשה בידי כוחות רוסיים ופורקה. שטחיה חזרו למעמד שהיה להם לפני הקמתה, מלבד חלקים שנמסרו לפרוסיה.
יהדות וסטפאליה.
עם הקמת ממלכת וסטפאליה חיו בתחומה כ-15,000 יהודים, מתוך כ-2 מיליון תושבים סה"כ. המלך, ז'רום בונפרטה, פרסם ב-15 בנובמבר 1807 חוקה, לפי דוגמת צרפת, שעל פיה כל נתיני ממלכתו היו שווים בפני החוק והדתות השונות קיבלו חופש פולחן על פי חוקיהן. שלושה חודשים מאוחר יותר הוציא צו מיוחד ומפורש המשחרר את יהודי ממלכתו מכל מגבלה שנבעה מעצם היותם יהודים וכך הייתה ממלכת וסטפאליה המדינה הגרמנית הראשונה שנתנה אמנציפציה ליהודים.
על פי צו המלך כונסה אספת נכבדי היהודים, כדי להביע נאמנות למלך ולכונן מוסדות מרכזיים ובראשם קונסיסטוריה. הקונסיסטוריה היהודית של וסטפאליה, שבראשה עמד ישראל יעקבסון, הנהיגה, בתקופת קיומה הקצרה, שינויים תקדימיים בפולחן ובמנהגים היהודיים, שינויים הנחשבים לתחילת הרפורמה ביהדות.
כדורגל בריטי
הכדורגל הבריטי
הכדורגל בממלכה המאוחדת
הכדורגל בבריטניה
הורמון משחרר גונדוטרופינים (Gonadotropin Releasing Hormone או בקיצור GnRH; ידוע גם בשם LHRH) הוא הורמון המופרש על ידי ההיפותלמוס, כאשר איבר המטרה שלו הוא בלוטת יותרת המוח הקדמית (אדנוהיפופיזה). בתגובה לכך מפרישה האדנוהיפופיזה את הגונדוטרופינים FSH ו- LH אל זרם הדם.
GnRH הוא פפטיד שאורכו 10 חומצות אמינו (דקה-פפטיד) שהתגלה לראשונה בשנת 1971.
התברר גם כי הגן המקודד להורמון זה, הוא גן שהשתמר מאוד אבולוציונית.
כאשר GnRH נקשר לקולטן הממברנלי שלו הוא גורם לשרשרת תהליכים תוך תאיים על ידי שליחים משניים,
ביניהם היון סידן Ca+2 ו-DAG שבסופם מואץ תהליך שעתוק הגנים לגונדוטרופינים ושחרורם לזרם הדם.
מבנה הפפטיד GnRH באדם:
N – Glu – His – Trp – Ser – Tyr – Gly – Leu – Arg – Pro – Gly – C
וראנסי
וראנאסי
שיתוף עובדים בקבלת החלטות
שיתוף העובדים בתהליך קבלת ההחלטות צמח מהאסכולות החברתיות שהתפתחו במאה ה-19, אך החל להתפתח רק בשלהי מלחמת העולם הראשונה עם כינונן של ועדות עובדים ומועצות ייצור במספר ארצות. כך למשל, דו"ח וויטליי שהוגש בבריטניה בשנת 1916 המליץ על מועצות ייצור משותפות לעובדים ולהנהלה, חקיקה בדבר מועצות משותפות פורסמה בשנת 1919 באוסטריה ובשנת 1920 בצ'כוסלובקיה וגרמניה. רעיון שיתוף העובדים סימן התנתקות מתפישות עבר בתחום של יחסי עבודה, לפיהם שכירת שירותי עובד מבוססת אך ורק על תמורה כספית.
שיתוף העובדים בתהליך קבלת ההחלטות יכול להיות רשמי ובלתי רשמי, ומידת השיתוף של העובדים בתהליך קבלת ההחלטות עשוי להשתנות מארגון לארגון.
המודל הגרמני לשיתוף עובדים בקבלת החלטות.
המודל הגרמני לשיתוף עובדים מגלם שיטת שיתוף עובדים שראשיתה בתעשיית הפחם הפלדה והברזל בגרמניה המערבית שלאחר מלחמת העולם השנייה. הניהול המשותף בגרמניה המערבית נתמך ב"חוק הניהול המשותף" משנת 1951, אשר עודכן באופן מקיף בשנת 1976 ובחוק מועצות העובדים, אשר איפשר שיתוף עובדים גם בחברות מתעשיות אחרות המעסיקות בין 501 ל-1,999 עובדים משנת 1952 ועדכונו בשנת 1972. כחלק מהרפורמה בשנת 1976, הממשלה הגרמנית הרחיבה את תחולת חוקי השיתוף על כל הארגונים המעסיקים למעלה מ-2,000 עובדים על פני כל המגזרים במשק הגרמני. כל החוקים הועברו גם לגרמניה המזרחית לאחר האיחוד. על ידי השילוב של חוקים אלו, 85% מכלל העובדים הגרמניים נכללים בצורות מסוימות של שיתוף עובדים. שיתוף העובדים בגרמניה מיושם דרך שני מבנים עיקריים: המועצה המפקחת ומועצות עובדים או מועצות ייצור. בקרב למעלה משני –שליש מכלל הפירמות הגרמניות קיימות מועצות ייצור כאשר רק כרבע מהפירמות בגרמניה בעלות מועצות עובדים.
הניהול המשותף מופעל בשלוש רמות ארגוניות:
השפעה על האיגודים המקצועיים.
תהליך שיתוף זה, שינה מהותית את תפקידו של האיגוד המקצועי. היות שהאינטרסים של העובדים ממילא מיוצגים ישירות במועצת המנהלים, תפקידם העיקרי של האיגודים המקצועיים הוא ייעוץ למועצות העובדים בנושאים הקשורים לקידום המפעל. בתוך האיגודים, מועצות העובדים משמשות כנציגות האיגוד ולוקחות חלק בישיבות של האיגודים, במשא ומתן על הסכמים קיבוציים ומשמשות כבסיס לגיוס אנשים לאיגוד.
רכיבים לא פורמליים בשיתוף העובדים בקבלת החלטות בגרמניה.
בזכות יישומו של רעיון שיתוף העובדים בגרמניה, הפנייה לעובדים לקבלת הצעות אינה רק פורמלית, כמתחייב מהחוק, אלא נובעת גם מהכרה שראשי העובדים והעובדים עצמם מרכזים בידיהם מידע חשוב, ולכן הם גם מצפים מהעובדים להציע הצעות בנושאים עקרוניים למפעל, כמו השגת תשואה גדולה יותר להון, צמצום עלויות ייצור והגדלת הפריון. כמו כן, למרות הקושי לגשר על כל הפערים, לאורך השנים התפתחה בגרמניה שיטה פרגמטית השואפת להגיע להחלטות מתוך קונצנזוס גם מצד ההנהלה וגם מצד העובדים. ביסוד גישה זו עומד עיקרון שקיפות המידע אשר מתבטא בין היתר בהעברת נתונים כלכליים שונים. מצד העובדים, נציגי העובדים אינם מתנגדים אוטומטית לכל הצעה לשינויים מבניים או הגברת היעילות ואף לא לפיטורים, אלא בוחנים כל הצעה מתוך ראייה כוללת של טובת המפעל לטווח הארוך. התיאום בין העובדים להנהלות נעשה בכל רמות התאגיד התעשייתי, החל מהמפעל המקומי ועד למטה החברה.
כשר למהדרין
הורמון משחרר תירוטרופין
הורמון משחרר תירוטרופין (באנגלית: , ובקיצור TRH, או , ובקיצור TRF) הוא הורמון בעל שלוש חומצות אמינו המופרש מההיפותלמוס אל האונה הקדמית של בלוטת יותרת המוח ותפקידו לגרום לשחרור של ההורמון תירוטרופין (TSH) מיותרת המוח. התירוטרופין מופרש אל זרם הדם, במטרה להגיע לבלוטת התריס הממוקמת סביב קנה הנשימה, שם הוא מגרה שחרור של ההורמון תירוקסין, שלו פעולות פזיולוגיות רבות בתחום המטבוליזם של פחמימות, חלבונים ושומנים.
באדם מורכב ההורמון מפירו-גלוטמט, היסטידין, פרולין ואמין.
אה-פוצ'יקוואר
הצדקת המאמץ
הצדקת המאמץ או הצדקת ההשקעה (Effort justification) הוא רעיון ופרדיגמה בתחום הפסיכולוגיה החברתית שצמח במסגרת תיאורית הדיסוננס הקוגניטיבי של פסטינגר. הצדקת המאמץ היא הנטייה של אנשים לייחס ערך מוגזם לתוצאות או מטרות שהיו צריכים להשקיע מאמץ להשגתם.
תאוריה ומחקר.
תאוריית הדיסוננס הקוגניטיבי מסבירה את השינויים בעמדות או אמונות של אנשים כתוצאה מהניסיון להפחית בדיסוננס (אי-הלימה) שנוצר בין תפיסות או קוגניציות סותרות. במקרה של הצדקת המאמץ הדיסוננס הוא בין רמת המאמץ הגבוהה המושקעת בהשגת מטרה או ביצוע משימה (מאמץ רב – "מחיר" גבוה), והרווח הסובייקטיבי מאותו המאמץ (נמוך מהמצופה עבור מאמץ שכזה). בעזרת התאמת העמדה והעלאת הערך הסובייקטיבי של המטרה הדיסוננס הזה נפתר.
אחת הדוגמאות הראשונות והקלאסיות להצדקת המאמץ הוא המחקר של ארונסון ומילס. קבוצת נשים צעירות התנדבו להצטרף לקבוצת דיון בנושא "הפסיכולוגיה של המין". הנבדקות נתבקשו לבצע מבחן קריאה כדי לוודא שאינן מובכות מהדיבור על נושאים הקשורים במין. בתנאי המבוכה הקלה נתבקשו הנבדקות להקריא בקול מספר מילים בעלות אופי מיני (כגון "יצאנית" או "בתולה"). בתנאי המבוכה הרבה נתבקשו הנבדקות להקריא בקול מספר מילים בעלות אופי מיני בוטה (כגון "להזדיין") ושני תיאורים מפורשים של פעילות מינית מתוך רומנים עכשוויים. לאחר מכן הנבדקות האזינו להקלטה של דיון קבוצתי בנושא "התנהגות מינית של חיות" שהיה משעמם ולא מושך. כשנתבקשו הנבדקות לדרג את הקבוצה ואת החברות האחרות בה, לא נמצא הבדל בדירוגים בין קבוצת הבקרה וקבוצת המבוכה הקלה, אך הדירוגים של קבוצת המבוכה הקשה היו גבוהים באופן משמעותי. קבוצה זו שתהליך הקבלה שלה לקבוצה היה קשה יותר (תחת ההנחה שחוויית המבוכה היא סוג של מאמץ) העלו את ערכה הסובייקטיבי של קבוצת הדיון כדי לפתור את הדיסוננס.
יישום.
התאוריה מיושמת בצורה ברורה באופן שבו טקסי חניכה תובעניים משפיעים על הסולידריות והנאמנות לקבוצה. טקסי החניכה ("זובור"), המקובלים ביחידות צבאיות, קבוצות ספורט ובאחוות הקולג'ים בארצות הברית, כוללים בדרך כלל ביצוע מטלות תובעניות ו/או משפילות ובכך מצריכים (על פי תאוריית דיסוננס קוגניטיבי) את המצטרף החדש להעלות את ערכה הסובייקטיבי של הקבוצה, פעולה אשר תורמת לנאמנות של המצטרף וללכידות של הקבוצה כולה.
תאוריות מתחרות.