מיד אחר כך חשף פרידמן פרטים נוספים: בראש התומכים בחרם הערבי עמד ז'אק קורז, פושע מלחמה צרפתי נאצי שנשפט בצרפת, בהיעדרו, לתקופת מאסר ממושכת. התברר שהוא חי בארצות הברית בשמו האמיתי ומנהל שם את חברה-הבת של "לוריאל". בהדרגה התברר לפרידמן שבנוסף לו רבים מנציגי "לוריאל" באמריקה הלטינית היו פושעים נאצים נמלטים. פרידמן גם גילה שקורז בא לישראל, הציג עצמו כידיד המדינה ושכנע את משפחת פרופר, בעלי מפעל "הלנה רובינשטיין" במגדל העמק, וזיכיון להפצת מוצרי החברה באזור הים התיכון, לשנות את שם המפעל ל"אינטרביוטי", ולמחוק כך כל נוכחות של הלנה רובינשטיין בישראל. גד פרופר, מנכ"ל החברה, לא ידע על מניעיו האמיתיים של קורז ועברו הנאצי. בעקבות תלונתו של פרידמן מונה שופט חוקר שבמרץ 1991 ערך פשיטה על מטה "לוריאל" ותפסו מסמכים שהוכיחו שהחברה עברה על החוק ונכנעה לחרם הערבי. כולל דו"חות מפורטים על סכומי שוחד ששילמה לבעלי תפקידים ב"ועדת החרם", כדי שימחקו את "לוריאל" מהרשימה השחורה של חברות מוחרמות. לאחר שהשופט-חוקר הגיש כתבי אישום נגד ראשי לוריאל, התערב הנשיא מיטראן וביקש שימשוך את תלונתו, במקום זאת ימנה ועדת חקירה לעניין לוריאל ויעביר חקיקה כלל-אירופית נגד החרם הערבי. בנוסף ראש החברה פנו, נפגשו עם מנכ"ל משרד החוץ, אורי סביר, ובעקבות דרישתו חידשה "לוריאל" את פעילותה בישראל.
במקביל באותן השנים החל תהליך השלום, שהביא לשינוי האווירה הבינלאומית כלפי ישראל ובמזרח התיכון, בעקבות ועידת מדריד בסוף 1991, ואחר כך הסכמי אוסלו, שערערו למעשה את היסוד לחרם, לאחר שירדן והפלסטינים החלו בשיתוף פעולה מדיני, מסחרי וכלכלי עם ישראל. פרידמן היה מעורב בארגון "הועידות הכלכליות למזרח התיכון וצפון אפריקה", מפגשים לקידום שיתוף פעולה כלכלי ועסקי בנזרח התיכון. הועידה הכלכלית הראשונה נערכה ב-30 באוקטובר 1994, בעיר קזבלנקה שבמרוקו (אחר כך התקיימו עוד שלוש ועידות: ברבת עמון שבירדן בנובמבר 1995, בקהיר שבמצרים בנובמבר 1996, ובדוחה שבקטר בנובמבר 1997). ועידת קזבלנקה נערכה בחסות חסן השני, מלך מרוקו ובתמיכה והשתתפות של הנשיאים ביל קלינטון מארצות הברית ובוריס ילצין מרוסיה. בסך הכל השתתפו בוועידת קזבלנקה נציגים של 61 מדינות, כולל: ראש הממשלה יצחק רבין, שר החוץ שמעון פרס, נשיא מצרים חוסני מובארק וחוסיין, מלך ירדן. בנוסף 1,114 אנשי עסקים מכל העולם השתתפו בוועידה. בסיום הוועידה פורסמה הצהרה משותפת שקראה לסיום החרם הערבי על ישראל.
חיים אישיים.
פרידמן היה נשוי שלוש פעמים ונולדו לו שישה ילדים.
מאז שנות ה-70 גר לסירוגין בישראל ובצרפת. הוא נהג לארח בביתו בסביון, אורחים מצרפת שהיו חבריו. ביניהם נשיא צרפת לשעבר ואלרי ז'יסקר ד'אסטן, שר האוצר לשעבר דומיניק סטראוס-קאהן והזמר איב מונטאן. החל משנת 1990 התגורר בקביעות בישראל, לאחר שהתחתן עם דניאלה. בזמן מלחמת המפרץ נפגע ביתו מטיל סקאד, והוא ניסה לתבוע אישית את סאדם חוסיין.
טאיסיה אפונינה
טאיסיה קירילובנה אפונינה (ברוסית: Таи́сия Кири́лловна Афо́нина; 13 במאי 1913 - 19 באפריל 1994) הייתה ציירת צבעי מים סובייטית. היא חיה ועבדה בלנינגרד, הייתה חברה באיגוד האמנים בסנט פטרסבורג, ונחשבת לאחד מנציגי בית הספר לציור בלנינגרד.
ביוגרפיה.
אפונינה נולדה ב-13 במאי 1913 בעיר ניקולייב, בנפת חרסון של האימפריה הרוסית (כעת אוקראינה), למשפחה שעבדה במספנה לבניין אוניות.
בשנת 1931 סיימה טאיסיה אפונינה את לימודיה בבית ספר בעיר טגנרוג, והגיעה ללנינגרד כדי לרכוש השכלה אמנותית. בשנים 1932–1936 למדה תחילה בשיעורי ערב לנוער עובד, אחר כך במכינה באקדמיה הרוסית לאמנויות.
ב-1936, לאחר שיעורי הכנה, התקבלה אפונינה למחלקה לציור של מכון לנינגרד לציור, פיסול ואדריכלות, שם למדה אצל מיכאיל ברנשטיין, ויקטור אורשניקוב, פאבל נאומוב.
בשנת 1941, לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה טאיסיה אפונינה, עם בנה ואמה, התפנו לאוסטשקוב, ולמקומות אחרים באוקראינה. ב-1943, לאחר שחרור העיר לוגנסק, הייתה טאיסיה אפונינה מעורבת בשיקום העיר. היא לימדה רישום וציור בבית הספר לאמנות בלוגנסק. בסתיו 1943, עם קבוצת אמנים היא נסעה לעיר קרסנודון כדי לאתר את המועדון המקומי לזכר אלה שנפטרו בארגון המחתרת האנטי-פאשיסטית "המשמר הצעיר".
בשנת 1946, במהדורת מאי של עיתון האקדמיה לאמנויות יפות "למען הריאליזם הסוציאליסטי", כתבה טאיסה אפונינה: "ראיתי את הבור שבו הם הושלכו, את שאריות בגדיהם המדממים, את הכלא שבו עינו אותם. . דיברתי עם האמהות והחברות שלהם. רציתי לספר, לכתוב על כל זה, על כל חיי הגבורה הקצרים שלהם″.
באותה שנה, אפונינה סיימה את לימודיה במכון רפין לאמנויות סטודיו לאמנות אישי לציור מונומנטלי. עבודת הגמר שלה הייתה ציור היסטורי בשם "בנות דונבאס", שהוקדש לזיכרון ולגבורה של חברי המחתרת האנטי-פשיסטית.
לאחר סיום הלימודים המשיכה אפונינה לעבוד בלוגנסק וחזרה ללנינגרד בשנת 1952. מוזיאון לוגנסק רכש כבר ב-1943 את שלושת הציורים הראשונים של טאיסיה אפונינה. ציוריה נרכשו מאוחר יותר על ידי מוזיאוני האמנות של לנינגרד, קוסטרומה, קרסנודון, והמוזיאון לאמנות מודרנית בפריז.
יְצִירָתִיוּת.
השתתפותה הראשונה בתערוכת אמנות הייתה בשנת 1940. מאז תחילת שנות ה-50, היא הייתה מעורבת כל הזמן בתערוכות אמנות של אמני לנינגרד. היא ציירה נופים, טבע דומם, פורטרטים וקומפוזיציות ז'אנר. היא עבדה בציורי שמן ובצבעי מים והתפרסמה בעיקר כמאסטר בציורי נוף ודומם. בשנת 1946 התקבלה אפונינה לאיגוד האמנים הסובייטיים של לנינגרד .
בשנים הראשונות לאחר סיום הלימודים התמקדה הציירת בנושאים צבאיים והגדלה האתוס הסובייטי. מאוחר יותר היא עבדה יותר בז'אנרים של דיוקנאות ונוף לירי. בשנות ה-50 היא ביקרה באוקראינה, בקרפטים, שם ציירה הרבה סצנות. עבודותיה היו בסגנון של ציור טונאלי, בניסיון להעביר אפקט של אורות ואווירה ויחסים צבע עדינים.
בין יצירותיה ניתן למצוא ציורים כמו מסוע יציקה (1947), דיוקן קיזילשטיין-מיכאילובה, ענבים ותפוחים (שניהם 1955), יום של רוח (1956), אביב, לילה תכלת, אחרי הגשם, גשר טוצ'קוב הישן ( 1959), דיוקן המשוררת אולגה ברגהולץ, מרינקה, דיוקן אישה קוריאנית תמרה (1977), ודיוקן הסופר ניקולאי טיכונוב (1980).
היא מתה ב-19 באפריל 1994 בסנט פטרסבורג בגיל 80.
ציוריה שוכנים במוזיאונים לאמנות ובאוספים פרטיים ברוסיה, פינלנד, ארצות הברית, גרמניה, אנגליה, צרפת.
כנפי האש
כנפי האש (באנגלית: Wings of Fire) היא סדרת ספרי רומן מסוגת פנטזיה לילדים, אשר נכתבה על ידי הסופרת טוי ט' סת'רלנד והוצאה לאור על ידי Scholastic. חלק מהסדרה תורגמה לעברית על ידי המתרגמת ענבל שגיב נקדימון, והוצאה בעברית על ידי ההוצאה כנרת זמורה ביתן. מעל לעשרה מיליון עותקים מהסדרה נמכרו והיא הייתה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס מעל 122 שבועות. היא תורגמה ליותר מתשע שפות, מלבד עברית.
נכון להיום הסדרה מורכבת משלושה קשתות (עונות של הספרים), המתמקדת בדרקונים צעירים המכונים דרקונונים, שמגשימים נבואות בעולם פנטזיה. כל קשת מורכבת משלושה ספרים, וכל ספר מתרכז בגיבור אחד שסיפורו מסופר בנקודת מבט של גוף שלישי. כרגע בסדרה יצאו חמישה עשר ספרים בסדרה הראשית משנת 2012 עד שנת 2022, השניים הראשונים מתוכם תורגמו לעברית (שליחי הנבואה והיורשת האבודה).
העולם של הסדרה כנפי האש מורכב משתי יבשות המאוכלסות בדרקונים - פירייה (שם מתרחשים הספרים 1-10) ופנטלה (שם מתרחשים הספרים 10-15). בעוד שפירייה היא ביתם של שבעה שבטי דרקונים - כנפי בוץ, כנפי חול, כנפי גשם, כנפי שמיים, כנפי קרח, כנפי ים וכנפי לילה - בפנטלה יש רק שלושה שבטים - כנפי כוורת, כנפי משי וכנפי עלים.
כל שבט נשלט על ידי מלכה, ולכל שבט יש גם משפחת מלוכה (מלבד כנפי הגשם). שתי היבשות מאוכלסות גם בבני אדם (המכונים "חטפנים" בפי הדרקונים), הנתפסים כלא יותר מבעלי חיים ואף נטרפים על ידי דרקונים לעיתים קרובות.
כנפי האש היא סדרה אנטי-מלחמתית, והדרקונונים הגיבורים מנסים בדרך-כלל לשים קץ לסכסוכים גדולים (כמו מלחמות ואיבה בין שבטים), תוך ניסיון למנוע מכמה שיותר דרקונים למות. הספרים עוסקים גם בנושאים אפלים כמו התעללות, רצח, אלימות ודיכוי.
תרגום לעברית.
שני הספרים הראשונים בסדרה תורגמו לעברית בהוצאה כנרת זמורה ביתן על ידי המתרגמת ענבל שגיב-נקדימון.
הספר הראשון, שליחי הנבואה, יצא לאור בעברית בשנת 2018.
הספר השני, היורשת האבודה, יצא לאור בעברית בשנת 2019.
על תרגום הספר השלישי,הממלכה הנסתרת, שוקד כעת המתרגם א.ארציאל, אך לא ידוע אם או מתי יראה אור.
עיבוד לרומן גרפי.
המאייר מייק הולמס התחיל לעבד את הסדרה לרומנים גרפיים בשנת 2018, ובשנת 2022 השלים את העיבוד לקשת הראשונה. הרומנים הגרפיים לא תורגמו לעברית. הגרסה הגרפית לספר השישי תצא לאור ב-27 בדצמבר 2022.
מיני דרקונים.
כפי שנכתב לעיל, ביבשת פירייה גרים חמישה מינים של דרקונים, להלן מידע ופירוט על כל אחד מהם לפי הספר:
כנפי-בוץ.
תיאור: קשקים חומים עבים ומשוריינים, לפעמים עם שכבה תחתית של קשקשים בצבע ענבר וזהב; ראש גדול ושטוח עם נחיריים מעל החוטם.
יכולות: יכולים לנשוף אש (אם חם מספיק), לעצור את הנשימה עד שעה, להסתוות בשלוליות בוץ גדולות; בדרך כלל חזקים מאוד.
מלכה: המלכה סופית.
בריתות: בברית עם להב וכנפי השמיים במלחמה הגדולה.
כנפי-חול.
תיאור: קשקשים בצבע בהיר או לבן, כמו חול המדבר; זנב קוצני ארסי; לשון שחורה מפוצלת.