יוהאן היינריך פסטלוצי היה קורא נלהב של רוסו ומשוכנע כמוהו שכל נער יכול ללמוד מיומנויות אקדמיות בסיסיות בעת שהוא לומד אומנויות מוחשיות כגון עבודה בחווה חקלאית. החזון שלו היה להראות שילדי עניים מסוגלים לפתח את יכולתם האינטלקטואלית ואופים המוסרי, באמצעות פעילות לימודית שמטרתה להרוויח כסף למזון וביגוד. בדומה לרוסו, לא ראה פסטולוצי כל סתירה בין עבודת כפיים ורכישת ידע. מעל הכל העמיד פסטולוצי עקרון אחד והוא שבאמצעות חינוך יכול כל יצור אנוש לרכוש רמה גבוהה ביותר של הערכה עצמית וכוח. פסטולוצי השקיע את כל תשומת לבו בפרט (אינדיבידואל). למידת בית הספר צריכה להתקדם באמצעות גידול של רגישות להבנה כיצד הילד מתפתח וגדל. פסטולוצי האמין שבאמצעות ניסוי מתמיד המתבסס על ההבנה כיצד ילד גדל ומתפתח, בית הספר יצליח ללעזור לילד ולמתבגר לעזור לעצמם. בכל אחד מבתי הספר שלו, (לפעמים היו שם יותר ממאתיים תלמידים), האווירה הייתה לא של בית ספר, ולא של בית. התלמידים חיו באווירה מעודדת וזכו לתמיכה פסיכולוגית. היה להם מקום במשפחה והם למדו אודות עצמם ובנוסף גם קריאה, כתיבה, חשבון ונושאים נוספים. פסטולוצי כמו פילוסופים נוספים במאה ה-18 אחז בדעה, כי כל הדברים מצייתים לחוקי הטבע של התפתחות קבועה. פסטולוצי הביא לביתו שבכפר נואוף שבחבל ארגאו שבשווייץ 20 חסרי בית אשר עבדו ולמדו, אבל למרות כל מאמציהם הם לא הצליחו לייצר מספיק על מנת להחזיק את החווה, אשר פשטה את הרגל בטרם היה אפשר להעריך את התוצר החינוכי של גישתו של פסטלוצי. פסטולוצי קיים את בית ספרו כ-25 שנה עד 1825, שנתיים לפני מותו. שמו של פסטולוצי זכה לבסוף להכרה כלל עולמית על ידי אנשים בעלי כוח ואמצעים. הצאר של רוסיה העניק לו תואר אבירות; צרפת העניקה לו את תואר "אזרח הרפובליקה". אנגליה וצרפת שלחו סטודנטים לחינוך לצפות בעבודתו. אולם, התקופה היחידה בה זכו רעיונותיו של פסטולוצי לפריחה הייתה בין 1805-1810.
המאה העשרים.
אנגליה הובילה את השינוי בחינוך האירופאי בעקבות מלחמת העולם השנייה. ב-1944 הם הוציאו תקנה שעיקרה קריאה לחינוך לכל, על פי יכולתם הלימודית ועניינם ולא על פי יכולתם הכספית. בסוף בית הספר היסודי הם ערכו מבחני מעבר ומי שנכשל נשלח לבתי ספר שכונו "בתי ספר מודרניים".
ב-1950 היו השוודים הראשונים לבטל את ההפרדה הבית ספרית על פי מעמדות, ואחריהם הלכו כל מדינות סקנדינביה. על פי שיטתם למדו כל התלמידים באותם בתי הספר עד גיל 16.
בעולם המערבי התבסס במאה זו זרם מרכזי של שיטת חינוך, אולם לאורך המאה אותגר הזרם המרכזי על ידי זרמי חינוך פרוגרסיביים השואפים להיות אלטרנטיבה, ואלו באו לידי ביטוי בעיקר בשלושה גלים מרכזיים, שבאופן כללי התמקדו במתן חופש למידה אינדבודאלי לתלמידים, מתוך נקודת מוצא לפיה מערכת החינוך של הזרם המרכזי מדכאת אותם. הגל הראשון היה בשיאו בשנות ה-20 וה-30 של המאה, ובו הזרם האלטרנטיבי המרכזי כונה "החינוך החדש" או "החינוך הפרוגרסיבי" ; את הגל השני הוביל בשנות ה-70 זרם שכונה "החינוך הפתוח" או "החינוך החופשי" ; הגל השלישי החל בשני העשורים האחרונים של המאה והזרם המרכזי בו כונה "החינוך הדמוקרטי".
ג'נט מק'תיר
ג'נט מק'תיר (באנגלית: Janet McTeer; נולדה ב-5 באוגוסט 1961) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה, זוכת פרס טוני לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1997 על תפקידה כנורה במחזה "בית בובות" . היא גם זכתה בפרס גלובוס הזהב והייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור הופעתה בתור מרי ג'ו ווקר בסרט "כמו עשב בר" , והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב עבודה תפקידה בתור יוברט פייג' בסרט "אלברט נובס"
תפקידיה על הבמה כוללים בין היתר את ילנה במחזה "הדוד וניה", ורוניקה במחזה "אלוהי הקטל" ובתפקיד הראשי במחזה "מרי סטיוארט". בטלוויזיה, היא שיחקה את דמותה של קלמנטיין צ'רצ'יל בסרט הביוגרפי של HBO "בעין הסערה" תפקידה אשר הקנה לה מועמדות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב. היא קיבלה מועמדות נוספת לפרס גלובוס הזהב עבור תפקידה במיני-סדרה "מלכה לבנה היא הופיעה לצד גלן קלוז בעונה האחרונה של סדרת הדרמה "Damages"(2012), ובנוסף היא גם גילמה את הלן פירס בדרמת הפשע של נטפליקס "אוזרק"
ביוגרפיה.
מק'תיר נולדה בניוקאסל, בתם של ג'יין ואלק מק'תיר. היא למדה ב"אקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה", ולאחר סיום לימודיה החלה לשחק בתיאטרון.
את קריירת המשחק שלה החלה מק'תיר במספר הפקות של ה-BBC. היא שיחקה בסרט מקצועני ראשון בשנת 1988, "רחוב חצי הירח".
ב-1992 שיחקה בסרט המבוסס על הרומן מאת אמילי ברונטה, "אנקת גבהים". כמו כן שיחקה מק'תיר בדרמה הביוגרפית "קארינגטון", בה גילמה את הציירת והמעצבת ונסה בל, חברה מן המניין בקבוצת בלומסברי ואחותה של וירג'יניה וולף.
בשנת 1997 זכתה להכרה על משחקה הדרמטי בתחום התיאטרון כשקיבלה את פרס הטוני על תפקידה במחזאו של הנריק איבסן "בית בובות". מלבד פרס זה זכתה מק'תיר בפרסים נוספים בתחום התיאטרון כגון "שולחן הזהב" ו"פרס התיאטרון העולמי".
בשנת 1999 שיחקה מק'תיר בתפקיד ראשי בדרמה הקומית "כמו עשב בר", בה גילמה את דמותה של מרי ג'ו ווקר, אם חד הורית היוצאת עם בתה הנערה למסע על מנת לשפר את חייהן של השתיים. על משחקה בסרט זכתה מק'תיר בפרס גלובוס הזהב והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
ב-2005 הופיעה מק'תיר בדרמת הפנטזיה של טרי גיליאם "טיידלנד". לאחר מכן גילמה מק'תיר את דמותה של מרי, מלכת הסקוטים במחזה הבריטי של פרידריך שילר "מרי סטיוארט".
ב-2009 השתתפה בסדרת הדרמה "בתוך הסערה", בה גילמה את קלמנטיין צ'רצ'יל, אשתו של המדינאי הבריטי וינסטון צ'רצ'יל.
בשנת 2011 שיחקה בדרמה התקופתית "אלברט נובס" בתפקיד האבורט פייג', על הופעתה הועמדה מק'תיר לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה. בהמשך 2011 שיחקה בסרט האקשן "קאט רצה" לצד פאס וגה.
בשנת 2016 שיחקה בדרמה הרומנטית "ללכת בדרכך" לצד אמיליה קלארק וסם קלאפלין. הסרט היינו מבוסס על מחזה באותו שם שנכתב על ידי ג'וג'ו מויס. באותה שנה שיחקה בסרט "הנשיקה האחרונה של הקיסר", לצד כריסטופר פלאמר ולילי ג'יימס.
רצון
ההיסטוריה של החינוך
Systems Tool Kit
Systems Tool Kit (בעבר Satellite Tool Kit; מוכרת בדרך כלל בקיצור STK) היא חבילת תוכנות מפיתוח חברת Analytical Graphics Inc. מארצות הברית, המאפשרת תכנון וביצוע סימולציות דינמיות מורכבות של אירועים מהעולם האמיתי. במקור פותחה תוכנת STK לשם תכנון משימות לוויינים, הדמיית מסלולים ושיגורים לחלל, אולם ברבות השנים התווספו יישומים רבים מאוד, במיוחד בתחום הביטחוני. התוכנה מאפשרת הצגת תרחישים יבשתיים, ימיים, אוויריים וחלליים, כמו גם אינטראקציות מורכבות בין הסביבות הללו.
התוכנה הפכה להיות כלי מרכזי לתכנון וניהול משימות חלל, והיא נמצאת בשימוש סוכנויות חלל רבות, ובהן סוכנות החלל האמריקנית נאס"א, סוכנות החלל האירופית, הרוסית, הצרפתית ואחרות. התוכנה מהווה כלי עיקרי לתכנון משימות חלל בחברות רבות העוסקות בבניית לוויינים, חלליות ומשגרים חלליים.
יישומי התוכנה.
התוכנה התפתחה מתוכנה ליישומי חלל בלבד למגוון פתרונות המחשה למשתמשים מגוונים. נכון ל-2010 מוצעות חבילות תוכנה העוסקות בתחומים הבאים:
מגבלות ייצוא ומכירה.
התוכנה הבסיסית ניתנת לשימוש ביכולות מופחתות לכל קונה. אולם, רכישה, התקנה ושימוש ביישומים הביטחוניים המתקדמים (דוגמת הגנה מפני טילים, לוחמת חלל ולוחמה אלקטרונית) דורשים אישור של מחלקת המדינה בארצות הברית, שכן על התוכנה הוחלו מגבלות הסחר בנשק ITAR. רכיבים מסוימים של התוכנה אינם נמכרים למדינות מחוץ לארצות הברית, ובמקרים בהם נמכרים חלקים שבפיקוח, על המדינה הרוכשת להתחייב בפני ארצות הברית על מטרות השימוש בתוכנה וכן על אי מכירתה לגורם אחר.
ורב
ז'אן ז'ק רוסו
לואי פרנסואה, דוכס בופלר
לואי פרנסואה, דוכס בופלר, רוזן קאני (בצרפתית: Louis François, duc de Boufflers, comte de Cagny; 10 בינואר 1644, קריון - 22 באוגוסט 1711, פונטנבלו) היה מרשל צרפת.
ביוגרפיה.
הוא התגייס לצבא ב-1663, נטל חלק במצור על מרסל והתמנה לקולונל של הדרגונים ב-1669. בכיבוש דוכסות לוריין הוא שירת תחת מרשל פרנסואה דה קרקי. בארצות השפלה הוא שירת תחת אנרי דה לה טור ד'אוברן, ויקומט טורן, והתבלט בזכות כישוריו ואומץ לבו בשדה הקרב; לאחר שטורן נהרג מפגיעת תותח ב-1675 הוא פיקד על נסיגת כוחות החיפוי של צבא צרפת. בתקופה זו החזיק בדרגת בריגדיר, וב-1677 קיבל דרגת מרשל דה קאמפ, השלישית בחשיבותה בהיררכיית הדרגות.
בופלר שירת במערכות השונות באותה תקופה בהצטיינות רבה, וב-1681 קיבל דרגת לוטננט גנרל. הוא פיקד על הצבא הצרפתי במוזל, שפתח את מלחמת הברית הגדולה בשורה של ניצחונות. ב-15 באוקטובר 1688 הוא קיבל את הפיקוד על המבצר של מיינץ עם 20,000 חיילים, והוביל גיס לכיוון נהר הסאמברה, שם תיגבר את כוחותיו של פרנסואה אנרי דה מונמורנסי-בוטוויל, דוכס לוקסמבורג, ערב קרב פלורוס.
ב-1691 הוא כיהן כלוטננט גנרל תחת פיקודו הישיר של המלך, ובמהלך כיתור העיר מונס נפצע בקרב. הוא נטל חלק ביחד עם המלך במצור על נאמור ב-1692, ונטל חלק גם בניצחון בקרב סטינקרק. כהוקרה על שירותיו הוא הועלה באותה שנה לדרגת מרשל של צרפת, וב-1694 הוענק לו תואר דוכס.