באתלטיקה, זכה יוזף פריבילינץ במדליית הזהב בהליכה ל-20 ק"מ, ויאן ז'לזני זכה במדליית כסף בהטלת כידון. במדליית הזהב השלישית זכה הקלע מירוסלב וארגה, בירי בשכיבה. קלע נוסף, מירוסלב בדנאז'יק, זכה במדליית כסף בטראפ. המתאבק יוזף לוהיניה זכה במדליית ארד. נבחרת הנשים בכדוריד סיימה במקום החמישי, ונבחרת הגברים סיימה במקום השישי. נבחרת הנשים בכדורסל הפסידה בכל משחקיה וסיימה במקום השמיני.
אולימפיאדת ברצלונה (1992).
בהופעתה האחרונה של צ'כוסלובקיה במשחקים האולימפיים, חודשים ספורים לפני התפרקותה, השתתפו 209 ספורטאים. הם זכו ב-7 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
יאן ז'לזני שיפר את הישגו מסיאול וזכה במדליית זהב בהטלת כידון. הייתה זו לו מדליית זהב ראשונה מתוך 3 רצופות. את השתיים הבאות השיג במדי המשלחת הצ'כית. אתלט נוסף, רוברט זמייליק, זכה במדליית כסף בקרב עשר. חותר הקאנו לוקאש פולרט זכה במדליית זהב בסלאלום, ובמקצה הזוגות זכו ייז'י רוהאן ומירוסלב שימק במדליית זהב. הקלע פטר הרדליצ'קה זכה במדליית זהב בטראפ, וקלע נוסף, לובוש רצ'אנסקי, זכה במדליית ארד בירי במטרה נעה. במדליה השביעית, מדליית כסף, זכה החותר וצלאב חלופה. נבחרת הנשים בכדורסל סיימה במקום השישי.
אולימפיאדות החורף.
באולימפיאדות החורף השתתפה צ'כוסלובקיה החל מהאולימפיאדה הראשונה שנערכה, אולימפיאדת שאמוני (1924).
הצ'כוסלובקי הראשון שזכה במדליה אולימפית היה קופץ הסקי רודולף בורקרט. בורקרט, שהיה גרמני אזרח צ'כוסלובקיה, זכה במדליית ארד באולימפיאדת סנט מוריץ (1928). המדליה הבאה הושגה רק באולימפיאדת סנט מוריץ (1948), כאשר נבחרת ההוקי קרח זכתה במדליית הכסף. הנבחרת סיימה במאזן זהה לזה של נבחרת קנדה, שבעה ניצחונות ותיקו אחד, אך דורגה אחריה בשל הפרש שערים. באולימפיאדת אוסלו (1952) דורגה הנבחרת במקום הרביעי, ובאולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956) במקום החמישי. הפעם הבאה בה זכה ספורטאי צ'כוסלובקי במדליה הייתה באולימפיאדת סקוו ואלי (1960), בה זכה המחליק האמנותי קארול דיווין במדליית כסף. נבחרת ההוקי קרח סיימה באותם משחקים במקום הרביעי, ובאולימפיאדת אינסברוק (1964) זכתה במדליית הארד, לאחר שדורגה אחרי נבחרותיהן של ברית המועצות ושוודיה.
באולימפיאדת גרנובל (1968) זכה קופץ הסקי ייז'י ראשקה במדליית הזהב הראשונה לזכותה של צ'כוסלובקיה, בקפיצה מגבעה רגילה. ראשקה זכה גם במדליית כסף בקפיצה מגבעה גבוהה. המחליקה האמנותית האנה מסקובה זכתה במדליית ארד והייתה לאישה הצ'כוסלובקית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית במשחקי החורף. נבחרת ההוקי קרח זכתה במדליית כסף, לאחר שדורגה אחרי ברית המועצות.
באולימפיאדת סאפורו (1972) שוב זכה ספורטאי צ'כוסלובקי במדליית זהב, המחליק האומנותי אונדריי נפלה. הלנה שיקולובה זכתה במדליית ארד בסקי למרחקים, במרוץ ל-5 ק"מ, ונבחרת ההוקי קרח זכתה אף היא במדליית ארד, לאחר שדורגה אחרי נבחרות ברית המועצות וארצות הברית. באולימפיאדת אינסברוק (1976) זכתה נבחרת ההוקי קרח במדליית כסף, לאחר שדורגה אחרי ברית המועצות. באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) זכתה קווטה יריובה במדליית ארד בסקי למרחקים, במרוץ ל-5 ק"מ. נבחרת ההוקי קרח סיימה במקום החמישי.
באולימפיאדת סרייבו (1984) זכו הצ'כוסלובקים במספר שיא של 6 מדליות, אך אף אחת מהן לא הייתה מדליית זהב. קווטה יריובה שחזרה את הישגה מלייק פלאסיד, וזכתה במדליית ארד במרוץ ל-5 ק"מ, וכן הייתה שותפה לזכייתה של הנבחרת הצ'כוסלובקית במדליית כסף במרוץ השליחות ל-5 ק"מ. גולשת הסקי האלפיני אולגה חרווטובה זכתה במדליית ארד בגלישה במורד, פאוול פּלוץ זכה במדליית ארד בקפיצות סקי מגבעה גבוהה, ובמדליית ארד נוספת זכה המחליק האמנותי יוזף סבובצ'יק. נבחרת ההוקי קרח זכתה במדליית כסף, לאחר שדורגה אחרי נבחרת ברית המועצות.
באולימפיאדת קלגרי (1988) ירד מספר המדליות לשלוש. פאוול פּלוץ שיפר את הישגו מסרייבו, וזכה במדליית כסף בקפיצה מגבעה רגילה. במדליית הארד באותה תחרות זכה ייז'י מאלץ. במדליית ארד נוספת זכו השליחים במרוץ הסקי למרחקים ל-10X4 ק"מ. נבחרת ההוקי קרח סיימה במקום השישי. באולימפיאדת החורף האחרונה בה השתתפה, אולימפיאדת אלברוויל (1992), צברה המשלחת הצ'כוסלובקית 3 מדליות ארד: המחליק האמנותי פטר בארנה, נבחרת הגברים בקפיצות סקי ונבחרת ההוקי קרח, שניצחה את ארצות הברית 1–6 במשחק על המקום השלישי.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
width="20px"|
באולימפיאדות החורף:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
width="20px"|
בענפי החורף:
לכל איש יש שם
לְכָל אִישׁ יֵשׁ שֵׁם הוא שיר עברי מאת המשוררת הישראלית זלדה, שראה אור בקובץ שיריה "אל תרחק" (תשל"ה 1974). השיר הוא משיריה הידועים של המשוררת. השיר נקרא בימי מועד וזיכרון ממלכתיים במדינת ישראל, ובכלל זה בטקס קריאת שמות הנספים בשואה, המכונה טקס "לכל איש יש שם". השיר השאיל את שמו גם למפעל ההנצחה "לכל איש יש שם" של מוסד יד ושם.
בשנה שלאחר פרסומו הולחן השיר על ידי חנן יובל, ובוצע לראשונה על ידי חוה אלברשטיין באלבומה "כמו צמח בר" (1975).
מבנה השיר.
השיר מתבסס על מאמר חז"ל במדרש תנחומא, פרשת ויקהל סימן א:
ארגון השיר מבטא את סדר החשיבות של הנושאים:
האליפות הבין-יבשתית (WWE)
האליפות הבין-יבשתית (באנגלית: WWE Intercontinental Championship) היא תואר היאבקות מקצועית השייך לארגון ה-WWE ונחשבת לאליפות השנייה בחשיבותה ב-WWE (אחרי אליפות ה-WWE). האלוף הנוכחי הוא גונתר.
ב-15 בספטמבר 1979 האליפות נחנכה כשפאט פטרסון ניצח את טד דיביאסי והפך לאלוף הבין יבשתי הראשון בהיסטוריה. כאשר פטרסון זכה בטורניר בריו דה ז'ניירו, ברזיל, האליפות שינתה את שמה לאליפות הבין-יבשתית של ה-WWF. ב-2002, לאחר שינוי שם ארגון ה-WWF ל-WWE שונה בהתאם התואר לאליפות הבין-יבשתית של ה-WWE. עד כה היו 179 זכיות באליפות ו-86 אלופים שונים.
עשות
זלדה מישקובסקי
מסע הצלב השישי
מסע הצלב השישי היה מסע צלב בהנהגת פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שיצא מאיטליה אל ארץ ישראל בשנת 1228. מסע זה היה המשכו הישיר של מסע הצלב החמישי אך שונה באופן מהותי מכל שאר מסעי הצלב העיקריים לארץ ישראל. מסע זה לא נתאפיין בקרבות בין המוסלמים לצלבנים אלא בעיקר במשא ומתן שבסיכומו נחתם חוזה שלום בו קיבלו הצלבנים שליטה בירושלים ומקומות קדושים אחרים.
המסע נתאפיין גם בסכסוכים ופלגנות בתוך המחנה הנוצרי עיקרם בין האפיפיור גרגוריוס התשיעי לקיסר אך גם בין הקיסר (שנשא גם את התואר מלך ירושלים) לאצילי ממלכת ירושלים והמסדרים הצבאיים, סכסוכים אלו מנעו - בסיכומו של דבר מיצוי של תוצאות מסע הצלב והותירו את ממלכת ירושלים במצב של אנרכיה חוקתית וואקום שלטוני.
רקע.
ביום 30 באוגוסט 1221 נחתם הסכם אלברמון בין צלבני מסע הצלב החמישי לבין הסולטאן המצרי אלמלך אלכאמל, שהביא לידי סיכום את ההרפתקאה הצבאית במצרים. הצבא הצלבני יצא ממצרים ופינה את העיר המבוצרת דמיאט, שביתת נשק לתקופה של 8 שנים הוכרזה בין מצרים האיובית לממלכת ירושלים.
סיומו העגום של מסע הצלב הותיר את ממלכת הצלבנים בארץ ישראל במצב לא נוח מבחינה אסטרטגית. על גבולות הממלכה - שהיו מתוחים לאורך רצועה צרה יחסית על מישור החוף - ישב צבא איובי שהיה איום תמידי לקיום ממלכת ירושלים.
האפיפיור הונוריוס השלישי - יוזם מסע הצלב החמישי, המשיך ללחוץ על הקיסר פרידריך השני לממש את הבטחתו ולצאת בראש מסע צלב חדש. ובמהלך השנים 1221- 1222 מנהל האפיפיור סדרת פגישות מגובה במכתבים עם הקיסר ונציגיו על מנת להבטיח את ארגון מסע הצלב בתיאום עם המסדרים הצבאיים ומלך ירושלים ז'אן דה בריין.
בפגישה שנערכה בשנת 1222 בעיר האיטלקית ברינדיזי הוסכם בין האפיפיור, הקיסר ומלך ירושלים על השקת מסע צלב חדש. בפגישה נוספת שנערכה בשנת 1223 הציעו מלך ירושלים והאפיפיור - ככל הנראה כתמריץ - שהקיסר יישא לאישה את איזבל, בתו בת ה-11 והיורשת של מלך ירושלים ויציאת מסע הצלב נקבעה לשנת 1225.
בשנת 1226 נטל על עצמו - שוב - הקיסר את ההתחייבות לצאת למסע צלב אך דחה את תאריך המסע לקיץ של שנת 1227.
פרידריך השני, מלך ירושלים.
פעולתו הראשונה של הקיסר בדרכו "המחודשת" למסע הצלב הייתה מימוש הצעת הנישואים לאיזבל, וארבע עשרה אוניות יצאו לנמל עכו. לאחר שנציג הקיסר ניהל טקס אירוסים ושם טבעת על אצבעה של איזבל בכנסייה בעכו – כנסיית הצלב הקדוש ולאחר מכן הוכתרה איזבל למלכת ירושלים בכנסייה בקתדרלה של צור ששימשה תחליף לכנסיית הקבר בירושלים – מקום הכתרתם המסורתי של מלכי ממלכת ירושלים. משם הפליג הצי הקטן אל ברינדיזי בה נערך טקס הנישואים ב-9 בנובמבר 1225 בהשתתפות אביה ואצילי ממלכת ירושלים. על פי מקורות בעלי נטייה רומנטית אמרה איזבל משעזבה את חופי ארץ הקודש:
בטקס הנישואים נשבע פרידריך כי:
עם מימוש הסכם הנישואים הפכה ממלכת ירושלים לחלק מקיסרות רומא. פרידריך השני דרש - וקיבל את ויתורו של ז'אן דה בריין על תוארו כמלך ירושלים ובהמשך דרש וקיבל את שבועת הנאמנות של אבירי הארץ.
באביב של 1227 נפטר האפיפיור הונוריוס ועל כס האפיפיור עלה גרגוריוס התשיעי הנחשב לאחד מגדולי האפיפיורים.
בשנת 1227 נאספו גדודים של עולי רגל וצלבנים חמושים בנמלים של דרום איטליה, ביום 8 בספטמבר עלה הקיסר על אונייה בליווי הפטריארך החדש של ירושלים נציג האפיפיור - ז'רולד. שלושה ימים לאחר ההפלגה נעצר צי הצלבנים בדרכו לארץ ישראל לאחר שהקיסר הודיע על מחלה פתאומית שתקפה אותו. עיכוב זה הגדיש את הסאה והאפיפיור הטיל חרם על הקיסר.
האיובים.