ב-1919 חידשה תנועת מכבי את פעילותה, בהמשך הצטרפה לתנועת מכבי העולמית ונציגיה השתתפו במשחקי המכביה. ב-17 בספטמבר 1925 נוסד ארגון השומר הצעיר בבולגריה אשר לאורך שנות פעילותו היה ביריבות עם תנועת "מכבי" בשל מאבקי שליטה על "הרחוב היהודי". ביולי 1925 נוסד בפאזארג'יק, ארגון החלוץ ומטרתו הכשרת בני נוער לעלייה. ב-1941 הופסקה פעילות הארגונים מתוקף החוק להגנת האומה.
באוקטובר 1944, לאחר עליית חזית המולדת הבולגרית לשלטון חזרו תנועות הנוער לפעול וזאת במקביל לחידוש פעולה של התנועה הציונית. ב-3 באוקטובר 1944 נערך כינוס הנוער היהודי בבולגריה בהשתתפות נציגי מכבי הצעיר, החלוץ, השומר הצעיר, ויצו הצעירה ועקיבא. בהמשך, חל פילוג בתנועת החלוץ וחבריה הצטרפו לשומר הצעיר ולחלוץ הצעיר. ב-1947 נוסדו תנועות הנוער "תגר" של הציונים הכלליים ו"בונה ומגן" של פועלי ציון. המאבק מול הקומוניסטים היהודים הלך והחריף ולאחר השתלטותם המלאה של הקומוניסטים על השלטון בבולגריה, הוגבר הלחץ על תנועות הנוער השונות להתפרק מרצון. בתחילת נובמבר 1947 הוקם בבולגריה ארגון הנוער "ברית הנוער הדמוקרטי המאוחד" ובהמשך, זומנו כל ראשי תנועות הנוער למשרדי הקונסיסטוריה היהודית שנשלטה על ידי הקומוניסטים ונמסר להם כי על התנועות להתפרק מרצון ולהצטרף לארגון החדש. ראשי התנועות, בגיבוי הנהגת ההסתדרות הציונית המאוחדת הודיעו כי הן מוכנות להצטרף לארגון החדש, אך לא לפרק את הארגונים. התחולל מאבק ובמסגרתו הוגבר עוד הלחץ מצד הקומוניסטים היהודים על תנועות הנוער תוך גיבוי השלטונות ובינואר 1948, נכנעו תנועות הנוער והודיעו רשמית על התפרקותן מרצון. מרבית בני הנוער לא הצטרפו ל"ברית הנוער הדמוקרטי" ובהמשך, החל גל העלייה ההמוני אשר במהלכו עלו רובם לישראל. ב-1993 חידשה תנועת השומר הצעיר את פעילותה בבולגריה.
מתום גל העלייה ועד ראשית המאה ה-21.
ב-29 במרץ 1949 התפרקה מרצון ההסתדרות הציונית בבולגריה בשל חוסר בחברים וחודשיים מאוחר יותר התפרקו כל הסיעות שהרכיבו אותה. ב-28 במאי 1949 ערכה הקונסיסטוריה מפקד אוכלוסין וממנו עלה, כי בבולגריה התגוררו 9,695 יהודים ומהם 5,062 בסופיה ו-1,220 בפלובדיב. ב-6 ביוני 1949 נערכה ועידת ראשי הקהילות בבולגריה ובמסגרתה הוחלט לסגור את כל בתי הספר הקהילתיים במדינה בשל מחסור בתלמידים. במועד זה דווח על עבודת "המכון היהודי למדעים" ועל החומר המקיף שנאסף. הוחלט, כי המכון יועבר מבעלות הקהילה היהודית לאקדמיה הבולגרית למדעים. בפועל, מדובר היה בהפקעה יזומה של השלטונות.
לאחר העלייה ההמונית לישראל, הצטמצמה פעילותו של ארגון אורט אך פעילות בתי הספר התיכוניים בסופיה ובפלובדיב נמשכה. בשל המחסור בתלמידים יהודיים, קלטו והכשירו בתי הספר של אורט תלמידים בולגרים. בשנת הלימודים 1951/52 למדו בתיכון המקצועי של הרשת בסופיה 261 תלמידים ומתוכם 109 (41.8 אחוזים) היו יהודים, ו-152 (58.2 אחוזים) היו בולגרים. במהלך שנת הלימודים הוחלט למסור את בתי הספר של אורט לרשות הקונסיסטוריה וזו העבירה אותם לידי הממשלה הבולגרית, שנה מאוחר יותר. ב-1952 הפסיק ארגון אורט את פעילותו בבולגריה. באפריל 1952 נותרו בבולגריה 7,191 יהודים ועד סוף אותה השנה הושלמה העברתם של בתי הספר הקהילתיים לבעלות הממשלה. מקצת מהמבנים נמכרו. בסוף 1952 פסקה למעשה העלייה מבולגריה לישראל. המשטר בראשותו של וולקו צ'רבנקוב הסטליניסט רדף כל סממן דתי או לאומי ופעילות המוסדות הקהילתיים צומצמה למינימום. הופעלו מספר גני ילדים בקהילות השונות. במרץ 1953 בוצע טיהור פוליטי בקהילת פלובדיב משום שהוברר כי בגן הילדים של הקהילה, נהוג היה לשיר שירים בעברית ולחוג את חגי ישראל. במסגרת הטיהור סולקו מתפקידם, ראשי קהילה, מורים וגננות. ב-1958 פורקה הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה. בני הקהילה השתלבו במערכת החינוך הארצית ולמעשה, לאורך כל שנות השלטון הקומוניסטי כמעט ולא נותרו סממנים קהילתיים.
בראשית שנות ה-90, לאחר קריסת השלטון הקומוניסטי היה גל עלייה נוסף לישראל ובמסגרתו עלו כ-3,500 יהודים. במקביל, חודשה הפעילות הקהילתית במדינה ובכלל זה פעולות תרבות, תנועות נוער ומוסדות חינוך. ב-2009 היו 4,800 יהודים רשומים בארגון "שלום", ארגון הגג של יהודי בולגריה. הארגון מקיים מספר פעילויות חינוכיות לגיל הרך, לצעירים ולמבוגרים בעיקר בסופיה. בסופיה פועל קומפלקס ובו בית הספר היסודי על שם "דימצ'ו דבליאנוב" וגן ילדים שבו למדו ב-2009 כ-800 תלמידים והוא נתמך תקציבית על ידי הממשלה הבולגרית. במסגרת תוכני הלימוד במוסד משולבות הוראת העברית והאנגלית וכן חגי ומסורת ישראל.
מריו קפצ'י
ההוביט (סרט)
מפלגת האוקטובריסטים
המפלגה האוקטובריסטית
חוזה טיאנג'ין
חוזה טיינג'יין
מגדה סאבו
מגדה סאבו (בהונגרית: Szabó Magda; 5 באוקטובר 1917 – 19 בנובמבר 2007) הייתה משוררת, מחזאית, מתרגמת וסופרת הונגרייה, שכתבה גם ספרות ילדים ונוער. ספריה תורגמו ליותר מארבעים שפות וספרה "הדלת" זכה לגרסה קולנועית.
ביוגרפיה.
סאבו נולדה בעיר דברצן ב-1917 וסיימה את לימודיה באוניברסיטת דברצן עם תואר דוקטור לפילוסופיה בהוראת לטינית והונגרית. בתקופת מלחמת העולם השנייה עבדה כמחנכת בפנימיית בנות פרוטסטנטית ולאחר המלחמה הפכה לעובדת מדינה במשרד הדתות והחינוך ההונגרי.
ב-1947 נישאה לסופר והמתרגם ההונגרי טיבור סובוטקה. באותה שנה התפרסם ספר השירים הראשון שלה - הטלה. הספר זכה להצלחה. ב 1949 זכתה בפרס באומגרטן הנחשב אך בו ביום הוא נשלל ממנה, ספריה הוחרמו ונאסרו לפרסום והיא פוטרה מעבודתה על ידי השלטון ההונגרי הקומוניסטי הפרו-סטליניסטי .חרם זה נמשך עד 1958. לאחר תקופה זו היוצרת שהחלה דרכה כמשוררת פנתה לכתיבת רומנים ומחזות. במהלך השנים הפכה סאבו לאחת הסופרות הנחשבות בהונגריה ובעולם. היא זכתה בפרסים ספרותיים רבים והייתה ממייסדי האקדמיה הספרותית הדיגיטלית. בשנת 2007 הלכה לעולמה כשהיא בת תשעים בעודה שקועה בקריאה.
דרמה לא אריסטוטלית
דרמה לא-אריסטוטלית או צורה אפית של דרמה היא סוג של מחזה שבו המבנה הדרמטורגי שונה במאפייניו מזה של הטרגדיה הקלאסית ומקבל אפיונים של שירה אפית כפי שהם מוגדרים על ידי הפילוסוף אריסטו בספרו פואטיקה.
המחזאי המודרני ברטולט ברכט טבע את המונח "דרמה לא-אריסטוטלית" כדי לתאר את הממדים הדרמטיים ביצירות שלו. החל מ־1930 כתב סדרה של מאמרים שנקראו "על הדרמה הלא-אריסטוטלית. במאמרים אלה הוא מזהה את יצירתו אופרה בגרוש (1928) כדוגמה של "צורה אפית". "על פי הגדרתו של אריסטו", כותב ברכט, "ההבדל בין הצורה הדרמטית והאפית מיוחס לשיטות השונות של בניית המחזה. שיטות הבנייה מתייחסות, כאן, לקשר שהמחזה מבסס בין חלקיו והמכלול שלו.
"הסופר האפי דבלין קבע קריטריון מצוין כאשר הוא אמר שביצירה אפית, בניגוד לדרמטית ניתן לקחת זוג מספריים ולחתוך אותה לקטעים שכל אחד מהם יוכל לחיות חיים עצמאיים מלאים"
ברכט מגדיר, גם, את הניגוד בין דרמה מסורתית, אריסטוטלית והמחזות האפיים שלו כמקביל לעמדות פילוסופיות אידיאליסטיות ומטריאליסטיות:
הדרמה האפית עם נקודת המבט המטריאליסטית שלה וחוסר העניין שלה בהשקעה ברגשות הצופה בה אינה מכירה במטרה מלבד הגעה לנקודת הסיום. היא מכירה סוג אחר של שרשרת אירועים שמהלכו לא צריך להיות ישר אלא יכול להיות קו עקום, או אפילו, לנוע בקפיצות ... כשאדם נתקל בצורות אפיות של מטריאליזם המופיעות בדרמה ולעיתים קרובות, בצורה בולטת, בקומדיה שהטון שלה הוא תמיד נמוך יותר ויותר מטריאליסטי
ברכט טוען שנקודת מבט מטריאליסטית זאת על העולם ובמיוחד על בן האדם, היא שעושה את הצורה האפית למתאימה ושימושית במיוחד עבור המחזאי. המדע בן זמננו, ובמיוחד עבור ברכט, המטריאליזם ההיסטורי מגלה שגורל האדם נקבע על ידי הנסיבות (חברתיות ופיזיות). הצורה האפית מאפשרת לדרמה לביים את האדם כך שיכלול הבנה מדעית זאת. המחזאי יכול להראות את האדם (ברמה של יחסים בין אישיים) באינטראקציה עם כוחות גדולים יותר ואת הדינמיקה הפועלת בחברה.
"היום, כשרואים את האדם כ'סכום כל הנסיבות החברתיות' הרי הצורה האפית היא היחידה היכולה להקיף את כל התהליכים המשרתים את הדרמה כנושא לתמונה כוללת של העולם. בצורה דומה, האדם, אדם שהוא בשר ודם, יכול להיות מקובל רק על ידי אותם התהליכים שבתוכם ובמהלכם הוא מתקיים"
האוניברסיטה החופשית של בריסל (VUB)
האוניברסיטה החופשית של בריסל (VUB) [(בהולנדית (פלמית): Vrije Universiteit Brussel] היא אוניברסיטה פרטית חילונית בעיר בריסל, בירת בלגיה, עם הוראה בשפה ההולנדית (פלמית). המוסד, המקבל סבסוד ציבורי, הוקם בשנת 1969 והוכר רשמית במאי 1970 כשנפרד מתוך האוניברסיטה החופשית של בריסל.
אוניברסיטה זו, ששמה הרשמי הוא השם בהולנדית Vrije Universiteit Brussel, היא אחת מחמש האוניברסיטאות המוכרות רשמית על ידי הקהיליה הפלמית. הקמפוסים שלה נמצאים באטרבק (Etterbeek) וביטה (Jette) (ז'ט).
היסטוריה.
האוניברסיטה החופשית של בריסל הוקמה בשנת 1834 מיוזמתם של המשפטן פייר תאודור ורהאכן (1862-1796) ואחרים.
מייסדיה ביקשו שתהיה אוניברסיטה עצמאית ביחס למדינה ולכנסייה, ושעקרון פעילותה יהיה החופש האקדמי.
בהתחלה, במאה ה-19, האוניברסיטה הייתה פרנקופונית בלבד, מפני שהצרפתית הייתה שפת המעמד הגבוה בארץ באותה תקופה.