וימבלדון - אהבה בלבן (באנגלית: Wimbledon) הוא סרט קולנוע בריטי שיצא לאקרנים ב-2004 מז'אנר קומדיה רומנטית בבימויו של ריצ'רד לונקריין. במרכז העלילה נמצא שחקן טניס לפני פרישה שמקבל כרטיס חופשי לטורניר היוקרתי בווימבלדון ומערכת היחסים הסבוכה שלו עם טניסאית צעירה שאביה יעשה הכל כדי שבתו תשמור על ריכוז ותזכה בטורניר.
הסרט הוקדש לסוכן הטניסאים מארק מקורמק, שמת ב-16 במאי 2003 מדום לב.
תקציר העלילה.
פיטר קולט (בגילומו של פול בטאני), הוא שחקן טניס מקצועי באנגליה הנמצא בתחילת שנות השלושים לחייו אשר הגשים את שאיפות הטניס שלו כשדורג בעבר במקום ה-11 בעולם. עם הירידה בכושר ואיבוד המוטיבציה צנח קולט למקום ה-119 בעולם ומבין כי הוא בסיום הקריירה. הוא זוכה בכרטיס חופשי לטורניר היוקרתי וימבלדון ומחליט כי אחרי הטורניר יפרוש ויתחיל לעבוד כמאמן טניס בקאנטרי קלאב היוקרתי באזור מגוריו.
עם תחילת הטורניר הוא פוגש במקרה את ליזי ברדבורי (בגילומה של קירסטן דנסט), הכוכבת העולה של עולם הטניס הנשי האמריקאי, מתאהב בה מה שנותן לו את הכוח לשחק טוב גם כדי להרשים אותה יותר. הם מבלים יחד וכמו שמשחק הטניס של קולט משתפר, ככה משחקה של ברדבורי נחלש. דניס ברדבורי, אביה ומנהלה האישי של ליזי, מגלה מה עושה בתו בשעות הפנאי במקום להתאמן ודורש מהשניים לפרק את מערכת היחסים תוך שהוא מאשים את קולט בירידה בכושרה של ליזי.
ללא תמיכה של ליזי הביטחון העצמי של קולט נפגע. שניהם מצליחים להעפיל לחצי הגמר ובלילה לפני המשחק הגורלי חומק קולט לחדרה של ברדבורי והשניים מקיימים יחסי מין. הלילה שלפני עשה טוב לקולט שמנצח ועולה לגמר אך עושה רע לברדבורד שמפסידה ומחליטה לחזור הביתה לארצות הברית בבושת פנים. רגע לפני שהיא עולה למטוס היא רואה בטלוויזיה ריאיון עם קולט שמתנצל על שגרם לה להפסיד ומצהיר על אהבתו הגדולה אליה. ליזי מחליטה להישאר בלונדון וחוזרת לווימבלדון כדי לצפות במשחק הגמר של אהובה.
ליזי מגיעה למשחק הגמר שכבר התחיל ורואה שקולט לא מצליח לתפקד והוא בדרך להפסד. למזלו, המשחק נקטע בגלל הגשם והוא יורד לחדר ההלבשה לנוח שם הוא פוגש בליזי שמעודדת אותו ומחזירה את החיוך לפניו. הוא עולה מחדש על המגרש ומנצח את התחרות. כמו שהבטיח הוא פורש, אך במקום להתחיל לעבוד כמאמן טניס הוא נוסע עם ליזי לארצות הברית, מתחתן איתה ותומך בה בזמן שהיא זוכה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס וחוזר איתה פעמיים לווימבלדון כדי לצפות בה זוכה בטורניר ומגשימה גם היא את חלומה כטניסאית.
הפקה.
חלק מהסצנות בסרט צולמו במהלך אליפות וימבלדון בשנת 2003 בזמן שבין המשחקים. כמה מהסצינות על המגרש של בטאלי צולמו במועדון הטניס פארק סטוק. שער הכניסה למגרשי הטניס צולם בכניסה לגן החיות של לונדון והסצינות שצולמו לכאורה על חוף הים בלונדון צולמו בברייטון.
סיפור הסרט דומה לסיפורו של הטניסאי הקרואטי גוראן איבניסביץ' שקיבל כרטיס חופשי לטורניר וימבלדון בשנת 2001 וזכה בטורניר היוקרתי בניגוד לכל התחזיות.
ביקורות.
הסרט זכה לתגובות חיוביות בסך הכל של המבקרים. באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes קיבל את הציון 61% מתוך 143 ביקורות.
מרוץ אופני מסלול
מרוץ אופני מסלול הוא ענף ספורט בתחום מרוצי אופניים הנערך בוולודרום, זירה מיוחדת למרוצי אופני מסלול. מרוץ אופני מסלול הוא ספורט אולימפי.
היסטוריה.
ספורט מרוץ אופני מסלול קיים משנת 1870 לערך. כאשר האופניים היו עוד בראשית התפתחותן הטכנולוגית, נערכו מרוצים בתוך בניינים שבהם נבנה מסלול עשוי עץ הדומה לוולודרומים המודרניים, בו שני מסלולים ישרים מקבילים המחוברים בקשתות משופעות.
אחת הסיבות לפיתוח מרוצי אופניים במסלול הייתה היכולת לשלוט על קהל הצופים, לגבות תשלום בעד הצפייה במרוץ ולהביא הכנסות למארגניו. מרוצי מסלול מוקדמים משכו לעיתים קהל של עד 2000 צופים. קיום המרוצים באולם סגור איפשר את עריכתם במשך כל עונות השנה. מרכזים ראשונים למרוצי אופני מסלול פעלו בבריטניה, בערים ברמינגהאם, שפילד, מנצ'סטר ולונדון.
השינויים המשמעותיים ביותר בתחום ספורט זה היו באופני המסלול, כאשר לאורך השנים פותחו אופניים קלים יותר ובעלי מבנה אווירודינמי שאיפשר לקבוע זמני מסלול מהירים יותר. להוציא את אולימפיאדת סטוקהולם (1912), בכל האולימפיאדות התקיימו תחרויות בתחום מרוץ אופני מסלול. מרוץ אופני מסלול לנשים הפך לראשונה לספורט אולימפי באולימפיאדת סיאול (1988).
תפיסת מיקום במרוץ.
מקדם גרר אווירודינמי הוא מרכיב בולט במרוץ אופני מסלול ואופני כביש. להפחתת מקדם הגרר נבנות שלדות האופניים כשלדה אחודה מסיב פחמן, כך שתהיינה קלות ובעלות עיצוב אווירודינמי. העיצוב המסורתי של שלדת אופני מסלול הוא בפרופיל אווירודינמי.
כיוון שלמקדם הגרר חשיבות רבה בסיכויי הזכייה במרוץ, המתחרים משקיעים מאמצים מיוחדים בתכנון תנוחת הישיבה, הנקבעת על פי צורת השלדה ומיקום הכידון. הכידון באופני מסלול למרוצים ארוכים יותר דומה במבנהו לכידון הנמצא באופני כביש. אולם באופני מסלול למאוצים קצרים, תנוחת הישיבה של הרוכב קיצונית יותר מזו של מרוץ ארוך. הכידון נמצא נמוך יותר ביחס לקרקע ואילו המושב גבוה יותר וקרוב יותר לחזית האופניים. רוכבי מאוצים רבים עדיין משתמשים בכידון עשוי פלדה, ולא סיבי פחמן, כיוון שהוא קשיח ועמיד יותר. במרוצי מסלול שבהם הזמן המהיר הוא הקובע, כגון מרוץ מרדף או מרוץ נגד השעון, רוכבים רבים משתמשים בכידון, מסוג ארובר (aerobars), הדומה לזה שבשימוש למרוצים נגד השעון באופני כביש והמאפשר תנוחת זרועות קרובה יותר לפני הגוף. תנוחה זו מאפשרת תנוחת גב אופקית יותר המפחיתה את מקדם הגרר. השימוש בכידון מסוג זה מותר אך ורק במרוצי מרדף ומרוצים נגד השעון.
התפתחות מרוץ מסלול אף היא מושפעת מאוד משיקולים אווירודינמיים. אם מתחרה אחד עוקב באופן צמוד אחר מתחרה שלפניו, הוא נהנה מגרר נמוך יותר כיוון שהמחרה הקדמי דוחף את האוויר סביבו, והמתחרה שעל זנבו צריך לדחוף פחות אוויר ונהנה ממהירות זהה בפחות מאמץ. עובדה זו הובילה למספר סגנונות מרוץ המאפשרים למתחרים נבונים, או לקבוצות, לנהל את יתרון טקטי זה, לעומת סגנונות המבססים על כוח, מהירות וסיבולת.
מרכזים בולטים למרוצי מסלול.
מרוצי מסלול אהודים במיוחד באירופה, במדינות בלגיה, צרפת, גרמניה ובריטניה. המרוצים משמשים לעיתים כספורט שבו עוסקים מתחרים במרוצי כביש בעונת החורף, בה מרוצי כביש לא מתקיימים בארצות אלה. גם ביפן ובאוסטרליה ספורט מרוצי המסלול פופולרי מאוד. בארצות הברית היה ספורט מרוצי המסלול בשיאו בשנות ה-30 של המאה ה-20, אז התקיים מרוץ ששת הימים במדיסון סקוור גארדן בניו יורק.
גרסאות מרוצי מסלול.
מרוצי מסלול מתחלקים לשתי קטגוריות עיקריות, מאוצים ומרוצי סיבולת. מתחרים בדרך כלל מתמקדים באחת משתי הקטגוריות הללו ואינם מתחרים בקטגוריה האחרת. רוכבי אופני מסלול בדירוג הנוער מחליטים בדרך כלל באיזה קטגוריה יתמקדו בטרם עוברים להתחרות בדירוג הבוגרים.
מאוצים נמשכים בדרך כלל 3 עד 8 הקפות מסלול ועיקרם כוח מתפרץ ויכולת טקטית במשך מספר קטן של הקפות, כדי לנצח את היריב.
שיאי רכיבה.
בנוסף לתחרויות קבועות של אופני מסלול, מסלולי האופניים היו אף אתר לקביעת שיאי מהירות רבים לאורך השנים. השיאים נקבעים לרכיבה למרחק קבוע מראש, או למרחק מרבי בזמן קבוע מראש. השיא המפורסם ביותר מבין אלה הוא שיא השעה, בו מנסה הרוכב לעבור מרחק מרבי בשעה אחת של רכיבה. לאורך ההיסטוריה החזיקו בשיא זה כמה מרוכבי האופניים המפורסמים ביותר, שהתמחו ברכיבה על המסלול ועל הכביש גם יחד, בהם: ז'אק אנקטיל, אדי מרקס, ומיגל אינדוראין. הניסיונות לשבירת שיאי שעה התקיימו בתחילה בווולודרומים שנודעו כמסלולים מהירים, דוגמת ולודרומו ויגורלי (Velodromo Vigorelli) במילאנו. אולם עם ההכרה ביתרון הפחתת הגרר שמקנות תחרויות באוויר דליל, בשנות ה-70, החלו ניסיונות אלה להיערך בוולודרומים הנמצאים בגובה רב, דוגמת מקסיקו סיטי. שיפורים בטכנולוגיית האופניים ושינוי תנוחת הישיבה הובילו אף הם לשיפור ניכר בשיא השעה. שיא השעה האחרון נקבע באוגוסט 2011, על ידי פרנצסקו רוסו, והוא 91.56 ק"מ, באופניים אווירודינמיות בהן הרכיבה היא בשכיבה על הגב בניגוד לכיוון הנסיעה.
המפלגה הקומוניסטית של בולגריה
המפלגה הקומוניסטית של בולגריה (בבולגרית: BCP - Българска комунистическа партия) הוא שמה של מפלגה קומוניסטית אשר נוסדה ב-1903 בנסיכות בולגריה. ב-1923, בהשראת מהפכת אוקטובר חוללו חברי המפלגה הפיכת נפל שגבתה אלפי נפגעים, בניסיון להפיל את השלטון המלוכני במדינה. לאחר מלחמת העולם השנייה, עם ייסודה של הרפובליקה העממית הבולגרית ובגיבוייה של ברית המועצות הצליחו הקומוניסטים להשתלט בהדרגה ובאופן אלים על בולגריה ותוך יישום שיטת הסלאמי הפכו את המדינה לגרורה סובייטית מלאה. ב-1990, לאחר סתיו העמים קרס השלטון הקומוניסטי בבולגריה, המפלגה זנחה את הקו המרקסיסטי-לניניסטי, שינתה את שמה למפלגה הסוציאליסטית הבולגרית ונותרה כוח פוליטי משמעותי במדינה.
השנים הראשונות.