הגביע מנוהל בשיטת נוק-אאוט כאשר בשלבים הראשונים מתמודדות קבוצות הליגות הנמוכות מתמודדות ובשלבים המתקדמים מצטרפות קבוצות הליגות הבכירות. המשחקים מנוהלים בשיטת משחק בודד מלבד שלב חצי גמר שם הוא מנוהל בשיטת בית וחוץ ושערי חוץ.
הזוכה בגביע המלך מקבלת כרטיס לליגה האירופית.
תחזיקו
תחזיקו הוא האלבום השני של הזמרת רוני דלומי, אשר יצא בשנת 2013, כשנתיים לאחר אלבום הבכורה שלה, "קצת אחרת".
הפקה.
האלבום, בהפקתם ועיבודם של איתמר מאירי ואיתן רז, כולל עשרה שירים שמחציתם נכתבו ושניים מהם הולחנו על ידי דלומי עצמה, בניגוד לאלבום הקודם, בו השתתפה דלומי בכתיבת שני שירים בלבד. כותבים ומלחינים נוספים באלבום הם דנה ברגר, רונית שחר, נעם חורב והצמד "גיא ויהל" (גיא מנטש ויהל דורון), גם אחיה הגדול של רוני, נדב, הלחין שיר אחד באלבום.
הסינגל הראשון שיצא מתוך האלבום הוא "תחזיקו" שייצא ביולי 2012 והוא השיר הראשון שכתבה דלומי שיצא כסינגל. הסינגל השני מתוכו הוא "פניי לרוח" שייצא בנובמבר 2012, והוא השיר הראשון אותו דלומי הלחינה וגם כתבה. הסינגל השלישי מתוכו הוא "סתם שני אנשים", הוא יצא בפברואר 2013 ואותו כתב נועם חורב והלחינה הזמרת דנה ברגר לו גם יצא קליפ מצליח. הסינגל הרביעי מתוך האלבום, "קצה היום" שליווה את צאת האלבום, יצא ביולי 2013 ואותו כתב נועם חורב והלחינו גיא מנטש ויהל דורון. את השיר הפיק המפיק המוזיקלי לואי להב בניגוד למרבית שירי האלבום, אותם הפיקו רז ומאירי, גם לסינגל זה ייצא קליפ מצליח. באוקטובר אותה השנה יצא הסינגל האחרון מתוך האלבום, "קרקעית נמוכה". באלבום נכלל גם השיר "שלחי אותו" שייצא לראשונה במסגרת פרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר 2011".
מיזוג גלויות
מיזוג גלויות היא מדיניות שהוביל ראש ממשלת ישראל הראשון, דוד בן-גוריון בימי העלייה ההמונית שלאחר הקמת מדינת ישראל במטרה לקיים את קיבוץ הגלויות, היעד הלאומי החשוב ביותר שמשמעותו קליטתם המלאה של העולים מבחינה חברתית, כלכלית ותרבותית ומיזוגם המלא עם האוכלוסייה היהודית הוותיקה לעם אחד ומלוכד. תפיסה זו קשורה לתפיסה משיחית של גאולה ומהפכה, ריבונות וחירות, אחדות והרמוניה, לעומת התפיסה הקוטבית של הגלות המנוכרת והשסועה. לפיכך, מיזוג הגלויות ושיבת ציון הם הצלה משפל חומרי ורוחני בו נמצא עם ישראל בגלות.
דוקטרינת כור ההיתוך הייתה מאמץ קליטת המוני תלמידים מגלויות רבות ולעצבם על פי דפוסי חיים וחברה חדשים, ישראלים. מטרתה הייתה מיזוג העולים עם הישראלים הוותיקים על מנת וליצור תרבות ישראלית עברית חדשה לעם ישראל ששב לארצו. השלכות מגמה זו דרשה מן העולים להתנתק ממסורתם ולאמץ את התרבות הישראלית החדשה, דבר אשר פגע בעולים רבים אשר חשו כפייה וזלזול בערכיהם ובתרבותם.
תפיסתו של דוד בן-גוריון.
קיבוץ גלויות על פי בן-גוריון היא אחת משתי המשימות הדחופות של ראשית המדינה יחד עם יישוב השממה, זהו טעם קיומה של מדינת ישראל ופשר הזיקה העמוקה של המדינה לעם ישראל כולו שכן כל מדינה עומדת על שלושה דברים: עם, ארץ וריבונות, אך בתקופה זו, טען, ישנה רק ריבונות. את החברה החדשה של העם היהודי במולדתו תיאר כבנויה על אחווה ושותפות אנושית שבהגשמתה "נהיה אור לגויים". קיבוץ גלויות הוא ייעודה וטעם קיומה של מדינת ישראל, אך גם החוליה בה תלויה כל השרשרת ההיסטורית של עם ישראל שכן זו גם ערובה להמשך קיומה של מדינת ישראל.
הדרך למיזוג גלויות.
שני הכלים המרכזיים שיועדו למטרה זו היו צה"ל ומערכת החינוך.
בתהליך הדרגתי אימצה מערכת החינוך עמדה פלורליסטית ורב תרבותית אשר מכירה בייחודיות של כל קהילות וקבוצות מגוונות בחברה הישראלית.
ביקורת על כור ההיתוך.
יש הרואים ב"כור ההיתוך" כאמצעי שהיה הכרחי בשנותיה הראשונות של המדינה על מנת שניתן יהיה לבנות חברה משותפת. כיום הם טוענים כי אין צורך בזה יותר ויש לאפשר לחברה הישראלית לבטא את השוני ואת הייחודיות של כל פלג ומגזר. השקפה אחרת רואה את הצורך לשלב את הפלורליזם החברתי, בו כל עדה משלבת את תרבותה הייחודית, עם אלמנטים של "כור היתוך"', בעיקר בתחום החינוך, כדי שהחברה הישראלית תהיה מאוחדת ולא תתפורר לגמרי.
אחרים, בעיקר בקרב עדות המזרח ובקרב חלק מניצולי השואה מאירופה, ביקרו קשות את תהליך "כור ההיתוך" שנאלצו לעבור בשנותיה הראשונות של המדינה. לטענתם, הכריחו אותם לוותר או להצניע את המורשת והתרבות שהביאו עמם מארצות מולדתם ולאמץ תרבות חדשה, "צברית", שפעמים רבות התנכרה לתרבותם ולשורשיהם.
היחס למיזוג הגלויות מומחש בדבריו של גיורא יוספטל, ראש מחלקת הקליטה בסוכנות היהודית, בקונגרס הציוני ה-23 (ירושלים 1951):
המהלך של מיזוג הגלויות עורר חששות ביישובים הוותיקים מפני שינוי באופי בחברה הישראלית ההולכת ונבנית. נוצרה תחושת אפליה וניכור בין העולים הוותיקים, שבאו ברובם מאירופה, לבין עולים חדשים שבאו בעיקר מארצות האסלאם (ראו במסמך "").
המהלך, שהוביל בשלב מסוים לביטויי מחאה, הביא להבנה כי עלייה מחייבת סובלנות וסבלנות, אך בגלל קשיים בהשתלבותם של עולים חדשים רבים, החליטו ממשלת ישראל והסוכנות היהודית בשנת 1951 על מדיניות סלקטיבית, כך שהזכות לעלייה תיקבע על-פי מצב בריאותי וכספי. המצב הכלכלי הקשה בארץ הפחית גם הוא את מספר העולים, שברובם עלו מצפון אפריקה ואיראן. בעקבות הידרדרות המצב הפוליטי והביטחוני בצפון-אפריקה בשנת 1954, הוחלו הקלות במדיניות העלייה.
השפה ההומואית
טרדו נאוואליס
טֶרֶדוֹ נָאוואלִיס (בשם מדעי: "Teredo navalis") היא מין של רכיכת מים מלוחים. זוהי צדפה ימית ממשפחת הצדפות הקודחות (Teredinidae), המוכרות גם בשם "תולעי האוניות" (shipworms). מין זה משתייך לסוג הנקרא "טרדו" (Teredo).
מאפיינים.
כמו מינים אחרים באותה משפחה, גם צדפת-דלתיים זו נקראת תולעת אוניות משום שהיא דומה במראה החיצוני לתולעת, אלא שבקצהַ הקדמי ישנה קונכייה קטנה בעלת שתי קַשְׂווֹת (valves), המתמחה בכרסום וקידוח בעץ. הגוף האדמדם והמאורך דמוי התולעת של הטרדו נאוואליס מצוי כל כולו במחילה שהיא עצמה קדחה.
מוצא הטרדו נאוואליס בצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי, ככל הנראה, משם התפשטה אל רחבי העולם כולו. היא גורמת נזקים כבדים עד כדי הרס מוחלט לגופי אוניות ולמבנים תת-ימיים עשויים עץ. גרמה לאובדן מאות אניות רומיות ויוניות בימי קדם. היא גם אימה על קיומה של הולנד, כאשר הרסה את החומות המונעות מגלי הים להציף את המדינה.
"מכשירי הקדיחה" של תולעת זו הם זוג לוחות מחוספסות. התולעת משעינה את רגלה העבה על העץ, מתנועעת 8-12 פעמים בדקה,
וכך מבצעת הקדיחה. קשה להשתחרר ממזיקים אלה ויותר מכל קשה להפטר ממליוני הביצים שהם מטילים לתוך נקבוביות העץ ושמהם מתפתחים דורות "קודחים" חדשים. קודחת-ספינות אחת יכולה לקדוח חור בעומק 18 מ"מ במשך יום אחד וגדוד של קודחות יכול להפוך בול-עץ לכברה במשך ששה חדשים ולגל נסורת - בשנה.
הוראציו גינצבורג
הורציו גינצבורג
פריש
פריש הוא שם משפחה בשפה הגרמנית, הנפוץ גם אצל יהודים אשכנזים, שפירושו: "רענן".
החתונה הגדולה
החתונה הגדולה (באנגלית: The Big Wedding) היא קומדיה רומנטית אודות בני משפחה הנפגשים יחד לרגל חתונת הבן הצעיר. במהלך סוף שבוע אחד כל הסודות והשקרים מתגלים - לטוב ולרע.
דון גריפין (רוברטו דה נירו) ואלי (דיאן קיטון), גרושים זמן רב, נאלצים להעמיד פנים שהם זוג נשוי כאשר בנם הצעיר מתחתן. ההתחזות מתגלגלת ככדור שלג ומייצרת מצבים בלתי אפשריים בעבור אשתו החדשה.
תמצית העלילה.
אלחנדרו ומליסה הם זוג צעירים קתולים מניו אינגלנד, העומדים להתחתן. מוצאו של החתן מקולומביה, מה שגורם קצת חוסר נחת לאם הכלה. החתונה מתוכננת להיערך בחצר ביתו של אביו המאמץ של החתן, דון, שהתגרש לפני שנים מאמו המאמצת של החתן, אלי, וחי מאז בבית זה עם ביבי, כידועים בציבור. לקראת החתונה אלי מגיעה לבית, וכן ג'ארד וליילה, שני ילדיהם האחרים של דון ואלי. החתן מופתע לשמוע שגם אמו הביולוגית, שמעולם לא יצאה מגבולות קולומביה, תגיע לחתונה. כיוון שהאם היא קתולית אדוקה, הוא מבקש מדון ואלי שיסתירו את גירושיהם, ולמשך שלושה ימים יציגו עצמם כנשואים זה לזה. דון ואלי מסכימים, אך ביבי נעלבת ועוברת לגור במלון סמוך.
מדונה, אמו הביולוגית של אלחנדרו מגיעה, יחד עם אחותו בת העשרים נוריה. כולם יוצאים לארוחת ערב במסעדה יחד עם הורי הכלה, וביבי מפתיעה אותם כמלצרית המשרתת אותם. בארוחה נוריה מתחילה עם ג'ארד, אך זוכה לשיחת חינוך מאלי, שמסבירה לה שעליה לדרוש רומנטיקה לפני שתסכים ליחסי מין. אלי, שהתארחה בביתו של דון, שוכבת אתו.
במפגש שמתקיים באוהל שהוקם לקראת החתונה, דון מתוודה ששכב עם אלי. ביבי אומרת שהיא סולחת, אך תוקעת אגרוף באפו של דון, וחושפת שאלי שכבה עם בארי, אבי הכלה. מאפין, אם הכלה, אומרת שפרט זה ידוע לה אבל אינו מטריד אותה, משום שהיא מעוניינת ביחסי מין עם אלי וביבי. החתן והכלה מחליטים במבוכתם להתחמק מטקס הנישואים, להינשא לבדם על גדת האגם ולהימלט. הכומר נענה לבקשתם ומשיא אותם. המשפחה ששמה לב לכך רצה לאגם, ולאחר שאחדים נופלים למים הכל חוזרים לאוהל, למסיבת הנישואים.
במהלך המסיבה ג'ארד עולה לחדרה של נוריה והם שוכבים, לראשונה בחייו של ג'ארד. אנדרו, בעלה של ליילה, מגיע למסיבה לפי הזמנת דון, לאחר שהוא שומע שליילה בהריון, והשניים מתפייסים. במסיבה דון מפתיע את ביבי בהצעת נישואים, והכומר משיא גם אותם. מדונה מבינה ששיקרו לה, אך היא מגלה לאלחנדרו שגם היא שיקרה לו, וחייה אינם כה טהורים כפי שחשב.
רצח נורית ונח מעוז