בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים סבלו הגרמנים ברומניה לא רק דיכוי כלכלי, תרבותי ושלילת זכויות אדם שונות בדומה לשאר תושבי המדינה, אלא גם מהתנכלויות על בסיס לאומי, ובמיוחד על רקע עלייה חסרת תקדים במספר בקשות ההגירה למכורתם, גרמניה (אז גרמניה המערבית), שבה קם משטר דמוקרטי לאחר מלחמת העולם השנייה.
החל בשנת 1976 עבדה מילר כמתרגמת במפעל למכונות, אך פוטרה כעבור שלוש שנים כשסירבה לשתף פעולה עם המשטרה החשאית הרומנית, הסקוריטטה, שניסתה לגייסה כסוכנת בשל קרבתה ל"קבוצת פעולה באנאט" (Aktionsgruppe Banat), התארגנות של אינטלקטואלים גרמנים מקומיים נונקונפורמיסטים שבעלה היה חבר בה. לאחר פיטוריה התקיימה מעבודות מזדמנות בבתי ספר ובגני ילדים וממתן שיעורים פרטיים בגרמנית.
ספרה הראשון, "Niederungen", ראה אור ברומניה בשנת 1982, והיה נתון לצנזורה כמו שאר הפרסומים במדינה בתקופה זו. בשנת 1987 היגרה מילר לגרמניה המערבית יחד עם בעלה, הסופר ריכרד וגנר. בשנים שלאחר מכן התארחה כסופרת אורחת באוניברסיטאות שונות בגרמניה ומחוצה לה. בשנת 2005 הייתה פרופסורית אורחת באוניברסיטה החופשית של ברלין, ומאז היא מתגוררת בעיר. מאז שנת 1995 היא חברה באקדמיה הגרמנית ללשון ולשירה.
ממשלת גרמניה המליצה עליה לוועדת פרס נובל לספרות בשנת 1999 ופעם נוספת בשנת 2008.
רובע מיטה
אותיות לטיניות
הרתה מילר
לאונרד רוברטס
הרטה מולר
הרתה מולר
הרת'ה מולר
דזונגקה
דזונגקה (རྫོང་ཁ་) היא שפתה הרשמית של בהוטן, ולה כ-130,000 דוברים. משמעות השם היא "שפת אנשי הדזונג" (דזונג הוא מקדש-מבצר נפוץ בבהוטן). השפה משתייכת למשפחת השפות הסינו-טיבטיות ודומה במבנה השפה לטיבטית. השפה מדוברת בצפון בהוטן ובמספר אזורים במערב בנגל. לימוד השפה הוא חובה בכל בתי הספר ברחבי בהוטן.
הדזונגקה נכתבת באמצעות גרסה מיוחדת של הכתב הטיבטי.
באוקטובר 2005 הפסיקה חברת מיקרוסופט כליל את השימוש במונח Dzongkha בכל יישומי תמיכת התכנה שלה ובפרסומים המסחריים; תחת זאת נעשה שימוש במונח Tibetan-Bhutan. הדבר נעשה לבקשת הממשל הסיני, שראה בשימוש בשם דזונגקה רמיזה לשליטתו של הדלאי למה והעצמאות הטיבטית.
Blood, Sweat and Tears
Blood, Sweat &amp; Tears
BS&amp;T
אנסטסיה (סרט, 1997)
אנסטסיה (באנגלית: Anastasia) הוא סרט הנפשה אמריקאי, אשר הופק על ידי Fox Family Films ואולפני ההנפשה של פוקס, שבבעלות פוקס המאה ה-20. הסרט בוים והופק על ידי דון בלות' וגארי גולדמן. הרעיון ביצירת סרט זה בא מסרט אחר בעל אותו שם משנת 1956. הסרט זכה להצלחה גדולה מאז סרט אחר של דון בלות', "גן עדן לכלבים", והרוויח כ-139 מיליון דולר.
עלילה.
ביום השנה ה-300 לשלטון בית רומנוב, ניקולאי השני, קיסר רוסיה עורך נשף מלכותי בארמונו. במהלך החגיגה, אמו, הקיסרית מריה פיודורובנה נותנת לנכדתה האהובה בת ה-8, אנסטסיה, תיבת נגינה ושרשרת שכתוב עליה "יחד בפריז", אשר משמשת כמפתח לפתיחת תיבת הנגינה. הנשף נקטע לנוכח הגעתו של רספוטין, נזיר אשר מכר את נשמתו כדי לקבל כוחות כישוף. רספוטין מקלל את משפחת רומנוב ומודיע שתהיה מהפכה ושהם ימותו תוך שבועיים. קללתו של רספוטין מתגשמת, ובמהלך ההסתערות על הארמון, נער צעיר בשם דמיטרי מסייע לאנסטסיה ומרי לברוח. רספוטין מנסה להרוג את אנסטסיה בעצמו, אך הקרח שמתחתיו נשבר והוא נופל לתוך מי הקרח וטובע. אנסטסיה ומרי מגיעות לתחנת רכבות, שם מרי מצליחה לעלות על רכבת נוסעת אך אנסטסיה נופלת ונחבלת בראשה, בעוד הרכבת ועליה מרי, נוסעת.
10 שנים לאחר מכן, רוסיה נמצאת תחת שלטון קומוניסטי. מרי, המתגוררת בפריז, מציעה פרס כספי למי שימצא את נכדתה אנסטסיה. שני נוכלים רוסיים המתגוררים בסנקט פטרבורג, דימיטרי וולדימיר, מחליטים למצוא נערה צעירה שתתחזה לאנסטסיה. בינתיים, במקום אחר, נערה צעירה בת 18 הסובלת מאמנזיה בשם אניה, אשר בבעלותה אותה השרשרת שקיבלה אנסטסיה, עוזבת את בית היתומים בו שהתה ומחליטה לחקור אודות העבר שלה. כשלצידה כלב תועה בשם "טולה", היא פונה אל סנט פטרסבורג ועד מהרה פוגשת בדימיטרי וולדימיר שמחליטים שזו תהיה ה"אנסטסיה" שלהם. במהלך טיולם לפריס, דימיטרי וולדימיר מלמדים את אניה אך לדבר ולהתנהג כמו אנסטסיה, בעוד אניה ודימיטרי מתחילים להימשך זה לזה.
בינתיים, רספוטין מתגלה כחי, אך לכוד בלימבו כאל-מת: לא יכול למות כי אנסטסיה לא נהרגה. ברטוק, עטלף פחדן המשרת את רספוטין, מחזיר לו ללא יודעין את תיבת השרידים שלו, ובכך כוחותיו של רספוטין מוחזרים אליו. לאחר שני ניסיונותיו להרוג את אנסטסיה, רספוטין שולח את עצמו לפריס כדי להרוג את אנסטסיה בעצמו. בינתיים, החבורה מגיעה לפריס ופוגשים את סופי, משרתה והדודנית הראשונה של מרי, אשר אחראית לראיונות בקשר לאנסטסיה. אולם, מרי, אשר עייפה מתקוות שווא, מחליטה להפסיק את החיפושים. למרות זאת, סופי רואה באניה כטובה לוולדימיר ועורכת איתה את הראיון, אך כאשר אניה נשאלת איך היא הצליחה לברוח מהארמון, אניה נזכרת במעומעם בנער משרת שפותח דלת סתרים, ובכך מפתיעה את דימיטרי וולדימיר כאשר למעשה עובדה זו הם לא לימדו אותה. דימיטרי לאחר מכן מגלה לולדימיר שהוא נער המשרת בזיכרונה, כלומר אניה היא למעשה אנסטסיה האמיתית.
סופי לאחר מכן מארגנת מפגש אקראי בין אניה למרי בבית הבלט הרוסי. לאחר האירוע, דימיטרי מנסה להציג את אניה בפני מרי אך זו מסרבת להקשיב לו לאחר ששמעה על תוכניותיו לרמות אותה. אניה מצותתת לוויכוחם ומגלה שהיא הייתה חלק מתרמית. כועסת, היא עוזבת את מקום האירוע ואת דימיטרי, אשר מנסה לשווא להוכיח לה שכוונותיו היו טובות. נחוש לאחד בין שתי הנשים, דימיטרי חוטף את מרי במכוניתה ומסיע אותה במהירות לאחוזה, שם אניה אוספת את דבריה, ומשכנע אותה לדבר עם אניה. מרי בהתחלה מסרבת, אך כאשר דימיטרי מציג לפניה את אותה תיבת הנגינה שמרי נתנה לאנסטסיה לפני 10 שנים, היא מסכימה. מרי נפגשת עם אניה, וזו מעלה זיכרונות ילדות ומעברה. בעוד אניה ומרי מתחילות לשיר את שיר הערש שתיבת הנגינה מנגנת, מרי סוף סוף מגלה את האמת, והשתיים מתאחדות מחדש.
מרי נותנת לדימיטרי את הכסף המובטח בנוסף להכרת תודה ממנה, אך דימיטרי מסרב לקבל את הכסף, משום שאהבתו לאנסטסיה גדולה יותר מפרס כספי. מרי מגלה לאנסטסיה את פעולותיו של דימיטרי בנשף, ומגלה את טעותה. כאשר "טולה" לפתע רץ אל עבר המבוך שבגן, אנסטסיה רודפת אחריו ונלכדת על ידי רספוטין. זה מגלה את עצמו סוף סוף לפניה, ומנסה להרוג אותה על גשר אלכסנדר השלישי. דימיטרי חוזר להציל את אנסטסיה ומאבק מתחיל, שבסופו דימיטרי מאבד את ההכרה. אנסטסיה מצליחה להרוס את תיבת השרידים של רספוטין, ובכך גורמת לרספוטין להפוך לאבק. דימיטרי ואנסטסיה מתאחדים מחדש, ואנסטסיה שולחת מכתב פרידה לסבתה ולסופי, שמספר להן שהם ברחו. הסרט מסתיים כאשר אנסטסיה, דימיטרי "טולה" מפליגים יחד על ספינה ואנסטסיה ודימיטרי מתנשקים.
ספין-אוף.
בעקבות הצלחת הסרט "אנסטסיה", הוציאה חברת פוקס המאה ה-20 ספין אוף הנקרא "ברטוק המשגע" בכיכובו של ברטוק, העטלף של רספוטין. קלסי גראמר, שדיבב את ולדימיר באנסטסיה, דיבב את זוזי הדוב.
דסטינו
דסטינו (באנגלית: Destino) הוא סרט הנפשה קצר שהופץ בשנת 2003 על ידי חברת וולט דיסני. הסרט הוא ייחודי בכך שעבודת ההפקה עליו החלה בשנת 1945, 58 שנה לפני השלמתו הסופית. הפרויקט היה שיתוף פעולה בין האנימטור האמריקאי וולט דיסני לבין הצייר הספרדי סאלבדור דאלי, ומציג מוזיקה מקורית שנכתבה על ידי המלחין המקסיקני ארמנדו דומינגוז (Armando Dominguez). אורך הסרטון הוא שבע דקות והוא בוים על ידי דומיניק מונפרי. "דסטינו" היה מועמד לפרס האוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר בשנת 2004.
הסרטון מציג את סיפור אהבתו הבלתי-אפשרית של קרונוס לבת תמותה, והוא מציג אותה רוקדת בנוף סוריאליסטי ועוברת מטמורפוזות בין חפצים משונים. המצויר בסגנונו הייחודי של דאלי. בסרטון אין דיאלוג כלל וברקע רק שיר בספרדית. בסרטון מופיעות רקדניות בלט לצד שחקני בייסבול, שעונים נמסים, טלפונים מעופפים, עיניים עטופות בטוקסידו, נמלים ההופכות לאופניים, פסלים חסרי ראש ודימויים רבים מהמיתולוגיה היוונית.
תהליך ההפקה.
דאלי התעניין מאוד בקולנוע, ויצר כמה סרטים כאשר הראשון והמפורסם שבהם הוא "Un Chien Andelou" ("כלב אנדלוסי)" אותו יצר עם הבמאי לואיס בוניואל בשנת 1929. בשנה לאחר מכן יצר עמו את L' Age D'or וב-1945 יצר את סצנת החלום הסוריאליסטי עבור היצ´קוק בסרטו Spellbound ("בכבלי השכחה") ומאוחר יותר ביים בעצמו כמה סרטים קצרים. דאלי רצה לעשות סרט עם דיסני אשר הקסים אותו בעבודתו וכשנפגשו בארוחת ערב אצל ג'ק וורנר פנה דאלי לדיסני וזה התלהב מהרעיון.
דסטינו, "גורל" בתרגום לעברית מאיטלקית, פורטוגזית, ספרדית וגליסית, נכתב כסטוריבורד על ידי ג'ון האנץ' מדיסני וסאלבאדור דאלי במשך שמונה חודשים בין 1945 ל-1946, אך בעיות כלכליות אשר נקלעה אליהן החברה בתקופת מלחמת העולם השנייה גרמו לדיסני להפסיק את ההפקה, לאחר שיותר מ-150 רישומים כבר הוכנו. האנץ' עצמו השלים סרטון נסיוני קצר של 18 שניות בתקווה לעורר מחדש את עניינה של החברה בדסטינו, אך ללא הועיל, וההפקה הוקפאה למועד לא ידוע.