מאמר הביקורת של ירון אזרחי על השיח הפוסטקולוניאלי הישראלי פורסם ב"קתרסיס", כתב עת לביקורת במדעי הרוח והחברה, אביב תשס"ט (2009).
פרופסור ירון אזרחי וזוגתו, פרופסור רות הכהן-פינצ'ובר, חקרו לעומק את יחסי הגומלין בין מוזיקה ופוליטיקה. תוצאת מחקרם היא הספר להלחין כוח, לשיר חירות: קשרים גלויים וסמויים בין מוזיקה לפוליטיקה במערב שיצא לאור בשנת 2017 בהוצאת מכון ון ליר בירושלים.
עבודתו בתקופה האחרונה לחייו.
אזרחי עסק בחקר דפוסי השימוש באלימות, בתיאטרליות ובסמכות המדעית כאסטרטגיות לגיטימציה של כוח שלטוני. כמו כן עסק רבות בשאלת אפשרות הדמוקרטיה בת ימינו לצלוח את המשברים שהיא נתונה בהם, מתוך בחינה אפיסטמולוגית וקוסמולוגית רחבה.
קישורים חיצוניים.
הרצאות וראיונות בווידאו
עמוס עזאני
עמוס עזאני (נולד ב-1945) הוא קצין בכיר לשעבר במשטרת ישראל שכיהן כנציב בתי הסוהר בין השנים 1997–2000 וכראש מועצת אבן יהודה בשנים 2003–2013.
ביוגרפיה.
עזאני נולד בירושלים. לאחר שיחרורו מצה"ל סיים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב וחזר לשירות קבע בצבא כקצין בחיל המודיעין, במלחמת ההתשה פיקד על מחב"ש 3. את שירותו סיים בדרגת סרן.
ב-1975 הצטרף לשורות משטרת ישראל במסגרת תוכנית גיוס רב שכבתי להכנסת קציני צה"ל ואקדמאים למשטרה. ב-1978 מונה לראש מחלק ההערכה הראשון של הארגון, שנוסד יחד עם הקמת היחידה המרכזית של מחוז תל אביב. בהמשך שירת כראש אגף חקירות במרחב דן, סגן מפקד המרחב, מפקד מחלק בילוש ומודיעין במרחב ירקון וראש מפלג מודיעין בימ"ר תל אביב.
ב-1983 זכה לעיטור השירות של המשטרה על תרומתו לארגון וההפעלה של המודיעין במחוז תל אביב. בין השאר היה שותף בלכידת העבריינים הרצל אביטן ויעקב שמש, ופענוח רציחתם של שולמית שלי ומישל נחמיאס על ידי שרה ושמעיה אנג'ל. ב-1985 מונה למפקד היחידה המרכזית של מחוז תל אביב, וב-1989 קיבל את הפיקוד על מרחב איילון. באמצע 1990 נקבע שהוא ימונה למפקד היחידה הארצית לחקירות הונאה, אולם בסופו של דבר הוא מונה בדצמבר 1990 לסגן מפקד מחוז תל אביב.
ב-1993 עבר למטה הארצי של המשטרה והתמנה לסגן ראש אגף חקירות, קודם לדרגת ניצב ובדצמבר 1994 מונה למפקד המחוז הצפוני של המשטרה, תפקיד בו כיהן עד סוף 1996.
ב-1997 התמנה לנציב שירות בתי הסוהר. תקופתו בשירות התאפיינה בשינויים ארגונים מקיפים ולראשונה קביעת מטרות ומדיניות של השב"ס לטווח הארוך. הארגון נפתח לתקשורת והועברו קורסים למסבירים. בנוסף הוטמע בארגון קוד אתי, הוקם ענף לשירותי פסיכולוגיה ונבנה מרכז לבריאות נפש האסיר. האירוע הפלילי הבולט בתקופתו של עזאני, היה רציחתו של תת-גונדר ד"ר יעקב זיגלבוים. זיגלבוים כיהן כקצין הרפואה הראשי של השב"ס והיה ראש מנהל טיפול ושיקום האסיר, בעת שמטען נפץ שהוטמן במכוניתו התפוצץ והרגו.
לאחר פרישתו מהשב"ס פנה עזאני לפוליטיקה המקומית, הוא התמודד ב-2003 על ראשות מועצת אבן יהודה וזכה בבחירות ברוב גדול. ב-2006 הצטרף למפלגת קדימה. ב-2008 נבחר לכהונה שנייה לאחר ניצחון על יריבו בסיבוב השני.
יהושע שטיינברג
יהושע שטיינברג (בכתיב יידי: שטיינבערג; ברוסית: Осий (Иошуа) Штейнберг; 1839, וילנה, האימפריה הרוסית – מרץ 1908) היה בלשן עברי, מילונאי ומדקדק נודע, משורר, סופר ומתרגם, מחנך, מפקח בסמינר למורים יהודיים בווילנה ופעיל בהקמת בתי ספר ממשלתיים יהודיים, רב מטעם הממשלה בביאליסטוק ובווילנה, וצנזור עברי מטעם שלטונות רוסיה. מחבר המילון הרוסי-עברי הראשון.
קורות חיים.
עסק, בין היתר בחקר הלשון העברית ובמיוחד בחקר לשון המקרא. חיבורו החשוב בתחום זה היה המילון המקראי: "משפט האורים".
בנוסף, חיבר מילון עברי-רוסי-גרמני גדול, וכן מילון כיס שזכה למהדורות רבות. למד באוניברסיטת וילנה בלשנות וספרות סלאבית. מאמריו ומחקריו על הספרות הסלאבית העתיקה ועל הפולקלור הרוסי נדפסו בירחונים הרוסים כמו רוסקויא בוגאטסטוו, ויאסטניק יאברופי ועוד. מילונו העברי-ארמי-רוסי זכה לפרס מטעם הסינוד הקדוש כפי שהוא מספר בהקדמתו למשפט האורים.
ספרו על דקדוק הלשון העברית, "מערכי לשון עבר" (1884), עשה רושם ניכר בקרב היהודים, בשל סגנונו הבהיר ודרכי הסברתו הפשוטים וההגיוניים. בספרו סתר שטיינברג בין היתר את הדעה המקובלת מימות יהודה חיוג' על השורש התלת־עיצורי; כמו כן, טען כי המבטא האשכנזי, ולא המבטא הספרדי, הוא הנכון.
שטיינברג שלח ידו בתרגום, והוציא לאור תרגומים לרוסית של חמשת חומשי התורה, ספר יהושע, ספר שופטים, ספר שמואל ספר ישעיהו.
בנוסף, הוציא לאור ספר משלים ממקורות היהדות בשם "משלי יהושע".
בשנת 1863 נתמנה על ידי ממשלת האימפריה הרוסית לצנזור על כל הפרסומים היהודיים – משרה שבה החזיק עד קרוב למותו.
שטיינברג נפטר בווילנה בחודש מרץ 1908. הותיר אישה (בתו של המשורר אד"ם הכהן ואחות המשורר מיכ"ל) ושלושה בנים.
הערכת פועלו.
לשיטה השטיינברגית בלשון היו מעריצים רבים, וספרי דקדוק רבים יצאו לאור בעקבותיו. כתב עליו אברהם בר גוטלובר: "אמנם ראה ראיתי את חתנו החכם הנכבד הר”ר יהושע שטיינברג נ“י איש אשר הראה כוחו וגבורתו בשפת עבר בספרו היקר ‘אור לישרים’ (ווילנה תרכ"ו), וידיעתו הגדולה והרחבה ביסודי הלשון ההיא הראה לדעת בספר ‘דקדוק’ שחיבר בלשון רוסיה, אשר לפניו לא היה כמוהו בלשון מדינתנו ואחריו כל מושך בשבט סופרים ימשוך והוא יהיה לעיניים לכל הבא אחריו לדבר דבר בעניין זה". וכתב יוסף קלוזנר: "אם היו בתוכנו אנשים "בעלי מלאכה אחת" בשנות המאה שעברה, היה האחד והמיוחד שביניהם יהושע שטיינברג. כל עניין שכתב עליו ידע עד תכליתו, כל דבר שעסק בו היה רק מן הדברים שהיה מומחה להם. ובספרותנו שהכל אוהבים לדבר בה דווקא על מה שאינם מבינים, קשה להעריך את על ערכה הגדול של מידה טובה זו, שהייתה מצויה בשטיינברג."
מכתביו.
שלשת הספרים נדפסו בהמשך במספר רב של מהדורות.
האומן 17
האומן 17 הוא מועדון לילה בישראל. המוזיקה המנוגנת במועדון היא מוזיקת טראנס ומוזיקה אלקטרונית.
היסטוריה.
מועדון "האומן 17" החל לפעול בשנות ה-90 באזור התעשייה תלפיות בירושלים, ברחוב האומן 17 שהעניק לו את שמו. הוא נודע בשעתו כבעל מערכת שמע ועיצוב חדשניים, ו'ייבא' וטיפח די-ג'יים שהפכו לפופולריים - ביניהם בעלי השם העולמי ארמין ואן ביורן וטייסטו. בתקופות מסוימות, המועדון הצליח מאוד ומשך בליינים רבים מחוץ לבירה, אך נסגר לאחר כשני עשורים.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 פתחו הבעלים שני מועדונים נוספים בחיפה ובתל אביב. המועדון החיפאי נסגר שנים בודדות לאחר פתיחתו, אך מקבילו התל אביבי עודנו פעיל, ובין היתר מארח מסיבות הפונות לקהילה ההומוסקסואלית, וכן מושכר לאירועים פרטיים. בעיצובו ובתכונותיו הוא דומה למועדון הירושלמי וכולל "הפקות נושא" מגוונות.
ב-29 באוגוסט 2011 בוצע פיגוע דריסה משולב בפיגוע דקירה מחוץ למועדון האומן 17 בתל אביב, שבהם נפצעו 8 אנשים, רובם שוטרים. המחבל תכנן ככל הנראה לפגוע במאות הנערים שבילו באותה שעה במועדון, אך הודות למחסום מג"ב שהוקם בסמוך עקב התראות נמנע פיגוע המוני.
כיום פועל אולם אירועים ומועדון באותו המקום הנקרא "אליסיום" (Elysium Club Jerusalem).
פלילים.
בתחילת שנת 2005 הורשעו חמישה מבעלי האומן 17 בעבירות מס בניהולו של המועדון, בשנים 1999–2001, ונגזרו עליהם עונשי מאסר בפועל וקנסות כבדים. בעל המניות העיקרי בתקופה זו היה ראובן לובלין, שהחזיק ב-34% מהבעלות.
בגזר הדין ציינה השופטת חנה בן-עמי:
כמו כן, נעצר לובלין ב-2008 בשל מעבר על תקן מספר המבלים המרבי המותר במועדון התל אביבי.
המועדון בחיפה נסגר ונפתח מחדש פעמים אחדות, בהוראת המשטרה ובית המשפט, לאחר אירועי אלימות וגילוי ליקויי בטיחות, עד לסגירתו הסופית בסוף 2005.
בשנת 2012, רשמו פקחי עיריית ירושלים שני דוחות למועדון בגין אי אכיפת החוק למניעת עישון במקומות ציבוריים. ערעורים על הדוחות לבית המשפט העליון נדחו והדוחות הוגדלו, ובסה"כ שילמו הבעלים 15,000 ש"ח בגין עבירה זו.
ב-27 בספטמבר 2015 תועדו מאבטחי המועדון תוקפים מבלה בצורה ברוטאלית במה שהוגדר על ידי המועדון כקטטה. המועדון קיבל צו סגירה ל-30 יום.
האומן סטריט.
בשנת 2016 נפתח במקום שבו שכן מועדון "האומן 17" מועדון חדש בשם "האומן סטריט", אשר למרות הדמיון בשם והמיקום הזהה, נמצא בבעלות אחרת. בעקבות פרסומים בדבר פתיחת המועדון, הגישו בעליו של מועדון "האומן 17" תביעת נזיקין נגד בעליו של המועדון החדש, בטענה שיש בפתיחת המועדון בנסיבות אלו משום הטעיית הבליינים לחשוב כי מדובר בפתיחה מחודשת של המועדון המוכר, תוך ניצול המוניטין של שמו ופגיעה בסימן רשום. הנתבעים טענו כי מדובר בתביעה קנטרנית וכי לא ניסו לקשור את מועדונם למועדון הוותיק ואף פעלו נגד צדדים שלישיים אשר טעו לחשוב כך. יתר על כן, נטען כי שם המועדון שואב השראה משם הרחוב, שם שאינו סימן רשום. הסכסוך הסתיים בפשרה, שבמסגרתה הוסכם כי שם המועדון החדש ייכתב רק בתעתיק לועזי: "hauman".
דן כהן (שופט)
דן גבריאל כהן (נולד ב-1942) הוא משפטן ישראלי. בעברו כעורך דין עסק בתחום האזרחי-מסחרי, שימש בשנים 1978–1981 שופט בבית המשפט המחוזי בבאר שבע. בשנת 2009 הוגש נגדו כתב אישום בעבירות של קבלת שוחד ומרמה. כהן נמלט מישראל ובשנת 2013 הוסגר לישראל מפרו, הורשע ונידון לשש שנות מאסר, ולקנס בסך 10 מיליון ש"ח. ב-2016 שוחרר מהכלא לאחר שאושרה בקשתו לשחרור מוקדם.
ביוגרפיה.
דן כהן נולד בתל אביב. למד בבית הספר התיכון גאולה. שירת בצה"ל בחיל התותחנים.