לבסוף, יצא בישראל האלבום "Mirror" ב-2000, בחברת BNE. האלבום כלל 9 שירים (כמו האלבום הראשון) שנכתבו על ידי ברגמן וגור (האלבום הוקלט לפני תאונת הדרכים). מתוך אלבום זה זכו להצלחה השירים "Wife (אישתך)", "Mirror (מראה)", "Crash (התרסקות)" ו"Sinay (סיני)", אך לאחר צאתו התפרקה הלהקה. לאחר מכן עברה ברגמן לגור במקדוניה, שם נישאה למוזיקאי דארקו ינבסקי וילדה את שני בניה, אנדריי ואליה.
מ-2001 ואילך, אחרי פירוק פלסטיק ונוס.
לאחר שפלסטיק ונוס התפרקה, המשיכה ברגמן לעסוק במוזיקה והחלה עובדת על פרויקטים חדשים יחד עם מוזיקאים ממקדוניה. גור, דיימונד ומגן פרשו מקריירה מוזיקלית. דיימונד נפטר ב-2005.
ב-2002 הוציא הלייבל פאקט רקורדס הוצאה מחודשת של האלבום הראשון של הלהקה על גבי דיסק, בתוספת שירים שלא הופיעו באלבום, ביניהם הגרסה המכוסחת ל"שיר השכונה" של התרנגולים, השיר "ג'וני" אשר נכתב והוקלט במקור על ידי "איפה הילד?" עבור אלבומה הראשון "זמן סוכר" אך לא נכלל בו בעקבות איום מצד ברגמן כלפי חבר הלהקה חמי רודנר שלא לבצע את השיר (בעתיד תחשוף הלהקה את ההקלטה הגנוזה שלה לשיר), "TV", "מבט", "ניר" ו"שטן" וכן תקרית "השומרים לא אוהבים פוגו". באותה שנה התאחדה פלסטיק ונוס להופעה אחת במועדון דינמו דבש יחד עם דיימונד, המתופף המקורי.
ב-2005 חזרה ברגמן עם הרכב חדש בשם One Of Us (אחד מאיתנו), בו לראשונה ניגנה בגיטרה כחלק מתפקיד בלהקה. פרט לה ולבעלה ינבסקי, אשר היה אחראי על התכנותים והאפקטים ושר קולות, היו בהרכב חברים פרו סטפנובסקי ודארקו טאסבסקי בגיטרה, בוזידאר פטרובסקי בבאס, אנדרי אנסטסוב בתופים וקולות וגוראן אטאנסוב בקלידים, כלי הקשה ותכנותים. ההרכב ניגן רוק אלטרנטיבי עם נגיעות אמביינט ופופ והוציא בחברת האוזן השלישית, באותה שנה בה פורסם, את אלבום הבכורה "Between (בין)". אלבום זה זכה לביקורות מעורבות, והשירים הבולטים בו היו "Wet Dreams (חלומות רטובים)", "Stitches (תפרים)", "The/Rapist (ה/אנס)" (שם השיר במקור) ו"Heaven Arrives (גן העדן מגיע)", האחרון על אף אורכו הבלתי שגרתי (9 דקות ו-53 שניות). את האלבום ליווי שתי הופעות בארץ ולשיר "Wet Dreams" יצא קליפ שביים ניר ברגמן, אחיה של רונית, ושודר לראשונה בתוכנית של גיא פינס. ההרכב התפרק ב-2006 באופן לא רשמי. ב-2007 הוציאה ברגמן ספר שירים ראשון בשם "קבר משלך".
ב-2008 שיחקה ברגמן את דמותה של גליה בסדרת הטלוויזיה "להוציא את הכלב", שיצרו ניר ברגמן ושירלי מושיוף. בהמשך השנה השתתפה באלבומו השמיני (והכפול) של טרוי "TroyRe:Turn".
בקיץ 2010 הפציעה ברגמן עם פרויקט חדש בשם Undone, בסגנון דאנס-פופ קליל ומלודי. ההרכב המקורי של הלהקה כלל את ברגמן בשירה וגיטרה, דארקו ינבסקי (בעלה) בתכנות, קולות ואפקטים, דארקו טאסבסקי וויקטור גאג'טאנוסקי בגיטרה וונסיסלב סמאקוסקי בתופים. ב-2011 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון "If We Are Here (אם אנחנו כאן)", ובו שירים בעברית, אנגלית ומקדונית, ביניהם "עבריתוש", "Sea Of Ashes (ים של אפר)", "טפטוף", "From Star To Star (מכוכב לכוכב)", "Candles (נרות)" וגרסת כיסוי לשירה המפורסם של נורית גלרון "כשצלצלת רעד קולך", שכתב נתן זך והלחין חנן יובל.
לאחר מכן הוציאה ברגמן ספר שירים שני, "The Hair of my Heart (שיער ליבי)". חלק מהשירים בספר זה הגיעו לאלבום השני של הלהקה, "Indeed (אכן)", שיצא ב-2012 ההרכב כלל את ברגמן בשירה, דוריאן ג'ובאנוביץ' בעוד, באס, כלי הקשה ותכנות ופיליפ מיטרוב בגיטרה, פסנתר, קאבאל וכלי הקשה. את עטיפת האלבום עיצבה הגר מגן, באסיסטית פלסטיק ונוס. מתוכו יצאו הלהיטים "כמו יום השואף לילה אני שואפת את הצל שלך", "Recycling Soul (למחזר את הנשמה)", "An Ocean In A Drop (אוקיינוס בזריקה)" ו"Love Gloves (כפפות אהבה)". לאחר צאת אלבום זה הוציאה ברגמן ספר שירים שלישי בשם "Honey Lasso (לאסו דבש)".
במאי באותה שנה הוציא הלייבל אוגנדה ב-100 עותקים בלבד מארז מיוחד בשם "רעש בשקט". המארז כלל גרסת DVD של הסרט הדוקומנטרי מ-1993 שצילם ניר ברגמן על פלסטיק ונוס, הלהקה של אחותו, ומהדורה מיוחדת של האלבום הראשון של הלהקה.
יתוש בראש
יתוש בראש (בצרפתית: La Puce à l'oreille, בתרגום מילולי: "פרעוש באוזנה") הוא מחזה פרי עטו של המחזאי הצרפתי ז'ורז' פדו שנכתב ב-1907, בשיא עידן הבל אפוק.
תקציר העלילה.
המחזה מתרחש בפריז בראשית המאה העשרים. רמונד שאנדביז, לאחר שנים של נישואים מאושרים, מתחילה לפקפק בנאמנותו של בעלה, ויקטור עמנואל, שהחל לסבול מאין-אונות. רמונד אינה מודעת לכך שהסיבה האמיתית לכך היא בעיה פסיכולוגית. היא מגלה זאת בסוד לחברתה הטובה, לוסיין, שמציעה להעמיד אותו במבחן. הן כותבות לו מכתב, בכתב ידה של לוסיין, מאת מעריצה בדויה ואנונימית. שמבקשת לפגוש אותו במלון "מי ומי", מוסד אליו מגיעים אנשים מכובדים לנהל פרשיות אהבים. רמונד מתכוונת להתעמת עם בעלה במלון.
כשוויקטור עמנואל מקבל את המכתב, הוא אינו מגלה כל עניין בפרשיית אהבים כזאת ומאמין שההזמנה היא מאישה מסתורית שהתכוונה לשלוח אותו לחברו הטוב ביותר טורנל, רווק נאה. בלי ידיעתו של ויקטור עמנואל, טורנל מחזר אחרי רמונד ומשתוקק מאוד להגיע למפגש.
קאמי, אחיינו הצעיר של ויקטור עמנואל, הסובל מליקוי בדיבור, שמח מאוד לקבל חיך תותב מדוקטור פינאש. כדי לחגוג זאת, הוא ואנטואנט, הטבחית בביתו של מר שאנדביז, הולכים אף הם למלון "מי ומי". דוקטור פינאש מחליט ללכת למלון אף הוא בשביל מפגש האהבהבים שלו.
ויקטור עמנואל מראה את המכתב לבעלה של לוסיין, קרלוס הומנידס דה היסטנגואה, ספרדי חמום מוח ואלים. קרלוס מזהה את כתב ידה של לוסיין ומניח שהיא מנסה לנהל רומן עם ויקטור עמנואל. הוא ממהר למלון, נשבע להרוג אותה. אטיין, בעלה של אנטואנט הטבחית, יוצא למלון כדי להזהיר את לוסיין מפני בעלה ורואה שם את אנטואנט אשתו עם קאמי. ויקטור עמנואל, שמנסה אף הוא למנוע רצח, ממהר בעקבות קרלוס הומנידס.
הדמויות השונות מגיעות למלון, כל אחת מסיבותיה שלה: פינאש למען הבילוי, רמונד בשל ויקטור עמנואל, טורנל בשל רמונד, קאמי עם אנטואנט, קרלוס בשל לוסיין, וויקטור עמנואל ואטיין במטרה לעצור את קרלוס.
קרלוס שמנסה להרוג את אשתו, יורה בכל מה שזז. ויקטור עמנואל מבחין ברמונד המשוחחת עם טורנל ומאמין שהיא אינה נאמנה לו. הדמויות השונות מאמינות שוויקטור עמנואל אינו שפוי, כשהן רואות את פוש, עובד אלכוהוליסט במלון, דומה כשתי טיפות מים לוויקטור עמנואל וחושבים בטעות שזה הוא. קאמי מאבד את החיך המלאכותי שלו, וטורנל מתאמץ מאוד לפתות את רמונד.
הבלבול ממשיך אפילו אחרי שכולם מתאספים בביתו של ויקטור עמנואל. העניינים מתחילים להתבהר כשקרלוס מגלה העתק של המכתב שכתבה לוסיין בשולחן עבודתה של רמונד. רמונד ולוסיין מסבירות לו על המכתב והוא נרגע. בעל המלון מגיע כדי להשיב פריט לבוש ששכח ויקטור עמנואל במלון ומבהיר את הבלבול שנעשה בין עובד המלון פוש לוויקטור עמנואל. לבסוף, רמונד מספרת לוויקטור עמנואל את הסיבה לחשדותיה, והוא מבטיח לה שהוא ישים להן קץ באותו לילה.
המחזה בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי.
1. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה – 5 באוגוסט 1967, מספר הצגות: 60
2. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה – 23 ביולי 1982, מספר הצגות: 117
3. תיאטרון באר שבע, הצגת בכורה – 1993
4. תיאטרון חיפה, הצגת בכורה –2001
5. תיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה – 15 ביולי 2006
6. סטודיו למשחק ניסן נתיב, הצגת בכורה – דצמבר 2013
7. תיאטרון החאן, הצגת בכורה – 12 במרץ 2019
מלון גת רימון
מלון גת רימון היה בית מלון שפעל בתל אביב בשנים 1933–1962 ונחשב למלון יוקרה במונחי התקופה.
הקמת המלון.
בשנות השלושים של המאה העשרים נפתחו בתי מלון לאורך שפת הים של תל אביב. אחד מהם היה מלון גת רימון. המלון נבנה ברחוב הירקון 78 ופעל מאז שנת 1933, כמלון ופנסיון קטן. היזם שהקים את המלון היה משקיע מעולי גרמניה בשם פליישר, שהשכיר אותו ללאונרד וייסברם, אף הוא מעולי גרמניה, שהפעיל בו את בית המלון. שם המלון "גת רימון" נגזר משמה של אחת מערי הלויים הנזכרות בתנ"ך. תוך כשנה הפך השוכר לבעלים והחליט להעתיק את המלון לבניין חדש מעבר לכביש, ברח' הירקון 79, שתוכנן על ידי האדריכל ורנר יוסף ויטקובר ונבנה בשנים 1934–1936.
בזמן הבנייה נתגלעו חילוקי דעות בין האחים וייסברם לוויטקובר. האדריכל תכנן 26 חדרים עם אמבטיה, והאחים סברו כי במקום אמבטיות אפשר לבנות עוד חדרים. בפשרה הוחלט לבסוף לבנות 10 חדרים עם אמבטיה ויתר החדרים רק עם מקלחות. מחלוקת אחרת נבעה מהצעתו של ויטקובר להתקין במלון בר מעוצב והאחים סברו שאין צורך בכך כי לדבריהם "היהודים לא שותים". בסופו של דבר הותקן הבר והתברר שיש לו גם לקוחות יהודים.
במודעה שפורסמה בעיתון "דבר" ב-4 במרץ 1936 הודיע לאונרד ויסברם על פתיחת המלון החדש "מול המלון הראשון שלנו שיתקיים גם להבא בטיבו הידוע ובמחיריו הנוחים", והוסיף כי במלון החדש יהיו שכלולים כמים חמים והסקה מרכזית ויהיו בו בית קפה, בר, מסעדה ומרפסת לים. הקפה הוגש לאורחים בגינת המלון שנשקפה אל הים. מבעד לדלתות הזכוכית הגדולות של חדר האוכל ומרוב החדרים נתגלה מראה הים. האורחים התרשמו מהמבואה המרשימה של המלון מרחוב הירקון ומחזותו המודרנית. עד מהרה הפך המלון למלון יוקרה, לצד מתחרהו הסמוך לו, מלון קטה דן.
שגשוגו של המלון בתקופת המנדט הבריטי.