בספר תורה כשר יש לנהוג בקדושה יתירה וכבוד גדול משאר תשמישי הקדושה, לדוגמה: כל הרואה ספר תורה בשעה שמוליכים אותו, חייב לקום לכבוד הספר. מנהג נפוץ הוא בעת הולכת ספר תורה ממקום למקום, שמספר אנשים מלווים את הספר בהליכתו.
ספר תורה שנפל.
המשנה במסכת אבות כותבת: . מכאן עולה שהציבור חייב בכבודו של ספר תורה, וספר תורה שנפל מעיד על חיסרון בבני המקום, ומחייב תענית, מתן צדקה, והגברת לימוד תורה.
על האדם המפיל את ספר התורה לצום יום אחד, כדי לכפר על בזיון התורה שנתגלגל על ידו. דין זה אינו מופיע בתלמוד או בראשונים, אך כך נהגו בכל ישראל, וכך פסקו האחרונים.
אף הקהל שהיה נוכח בעת נפילת הספר נוהג לערוך סדר תשובה, משום שלכל אחד מהמשתתפים הייתה איזו שהיא אחריות לכבוד הספר, וייתכן שאם היה שם לב יותר למתרחש, היה יכול מנוע את הנפילה. בדין זה ישנם מנהגים שונים: יש שחייבו את כל הקהל בצום, ויש שחייבו בצום אף את חברי בית הכנסת שלא היו נוכחים בעת הנפילה, שנפילת ספר תורה היא סימן רע לכל הקהל, שלא שומר מספיק על ספר התורה.
קריאה בספר התורה.
ספרי תורה מוצבים בארון הקודש בבתי הכנסת, ומשמשים לקריאה בתורה בזמן התפילות. בקריאת התורה בציבור בעל קורא קורא את הפרשה בקול רם ובטעמים, ומספר אנשים (המשתנה בין ימי הקריאה השונים) מהציבור "עולים לתורה" בזה אחר זה. העולה ניגש אל ספר התורה, מכריז: 'ברכו את ה' המבורך', מברך את ברכות התורה, וקורא בלחש מילה במילה אחרי בעל הקורא את הקריאה, ומברך אחריה.
מעיקר הדין העולים לתורה הם גם קוראים בתורה, וכך נוהגים עד היום יהודי תימן, מאוחר יותר בגלל חוסר בקיאותם של רוב המתפללים, השתרש המנהג שה"בעל קורא" קורא בקול והעולה קורא עמו בלחש.
מקור דין הקריאה בתורה בציבור הוא תקנת חז"ל קדומה, המיוחסת עד ימי משה רבנו. קריאת התורה נעשית בתפילת שחרית בשני וחמישי, בשבת, בראשי חודש וימים טובים, בחנוכה ופורים, וכן במנחה של שבת. לאחר הקריאה בתורה (או לפניה, בהתאם למנהג המקום) נוהגים להגביה את התורה להראות את תוכן התורה לכל הקהל, תוך כדי האמירה: "זאת התורה אשר שם משה לפני בני ישראל".
הקריאה בתורה מתבצעת בניגון מיוחד, המשתנה בין עדות וקהילות ישראל, המסומן באמצעות טעמי המקרא, המשמשים גם לציון הפיסוק וצורת ההגייה הנכונה. מכיוון שיש איסור להוסיף לספר התורה תווים מיותרים, הקורא בתורה חייב לזכור את הניקוד, טעמי המקרא וההטעמה הנכונים לכל מילה.
בכל שבת לאחר תפילת שחרית של שבת קוראים בציבור את פרשת השבוע. בקריאה זו שבעה אנשים עולים לתורה. קריאת הפרשיות מסודרת כך שבשנה שלמה תיקרֵא כל התורה בציבור. קריאת הפרשה האחרונה, פרשת וזאת הברכה, נעשית ביום שמחת תורה, בו שמחים וחוגגים את סיומה של קריאת התורה, ועוד באותו היום מתחילים לקרוא את התורה מחדש, בפרשת בראשית, להתחלת סבב קריאות חדש. בראשי חודש ובימים טובים קוראים בתורה מעניינו של היום.
בשבתות ובימים טובים לאחר קריאת התורה מפטירים בנביא.
מצוות כתיבת ספר תורה.
ישנה מצווה על כל אדם מישראל לכתוב ספר תורה, שנאמר , ואפילו הורישו לאדם אבותיו ספר תורה, מצווה עליו לכתוב בעצמו ספר אחר. זאת בניגוד לכתיבת תפילין שהיא הכשר מצווה בלבד. מי שאינו יודע לכתוב ספר תורה, או עסוק וטרוד מכדי לעשות זאת, יכול לקיים את המצווה בשכירת סופר, או בקניית ספר תורה כתוב. בתום כתיבתו של ספר תורה נהוג להכניסו לבית הכנסת בחגיגה גדולה, בטקס הקרוי הכנסת ספר תורה.
מצוות כתיבת ספר תורה למלך.
ישנה מצווה מיוחדת על מלך ישראל לכתוב לעצמו ספר תורה, מלבד החיוב שמוטל על כל אחד מישראל. נמצא שלכל מלך היו שני ספרי תורה, האחד היה מניח על לבו על מנת לקרוא בו, והשני היה מונח בבית גנזיו. בזמן 'הַקְהֵל' היה המלך קורא בבית המקדש בספר תורה שלו לפני כל ישראל אנשים נשים וטף אשר מצווים היו לשמוע את הקריאה מפיו.
הכנסת ספר תורה.
הכנסתו של ספר תורה חדש לבית הכנסת נעשית בטקס חגיגי, שתחילתו בכתיבה חגיגית של האותיות האחרונות בביתו של תורם הספר, וברוב המקומות נהגו גם לשתף את הציבור בתפירת עץ החיים ליריעה האחרונה, והמשכו בתהלוכה מלווה בשירה ובריקודים מביתו של התורם אל בית הכנסת. את ספר התורה החדש מעטרים בעיטורים, ובהולכתו לבית הכנסת פורשים מעליו חופה. האירוע מלווה בשירים וריקודים רבים. בתום התהלוכה, ובהתקרב ספרי התורה לבית הכנסת, יוצאים מספר חוגגים מבית הכנסת ורוקדים עם ספרי תורה הישנים שבבית הכנסת מול הספר תורה החדש המוכנס לבית הכנסת, בשירת הפסוק מתהלים () "שאו שערים ראשיכם והינשאו פתחי עולם ויבוא מלך הכבוד". בהיכנס ספר התורה לבית הכנסת, רוקדים עמו עוד שעה ארוכה בבית הכנסת עצמו, ולאחר מכן מכניסים אותו לארון הקודש.
לאחר הכנסת הספר לארון הקודש, נהוג להוציאו תוך אמירת פסוקי "אתה הראית לדעת" (כמו בשמחת תורה) ולקרוא בו בלא ברכה בפרשת וזאת הברכה מ"מעונה אלקי קדם" עד סוף הפרשה. לאחר מכן מכניסים אותו חזרה לארון הקודש. תורם ספר התורה מברך ברכת שהחיינו בפעם הראשונה שהוא קורא בו.
לאחר גמר הכנסת ספר התורה, נערכת סעודת מצווה לרגל הכנסת ספר התורה להיכל.
ספר התורה העתיק ביותר.
ספר התורה השלם העתיק ביותר נמצא בספריית אוניברסיטת בולוניה, והוא כבן 850 שנה. בעקבות טעות בקטלוג תוארך הספר למאה ה-17, ורק בשנת 2013 נתגלה כי הוא עתיק בהרבה וכי הוא נכתב במאה ה-12.
ככל הידוע, ספר-התורה העתיק ביותר שנמצא עדיין בשימוש בבית כנסת, מצוי בקהילה היהודית בביאלה. על-פי בדיקת פחמן-14 של גוילי הספר, הוא תוארך לסביבות שנת 1250.
קטעים עתיקים יותר מספרי תורה קיימים כבר בין מגילות מדבר יהודה וכן קיימים כתבי יד עתיקים יותר של התורה בצורת מצחף (קודקס), שאינם ספר תורה. כתב היד השלם העתיק ביותר של התנ"ך הוא כתב יד לנינגרד. כתב היד המכונה כתר ארם צובא הוא עתיק ממנו, אך מן התורה לא נשתמרו בו אלא פרקים בודדים בסוף ספר דברים.
רפלקסולוגיה
רפלקסולוגיה היא שיטת אבחון וטיפול ברפואה האלטרנטיבית. שיטה זו מתבססת על הנחה פסאדו-מדעית, לפיה נקודות ואזורים בכף הרגל מייצגים ״מפה״ של כל איברי ומערכות הגוף. באמצעות התבוננות ומגע בכף הרגל, ניתן לאבחן ולטפל בליקויים במערכות הגוף השונות.
אין כיום ראיות מדעיות מבוססות לכך שרפלקסולוגיה יעילה לאף מצב רפואי והשפעות הטיפול, אם יש כאלו, מיוחסות לאפקט פלצבו.
היסטוריה.
בפיתוחה של השיטה המקובלת בימינו החל ויליאם פיצג'רלד, רופא אף אוזן גרון, בשנת 1913, והיא שוכללה בשנות השלושים והארבעים של המאה העשרים על–ידי יוניס אינגהם, שאף המציאה את המונח "רפלקסולוגיה" בשנות החמישים. טיפול דרך כפות הרגליים ניתן כבר בעת העתיקה במצרים העתיקה בסין ובהודו. המילה "רפלקסולוגיה" גזורה מהמילה האנגלית "Reflection" שמשמעותה "השתקפות" מחד, ומאידך מן המילה "רפלקס" (רעדה) התומכת בכוונה כי על ידי לחיצות באזורים מסוימים ישנה "תגובת שרשרת" של השרירים הגורמת להפרשת אדרנלין לזרם הדם, ומבחינה אנרגטית לשחרור של מרידיאנים.
לטענת העוסקים ברפלקסולוגיה, בעזרת השיטה ניתן לאתר דפוסים שקיימים אצל האדם ברבדיו השונים כגון בגוף, בנפש ובתחום החשיבה. על ידי לחיצות, חימומים והנעות של אזורים מסוימים בכף הרגל, ניתן לטפל במצבים בהם ה"אנרגיה" "חסומה" ואינה זורמת כראוי, וכך לרפא מחלות מסוימות. "חסימות אנרגיה" אלו נקראות "קריסטלים" ולטענת העוסקים ברפלקסולוגיה, לעיתים הן מורגשות כמעין גבשושיות בכפות הרגליים.
מפת כפות הרגליים.
"טבלת אזורי המגע של כפות הרגליים" מציגה את הקשר, על פי הרפלקסולוגיה, בין האיברים השונים בגוף האדם לאזורי המגע או לחיצה בכפות הרגליים. על פי הרפלקסולוגיה, הקשר בין הנקודות בכפות הרגליים לאיברים הוא הדדי, כלומר כאשר ישנה פגיעה באיבר מסוים, אזי הנקודה המתקשרת אליו ברגל תפגע. הצבעים השונים מייצגים את אזורי המגע בכפות הרגליים והאיברים התואמים להם בגוף האדם:
ביקורת.
אין ראיות מדעיות לפעולת הריפוי הכרוכה בטיפול רפלקסולוגי או לעצם קיומן של האנרגיה והתעלות דרכן היא עוברת, לטענת הרפלקסולוגים. כך למשל, קיומם של הקריסטלים אינו מוכר על ידי פיזיולוגים. מחקרים אמנם הראו כי תחושות הרוגע וההנאה השורות על האדם שעה שהוא עובר טיפול רפלקסולוגי משפיעות בחיוב על מצבו הרפואי, אולם, ביקורת מקובלת אצל מבקרי שיטות הטיפול האלטרנטיביות בכללותן, היא כי זו - ולא יעילותן - היא אחת הסיבות המרכזיות להצלחתן של שיטות טיפול אלו. לביקורת זו מוצמדת על ידיהם לעיתים הטענה שבעובדה זו, שאינה כרוכה בהכרח ביעילות הטיפול עצמו, נעשה שכנוע של מטופלים בנוגע למהימנותן. אך יש להבחין כי בעוד הראשונה תולה עצמה בחוסר בראיות סיבתיות ומנגנוניות לתהליכים המתוארים על ידי הרפלקסולוגיה, ומהווה ביקורת מדעית, האחרונה כבר מאשימה את המקדמים שיטות טיפול אלטרנטיביות באמצעות הצבעה על הצלחתן, בחוסר יושרה.
מחקרים מדעיים.
מספר ניסויים מחקריים נעשו בתחום במשך השנים והם היו בעלי תוצאות מעורבות. אחת הסקירות השיטתיות של המחקרים מצאה: "העדויות הטובות ביותר שיש לנו נכון לעכשיו, לא הוכיחו בצורה משכנעת שרפלקסולוגיה היא טיפול יעיל בשום מצב רפואי"
עיכול
עיכול (או תהליך העיכול וספיגת המזון) הוא תהליך של פירוק מזון באמצעות אברי העיכול אצל בעלי חיים.
תהליך העיכול כולל קליטת חומרי מזון, פירוקם המכני והכימי למולקולות קטנות בעלות יכולת מעבר דרך דופן מערכת העיכול, הסעתם באמצעות מערכת הדם לתאים בהם ישמשו בתהליך חילוף החומרים. חריג לכלל זה הם החד תאיים, להם אין מערכת עיכול ותהליך העיכול כולו נעשה בתוך התא.
עיכול מורכב לרוב משני שלבים: