סטיבן הולדן, מבקר הניו יורק טיימס, תיאר את 'אי שם באפריקה' כ"סרט נאה המעניק הן לנוף והן לחיים הקולוניאליים אלגנטיות של אלבום תמונות." מבקר הסרטים של השיקגו סאן-טיימס, רוג'ר איברט, כתב כי "כל כך נדיר הוא למצוא סרט כמו זה, בו אתה נשאב אל תוך הסיפור." באתר 'Rotten Tomatoes', 86% מהביקורות כלפי הסרט חיוביות.
הסיפור של יוסי
הסיפור של יוסי הוא סרט דרמה להט"בי ישראלי משנת 2012, בבימויו של איתן פוקס ובכיכובם של אוהד קנולר, עוז זהבי, ליאור אשכנזי ואורלי זילברשץ.
זהו סרט המשך לסרט הקולנוע הישראלי משנת 2002 "יוסי וג'אגר", והוא סרטו העלילתי החמישי באורך מלא של הבמאי איתן פוקס, שכבר ביים בעבר את אשכנזי ("ללכת על המים"), קנולר ("הבועה") ואף את זילברשץ ("שירת הסירנה").
עלילת הסרט מתרחשת עשור לאחר ההתרחשויות בסרט "יוסי וג'אגר", ובה יוסי (אוהד קנולר), כיום רופא מצליח, עודו בארון ומנסה להתגבר על האובדן של אהובו ג'אגר.
הסרט זכה לפתוח את התחרות המרכזית בפסטיבל הסרטים הניו יורקי "טרייבקה".
עלילה.
עשור לאחר מותו של ג'אגר, עובד יוסי כרופא לב מצליח בבית חולים. הוא ממעט לבלות ושם במרכז חייו את עיסוקו המקצועי. יוסי מתעלם מחיזוריה של נינה, אחת האחיות, שמבקשת לרקום עמו קשר רומנטי; מנהל המחלקה, שעֵד לעומס בו הוא מצוי, מפציר בו לקחת חופשה; וחברו למחלקה, מוטי, מפציר בו לבוא עמו לבילוי בבר.
באחד הבקרים מגיעה למחלקה ורדה, אמו של ג'אגר, לבדיקת אק"ג, ויוסי מחליט לבצע את הבדיקה, במקום מוטי ששובץ לה במקור. ורדה שואלת אותו אם הם מכירים, ויוסי מכחיש את דבר היכרותם. במהלך הבדיקה הוא מנסה לדלות ממנה פרטים על עברה. ורדה טוענת שאין לה ילדים. עם תום הבדיקה הוא פוגש בה ביציאה מבית החולים, כביכול במקרה, ומציע לה טרמפ לביתה. במהלך הנסיעה מתוודה ורדה שהיה לה בן, שנהרג בלבנון, ומראה לו את תמונתו.
בשובו הביתה מביט יוסי בתמונות שלו ושל ג'אגר מתקופת השירות הצבאי. באותו ערב הוא נפגש למטרות סטוץ עם בחור אנונימי. הבחור, בליין צעיר ושרירי, מאשים את יוסי ברמאות, שכן תמונתו של יוסי מאתר ההיכרויות אינה תואמת עוד את מראהו בפועל. הוא מציע שיוסי יבצע בו מין אוראלי ושהם יסתפקו בכך. למחרת שוגה יוסי במהלך צנתור לב והחולה כמעט ומת. מוטי, שזה עתה סיים את הליך גירושיו, מפציר בו בשנית לצאת עמו לבילוי, תוך כדי הפטרה שהשמועות על אודות מיניותו לא משנות לעובדה שעליו לצאת לבלות. נינה מעירה את יוסי למשמרת, ובניגוד לפעמים קודמות, שבהן רק ליטפה אותו, הפעם היא אף מנשקת אותו בעוד הוא ישן. יוסי מתעורר בבהלה, ובדיאלוג בין השניים אומרת לו נינה שהיא מסרבת להאמין לשמועות. בבילוי במועדון משקה אותו מוטי לשוכרה ומנסה לגרום לו לקיים יחסי מין עם בחורה בשירותי המועדון. בתגובה נמלט יוסי מהמקום.
יוסי מגיע לביתה של ורדה. בכניסה לבית מזהה אותו אביו של ג'אגר, שמוליק. ורדה שואלת את יוסי מדוע לא סיפר לה על היכרותו עם ליאור (ג'אגר). יוסי מספר לזוג על רגע המוות של ג'אגר, על הנשיקה ביניהם, על הקשר שארך שנה וחצי ועל רצונו של ליאור שהם יידעו על קשר זה. ורדה מורה לו להסתלק. בטרם הוא עושה זאת מציע לו שמוליק לבקר בחדרו של ליאור.
לאחר המאורע יורד יוסי לנופש בסיני. בדרכו הוא אוסף בתחנת דלק ארבעה חיילים שפיספסו את האוטובוס שלהם. בעוד שלושה מהם מתלוננים על המוזיקה הקלאסית שהוא משמיע להם, אחד מהם, תום, שעדין יותר באופיו, מזהה את יצירתו של גוסטב מאהלר ומגן על בחירותיו. במהלך הנסיעה נשמעות רמיזות על מיניותו של תום. בסוף הנסיעה מציעים הארבעה ליוסי להצטרף אליהם לחופשה באילת. תחילה הוא מסרב, אך בהגיעו למסוף טאבה הוא עוצר ושב על עקבותיו.
בבית המלון יושב יוסי על שפת הבריכה, קורא את מוות בוונציה וצופה בחיילים שבבריכה. תום נתקל בו, מספר לו שהיה בעיסוי ומנסה לשכנע אותו ללכת גם. בערב, בחדר האוכל, רואה יוסי את תום לצידן של בנות. בהופעה של צוות המלון מתיישב לידו תום ומוסר לו שובר מתנה למסאג', שקנו לדבריו ארבעתם כתודה על הנסיעה. למחרת פוגש יוסי את חבריו של תום ומודה להם על המתנה, אך הם מכחישים כל קשר אליה. יוסי ניגש לטיפול המסאג', אך בורח ממנו זמן קצר לפני תחילתו. בדרכו לבריכה רואה יוסי את תום מפלרטט בבריכה עם בועז, המסאג'יסט, והוא שב לקרוא בחדרו. תום מופיע בפתח חדרו, שואל איך היה העיסוי, ויוסי משיב שלא מצא לכך זמן. תום מציע לו להצטרף אליהם מאוחר יותר למסיבה. יוסי אומר שכבר קבע ללכת להופעה של קרן אן ושחשב להציע להם לבוא גם. תום אומר שהם ילכו למסיבה ועוזב את המקום.
בהופעה של קרן אן מפתיע תום את יוסי ומתיישב לידו בחשאי. הם ממשיכים לבילוי משותף בטיילת. במהלך הבילוי טוען יוסי שהיה ג'ובניק, ותום מספר שכל מכריו יודעים על נטייתו המינית מלבד הוריו. תום נכנס בעירום למים ודורך על קיפוד ים. יוסי מטפל בו בחדרו במלון בעוד תום מנסה לשדלו. יוסי לא מגיב לנסיונותיו והשניים נפרדים למורת רוחו של תום. בחלוף זמן קצר מעזיבתו שב תום לחדר ושואל את יוסי ישירות האם ניתן לנשק אותו. יוסי מתריס ושואל מדוע הוא רוצה לנשק אותו ולא את בועז "החתיך", עמו פלירטט מוקדם יותר. תום משיב כי בועז "סתום" ושאין הוא אוהב להתנשק עם סתומים. השניים מתנשקים ועוברים למיטה, שם מכבה יוסי את האור, תום מדליק אותו וכך לסירוגין. לבסוף נואש תום מסירובו של יוסי לחשוף את גופו וקם ללכת. יוסי מבקש ממנו להישאר, השניים מתפשטים אחד מול השני באור ומתחבקים.
בתמונה הנועלת יושבים השניים על חוף הים. תום מצהיר כי היה נשאר שם ולא חוזר לצבא, ויוסי מפתיע אותו ומציע לו להישאר במקום "לתמיד".
קישורים חיצוניים.
ביקורות:
שלמה גרודזנסקי
שלמה גרוֹדְזֶנסקי (בכתיב יידי: גראָדזענסקי; כ' בכסלו תרס"ה, 28 בנובמבר 1904 – כ"ב בשבט תשל"ב, 7 בפברואר 1972) היה עיתונאי, פובליציסט, מסאי ומבקר ספרות עברי ויידי ישראלי. בכתיבתו הגדיר וגיבש את גוף היצירות המרכזי בשירה העברית בדור שאחרי נתן אלתרמן.
תולדות חייו.
נולד בגרודנו שבליטא, בתחום המושב היהודי של רוסיה (כיום בבלארוס), כבן בכור. למד בחדר מתוקן ובישיבה. ב-1917, כשהיה בן 12, היגר לארצות הברית עם אמו ובכך הסתיימו לימודיו הפורמליים, כיוון שנאלץ לפרנס את משפחתו. עם זאת קרא ספרות עברית וספרות יידיש ולמד בעצמו פילוסופיה, שירה וסוציולוגיה באנגלית וביידיש.
בשנת 1924 עלה לארץ ישראל, שהה כשנה בפתח תקווה, ולאחר מכן חזר לארצות הברית. בשנת 1928 היה לעיתונאי בביטאון פועלי ציון בארצות הברית, "דער אידישער קעמפער", ומשנת 1932 היה לעורכו, תחילה בצוותא עם חיים גרינברג ולאחר מכן לבדו. בשנת 1949 ביקר במדינת ישראל וגיבש תוכנית לעלייה. ב-1951 עלה לישראל. שאר בני משפחתו נותרו בארצות הברית.
בישראל ערך את עיתון הערב של מפא"י, "הדור", בשנים 1952–1957 היה עורך הוצאת עם עובד; ב-1955 ערך כתב עת ספרותי, "אכסניה", שיצא רק בגיליון אחד. מ-1958 ועד פרישתו ב-1970 היה חבר מערכת עיתון "דבר", ופרסם בו במשך שנים את הטור "ד' אמות". בשנת 1962 ייסד את כתב העת הספרותי "אמות", אותו ערך עד סגירת כתב העת ב-1965. במקביל, היה מעורכי עיתונה של קבוצת "מן היסוד".
בשנותיו האחרונות הגיש את תוכנית הרדיו "על כל פנים" בגלי צה"ל.
שלמה גרודזנסקי נפטר בשנת 1972 מהתקף לב במהלך טיפול רפואי, בן 67 במותו. נקבר בבית העלמין ברחוב הנדיב בהרצליה.
הניח אישה, פרל, שתי בנות: תרצה זנדבנק (אשתו של שמעון זנדבנק), ומרים טליתמן, מתרגמת.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
אורלי זילברשץ-בנאי
אפטר (סרט)
אפטר (באנגלית: After או Time Off) הוא סרט קצר משנת 1990 בבימויו של איתן פוקס ובכיכובם של גיל פרנק וחנוך רעים. הסרט נוצר כפרויקט הגמר של פוקס באוניברסיטת תל אביב. הסרט הופק בסיוע קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.בנובמבר 1990, זכה הסרט בפרס ראשון בפסטיבל סרטי סטודנטים במינכן.
עלילה.
עלילת הסרט מתרחשת במהלך מלחמת לבנון הראשונה, בשנת 1982. מחלקה של טירונים יוצאת לחופשה קצרה ("אפטר") בירושלים. במהלך החופשה תועה יונתן אל גן העצמאות - מקום הידוע כנקודת מפגש של גברים הומוסקסואלים - שם הוא מגלה מדוע זכה ליחס נוקשה מצד מפקדו, סגן ארז (גיל פרנק). חלק ממאפייניו ונושאיו של הסרט מלווים את המשך יצירתו של פוקס: עיסוק בגבריות הישראלית ובדמות הגבר-מאצ'ו-הלוחם הישראלי, עיסוק בגיבורים הומוסקסואלים ויציאה מהארון, שימוש במוזיקה, בעיקר עברית, כאלמנט בעל תפקיד חשוב בסרט.
מחלקת חיילים "מתוזזת" באישון לילה על ידי המ"מ שלה. בתום ה"טרטור" שרועים החיילים על הקרקע בעיניים עצומות. ארז, מפקד המחלקה, עובר ביניהם ונותן מונולוג אירוטי, בו הוא מבקש מחייליו לדמיין את עצמם מתפשטים, מתקלחים ונכנסים מתחת לשמיכת הפוך במיטה. הוא מעיר חייל חייל ומותיר את יונתן שכוב בעיניים עצומות. יונתן ניעור לקריאת ההקשב של המחלקה ולקול צחוקם של החיילים.
יונתן מתקלח במלתחות בגפו. ארז מתקרב למלתחות ונעצר לשוחח עם סמל המחלקה. יונתן שמבחין בבואו ממהר להתלבש ולצאת, אך לא מספיק לחמוק ממפגש עמו. ארז שואל אותו לפשר המקלחת המאוחרת, ומבקש ממנו שלהבא יתנגב בטרם הוא מתלבש, שכן צה"ל לא רוצה חיילים חולים.