מחברת הספר "סייבר-סטוקינג" אלכסיס מור מפרידה בין סייבר-סטוקינג לבין גניבת זהות, שנובעת ממניעים כלכליים. ההגדרה שלה, ששימשה גם בפיליפינים לכתיבת התיאור המשפטי:
סייבר-סטוקינג היא הטרדה מבוססת טכנולוגיה המופנית כלפי אדם אחד שאותר ספציפית למטרת התקפה זו מסיבות שונות של כעס, נקמה או שליטה. סייבר-סטוקינג יכולה להתבטא במגוון צורות, בין היתר:
סוגי סייבר-סטוקינג.
סטוקינג על ידי זרים.
לדברי ג'ואי רושינג, התובע המחוזי של מחוז פרנקלין באלבמה, אין הגדרה אחת יחידה לסייבר-סטוקינג - המטריד יכול להיות זר עבור הקורבן או שיש או הייתה ביניהם בעבר מערכת יחסים כלשהי. "[סייברסטוקרים] מגיעים בכל הצורות, הגדלים, הגילאים והרקעים. הם מפטרלים באתרי אינטרנט ומחפשים הזדמנויות לנצל אנשים."
סטוקינג על בסיס מגדר.
הטרדה הקשורה למגדר באינטרנט (המכונה גם אלימות מקוונת מבוססת מגדר) יכולה לכלול איומי אונס, איומים אחרים באלימות ופרסום מידע אישי של הקורבן. ההטרדות האלו כוללות הגבלת פעילות של הקורבן באינטרנט או הרחקה מוחלטת שלהם מזירת האונליין, המונעת לחלוטין את השתתפותם בחיים המקוונים ופוגעת באוטונומיה, בכבוד, בזהות ובהזדמנויות של המוטרד.
סטוקינג של בני זוג אינטימיים.
סיי-סטוקינג אחרי בני זוג אינטימיים היא הטרדה מקוונת של בן או בת זוג רומנטיים בהווה או לשעבר. זה סוג של אלימות במשפחה, ומומחים אומרים שמטרתה היא לשלוט בקורבן על מנת לעודד בידוד חברתי וליצור תלות. מטרידים עשויים לשלוח הודעות דואר אלקטרוני מעליבות או מאיימות חוזרות ונשנות לקורבנותיהם, לנטר או לשבש את השימוש בדואר האלקטרוני של הקורבנות שלהם, להשתמש בחשבון של הקורבן כדי לשלוח הודעות דואר אלקטרוני תוך כדי התחזות לקורבן או לרכישת סחורות או שירותים שהקורבן מקבל ללא שהביע רצון. הסטוקר לעיתים משתמש באינטרנט כדי לחקור ולרכז מידע אישי על הקורבן שישמש לביצוע ההטרדה עצמה.
סטוקינג כלפי ידוענים ואנשי ציבור.
הרכבת פרופיל של סטוקרים מראה שכמעט תמיד הם עוקבים אחר מישהו שהם מכירים או באמצעות מחשבות שווא, חושבים שהם מכירים, כפי שקורה עם סטוקרים של ידוענים או אנשים ציבוריים שבהם הסטוקרים מרגישים שהם מכירים את הידוען אף על פי שהידוען לא מכיר אותם. כחלק מהסיכון שהם לוקחים על פרסום, ידוענים ואישי ציבור הם לעיתים קרובות מטרות להטרדות מסוגים אלו ואחרים.
במקרה ידוע אחד בשנת 2011, השחקנית פטרישה ארקט סגרה את החשבון שלה ברשת החברתית פייסבוק לאחר סייבר סטוקינג לכאורה. בפוסט האחרון שלה, ארקט הסבירה שחברת האבטחה שלה הזהירה את חבריה בפייסבוק לא לקבל בקשות חברות מאנשים שהם לא מכירים. ארקט הדגישה שעצם העובדה שנראה היה שאנשים הם מעריצים שלה זה עדיין לא אומר שהם בטוחים. היא שחררה הצהרה לתקשורת שארקט מתכננת לתקשר עם מעריצים באופן בלעדי דרך חשבון הטוויטר שלה.
Vauxhall and I
Vauxhall and I הוא אלבום הסולו הרביעי של המוזיקאי הבריטי מוריסי. האלבום יצא ב-14 במרץ 1994 על ידי הלייבל פרלופון בבריטניה ועל ידי הלייבלים סייר רקורדס/Reprise בארצות הברית.
רקע.
ווקסהול הוא אזור בלונדון שידוע בשל הגיי ברים הנמצאים בו. כמו כן, קיימת גם חברה בריטית לייצור כלי רכב בעלת אותו שם.
השיר "Spring Heeled Jim" מכיל קטעי דיאלוג מתוך הסרט הדוקומנטרי "We Are the Lambeth Boys" משנת 1959, העוקב אחר חייהם של חברי מועדון נוער בדרום לונדון. המשפט "Don't leave us in the dark" בשיר "Billy Budd" הוא סמפול מתוך סרטו משנת 1948 של דייוויד לין "אוליבר טוויסט". השיר עצמו נושא את אותו שם כמו הנובלה של הרמן מלוויל.
הוצאה.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "The More You Ignore Me, the Closer I Get", יצא ב-28 בפברואר 1994 והגיע למקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי, למקום ה-46 במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי ולמקום הראשון במצעד הרוק המודרני האמריקאי. זהו הסינגל היחיד של מוריסי או של הסמית'ס שהצליח להיכנס ל-100 הגדולים במצעד האמריקאי המרכזי. זהו גם הסינגל היחיד של מוריסי שהצליח להיכנס ל-10 הגדולים במצעד הבריטי במהלך שנות ה-90.
האלבום עצמו יצא ב-14 במרץ 1994 על ידי הלייבל פרלופון בבריטניה ועל ידי סייר רקורדס/Reprise בארצות הברית. כמו בשלושת אלבומי הסולו הקודמים, גם בזה מוריסי עצמו מופיע על עטיפת האלבום. מוריסי שר וכתב את המילים לכל שירי האלבום, כשאת הלחנים כתבו אלן וייט (6 שירים) ובוז בורר (5 שירים). האלבום זכה להצלחה בבריטניה ובארצות הברית. בבריטניה הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים ולמעמד של אלבום זהב על מכירת כ-100,000 עותקים. בארצות הברית הגיע למקום ה-18 במצעד האלבומים.
בבריטניה יצאו מהאלבום בהמשך גם הסינגלים "Hold On to Your Friends" (מאי 1994) ו-"Now My Heart Is Full" (אוגוסט 1994), שלא זכו להצלחה מסחרית.
ביקורות.
האלבום זכה לרוב לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. המגזין Q העניק לאלבום ציון מקסימלי של חמישה כוכבים, ובחר באלבום כאחד מעשרת האלבומים הטובים ביותר של שנת 1994. בפברואר 2006 אותו מגזין מיקם את האלבום במקום ה-89 ברשימת 100 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים שלו. באתר AllMusic העניקו לאלבום ארבעה וחצי כוכבים מתוך חמישה וכתבו עליו: "אלבום מרשים שמכיל כמה מהשירים הטובים ביותר של מוריסי מאז ימי הסמית'ס". מגזין המוזיקה האמריקאי בלנדר העניק לאלבום ציון מקסימלי של חמישה כוכבים. המגזין רולינג סטון העניק לאלבום ציון של ארבעה מתוך חמישה כוכבים.
לורנצו שימיץ'
לורנצו שימיץ' (בקרואטית: Lorenco Šimić; נולד ב-15 ביולי 1996 בספליט שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הבלם באסקולי.
קריירת מועדונים.
שימיץ שיחק בקבוצות היידוק ספליט, הוברלה אוז'הורוד, סמפדוריה, אמפולי, ספאל, רייקה, דונאיסקה סטרדה וזגלבי לובין.
ב-16 בינואר 2022 חתם על חוזה לשתי עונות וחצי בלצ'ה מהסרייה ב'.
ניצר אב
ניצֶר אֵבּ (באנגלית: Nitzer Ebb) היא להקת אידנסטריאל ו-EBM שנוסדה ב־1982 בצ'למספורד במחוז אסקס באנגליה על ידי בון האריס, דייוויד גודי והסולן דאגלס מקארתי.
היסטוריה.
לשם הלהקה אין למעשה משמעות, והוא נועד להישמע גרמני, מתוך חיבתם של חברי הלהקה ללהקות אלקטרו גרמניות מוקדמות כמו קרפטוורק, איינשטירצנדה נויבאוטן, Die Krupps, D.A.F ומלריה! .
הסינגל הרשמי הראשון של הלהקה היה, Isn't It Funny How Your Body Works ויצא ב-1985. ההצלחה הראשונה של השלישייה הצעירה ותשומת הלב הראשונה במגזינים המסחריים הגיעו עם אלבום הבכורה שלה That Total Age שיצא בלייבל-Mute Records, בו הייתה חתומה, בין השאר, גם להקת דפש מוד, מה שהוביל לכך שהלהקה פתחה את סיבוב ההופעות של דפש מוד באירופה ב-1988 ומשכה תשומת לב בעיקר בגרמניה, צרפת, בלגיה וסקנדינביה. ב-1987 הופיעה הלהקה בישראל.
לאחר עזיבתו של גודיי יצא, ב-1990 האלבום Showtime שהכיל את מהדורות הסינגל הנמכרות ביותר של הסינגלים Lightning Man ו-Getting Closer. לאחר מכן יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עולמי נרחב, שנה לאחר מכן יצא האי.פי - As Is, בשנת 1992 החל מקארתי לעבוד על פרויקט הצד שלו, Recoil
האלבום הבא, Ebbhead, שהופק על-ידי Flood, יחד עם אלן ויילדר, זכה לביקורת מצד מעריצים רבים ונתוני המכירות הגיעו לשפל בהשוואה ליצירות הקודמות. נקודת המפנה המוזיקלית עם ביג להיט הייתה אמורה לחולל תפנית ב-1995, שעם זאת השיגה את ההפך. חברי Nitzer Ebb נפרדו לדרכם.
לאחר ההתפרקות.
בון האריס הפיק אלבומים למרלין מנסון ושל ה-Smashing pumpkins ומקארתי הופיע שוב ב-1997 לצדו של אלן ויילדר בלהקת Recoil ועבד על שני שירים באלבום Unsound Methods בטכניקה ווקאלית והחל ללמוד עיצוב ולימודי קולנוע בקיימברידג'. לאחר שסיים את לימודיו עבד כמעצב וידאו וסרטים בלונדון.
לאחר חמש שנים פנה דיג'יי הטכנו הצרפתי טרנס פיקסמר שהעריץ את הלהקה למקארתי ושכנע אותו לעבוד יחד ובכך לחדש את פעילות הלהקה. השיר Fixmer יצא לראשונה לצד רמיקס של Let Your Body Learn ורימיקסים נוספים.
2006–2012 - הקאמבק.
עקב פניות מעריצים החליטו בון האריס ודאגלס מקארתי להופיע שוב ביחד. קונצרט האיחוד הראשון שלהם התקיים בפסטיבל ה-Wave-Gotik-Treffen ביוני 2006.
הלייבל Mute Records זיהו את הקאמבק הזה עם האלבום הטוב ביותר ב-Body of Work 1984-1997, בליווי סיבוב הופעות עם מספר הופעות ב-2006. בספטמבר 2007 הצטרף ג'ייסון פיין מחדש ללהקה, אחרי שניגן איתם במהלך שנות ה-90.
בשנים 2007 ו-2008 הופיעה Nitzer Ebb בפסטיבלים ובמועדונים. ב-2009 הם יצאו שוב לסיבוב הופעות עם ארבע הופעות באירופה ביוני ושבעה קונצרטים באמריקה בנובמבר. בתחילת 2010, ניצר אב היה מופע הפתיחה של דפש מוד. במקביל, היא עמדה בראש סיבוב ההופעות שלה במתחם התעשייתי באירופה.
Nitzer Ebb הוציאו את האלבום Industrial Complex ב-22 בינואר 2010. ובאמצע 2011 ערכהNitzer Ebb סיבוב הופעות באירופה יחד עם הלהקה הגרמנית Die Krupps והוציא את ה EP- Join in the Rhythm of Machines, במהדורה מוגבלהת של 500 עותקים.
האי.פי הכיל 4 שירים, שניים מהם הולחנו על ידי Nitzer Ebb ושניים על ידי Die Krupps. כל אחד מהשירים הופק על ידי הלהקה השנייה. האי.פי נמכר רק בסיבוב הופעות וכל עותק נכתב בכתב יד של שתי הלהקות.
2018 – הקאמבק השני.