אורון נולדה בתל אביב, בת לרפאל מהודר ונינה לאהרן שלוש, ממייסדי נווה צדק. בהיותה בת שנה נפטר אביה. אמה, רוז ברנשטיין (מהודר), נישאה לאדריכל יוסף טישלר שהיה לאורון כאב. למדה בגימנסיה תלפיות בתל אביב. ב-1949 סיימה את לימודיה באוניברסיטה העברית בירושלים, שם למדה ארכאולוגיה, עברית ויוונית.
אורון עסקה בתרגום יצירות קלאסיות מיוונית עתיקה לעברית. בין היצירות שתרגמה (בשלמותן או בחלקן):
התרגומים פורסמו בכתבי העת "קשת", "מולד", "במה" ו"אשכולות" ובספר "איסכילוס ואתונה" (מאת ג'ורג' תומסון). "איאס" של סופוקלס יצא בהוצאת מוסד ביאליק (את חלקה האחרון של היצירה תרגם שלמה דיקמן לאחר מותה של אורון).
בנוסף כתבה אורון רומן אוטוביוגרפי בשם "גנזי צרות וגנזי ישועות", שיצא לאור לאחר מותה (עם עובד 1965). פרקים מתוך הספר התפרסמו עוד בימי חייה בכתב העת "מולד" ובעקבות כך זכתה בפרס "אנה פרנק" מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל לעידוד סופרים צעירים.
בסוף שנות החמישים הייתה בין יוזמי הופעתו המחודשת של כתב העת לאמנות התיאטרון, "במה", שנוסד ב-1933, אך הופעתו פסקה ב-1948. אורון אף שימשה כעורכת כתב העת יחד עם ישראל גור ויהודה האזרחי.
אורון נפטרה בירושלים ממחלת הסרטן והיא בת 36 בלבד, נטמנה בהר המנוחות.
ארכיון.
ארכיונה נמצא בארכיון גנזים - אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.
לקריאה נוספת.
על דרור אורון ועל ספרה ראו המאמרים מאת י.ד. אברמסקי ואלכסנדר פוקס שהתפרסמו בכתב העת "במה" (גיליון 4 (57) מינואר 1960)
תמרור עצור
תמרור עצור או שלט עצור הוא תמרור הממוקם לרוב בצומת או במפגש רחובות, המורה לנהגים לעצור את רכבם עצירה מלאה, ולהתקדם לאחר העצירה אך ורק אם הדרך פנויה. עם זאת, על פי תקנות התעבורה בישראל, תמרור עצור המוצב בצד השמאלי של הכביש מטיל חובת עצירה עבור הפונים שמאלה או מבצעים פניית פרסה שמאלה בלבד.
תיאור השלט.
השלט ייחודי בין השלטים בצורתו המתומנת. השלט אדום מלבד פס לבן בסמוך לגבולות השלט, ובמרכז השלט מופיעה יד לבנה או המילה "עצור" בשפת המקום או בשפה האנגלית ("stop"). הסיבה לצורה המיוחדת היא על מנת שכל נהג המגיע לצומת מכל כיוון יוכל לראות, גם מאחורי השלט, שלנהג בכיוון נגדי או ניצב, יש "עצור" (לכן גם צורתו יוצאת הדופן של התמרור תן זכות קדימה כמשולש הפוך).
שימושים.
שלטים אלה נפוצים בכל רחבי העולם. בישראל ובאירופה נעשה שימוש בשלטים אלה בעיקר בצמתים בהם נדרש מתן זכות קדימה ולא ניתן להציב שלט זה בשל שדה ראייה מוגבל.
צפון אמריקה.
בצפון אמריקה משמש תמרור עצור כאמצעי לניהול תנועה בצמתים בהם מטעמי חיסכון (ותנועה נמוכה) הוחלט שלא להתקין רמזורים. כמו כן התמרור משמש כאמצעי להגברת הבטיחות בדרכים באמצעות האטת התנועה, ולכן מוצב התמרור באזורים בהם חוצים את הכבישים ילדים (בסמוך לבתי ספר, גני ילדים, ומגרשי משחקים), וזאת אף אם אין מדובר בצמתים.
מאפיין נוסף הנפוץ בצפון אמריקה ואינו מקובל באזורים אחרים הם צמתים בהם מוצב השלט בכל דרכי הגישה לצומת (All-way stop או three- או four-way stops), כך שכל הבאים לצומת צריכים לעצור ולתת זכות קדימה למי שהגיע לצומת לפניהם.
אוטובוסי בית ספר (School Bus) המשמשים באופן ייעודי להסעת תלמידים לבתי ספר וגנים, כוללים לרוב בצדדיהם שלטי עצור מתקפלים המיועדים אף הם להגברת הבטיחות בעת חציית תלמידים. בעת שהאוטובוס עוצר להעלאה ולהורדה של נוסעים נפרשים שלטי העצור, וכל התנועה משני עברי הרחוב עוצרת עד לקיפול השלטים.
היסטוריה.
השימוש בתמרורי עצור החל בארצות הברית בראשית המאה ה-20. השלט הראשון המתועד הותקן בשנת 1915 במישיגן. תמרורים אלה היו קטנים בגודלם מהתמרורים המקובלים כיום, ונכתבה בהם המילה "עצור" בצבע שחור על רקע לבן. ככל שהשלטים הפכו נפוצים יותר, גבר הצורך להסדירם. ועדה שהוקמה ביוזמת האיגוד האמריקאי לדרכים ראשיות מדינתיות ולתחבורה (American Association of State Highway and Transportation Officials) התכנסה בשנת 1922 במטרה לקבוע צורה אחידה לשלטים. הוועדה בחרה את הצורה המתומנת האופיינית להם. צורה זו נבחרה על מנת להקל על נהגים המגיעים מהעבר השני של התמרור לדעת שמדובר בתמרור עצור, ועל מנת למנוע בלבול בין תמרור זה לתמרורים אחרים. סיבה נוספת לבחירת צורה זו הייתה להקל על זיהוי השלט בשעות החשיכה, שכן בשנים אלה טרם החל השימוש בתמרורים מחזירי אור.
האיגוד הלאומי האמריקאי לבטיחות בדרכים (The National Conference on Street and Highway Safety), ארגון מתחרה באיגוד האמריקאי לדרכים ראשיות מדינתיות ולתחבורה, הציעה שלט קטן יותר בצורתו, בצבעי אדום על צהוב. עם איחוד שני הארגונים לארגון אחד - הוועדה המשותפת להסדרת אמצעי השליטה בתנועה (Joint Committee on Uniform Traffic Control Devices) בארצות הברית, פורסם בשנת 1935 מדריך המתאר את מפרט השלט.
המדריך המתאר את השלט שונה שמונה פעמים בין השנים 1935–1971, וקבע כללים שונים בארצות הברית למיקום השלט וצורתו. בין השנים 1924–1954 נעשה בארצות הברית שימוש בשלטים בהם המילה "Stop" כתובה בצבע שחור על רקע צהוב. החל משנת 1954 הוחלט על שימוש בכיתוב לבן על רקע אדום.
בשנת 1966 הוסדרה צורת השלט בחקיקה בארצות הברית ובשנת 1968 הוסדרה צורת השלט על ידי מועצת וינה לשלטי רחוב ותמרורים במסגרת פעולת הנציבות הכלכלית של ארגון האומות המאוחדות לאירופה להסדרת התנועה באירופה. המועצה קבעה כי ברחבי אירופה תיכתב על השלט המילה "Stop" באנגלית או בשפת הלאום של המדינה, וצורתו של השלט תהא בהתאם לצורתו בארצות הברית.
צורת השלט נפוצה בכל רחבי העולם, כאשר ישנם מספר הבדלים, כך לדוגמה בישראל נעשה שימוש בצורת יד לסמל עצירה, ולא נכתבת המילה "עצור" בשפה האנגלית או בשפת המדינה, וזאת על מנת למנוע צורך בכיתוב תלת לשוני (אנגלית, עברית וערבית).
בחלק מארצות אמריקה הלטינית (קולומביה, קובה, צ'ילה, אקוודור, אורוגווי, ונצואלה, בוליביה, ברזיל, ארגנטינה ופוארטו ריקו) נכתבת המילה "PARE" ("עצור" בפורטוגזית וספרדית) ואילו במקסיקו וארצות מרכז אמריקה נכתבת המילה "ALTO" ("עצור" בספרדית) במקום "PARE".
בקוויבק שבקנדה נעשה שימוש לרוב במילה "ARRÊT" ("עצור" בצרפתית) אף שגם הצורה "STOP" מצויה שכן גם המילה האנגלית מקובלת בשפה הצרפתית.
בארצות ערב מקובל השימוש בכיתוב: "قف", בסין: "停", במלזיה: "BERHENTI", במונגוליה: "ЗОГС" ובטורקיה: "DUR".
ביפן נעשה שימוש בתמרור בצורה שונה - משולש אדום הפוך מסמל תמרור עצור. ובזימבבווה תמרור ובו צלב שחור על רקע לבן.
הוועדה לביטחון לאומי של קזחסטן
הוועדה לביטחון לאומי של קזחסטן (בקזחית: Kaзақстан Республикасының Ұлттық қауіпсіздік комитеті, בראשי התיבות ק.נ.ב) היא ארגון הביטחון והמודיעין של קזחסטן.
הארגון נחשב ליורש האגף הקזחי של הק.ג.ב. ובדומה לקודמו, מאגד בתוכו עשרות ארגונים. הוועדה הוקמה ב-13 ביולי 1992 על ידי נשיא קזחסטן נורסולטאן נזרבייב. הארגון כפוף למפקד העליון של קזחסטן והוא חלק ממערכת הביטחון הקזחית. זוהי סוכנות הביטחון של קזחסטן ועוסקת גם באבטחת הגבולות ובמודיעין אותות. במרבית שנות ה-90 ובעשור הראשון של המאה ה-21 עסקה גם באיסוף מודיעין בחו"ל, עד להקמת שירות ביון החוץ של קזחסטן בשנת 2009.
היסטוריה.
עם הכרזת העצמאות של קזחסטן, ב-19 בדצמבר 1991, נחתמה החלטת קבינט השרים הקזחי "על הוועדה לביטחון לאומי של רפובליקת קזחסטן". ב-20 ביוני 1992 ההחלטה הממשלתית אושררה במועצה העליונה (הפרלמנט הקזחי) והנשיא הקזחי חתם על החוק "אודות הזרועות לביטחון לאומי של רפובליקת קזחסטן" וב-13 ביולי אותה שנה, הנשיא נורסולטאן נזרבאייב חתם על צו מיוחד שייסד את הארגון הלכה למעשה.
ראשי הארגון.
בראש הוועדה לביטחון לאומי של קזחסטן עומד היושב-ראש, שמתמנה על-ידי נשיא הרפובליקה בהסכמת הפרלמנט ומפוטר על-ידי נשיא הרפובליקה.
מבנה.
האקדמיה.
האקדמיה של הוועדה הקזחית לביטחון לאומי (Қазақстан Республикасы Ұлттық қауіпсіздік комитетінің Академиясы) הוקמה ב-1974 כבית הספר של הקג"ב. ב-1991 הפכה למכון של הק.נ.ב וב-1997 קיבלה מעמד של אקדמיה. האקדמיה עוסקת בהכשרתם והכנתם של סוכני המודיעין הקזחיים, והכשרתם המקצועית של סוכני הוועדה לביטחון לאומי.
יחידת אריסטאן.
יחידת אריסטאן ( «Арыстан»; משמעות המילה היא "אריה"), היא היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור, שהוקמה בהשראת יחידת אלפא הרוסית ב-1991. עד 1993 הייתה כפופה לשירות האבטחה הנשיאותי, וב-1993 הוכפפה לוועדה לביטחון לאומי. חיילי היחידה מאבטחים את תעשיית הנפט הקזחית ואנשיה מוצבים בנורסולטן, אלמטי ובערים שלחוף הים הכספי. אנשי היחידה אחראים למלחמה בטרור, שחרור בני ערובה והגנת אובייקטים לאומיים של קזחסטן. לצד כוחות אחרים, אריסטאן נחשבת ליחידה המתקדמת והטובה ביותר במדינה וחייליה התאמנו בסיוע יחידות מיוחדות מכל העולם.
שירות סיכול ריגול.
השירות לסיכול ריגול אחראי לסיכול ריגול בגופי המדינה. מטרת פעילותו היא תמיכה מודיעינית וכן סיוע לגופי המדינה במניעה, נטרול איומים על הביטחון הלאומי וקידום האינטרסים הלאומיים של הרפובליקה של קזחסטן.
לוחמה בטרור.
השירות ללוחמה בטרור הוא הארגון הממשלתי העיקרי שנועד הגן על המדינה מאיומי טרור, להגן על הפרט, החברה והמדינה מפני פלישות בלתי חוקיות של מחבלים, ארגונים דתיים-קיצוניים, פעילות הרסנית, הפצת אידאולוגיה קיצוניות לאומית ובדלנות.
שירות הביטחון הכלכלי.
שירות הביטחון הכלכלי פועל למנוע, לזהות ולדכא פעילויות שמטרתן גרימת נזק כלכלי לרפובליקה של קזחסטן.
אבטחת סייבר.