לואיס נולדה בעכו לאילן ואתי לואיס. במסגרת לימודיה במגמת ספרות ותיאטרון בתיכון אורט דרסקי בעיר, השתתפה ביצירת קומדיה המבוססת על קומדיה דל'ארטה בשם "קומדיה דה לה דיאבולו", וזו הוצגה בפסטיבל עכו. בצבא שירתה בחיל השלישות בתפקיד מש"קית נפגעים. אחרי הצבא למדה בבית הספר לתיאטרון "Cours Florent" בפריז. לאחר שחזרה לארץ השתתפה בסדנאות רבות למשחק, בהן הסדנא למשחק מול מצלמה של רות דייכס ושל ליאת ביין וסדנת משחק בתיאטרון בהנחיית ציפי פינס ואיה קפלן.
קריירה.
טלוויזיה.
בתחילת דרכה הופיעה בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה בהן, סרוגים, נויורק והצרות שלי עם נשים.
בשנת 2015-2014 שיחקה בתפקיד משני - מרכזי בשתי עונותיה של סדרת הטלוויזיה זגורי אימפריה, בתפקיד "ויקי", חברתה של אבישג (חן אמסלם) ובת זוגו של אביתר (ישראל אטיאס). לואיס התראיינה לערוץ החדשות I24NEWS בשפה הצרפתית. בראיון סיפרה לואיס על פרויקט שח"ם – ארגון השחקנים והשחקניות בישראל בשיתוף עם משרד התרבות, שבמסגרתו נשלחו שחקנים ושחקניות הסדרה כדי לעודד את תושבי הדרום בזמן מבצע צוק איתן.
בשנת 2018 הופיעה בתפקיד אורח בסדרה מלכות.
לואיס השתתפה בפרסומות רבות בהן לחברות הוט, סובארו, תנובה, גוד נייט סנטר ולקמפיין ירושלים.
קולנוע.
בשנת 2016 השתתפה בתפקידי אורח בסרטים סנאפשוט, שביים דורון ערן ובסרט להציל את נטע שביים ניר ברגמן. בשנת 2019 השתתפה בתפקיד משני בסרט תמרות עשן, שביימה דינה פרלשטיין.
בשנת 2022 עתיד לצאת הסרט ולנטינוס, שביימה בילי בן-משה. בסרט משחקת לואיס בתפקיד ראשי, לצד אסתי זקהיים, אוהד שחר, וניר לוי.
תיאטרון.
לואיס שיחקה בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער בשנים 2018-2016. היא שיחקה בתפקיד ראשי בהצגה מרותקים בהפקת התיאטרון שביים יקיר פורטל. ההצגה המתארת חיי תלמידה ישראלית ותלמיד ערבי (אמיר שורוש) המרותקים לבית הספר ומגלים כי עליהם לתקשר האחד עם השנייה ולגשר על פערים, שונות וגזענות.
סדרות רשת.
בשנים 2018-2017 הופיעה לצד גיא בלילה, תסריטאי ובמאי סדרת הטלוויזיה בני אור. סדרת הרשת המצליחה "הזוג הזה", בה הופיעו בלילה ולואיס בתפקידים הראשיים ואותה יצרו יחד, זכתה למאות אלפי צפיות וזכתה להתייחסויות רבות במדור "יחסים" של אתר ynet.
לואיס משחקת משנת 2018 בתפקיד ראשי בסדרת המתיחות המצליחה ברשת "לירון והילי". הסדרה הוקרנה גם ב- HOT V.O.D. הסדרה זכתה במיליוני צפיות.
בשנת 2021 השתתפה לואיס בקליפ "שמעי אישה", שכתבה וביימה המשוררת שני ארנהיים ושנועד להעלות את המודעות לאלימות כלפי נשים. הקליפ, שבו השתתפו בין היתר השחקניות אסתי זקהיים ויוליה פלוטקין, דובר עשר שפות שונות ובהן עברית, צרפתית, יפנית ושפת הסימנים.
ונסן אוריו
ונסן אוריו (בצרפתית: Vincent Jules Auriol; 27 באוגוסט 1884 – 1 בינואר 1966) היה פוליטיקאי צרפתי שכיהן כנשיא צרפת בשנים 1947–1954.
ביוגרפיה.
ראשית חיים והכניסה לפוליטיקה.
אוריו נולד במחוז גארון עילית שבדרום מערב צרפת, כילדם היחיד של ז'אק אנטואן אוריו (1855–1933) ואנג'ליק וירג'יני דוראנד (1862–1945). לאוריו היה קשר משפחתי רחוק למהנדס האנגלי איזמבארד קינגדום ברונל. הוא קיבל תואר במשפטים בקולג' דה רבל בשנת 1904 והחל לעבוד כעורך דין בטולוז. בשנים אלו אוריו היה בעל עמדות סוציאליסטיות, והיה שותף להקמת העיתון "Le Midi Socialiste" ב-1908. במקביל, אוריו כיהן כראש איגוד העיתונאים בעיר.
בשנת 1914, אוריו נבחר ללשכת הצירים מטעם המפלגה הסוציאליסטית. הוא כיהן בתפקיד זה עד 1942. הוא גם כיהן כראש עיריית מורט שבגארון עלית ממאי 1925 ועד ינואר 1947. בדצמבר 1920 סירב להצטרף למפלגה הקומוניסטית של צרפת.
אוריו הפך לדובר המוביל של מפלגתו בנושאים כלכליים. הוא עמד בראש ועדת הכספים בלשכת הצירים בשנים 1924–1926. תפקידו הראשון בקבינט היה כשר האוצר תחת לאון בלום. בתקופה זו ירד ערכו של הפרנק הצרפתי ב-30% מול הדולר האמריקאי, מה שהוביל לבריחת הון ומיתון כלכלי. מצב זה הוביל להתפטרותו של בלום מראשות הממשלה. בממשלה שלאחר מכן (1938) ממשלתו השמרנית של אדואר דאלאדיה מהמפלגה הרדיקלית הוקמה ב-10 באפריל 1938 והחזירה את אוריו ללשכת הצירים.
אוריו היה אחד מ-80 הצירים שהצביעו נגד הסמכויות שניתנו לראש הממשלה אנרי פיליפ פטן ב-10 ביולי 1940 שהביאו למשטר וישי הפרו-נאצית. כתוצאה מכך, הוא הוחזק במעצר בית עד שנמלט למחתרת הצרפתית באוקטובר 1942, ונלחם במסגרתה במשך שנה. אוריו ברח ללונדון באוקטובר 1943. הוא ייצג את הסוציאליסטים באספה המייעצת הצרפתית החופשית (שאורגנה על ידי שארל דה גול באלג'יר מאוחר יותר באותה שנה). ביולי 1944 הוא ייצג את צרפת בוועידה המוניטרית והפיננסית של האומות המאוחדות שבארצות הברית.
לאחר המלחמה.
עם סיומה של מלחמת העולם השנייה אוריו כיהן כשר המדינה בממשלתו הזמנית של דה גול. בתקופה זו הוא ממנסחי חוקת הרפובליקה הצרפתית הרביעית קצרת-הימים. אוריו הוביל את המשלחת הצרפתית לאומות המאוחדות והיה הנציג הראשון של צרפת במועצת הביטחון של האו"ם ב-1946. הוא שימש כנציג כגארון עילית באספה הלאומית בשנים 1946–1947. האספה הלאומית בחרה בו ב-16 בינואר 1947 לנשיא הראשון של הרפובליקה הרביעית בפער גדול, וקיבל 452 קולות (51.19%) מול 242 (27.41%) שהצביעו למועמד התנועה הרפובליקנית העממית (MRP), אוגוסט דה ריבס.
כנשיא, אוריו ניסה ליישב בין פלגים פוליטיים במדינה ולחזק את יחסי החוץ של צרפת. הוא ספג ביקורת על המצב הכלכלי הרעוע ועל מלחמת הודו-סין הראשונה. סדרת שביתות נערכה ברחבי צרפת בשנת 1947. בעקבות המצב הכלכלי פרצו מהומות בנומבר של אותה השנה. המפלגה הקומוניסטית, שתמכה בשביתות, סולקה מבית המחוקקים בתחילת דצמבר. השביתות הסתיימו ב-10 בדצמבר, אבל חודשו ב-1948 וב-1953 כתגובה לתוכנית הצנע של ממשלת ג'וזף לנאל.
מלבד המלחמה הבלתי נגמרת בהודו-סין, האימפריה הקולוניאלית של צרפת התפרקה תחת נשיאותו של אוריו. העימותים במרוקו, מדגסקר, אלג'יריה ותוניסיה נעשו תכופים יותר. בשנת 1951 נוסדה החזית לשחרור לאומי של אלג'יריה, ובשנת 1953 הפילו הצרפתים את מוחמד החמישי, מלך מרוקו לאחר שדרש אוטונומיה רבה יותר. צרפת ניהלה מלחמת דיכוי אכזרית במדגסקר, וכלאה את מנהיג העצמאות התוניסאי חביב בורגיבה ב-1952.
כשכהונתו של אוריו כנשיא קרבה לסיומה, הוא בחר שלא התמודד מחדש. ב-16 בינואר 1954 ירש אותו רנה קוטי. באותה העת אוריו טען כי "העבודה הרגה אותי; הם קראו לי לצאת מהמיטה בכל שעות הלילה כדי לקבל התפטרות של ראשי ממשלה" (היו כ-18 ממשלות שונות במהלך שבע שנותיו כנשיא).
לאחר נשיאותו, אוריו כתב מאמרים בנושאים פוליטיים, והפך לחבר במועצה החוקתית של צרפת ב-1958 עם הקמת הרפובליקה החמישית הצרפתית. הוא התפטר מהמפלגה הסוציאליסטית באותה שנה. הוא פעל ללא הצלחה נגד החוקה החדשה במשאל העם הלאומי של 1958. הוא התפטר מתפקידו במועצה החוקתית ב-1960 כמחאה נגד נשיאותו של שארל דה גול. בשנת 1965 אוריו תמך במועמדותו של פרנסואה מיטראן לנשיאות.
ב-1 בינואר 1966 אוריו מת בבית חולים ברובע השביעי של פריז ונקבר בדרום מערב צרפת.
חיים אישיים.
ב-1 ביוני 1912 אוריו נישא למישל (1896–1979). שש שנים לאחר מכן נולד לבני הזוג בן בשם פול (1918–1992).
זיטה גורדון
זיטה גורדון, (במקור ארז'בט קלוטילד הדוויג גריסנר-Grüszner; בהונגרית: Gordon Zita; ג'נג'ש, 2 בדצמבר 1911 – הממלכה המאוחדת, 9 בפברואר 2006) הייתה שחקנית יהודייה-הונגרייה.
ביוגרפיה.
זיטה גריסנר נולדה במשפחה יהודית מתבוללת לזולטאן גריסנר, בעל כרמים ולגיזלה טבן (1887–1946) מדוון. הוריה התגרשו, ואביה נישא בשנית לד"ר הילדה רייס (1893–1944) רופאה, שלימים ניספתה בשואה עם אחיה למחצה של זיטה גורדון. את לימודיה השלימה בעיר הולדתה ולאחר מכן בשווייץ. קלמן רוז'אהדי גילה אותה בהופעה של חובבי אמנות ואז היא נרשמה לבית הספר לדרמה שלו. בשנת 1933 קיבלה חוזה בתיאטרון מרכז העיר של ארתור בארדוש, אבל היא הופיעה גם בתיאטרון בכיכר בתלן ובשנת 1934 גם בתיאטרון האופרטה של בודפשט. משנת 1936 הופיעה בעיר סגד. לאחר שהפכה לאשתו של הסופר הבריטי לואיס גילגוד בקיץ 1937, הם יצאו למסע מסביב לעולם במשך שנה, שכן בעלה היה אז המזכיר הכללי של הליגה הלאומית של הצלב האדום. בינתיים, היא הופיעה במספר משחקי רדיו של ה-BBC, שאת חלקם כתבה בעצמה. היא התגייסה לצבא הבריטי עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, שם הפכה לסמלת. בתקופה זו ביקרה גם בצרפת, באנגליה ובמצרים. לאחר לידת בתה בשנת 1945 התגוררה עם משפחתה בבריסל במשך שנים. אחרי שהתגרשה מבעלה הראשון ונישאה לנייג'ל סאטון , ממש לפני שנבחר למזכיר הכללי של הברית הצפון אטלנטית (נאט"ו). במשך זמן מה היא עבדה באונסק"ו וטיפחה את קריירת הבלט של בתה. אחרי פרישה ארוכה כיכבה בסרט צרפתי בשנות ה-70 והופיע בבלטים של מוריס בז'אר משנת 1985.
חייה הפרטיים.
בעלה היה לואיס גילגוד, סופר בריטי שאיתו התחתנה בבודפשט ב-9 ביוני 1937. בתם, רקדנית הבלט . בעלה השני היה נייג'ל סאטון, מזכ"ל נאט"ו, ממנו התאלמנה ב-1956.
סבה היה ז'יגמונד טבן (1846–1925), מנכ"ל בנק החיסכון בדוון, שהיה בעל קרקעות שקיבל אצולה ב-1912.
Newgrounds
Newgrounds (בתכתיב עברי: ניוגראונדס) הוא אתר שהוקם על ידי טום פולפ ב-1995 לשיתוף, אירוח ודירוג מדיה דיגיטלית כגון משחקי דפדפן, סרטוני וידאו ואנימציות, מוזיקה, ואמנות דיגיטלית.