קונסטנטין מקובסקי היה צייר ריאליסטי רוסי שהתנגד להגבלות אקדמיות שהיו קיימות בעולם האמנות באותה תקופה. אביו היה דמות מוכרת בעולם האמנות הרוסית וצייר חובב, יגור מקובסקי ואמו הייתה מלחינה. בגלל המקצוע של הוריו, מקובסקי גילה עניין מוקדם בציור ובמוזיקה. הוא נכנס לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה בגיל 12, שם הושפע ממורים כמו ואסילי טרופינין וקארל ברולוב. לאחר שסיים את לימודיו, נסע מקובסקי לצרפת בתקווה להיות מלחין, אך לאחר סיבוב הופעות באירופה על מנת להכיר את המוזיקה העממית והקלאסית המסורתית, הוא בחר בסופו של דבר בציור.
בשנת 1858 נכנס מקובסקי לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג, שם יצר יצירות אמנות כמו "ריפוי העיוורים" (1860) "רצח בנו של בוריס גודונוב" (1862). בשנת 1863 מקובסקי ועוד שלושה עשר סטודנטים מחו נגד החלטת האקדמיה לאפשר לצייר רק יצירות אמנות של המיתולוגיה הסקנדינבית בתחרות על מדליית הזהב הגדולה של האקדמיה. כולם עזבו את האקדמיה ללא תעודה. אירוע זה נודע מאוחר יותר בשם "מרד הארבעה עשר".
מאוחר יותר, מקובסקי הצטרף לארטל האמנים, שהייתה אגודה שיתופית שהקים איוואן קרמסקוי, שחבריה היו אמנים ריאליסטים שדגלו בתיאורים ריאליסטיים יותר של חיי היום-יום של רוסיה הצארית.
יצירות בולטות של מקובסקי מתקופה זו הן "האלמנה" (1865) ו"האישה" (1867).
בשנת 1870 הוא הפך לחבר מייסד של החברה לתערוכות אמנות נודדות (הנודדים) והמשיך לעבוד על ציורים בז'אנר הריאליזם. הוא המשיך לסוע לצפון אפריקה וסרביה באמצע שנות ה-70, מה שהביא לשינוי סגנוני משמעותי כשהחל לשים דגש רב יותר על צבעים וצורות.
ביריד העולמי של 1889 בפריז, הוא קיבל את מדליית הזהב הגדולה על ציורו "מותו של איוון האיום".
עד סוף המאה ה-19, מקובסקי היה אחד האמנים הרוסים המוערכים ביותר ובעלי השכר הגבוה ביותר, שנחשב על ידי כמה מבקרים כמבשר האימפרסיוניזם הרוסי.
הוא מת בשנת 1915 בתאונת דרכים עם חשמלית ברחובות סנט פטרסבורג .
אירה אדוארדובנה
אירה אדוארדובנה (נולדה ב-1980) היא אמנית וידאו ומיצב ישראלית, החיה ועובדת בניו-יורק. עבודתיה משחזרות נרטיבים בעלי אופי אוטוביוגרפי, שבוחנות סוגיות העוסקות בהגירה ועקירה דרך סיפורים לא ליניארים.
קורות חיים.
אדוארדובנה נולדה וגדלה בטשקנט, אוזבקיסטן בתקופת ברית המועצות בשנת 1980, והיגרה לישראל כשהייתה בת 10, בשנת 1990. הוריה, שויתרו על אזרחותם הסובייטית על מנת להגר לישראל, עלו במסגרת העלייה הגדולה מברית המועצות בימי שקיעת המעצמה.
משנת 2004 עד לשנת 2006 למדה אדוארדובנה במחלקה לאמנות וחינוך באוניברסיטת תל אביב וכן מספר קורסים במכון הטכנולוגי, חולון. בשנת 2006, לאחר סיום לימודיה, היגרה אדוארדובנה לארצות הברית, ובשנת 2008 עברה לניו יורק, שם היא מתגוררת כיום. בשנת 2011 אדוארדובנה השלימה תואר שני באמנות במכללת האנטר, אשר בניו יורק. תוך כדי לימודיה, הציגה אדוארדובנה בעשרות פסטיבלי סרטים בין-לאומיים, ביניהם ב-Visioneria, ברצלונה, Festival della Creativita, פירנצה ו-Japan Media Arts Festival, טוקיו.
לאחר סיום לימודיה הוזמנה אדוארדובנה להקים לראשונה תערוכת יחיד, ב-Momenta Art בברוקלין, שזיכה אותה בתמיכה של ארטיס, עבור התערוכה That. There. Then (זה. אז. שם)"," המבוססת על שעשועון טלוויזיוני סובייטי איקוני בשם מה? היכן? מתי?. בתערוכה זו הציגה אדוארדובנה מיצב וידאו עם שישה ערוצים, שדרכו שיחזרה ארכיטקטורה ובמה של אולפן טלוויזיה מקורי, שצולם דרך ארבע נקודות מבט, לצד וידאו שבו הוצגה משפחת האמנית בביתם.
בשנת 2018 הציגה לראשונה תערוכה יחיד מוזיאלית במוזיאון ישראל בשם על סוליות זרות, שבה הציגה עבודת וידאו העוסקת בחלומם של מהגרים לחזור ולבקר בבית ילדותם בארץ מולדתם. בווידאו, המורכב משבע הקרנות, היא חוזרת בפעם הראשונה לטשקנט שבאוזבקיסטן וחווה באמצעות שחקניות תיאטרון מקומיות את הביקור המחודש בבית ילדותה. בעקבות התערוכה, העבודה נרכשה לאוסף המוזיאון.
פעילותה האמנותית.
תופעת ההגירה, הסיבות לה והשלכותיה הם נושאים מרכזיים בעבודותיה, שברבות מהן היא משחזרת את המקום שגדלה בו בהתבסס על הזיכרון, תוך שהיא מפרקת את מרכיבי הזמן והחלל; בונה ציר זמן חדש שבו עבר, הווה ועתיד קיימים במקביל, חוזרים על עצמם ומתערבבים יחד. עבודותיה של אדוארדובנה חוקרות את הגבולות בין וידאו לארכיטקטורה תוך בחינת זהות נזילה, כמו זו של דמות המהגר.
מיצבי הווידאו הרב-ערוציים האחרונים שלה כוללים נרטיבים מפורקים המוקרנים על אובייקטים תלת ממדיים, כאשר אלו מושפעים מהמבנה האדריכלי המופיעים בעבודות הווידאו שלה. הדמויות המשתתפות בעבודותיה כוללות שחקנים מקצועיים, לצד בני משפחתה, ולעיתים אף היא מופיעה בהם. עבודותיה הוצגו בגלריות בין-לאומיות לצד מוזיאונים ברחבי העולם, והן נמצאות באוספים שונים הכוללים את אוסף מוזיאון ישראל, אוסף משפחת שוקן וכן באוספים פרטיים.
אלה האנט
אלה האנט (באנגלית: Ella Hunt; נולדה ב-29 באפריל 1998) היא שחקנית וזמרת אנגלייה. מוכרת בשל תפקידה בתור אלי מרסדן בסדרה "רגליים קרות" ובזכות תפקידה בתור סו ג'ילברט בסדרה "דיקנסון".
ביוגרפיה.
האנט נולדה בשכונת וסטמינסטר בלונדון לפסלת והשחקנית לואיז האנט ולסוחר האמנות דייוויד גרוב. האנט גדלה בחווה בפראקומב, צפון דבון ליד ברנסטייפל. היא ממוצא שווייצרי מצד אחד. יש לה אח גדול ויליאם, אח צעיר ארתור, וכן שלושה אחים למחצה הגדולים ממנה מנישואיו הראשונים של אביה.
האנט למדה והתחנכה בפניימת היום מילפילד בגלסטונברי ולאחר מכן בבית הספר בלונדל'ס בטיברטון. היא התגלתה על ידי סוכן שחקנים כששיחקה בהפקה בבית ספר במילפילד בגיל 11.
קריירה.
כשהייתה בת 11 הופיעה האנט בסרט הקולנוע "פולשים" משנת 2011. שנה לאחר מכן הופיעה בסרט הקולנוע "עלובי החיים". בשנת 2014, הופיעה בסרט העצמאי "אדוננו הרובוט". היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה בגיל 18 בשנת 2016 לצד דייזי אדגר-ג'ונס בסדרת הטלוויזיה של ITV, "רגליים קרות".
בשנת 2012 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "אנה והאפוקליפסה", שזיכה אותה במועמדות לפרס ה-BAFTA הסקוטי וכן בפרס אנסמבל השחקנים ב"פסטיבל הסרטים לאחר האפלה של טורונטו" .
בשנת 2019 הופיעה בסרט הקולנוע "ליל קיץ". שנה לאחר מכן שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "Kat and the Band". בשנת 2018, לוהקה האנט לתפקיד בדרמה התקופתית של אפל TV פלוס "דיקינסון" משנת 2019.
באפריל 2020, האנט הוציאה את הסינגל הראשון שלה, "Magpie". בנובמבר 2021, האנט הוציא את הסינגל "Holding On", וחודש לאחר מכן יצא המיני אלבום -"Triptych".
חיים אישיים.
האנט מתגוררת לסירוגין בשכונת איזלינגטון, לונדון ובשכונת ברוקלין הייטס, ניו יורק. במרץ 2021, היא יצאה מהארון כקווירית.
יגור מקובסקי
יֵגוֹר איוואנוביץ' מקובסקי (ברוסית: Егор Иванович Маковский; 14 באפריל 1802 – 9 באוגוסט 1886) היה רואה חשבון ואמן רוסי, ממייסדי בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה.
ביוגרפיה.
מקובסקי נולד ב-1802 בזבניגורוד. הוא היה בנו של איוואן מקובסקי, פולני רוסי מפולין-ליטא. הוא גדל בזבניגורוד, עד גיל אחת עשרה בעיקר בביתו של הסנדק וסילי קורוטקוב. כאשר עברה המשפחה למחוז דנקובסקי מצא עצמו מקובסקי משרת בבית המשפט המחוזי. בהיותו בדנקוב למד שיעורי ציור אצל אמן בשם נאומוב. ב-1818 הגיע למוסקבה, שם בילה את שארית חייו. הוא הפך לעוזרו של רואה חשבון במשרד הוועדה לבניית קתדרלת ישו המושיע, פרויקט שהיה עדיין בשלביו הראשונים, וכן למד באותו הזמן אמנות ציור מיניאטורות .
קריירה.
ב-1827 מונה מקובסקי כרואה חשבון במשרד בנייני הקרמלין, בראשות הנסיך ניקולאי יוסופוב, ושירת שם עד גיל מבוגר.
בזמן שעבד כרואה חשבון, המשיך מקובסקי לעבוד כצייר חובב של דיוקנאות מיניאטוריות וגם העתיק ציורים שנשמרו בארמון הקרמלין הגדול. הוא ירש את אוסף התחריטים של אביו והוסיף לו משלו.
מקובסקי היה ידידם של הציירים קארל ברולוב, ואסילי טרופינין, סרגיי זריאנקו ופיוטר סוקולוב, והפסל איוואן ויטלי .
ב-1832 ייסדו מקובסקי ואחרים "כיתת טבע", שעד 1842 הפכה לבית ספר פרטי לאמנות. ב-1865 מוזג בית הספר עם בית הספר לאדריכלות, שהוקם ב-1749 על ידי דמיטרי אוכטומסקי, כדי ליצור את בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. מקובסקי נפטר בדירתו במוסקבה בשנת 1886 ונקבר בבית הקברות וגאנקובו .
חיים אישיים.
בשנת 1835 נשא מקובסקי לאישה את לובוב קורנילובנה מולנגאואר (1800–1893), ממוסקבה, בתו של סוחר גרמני מקוניגסברג שיצר כלי נגינה. היא הייתה זמרת מוכשרת ושרה כסופרן בקונצרטים. לאחר נישואיה שרה בערבים מוזיקליים בבית.
דיוקנאות שלה צוירו על ידי ברולוב וטרופינין. עם זאת, הנישואים הסתיימו בגירושים. בשנת 1866 מונתה כמורה לזמרה על ידי ניקולאי רובינשטיין עם הקמת הקונסרבטוריון במוסקבה.
למשפחת מקובסקי היו חמישה ילדים: מריה (נולדה ב-1836); אלכסנדרה (1837–1915), ציירת נוף; קונסטנטין (1839–1915), צייר; ניקולאי מקובסקי (1841–1886), צייר; ולדימיר (1846–1920), צייר וגרפיקה.
רשימת כלי הטיס הגדולים בהיסטוריה
רשימה זאת כוללת כלי הטיס הכבדים בהיסטוריה של התעופה. בקטגוריית המטוסים, הם אלה שהחזיקו בשיאי גודל, כושר נשיאה וכדומה. במסוקים וכלי טיס קלים מן האוויר הרשימה כוללת את כלי הטיס בקבוצות הגדולות ביותר.