שם המשחק ברבות מהפעולות וההחלטות שביצע מלבורן היה פשרה. כאריסטוקרט הוא העדיף לשמור על הסטטוס קוו. הוא התנגד לחוק הרפורמה של 1832 שהוצע על ידי הוויגים, בטענה ששוויון הזכויות לקתולים לא מומש במלואו, אך הוא הסכים באי רצון מתוך צורך למנוע איום של מהפכה. מאוחר יותר הוא התנגד לביטול חוקי הדגן בטענה שלא רק ששוויון הזכויות לקתולים נכשל, אלא גם שחוק הרפורמה לא היטיב את מצבו של העם.
התנגדותו של המלך ג'ורג הרביעי לרפורמה של הוויגים הובילה לפיטוריו של מלבורן בנובמבר. לטורים תחת הנהגתו של רוברט פיל ניתנה ההזדמנות להרכיב ממשלה. כישלונו של פיל לזכות באמונו של בית הנבחרים שנבחר בבחירות של ינואר 1835, גרם לכך שמלבורן חזר לתפקידו כראש ממשלה באפריל. הייתה זו הפעם האחרונה בה מונרך בריטי ניסה למנות ממשלה בניגוד לדעתו של הרוב בפרלמנט.
סחיטה.
בשנה שלאחר מכן היה שוב מלבורן מעורב בשערוריית מין. בפעם הזאת הוא היה הקורבן לניסיון סחיטה מבעלה של ידידה קרובה, אשת החברה והסופרת היפהפייה קרוליין נורטון. בעלה דרש 1,400 ליש"ט וכאשר הוא נדחה הוא האשים את מלבורן בניהול רומן עם אשתו. באותה תקופה שערורייה כזאת הייתה יכולה לחסל את עתידו של פוליטיקאי בכיר. המלך והדוכס מוולינגטון האיצו במלבורן להישאר בתפקידו. לאחר שנורטון הפסיד בבית המשפט, היה זה ניצחונו של מלבורן, אך הוא ניתק את קשריו עם קרוליין נורטון.
המלכה ויקטוריה.
מלבורן היה ראש הממשלה כאשר המלכה ויקטוריה עלתה לכס המלוכה ביוני 1837. בהיותה חודש לאחר יום הולדתה ה-18, היא השתחררה זה עתה מהשפעתה הדומיננטית של אמה, הדוכסית מקנט ושל היועץ שלה ג'ון קונרוי (Conroy). בארבע השנים הבאות מלבורן הדריך את המלכה במסתרי הפוליטיקה והשניים נעשו ידידים. ויקטוריה צוטטה כאומרת שהיא מחשיבה את מלבורן כאביה (אביה שלה מת בהיותה בת שמונה חודשים ובתו של מלבורן מתה בגיל צעיר). למלבורן ניתנה דירה פרטית בטירת וינדזור ושמועות בלתי מבוססות נפוצו באותה תקופה שהמלכה תינשא למלבורן המבוגר ממנה ב-40 שנה. חניכתה של ויקטוריה הייתה השיא של הקריירה של מלבורן. הוא בילה 4–5 שעות ביום בפגישות עם המלכה ובהתכתבות איתה והיא מצידה הגיבה בהתלהבות וספגה את החוכמה שהוא העניק לה.
במאי 1839 הובילה התפטרותו של מלבורן למה שנקרא "משבר חדר השינה". ראש הממשלה המיועד, רוברט פיל ביקש שהמלכה תפטר כמה מבנות הלוויה שלה שהיו נשותיהם ובנותיהם של חברי הפרלמנט מהמפלגה הוויגית בטענה שהמלכה צריכה להימנע ממשוא פנים כלפי המפלגה שבשלטון. כאשר ויקטוריה סירבה להיעתר לדרישה, סירב פיל להרכיב ממשלה חדשה ומלבורן שוכנע להישאר בתפקידו כראש ממשלה.
מלבורן הותיר אחריו שורה ארוכה של חקיקות, לא כמו זו של הלורד גריי, אך החוקים שחוקק היו חשובים למדי. בין הפעולות שנקט הממשל שלו היו הפחתת מספרן של העבירות הכלכליות, רפורמה בממשל המקומי והרפורמה בחוק העניים. ב-25 בפברואר 1841 התקבל מלבורן כחבר בחברה המלכותית.
סוף חייו.
לאחר התפטרותו הסופית באוגוסט 1841 המשיכה המלכה להתכתב איתו, אך ההתכתבות נפסקה בסופו של דבר, שכן היא נתפסה כמעשה לא ראוי. תפקידו של מלבורן כחונך של המלכה הסתיים כאשר היא החלה להסתמך על בעלה הנסיך אלברט וכן על עצמה. על שמו של מלבורן קרויה העיר מלבורן שבאוסטרליה, שהוקמה בעת כהונתו כראש ממשלה.
131 לפנה&quot;ס
135 לפנה&quot;ס
136 לפנה&quot;ס
137 לפנה&quot;ס
141 לפנה&quot;ס
143 לפנה&quot;ס
144 לפנה&quot;ס
145 לפנה&quot;ס
147 לפנה&quot;ס
148 לפנה&quot;ס
151 לפנה&quot;ס
152 לפנה&quot;ס
153 לפנה&quot;ס
154 לפנה&quot;ס
155 לפנה&quot;ס
156 לפנה&quot;ס
158 לפנה&quot;ס
159 לפנה&quot;ס
162 לפנה&quot;ס
165 לפנה&quot;ס
168 לפנה&quot;ס
169 לפנה&quot;ס
171 לפנה&quot;ס
172 לפנה&quot;ס
173 לפנה&quot;ס
175 לפנה&quot;ס
176 לפנה&quot;ס
177 לפנה&quot;ס
178 לפנה&quot;ס
179 לפנה&quot;ס
181 לפנה&quot;ס
182 לפנה&quot;ס
183 לפנה&quot;ס
184 לפנה&quot;ס
185 לפנה&quot;ס
186 לפנה&quot;ס
187 לפנה&quot;ס
188 לפנה&quot;ס
189 לפנה&quot;ס
191 לפנה&quot;ס
192 לפנה&quot;ס
193 לפנה&quot;ס
194 לפנה&quot;ס
196 לפנה&quot;ס
198 לפנה&quot;ס
199 לפנה&quot;ס
209 לפנה&quot;ס
211 לפנה&quot;ס
219 לפנה&quot;ס
222 לפנה&quot;ס
223 לפנה&quot;ס
224 לפנה&quot;ס
225 לפנה&quot;ס
226 לפנה&quot;ס
227 לפנה&quot;ס
228 לפנה&quot;ס
229 לפנה&quot;ס
231 לפנה&quot;ס
233 לפנה&quot;ס
235 לפנה&quot;ס
236 לפנה&quot;ס
237 לפנה&quot;ס
238 לפנה&quot;ס
239 לפנה&quot;ס
242 לפנה&quot;ס
243 לפנה&quot;ס
244 לפנה&quot;ס
245 לפנה&quot;ס
246 לפנה&quot;ס
247 לפנה&quot;ס
248 לפנה&quot;ס
251 לפנה&quot;ס
252 לפנה&quot;ס
253 לפנה&quot;ס
254 לפנה&quot;ס
258 לפנה&quot;ס
259 לפנה&quot;ס
262 לפנה&quot;ס
263 לפנה&quot;ס
265 לפנה&quot;ס
266 לפנה&quot;ס
267 לפנה&quot;ס
268 לפנה&quot;ס
269 לפנה&quot;ס
271 לפנה&quot;ס
272 לפנה&quot;ס
274 לפנה&quot;ס
276 לפנה&quot;ס
313 לפנה&quot;ס
314 לפנה&quot;ס
315 לפנה&quot;ס
316 לפנה&quot;ס
317 לפנה&quot;ס
318 לפנה&quot;ס
319 לפנה&quot;ס
321 לפנה&quot;ס
322 לפנה&quot;ס
325 לפנה&quot;ס
326 לפנה&quot;ס
327 לפנה&quot;ס
328 לפנה&quot;ס
329 לפנה&quot;ס
333 לפנה&quot;ס
335 לפנה&quot;ס
337 לפנה&quot;ס
339 לפנה&quot;ס
341 לפנה&quot;ס
342 לפנה&quot;ס
343 לפנה&quot;ס
344 לפנה&quot;ס
345 לפנה&quot;ס
346 לפנה&quot;ס
347 לפנה&quot;ס
348 לפנה&quot;ס
349 לפנה&quot;ס
351 לפנה&quot;ס
352 לפנה&quot;ס
353 לפנה&quot;ס
354 לפנה&quot;ס
355 לפנה&quot;ס
357 לפנה&quot;ס
358 לפנה&quot;ס
359 לפנה&quot;ס
361 לפנה&quot;ס
362 לפנה&quot;ס
363 לפנה&quot;ס
364 לפנה&quot;ס
365 לפנה&quot;ס
366 לפנה&quot;ס
368 לפנה&quot;ס
369 לפנה&quot;ס
371 לפנה&quot;ס
372 לפנה&quot;ס
373 לפנה&quot;ס
374 לפנה&quot;ס
375 לפנה&quot;ס
376 לפנה&quot;ס
377 לפנה&quot;ס
378 לפנה&quot;ס
379 לפנה&quot;ס
381 לפנה&quot;ס
382 לפנה&quot;ס
383 לפנה&quot;ס
384 לפנה&quot;ס
385 לפנה&quot;ס
386 לפנה&quot;ס
388 לפנה&quot;ס
389 לפנה&quot;ס
391 לפנה&quot;ס
392 לפנה&quot;ס
393 לפנה&quot;ס
396 לפנה&quot;ס
397 לפנה&quot;ס
401 לפנה&quot;ס
402 לפנה&quot;ס
403 לפנה&quot;ס
404 לפנה&quot;ס
406 לפנה&quot;ס
407 לפנה&quot;ס
408 לפנה&quot;ס
409 לפנה&quot;ס
411 לפנה&quot;ס
413 לפנה&quot;ס
414 לפנה&quot;ס
415 לפנה&quot;ס
416 לפנה&quot;ס
417 לפנה&quot;ס
418 לפנה&quot;ס
419 לפנה&quot;ס
422 לפנה&quot;ס
423 לפנה&quot;ס
424 לפנה&quot;ס
426 לפנה&quot;ס
428 לפנה&quot;ס
434 לפנה&quot;ס
436 לפנה&quot;ס
437 לפנה&quot;ס
438 לפנה&quot;ס
441 לפנה&quot;ס
442 לפנה&quot;ס
443 לפנה&quot;ס
444 לפנה&quot;ס
445 לפנה&quot;ס
447 לפנה&quot;ס
448 לפנה&quot;ס
449 לפנה&quot;ס
451 לפנה&quot;ס
452 לפנה&quot;ס
453 לפנה&quot;ס
455 לפנה&quot;ס
456 לפנה&quot;ס
457 לפנה&quot;ס
458 לפנה&quot;ס
459 לפנה&quot;ס
461 לפנה&quot;ס
462 לפנה&quot;ס
463 לפנה&quot;ס
464 לפנה&quot;ס
466 לפנה&quot;ס
468 לפנה&quot;ס
469 לפנה&quot;ס
471 לפנה&quot;ס
473 לפנה&quot;ס
474 לפנה&quot;ס
475 לפנה&quot;ס
476 לפנה&quot;ס
477 לפנה&quot;ס
481 לפנה&quot;ס
482 לפנה&quot;ס
483 לפנה&quot;ס
487 לפנה&quot;ס
488 לפנה&quot;ס
489 לפנה&quot;ס
491 לפנה&quot;ס
493 לפנה&quot;ס
497 לפנה&quot;ס
498 לפנה&quot;ס
499 לפנה&quot;ס
ג'ון פרנץ' הראשון
דורית נאור
דורית אשכנזי-נאור (נולדה ב-7 בפברואר 1970) היא אתלטית ישראלית, היא זכתה 19 פעמים בתואר אלופת ישראל (משנת 1992) ושיאנית ישראל בהטלת כידון. 3 פעמים אלופת המכביה (2001, 2009 ו-2013) ושיאנית המכביה הנוכחית (2017) בהטלת כידון.
ביוגרפיה.
נאור נולדה בשם דורית אשכנזי. היא למדה בגבעתיים. היא החלה להתאמן בהטלת כידון בגיל 15 בשנת 1985 בהפועל פתח תקווה, בהדרכת ז'ק כהן.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ביולי 1989 זכתה נאור במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 37.20 מטר, אחרי קלרה סימון (40.02 מטר) ומיטל בראל (38.40 מטר).
אלופת ישראל.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1991, זכתה נאור במדליית זהב בקרב שבעה בתוצאה של 4006 נקודות ושנה לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1992, היא זכתה במדליית זהב בהטלת כידון, בתוצאה של 44.14 מטר (כידון ישן), לראשונה בקריירה שלה, מתוך 19 תארים.
בתחרות שנערכה בשנת 2000 קבעה נאור בהטלת כידון שיא ישראלי חדש של 43.67 מטר, שיא זה החזיק מעמד כ-6 שנים ונשבר על ידי חן אדרי (43.75 מטר). 3 שנים לאחר מכן, בתחרות שנערכה ב-14 בפברואר 2009, היא החזירה לעצמה את השיא והעמידה אותו על תוצאה של 43.85 מטר. חודש וחצי לאחר מכן, היא החלה במסע לשיפור השיא הישראלי שלה בהטלת כידון וקבעה עוד 4 שיאים ישראלים חדשים. בתחרות שנערכה ב-28 במרץ 2009 היא קבעה שיא ישראלי חדש של 44.13 מטר. שלושה שבועות לאחר מכן, ב-18 באפריל היא קבעה שיא ישראלי חדש של 44.72 מטר, ב-12 במאי 2010 היא קבעה שיא ישראלי חדש של 44.90 מטר ושבועיים לאחר מכן, במסגרת תחרות הזמנה שנערכה באצטדיון הדר יוסף ב-3 ביוני, היא שיפרה את שיאה הישראלי והעמידה אותו לבסוף על תוצאה של 45.50 מטר (השיא הנוכחי 2014).
פרשה לאחר זכייה באליפות ישראל ב-2014.
חייה האישיים.