וילהלם ריינהרד (; 18 במרץ 1869 – 18 בינואר 1955) היה איש צבא גרמני אשר התפרסם בעיקר כמפקד רגימנט המתנדבים ריינהרד בימי רפובליקת ויימאר. לימים הפך לאובר-גרופנפיהרר באס אס ולחבר ברייכסטאג.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
ריינהרד נולד ב-18 במרץ 1869, בכפור לוטאו שנמצא אז בממלכת פרוסיה (לוטובו בתחומי פולין המודרנית). אביו וילהלם ריינהרד היה מנהל יערות. אמו הייתה מינה לבית פון קונן. לאחר שסיים את לימודיו, למד בבתי הספר לצוערים בקולם ובליכטרפלדה ולאחר מכן את בית הספר למלחמה במץ. ב-22 במרץ 1888 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית והוצב ברגימנט הרגלים ה-78 (פריזיה המזרחית - פרידריך וילהלם פון בראונשווייג). ב-1889 הוא הועלה לדרגת לויטננט משנה. ב-1901 הוצב במטה בריגדת הרגלים ה-38 בהנובר. ב-1902 הועלה לדרגת האופטמן, וב-24 באפריל 1904 מונה למפקד פלוגה ברגימנט הרגלים ה-33 (פרוסיה המזרחית - גראף רון) בגומבינן. ב-1907 הועבר לפקד על פלוגה ברגימנט הרגלים ה-163 (שלזוויג-הולשטיין) בנוימינסטר. ב-21 באפריל 1911 הועלה לדרגת מיור והועבר לרגימנט ה-5 של משמר הקיסרי בשפנדאו. ב-22 במרץ 1913 מונה למפקד הגדוד השני של המשמר.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 נכלל הגדוד של ריינהרד בדיוויזיית המשמר השלישית. הוא השתתף בפלישה הגרמנית לבלגיה, ולאחר מכן הועבר לחזית המזרחית והשתתף בקרב הראשון על האגמים המזוריים ובקרב לודז'. ב-18 בינואר 1915 מונה ריינהרד למפקד רגימנט הגרנדירים ה-5 של המשמר, וב-2 ביוני הועבר לפקד על רגימנט המשמר ה-4. הוא המשיך להילחם בחזית המזרחית עד סוף השנה, אז הועבר לחזית המערבית. הוא השתתף בקרב ארטואה השלישי וב-18 באפריל 1916 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט. ב-27 באוגוסט 1917 הוא עוטר בפור לה מריט. ב-20 בספטמבר 1918 הוא הועלה לדרגת אוברסט.
רגימנט המתנדבים ריינהרד.
לאחר סיום המלחמה חזר ריינהרד לברלין ויחד עם 300 חיילים נוספים מהמשמר הקיסרי הקים את רגימנט המתנדבים ריינהרד ב-24 בדצמבר 1918. ריינהרד הפך לבן-חסותו של שר ההגנה גוסטב נוסקה שאף שקל למנות אותו למפקד חיל המצב של ברלין במקום אוטו ולס. ריינהרד ואנשיו הלכו ותפסו מקום נכבד יותר ויותר בהגנה על ממשלתו של פרידריך אברט. בתחילת חודש פברואר הפך רגימנט ריינהרד ל"בריגדת ריינהרד", וצורף באופן רשמי לצבא גרמניה תחת השם "בריגדת המשמר ה-2". אנשיו של ריינהרד השתתפו בקרבות מרץ בברלין, ובמהלכם ביצעו מספר פשעים אכזריים. ב-1 באפריל הפכה הבריגדה של ריינהרד ל"בריגדה ה-15". ריינהרד עצמו הלך והקצין יותר ויותר בדעותיו הריאקציונריות, שהמאיסו אותו על מפקדי הצבא והפוליטיקאים. עם זאת, הוא היה חסין לחלוטין תודות לתמיכתו של נוסקה. בחודש אוקטובר נשא פיליפ שיידמן נאום שערורייתי שבו הוקיע את ריינהרד וקבע שהמשך התלות בו היא "בלתי נסבלת". נוסקה נזף בשיידמן יחד עם פרידריך אברט, אולם הלחצים מצד בכירי הצבא הלכו וגברו, ובדצמבר לא נותרה לנוסקה ברירה אלא לפטר את ריינהרד מהפיקוד על הבריגדה. ב-31 בדצמבר 1919 הוא עזב את הצבא.
באס אס.
באוקטובר 1927 הצטרף ריינהרד למפלגה הנאצית (מס' חבר 63,074). ב-1936 הוא נבחר לחבר ברייכסטאג מטעם המפלגה, ונותר חבר הרייכסטאג עד סוף ימי המשטר הנאצי. ב-1933 הוא הצטרף לאס אה וב-1935 עבר לאס אס. ב-1941 הוענקה לו דרגת אובר-גרופנפיהרר. הוא מונה לראש ארגון ותיקי המלחמה. בתפקיד זה שימש עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה הוחזק במעצר במשך כמה חודשים בידי בעלות הברית המערביות.
ריינהרד נפטר בדורטמונד ב-18 בינואר 1955.
פרניאופטרה
פרניאופטרה (באנגלית: Paraneoptera או Acercaria) היא על-סדרה של חרקים הכוללת פסיקופטרים (פסיקונאים וכינים), תריפסאים ופשפשאים. על הסדרה כוללת גם את הסדרה שנכחדה Permopsocida שנמצאה במאובנים המתוארכים לעידן שמהפרמיאן הקדום ועד אמצע הקרטיקון.
גפי הפה של פרניאופטרה משקפים הרגלי האכלה מגוונים. קבוצות הבסיס ניזונות ממשטחי חיידקים, בעוד שקבוצות אחרות ניזונות מנוזלי צמחים או בעלי חיים.
טקסונומיה.
על הסדרה פרניאופטרה כוללת את הסדרות הבאות:
פשפשאים.
פשפשאים היא סדרה של חרקים שכוללת כ-50,000-80,000 מינים של כנימות עלה, ציקדות, פשפשים ואחרים. גודלם נע בין מילימטר ל-15 סמטימטרים, והם חולקים סידור משותף של גפי הפה.
תריפסים.
סדרת תריפסאים כוללת 5,500 מינים המסווגים לשני תתי-סדרה הנבדלים בביצתם.
Psocoptera.
פסיקונאים, כיני הקליפה, כוללים 4,400 מינים מתוארים המסודרים ב-3 תתי סדרות. ישנן 50 משפחות של כיני קליפה עם למעלה מ-200 סוגים.
כינים.
כינים, כולל 5,000 מינים מתוארים המחולקים ל-4 תת-סדרים.
פרמופסודה.
הסדרה הנכחדת Permopsocida כוללת 18 סוגים המחולקים ל-3 משפחות.
הארמייה החמישית (ברית המועצות)
עיגול דרב נחשון
ממצרים גאלתנו
ממצרים גאלתנו הוא ניגון שמחה מניגוני חב"ד, הניגון נפוץ גם מחוץ לחסידות חב"ד, מושר בקהילות שונות וזכה לביצועים רבים.
אודות הניגון.
מילות הניגון לקוחות מתוך ברכת גאל ישראל, הברכה האחרונה מברכות קריאת שמע בתפילת שחרית ומתפילת נשמת כל חי:
הניגון מורכב משתי בבות. קצבו של הניגון מתחיל בקצב רגיל וחוזרים וכופלים הבבות כמה פעמים ובכל פעם במהירות ובקול רם יותר.
הניגון היה חביב על הרב הלל מפאריץ'. בשנת ה'תר"ע הביאו חסידי חב"ד מניקולייב את הניגון לאדמו"ר הרש"ב ומאז היה מתנגן בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש.
בחסידות חב"ד הוא מתנגן בעיקר בחודש ניסן וחג הפסח.
הרבי מלובביץ' ביקש במהלך השנים לנגן אותו בהזמנויות שונות.
הניגון מופיע בספר הניגונים – חב"ד ניגון מספר קפח (188).
עיבודים מוזיקליים.
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הופיע השיר באלבום "ניגוני חב"ד" 1 של ניח"ח, ב־2011 הופיע באלבום פסח בירושלים ובלחיים טיש חב"ד, ב־2021 הופיע באלבום צמאה 6 בביצוע של יעקב שוואקי ועוד.
הניגון בוצע במהלך השנים גם על ידי אלי ליפסקר, מנדי ג'רופי, שמחה פרידמן ועוד.
חואדין
חואדין (בהונגרית: Bánffyhunyad, ביידיש: הוּנְיַאד) היא עיירה במחוז קלוז' בטרנסילבניה שברומניה.
חואדין ממוקמת בקצה הצפוני של הרי אפוסני והיא ידועה ביוזמות התיירות האקולוגית שלה.
אוכלוסייה.
לפי נתוני מפקד האוכלוסין של שנת 2011 אוכלוסיית העיירה מנתה 9,346 אנשים, מתוכם 59.32% רומנים אתניים, 28.88% הונגרים אתניים ו-11.45% צוענים.
היסטוריה.
חואדין נוסדה בימי הביניים. משנת 1330 עד 1848, בעלי העיירה היו משפחת באנפי (ומהם נלקח השם ההונגרי של העיירה Bánffyhunyad). העיירה הייתה חלק מממלכת הונגריה. בשנת 1526, חואדין הפכה לחלק מנסיכות טרנסילבניה ועד 1867 הייתה חלק מהדוכסות הגדולה של טרנסילבניה.
ב-1910 מנתה אוכלוסיית העיירה 5,194 תושבים, מתוכם 90.5% דיברו הונגרית. באותה תקופה, 57.5% היו קלוויניסטים, 20.7% יהודים ו-10% קתולים. מ-1918 עד 1940 הייתה העיירה חלק מרומניה. מ-1940 עד 1944, זה שוב היה חלק מהונגריה, בשל תכתיב וינה. בעיירה נמצאת כנסייה רפורמית גותית מהמאה ה-13.
קהילה יהודית.
יהודים החלו להתיישב בעיר במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19. באותה תקופה זה היה חלק של האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1877 התגוררו בעיירה 243 יהודים עד שבשנת 1910 גדל מספרם ל-1,073 שהיוו כ-22% מהאוכלוסייה הכללית. לאחר סיפוח טרנסילבניה לרומניה בעקבות תוצאות של מלחמת העולם הראשונה, עמדה האוכלוסייה היהודית על 260 בשנת 1920 בעוד במפקד 1930 נרשם 960 תושבים יהודים בחואדין.
הקהילה פתחה את בית הכנסת הראשון שלה בשנת 1852.
באוגוסט 1940 צפון טרנסילבניה סופחה להונגריה. המדיניות האנטישמית של ממשלת הונגריה יושמה מיד. ישיבה שהוקמה על ידי אברהם מאיר איזראעל נסגרה תוך זמן קצר לאחר הקמתה. יהודי חואדין נעצרו על ידי המשטרה ההונגרית ב-3 במאי 1944 והוחזקו בבית הכנסת המקומי, שם עונו ועברו חיפושי גוף משפילים כדי לגלות היכן החביאו את הזהב ודברי הערך האחרים שלהם. לאחר מספר ימים הם הועברו לגטו קלוז', ומשם גורשו למחנה הריכוז אושוויץ במאי-יוני 1944.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו כמה מניצולי השואה לחואדין. בשנת 1947 מנתה האוכלוסייה היהודית 345 נפשות. בשנים שלאחר מכן רובם עזבו את העיר. היהודים הנותרים היו מאורגנים בקהילה מקומית, חברה בפדרציה של הקהילות היהודיות של רומניה.
בשנת 2014 חי בחואדין רק יהודי אחד.
אוניברסיטת גרינלנד
האוניברסיטה של גרינלנד (בגרינלנדית: Ilisimatusarfik Kalaallit Nunaat; בדנית: Grønlands Universitet) היא האוניברסיטה היחידה בגרינלנד. היא ממוקמת בבירה נוק. רוב הקורסים הם בשפה הדנית ומיעוטם בגרינלנדית. לאוניברסיטה היו 205 סטודנטים ב-2018, תושבי גרינלנד ברובם. יש לה כארבעה עשר עובדים אקדמיים וחמישה עובדים טכניים-מנהליים. אוכלוסיית הסטודנטים הצנועה נובעת, בין השאר, מכך שרוב הסטודנטים הגרינלנדים הולכים לאוניברסיטאות בדנמרק.
היסטוריה.
אוניברסיטת גרינלנד נוסדה בשנת 1987 כדי לספק השכלה גבוהה מקומית לגרינלנד. היא הייתה ממוקמת במקור בתחנת המיסיון המורבית לשעבר של נוי הרנהוט, ועברה למתחם מחקר ייעודי, אילימרפיק, בשנת 2009. לאוניברסיטה יש תקציב של 14.8 מיליון קרונות דניות.
מכונים.
לאוניברסיטה ארבעה מכונים:
האוניברסיטה מעניקה תואר ראשון בכל החוגים ותואר שני בכל התחומים למעט תאולוגיה. מוצעות גם תוכניות דוקטורט.
רקטור.
טינה פארס הפכה למנהלת איליסימטוסרפיק בתחילת 2009 לאחר שהרקטור לשעבר, אולה מרקוורט, התפטר במחאה על חוק האוניברסיטה החדש בדצמבר 2007.
סגל אורח.