מלבד קשריה עם נשות מעגל הבלוסטוקינג, המשיכה קרטר להיות בקשר עם ג'ונסון עד מותו, ועיסוקיה כללו חברות בחברה למען ביטול סחר העבדים, שהייתה חלק מהתנועה לביטול העבדות בבריטניה. בנוסף, פעלה בעבור ארגוני צדקה ולמען עניים.
בשנת 1796 היא חלתה, ומעולם לא הבריאה לחלוטין. לאחר עשור שבמהלכו מצבה הבריאותי ושמיעתה הידרדרו, נפטרה קרטר בשנת 1806 בלונדון. אחרי מותה ירש אחיינה את כתביה. הוא פרסם קבצים של מכתביה, כולל ההתכתבות בינה לבין מונטגיו, ומהדורה מתוקנת של קובץ הפואמות האחרון שפרסמה, לה הוא הוסיף פואמות שלא התפרסמו קודם לכן.
יחסי ספרד–פנמה
יחסי פנמה-ספרד הם היחסים הדיפלומטיים בין פנמה לספרד. שתי המדינות חברות באיגוד האקדמיות לשפה הספרדית ובארגון המדינות האיברו-אמריקניות.
היסטוריה.
קולוניזציה ספרדית.
בשנת 1501, החוקר הספרדי רודריגו דה בסטידאס הפך לאירופי הראשון שנכנס לשטחה של פנמה והכריז עליה כשייכת לספרד. בשנת 1502 הפליג כריסטופר קולומבוס לאורך חופי פנמה. בשנת 1510 ייסד החוקר הספרדי דייגו דה ניקואסה את היישוב הראשון בפנמה וכינה אותו "נומברה דה דיוס". בספטמבר 1513 הגיע הכובש הספרדי וסקו נונייס דה בלבואה לפנמה והיה האירופי הראשון שהוביל משלחת שראתה את האוקיינוס השקט. בשנת 1513 הפכה פנמה רשמית לחלק מהאימפריה הספרדית.
בשנת 1514 הפך פדרו אריאס דאבילה למושל הראשון בשטח פנמה. המושל ייסד את העיר פנמה סיטי שהפכה לבירת הטריטוריה. לאחר שהגיע לשלטון, הוא הורה על כריתת ראשו של בלבואה בשנת 1517 באשמת בגידה. הוא הורה גם על התקפות רצחניות נגד האוכלוסייה הילידית, אותה שרף בחיים ו/או האכילה לכלבים. במהלך תקופה זו הפכה פנמה לטריטוריה חשובה עבור ספרד שכן היא ממוקמת בין השטחים הספרדיים של מלכות המשנה של ספרד החדשה לשטחי אמריקה הדרומית. בשנת 1717 הפכה פנמה לחלק ממלכות המשנה של גרנדה החדשה.
עצמאות.
בשנת 1808 הוכתר ז'וזף בונפרטה כמלך ספרד וכמה מושבות אמריקה הספרדית החלו להכריז על עצמאותן מספרד. בין התאריכים 10–28 בנובמבר 1821 הובילו תושבי פנמה מרד ללא דם נגד ספרד והכריזו על עצמאותה ב-28 בנובמבר 1821. באישורו של סימון בוליבר, הצטרפה פנמה לאיחוד רפובליקת קולומביה הגדולה שכלל גם את קולומביה, אקוודור וונצואלה.
בשנת 1831 התפרק האיחוד ופנמה נותרה חלק מקולומביה עד שנת 1903, כאשר הסנאט של קולומביה סירב לאשרר את חוזה היי-אראן אשר היה מאפשר לארצות הברית לחכור את תעלת פנמה למשך 100 שנה. עד מהרה תמכה ארצות הברית בעצמאותה של פנמה עליה הכירה ספרד בשנת 1903.
לאחר העצמאות.
במאי 1904, פנמה וספרד כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים. בשנת 1915 השלימה ספרד הקמת שגרירות בפנמה סיטי. במהלך מלחמת האזרחים בספרד (1936–1939) כמה ספרדים היגרו לפנמה וחיפשו מקלט. בספטמבר 1977 ערך חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, ביקור רשמי בפנמה, הראשון מבין שלושה ביקורים.
בין השנים 1983–1989 שלט מנואל נורייגה בפנמה. במהלך הפלישה האמריקאית לפנמה נמלט נורייגה לנונציו האפוסטולי של הוותיקן בפנמה. בעודו שם ביקש נורייגה מממשלת ספרד מעמד פליט בספרד. ספרד סירבה להצעתו של נורייגה מכיוון שלספרד היה חוזה הסגרה קבוע עם ארצות הברית.
ב-31 בדצמבר 1999 ביקר שוב חואן קרלוס הראשון בפנמה ונפגש עם נשיאת פנמה מיריה מוסקוסו וסייע במעבר תעלת פנמה לשליטת פנמה. ביולי 2014 הגיע ראש ממשלת ספרד מריאנו רחוי לביקור רשמי בפנמה. בספטמבר 2014 הגיע נשיא פנמה חואן קרלוס ורלה לביקור רשמי בספרד.
היחסים בין שתי המדינות.
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כגון חוזה שלום וידידות (1953); הסכם לשיתוף פעולה חברתי (1966); הסכם לשיתוף פעולה תרבותי (1979); הסכם לשיתוף פעולה כלכלי וסחר (1982); הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכני (1983); הסכם לקידום הדדי והגנה על השקעות (1997); אמנת ההסגרה (1997); הסכם תחבורה אווירית (2001) והסכם בין משרדי הבריאות של פנמה וספרד להקמת מרכזי בריאות.
תחבורה.
מתקיימות טיסות ישירות בין פנמה לספרד עם חברת התעופה איבריה.
יחסי סחר.
בשנת 2017 הסתכם המסחר בין פנמה לספרד ב-443 מיליון אירו. הייצוא העיקרי של פנמה לספרד כולל: טונה קפואה, לובסטר ושמן דקלים. הייצוא העיקרי של ספרד לפנמה כולל: בושם, תרופות, פלדה וברזל למטרות בנייה, מכוניות וחשמליות, חיווט חשמלי וכיסויי קרמיקה. בשנת 2016 הסתכמו ההשקעות הספרדיות בפנמה ב-14 מיליון אירו, כאשר מרבית ההשקעות עברו לתעשיית המזון והנייר. חברות רב לאומיות ספרדיות כמו Mapfre, Telefónica וזארה פועלות בפנמה.
שרה זילברשטרום
שרה זילברשטרום (נולדה ב-ה'תשכ"ז, 1966) היא אשת חינוך חרדית, מנהלת את הוועדה המשרדית 'חיים בשותפות' מטעם לשכת שרת החינוך, בעבר ניהלה את אגף החינוך במועצה אזורית שדות דן, הייתה מנהלת אגף א' להתמחות וכניסה להוראה במשרד החינוך, הקימה את מרכזי הסימולציה בחינוך, הייתה מנהלת מכללת בית רבקה  ויו"ר ארגון הנשים 'נשי ובנות חב"ד'.
ביוגרפיה.
נולדה ב-1966 בירושלים, למשפחה חב"דית. למדה בבית הספר "בית חנה". בעלת תואר ראשון בתנ"ך ומחשבת ישראל מהמכללה בירושלים ודוקטורט במינהל החינוך בהדרכתה של פרופ' חנה יעוז באוניברסיטת בר-אילן. עבודת הדוקטורט שלה עסקה ב"השתקפות ערכי הקוד האתי של אנשי חינוך והוראה בסדנאות ההתמחות בהוראה". מאז ממשיכה לחקור את תחום האתיקה המקצועית ותוכניות לימודים.
בשנים 1987–1993 הייתה מחנכת בבית ספר יסודי בקריית גת וב-1991–1995 הייתה מדריכה לאוריינות במחוז הדרום במקביל לעבודתה כרכזת הדרכה ומדריכה פדגוגית במכללת בית רבקה.
בין השנים 1995 – 2001 הייתה המנהלת של מכללת בית רבקה, שהיא מכללה לחינוך ולהכשרת מורים בכפר חב"ד המונה כ־1,500 סטודנטים, סדירים ומשתלמים, וכ-200 עובדים ואנשי סגל. בהובלתה התפתחה המכללה בתחום החינוכי, הפדגוגי והאקדמי. החל משנת 2001 הובילה במשך 18 שנה את תהליך הכניסה להוראה בישראל לכל המתמחים והמורים החדשים.
כיהנה כיו"ר ארגון הנשים 'נשי ובנות חב"ד', ולאחר פרישתה משמשת כחברת הנהלה בארגון. מעבירה הרצאות בנושאים מגוונים: חינוך, אמונה, רלוונטיות ערכי התנ"ך לחיי היום יום, כוחן של נשים, קליטת מורים חדשים, ואתיקה מקצועית לאנשי חינוך והוראה.
בוגרת תוכנית עתודות לסגל הבכיר, של המדרשה למנהיגות חינוכית.
החל משלהי 2019 הייתה זילברשטרום מנהלת אגף חינוך במועצה האזורית שדות דן. בתפקיד זה השפיעה רבות על יישובי המועצה. בין השאר הקימה את "המרכז להורות משמעותית" המקיים הרצאות מתוקשבות להורים. כיום היא מנהלת את הוועדה המשרדית 'חיים בשותפות', מטעם לשכת שרת החינוך.
זילברשטרום מתגוררת בכפר חב"ד. נשואה לרב יוסי זילברשטרום, ראש הישיבה הקטנה של ישיבת חב"ד בקרית גת, ולהם שלושה ילדים וארבעה נכדים.
פועלה במערכת החינוך.
זילברשטרום הקימה, הובילה וניהלה במשך 18 שנים (2000–2019) את אגף א' להתמחות וכניסה להוראה במשרד החינוך. במסגרת תפקיד זה קידמה את תחום המורים החדשים ומניעת נשירתם מהמערכת. נושא הסטאז' (התמחות) למורים מתחילים התחיל כניסוי בשנים 1995–1996, והחל משנת 2001 הפך לחובה למתכשרים להוראה במכללות, ומשנת 2003 חובה גם באוניברסיטאות. האגף האחראי על כך בניהולה של ד"ר זילברשטרום הצליח לקדם יוזמות ואִפשר כיוונים חדשים שהועלו בפורומים של רכזי הסטאז', רכזי מורים חונכים וראשי יחידות הכניסה להוראה, שהיא הקימה וניהלה. במהלך השנים הללו הוגדרו הדרישות והתנאים לקליטת מורים חדשים במערכת החינוך, בתהליך מובנה שהתפתח לאורך השנים.
זילברשטרום מיסדה יחידות כניסה להוראה בכל המכללות האקדמיות ובאוניברסיטאות ; יזמה וריכזה את הפורום של רכזי ההתמחות באוניברסיטאות ובמכללות, שפעל במפגשים חודשיים במכון מופת; בנתה תוכנית להכשרת מובילי קורסים למורים חונכים, כדי למסד את הדרישות ממורים חונכים ולהפוך את תפקיד החונך לתפקיד משמעותי מוכר וגם מתגמל ; הובילה מהלך לקליטה מיטבית בבתי הספר, לרבות "פרס הקליטה המיטבית", שעודד את המנהלים והצוותים לסייע להשתלבותם של המורים במערכת החינוך; הייתה שותפה לכתיבת מתווה המדיניות להתפתחות מקצועית של מורים, וקידמה יוזמות לשמיעת קולו של המורה החדש באמצעות תחרויות של סיפורים, כרזות, סרטונים ופזמונים אשר מתעדים את שנת העבודה הראשונה המורכבת כל כך .
החל משנת 2011 קידמה זילברשטרום יוזמה שהחלה באוניברסיטת בר-אילן על ידי ד"ר מאירה איזנהמר להקמת סדנאות סימולציה לעובדי הוראה. שאליו הגיעו להתנסויות מורים מכל הארץ. בתחילה רק מורים מתמחים ובהמשך מורים בכל שלבי החינוך. הצלחת המרכז הראשון הביאה את זילברשטרום ליזום ולקדם הקמת מרכזי סימולציה נוספים במכללות לחינוך בפריסה ארצית. נכון ל-2021 פועלים במסגרת ה"קול קורא" 19 מרכזי סימולציה במכללות האקדמיות ובאוניברסיטאות, מתוכם 4 בסמינרים של המגזר החרדי הפרוסים בכל הארץ:
ביניהם באוניברסיטת בר-אילן, באקדמית גורדון, במכללת שאנן, במכללת אלקאסמי, במכללת סמינר הקיבוצים, במכללת דוד ילין, במכללת אוהלו, במכללת סכנין, במכללת אחוה ובאוניברסיטת בן-גוריון שבנגב ועוד.
מינהל עובדי הוראה במשרד החינוך תקצב את הפעלת מרכזי הסימולציה. הסדנאות מיועדות לאנשי ולנשות חינוך בשלבים השונים של התפתחותם המקצועית: סטודנטים/ות בשלב ההכשרה, מתמחים/ות בשלב ההתמחות, מורים/ות חדשים/ות בשלב הכניסה להוראה וצוותי הוראה במסגרת הפיתוח המקצועי. הסדנאות מתקיימות בשפה העברית, בשפה הערבית ובשפה האנגלית. חלק מהסדנאות ממוקדות במיומנויות הייחודיות לשיעורי מתמטיקה ואנגלית .