באולימפיאדת לונדון (2012) נמשכה מגמת ההיחלשות של המשלחת הבולגרית, ולראשונה מזה 60 שנה, אף ספורטאי בולגרי לא זכה במדליית זהב. שלושה ספורטאים בולגרים זכו במדליות: המתאבקת סטנקה זלטבה זכתה במדליית כסף, מרימת המשקולות מילקה מנייבה זכתה במדליית כסף והמתאגרף טרוול פולב זכה במדליית ארד. שלושה מתאגרפים נוספים הודחו בשלב רבע הגמר. נבחרת הכדורעף סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת ברזיל ובמשחק על מדליית הארד לנבחרת איטליה. ספורטאים בולגרים נוספים שבלטו בלונדון כללו את מרימי המשקולות איוואן מרקוב ומילקה מנבה (מקום חמישי), המתאבק רדוסלב וליקוב (מקום חמישי), נבחרת ההתעמלות האומנותית (מקום שישי), המתעמל הוותיק יורדן יובצ'ב, שבגיל 39 העפיל לגמר הטבעות וסיים במקום השביעי, המתאבקים איבו אנגלוב ואליס גורי (מקום שביעי), המתעמלת האומנותית סילביה מיטבה (מקום שמיני) והשחיין פטר סטויצ'ב (מקום תשיעי במשחה ל-10 ק"מ במים פתוחים).
גם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לא זכה אף ספורטאי בולגרי במדליית זהב, והישגי המשלחת הבולגרית הסתכמו ב-3 מדליות. מירלה דמירובה זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה והמתאבקת אליצה ינקובה ונבחרת ההתעמלות האומנותית זכו במדליות ארד. המתאבקים ולדימיר דובוב וניקולאי באיריאקוב סיימו במקום החמישי, אליס גורי סיים במקום השביעי ומיכאיל גאנב ובוריסלב נובצ'קוב סיימו במקום השמיני. הג'ודוקא איוואילו איוונאנוב סיים במקום השביעי, המתעמלת האומנותית נביאנה ולדינובה סיימה אף היא במקום השביעי ואיווט לאלובה סיימה במקום השמיני בריצת 200 מטר. בדומה לבייג'ינג, גם במשחקים אלה לא הורשו מרימי המשקולות הבולגרים להשתתף, לאחר שבשנת 2015 נתפסו 11 מהם בבדיקות סמים.
אולימפיאדות החורף.
הישגיה של בולגריה באולימפיאדות החורף, בהן היא משתתפת מאז אולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן (1936) היו צנועים יותר.
להישג המשמעותי הראשון הגיעה נבחרת הסקי למרחקים באולימפיאדת אינסברוק (1964). הנבחרת סיימה במקום החמישי במירוץ השליחות ל-5X3 ק"מ. במדליה האולימפית הראשונה זכה איוואן לבאנוב, שזכה במדליית ארד בסקי למרחקים ל-30 ק"מ באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980).
באולימפיאדת נאגנו (1998) זכתה הביאתלטית יקטרינה דפובסקה במדליית הזהב הראשונה (והיחידה עד כה), לאחר שניצחה במקצה ל-15 ק"מ. באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) בלטה יבגניה רדנובה, שזכתה בשתי מדליות בהחלקה מהירה במסלול קצר: מדליית כסף במירוץ ל-500 מטר ומדליית ארד במירוץ ל-1500 מטר. הביאתלטית אירינה ניקולצ'ינה זכתה במדליית ארד במקצה ל-10 ק"מ. באולימפיאדת טורינו (2006) זכתה רדנובה במדליה אולימפית שלישית, מדליית כסף במירוץ ל-500 מטר. המחליקים האומנותיים אלבנה דנקובה ומקסים סטביסקי סיימו במקום החמישי. באולימפיאדת ונקובר (2010) לא הצליחו הספורטאים הבולגרים לזכות במדליות. להישג הטוב ביותר הגיעה רדנובה, שסיימה במקום השביעי במירוץ ל-1500 מטר. גם באולימפיאדת סוצ'י (2014) לא הצליח אף ספורטאי בולגרי לעמוד על הפודיום. הקרובה ביותר לכך הייתה גולשת השלג אלכסנדרה ז'קובה, שסיימה במקום החמישי.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
width="20px"|
באולימפיאדות החורף:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
width="20px"|
בענפי החורף:
הערכה בדיעבד
הערכה בדיעבד היא הטיה בהיסק שבהּ התשובה שאנשים נותנים לשאלת סבירות התרחשותו של אירוע מושפעת מהתרחשותו או אי-התרחשותו של אותו אירוע.
אם האירוע התרחש בסופו של דבר, אנשים נוטים לטעון שהסיכוי שיתרחש היה גבוה. הסיכוי שנותנים האנשים בדרך כלל גדול מהסיכוי שהיו נותנים אילו היו נשאלים באותם זמנים או אם האירוע לא היה מתרחש בסופו של דבר. אם אותו האירוע לא התקיים בסופו של דבר, אנשים נוטים לטעון שהסיכוי שיתרחש היה נמוך. הסיכוי שנותנים אנשים בדרך כלל קטן יותר מהסיכוי שהיו נותנים אילו היו נשאלים באותם או אם האירוע היה מתרחש בסופו של דבר. ההערכה שאנשים נותנים אינה תואמת את ההערכה האובייקטיבית של אותו המצב, בהתאם לנתונים שהיו באותם זמנים. דוגמה להתבטאות ההטיה ניתן למצוא במשפט: "היה ברור שהצונאמי יתרחש".
ניתן לראות את ההערכה בדיעבד בתחומים רבים, בהם: פוליטיקה, כלכלה, משחקים ורפואה. כשל לוגי מקביל להטיה קוגניטיבית זו נקרא כשל ההיסטוריון.
התופעה הודגמה גם בניסויים פסיכולוגיים רבים. בניסויים הפסיכולוגיים נמצא גם שבאמצעות הצעת אלטרנטיבות אפשריות ניתן להפחית את השפעת ההטיה.
הסבר.
ישנם שני הסברים אפשריים לתופעה: אחד מבוסס על היוריסטיקת הזמינות ואחד מבוסס על תפקודן של הסכמות הקוגניטיביות.
לפי ההסבר המבוסס על היוריסטיקת הזמינות, אם האירוע התרחש בסופו של דבר, ההטיה מתרחשת כיוון שקל יותר לדמיין את הסיטואציה שבה האירוע מתרחש בסופו של דבר מאשר הסיטואציה שבה האירוע אינו מתרחש, כלומר, סיטואציה זו היא נגישה יותר מאשר הסיטואציה שבה האירוע אינו מתרחש בסופו של דבר. ההסבר נכון גם במקרה ההפוך.
ויליאם רוס מסביר את ההטיה באמצעות תפקודן של הסכמות הקוגניטיביות. לטענתו, קל לאנשים להבנות את האירועים שהתרחשו בתוך סכמה סיבתית, וזו מאוחר יותר מחזקת את התחושה שהאירועים נובעים זה מזה באופן בלתי-נמנע.
הטיית ההערכה בדיעבד
APAM-MP-T
חכמה בדיעבד
Sd.Kfz. 252
Sd.Kfz. 253
שרעבי
שרעבי הוא שם משפחה נפוץ בקרב יהדות תימן ומקורו באזור שרעב
מקדש ג'וקהנג
מקדש ג'וֹקְהָנְג (בטיבטית: ཇོ་ཁང་; במנדרינית: 大昭寺, פין-יין: Dàzhāosì) הקרוי גם ג'וקהנג, מנזר ג'וקהנג או טסוקלקנג, הוא מקדש בודהיסטי השוכן בכיכר ברקהור בלהסה, כיום בירת המחוז האוטונומי הטיבטי ובעבר בירת טיבט. הוא נבנה בתקופת שלטונו של המלך סונגטסן גמפו (649-605) לכבוד נישואיו לנסיכה וֶנְצֶ'נְג משושלת טאנג של סין, שהייתה בודהיסטית, והוא נחשב לאתר הקדוש ביותר לטיבטים.
היסטוריה.
תחום התאריכים המשוער להקמת מקדש ג'וקהנג נע בין 639 ל-647. המלך סונגטסן גמפו בנה את המנזר על מנת לשכן בו את פסלו של אקשוביה, אחד מחמש בודהות החוכמה, שהובא לטיבט כחלק מהנדוניה של הנסיכה טריטסון (או בהיריקוטי) מבית המלוכה הנפאלי. על פי המסופר נעשתה הבחירה באתר על ידי כלתו השנייה של המלך סונגטסן גמפו, הנסיכה וֶנְצֶ'נְג משושלת טאנג של סין. הנסיכה בחרה במקום שבו היה אגם והורתה למלא אותו. אגדות טיבטיות עממיות מספרות כיצד יובש האגם בעזרת עז קדושה שהביאה אבנים בהן מילאו את האגם, וכי מי הבאר המצויה כיום במקדש מגיעים מהאגם שמתחתיו. עז בטיבטית היא "רא", ולאגדה על העז הפלאית יש זכר הן בשמה הקודם של להסה ("מקום האלוהים" בטיבטית) - ראסה ("מקום העז"), והן בתחריט של עז המצויה בחלקו הפנימי של המקדש. בתקופה זו היה קרוי המנזר "ראסה טולננג טסוקלקנג" ("בית המסתורין, האצלה קסומה של ראסה"). השם "טסוקלקנג" הוא עד היום שם מקובל נוסף למקדש. במקביל נבנה מנזר רמוצ'ה על מנת לשכן בו את פסל ג'ובו שאקימוני (Jowo Shakyamuni - אחד משמותיו של בודהה) שהובא לטיבט כחלק מהנדוניה של הנסיכה וֶנְצֶ'נְג. לאחר מותו של המלך סונגטסן גמפו הורתה הנסיכה להעביר את הפסל לג'וקהנג על מנת להגן עליו, והוא נשאר במקדש מאז, ואף הקנה למנזר את שמו הנוכחי ג'ובוקהנג או ג'וקהנג – "בית בודהה".
מקדש ג'וקהנג נסגר בתקופת שלטונו של המלך לנגדהרמה (שלט 841-838) שניסה להחזיר לטיבט את דת הבון ורדף את הבודהיסטים. אטישה, המורה הבודהיסטי הידוע, לימד במקדש במאה ה-11, ומאז משמש המקום כמקדש וכמנזר העיקרי של להסה. המנזר נבזז כמה פעמים במהלך פלישות המונגולים, אבל המבנה שרד. כאשר הדלאי למה ה-5 קבע את להסה כבירת טיבט במאה ה-17 עבר הג'וקהנג שיפוץ, ומאז הוא המקום הקדוש ביותר לטיבטים. במובנים מסוימים המקדש נערץ על כל הזרמים בבודהיזם הטיבטי, אבל הוא מצוי כיום בחזקת זרם הגלוג (כת הכובעים הצהובים).
בתקופת מהפכת התרבות חיללו המשמרות האדומים את פנים המקדש ורוב החפצים כנראה נלקחו ונעלמו. בשלב מסוים הפכו מגורי הנזירים ל"בית הארחה מספר 5" ונטען גם שחלק מהמקדש שימש דיר לחזירים. המקדש עבר שיפוצים החל ב-1980. בשנת 2000 הכריז אונסק"ו על המקדש כאתר מורשת עולמית כחלק מהאתר המכונה "המכלול ההיסטורי של אמון פוטאלה להסה".
המבנה.
מכלול המבנים של מקדש ג'וקהנג משתרע על שטח של 25,000 מטרים רבועים בחלק העתיק של להסה, והכניסה הראשית אליו היא מצדו המערבי, בכיכר ברקהור. צליינים נוהגים להקיף את המקדש עם כיוון השעון וגבולות ההקפה, המכונה "קוֹרה" בטיבטית, מסומנים על ידי ארבעה מבערי קטורת גדולים מאבן, הממוקמים בפינות מכלול המקדש. חלק מהצליינים מבצעים את המסלול תוך כדי מעבר מעמידה להשתטחות מוחלטת, מנהג מקובל בבודהיזם הטיבטי, אשר נועד לטהר את הגוף מגאווה ולהביע הוקרה למורים רוחניים.