בהדרגה, עם זאת, תמורות שחלו במבנה החברה והכלכלה בישראל שללו מהעיר את מעמדה החשוב, והתפתחויות דומות בתוך חיפה עצמה הרחיקו את מרכז הכובד הכלכלי והחברתי שלה ממרכזה ההיסטורי לאורך הרבע האחרון של המאה ה-20. מספרם של הבאים לישראל דרך השער הימי בחיפה ירד, ובמקביל לא רצו יהודים לגור בעיר התחתית והעדיפו לבנות שכונות ורובעי מגורים חדשים. לאחר פינוי מעברת ואדי סאליב חיו רק יהודים בודדים בעיר התחתית. הרחוב הוסיף לשמש כציר מעבר ראשי בין מרכז הארץ והפרוורים הצפוניים, אולם הוזנח במישור העירוני; תחנת האוטובוסים של חיפה עברה מהעיר התחתית מערבה, והעורף התפעולי שסביב הנמל וסביב דרך העצמאות הפך לחצרה האחורית של העיר, ועוקר מפעילות אנושית לאחר סיום שעות העבודה. חיפה ירדה מגדולתה כעיר תעשייה עם התיישנותם של הנמל והתשתיות ונוכח הפסדה בתחרות לערי מרכז הארץ, והדגש העירוני הושם על השקעה בשכונות ובאזורים פנימיים במעלה ההר ובשולי הכרך, שהסיטו את ליבת הפעילות האורבנית מהמע"ר ופיזרו אותה בין מספר מרכזים ברחבי המטרופולין. תיירים חדלו לבקר בדרך העצמאות, בין היתר משום שהם כבר לא באו בדרך הנמל אלא מנמל התעופה. שוק הימאים נסגר, ויחד איתו עוגני מסחר אחרים; "השוק הטורקי" הסואן גווע והצטמק, ואת השטח הנותר החליפה עזובה. לאורך שנות ה-70 וה-80 נקשר שמו של רחוב העצמאות עם פעילות לילית של זונות, שלקוחותיהן היו בעיקר מלחים שפקדו את בתי המרזח הוותיקים. חיסול שוק הימאים הביא לירידה גדולה בתנועת האנשים ברחוב. את מקומו תפסו סוחרים פרטיים שסחרו במוצרים זולים. עסקים רבים נסגרו, או עברו למקומות אחרים, כשסגירה גוררת סגירה. סמוך למפנה המאה ה-21 עזבו גופים גדולים את הרחוב וסביבתו, בהם חברת החשמל וצים.
את תחילת השיקום סימנה הקמת קריית הממשלה המחוזית, שהמבנה הבולט בה הוא מגדל המפרש. הקריה ריכזה לתוכה הן משרדים שהיו בעבר בעיר התחתית (משרדי מס הכנסה, מכס, מינהל מקרקעי ישראל) והן כאלו ששכנו באזורים אחרים בעיר (כמשרד הפנים, משרד החינוך, ומערכת בתי המשפט). בעשור הראשון של המאה ה-21 ביצעה עיריית חיפה עבודות ראשונות לשדרוג פני הרחוב ולחידושו, כחלק מאתגר שיקום העיר התחתית. היא עודדה, בשיתוף גופים אקדמיים ופרטיים, צעירים לבוא ולהתגורר בדירות שחודשו כחלק מניסיון לקדם הפיכת מבני משרדים נטושים למכללות ולמעונות סטודנטים תחת השם "קמפוס הנמל". כמו כן הוכשרו נתיבים מיוחדים במטרה להשיב את התחבורה הציבורית העירה. הפסגה הייתה חפירת מנהרת תשתיות לאורך הכביש בהשקעה של מאות מיליוני ש"ח.
היבטים עירוניים ונופיים.
דרך העצמאות משמשת ציר תנועה מרכזי ורחוב מסחר, והיא אחד מהרחובות הבודדים בחיפה שמציגים אדריכלות בסגנון הבינלאומי לצד מבנים אקלקטיים כמעט לכל אורכם. תבנית עירונית ישרה וריבועית אינה שכיחה בחיפה, שבה בנייה בצורה של "בלוק" אינה מוכרת, והתפרוסת החדשה ה"מיובאת" שהותאמה לשטח המישורי הקטן, הצר והארוך, בין העיר העתיקה לים, גילמה, במבט היסטורי ואדריכלי, אפשרויות תחבורתיות, כלכליות וחברתיות, שהיישוב הצעיר ובהמשך לו המדינה, לא התפנו למצות ולשמר. היום ניצבים הבתים משני עברי הרחוב כשהם מכילים עירוב שימושים, מוסדיים כפרטיים, מסחריים ותעשייתיים, כשהם מעורבים זה בזה לכל אורך הרחוב. בחלקו המזרחי חולשים קריית הממשלה מזה ואזור המכס והמחסנים מזה, ובחלקו המערבי תחנת רכבת מרכז וממגורות דגון מצפון, ובתי המושבה הגרמנית מדרום. בחלקו המרכזי של ציר זה בנוי טור בניינים ישר, לבן, אחיד ומאופק - חותמו של קליפורד הולידיי, שנחצה, תוך התעגלות סימטרית של שתי ה"אונות", על ידי שער פלמר, בעבר שער הכניסה הראשי לנמל, ובחזית הדרומית שוק הטורקים ("המרכז המסחרי הישן") ומספר בנייני אבן כבדים.
לכל אורך הרחוב רבות הן הכניסות שמכילות שילוב של משרדים ועסקים שונים ואף מפעלים קטנים שנותרו על מקומם. ביניהם יושבות סוכנויות לנסיעות ולתיירות, לצד ענפי ספנות ומכס, מספר רב של בתי-אוכל וברים קטנים ועוד. מספר מבנים ותיקים - במיוחד בצד הדרומי - עומדים רעועים או אטומים. הצד הצפוני נכלל במתחם שהוכרז לפיתוח. המגורים ברחוב דלים. לפי העירייה, גרו ב-2009 כ-200 סטודנטים במעונות החדשים. רוב האוכלוסייה שעוברת ברחוב מורכבת מנהגים. צדו הצפוני של הרחוב מאופיין במספר רב של חנויות סדקית ודוכני "בזאר" של ביגוד ובשמים. מעליהם קומות שלמות התרוקנו ונעזבו, חלקן עם המעבר למתחם קריית-הממשלה הסמוך.
בעוד שקטעו המרכזי של הרחוב עונה על הגדרות של אזור בעל צביון עירוני, שני קצותיו, מתחנת חיפה-מרכז מערבה, וממגדל המפרש מזרחה - הם למעשה דרך ראשית שאינה משמשת הולכי רגל, ולהלכה ולמעשה החיים העירוניים ברחוב מתרכזים כמעט אך ורק בחלק האמצעי. לאורך ממגורות דגון אף אין מדרכה והאזור אינו עביר. בקטע המזרחי מפרידים גדרות וקירות בין הכביש לבין פסי הרכבת ומתקני התעשייה בעורף הנמל. בתי קברות ישנים שנמצאים לאורך קצות הכביש מקשים גם הם על פיתוח, כמו גם העובדה שחלק ניכר מהבתים לאורך הגדה הדרומית הם נכסי כנסייה. טור הבניינים בצד הצפוני שייך לעירייה.
אתרים.
אתרים ומבנים לאורך דרך העצמאות, ממערב למזרח:
בין עבר ועתיד.
השיח הפומבי על שיקום הרחוב וסביבותיו - והתוכניות הרלוונטיות, נולדו והתגבשו רק בעשור הראשון של המאה ה-21, על קרקע של מיאוס ציבורי מניוון מרכז העיר לטובת הקניונים, תחושות שבאו מצד סוחרים כמו גם מצד אזרחים אחרים. פעילי סביבה ואדריכלים ביקשו להפנות את תשומת הלב ליכולות הצפונות תחת הקליפה הלא מטופחת של הרחוב והן פוליטיקאים והן תושבים השמיעו תקווה כי הניצנים בדמות "הקמפוס" יביאו פעילות רבה למקום. עיריית חיפה החלה מפנה את הדוכנים הבלתי פעילים בשוק הטורקי, שהיוו מפגע תברואתי ובטיחותי, והכינה תוכנית רחבת-היקף לרחוב. המדרכות הוחלפו, ותחת הכביש הוטמנו תשתיות חדשות, כשמעליו נוצר גינון, ושולבו אלמנטים הנדסיים ואסתטיים כהכנה ל"רכבת הקלה", שבינתיים התחלפה במטרונית - אוטובוס משודרג שצפוי לנוע בדרך העצמאות. שני נתיבי המטרונית נסללו באמצע הכביש בין שני כיווני-הנסיעה המנוגדים, ונצבעו בוורוד.
בחינה לאורך זמן של סוגיית ההתיישבות באזור הנמל העלתה כי הגורמים המשמעותיים המונעים מצעירים לבוא למקום הם דימויו כחשוך, ריק ועברייני. עם זאת, הדעה המושמעת מצד אנשים העוסקים בתכנון עירוני היא כי הימצאות קו הרכבת - וסוללת הנמל - בתוואם הנוכחי לאורך העיר התחתית היא שדנה אותו לבליה; במבט היסטורי מכירים כיום אנשי המקצוע בכך שבחירת מיקום התשתיות הבריטית בעייתית. הטענה היא שמרגע שקו החוף המרכזי של הכרך אינו פנוי לשימושים אזרחיים ולהתפתחות של קהילה עירונית ההשפעה על כלל העיר מרחיקת-לכת, והפוטנציאל האורבני נשלל ממנה. אל מול זאת, ההיסטוריה מצביעה גם על הגורם של עזיבת המע"ר על ידי היהודים החל משנות ה-30 ככזה שאינו פחות מכריע ברצף תהליך העצירה העירונית.
מולר (חברה)
רחוב העצמאות
סויוז TMA-17
סויוז TMA-17 (ברוסית: Союз ТМА-17) היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-20 בדצמבר 2009 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-2 ביוני 2010. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - מפקד המשימה אולג קוטוב, ומהנדסי הטיסה סוצ'י נגוצ'י וטימותי קרימר.
שבוע לאחר ההצמדות וטיפולים ראשוניים בתחנה, מתוכננים מפקד התחנה, ג'ף ויליאמס ומהנדס הטיסה מקס סוראייב להעביר את חללית סויוז ממקום עגינתה הקבוע, למקום עגינה חדש, בקצה השני של התחנה שם תישאר כל עוד מתמשכת משלחת 22 של תחנת החלל הבינלאומית כרכב חלל לשעת חרום.
זו הטיסה ה-104 של החללית סויוז.
הצוות.
צוות ששוגר:
צוות שחזר:
רעידה עוקבת
רעידה עוקבת (באנגלית: Aftershock) היא רעידת אדמה המתרחשת לאחר רעידת אדמה קודמת, המכונה "רעידת אדמה ראשית" (באנגלית: Main Shock). הרעידה העוקבת מתרחשת תמיד באותו אזור של רעידת האדמה העיקרית והיא תמיד בגודל קטן יותר בסולם ריכטר. אם גודל הרעידה העוקבת גדולה יותר מהרעידה הראשית, מתחלפים המונחים והרעידה העוקבת היא זו שתחשב מעתה כרעידה הראשית ואילו הרעידה "הראשית" תיקרא "רעידה מקדימה" (Foreshock). רעידות עוקבות הן רעידות אדמה קטנות יותר הנוצרות בקרום כדור הארץ על מישור ההעתק של הרעידה הראשית.
מרבית הרעידות העוקבות ממוקמות מעל לכל אזור הקרע ומתרחשות לאורך מישור ההעתק עצמו או לאורך העתקים נוספים באותה יחידת הנפח שהושפעה על ידי המאמץ שנקשר ברעידה הראשית. באופן טיפוסי, הרעידות העוקבות ממוקמות עד למרחק הזהה לאורך הקרע ממישור ההעתק.
התבנית של הרעידות העוקבות עוזרת לאשר את גודל השטח שעבר החלקה במהלך הרעידה הראשית. ברעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי (2004) וברעידת האדמה בסצ'ואן (2008), תפוצת הרעידות העוקבות מראה שמוקד רעידת האדמה נמצא למעשה באחד מקצותיו של אזור ההחלקה, דבר המצביע על א-סימטריה חזקה בהתפשטותו של הקרע.
גודל הרעידות העוקבות ותדירותן.
נמצאו מספר חוקים אמפיריים הקשורים למגניטודה ולתדירות של רעידות עוקבות:
חוק אומורי.
אחת מצורות ההצגה של חוק אומורי מקשרת בין הדעיכות בקצב הרעידות העוקבות לזמן שעבר מאז הרעידה הראשית ולפיו קצב הרעידות העוקבות דועך בקצב הופכי לזמן לפי הנוסחה הבאה:
formula_1
כאשר-
גרסה מודרנית ושימושית יותר כיום היא של הסייסמולוג היפני טוקוג'י אוטסו (Tokuji Utsu) ולפיה:
formula_3
כאן p מייצג את קצב הדעיכה והוא נופל בדרך כלל בטווח שבין 0.7-1.5.