כאשר הגיע לבסוף חואן אלונסו, דוכס מדינה-סידוניה, החל ויכוח בשאלה - מי יזכה בכבוד להשתלט על המצודה. כדי למנוע שפיכות דמים, החליטו הצדדים להגיע לפשרה לפיה דוכס ארקוס ודוכס מדינה-סידוניה יכנסו בו-זמנית למצודה וכן יניפו את דגליהם באותו הזמן. לאחר מספר ימים של משא ומתן, קיבל חואן אלונסו את התנאי של המגינים והללו נכנעו לו; ב-16 באוגוסט 1462 השתלטו הקסטיליאנים על המצודה ובעצם על כל גיברלטר, ושמו קץ לתקופת השלטון הארוכה של המורים בגיברלטר. השימוש במונח "מצור" אינו מדויק, כיוון שבפועל התרחש קרב קטן וגיברלטר נכבשה כמעט ללא לחימה ובוודאי בלא שימוש בכלי מצור כלשהם.
תוצאות.
הדוכס ממדינה-סידוניה השתלט על המצודה והציב בה את אנשיו. היה סיכון שמחלוקת אלימה תפרוץ בין כוחותיו לדוכס ארקוס, אך לבסוף יושב העניין.
עצמותיו של אנריקה פרס דה גוסמן, הדוכס השני מניאבלה, נלקחו ממקומן הבזוי ונקברו בקפלה בתוך המצודה (Capilla Calahorra). המלך אנריקה הרביעי הוסיף את השם "גיברלטר" לרשימת התארים שלו וכעת כונה "אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה לאון וגיברלטר". הוא מינה את פדרו דה פוראס (Pedro de Porras) למושל גיברלטר, ולאחריו את בלטראן דה לה קואווה (Beltrán de la Cueva).
מספר שנים לאחר מכן, במהלך מאבק פנימי בין אנריקה הרביעי לקבוצת אצילים שתמכו באחיו, אלפונסו, נסיך אסטוריאס (מאבק שהוביל למלחמת אזרחים), הטיל שוב הדוכס ממדינה-סידוניה, נאמנו של אלפונסו, מצור על גיברלטר. לאחר מצור של 15 חודשים (מאפריל 1466 ועד ליולי 1467) נכבשה גיברלטר מידי בלטראן, שהיה נאמנו של אנריקה הרביעי. כתגמול למדינה סידוניה, העניק להם אלפונסו את השליטה על גיברלטר. משפחת הדוכסים ממדינה-סידוניה עתידה לשלוט על גיברלטר עד שנת 1501, אז השטח יוכרז על ידי איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה כ"רכוש הכתר הקסטיליאני"
מעשי ידיה
ברוך צ'מרינסקי
ברוך צֶ'מֶרינסקי (ז' באלול תרמ"ט, 3 בספטמבר 1889 – י' בניסן תש"ו, 11 באפריל 1946) היה במאי, שחקן, דרמטורג ומתרגם לתיאטרון. בשנות השלושים והארבעים היה, לצד צבי פרידלנד, אחד משני הבמאים העיקריים של תיאטרון הבימה.
ביוגרפיה.
צ'מרינסקי נולד בשנת 1889 במוראפה שבפודוליה, בדרום-מערב רוסיה (אוקראינה). למד ציור בבית ספר באודסה.
עבד בתור מורה בגימנסיה העברית בעיר ויניצה (1917–1919) והעלה ביחד עם תלמידיו הצגות בשפה העברית. באותה עת שיחק וביים בלהקות חובבים ביידיש והופיע איתן ברחבי פודוליה; חלק מההצגות היו עיבודים שעשה לסיפורים של שלום עליכם. כיהן כיושב ראש אגודת השחקנים היהודיים בעיירה ויניצה (1918–1920).
הוא התקבל להבימה במוסקבה וב-1920 צורף לקולקטיב. נבחר לגלם את דמותו של מאיר, שמש בית המדרש בהצגה "הדיבוק". מכיוון שהיה בקיא בתנועת החסידות, נבחר לשמש כעוזרם של הבמאים אלכסיי דיקי בהצגה "האוצר" ובוריס וורושילוב בהצגה "הגולם". ביוני 1927 כשהתגלע הפילוג בהבימה, הנהיג את קבוצת הרוב בתיאטרון ביחד עם אהרן מסקין וחנה רובינא, שעברה לברלין, מתוך כוונה להשתקע בארץ ישראל. בשנת 1928 עלה עם הלהקה לארץ ישראל.
במחצית השנייה של שנות העשרים כתב בעיתונים ביידיש שראו אור בקובנה, בוורשה ובריגה.
ההצגה הראשונה שביים הייתה "כבלים", פרי עטו של ה. לייוויק. המחזה הועלה לראשונה בשנת 1930 בתיאטרון היידי האמנותי בניו יורק, בניהולו של מוריס שווארץ, שגם ביים את ההצגה. ההצגה רצה 126 פעמים וזכתה לאהדת הביקורת.
צבי פרידלנד וברוך צ'מרינסקי העלו במשותף בשנת 1933 את המחזה "עמך" על-פי יצירתו של שלום עליכם "דאס גרויסע געווינס" ('הזכייה הגדולה'), בעיבודו של עליכם ובתרגומו של י"ד ברקוביץ'. ההצגה זכתה להצלחה קופתית ורצה 135 פעמים. חיים נחמן ביאליק שיבח מאוד את ההצגה, מכיוון שהיא שימרה את אוצר היידיש בלשון העברית.
לעומת זאת מבקר התיאטרון י"ס ביקר את ההצגה, על שהיא משמרת את הגלות, שהאידאולוגיה הציונית ניסתה להשתחרר ממנה (רעיון "שלילת הגלות").
עד קום המדינה רוב המחזות שנכללו ברפרטואר של הבימה נכתבו במקור ביידיש ועסקו בהווי השטעטל. ב-1943 עלתה ההצגה "טוביה החולב" בבימויו של צ'מרינסקי, היא רצה 260 פעמים ובכך הייתה לאחת מההצגות הבימה בעלות ההצלחה הקופתית הגדולה ביותר עד קום המדינה. לפני כן ביים גם את "כבלים" (1931) ו"מי האיש" מאת לייוויק (1939) ואת "אלוהים, אדם ושטן" מאת יעקב גורדין (1943).
צ'מרינסקי ביים גם מספר הצגות המבוססות על סיפורי התנ"ך. מתוכן היחידה שנחלה הצלחה אמנותית וקופתית הייתה "מיכל בת שאול" מאת אהרן אשמן. בתפקידים הראשיים כיכבו חנה רובינא בתפקיד מיכל ואהרן מסקין בתפקיד שאול.
צ'מרינסקי ביים בסך הכל עשרים הצגות (בשנים 1931–1943) וגילם עשרים ושמונה תפקידים. לימד בסטודיה של צבי פרידלנד וישב בהנהלת התיאטרון.
חוקרת התיאטרון דורית ירושלמי מסכמת את דרכו בבימוי:
שיחק בתפקיד הראשי בהצגה "עמך", אותה ביים ביחד עם צבי פרידלנד (1932). הוא גילם את דמותו של שימלי סורוקר, חייט עני, שחלומו לזכות בהגרלה הגדולה. הוא זוכה בפרס הגדול, אולם מתברר שחלה טעות והוא לא זכה בפרס. בתחילה הוא נתקף יאוש, אך לאחר מכן הוא מתאושש ושב לאיתנו.
גילם את דמותו של הרב גבריאל המקובל בהצגה "היהודי זיס", בבימויו של פרידלנד (1933).
שיחק בתפקיד הראשי בהצגה "החולה המדומה" מאת מולייר, בבימויו של לאופולד לינדטברג, בה גילם את דמותו של ארגן ההיפוכונדר (1934). באותה שיחק בתפקיד הראשי בהצגה "מעשה כשפים" מאת שלום עליכם, אותה גם ביים (1934). הוא גילם את דמותו של החייט האביון שמעון-אלי ואשתו ציפה-ביילה-רייזה (תמימה יודלביץ) החולמים לזכות קצת באושר.
שיחק בהצגה "האנוסים" מאת מקס צוייג, בבימויו של פרידלנד. בה גילם את דמותו של רבם של האנוסים, יוסף גלנטי. שיחק בתפקיד בנימין בהצגה "מסעות בנימין" מאת מנדלי מוכר ספרים שביים (1937).
הוא כתב בעיתון "דבר" תחת שם העט "בן בית". כמו כן כתב בכתב העת "כתובים".
היה בקיא היטב בשפות עברית, רוסית ויידיש.
ברוך צ'מרינסקי היה נשוי לדבורה. הלך לעולמו בשנת 1946, בגיל 57, חשוך ילדים. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
לאחר מותו הפכה אלמנתו את חדר עבודתו בדירתם שבקומה השנייה ברח' גורדון 36 למוזיאון צנוע המוקדש לפועלו; בקומת הקרקע הוקם אולפן לציור על שמו, שהיה מסונף למחלקת התרבות של מועצת פועלי תל אביב; וכן גלריה לאמנויות ("גלריה צ'מרינסקי").
על שמו נקרא רחוב בתל אביב.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.
תנועת חמאס העירקית
Help Suit Game Try
דאונטון אבי
שיוויון בנטל
אויטה (מחוז)
אוֹיטָה (ביפנית: 大分県) הוא שמו של מחוז בצפון-מזרח האי קיושו שביפן. בירת המחוז היא העיר אויטה.
גאוגרפיה ואוכלוסייה.
שטח המחוז הוא 6,339 קמ"ר, כשהאי חצוי מצפון לדרום ברכס געשי, הכולל סדרת הרים בגבהים של כ-1,500 מטרים. עובדה זו גורמת שהאי מכוסה ב-70% ביערות, ונהרות הזורמים מן הרכס משקים את הקרקע. כ-28 אחוז מכלל המחוז הוא פארקים לאומיים.
למחוז קו חוף באורך של 759 קילומטר, וערי נמל פזורות לאורכו.
במחוז מתגוררים (נכון לאוקטובר 2008) 1,201,715 תושבים. 13.3% צעירים (0-14), 60.6 בוגרים (15-64), והשאר מבוגרים. באותו מפקד, נכחו במחוז 11,034 לא-יפניים, עליה של 15.2% מהמפקד הקודם.
היסטוריה ושם המחוז.
היווצרותו של המחוז קרתה ברסטורציית מייג'י, אז אוחדו מחוזות מפרובינציית בונגו ומפרובינציית בוזן לכלל מחוז בשם אויטה.
מקור השם הוא, על-פי מקור מהמאה ה-8, שבעת ביקורו של הקיסר קאיקו (קיסר אגדי מתחילת המאה ה-1 לספירה), אמר: "זו היא אכן ארץ שממה, אך היא עוד תהיה ארץ של שדות ענק", כשהמילה "ענק" ביפנית היא: "אוקיטָה", ומשם נשתלשל השם לאויטה.
מורן מזור
מורן מזור (נולדה ב־17 במאי 1991) היא זמרת ישראלית, זוכת העונה הראשונה של תוכנית המציאות "אייל גולן קורא לך" ונציגת ישראל באירוויזיון 2013.
ביוגרפיה.
ילדות ותחילת הקריירה.
מזור נולדה בעיר חולון למשפחה יהודית ממוצא גאורגי. בראיון, היא סיפרה כי הוריה עלו לישראל מגאורגיה בתחילת שנות השבעים.
את שירותה הצבאי עשתה מזור בשנים 2011-2009 בלהקת חיל האוויר. ב-2011 השתתפה מזור בעונתה הראשונה של תוכנית המציאות, "אייל גולן קורא לך", וזכתה במקום הראשון.
2013-2017: אלבום בכורה ואירוויזיון 2013.
לקראת אלבומה הראשון הוציאה מזור לאור את הסינגלים "תביט בי", "נסיך שלי", "חודרת ללבך", "אני כאן" ו"עלינו".
ב־2013 נבחרה מזור בקדם-אירוויזיון לייצג את ישראל באירוויזיון 2013 עם השיר "רק בשבילו". מזור התחרתה בחצי הגמר, סיימה במקום ה-14 עם 40 נקודות, ולא העפילה לגמר התחרות.
2018-הווה: "זה אני" וחזרה לקריירה.
ב-25 באפריל 2018, הוציאה מזור סינגל חדש שנקרא: "כמעט מאוהבים".
בשנת 2018, מזור לוהקה לתפקיד ראשי במחזמר "זה אני" של מאור זגורי המבוסס על שירי אייל גולן.
ב-13 במרץ 2019, יצא הסינגל שנקרא: "רק אותך". לחן השיר של הסדרה הטורקית "הכלה מאיסטנבול" אותו מזור קנתה בעקבות הסינגל החדש.
דויטשס תיאטר
הדויטשס תיאטר (גרמנית: Deutsches Theater; "התיאטרון הגרמני") הוא תיאטרון גרמני ידוע בשכונת מיטה שבברלין. הוא הוקם בשנת 1850 תחת השם "התיאטרון העירוני פרידריך וילהלם" (Friedrich-Wilhelm-Städtisches Theater), על שמו של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה.
ניהול התיאטרון עבר לידיו של אוטו בראהם בשנת 1894. בראהם היה מראשי תנועת הנטורליזם, והשפיע על הצגתם של מספר מחזות קלאסיים בתיאטרון, כמו כן על כתיבתם של מחזות חדשים.