בשנת 1925 עלה לארץ ישראל כחלוץ. במשך תקופה עבד בפרדסים ובסלילת כבישים. בשנת 1928 החל את לימודיו בבית המדרש למורים "מזרחי" בירושלים.
מאז סוף שנות ה-20 ועד סוף ימיו, במשך שישים שנה, עסק בכתיבה ספרותית ענפה, רובה לילדים ולנוער. כתיבתו עסקה בעיקר בנושאים תנ"כיים, אגדות ארץ ישראל, תולדות עם ישראל ואישיו. רבים מסיפוריו פורסמו בבמות שונות ובעיתוני ילדים, בעיקר "הצופה לילדים". צורף פרסם ביוגרפיות על אישים בולטים בתולדות עם ישראל בעת החדשה וחיבר ספרי פירושים על כמה מספרי התנ"ך, עם מבואות היסטוריים, ספרותיים וארכאולוגיים. כמו כן עסק בחקר הספרות העברית ופרסם סקירות ומחקרים על יצירתם של ביאליק, עגנון, ש. שלום ועמוס עוז. פרסם כמה ספרי שירה (לאחד מהם צורפה הקדמה מאת דוד בן-גוריון). ערך את ספר היזכור לקהילת עירו רצ'יונז'.
בשנת 1950 נסע לארצות הברית לצורך הכשרה ולימוד על שיטות אורקוליות ללימוד בבתי הספר. מאז עסק לפרנסתו בתחום זה. היה מנהל ומרצה במכון לסרטוני לימוד "בינאור" בגבעתיים והפיק תקליטים פדגוגיים לבתי ספר.
מאז אמצע שנות ה-30 התגורר בגבעתיים, עוד בטרם הוכרזה כעיר. בשנת 1959 זכה בפרס גבעתיים לספרות.
נפטר בשנת 1990 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
משפחתו.
צורף היה נשוי ליפה-שיינדל, בת צבי צמח (נפטרה בשנת 1973). בנו , שהיה מפקד מחלקה בפלמ"ח, נפל במלחמת העצמאות בעין זיתים. בשנת 1954 ערך צורף, תחת שם העט אפרים אבי-עמוס, את הספר "סולם של זוהר: גלעד לעמוס צורף ז"ל גיבור עין זיתים", ובו קורות חייו ומכתביו של בנו בשילוב דברי ספרות ושירה.
בתו, עדנה, נישאה ליהודה קרוננברג, איש עסקים בתחום הדלק.
אחיו של צורף, משה דוד, נספה עם בני משפחתו בשואה.
נכדו עמוס קורן (קרוננברג) נולד ב-1956 ונקרא על שם בנו עמוס צורף ז"ל שנפל במלחמת העצמאות.
נורית שלו
נורית (נוריה) אמיר-שלו, היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה במשחי הפרפר.
ביוגרפיה.
שלו גדלה בקיבוץ נוה איתן והתאמנה בקבוצת השחייה של הקיבוץ בהדרכת אבי בן חורין. בעלת תואר בהוראת חינוך גופני מסמינר הקיבוצים, בעלת תואר ראשון בחינוך גופני מאוניברסיטת סאן חוזה, קליפורניה ארצות הברית ותואר שני M.A בתקשורת מאוניברסיטת סאן חוזה, קליפורניה ארצות הברית.
באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים שבחיפה באוקטובר 1960, זכתה שלו בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:33.2 דקות, אחרי חנה מרון מברית מכבים עתיד (1:31.8 דקות) ולפני קורין מהפועל אפיקים (1:33.6 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 6:16.2 דקות, אחרי חנה מרון (6:06.6 דקות) ורבקה קרטין ממכבי חיפה (6:08.9 דקות).
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל השביעי שנערכו בבת גלים במאי 1961, זכתה שלו במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:32.4 דקות, אחרי גלי להב שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:22.8 דקות.
אלופה ושיאנית ישראל.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1962 זכתה שלו במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לנערות של 1:23.8 דקות. נוסף לכך, שחתה מחוץ לתחרות הרשמית וקבעה במשחה ל-50 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 34.4 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר שיא ישראלי חדש נוסף (שיא יסוד) של 3:15.9 דקות.
בתחרות שחייה בין נבחרת ישראל לנבחרת יוון שנערכה באתונה ביולי 1963 זכתה שלו במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 1:21.4 דקות. שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי איבונה טוביס (1:15.3 דקות). חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר קבעה שלו במשחה ל-200 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 3:07.3 דקות. שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ונשבר על ידי ניצה בלזר (3:03.0 דקות). שלושה ימים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באותה בריכה היא זכתה במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:22.5 דקות.
באליפות ישראל בקרב-רב שנערכה בבריכת כפר המכבי באוקטובר 1964 זכתה שלו במדליית זהב בתוצאה של 3062 נק', לפני דליה יפה (2965 נק') ונאוה בן אלקנה (2877 נק').
חייה האישיים.
שלו-אמיר ניהלה מתנ"סים ברמת השרון, ניהלה את סניף החברה להגנת הטבע, את המוזיאון הגאולוגי, ואת בית הראשונים ברמת השרון.
קים בודניה
קים בּוֹדְנִיָה (בדנית: Kim Bodnia; נולד ב-12 באפריל 1965) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-דני.
בודניה מפורסם בעיקר בשל גילום דמותו של מרטין רודה בסדרת הדרמה המשטרתית הסקנדינבית "הגשר". הוא פרש מהסדרה בתום העונה השנייה והסביר את פרישתו בחילוקי דעות לגבי הדמות, אך ציין כסיבה לעזיבתו גם את האנטישמיות במאלמה, שם צולמו רבים מפרקי הסדרה.
בנוסף, הוא גילם את פרנק בסרט "Pusher", ויעקב בפרק 4 בסדרה "Those Who Kill".
בשנת 2014 שיחק בדרמה הפוליטית האמריקאית "רוז ווטר", לצדם של גאל גרסיה ברנאל וקלייר פוי.
בשנת 2016 הופיע בודניה בסדרה הישראלית "בני ערובה". בשנת 2020 התארח בסדרת הטלוויזיה "מכתב למלך" בשירות הסטרימינג של נטפליקס.
ביוגרפיה.
קים בודניה גדל באספרגרדה שבדנמרק, במשפחה יהודית (מפולין ומרוסיה). בנעוריו הלחין מנגינות, כתב שירים והיה חלק מצמד מוזיקלי, עם חברו הנריק פליג. בשנים 1987–1991 למד בבית הספר הלאומי לתיאטרון בקופנהגן.
כ&quot;ג יורדי הסירה
כ"ג יורדי הסירה הוא כינוים של עשרים ושלושה לוחמי "ההגנה", אשר נעלמו, ביחד עם קצין בריטי בשם פאלמר שהתלווה אליהם, בדרכם לביצוע פעולת חבלה בבתי הזיקוק בטריפולי שבלבנון ב-18 במאי 1941, כ"א באייר תש"א. יש המשתמשים בכינוי "כ"ד יורדי הסירה" כדי לכלול גם את הקצין הבריטי.
רקע: שיתוף פעולה בין היישוב למנהלת המבצעים המיוחדים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החליטה הנהגת המוסדות הלאומיים על מדיניות של שיתוף פעולה עם הבריטים, למרות המדיניות העוינת למטרות הציונות, שנקבעה על ידי הממשל הבריטי בספר הלבן השלישי שפורסם ב-1939. הכוונה הייתה להשתתף במאמץ המלחמה של הבריטים נגד גרמניה הנאצית ובנות בריתה, תוך מאמץ לבנות יחידות צבאיות שתהיינה במסגרת הצבא הבריטי ותהיינה מבוססות על מתנדבים של כוחות ההגנה בארץ ישראל. שיתוף הפעולה נעשה בתחילתו במסגרת הסכם בין המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית לבין מחלקת SOE, מנהלת המבצעים המיוחדים (אנגלית: Special Operations Executive) - גוף מיוחד שהוקם על ידי ממשלת בריטניה בראשות וינסטון צ'רצ'יל, שלא היה כפוף למשרד המלחמה הבריטי. מטרת המנהלת הייתה לעסוק בפעולות מודיעין וחבלה במדינות אירופה הכבושות או שעומדות להיכבש על ידי הנאצים.
המשא ומתן עם SOE מטעם המוסדות הלאומיים נעשה על ידי חיים ויצמן, משה שרתוק (שרת) וראובן זסלני (שילוח). התיאום עם SOE הופקד בידיו של דוד הכהן, ממנהלי "סולל בונה", שהיה לו ניסיון רב בתיאום עם הבריטים בתקופת מאורעות המרד הערבי הגדול, 1936–1939. האנשים שהיו אמורים להשתתף בפעילות זו מצד היישוב היו צריכים לבוא משורות "ההגנה", והמפקדים הבכירים הקשורים בה היו אליהו גולומב ויצחק שדה.
שיתוף הפעולה בין מפקדות ה-SOE והצבא הבריטי במזרח התיכון אשר ישבו בקהיר היה גרוע מאוד. מפקדת הצבא לא ראתה בעין יפה התערבות של גוף חיצוני בפעולות צבאיות והתייחסה ל–SOE בחשדנות. הצבא התנגד גם לשיתוף הפעולה המתוכנן בין "ההגנה" ל-SOE, וגם שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל, שהמשיך בהתנגדותו לעלייה יהודית ולחיזוק ההתיישבות בארץ במסגרת מדיניות הספר הלבן, התנגד לשיתוף הפעולה.
למרות ההתנגדות החלו פעולות משותפות. הפעילות הראשונה של ההגנה בשיתוף עם SOE הייתה ניסיון חבלה ברומניה בנהר הדנובה, בניסיון למנוע העברת נפט לגרמניה. אנשי ההגנה נשלחו לרומניה באביב 1940 לשם ארגון פעולת חבלה זו, אך מסיבות שונות לא יצאה הפעולה אל הפועל.
עם נפילת צרפת ביוני 1940 עברה פעילות SOE במזרח התיכון לסוריה וללבנון. השלטון הצרפתי בסוריה ובלבנון נשאר כפוף לממשלת וישי ושיתף פעולה עם גרמניה. המצב החדש יצר סיכון של פלישה מהאגף הצפוני של כוחות בריטניה במזרח התיכון, וההגנה נדרשה לפעול לעזרת הבריטים באמצעות SOE. הפעילות הראשונה הייתה מודיעינית ובמסגרתה נאסף חומר רב על מטרות אפשריות בסוריה ובלבנון בריכוזו של יוחנן רטנר. הפעילות השנייה הייתה אמורה להיות פעילות לוחמה זעירה. כחלק מפעילות זו נפתח בינואר 1941 קורס, בו התאמנו אנשי "ההגנה" בפעילות קומנדו המשלבת לוחמת יבשה ולוחמה ימית. בקורס השתתפו כ-40 לוחמים שהתנדבו למשימה לאחר שהובהר להם מה טיבה באופן כללי. מפקד הקורס היה אהרון לישבסקי (לשם) והשתתפו בו לוחמי יבשה מהנודדת, פלגות הלילה המיוחדות של וינגייט, פלוגות השדה ופו"מ (יחידות לפעולות מיוחדות). כן השתתפו אנשי ים מהסקציה הימית של "הפועל" בעלי ניסיון בעלייה ב'. המדריכים בקורס היו אנשי הים של המוסד לעלייה ב' ואנשי SOE. הקורס נערך בשטח יריד המזרח בצפון תל אביב על שפת נחל הירקון. האנשים התאמנו בפעילות ימית ויבשתית, תוך הכנה לפעולות קומנדו משולבות.
ההיערכות לפעולה.