בשנת 1864, כשהוא בן 20, הקים מפעל שמן, והיה לאחד היצרנים הבולטים במחוז. בין השנים 1867–1868 ערך ביקורים בעיר ורשה לרגל עסקיו, והתעניין שם ביצירותיהם של סופרים כגון אברהם מַאפּוּ, יצחק בער לווינזון, אד"ם הכהן ויהודה לייב גורדון. במקביל החל לפרסם מפרי עטו. יצירתו הראשונה שהתפרסמה הייתה תרגום עברי למאמרו המשפיע של הרב ד"ר לודוויג פיליפסון, "האמנם הצליבו [=צלבו] היהודים את ישוע?", שהופיע בשנת 1867 בעיתון "העברי" ("עברי אנֹכי"). שנה לאחר מכן החל את פעילותו הספרותית העיקרית, לאחר שנפגש בבירה וינה עם פרץ סמולנסקין, שהתרשם מכישרונו ודרבנו לכתוב נובלות בירחונו "השחר". הסיפור הקצר הראשון שכתב, "אליהו הנביא", הופיע בגיליון הראשון של "השחר" בשנת 1869, וכעבור זמן קצר תורגם לפולנית בעיתון היהודי הוורשאי "Izraelita". באותה שנה הופיע ב"השחר" גם חיבורו "מפת דתות הארץ", שתורגם לרוסית ולאנגלית. יחד עם יהודה לייב גורדון היה ברנדשטטר מהיוצרים העברים הראשונים שהתמקדו בז'אנר הסיפור הקצר.
בין יצירותיו הפופולריות: "מרדכי קיזוּביץ" (קיזאָוויטץ), המגולל את סיפור חייו של יהודי מגליציה (1869), "הנפלאות מעיר זִידִיטְשוּבְקַא" (1872), "דוקטור יוסל אלפסי" (1878), וסיפורו הארוך "מחיל אל חיל ומדחי אל דחי" (1877). סיפוריו מציגים בסאטירה חריפה את חיי השגרה של היהודים האדוקים כאבסורדיים, אך בדומה לסופר היידי שלום עליכם, אין מדובר בתיאור עוין, אלא בתיאור הומוריסטי שנכתב בעין מפוכחת וטוב לב. את חצי הביקורת החברתית שלו כיוון גם אל השטחיות וההשכלה המדומה של אנשי תנועת ההשכלה בגליציה. בשנות 1890 המוקדמות התרחק מהתמה המשכילית, ופנה לתיאורים ריאליסטיים בהתאם לזרם "המהלך החדש" בספרות העברית, וכן החל לשקף בכתיבה את העניין שגילה בציונות.
לצד יצירתו הספרותית, הוא בלט בקהילה היהודית בטרנוב. בין היתר שימש כפרנס הקהילה, יועץ עירוני, שופט השלום בבית המשפט הגבוה, יועץ קיסרי וכן היה מראשי הוועד הגלילי של ההתאחדות בגליציה המערבית ובשלזיה. החסידים הקנאים בעירו גינו מחד את מעשיו כמשכיל וכמתפקר, אך מאידך כיבדוהו.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 הוא נאלץ לברוח לפראג ובהמשך לווינה. בשובו לטרנוב בתום המלחמה איבד את רוב רכושו. יצירותיו מתקופה זו, שכללו בעיקר פתגמים קצרים בשם "קסמים", פורסמו לרוב בעיתון הדואר שיצא לאור בניו יורק.
בערוב ימיו הבין כי דור סופרי השחר נעלם, וכי אין לו מה לתרום בעידן הספרותי שנשלט על ידי חיים נחמן ביאליק.
ברנדשטטר נפטר בטרנוב באביב 1928, בגיל 84. היה בין הסופרים האינטלקטואלים הבודדים שהאריכו ימים זמן רב לאחר תקופת ההשכלה. בין השנים 1970 ל-1973 יצאו לאור כל כתביו בשלשה חלקים בהוצאת מוסד ביאליק.
נכדו היה המשורר היהודי הפולני המומר רומן ברנדשטטר (Brandstaetter).
מבצע קוברה
מבצע קוברה (באנגלית: Operation Cobra) הוא שם הקוד שניתן למתקפה גדולה שביצעה הארמייה הראשונה של צבא ארצות הברית, כחלק מהמערכה בנורמנדי במסגרת החזית המערבית במלחמת העולם השנייה. המתקפה הביאה להתמוטטות מערך ההגנה הגרמני בגזרה המערבית של קו החזית בחצי האי נורמנדי תוך זמן קצר. הצלחת המתקפה שמה קץ להתקדמות האיטית של כוחות בעלות הברית המערביות, שאפיינה את המערכה בנורמנדי עד מבצע קוברה, ואיפשרה לכוחות האמריקניים לפרוץ החוצה מחבל נורמנדי לכיוון דרום (ברטאן), ובשלב שני לפנות מזרחה, כדי לכתר ולהשמיד את הכוחות הגרמניים שלחמו בנורמנדי במסגרת קרב פאלז.
רקע.
ב־6 ביוני 1944 פלשו כוחות בעלות הברית, ובראשן ארצות הברית והממלכה המאוחדת, לנורמנדי שבצרפת, בחוף שחולק לחמש גזרות, מהן 2 אמריקניות, 2 בריטיות ו־1 קנדית. הפלישה האמפיבית לוותה בסיוע מפנים הארץ על ידי שלוש דיוויזיות מוצנחות, שתיים אמריקניות ואחת בריטית, ובסיוע מן האוויר שכלל את חילות האוויר הבריטים והאמריקנים כאחד. כוחות בעלות הברית השיגו שליטה בראש חוף יציב עוד ביום הראשון לפלישה. אף על פי כן, ההתקדמות אל פנים היבשת לאחר יום הפלישה התנהלה באיטיות, וזמן רב מהצפוי נדרש להשגת חלק מהמטרות של כוחות בעלות הברית (כיבוש העיר קן, למשל, תוכנן ליום הראשון לפלישה, אך בפועל ארך עד סוף יולי). לעומת זאת, כיבוש העיר שרבור, נמל המים העמוקים הגדול באזור, לקח פחות משבוע והעיר נכבשה לפני סוף יוני, אך נזקים נגרמו לנמל שבה ולא היה ניתן לעשות בו שימוש באופן מידי.
הניסיונות של בעלות הברית לפרוץ את קו החזית הגרמני כשלו בזה אחר זה. ניסיון בריטי באגף המזרחי של אזור המערכה, שכונה מבצע גודווד, נכשל להבקיע את קווי הצבא הגרמני, אך הסיט את תשומת הלב הגרמנית אל הכוחות הבריטים. באגף המערבי של אזור המערכה, כבשו כוחות הצבא האמריקני את העיר סן־לו (Saint-Lô), אך התקדמותם הייתה איטית והבקעה משמעותית של קווי האויב לא התרחשה.
לקראת סוף יוני, הגיעו לידי בעלות הברית נתוני מודיעין שהצביעו על כך שההגנה הגרמנית בנויה ברובה מעתודה, וכי הגנת העומק שלהם, בעיקר בגזרה האמריקנית, חלשה ושבירה. גנרל עומר בראדלי התכוון לנצל את העובדה שתשומות כוחות הצבא הגרמני מופנות להגנה מפני מתקפת הכוחות הבריטיים והקנדים לכיבוש העיר קן, כדי לפתוח במתקפה, לבצע הבקעה באזור שבין מורטן ואווראנש, ליצור מסדרון ולהתקדם לעבר ברטאן. השם שנבחר למבצע היה מבצע קוברה, אולם המתקפה נדחתה מספר פעמים בשל מזג אוויר לא מתאים.
ב־12 ביולי כינס בראדלי את המפקדים והקצינים עליהם פיקד, במפקדתו שבחוף אומהה, שם תדרך אותם על המבצע הקרב. במקור, הייתה התוכנית לצאת למתקפה ב־18 ביולי, אך סיבות אסטרטגיות שונות הביאו לשינוי התאריך. ב־20 ביולי חולקו פקודות המבצע ל'קוברה'. שעת ה־ש' נקבעה ל־13:00, 24 ביולי. השעה נדחתה ברגע האחרון (בבוקר ה־24 ביולי, ללא ידיעת הכוחות שבאוויר) עקב תנאי מזג האוויר ל־09:30 ביום המחרת, ה־25 ביולי.
בבוקר ה־24 ביולי התקבלה החלטה על דחיית המבצע, אך זו הגיעה לדרג הפיקודי של חיל האוויר רק לאחר המראת הכוחות המוטסים בדרכם להפצצה המקדימה. שלושה מתוך 6 הלהקים שיצאו להפצצה קיבלו את הפקודה לחזור, אך כ־800 מטוסים המשיכו בדרכם לנורמנדי. מתוך המטוסים שהמשיכו, כ־500 פנו וחזרו לבסיס לאחר שהחליטו כי תנאי מזג האוויר לא מאפשרים להם להטיל את פצצותיהם בדיוק מספק. 300 המטוסים שנותרו הטילו את מטעניהם באופן בלתי מדויק. הם פגעו בשני הצדדים, בצד האמריקני הרגו 25 חיילים ופצעו 131, ובצד הגרמני נפגעו כ־350 חיילים ועוד 10 כלי רק"מ.
ההפצצה יצרה ציפייה לקרב בקרב הפיקוד הגרמני, ובלבול לאחר שזה לא הגיע, מה שתרם ביום המחרת להצלחת כוחות האמריקנים.
מהלך המבצע.
ב־25 ביולי, בשעה 09:36, החלה ההפצצה המקדימה המתוכננת. ההפצצה התחלקה ל־3 גלים:
סה"כ, הוטלו פצצות במשקל כולל של כ־4,700 טון. ההפצצות הרגו לפחות 1,000 חיילים בשורות הגרמנים, ופצעו או הממו חיילים באותה הכמות. בנוסף, נפגעו קשות קווי הטלפון עליהם התבססה התקשורת הגרמנית, מה שתרם לבלבול בקרב שורות הצבא הגרמני.
גם ההפצצה הזו סבלה מבעיית האש הדו־צדדית. הפעם, ההפצצה הבלתי־מכוונת על הכוחות האמריקנים הרגה 111 חיילים ופצעה 460. בין ההרוגים היה לוטננט גנרל לסלי מקנייר, הקצין הבכיר ביותר בצבא ארצות הברית שנהרג במלחמה.
על אף התקלות בהפצצה המקדימה, התחילה התנועה הקרקעית ב־11:00. הכוחות הקרקעיים החלו לנוע כדי לכבוש את העיירות סן־ז'יל (Saint-Gilles) ומריני (Marigny). האגף המערבי של המתקפה נתקל במהרה בכוחות גרמנים שלא נפגעו בהפצצה המקדימה. קו ההגנה הגרמני אמנם היה דק, אך כוחות צבא ארצות הברית עוכבו מאוד, והעיירה הבקרוון (Hébécrevon), ששכנה בין קו החזית לבין עיירות היעד, נכבשה רק בחצות הליל.
בכללי, היום הראשון למבצע לא הצליח במידה שציפו במפקדת בעלות הברית. החדירה אל תוך קווי האויב, שתוכננה לסדר גודל של כ־5 ק"מ לא הצליחה וכוחות הצבא האמריקני התקדמו כקילומטר וחצי בלבד.
בפני מפקדי המבצע עמדה החלטה: האם להמשיך לקדם את החי"ר כדי להבטיח חדירה "חלקה", או שמא להכניס למערכה את הכוחות הממוכנים העומדים לרשותם. מפקד הקורפוס ה-7, מייג'ור גנרל ג'ו קולינס, החליט כי הטלת הכוח הממוכן למערכה היא המהלך הנכון.
בבוקר ה־26 ביולי החלו כוחות החי"ר והשריון להתקדם לעבר מריני וסן־ז'יל, בעוד מפציצים מרככים את הכוחות הגרמניים שעל הקרקע לקראת בוא הצבא האמריקני. הדייויזיה המשוריינת ה-3 נעה אל מריני, ובאחת אחר־הצהריים נתקלו בכוחות גרמניים בפאתי מריני, ותנועתם נעצרה ללילה. באגף המזרחי, הצליחה הדיוויזיה המשוריינת ה-2 להבקיע את הקווים הגרמניים, ולאחר שכוח גרמני שניסה לעצור את התקדמותם הושמד בסיוע מהאוויר, התקדמה הדיוויזיה מרחק של עשרה ק"מ עד חצות. ההצלחה באגף המזרחי הביאה את קולינס להורות עוד אחר הצהריים על המשך התנועה גם במהלך הלילה, עם דגש על מהירות יותר מאשר על זהירות.
עקב ההצלחה בצד המזרחי של קו החזית, הורה קולינס לכוח משימה מהדיוויזיה המשוריינת ה-6 לנוע מהעיירה לסי (Lessay) שבסמוך לחוף לכיוון דרום לעבר קוטאנס (Coutances). מטרתו הייתה "ללכוד" את היחידות מהארמייה ה־7 הגרמנית ששכנו ממערב לאזור הקרבות. בבוקר ה־27 ביולי החל הכוח לנוע והתקדם מרחק של שישה ק"מ בארבע שעות. במזרח, המשיכה הדיוויזיה השנייה להתקדם, וכבשה את פרייר כמעט ללא התנגדות. הפיקוד הגרמני הבין כי הצבא האמריקני מנסה ללכוד את כוחותיו, אך ההוראה לסגת כדי שלא להיתפס על ידי הכוחות האמריקנים עוכבה בשל קשיי תקשורת, וניתנה רק אחר הצהריים.