קיבל את המלגה הראשונה שניתנה לרקדן גבר מן הבלט המלכותי (שנודע אז בשם בלט ויק-ולס). ב-1938, יצר עם מרגוט פונטיין את התפקידים הראשיים לבלט "הורוסקופ" של פרדריק אשטון/קונסטן לאמבר, שאחריו תואר במילים "הרקדן הבריטי המעולה ביותר בפוטנציה במחצית הראשונה של המאה". הוא רקד לראשונה תפקידים ב-24 בלטים שרשאון יצר להם את הכוריאוגרפיה בשביך הלהקה, והיה הרקדן הראשי של הלהקה מ-1951 עד שהגיע רודולף נורייב ב-1962. מאז ואילך, הופיע סומס בתפקידי אופי, שהזכור ביותר בהם הוא לורד קפולט ב"רומיאו ויוליה" של מקמילן. סומס היה משנה למנהל הלהקה פרדריק אשטון בשנים 1963–1970.
סומס הופיע בתוכנית של אדן סאליבן בשנת 1954, ובגרסאות טלוויזיה של אגם הברבורים (1964), היפהפייה הנרדמת (1955) ומפצח האגוזים (1958), כמו גם בגרסה קולנועית של רומיאו ויוליה (1966). בכל שלוש ההפקות כיכבה מרגוט פונטיין.
בשנת 1959 עוטר סומס בתואר אביר מסדר האימפריה הבריטית (CBE). הוא נשא לאישה את הבלרינה אנטואנט סיבלי, שהייתה בת-זוגו בהפקות בלט רבות, אבל הם התגרשו והוא נישא בשנית לרקדנית הבלט ונדי אליס.
סומס מת בלונדון מגידול במוח, בשנת 1994.
קישורים חיצוניים.
&lt;/div
אקיאנה קרמריק
אקיאנה קרמריק (באנגלית: Akiane Kramarik; נולדה ב-9 ביולי 1994) היא ציירת ומשוררת אמריקאית. חיה ופועלת באילינוי.
אקיאנה היא בת לאב אמריקאי ואם ליטאית, שניהם אתאיסטים. היא ציירת אוטודידקטית ותולה חלק מציוריה בחזיונות נוצריים שהיו לה. היא החלה לצייר בגיל 4. ליתוגרפיות של ציוריה נמכרות, כמו גם שני ספרים רבי-מכר מציוריה.
היא מציירת ציורים דתיים, ציורי פנטזיה וציורים ריאליים.
מפלת בית אשר (מיני-סדרה)
מפלת בית אשר (באנגלית: The Fall of the House of Usher) היא מיני-סדרת דרמת אימה, שנוצרה על ידי הקולנוען מייק פלנגאן, ומבוססת על הסיפור הקצר באותו השם ועל יצירות נוספות מפרי עטו של המשורר אדגר אלן פו.
המיני-סדרה עתידה לעלות לשידור בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
הפקה.
ליהוק.
ב-9 בדצמבר 2021, נמסר על ליהוקם של פרנק לנגלה, קארלה גוג'ינו, מרי מקדונל, קארל לאמבלי ומארק המיל. יום למחרת, נמסר על ליהוקם של סמנתה סלויאן, רהול קולי, הנרי תומאס, ט'ניה מילר, קייט סיגל, סוריאן ספקוטה, זאק גילפורד, קייטי פארקר, מייקל טרוקו, מלקולם גודווין, קריסטל באלינט, קיילי קוראן, פאולה נונייס, איה פורוקאווה, מאט ביידל, דניאל ג'ון, רות קוד, רוברט לונגסטריט, אנבת' גיש ואיגבי ריגני. ב-13 באפריל 2022, נודע כי לנגלה פוטר מהפקת המיני-סדרה לאחר חקירה שבוצעה בעקבות התנהגות בלתי-הולמת, וכי תפקידו ילוהק מחדש.
צילומים.
צילומי המיני-סדרה החלו ב-31 בינואר 2022 ועתידים להסתיים ב-7 ביוני 2022.
מגפת השפעת ב-2009
המכללה האקדמית לחינוך חמדת הדרום
ראבו (אי)
האי ראבו (באנגלית: Rabot Island) הוא אי בארכיפלג איי ביסקו, שלמול וממערב לחצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם 1.8 קילומרטים מדרום לאי רנו.
אורכו של האי 9 קילומטרים;
רוחבו של האי 3.7 קילומטרים.
נקודת מונפלייה היא הקצה הדרום-מערבי של האי ראבו.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי האי.
האי התגלה על ידי ג'ון ביסקו, מגלה ארצות וימאי בריטי ששרטט לראשונה (מיפה באופן גס) את קו החוף של יבשת אנטארקטיקה. ביסקו היה הראשון שרשם את תגליתו בבריטניה תחת השם "ארץ גרהאם"; כמו כן גילה את איי ביסקו הקרויים על שמו.
האי מופה לראשונה על ידי המשלחת הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1903 - 1905, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
מקור השם.
שארקו נתן לאי את שמו.
שארקו קרא לאי על שם שארל ראבו (Charles Rabot).
מלחמת שאול בעמלק
מלחמת שאול בעמלק היא מלחמה המתוארת בתנ"ך, ב. על פי הסיפור המקראי, שאול המלך הצטווה על ידי ה' להילחם בעמלק מלחמת חורמה, ולא להשאיר מזרע עמלק כל זכר. שאול לא קיים את דבר ה' כפי שהצטווה, ולכן הודח ממלכותו, והיא נמסרה לדוד בן ישי.
הסיפור המקראי.
תיאור המלחמה וחטאו של שאול.
התנ"ך פותח בציווי ה' שניתן לשאול על ידי שמואל, להילחם בעמלק ולהשמידו:
מיד לאחר מכן, שאול גייס מעם ישראל מאתיים אלף חיילים, ועוד עשרת אלפים איש מיהודה, ובא עמם עד "עיר עמלק". לפני פתיתח הקרב, שלח שאול שליחים לקיני, מתוך דאגה לשלומם וכהכרת טובה על עזרתם לעם ישראל בעת נדודיו במדבר, להזהירם ולבקשם לעזוב את מקומם שבתוככי שטחו של עמלק על מנת למנוע את היפגעותם בשגגה תוך כדי הלחימה.
למרות הציווי המפורש שלא להשאיר זכר מעמלק ומהשלל, הרג שאול את כל עמלק, מלבד את אגג שהיה באותה העת מלך עמלק, אותו הוא השאיר חי: . בנוסף לאגג השאירו בחיים את הצאן והבקר המשובחים, כל זאת בניגוד לציווי המפורש של שמואל "ולא תחמול עליו".
הדחת שאול.
מיד לאחר סיום המלחמה, שלח אלוהים את שמואל לומר לשאול כי הוא יודח מהמלוכה מאחר שלא קיים את דבר ה'. הדבר חרה לשמואל, והוא התפלל כל הלילה לאלוהים שימחל לשאול על מעשה זה, אך לא נענה. בבוקר כשפגש שאול את שמואל, בישר לשמואל כי קיים את דבר ה'. שמואל תמה באוזני שאול "מהם אותם קולות הצאן והבקר שאני שומע?", ושאול ענה כי העם חמל על מיטב מהצאן והבקר על מנת לזבוח מהם לאלוהים, אך את יתר הצאן והבקר הם אכן הרגו.
שמואל ענה לשאול, כי אלוהים מעדיף שיעשו את רצונו יותר משיקריבו לפניו קרבנות: .
שמואל בישר לשאול, כי בעקבות מעשים אלו, ה' אינו חפץ במלכותו. שאול ביקש משמואל שיבוא עמו להשתחוות לפני ה'. שמואל סירב לכך, ופנה ללכת מעם שאול. שאול תפס את כנף מעילו של שמואל, שנקרע בעקבות כך. בתגובה אמר שמואל לשאול: . שאול ענה לשמואל כי אכן חטא, ושוב הוא מבקש משמואל שיבוא עמו להשתחוות לה', על מנת שלא יתבזה בפני עם ישראל וזקניו. שמואל נענה לבקשתו והצטרף לשאול.
הריגת אגג.
לאחר ששמואל ליווה את שאול והשתחווה עמו לאלוהים, הוא ביקש שיביאו לפניו את אגג, שמואל שיסף את גרונו של אגג, בגלגל. לאחר מעשה זה שמואל פנה לביתו שברמה, ושאול פנה אף הוא לביתו שבגבעה (מכונה בנביא 'גבעת שאול'). שמואל התאבל על שאול, ומיאן לראותו עד יום מותו.
המלכת דוד.
לאחר הדחתו של שאול מהמלוכה, אלוהים שלח את שמואל להמליך למלך תחת שאול, את אחד מבניו של ישי בית הלחמי. לאחר שכל בני ישי עברו לפני שמואל, שמואל, בנבואה מאלוהים, מיאן למשוח את אחד מהם, עד שהביאו לפניו את בנו הקטן של ישי, דוד, שבאותה עת רעה את הצאן. כשבא דוד, בישר שמואל שאכן אליו הייתה כוונת אלוהים, ומשח אותו למלך.
פרשנות.
מטרת החמלה על אגג.
בפסוק לא נכתב במפורש מדוע חמל שאול על אגג והבהמות: , ולכן נוצרה מחלוקת בין הפרשנים והחוקרים מדוע לא קיים שאול את צו ה' והותיר בחיים את אגג והבהמות.
בספרות חז"ל מובלט הניגוד בין חמלתו של שאול על אגג, לטבח האכזרי שעשה בנוב עיר הכהנים. התלמוד מבקר את שאול על כך שהוא התלבט האם מותר להרוג את הבהמות והילדים של עמלק, ולעומת זאת, בעניין נוב, לא היסס וציווה את דואג האדומי "סוב אתה ופגע בכהנים". במקום אחר שאול מוצג כמי שמחליף רחמים באכזריות ולהפך: . ממדרשים אלה נראה ששאול חמל על אגג מתוך רחמים, על אף שהיה עליו לנקוט באכזריות.
יש הטוענים שלא ייתכן ששאול חמל על אגג מתוך רחמים והומניות, כיון שאין היגיון ברצח כל העם והשארת המלך בלבד חי, רק מסיבות הומניות. לשיטתם, השארת המלך בחיים היה נוהג מקובל בתקופת המקרא, שמטרתו הטלת אימה על שאר האויבים והחזקתו כבן ערובה, או מיצוי קבוע ותמידי של הסיפוק שבניצחון, שנובע מהתנאים המשפילים בהם נתון המלך המנוצח. דוגמה בולטת לנוהג זה היא התנהגותו של אדני בזק למלכים שהביס. הרב ישראל רוזן טען שמטרתו של הנוהג המקובל בין מלכי התקופה, הייתה "רחמנות אינטרסנטית", כלומר הצגת המלך המנצח כמוסרי והומני, וכנגד זה כיוונו חז"ל את ביקורתם על מעשי שאול.
האברבנאל הציע ששאול חמל על אגג מכיוון ש"אולי היה יפה תואר ויפה מראה".
על פי קדמוניות המקרא, שאול חס על חיי אגג מתוך בצע כסף, כי זה הבטיח לגלות לו מקום בו הוסתר אוצר. ובטרם הרג שמואל את אגג התעברה ממנו אשתו, הריון ממנו נולד בנו אֵדַלְיוֹס אשר הרג בסופו של דבר את שאול על הגלבוע.
חטאו של שאול.
כאמור לעיל, שמואל הוכיח את שאול על כך שלא קיים את דבר ה' במלואו, הוכיח אותו: , ואמר לו שה' מאס במלכותו מחמת חטאו. הפרשנים דנו מדוע שאול חשב שהוא יכול לסטות מציוויו המפורש של ה', ולקיים אותו שלא במלואו, ומדוע חטא זה נחשב לחמור עד כדי כך שבגללו הודח שאול ממלכותו?
יש המפרשים ששאול השאיר את אגג בחיים רק כדי לבזותו ולהגדיל את הניצחון על עמלק, ותכנן להרוג אותו אחר כך כפי צו ה', ובנוגע לצאן והבקר חשב שאין הבדל בין הריגת הבהמות לבין הקרבתם לה', ואדרבה, יש בכך מעלה. לפי זה חטאו של שאול היה שלא דייק בקיום הציווי, "ולא תחמול עליו", שנשמע ממנו שלא לחמול על עמלק כלל, אפילו לא לזמן מועט.
הרב אמנון בזק תולה את הסטייה מדבר ה' בחוסר ביטחון עצמי שהיה לשאול, וגרם לו להתפתות להנציח את ניצחונו כדי להגדיל את ביטחונו העצמי. לשיטתו, חטאו של שאול נחשב לחמור מכיוון שהוא ערב אינטרסים אישיים בקיום המצווה, במקום לעשותה לשם שמים, ובכך שמט את הבסיס המוסרי של מעשיו. בדומה לכך, יש המפרשים ששאול נגרר אחר רצון העם שחמדו את הצאן והבקר, כפי שנראה מדבריו לשמואל, בהם הוא מתחמק מהאחריות ומטיל אותה על העם: , וכן . לפי זה שאול הודח ממלכותו משום שלא גילה מנהיגות והציג את עצמו, לאחר דיווח שקרי, כמובל ולא כמוביל.