ב-22 במאי 2012, אווה פרנה התרסקה עם מכוניתה בין העיירות טרינק ווינדרנה. היא יצאה מהתאונה בשריטות קלות בלבד. על פי בדיקת נשימה היא נהגה בהשפעת אלכוהול, עם אחוז אלכוהול בדם נמוך מ. היא חגגה את חלוף מטורה יום קודם ונרדמה על ההגה. היא האשימה את זה בתשישות שנגרמה מפגישת דחיפה של שבוע לפני הבחינה.
קריירת מוזיקה.
ב־24 במרץ 2013, היא זכתה בפסלון "פרסי בחירת הילדים 2013" בקטגוריית "הכוכב הפולני הטוב ביותר". ב-4 באוגוסט, יחד עם אוולינה ליסובסקה, תמכה בקונצרט של הזמרת הקנדית נלי פורטדו במהלך The Tall Ships Races 2013 בשצ'צ'ין. ב-21 באוקטובר הוציאה את אלבומה הרביעי בשפה הפולנית שכותרתו [W] Inna?, שהופיע לראשונה במקום השביעי במצעד הפולני - OLiS. האלבום היה מקודם על ידי סינגלים: "Znak", שנלקח, בין היתר, על ידי מקום שלישי ב- AirPlay - טבלה ראשונה ומקום ראשון ברשימת AirPlay - טלוויזיה, "הדבר המועדף", "המשימה הסודית", שם הופיע לראשונה במקום השלישי ברשימת Airplay ו"שגרה ". הוצאת הספרים קיבלה את מעמד הזהב. באפריל 2014 קיבלה שתי מועמדויות לסופרג'דינקי, שנערך במסגרת הפסטיבל הלאומי לזמר פולני באופולה, בקטגוריות: SuperArtist ו- SuperAlbum (עבור (W) Inna?). בסופו של דבר היא זכתה בפסלון בקטגוריית SuperAlbum. ביוני הועמדה לפרסי אסקה למוזיקה לשנת 2014 בקטגוריית "האמן הטוב ביותר". ב-23 באוגוסט 2014, בפסטיבל פולסט סופוט, קיבלה את זמיר הקהל (על השיר "צ'יצ'ו"). ב-14 בנובמבר הוציאה את אלבום האולפן הרביעי בשפה הצ'כית שכותרתו לפורלו, עמה הגיעה למקום ה -11 במצעד הצ'כי. היא קידמה את האלבום בסינגלים: "Leporelo", שלקח, בין היתר, מקום 10 ברשימת טופ 100 ברדיו ומקום 4 בטופ 50, "Z nálezů a krás", שם היה במקום ה -59 ברשימת טופ 100 ברדיו. בנובמבר 2014 היא הייתה מועמדת לטלקאמר "Tele Tygodnia" 2015 בקטגוריית המוזיקה.
הקריירה.
בגיל 11 השיגה את הצלחתה הראשונה וזכתה בתחרות שירים במורביה הצ'כית. זמן קצר לאחר מכן זכתה בפסטיבל הנוער האירופי בסוסנוביץ ובתחרות שירי הילדים בהאווירזוב. היא הבחינה על ידי לזק ורונקה, מפיק מוזיקלי וכותב שירים שהציע לשתף איתה פעולה. הם התחילו לעבוד על הדגמות שהלכו לסניף הצ'כי של יוניברסל מיוזיק גרופ. במקביל השתתפה בתוכנית "סיכוי להצלחה" עם שירים שכתב יאצק צועני. היא תפסה את המקום הראשון בפרשנות שלה ל"צעיר מדי, זקן מדי" של רייזרד ריינקסקי. בהופעה האחרונה היא שרה יחד עם ריינקסקי, צועני ופיוטר רוביק.
ב-6 בנובמבר 2006, בגיל 13, היא הופיעה לראשונה בשוק המוזיקה הצ'כי עם אלבום אולפן בשם Měls mě vöbec rád, שטיפס לראש דירוג המכירות בצ'כיה והפך לאלבום פלטינה. שיר זה הביא לה פרסים והבחנות יוקרתיים רבים, כמו גם פופולריות רבה בצ'כיה ובסלובקיה. ב-1 באוקטובר 2007 היא הוציאה את אלבומה השני Ticho, איתו הגיעה למקום השני במצעד הצ'כי. כמו הראשון, הוא גם הפך לאלבום פלטינה. ב-9 בנובמבר 2007 היא הופיעה לראשונה בשוק המוזיקה הפולני, ויצאה על ידי יוניברסל מיוזיק פולסקה, אלבום בשם Sam na sam, שהוא גרסה פולנית לאלבום Měls mě vöbec rád. ב-7 בנובמבר 2008, ה-DVD Blíž ke hvězdám הוקרן לראשונה ב-17 ביוני 2008. זה היה ה-DVD הנמכר ביותר ברפובליקה הצ'כית בשנת 2008.
חיים אישיים.
אזרחות.
אווה פרנה מגיעה ממשפחה פולנית פטריוטית מהכפר ונדרינה (פולנית: Wędrynia) באזור זולציאה. אביה תדיאוש הוא מוזיקאי בקבוצות עממיות פולניות אזוריות. פרנה מחזיקה באזרחות פולנית-צ'כית כפולה אף על פי שהצהירה פעמים רבות כי היא מרגישה "כקוטב גאה". היא מנהלת קמפיינים נמרצים למען זכויות המיעוט הפולני בצ'כיה, ולעיתים קרובות משתפת פעולה עם קונגרס הפולנים בצ'כיה.
קיה מוטורס
הדיבר ה-11
הדיבר ה-11 הוא סרט מ-1975 בבימויו של שלמה סוריאנו, הסרט יצא בהפקה משותפת ישראלית-גרמנית. הסרט נאסר לצפייה בישראל עקב תכניו הפורנוגרפיים.
עלילה.
ביבי לוין הוא בחור כפרי ותמים החסר ניסיון במיניות, שעובר לגור בבית סבתו בתל אביב. על מנת להיות מקובל בחבורה השכונתית הוא צריך להוכיח את כישוריו המיניים. שכנתו הפתיינית עוזרת לו בתחום ומלמדת אותו אודות רזי המין. מספר שנים לאחר מכן הוא נהיה לאורגזמולוג, מומחה לאורגזמות, אך הוא מוצא את עצמו מואשם במשפט על פגיעה במוסר החברתי.
ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בישראל
ישיבת תומכי תמימים מוריסטאון
ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש (המרכזית ב-770)
ליכאדה
כפר ליכאדה
ויליאם הזליט
ויליאם הזליט (באנגלית: William Hazlitt; 10 באפריל 1778 – 18 בספטמבר 1830) היה מסאי, מבקר ספרות ואמנות, עיתונאי, פילוסוף וצייר אנגלי. נחשב לאחד מגדולי המסאים והמבקרים בתקופתו ולדמות בולטת בתנועת הרומנטיקה הבריטית.
ראשית חייו, משפחתו והשכלה.
הזליט נולד במיידסטון שבמחוז קנט באנגליה, בנם של ויליאם הזליט האב וגרייס מבית לופטוס. אביו נולד באירלנד למשפחה של סוחרים, והוא הוכשר באוניברסיטת גלאזגו לכמורה בכנסייה הפרסביטריאנית. באוניברסיטה הוא למד תחת השגחתו של אדם סמית. לאחר שסיים את לימודיו וקיבל תואר מוסמך, הפך האב לאוניטריאני. הוא מונה כאיש כנסייה והחל לנדוד בעקבות העבודה באנגליה. בקיימברידג'שייר הוא פגש את גרייס, גם היא בת למשפחה של סוחרים שכפרו בכנסייה הממוסדת, והם נישאו. משם הם המשיכו לגלוסטרשייר ומשם למיידסטון. מלבד ויליאם הזליט הצעיר, נולדו להוריו עוד שישה ילדים, אך רק שלושה - ג'ון, פגי וויליאם - שרדו את ינקותם. ויליאם היה הצעיר מבין השלושה.
ויליאם הזליט האב הפך לדמות מוכרת. דעותיו בנושאים פוליטיים ותאולוגיים היו רדיקליות יחסית. הוא פרסם מספר חיבורים ונפגש עם דמויות בולטות, כגון ריצ'רד פרייס , ג'וזף פריסטלי ובנג'מין פרנקלין. ב-1780 נאלצה המשפחה לעזוב את מיידסטון בגלל קרע בקהילה האוניטריאנית בעיר, שנוצר בין השאר בעקבות התמיכה המוצהרת של הזליט האב במהפכנים האמריקאים. הם עברו לאירלנד, ובשנת 1783 החליט האב להגר עם משפחתו לארצות הברית. האב הטיף בניו ג'רזי ופילדלפיה, והוא היה משמעותי בהקמת הכנסייה האוניטריאנית הראשונה בבוסטון. הוא לא מצא משרה קבועה, והמשפחה חזרה לאנגליה.
בשנת 1787 התיישבה המשפחה בוום (Wem) שבמחוז שרופשייר. אחיו של ויליאם, ג'ון, עבר ללונדון, שם הוא החל להתמחות בציור תחת ההשגחה של הצייר ג'ושוע ריינולדס. בהמשך הוא היה לצייר דיוקנאות ומיניאטורות מצליח. ויליאם עצמו חונך על ידי אביו, שהיה מורה קפדן ודרש מבנו השקעה רבה. אחותו, פגי, שעל חיי המשפחה ניתן ללמוד מיומנה, כתבה שוויליאם "התחיל בשגרת עבודה ברצינות ובאינטנסיביות כה רבה שזה כמעט עלה לו בחייו". הלימודים האינטנסיביים דרדרו את מצב רוחו, וחוקרים מאמינים שגם בריאותו הידרדרה בעקבות זאת. הוא פיתח בעיות בבטן, ככל הנראה כיב פפטי, שהשפיעו עליו לשארית חייו.
בשנת 1789 פרצה המהפכה הצרפתית. כמו רבים שהשתייכו לזרמים הנוצרים הלא-קונפורמיסטיים, הזליט האב תמך במהפכנים, וכך גם הבן. במאמר מ-1827 הוא כתב שעם המהפכה החלו חייו ועם כישלונה תמו נעוריו ותקוותו:
בשנת 1790 יצא הזליט למספר חודשים אצל מכרה של המשפחה בליברפול, ושם הוא צפה לראשונה בתיאטרון (עיבוד למחזה של אפרה בן), חוויה שהותירה בו רושם רב. באותו הזמן, החרדה בבריטניה לגבי המהפכה הצרפתית והמתקפות על תומכיה הבריטים העמיקו את העניין שגילה הזליט בפוליטיקה. בקיץ 1791, לאחר שג'וזף פריסטלי, חברו של האב, הותקף במהומות, והעיתון "Shrewsbury Chronicle" פרסם מאמר בגנותו, פרסם הזליט בן ה-13 את המאמר הקצר הראשון שלו, מכתב לעורך בו הוא כתב ש"רדיפה דתית היא הקללה של כל הדתות; והחברים של הרדיפה הם האויבים הגרועים ביותר שיש לכל דת; ומכל האופנים של רדיפה, הוצאת דיבה היא הגרועה ביותר".
ימי הקולג'.
בשנת 1793 יצא הזליט בן ה-15 ללימודים בקולג' ברובע האקני בלונדון. שתי האוניברסיטאות היחידות באנגליה, אוקספורד וקיימברידג' חייבו את הסטודנטים להצהיר על נאמנותם לכנסייה האנגליקנית, כך שהן לא היו אופציה עבורו. הקולג' בהאקני הוקם על ידי ריצ'רד פרייס ואוניטריאנים אחרים, והוא נועד להכשרה של צעירים לתפקידים בכנסייה. לסטודנטים הוצעה תוכנית לימודים רחבה יותר וליברלית יותר מבאוניברסיטאות, שהדגישו עדיין לימודי שפות קלאסיות ולמדנות סכולסטית. הזליט עצמו סלד מההשכלה הנהוגה באוניברסיטאות; ב-1822 הוא כתב תחת הכותרת "על הבורות של המלומדים": "תוכלו לשמוע יותר דברים טובים מחוץ לכרכרת נוסעים בדרך מלונדון לאוקספורד, מאשר אם הייתם מעבירים שנים-עשר חודשים עם הסטודנטים או ראשי הקולג'ים של האוניברסיטה המפורסמת הזו".
על אף שמטרת הקולג' הייתה להכשיר צעירים לכמורה, המורים עודדו את הסטודנטים לקרוא יצירות חילוניות. הזליט קרא, לדוגמה, חיבורים של דייוויד יום ושל ויליאם גודווין, הרדיקל והאתאיסט. מעבר ללימודים עצמם, החיים בלונדון הרחיבו את אופקיו. הוא החל ללכת לתיאטרון ופגש את גודווין עצמו, שהיה חבר של אחיו והיה לחברו. לפי דנקן וו, בתקופה זו החל הזליט לפקוד גם את בתי הבושת של לונדון. הצירוף של חוויות אלה הרחיק את הזליט מהדת, וב-1795, לאכזבתו המרה של אביו, הוא החליט שלא להמשיך בלימודים ובנתיב שהותווה לו מילדותו לכמורה.