ברידג'סטון
ברידג'סטון (יפנית: 株式会社ブリヂストン) הוא קונצרן יפני לייצור צמיגים. הוא נוסד ב-1931 על ידי שוג'ירו אישיבאשי בעיר קורומה, פוקואוקה. שם החברה מתבסס על משמעות שמו של המייסד (אבן-גשר) תוך היפוך המילים. בשנת 2008 הייתה ברידג'סטון אחת משלוש החברות הגדולות בעולם לייצור צמיגים עם היקפי ייצור דומים למישלן הצרפתית וגודייר האמריקנית. בשנה זו פעלו בחברה כ-200 מתקני ייצור ומרכזי פיתוח ב-26 מדינות.
היסטוריה.
מייסד ברידג'סטון, שוג'ירו אישיבאשי, החל לייצר צמיגים ב-1930 במסגרת חברה משפחתית שייצרה פריטי הנעלה יפניים מסורתיים המכונים טאבי. לאחר כשנה הוא פרש והקים את ברידג'סטון. במהלך השנים הראשונות ניסתה החברה להתבסס כל האפשר על יידע עצמאי וכך עברו מספר שנים עד שהחברה החלה לייצר צמיגים באיכות מספקת. ב-1935 החלה החברה לייצר מקלות גולף.
במלחמת העולם השנייה הולאמו כל מפעלי הייצור של החברה והיא ייצרה רק עבור הצבא היפני. שני מפעלים שנותרו בלתי הרוסים לאחר המלחמה אפשרו לחזור לייצור בקצב מהיר שהפך את ברידג'סטון ב-1953 לחברת הצמיגים הגדולה ביפן. באותן שנים ייצרה החברה אופנועים, אך בהמשך החליטה להפסיק זאת על מנת שלא לפגוע במכירות צמיגי האופנועים ליצרני האופנועים האחרים ביפן. ב-1961 הפכה החברה לציבורית ונסחרה בבורסה של טוקיו ואוסקה. ב-1964 הייתה ברידג'סטון הראשונה ביפן לייצר צמיג רדיאלי. באותן שנים עסקה החברה בשיפורי איכות מהותיים בייצור ובניהול, ואף זכתה לפרסים על כך.
מייסד החברה, אישיבאשי נפטר ב-1976, אך התפתחות החברה לא נפגעה והרחבת הפעילות למדינות אחרות נמשכה. מאז אמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 נפתחו תוך עשור מפעלים במלזיה, תאילנד ואינדונזיה. בעשור הבא השקיעה החברה במפעלים קיימים בטאיוואן, אוסטרליה וארצות הברית. קניית מפעל בודד של חברת פיירסטון האמריקנית ב-1983, הובילה מספר שנים אחר כך לרכישת החברה כולה, שהייתה יצרן הצמיגים השני בגודלו בארצות הברית ב-1988.
במשך רוב שנותיה ייצרה ברידג'סטון מוצרים נוספים מעבר לצמיגים. לעיתים היו אלו מוצרים הקשורים לחומרי הגלם או לתהליכי הייצור שפותחו עבור ייצור הצמיגים. 81 אחוז מהכנסות החברה בשנת 2007 נבעו ממכירת הצמיגים. שאר ההכנסות באו מהמוצרים האחרים שהיו בתחומים הבאים: רכיבים לתעשיית הרכב, מוצרים כימיים, רכיבים לצגי פלזמה, ציוד ספורט ואופניים ועסקים נוספים בתחום המימון.
ספורט מוטורי.
ברידג'סטון החלה את דרכה בספורט המוטורי בשנות ה-60 של המאה ה-20 במרוצי הגרנד פרי היפניים. היא החלה להשקיע תשומת לב יתרה לנושא בשנות ה-80 כשהפכה לספק הצמיגים הדומיננטי במרוצי ה-GP2 (מרוצים בדרגה אחת נמוכה מפורמולה 1). בשנות ה-90 היא השתתפה בהצלחה במרוצי מכוניות התיור בגרמניה (DTM). חברת פיירסטון, שאיתה ברידג'סטון התמזגה ב-1988 הייתה בעלת מסורת השתתפות במרוצי הגרנד פרי עוד משנות ה-50 ובמרוצי האינדי האמריקאיים אך היא פרשה מהם בשנות ה-70. ב-1995 חזרו ברידג'סטון/פיירסטון למרוצי האינדי.
ב-1997 החלה ברידג'סטון להשתתף לראשונה בהיקף מלא במרוצי פורמולה 1, לאחר השתתפות חלקית באמצע שנות ה-70. ספק הצמיגים המתחרה, גודייר, פרש ב-1999 וברידג'סטון הייתה שותפה לרצף של חמש זכיות של פרארי ומיכאל שומאכר באליפות היצרנים, שתיים מתוכם כספק צמיגים יחיד בסדרה. החל מעונת 2001 הפכה מישלן הצרפתית ליריבתה של ברידג'סטון, אך בהצלחה חלקית, ועם פרישתה ב-2006 הפכה שוב ברידג'סטון לספק הצמיגים היחידי בפורמולה 1.
בתחום הדו גלגלי השתתפה ברידג'סטון במרוצי אופנועי גרנד פרי החל משנות ה-80 בקטגוריות הנמוכות תוך הצלחה יתרה. בשנת 2002 היא החלה להשתתף באופן מלא בקטגוריית המוטו GP הבכירה כשהיא סובלת מנחיתות בהשוואה למישלן שהייתה ספק הצמיגים של כל הקבוצות החזקות לאורך שנים. ברידג'סטון זכתה לניצחון ראשון בעונת 2004, אך החיבור עם דוקאטי החל מעונת 2005 הניב את ההצלחה הגדולה ביותר. הישגיה השתפרו באופן עקבי עד לזכייה של קייסי סטונר בתואר האליפות בעונת 2007. בעונת 2008 עברו רוב הרוכבים המובילים לרכב עם ברידג'סטון בהכירם ביתרונה ההולך וגדל על מישלן ובסיום העונה זכה ולנטינו רוסי עם ברידג'סטון באליפות. בתום אותה עונה נודע על החלטת מארגני הגרנד פרי כי ברידג'סטון תהפוך לספק הצמיגים הבלעדי באליפות.
בית מדרש המרכזי לרבנים במץ
באוולף
יגאל רביד
יגאל רביד (צימט) (נולד ב-13 באוגוסט 1957) הוא שדרן רדיו, מגיש טלוויזיה ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה.
יגאל רביד נולד וגדל בבני ברק כיגאל צימט. משפחתו היא מראשוני המתיישבים בבני ברק. הוא בוגר גימנסיה הרצליה.
בשנת 1976 התגייס לצה"ל ושירת במשך שנה וחצי בגלי צה"ל ואת שאר השירות בחיל החינוך.
למד מדע המדינה באוניברסיטת תל אביב ועבד בעסק שהקים אביו, צבי צימט, מחלוצי ענף הרכב בישראל, שסיפק חלקים למכוניות שיוצרו בישראל.
ב-1983 התקבל לקורס שדרנים בקול ישראל, ובשנות השמונים הגיש ברשת ג' את התוכניות "המצעד הלועזי", "הצעקה האחרונה", "הצגה יומית" ושידורים מיוחדים מחוץ לאולפן.
ב-1988 התקבל לתוכנית מיוחדת לחילופי עיתונאים צעירים בארצות הברית, ובין השנים 1989–1992 חי בלוס אנג'לס ושידר לקול ישראל ולערוץ הראשון. היה אחראי לדיווחים מטקסי האוסקר, המהומות בעקבות תקיפת רודני קינג וכן הפעיל שעה יומית ברדיו מקומי לקהילה הישראלית שנקראה "גלי אל. איי."
לאחר מלחמת המפרץ והשינויים בעולם התקשורת בישראל (הרחבת רשתות הרדיו ושידורי הערוץ השני) חזר לישראל, ובשנים 1993–1996 ערך והגיש חדשות ויומנים ברשת ב'.
בשנת 1996 החל לשמש כעורך ומגיש בערוץ הראשון, בו הוביל משדרים מיוחדים כגון אירוויזיון 1999, והנחה טקסים ואירועים בינלאומיים בישראל ובחו"ל.
בשנת 1998 עזב לערוץ 2, שם עבד בחברת החדשות והגיש תוכניות במסגרת זכייניות ערוץ 2.
ב-2003 שב רביד לערוץ הראשון ובשנים 2006–2017 הגיש את התוכנית "כך היה", המבוססת על ארכיון הטלוויזיה הישראלית. רביד הוא משתתף קבוע בתוכניות אקטואליה ותרבות המשודרות במדינות איגוד השידור האירופי.
בעקבות טענתו של רביד להתנכלות מצד מנהל חטיבת החדשות של הערוץ הראשון, משה נסטלבאום בשל היותו של רביד הומוסקסואל, הוציא מבקר המדינה, יוסף שפירא, ביולי 2013, צו זמני להגנת חושף שחיתות, האוסר על רשות השידור לפגוע ברביד. בתביעות הדדיות שהגישו רביד ונסטלבאום לבית הדין האזורי לעבודה נפסק שעל נסטלבאום לשלם לרביד פיצוי בסך 150,000 ש"ח בגין הטרדה מינית, התנכלות ולשון הרע, ועל רביד לשלם לנסטלבאום פיצוי בסך 85,000 ש"ח בגין לשון הרע. בתביעה ובערעור נפסקו פיצויים גם ממפרק רשות השידור.
בנובמבר 2017 החל להגיש תוכנית שבועית בשם "היה היה" בתחנת הרדיו רדיוס 100FM.
מיולי 2019 מתגורר רביד בלוס אנג'לס.
שאה נאמה
כלהעיר
סבייה
אנטרה ריוס
אנטרה ריוס (בספרדית: Entre Ríos; מילולית: "בין נהרות") היא פרובינציה בחבל מסופוטמיה בצפון-מזרח ארגנטינה. שטחה של הפרובינציה כ-78 אלף קמ"ר, והיא גובלת בצפון בפרובינציית קוריינטס, במערב בסנטה פה, בדרום בפרובינציית בואנוס איירס ובמזרח באורוגוואי.
מקור שמה של הפרובינציה בשני הנהרות הגדולים שהיא שוכנת ביניהם - אורוגוואי ופרנה.
גאוגרפיה.
תוואי הקרקע של אנטרה ריוס עוצב במידה רבה בידי הנהרות הגדולים הזורמים בה. נהר פרנה, אחד הנהרות הגדולים בעולם, מהווה את גבולה המערבי והדרומי, ואילו נהר אורוגוואי מהווה את גבולה המזרחי. שני הנהרות נפגשים בקצה הדרום-מזרחי של הפרובינציה, ויוצרים את ריו דה לה פלטה, הנהר הרחב בעולם, שרובו אינו נמצא בשטחה. גם בלב הפרובינציה נהרות רבים, הבולט שבהם גואלגואי, שראשיתו בצפון הפרובינציה, והוא זורם דרומה לאורך כ-350 ק"מ, עד שנשפך לנהר הפרנה.
אנטרה ריוס מצויה באזור מישורי ונמוך, ונמצאת כולה בגובה שאינו עולה על 100 מ' מעל פני הים. שתי מערכות של גבעות נמוכות מצויות האחת ממזרח לגואלגואי (קוצ'יז'ה גראנדה) והאחת ממערב לו (קוצ'יז'ה דה מונטייל).
מזג האוויר בפרובינציה סובטרופי, וכמות המשקעים השנתית הממוצעת נאמדת בכ-1,150 מ"מ.
בתחומי הפרובינציה שני פארקים לאומיים. הפארק הלאומי אל פלמאר משתרע על פני 85 קמ"ר במזרח הפרובינציה, לגדות נהר האורוגוואי, ומגן על מערכת אקולוגית של סוואנה, בה חיים, בין היתר, קפיבארות, ניאנדואים, ויסקאצ'ות ושועלים. הפארק השני הוא פרדלטה, שמשתרע על פני כ-25 קמ"ר באזור הדלתה של נהר הפרנה.
היסטוריה.
עד הגעתם של הספרדים חיו באזור עמי הגוארני, הצ'רואה והטימבו, שהיו עמי נוודים. ראשוני הספרדים הגיעו ב-1520, כשרודריגס סראנו הפליג במעלה נהר האורוגוואי. התיישבות הקבע הראשונה של הספרדים הייתה בסוף המאה ה-16, לגדות נהר הפרנה בצפון-מערב הפרובינציה של ימינו. ב-16 בדצמבר 1617 הפכה הטריטוריה באופן רשמי לחלק מהשטח המסור לשלטונו של מושל ריו דה לה פלטה, שישב בבואנוס איירס. חרף הסיפוח, האזור נותר מיושב בעיקר בידי מקומיים, והספרדים מיעטו להתיישב בו. בין הערים הראשונות שהוקמו הייתה הבירה פרנה, שהוקמה מול העיר סנטה פה, שבצידו השני של הנהר. רק ב-1783 ניתן לערים אלה מעמד רשמי, עקב חשש מהתפשטות פורטוגלית מכיוון ברזיל.
ב-1810 הביעו עריה של אנטרה ריוס תמיכה במהפכת מאי שנועדה להביא לעצמאות מהספרדים, וסיפקו סיוע צבאי ולוגיסטי לכוחותיו של מנואל בלגראנו שעשו דרכם לפרגוואי. לאחר הפסקת האש שהושגה ב-1811 נתגלעו חילוקי דעות בין אנטרה ריוס לבואנוס איירס, ובקונגרס טוקומן שבו הוכרזה עצמאות ארגנטינה ב-1816 לא נטלו חלק נציגים מטעמה.