המשמעות של פתרונות אלו הוא שהגל מקבל אמפליטודה מקסימלית בקרבת החוף. כאשר בחצי הכדור הצפוני הגל מתקדם באופן בו החוף נמצא בצד ימין ביחס לכיוון התקדמות הגל, ואילו בחצי הכדור הדרומי החוף נמצא בצד שמאל ביחס לכיוון התקדמות הגל.
גלי קלווין משווניים.
בקרבת קו המשווה, פרמטר קוריוליס מתקרב לאפס. באזור זה אפשר להגדיר מערכת צירים מקומית כך ש-formula_2 מכוון צפונה ו-formula_1 מכוון מזרחה. קו המשווה יוגדר כקו בו formula_30. פרמטר רוסבי מוגדר כנגזרת החלקית של פרמטר קוריוליס לפי formula_2, כלומר מתקיים: formula_32. בקרבת קו המשווה מתקיים formula_33. נציב זאת במשוואות הזרימה:
במצב זה, הסימטריה ביחס לקו המשווה מובילה לכך שאין זרימה מעבר לקו המשווה כלומר formula_37. באופן דומה לגלים חופיים נקבל גל לא נפיץ המתקדם בכיוון formula_38 במהירות formula_21. הגלים האלו מקיימים formula_40. הצבה של משוואה זו במשוואה השלישית נותנת:
הפתרון החיובי איננו פיזיקלי ולכן הפתרון הפיזיקלי היחיד הוא:
פתרון זה מתאר גל המתקדם מזרחה, בעל אמפליטודה מקסימלית בקו המשווה, הדועך באופן גאוסיאני ככל שמתרחקים מקו המשווה בעל רוחב של formula_43.
בפועל, גלים משווניים בדרך כלל לא מופיעים כשינוי בגובה פני המים, אלא כשינוי בעובי שכבת התרמוקלינה. במצב זה את קבוע הכבידה יש להחליף formula_44 כאשר formula_45 הוא השינוי בצפיפות בין המים בשכבת התרמוקלינה למים מתחתיה. formula_46 הוא העובי הממוצע של התרמוקלינה, ו-formula_47. הצבה של גדלים אלה נותנת formula_48 ו-formula_49.
הופעה בטבע.
גלי קלווין מופיעים בטבע כאשר גל הנוצר כתוצאה מגאות ושפל או כתוצאה מרוחות מתקדם מאגן גדול אל עבר אגן קטן יותר, בו הגל מתקדם כגל קלווין. דוגמה ידועה היא גלי גאות ושפל המתקדמים בצפון האוקיינוס האטלנטי ונכנסים אל עבר התעלה האנגלית, גלים אלה מתקדמים בתעלה האנגלית כגלי קלווין, ולכן הם נשענים יותר על הצד שמימין, במקרה הזה מדובר בחוף הצרפתי של התעלה. כתוצאה מכך, גלי הגאות בצד הצרפתי של התעלה הם בגובה ממוצע של 5–6 מטרים בעוד בצד האנגלי גלי הגאות הם בגובה של 2–3 מטרים. תופעה דומה מופיעה הים האדריאטי כתוצאה מגלי-גאות בים התיכון.
דוגמה נוספת היא סערות בפינה הצפון מזרחית של האיים הבריטיים היוצרים גלים באזור זה. גלים אלו מתקדמים דרומה לאורך החוף הבריטי, מזרחה לאורך החוף הצפוני של בלגיה והולנד, ופונים צפונה לאורך החוף המערבי של גרמניה ודנמרק. גלים אלה מגיעים בסופו של התהליך לחוף המערבי של נורווגיה, לאחר מסע של כ-30 שעות.
וילהלם קולה
וילהלם קולה (בגרמנית: Wilhelm Kolle; 2 בנובמבר 1868, סקסוניה התחתונה – 10 במאי 1935, ויסבאדן) היה רופא ומיקרוביולוג גרמני. הוא ידוע כמפתח חיסונים מחבר ספרים בנושא רפואה. יחד עם היינריך הטש, של הספר המפורסם בקטריולוגיה ניסיונית, אחת העבודות הסמכותיות ביותר במיקרוביולוגיה במחצית הראשונה של המאה ה-20.
וילהלם קולה למד רפואה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת גטינגן ואחר כך באוניברסיטת האלה-ויטנברג ובאוניברסיטת וירצבורג. בשנים 1893–1897 הוא היה עוזרו של רוברט קוך במכון למחלות זיהומיות. בשנים 1897–1900 הוא היה באפריקה תוך ביצוע מחקרים על מחלות שונות בדרום אפריקה ובמצרים.
בשנת 1901 וליהלם קולה חזר לאימפריה הגרמנית ומונה למנהל מחלקה במכון למחלות זיהומיות בברלין. בשנת 1906 הוא קיבל מינוי של פרופסור באוניברסיטת ברן.
במהלך מלחמת העולם הראשונה וילהלם קולה עסק במתן חיסונים נגד דיפתריה וכולרה. בשנת 1917 הוא מונה למנהל "מכון ארליך" לאחר פאול ארליך שיסד את המכון.
וילהלם קולה תרם רבות בתחום סרולוגיה, מיקרוביולוגיה וכימותרפיה. בשנת 1896 הוא פיתח חיסון יעיל נגד כולרה. בשנת 1906 הוא כתב ספר במיקרוביולוגיה תוך שיתוף פעולה עם היינריך הטש.
וילהלם קולה הוא אביו של הצייר הלמוט קולה.
ישיבת בית יוסף (גייטסהד)
ברנהרד פלוקהורסט
ברנהרד פלוקהורסט ( גרמנית: Bernhard Plockhorst; 2 במרץ 1825 - 18 במאי 1907) היה צייר וגרפיקאי גרמני. תמונותיו עדיין פופולריות בארצות הברית ואת העתקיהן ניתן למצוא בבתים וכנסיות אמריקאיות רבות.
חיים.
פלוקהורסט נולד בבראונשווייג, גרמניה, שם עבר 5 שנות לימוד בליטוגרפיה בקולג'יום קרולינום, ולאחר מכן התאמן להיות צייר אצל יוליוס שנור פון קרולספלד בדרזדן בשנת 1848, עם קארל פון פילוטי בלייפציג ובמינכן, ולבסוף עם תומאס קוטו בפריז בשנת 1853.
במינכן העתיק פלוקהורסט את ציוריהם של רובנס וטיציאן. הוא גם יצא ללמוד בבלגיה, הולנד ואיטליה לפני שהתיישב בברלין שם החל לצייר דיוקנאות, אך הוא הוכיח את כישרונו לנושאים דתיים בציור גדול ("מרי וג'ון חוזרים מקברו של ישו").
בין השנים 1866–1869 היה פרופסור בבית הספר לאמנות סכסוניה הגדולה בויימאר, שם הצייר אוטו פילץ היה אחד מתלמידיו.
פלוקהורסט חזר לברלין ושם נפטר ב -1907.
יצירה.
פלוקהורסט היה חבר בתנועה הנצרתיים, שדגלו באמנות רומנטית גרמנית בהשפעת האחווה הפרה-רפאליטית בבריטניה, שפנו לנושאי אמנות מימי הביניים ונושאים דתיים.
בשנת 1872 הציג פלוקהורסט ציור שנחשב במהרה ליצירתו הראשית, "קרב המלאך מיכאל עם השטן על גופתו של משה" (במוזיאון סטאטיס, קלן). עבודתו העיקרית הבאה הייתה ציור המזבח "תחייתו של ישו" לקתדרלת מרינבורג, שצויר על פי הזמנת משרד החינוך והתרבות הפרוסי.
נושאים דתיים.
ציורים נוספים: "ישו נפרד אמו", "ישו בדרכו לאמאוס", "ישו ומריה מגדלנה", "מציאת משה", "ישו מברך את הילדים", "לותר בערב חג המולד" (1887) ועוד.
ציורו של פלוקהורסט "המלאך השומר" (1886), מציג מלאך ושני ילדים קטנים קרוב לתהום, שוחזר כליטוגרפיה צבעונית באלפי עותקים והשפיע רבות על תמונותיהם המאוחרות של מלאכי השרת.
חלונות הזכוכית של כמה כנסיות אמריקאיות בארצות הברית מראים מוטיבים שנלקחו מפלוקהורסט, למשל: "הרועה הטוב" בקתדרלה הרומית-קתולית של סנט פול בבירמינגהם, אלבמה, "המולד" בכנסייה האפיסקופלית עמנואל בשאווינה, אוקלהומה; "הרועה הטוב" בכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה בטולסה, אוקלהומה; "משה מגיש את עשרת הדיברות לאהרון על הר סיני" בכנסיית הקהילה הראשונה, מישיגן; "הרועה הטוב" בכנסיית ציון הלותרנית, בולטימור, ו"הבריחה למצרים" בכנסיית סטנפורד ממוריאל.
פורטרטים.
פלוקהורסט צייר דיוקן של המוזיקאי פרנץ ליסט (1857) ויצר דיוקנאות של אנשים חשובים אחרים כמו אזרח הכבוד של לייפציג קרל למפה, דייוויד הנסמן וילדי משפחה פלצמן. הוא צייר את אנשי האצולה הגרמנית כמו הקיסר וילהלם הראשון ואשתו אוגוסטה (1888).
מרק (הונגריה)
מרק (בהונגרית: Mérk) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם במרק נמצא מספר התושבים בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 2,264 ובשנת 2020 רק 2,033 תושבים.
יהודי מרק.
יהודים החלו להתיישב במרק במחצית השנייה של המאה ה-19 ורובם עסקו בשיווק תוצרת חקלאית של האיכרים. במקום היו חברה קדישא, בית כנסת, מקווה ו"חדר".
בשנת 1941 גויסו 25 מיהודי הכפר לעבודות כפייה והם נשלחו לחזית אוקראינה שם לחמה הונגריה לצד הגרמנים. 18 מיהודי מרק נרצחו בחזית בידי אנשי אס אס גרמנים.
במפקד הקהילות תש"ד נכתב כי רב הקהילה היה הרב דוד טייטלבוים ששימש כאב בית הדין בנגייצ'ד.
באפריל 1944, כמה שבועות לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו יהודי מרק לגטו מאטסלקה ומשם שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
ויקטור דייוויס הנסון
ויקטור דייוויס הנסון (באנגלית: Victor Davis Hanson; נולד ב-5 בספטמבר 1953) הוא היסטוריון אמריקני, בעל טור הכותב על מגמות בחברה בת זמננו. בתחום כתיבתו האקדמית התמחה בחקר תופעת המלחמה וסוד כוחה של התרבות הצבאית המערבית.
ביוגרפיה.
הנסון נולד וגדל בעיר סלמה שבקליפורניה. אמו, פאולין דייוויס הנסון, הייתה עורכת דין ושופטת בבית הדין לערעורים בשל המדינה. אביו היה חקלאי ומורה. הנסון השלים תואר ראשון בלימודים כלליים וקלאסיים מטעם אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז בשנת 1975 ודוקטורט בלימודים קלאסיים מטעם אוניברסיטת סטנפורד בשנת 1980. הנסון שימש כמרצה בסטנפורד, כחבר מכון הובר למלחמה, מהפכה ושלום, כבעל טור בשורה של כלי תקשורת.
הוא נחשב להיסטוריון צבאי בעל שם עולמי. בישראל זכה ספרו " לשבחים, והחל משנת 2021 טורים שכתב באנגלית מתורגמים לעברית ומפורסמים בעיתון ישראל היום.
תחנת קריאה
הרמן פלויר
הרמן פלויר (בגרמנית: Hermann Pleuer; 5 באפריל 1863 – 6 בינואר 1911) היה אימפרסיוניסט ואמן נוף גרמני, הידוע בעיקר בזכות ציוריו של הרכבת הממלכתית וירטמברג.
ביוגרפיה.
הוא היה בנו של צורף ותכשיטן. לאחר לימודים ראשוניים בבית הספר לאמנויות יישומיות בשטוטגרט (1879–1881) ובאקדמיה הממלכתית לאמנויות יפות בשטוטגרט (1881–1883), סיים את לימודיו באקדמיה לאמנויות יפות במינכן.
הוא חזר לשטוטגרט בשנת 1886 וחי בסגנון חיים בוהמייני, צייר עירום וסצנות מחיי הלילה המקומיים. בסוף שנות השמונים של המאה ה-19 הוא הוקסם מהטכנולוגיה התעשייתית ומה שכונה "ריגוש המהירות", כתוצאה מכך פנה לצייר את הרכבות ותחנות של רכבת המדינה.
עבודתו נתמכה על ידי הברון פון קניג-פקסנפלד (1866–1918), שקנה ​​רבים מציוריו והציב אותם בטירה המשפחתית. מאוחר יותר הוא הפך לחבר באיגוד אמני גרמניה.
הוא נפטר משחפת בגיל צעיר בן 47.
יחד עם אוטו רייניגר, כריסטיאן לנדנברגר והיינריך פון ציגל, הוא אחד הנציגים החשובים ביותר של האימפרסיוניזם בדרום גרמניה.