אחרי תקופת השלטון הקצרה של מיכאל האמיץ בטרנסילבניה, העלתה התערבות צבאית הבסבורגית את שלטון הטרור בראשות הגנרל ג'וגר'ו בסטה. משטר זה שהתלווה ברדיפות נגד הפרוטסטנטים. בתקופה זו סבלה הארץ ממחסור במזון, הוצאות להורג סדרתיות ומגיפות. בוצ'קאי מחה נגד הרודנות, אך האוסטרים הגלו אותו לפראג, בה נשאר למשך שנתיים.
מאוכזב ממדיניות ההבסבורגים, חזר בוצ'קאי לאחוזותיו בחבל ביהר. באותם ימים התוודע לאציל הפרוטסטנטי גאבור בתלן, ושניהם הגיעו למסקנה שיש למרוד בהבסבורגים בסיוע העות'מאנים. התכתבותם התגלתה על ידי הגנרל האוסטרי ג'קומו ברביאנו, רוזן בלגיויוזו, מפקד מבצר קאשה שיצא בראש כמה אלפי חיילים לעצור את בוצ'קאי בביתו. רבה הייתה הפתעת ברביאנו כשרבים מחייליו, שהיו איכרים הונגרים שכירי חרב, הידועים בשם "היידו" (Hajduk) ופרוטסטנטים בדתם, מרדו ועברו לצדו של בוצ'קאי. המרד שלהם ב-15 באוקטובר 1604 והקרבות באלמושד (במחוז ביהר, בימינו ברפובליקה ההונגרית) ובדיוסיג (ביהר-דיוסג, בימינו במחוז ביהור, בשטח רומניה) גרמו לנסיגת הגנרל האוסטרי לנאג'ווארד ואחר כך בחזרה לכיוון קאשה. שם נכח ברביאנו לדעת ששערי המבצר נעולים בפניו ושרוב כוחותיו ערקו לאויב ושנותר עם חמישים לוחמים בלבד.
בנוסף להיידוק, גם אזרחים פרוטסטנטים רבים, שסבלו מהמדיניות הריכוזית המופרזת וחוסר הסובלנות ברוח הקונטרה-רפורמציה של ההבסבורגים, העדיפו את המחנה של בוצ'קאי ובתלן. בוצ'אקי נכנס לקאשה עטור תהילה בראש ההיידוק שלו, והתקבל בכבוד על ידי בתלן, שמסר לו חרב וצו מינוי כנסיך טרנסילבניה שנשלח לו על ידי הסולטאן אהמט הראשון. בהמשך הגיעו גם תגבורות טורקיות וטטריות.
המושל ג'ורג'ו בסטה נאלץ להפסיק את העימות עם העות'מאנים באזור אסטרגום כדי לפנות נגד המורדים. היו לו מספר הצלחות באושגיאן ובאדלן, אבל לא עלה בידו לכבוש את קאשה. בדצמבר 1605 נאלץ בסטה להורות על נסיגה. כל המבצרים שממזרח לטיסה, מלבד נאג'ווארד, עברו לצדו של בוצ'קאי, ונגד הקיסר.
נסיך טרנסילבניה. ההסכמים עם אוסטריה.
ב-21 בפברואר 1605 בניאראדסרדה (ברומנית: ניירוקריה ניראז'ולוי) נבחר אישטוואן בוצ'קאי לנסיך טרנסילבניה, בחירה שאושרה גם על ידי הדיאטה שהתכנסה בסרנץ'. עד סוף השנה השתלט בוצ'קאי, בתמיכת סקלרים, על כל טרנסילבניה ועל כל חלקי הונגריה שלא היו בשליטה עות'מאנית ישירה, כולל אלו בצפון-מערב שבשליטה אוסטרית ואילץ את הארכידוכס מתיאס מאוסטריה לפתוח איתו במשא ומתן.
בנובמבר 1606 שלח הסולטאן לבוצ'קאי כתר מפואר שנוצר בפרס ומקושט באבנים טובות מרהיבות עין, על מנת שישמש תחת חסותו ל"מלך הונגריה המרכזית". בוצ'קאי לא הסכים לשאת תואר זה, אך נהנה מפירות הברית עם העות'מאנים.
ב-12 בדצמבר 1605 העניק בוצ'קאי ל-9,524 היידוק תוארי אצולה, חילק להם אדמות בצפון מחוז סבולץ' ונתן להם גם פריבילגיות כלכליות כמו הקלות מיסים. על מנת להציל את המחוזות ההונגריים של האימפריה ההבסבורגית, התעלם הארכידוכס מתיאס מאחיו הבלתי יציב, הקיסר רודולף השני, פתח במשא ומתן עם בוצ'קאי וחתם איתו על חוזה וינה ב-23 ביוני 1606. הסכם שלום זה ערב לכל הזכויות והפריבילגיות של ההונגרים בטרנסילבניה ובהונגריה המלכותית כאחד. החצר האוסטרית הכירה בבוצ'קאי כנסיך טרנסילבניה ובזכות טרנסילבניה לבחור באופן עצמאי את נסיכיה. אוסטריה ויתרה על מבצר טוקאי ועל המחוזות ברג, סטמר ואוגוצ'ה בתנאי שיוחזרו אליה לאחר מותו של בוצ'קאי אם לא יהיו לו ילדים. במקביל, ביישוב שנמצא בשפך הנחל ז'יטבה, בסלובקיה של ימינו, נחתם הסכם ז'יטבטורוק בין הארכידוכס של אוסטריה ובני בריתו בקואליציה הנוצרית ובין הסולטאן אהמט הראשון. הסכם זה אישר את תנאי חוזה וינה.
מותו הפתאומי.
בוצ'קאי עצמו לא שרד אלא חודשים ספורים לאחר ניצחונו הדיפלומטי המזהיר, וב-29 בדצמבר 1606 נפטר בקאשה (קושיצה) באופן פתאומי, ככל הנראה לאחר שהורעל על ידי הקנצלר של טרנסילבניה, מיהאי קאטאי. הרוצח המשוער נשחט לחתיכות על ידי נאמני הנסיך בכיכר המרכזית של העיר. בוצ'קאי הובא לקבורה בפברואר 1607 באלבה יוליה.
הנצחה.
פסל של אישטוואן בוצ'קאי ניצב באנדרטת הרפורמה הנוצרית בז'נבה.
אונונהקסיום
אלחנדרו לנוסה
לאופולדו גאלטיירי
יצחק תורג'מן
איציק (יצחק) תורג'מן (נולד בשנת 1969) הוא אלוף במילואים בצה"ל. שימש ראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה, ראש חטיבת המבצעים באמ"ץ, ראש מטה זרוע היבשה, מפקד עוצבת "געש", מזכיר צבאי לשר הביטחון ומפקד חטיבה 401.
ביוגרפיה.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1987 שובץ תורג'מן בחיל השריון, שם עבר הכשרה כלוחם, קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. הוא שימש כמפקד מחלקה, מפקד פלוגה ותפקידים נוספים, כולל תפקיד סגן מפקד גדוד 195 של חטיבה 500. בהמשך שימש כמפקד גדוד 46 בחטיבה 401, בעת נסיגת צה"ל מרצועת הביטחון בלבנון. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם אוגדה ומפקד המרכז לאימונים באש במל"י. בשנת 2003 מונה למפקד חטיבה במילואים 278 (עוצבת קרני ראם) שבאוגדה 380 (היום אוגדה 252). לאחר מלחמת לבנון השנייה מונה למפקד חטיבה 401 ובמקביל כמפקד חטיבת מכבים. לאחר מכן שימש כראש מחלקת המבצעים בחטיבת המבצעים במטכ"ל. בתפקידו הבא מונה לראש חטיבת כוח האדם בזרוע היבשה בדרגת תא"ל אולם כעבור מספר חודשים מונה למזכיר צבאי לשר הביטחון. ביולי 2013 מונה למפקד עוצבת געש, והוביל אותה בין היתר במבצע צוק איתן. באוקטובר 2015 מונה לראש מטה זרוע היבשה. במרץ 2016, אחרי ביטול מינויו של אופק בוכריס, הוחלט על מינויו של תורג'מן לראש חטיבת המבצעים באמ"ץ, וב-19 ביוני נכנס לתפקידו.
ב-16 באפריל 2018 הועלה לדרגת אלוף וב-2 במאי מונה לראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה. סיים את שירותו הצבאי בנובמבר 2021.
פעילות כראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה.
הרשת הלוגיסטית.
האלוף תורג'מן הוביל באט"ל מהלך של שילוב יכולות ממספר גופים לוגיסטיים שונים תחת פיקודו למרחב מסוים. באמצעות שיטה זו פיתח רשת לוגיסטית ענפה אשר מביאה לידי ביטוי "שלם לוגיסטי, טכנולוגי ורפואי" לכוחות בשטח. הרשת פועלת בשגרה אך מוכוונת בבניין הכוח למלחמה, תודות לאיחוד מערכים שלא פעלו בעבר בשיתוף, הרשת מצליחה לשפר עצמה תוך כדי תנועה ולמקסם את היכולות בהיבטי שינוע, הפצה ואחסנה. תורג'מן הניח תשתית תפיסתית ופיזית לקראת הקמת מרכז הספקה אחוד (המהר"ס) אשר איחד מספר מרכזים לוגיסטיים במשקי הצל"ם, חלפים, ציוד פרט ויחידה, תזקיקים, דלק, מזון וציוד רפואי.
המלחמה כנגד נגיף הקורונה.
עם פרוץ מגפת הקורונה בתחילת שנת 2020, החל צה"ל באמצעות אגפיו בהתאמת אופן התפקוד עם המציאות החדשה שהתפתחה כנגד הנגיף השקוף. בוצעו בצה"ל שינויים מרחיקי לכת בניסיון לשלב התנהלות מול המגפה לצד האתגרים הצבאיים הקבועים. לכך נדרש האלוף תורג'מן, כמפקדו של קצין הרפואה הראשי ושל ראש חטיבת הלוגיסטיקה (חטיבת ההפעלה הלוגיסטית). אט"ל באמצעות כלל גופיו ביצע התאמה מהירה. דוגמה לכך: גיוס חובשים, אריזת מנות מזון, ציוד רפואי וכללי והפצתו לאזרחי המדינה. עוד פעלו באט"ל להתאים את מערך התחבורה פנים צה"ל בשל הגבלת כמות הנוסעים בכל אוטובוס, וזאת באמצעות הפעלת אפליקציה ייעודית שתוצרה המרכזי היה - איסוף חיילים ממרכזי הערים ישירות לבסיס תחת עקרון של צמצום מגע עם אזרחים וכלכלה שיתופית בין יחידות. התהליך המורכב ביותר היה מבצע חיסונים רחב היקף פנים צה"לי אותו קיבל אט"ל כמשימה. בטווח זמן של של מספר ימים הפעיל אט"ל מתחמי חיסונים בפריסה ארצית.
המשאב האנושי באגף.
אט"ל המהווה גוף ביצוע מטכ"לי רב זרועי (אוויר, ים ויבשה) עתיר בכוח אדם סדיר, קבע ואזרחים עובדי צה"ל. לנוכח היקף המשרתים באגף, אשר נחשף למערך תומכי הלחימה ביתר שאת בתפקיד זה, הוביל שינויים מבניים והחלטות פיקודית מורכבות על מנת להביא לידי מיצוי את כוח האדם באגף.
כראש אט"ל היה בין החתומים על מסמך ביקורת שקרא למודל פיקודי חדשני בשם "פיקוד רשתי":
"התרבות והערכים המובילים הנוכחיים בצה"ל מאופיינים בנכסיות, בסגירות ובבדלנות, באגו, בבעלות ובתחרות על יוקרה. אלו הושרשו והעמיקו עם השנים והפכו לסכרים שהם בגדר אנטיתזה לתפיסה רשתית ורב-ממדית המחייבת הובלה מתוך מקום פתוח, מופחת אגו, משתף, תורם למאמץ ומאפשר".
האלוף תורג'מן הוביל את הפורום הלוגיסטי הלאומי שתכליתו: תגבור שיתופי פעולה בין ארגונים ממשלתיים, חיזוק השת"פ וביטול כפילויות על מנת להביא להתייעלות כלכלית
איציק תורג'מן
פיודור וינברג
פיודור ויקטורוביץ' וינברג (ברוסית: Фёдор Викторович Винберг; ) היה קצין בצבא הצאר במלחמת העולם הראשונה, מו"ל ועיתונאי, שנמלט לגרמניה לאחר מהפכת אוקטובר. פרסומיו עסקו כמעט אך ורק בתעמולה אנטישמית קיצונית, הוא היה הראשון שפרסם את הפרוטוקולים של זקני ציון בגרמנית והיה הראשון שהטיף בגלוי לרצח עם כולל של העם היהודי.
ביוגרפיה.
וינברג נולד בקייב למשפחה בעלת שורשים גרמניים. אביו, ויקטור פיודורוביץ' וינברג, היה גנרל. ב-1893 הצטרף לצבא וב-1911 הועלה לדרגת קולונל. לפני מלחמת העולם הראשונה היה פעיל בתנועה הימנית הקיצונית "ברית העם הרוסי" והיה אחראי על פרסומיה. במלחמה היה קצין בגדוד הפרשים הבלטיים ולאחר מהפכת פברואר (1917) עזב את הצבא. לאחר מהפכת אוקטובר נכלא על ידי הבולשביקים באשמת בגידה בממשלת המעבר הרוסית. הוא נכלא, שוחרר ב-1918, הצטרף לצבא הלבן ועבר לגרמניה. ב-1919 היה כבר חלק מקהילת הגולים הרוסים בברלין.