למרות שלעיתים קרובות הלוטרות חלקות הפרווה מצויות באזורי מחיה של מים מלוחים, בעיקר חופים ואיים קטנים, הלוטרה המלאית חייבת מקווה מים מתוקים קרוב לסביבת מחייתה.
ללוטרה מלאית שלושה תת-מינים:
מאפיינים התנהגותיים וחברתיים.
הלוטרות המלאיות הן חיות חברתיות שצדות בקבוצות. הלוטרות פעילות בעיקר ביום עם הפסקה קצרה בפעילותן בשעות הצהריים.
הן מבלות את לילותיהן במחילות שנחפרות בתוך צמחייה צפופה, מתחת לשורשי עצים, או ליד סלעים. הן משתמשות בריח כדי לתקשר עם זני לוטרות אחרים ועם בעלי חיים אחרים. לכל לוטרה ישנן שתי בלוטות ריח בבסיס זנבן, בהן הלוטרות משתמשות לסימון אדמה או עצמים כגון סלעים וצמחים ליד אתרי הזנה. הלוטרות אף משתמשות בתקשורת קולית הכוללת שריקות, ציוצים ויללות.
חלקן עשויות לבנות מחילות קבועות ליד המים, בצורה הדומה לסכרי בונה, עם כניסה תת-מימית למנהרה שמובילה לקן מעל פני המים.
בעת ציד בערוץ נחל, קבוצת הלוטרות תיצור מעין מבנה תקיפה בצורת ראש חץ המצביע לכיוון השחייה, ורוחבו כרוחב ערוץ הנחל עצמו. הפרטים הגדולים יותר יהיו באמצע. בצורה הזאת הן שוחות ומבהילות את הדגים, שמנסים להתרחק מהלוטרות. באופן פתאומי הלוטרות צוללות ותופסות דג אחד כל אחת. לאחר מכן הן שוחות אל החוף ובולעות את הדג שלם, עם הראש קודם.
קבוצת ציד של לוטרות יכולה לכלול עד 11 פרטים. שטח הציד של קבוצת לוטרות נע בין 7 ל 12 קילומטרים רבועים.
תזונה.
70% מתזונתן של הלוטרות חלקות הפרווה מורכבת מדגים, אך הן אוכלות גם זוחלים, צפרדעים, חרקים, סרטנים, ויונקים קטנים. הלוטרות מעדיפות לאכול דגים גדולים, בעיקר באזורים בהן הן חולקות את שטח המחיה שלהן עם זני לוטרות אחרים. גודל הדגים שהן מעדיפות נע בין 5 ל-30 סנטימטר.
לוטרה בוגרת בשבי צורכת כקילוגרם אחד של מזון ליום.
רבייה.
הלוטרות חלקות הפרווה יוצרות קבוצות משפחתיות קטנות אשר כוללות זוג הורים ועד ארבעה צאצאים מעונות קודמות. ההזדווגות מתרחשת במים ונמשכת פחות מדקה.
כשיש מזון בשפע, הלוטרות יתרבו במהלך כל השנה, אך במקומות בהן תלויות הלוטרות במונסונים בשביל מזון, הן יתרבו בעיקר בין החודשים אוקטובר ופברואר. לאחר הריון של חודשיים נולדים עד חמישה גורים. האמהות יולדות ומגדלות את גוריהן במאורה סמוך למים. לרוב הלוטרות בונות את המאורה בעצמן, אך לעיתים הן לוקחות מאורות עזובות. לאחר הלידה, הגורים עיוורים ותלויים לחלוטין בהוריהם, אך לאחר 10 ימים, עיניהם נפתחות, והם נגמלים כעבור שלושה עד חמישה חודשים. הם מגיעים לגודל של בוגרים כעבור שנה, ולבגרות מינית כעבור שנתיים או שלוש.
איומים.
האיום העיקרי על הלוטרות חלקות הפרווה הוא איבוד שטחי ביצות בגלל הקמת תחנות כוח הידרואלקטריות, הריסת ביצות בשביל בנייה וחקלאות, חוסר במקורות מזון (בגלל מוות של דגים), ציד בלתי חוקי, והרעלת מקווי מים על ידי חומרי ריסוס ושפכים תעשייתיים. ברוב מדינות דרום מזרח אסיה הגידול המסיבי באוכלוסייה במאה ה-20 וחוסר ההצלחה של תוכניות פיתוח של אזורי מגורים חקלאיים גרמו לאנשים להיות תלויים יותר ויותר במשאבי טבע. על כן, רוב מקווי המים לא מהווים מקור מזון מספיק בשביל אוכלוסיית הלוטרות. מקווי מים מזוהמים על ידי חומרי הדברה ושפכים המגיעים מחקלאות לא מבוקרת. השימוש המוגבר בחומרי הדברה מסכן את כל הטורפים הניזונים מבעלי חיים מימיים באזור. בכל דרום ודרום מזרח אסיה מתנהל מאבק בין המקומיים ללוטרות, בגלל שהעוני והגידול בפעילויות הקשורות במים הביא להרג לא מוצדק של לוטרות רבות. אזורי מחיה רבים של הלוטרות חלקות הפרווה נהרסו בגלל בנייה לא מבוקרת. בדרום מזרח אסיה אמנם אין הרבה לכידה והרג מכוון של לוטרות, אך פעילות זו נפוצה בהודו, נפאל ובנגלדש.
בגלל ייבוש ביצות בעיראק בעת כהונתו של סדאם חוסיין נראה שהאוכלוסייה העיראקית של הלוטרות נכחדה, אך ב-2009 נמצאו ממצאים המעידים כי מספר פרטים שרדו.
שימור.
מאז שנת 1977, הלוטרה המלאית היא מין מוגן תחת אמנת וושינגטון לחיות מוגנות, כלומר שכמעט בכל מדינות המוצא שלה הלוטרה המלאית מוגנת בחוק ואסור להרוג אותה. למרות זאת, רוב מדינות התפוצה הטבעיות של בלוטרה לא מצליחות לאכוף את החוק ולהשתלט על הציידים הלא חוקיים והסחר הלא חוקי בלוטרות.
הלוטרות חלקות הפרווה מוגדרות כמין פגיע, בגלל שאוכלוסייתן ותפוצתן קטנה כתוצאה מאיבוד שטחי מחיה וזיהום על ידי חומרי ריסוס. רוב מדינות המוצא של הלוטרות לא מצליחות להשתלט על הסחר הלא חוקי הנרחב בלוטרות, שמוביל לציד בלתי חוקי. מאז 1972 הלוטרות מוגנות בהודו, שם הן מוגדרות בסכנת הכחדה.
בבנגלדש משתמשים בלוטרות חלקות הפרווה לדיג. הלוטרות מרובות בשבי, מאומנות ומשתמשים בהן בשביל להבריח דגים לתוך רשתות דייג. טכניקת דיג זו כיום משומשת על ידי בערך 300 דייגים, כש-2000 אנשים נוספים תלויים בדגים אותן הלוטרות מביאות למחייתם.
אוולוט
משפט החברים
אם לאם בקהילה
אם לאם בקהילה היא תוכנית תמיכה וליווי, המיועדת לאימהות בשנה הראשונה לאחר לידה. מערך התמיכה מורכב מרכזות אזוריות שתפקידן הוא ניהול מערך של מתנדבות: אימהות ותיקות, אשר עוברות הכשרה ולאחר מכן מלוות באופן אישי את האימהות החדשות. "אם לאם בקהילה" היא גם תוכנית למידה, אשר מנוהלת ויושבת במכללת אורנים, בתוך מערך "שדמות" – מרכז למנהיגות בקהילה.
התוכנית.
העשייה של "אם לאם בקהילה", מורכבת ממספר צירים:
התוכנית "אם לאם בקהילה", הוקמה על ידי דפנה נוימן מדריכת הכנה ללידה, ובשיתוף עם נועה ברקת, מנחת קבוצות לאימהות, יועצת ביוגרפית ועורכת ספרים, מחברת הספר "מבטן ומלידה". התוכנית הוקמה בשנת 2002 כתוכנית פרטית ובשנת 2004 עברה התוכנית ל"אורנים - המכללה האקדמית לחינוך", כתוכנית קהילתית המתקיימת ברמה מוניציפלית.
התוכנית היא תוכנית קהילתית לליווי אימהות לאחר לידה. במסגרת התוכנית קיימים שני צירים תמיכה:
את התוכנית מקימות ומפעילות רכזות "אם לאם בקהילה", שעברו הכשרה בשדמות. כל רכזת מקיימת קורס להכשרת מתנדבות באזור שלה, הקורס מלווה ומסובסד על ידי הרשויות המקומיות.
התוכנית מתקיימת ביישובים והמועצות האזוריות הבאות: כפר קרע, כרמיאל, מועצה אזורית משגב, מועצה אזורית מנשה, מועצה אזורית מטה אשר, מועצה אזורית עמק חפר, נתניה, מועצה אזורית עמק הירדן, עמק המעיינות, קדומים, ראשון לציון ורעננה, מועצת מטה בנימין.
מטרת התוכנית.
להוביל לשינוי חברתי במקומן של אימהות בחברה הישראלית, לאפשר לאימהות לצמוח ולגדול מתוך חוויית האימהות השלמה שלהן.
העשייה של "אם לאם בקהילה", מתמקדת בשני עקרונות:
הפעילות של "אם לאם בקהילה" מכוונת לשבירת קשר השתיקה לגבי קשיים וחוויות שעוברות אימהות בשנה הראשונה לחיי התינוק שלהם. כמו כן ליצירת מרחב לגיטימי ומוגן עבור אימהות. במסגרת התוכנית מתאפשר מפגש בין נשים שונות בקהילה, המאפשר שיח פתוח על חוויית האימהות. זהו מפגש שחוצה הבדלי גיל, מוצא תרבותי, השכלה, מצב כלכלי וכו'.
המודלים התאורטיים על פיהם פועלת התוכנית.
התוכנית נותנת מענה למציאות הקיימת בחברה הישראלית. אין אמירה אחת איך נכון להיות אמא אלא הצגת תפיסות שונות ומתן לגיטימיות לכל חוויה שעולה.
מודלים לדוגמה:
אמא טובה דיה: ויניקוט טבע את המונח "אמא טובה דיה" כדי לתאר אם המספקת את צורכי תינוקה, תוך ניסיון להבין וללמוד את התינוק שלה. עצם המאמץ והניסיון להבין את התינוק הוא המשמעותי. מתוך הבנה שזה אנושי לטעות לעיתים.
הולדתה של אם: דניאל סטרן מתאר את החוויה הפנימית והפרטית של האם. האימהות מהווה שינוי מהותי עבור האישה. היא מפתחת הלך רוח מחשבתי סביב תפקידה כאם וסביב האחריות שלה. סטרן מתאר את השינויים בעקבות האימהות: ביחס של האישה לעצמה, בזוגיות, במערכות קשרים, היחס של הסביבה אל האם ולהפך ובעבודה. סטרן מציג את נקודת המבט של האם, את החוויות והתנפצות החלומות שאולי נרקמו במהלך ההיריון.
מלאני קליין: תאוריית יחסי אובייקט – קליין הדגישה את תרומתם של הקשרים עם דמויות מטפלות- בדרך כלל האם, להתפתחותו הנפשית של התינוק. התנסויות אלה מעצבות את תפיסתו העצמית ומהוות בסיס להתפתחות נפשית תקינה.
שבירת מיתוס האימהות: הציפייה מאימהות היא שתהיינה תמיד נגישות ומסורות עבור ילדיהן, תספקנה את צורכיהם ואף יזהו את הצורך לפני שהילד חש בחסרונו. "מיתוס האמא המושלמת" מעצים, לכאורה, את האימהות, אך בפועל הוא מבטל את חופש הבחירה של נשים. מכיוון שלא משנה איזו אמא את בוחרת להיות - כזאת שיוצאת לעבוד או כזאת שנשארת עם ילדיה, התוצאה תהיה כישלון.
אף אדם אינו מושלם ואינו יכול לספק את כל צרכיו של האחר. מיתוס "האמא המושלמת" יוצר ציפייה בלתי אפשרית מאימהות, אשר מובילה לשיפוט ואשמה. האימהות מצויות במבחן בלתי פוסק של החברה הקרובה והמעגל הרחב יותר; גם האמא בוחנת ושופטת את עצמה על פי סטנדרטים שאינם אפשריים.
"מיתוס האימהות" מייצר תחרותיות בין אימהות, מוריד את הערך של תפקיד האימהות, מעצים את הילדים, ומסיר את האחריות מהאבות ומהמדינה.
מודלים אלו, מהווים דוגמה למגוון הרחב של התפיסות אשר נלמדות במסגרת הקורס של הרכזות ומהווים בסיס לידע שמועבר למתנדבות.
אוניית ביבו
אוניית ביבו (מאנגלית: BIBO Ship) היא סוג של אוניית צובר. ביבו הוא קונספט (מושג) וטכניקה חדשים יחסית בתחום ספנות הצובר, אשר מאיצים באופן משמעותי ביותר את מהירות השינוע (טעינה ופריקה) של מטעני צובר-יבש אכילים -סוכר לבן במיוחד - ומקצרים את הסבב בנמלים. השם הוא ראשי התיבות של בשפה האנגלית: Bulk In Bagged Out.