הערפיח הכבד חדר לתוך מבנים, ובשל כך הביא לסגירת מוסדות התרבות בעיר: בשל הערפיח לא יכלו בתי קולנוע ואולמות תיאטרון וקונצרטים לפעול, מאחר שהצופים לא יכלו לראות את הבמה. כמו כן בוטלו אירועי הספורט בעיר, הן בשל תנאי הראות והן בשל קשיי הנשימה.
השלכות בריאותיות.
בעת הערפיח עצמו לא אירעה בהלה ציבורית אולם בשבועות שלאחר הערפיח, משנאספו נתונים סטטיסטיים מבתי החולים, התברר כי כ-4,000 מתושבי בעיר נפטרו כתוצאה מהערפיח. מחקרים מהעת האחרונה מצביעים כי המספר הכולל של הנפטרים במהלך הערפיח וכתוצאה ממנו בשל החמרה ממחלות עמד על כ-12,000 נפטרים (מספר זה כולל גם נפטרים מספר חודשים ואף שנים לאחר הערפיח, אשר מצבם הוחמר בעטיו).
מרבית הנפטרים היו ילדים צעירים או אנשים מבוגרים אשר סבלו קודם לערפיח ממחלות דרכי הנשימה ומקשיי נשימה, וכן מהחמרה במחלות ריאות קיימות.
השלכות סביבתיות.
מספר הנפטרים הרב הביא למחאה ציבורית ולהגברת קולם של תנועות איכות הסביבה. מחאה זו והפעילות הציבורית שבאה בעקבותיה הביאו לחקיקת חוק אוויר נקי בשנת 1956. במקביל חוקקה עיריית לונדון מספר רב של חוקי עזר שנועדו להגביל את הזיהום בתחומי העיר.
אזכורים בתרבות.
פרק 4 של העונה הראשונה בסדרה "הכתר", מתרחש בימי הערפיח הגדול.
סאמי פרידריך
סאמי פרידריך (נולד ב-23 באפריל 1951) הוא מייסד ויו"ר חברת הייעוץ האסטרטגי שלדור, לשעבר מנכ"ל משרד הכלכלה והתכנון וחבר הנהלה במספר מוסדות וארגונים ציבוריים.
ביוגרפיה.
פרידריך, יליד צרפת, עלה לישראל לאחר סיום לימודיו בתיכון כדי להתגייס לצה"ל, בו הוא שימש כקצין בחיל האוויר. לאחר שירותו הצבאי הוא השלים תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד. עם סיום לימודיו שימש כיועץ וראש צוות בתאגיד הייעוץ האסטרטגי הבינלאומי מקינזי.
בשנת 1981, עם כינונה של הממשלה ה-19, מונה על ידי יעקב מרידור למנכ"ל משרד הכלכלה והתכנון, תפקיד בו כיהן במשך שלוש שנים. לאחר סיום תפקידו, עם חילופי השלטון בשנת 1984, ייסד פרידריך את "שלדור", חברת הייעוץ האסטרטגי הראשונה מסוגה בישראל. גם לאחר הקמת החברה, פרידריך המשיך להיות פעיל בזירה הציבורית ובין השאר כיהן כחבר הנהלת המכון הישראלי לדמוקרטיה, חבר הנהלת הפורום הישראלי, כיו"ר עמית של ועדת המשנה לפיתוח המשאב החינוכי בסוכנות היהודית וחבר בחבר הנאמנים של הסוכנות וכחבר בצוות ההיגוי של תוכנית ישראל 2028.
Loeb Classical Library
Loeb Classical Library (לוֹבּ קלאסיקל לייבררי, בראשי תיבות "LCL") הוא שמה של סדרת ספרים בהוצאת אוניברסיטת הרווארד, הכוללת תרגומים לאנגלית של יצירות מן הספרות היוונית והרומית. הספרים ערוכים עמוד מקור (יווני או לטיני) מול עמוד תרגום.
הוגה הסדרה היה ג'יימס לוֹבּ (James Loeb). עורכי הכרכים הראשונים היו פֵּייג' וקֶפּס (T. E. Page &amp; W. H. D. Rouseand Edward Capps). הסדרה יצאה לאור עד ידי William Heinemann and company בשנת 1919 כשכבר אז הוחל הנוהג הקיים עד היום ולפיו הטקסט היווני עטוף בכריכה ירוקה ואילו הטקסט הלטיני עטוף בכריכה אדומה. מאז נוסף מספר רב מאוד של כותרים חדשים, ואילו התרגומים המוקדמים הוגהו פעמים אחדות. בשנים האחרונות הדבר כלל הסרתה של צנזורה ספרותית מאת העורך שהייתה נהוגה בעבר, על פי רוב מדובר בהסתרתה של התייחסות הומוסקסואלית בטקסטים. הרווחים מההוצאות ממשיכים לממן מלגות לסטודנטים לתארים מתקדמים באוניברסיטת הרווארד.
לוב קלאסיקל לייבררי אינה מיועדת למחקר רציני, מכיוון שיש בה מיעוט של הערות שוליים, היא גם אינה מיועדת לקורא הרגיל – יכולתם של המתרגמים לכתוב בצורה יפה ובשטף נפגמת תכופות בשל הצורך לשמור שתרגומם יהיה מדויק ככל האפשר ותואם למה שנכתב במקור.
וירג'יניה וולף כתבה ב-1917 (ב-Times Literary Supplement):
"לוב קלאסיקל לייבררי", בה יש טקסט יווני או לטיני בצד אחד וטקסט אנגלי בצד שני, היא מתנה נפלאה... ההוצאה של הסדרה היא הכרה בקיומו של החובב, ובמידה רבה היא נעשית בצורה הגונה... לא נותנים מספיק את הדעת לקושי ביוונית, ייתכן שהדבר נובע בעיקר מפני שהסירנות המפתות אותנו למים המסוכנים הללו הן בדרך כלל מלומדים ששכחו... מהם הקשיים הללו. אבל בשביל החובב הרגיל הם ממשיים מאוד וגדולים מאוד, ועלינו לשקול את הדברים על מנת להכיר בעובדה הזו ולהבין שלעולם לא נהיה עצמאיים בעזרת הלב שלנו.
הוצאת אוניברסיטת הרווארד לקחה על עצמה את הוצאת הסדרה בשנת 1989 ובשנים האחרונות יוצאים מחדש ארבעה או חמישה כרכים חדשים שעברו עריכה מחודשת מדי שנה.
בשנת 2001 הרווארד החלה להוציא סדרת ספרים שלישית בפורמט זהה. The I Tatti Renaissance Library כוללת יצירות מופת מתקופת הרנסאנס בלטינית עם תרגום לאנגלית, צורת הכריכה דומה לזאת של "לוב קלאסיקל לייבררי", אך צבעה כחול. Clay Sanskrit Library מעוצבת לפי המתכונת של "לוב קלאסיקל לייבררי".
האנציקלופדיה של האסלאם
האנציקלופדיה של האסלאם (באנגלית The Encyclopaedia of Islam; בקיצור EI) היא האנציקלופדיה האקדמית המקובלת לדיסציפלינה של מחקר האסלאם. היא מכילה ערכים על מוסלמים מפורסמים בכל עידן וארץ, ערכים על שבטים ושושלות, על אמנויות ומדעים, על פוליטיקה ומוסדות דת, על גאוגרפיה, אתנוגרפיה, עולם החי והצומח בארצות השונות, על ההיסטוריה, הטופוגרפיה והמונומנטים של הערים העיקריות. באשר להיקפה הגאוגרפי וההיסטורי היא כוללת את האימפריה הערבית-אסלאמית הישנה, את הארצות האסלאמיות ואת איראן, מרכז אסיה, תת-היבשת ההודית ואינדונזיה, האימפריה העות'מאנית וכל הארצות האסלאמיות האחרות.
אודות האנציקלופדיה.
זוהי אנציקלופדיה אודות העולם האסלאמי, והיא אינה אנציקלופדיה מוסלמית או אסלאמית. הערכים מוקדשים בדרך כלל לתקופה הקדם-מודרנית, אולם מיעוטם עוסקים בימינו.
העורך הראשי של המהדורה הראשונה היה מרטין תאודור אוצמה (Martijn Theodoor Houtsma). אנשי אקדמיה מחשיבים את האנציקלופדיה של האסלאם כאנציקלופדיה התקנית בשדה המחקרים האסלאמיים. כל מאמר נכתב בידי מומחה מוכר בתחומו, אולם היות שהעבודה עד להשלמת האנציקלופדיה ארכה ארבעים שנה, תקופה בה הגישה במחקר השתנתה מהותית, הרי שכל מאמר מייצג את התקופה בה נכתב.
"זוהי העבודה העיונית האוטוריטטיבית והחשובה ביותר באנגלית על האסלאם ונושאים אסלאמיים. היא כוללת מאמרים ארוכים, הנושאים את שם כותבם, בליווי ביבליוגרפיה. דגש מיוחד מושם במהדורה זו (הביקורת נסובה על המהדורה השנייה) על נושאים כלכליים וחברתיים, אך היא נותרת האנציקלופדיה התקנית המוסמכת כל דת האסלאם בשפה האנגלית."
"כלי המחקר החשוב והמקיף ביותר על לימודי האסלאם הוא האנציקלופדיה של האסלאם, נעשה מאמץ עצום להתמודד עם כל היבט של הציוויליזציה האסלאמית, ולתפוש אותה במובן הרחב ביותר, החל ממקורותיה ועד לימינו אלה... האנציקלופדיה של האסלאם אינה תמצית עלומת שם של חוכמה מקובלת. רוב המאמרים חתומים תחת שם הכותב, ובעוד כמה מהם הם ערכים מילוניים, הרי שאחרים הם מאמרים מחקריים של ממש – במקרים רבים זהו הטיפול המקיף ביותר שנכתב על הנושא שלהם.
מהדורות.
המהדורה הראשונה (EI1) הוכנה לפי הדגם של אנציקלופדיית פאולי-ויסובה לעולם הקלאסי (Encyclopaedia of the Ancient World.). המהדורה הראשונה הוכנה תחת חסות איגוד האקדמיות הבינלאומי (International Union of Academies), בתיאום עם אוניברסיטת ליידן. היא ראתה אור, בהוצאת המו"ל ההולנדי בריל, בארבעה כרכים וכרך תוספות, בשנים 1913-1938 בשפות אנגלית, גרמנית וצרפתית.
גרסה מקוצרת יצאה לאור ב-1953 תחת הכותר "אנציקלופדיה קצרה של האסלאם" (the Shorter Encyclopaedia of Islam ;SEI) והיא מכסה בעיקר נושאי משפט ודת. חלקים ממנה תורגמו ופורסמו בטורקית, בערבית ובאורדו.
הכנתה של המהדורה השנייה של האנציקלופדיה של האסלאם (EI2) התחילה ב-1954 והסתיימה ב-2005. (מספר כרכי מפתח אמורים להתפרסם עד 2007); היא יצאה לאור בידי הוצאת בריל ההולנדית והיא זמינה באנגלית ובצרפתית. מאז 1999, היא קיימת בצורה אלקטרונית, הן ב-CD-ROM והן בצורה מקוונת במרשתת. מלבד הרחבה ניכרת בתוכן, שונה המהדורה השנייה של האנציקלופדיה של האסלאם מהמהדורה הראשונה בכך שהיא משלבת לראשונה בין מאות כותביה חוקרים מוסלמים או חוקרים שגרו במזרח התיכון. רוב הכרכים נערכו בהשתתפות קליפורד אדמונד בוסוורת'.
"המהדורה הראשונה והתקציר שלה היו נכתבו כמעט לחלוטין בידי מלומדים אירופאים, והן מייצגות בעיקר פרשנות אירופאית של הציוויליזציה האסלאמית. הנקודה אינה שפרשנות זו היא "מוטעית", אלא שהסוגיות שאותן ניסו ללבן בכרכים הללו הן הרבה פעמים שונות בצורה מהותית מאלו שהעסיקו את המוסלמים באופן מסורתי. המהדורה השנייה שונה במקצת. היא התחילה במידה רבה בדרך זהה לקודמתה, אך במהלך השנים נוספו אחוזים גבוהים יותר של מאמרים ממלומדים בעלי רקע מוסלמי. הכותבים אינם מייצגים את הלימוד המקובל בקום (Qom) ואל-אזהר; הם למדו באוניברסיטאות מערביות, והם חולקים את המתודולוגיה אם גם לא תמיד את הערכים והגישות התרבותיות של עמיתיהם המערביים. עם זאת, ניתן להבחין היטב בשינוי בטון.