בחודש מאי 2008, בסמוך ליום העצמאות ה-60 לישראל, יצא לתחנות הרדיו שיר ראשון מהאלבום, "כרוניקה של שקיעה סגולה מאוד" ("שש אפס למדינה"), בו התארחה הקריינית גאולה אבן. בנובמבר 2008 יצא הסינגל הרשמי הראשון מהאלבום, "הגשמה עצמית". השיר התייחס באופן אירוני להצלחת אלבומו הראשון של ברמן, עם שורות כ"אני אכתוב שיר על כדורגל עם פזמון כזה קליט", כאזכור לשירו "שער שש". השיר זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו, והגיע לראש מצעדי הפזמונים השונים.
בינואר 2009, זמן קצר לפני יציאת האלבום, יצא הסינגל "שמות". גם שיר זה עסק באלבומו הראשון של ברמן, אם כי באופן רציני יותר. בשיר תיאר ברמן משבר שעבר עקב חוסר השראה, ואת השפעתו עליו ("נהייתי בן אדם קטן, צר וקר וציניקן, פסימיסט, מטריאליסט, שיינקין-אבן-גבירוליסט, תפוח אדמה ספתי מול הקולנוע הביתי"). השיר לא זכה להצלחה בתחנות הרדיו, וזמן קצר אחריו יצא סינגל נוסף, "את טעם נרכש", שזכה ליותר הצלחה. הסינגלים הבאים היו "הסיגריה האחרונה" ו"ילד מדהים".
את כל שירי האלבום כתב והלחין ברמן. על ההפקה המוזיקלית היה אחראי משה לוי, שהפיק גם את אלבומו הקודם של ברמן. את השירים עיבדו ברמן ואודי קראוס (המתופף) יחד עם שאר נגני האלבום- משה לוי, מאיה בלזיצמן, אייל הלר, דקל טוביה, אבנר קלמר, ועופר שקלארסקי. באלבום השתתפה גם הזמרת אפרת גוש בשיר "אוריה חוזר הביתה".
מספר שירים באלבום בוססו על סיפורים קיימים. כך למשל שם השיר "זאב הערבה" לקוח מספרו של הרמן הסה "זאב הערבה". השיר "הסיגריה האחרונה" מבוסס על סיפור ישו והסעודה האחרונה, והשיר "אוריה חוזר הביתה" מהווה הקבלה לסיפור המקראי של אוריה החתי.
פרוטומה
פרוטומה (ביוונית Προτομή - "החלק הקדמי או העליון של דבר-מה") הוא פסל המתאר את חלקו העליון של אדם או את חלקו הקדמי של בעל חיים, ובעיקר את צווארו וראשו (לעיתים עם חלק נכבד של כתפיו וחזהו).
הפרוטומה מוצבת על אדן או כן, ועשויה מאבן או סוגים של מתכת. הפרוטומה שימשה פעמים רבות להנצחת אישים מסוימים בעלי חשיבות, ולאו דווקא כיצירת אמנות לשמה (למשל, רבים מאישי יוון ורומא החשובים הנציחו את דמותם באמצעות פרוטומה).
היפרקלמיה
היפרקלֶמיה (Hyperkalemia; מהמילים היפר=גבוה, קליום=אשלגן והסיומת אמיה=בתוך הדם) הוא מצב בו יש יתר אשלגן בדם. היפרקלמיה חריפה היא מצב חירום רפואי מאחר שיש חשש להפרעת קצב.
אבחון.
היפרקלמיה תלויה ברמות האשלגן בדם ובמהירות ההתפתחות של חוסר האיזון.
לרוב, ברמות שהן מתחת ל-6 mEq/L אין השפעה קלינית, ומעבר לכך קיימת גם תלות במהירות ההתפתחות של חוסר האיזון- התפתחות איטית של ההיפרקלמיה מאפשרת לחולה לעשות אדפטציה - חולי דיאליזה למשל מסוגלים לחיות עם רמות אשלגן גבוהות יותר, בעוד שהתפתחות אקוטית וחריפה של רמות אשלגן עלולה לגרום למוות. להיפרקלמיה יש סימנים קלאסיים באק"ג- גל T גבוה, מרווח QT קצר, גל P נמוך, וקומפלקס QRS רחב- מתקבלת תמונה של "שיני מסור" כשבסופו של דבר יתפתח קצב לב מהיר מדי (טכיקרדיה חדרית), פרפור חדרים ומוות. (ראו בערך קרדיולוגיה). הטיפול בהיפרקלמיה הוא באמצעות מתן משתנים, או K-exalate, או ביצוע דיאליזה. במצבים בהם יש סכנה ממשית לפעילות הלב (הכוללת שינויים באק"ג) ניתן לתת סוכר המעודד הפרשה אנדוגנית של אינסולין, אגוניסטים ביתא אדרנרגיים או טיפול אקוטי על ידי מתן קלציום גלוקנט.
סיבות.
היפרקלמיה עלולה לנבוע ממספר סיבות: סיבות הקשורות להפרעה במנגנון התאי עצמו, כגון סוכרת, הרס של שריר משורטט ועוד, ומסיבות הקשורות במנגנון הכלייתי- כגון אי ספיקת כליות כרונית, מחלת אדיסון, או renal tubular acidosis type 4. ישנו גם מצב של פסאודו היפרקלמיה: זהו מצב שבו לחולה אין היפרקלמיה ממשית, אולם נתוני בדיקות הדם מצביעים על היפרקלמיה לכאורה: למשל, כתוצאה מנטילת דם הגורמת להמוליזה של הדם (חסימת וריד לאורך זמן, נטילת דם הכוללת המתנה לאורך זמן)- ההמוליזה של כדוריות הדם גורמת ליציאת אשלגן החוצה.
טיפול.
הטיפול בהיפרקלמיה מתחלק לשלושה שלבים:
אין לתת ביקרבונט אלא אם ההיפרקלמיה משולבת עם חמצת מטבולית.
בנוסף לכל הטיפולים הללו יש לסלק את האשלגן מהגוף- זה נעשה על ידי שימוש ברזינים, משתנים ודיאליזה. תרופות הפעולות על המעיים למשל- SPS- גורמות לשחלוף נתרן תמורת אשלגן ולאובדן אשלגן גדול יותר בצואה. הסיבוך החריף הוא נמק של המעיים. לבסוף- ביצוע המודיאליזה הוא האמצעי המהיר ביותר להסדרת רמות אשלגן מהגוף.
פתולוגיה של ההיפותלמוס
מתיאז' סמודיש
מתיאז' סמודיש (בסלובנית: Matjaž Smodiš; נולד ב-13 בדצמבר 1979) הוא כדורסלן עבר סלובני ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד וסנטר. גובהו 2.05 מטרים.
חייו.
סמודיש, יליד טרבוולז', סלובניה, יוגוסלביה, שיחק במשך 6 שנים בק.ק קרקא הסלובנית ונבחר פעמיים למשחק האולסטאר של הליגה הסלובנית. בשנת 2000 חתם בוירטוס בולוניה, עימה זכה באליפות היורוליג (2001), באליפות הליגה (2001), ופעמיים בגביע האיטלקי (2001, 2002). לאחר מכן עבר לפורטיטודו בולוניה מאותה הליגה וזכה שוב באליפות איטליה בעונת .
בקיץ 2005 עבר סמודיש לצסק"א מוסקבה, בה הפך עם השנים לשחקן חמישייה מרכזי והיה שותף לזכייה בשני גביעי יורוליג ב-2006 וב-2008.
סמודיש שיחק גם בנבחרת סלובניה, עימה שיחק ביורובאסקט 1999, ביורובאסקט 2001 וביורובאסקט 2007.
גידולי היפופיזה
גידולי ההיפופיזה הם גידולים שפירים ברובם מסוג אדנומה. זהו גידול שפיר, מוגבל היטב, בו התאים דומים לתאים המקוריים. הגידול יכול להיות בצורות שונות מבחינה היסטולוגית: צורה פפילרית, צורת סרטים (ribbon), או צורות אחרות.
גידולים שפירים.
האדנומה מוגבלת מיתר רקמת ההיפופיזה, אולם לא על ידי קופסית אלא על ידי יצירת לחץ. הגידול בנוי ממשטח גדול של תאים וביניהם אספקת דם (fibro-muscular core). התאים הומוגניים, ובעלי גרעין קטן ומרכזי, וניתן להבחין בכלי דם באופן בולט. הגידול יכול להפריש הורמונים או שלא. כדי לדעת האם הגידול מפריש הורמונים ניתן להיעזר באימונוהיסטוכימיה (באמצעות נוגדנים להורמונים שונים) או על ידי התבוננות במיקרוסקופ אלקטרוני לזיהוי גרנולות הפרשה. בצביעה לרטיקולין אשר צובע את רשת כלי הדם ניתן להבחין בצביעה המאפיינת את תאי הדם של הגידול. תאי הדם לא גדלים במבנה של קורים כפי שקיים ברקמה התקינה. קיים סוג חודרני של אדנומה (micro invasive adenoma) גידול אשר נחשב לגידול שפיר אולם גבולותיו אינם ברורים, ויש חדירה לתוך הדורה- בעיקר בחלק הקדמי של ההיפופיזה.
גידול שפיר שכיח יחסית הוא קרניופרינגיומה (Craniopharyngioma) מקור הגידול הוא ב-Rhatke pouch המהווה את המקור האמבריונלי ממנו נוצרה ההיפופיזה הקדמית (בלוע העליון). הגידול יכול להגיע לגודל של כ-5 ס"מ (לשם השוואה, גודל ההיפופיזה כ-1 ס"מ) כך שנוצר לחץ על ההיפופיזה. הגידול גדל לאט, מתפשט לאיברים מסביב וחודר לעצם (בגלל ההתפשטות שלו קשה להוציאו בניתוח). חלק מהגידול מצופה ברקמת דורה וחלקו פורץ את הדורה אל ההיפותלמוס. הסימן הראשון לגידול הוא כאבי ראש והפרעות בראייה. מבחינה היסטולוגית, הגידול מאופיין באפיתל עמודי קשקשי, אשר תוחם חללים ציסטיים המכילים נוזל שומני. בנוסף לכך קיימים אזורים בגידול של אפיתל רב שכבתי שטוח.
גידול זה מלווה פעמים רבות בסוכרת תפלה מרכזית- או כתוצאה מניתוח להסרת הגידול אשר גורם לפגיעה בהפרשת ההורמון ואזופרסין, או כתוצאה מכך שהגידול עצמו מייצר חומר אשר עובד כאנטגוניסט על הקולטן (רצפטור) לווזופרסין.
גידולים ממאירים.
גידולים ממאירים של ההיפופיזה הם יחסית נדירים.
גרורות בהיפופיזה יכולות להגיע מאיברים מאוד מרוחקים כגון כליה, שחלה ואיברים אחרים. הגרורה יכולה להגיע דרך נוזל הלימפה ולחדור אל כלי הדם שבהיפופיזה.
סוכרת תפלה מרכזית
תפלת שתן כלייתית
תפלת שתן כלייתית (באנגלית: Nephrogenic diabetes insipidus) היא סוג של תפלת השתן, בה ייצור ההורמון ואזופרסין תקין (בשונה מתפלת שתן מרכזית), אולם יש בעיה בתגובה להורמון זה בכליות או אף מחסור בתגובה.
מחלה זו יכולה להיות מולדת או נרכשת.
תפלת שתן כלייתית מולדת.
במצב זה יש מוטציה באחד או יותר מהגורמים האחראיים לתגובה להורמון ואזופרסין, כך למשל:
תפלת שתן כלייתית נרכשת.
סוכרת נפרוגנית נרכשת נוצרת ממתן של תרופות או מצבים שונים כגון:
אבחנה מבדלת בין תפלת שתן מרכזית לבין כלייתית.
תפלת שתן כלייתית אינה כרוכה בבעיה בייצור ההורמון ואזופרסין אלא בעיה בתגובתיות אליו. לכן, על מנת לאבחן מאיזו מחלה סובל החולה, האם מסוכרת תפלה מרכזית או סוכרת תפלה נפרוגנית, יש להזריק את ההורמון הסינתטי DDAVP הנקרא גם "דסמופרסין" אשר מחקה את פעילותו של ההורמון האנדוגני ואזופרסין. אצל חולה בסוכרת תפלה מרכזית, הזרקת ההורמון תביא לתגובה, ואולם אצל חולה בסוכרת תפלה נפרוגנית, לא תהא תגובה היות שהקולטנים אינם מגיבים להורמון זה (כתוצאה מפגם או מוטציה כאמור לעיל). במצבים בהם האדם סובל מסוכרת תפלה מרכזית מוחלטת, אמנם תהיה תגובה להזרקת ההורמון הסינתטי אולם תגובה זו תהא פחות אופטימלית מאשר אצל אדם בריא. לכן, קשה להבדיל בין מצב בו האדם סובל מסוכרת תפלה מרכזית מוחלטת, לבין מצב בו האדם סובל מסוכרת תפלה נפרוגנית חלקית. בעיקר ניתן למדוד את רמות ההורמון בפלסמה, אם רמות אלו גבוהות סביר להניח כי המחלה היא נפרוגנית ולא מרכזית.
טיפול.