מחלקה הדרומי של הכיכר יוצאות שלוש דרכים החוצות את מרכז העיר: במרכז ויה דל קורסו שיוצאת דרום-דרום-מזרחה ומסתיימת בכיכר ונציה באנדרטת ויטוריו אמנואלה השני, משמאלה ויה דל בבואינו שיוצאת דרום-מזרחה ומימינה ויה די ריפטה שיוצאת דרומה. בפאה ממנה יוצאות הדרכים ניצבות שתי כנסיות בארוקיות זהות סנטה מריה דאי מיראקולי (1681) וסנטה מריה אין מונטסנטו (1679). כנסיות אלו תוכננו על ידי האדריכל קרלו רינאלדי, והושלמו על ידי ג'ובאני לורנצו ברניני וקרלו פונטנה.
מזרקות הכיכר.
משני צידי הכיכר ניצבות מזרקות מים, שעוצבו על ידי ג'ובאני סצ'ריני בשנים 1823-1822, ושהושלמו בשנת 1828 עם הצבתם של פסלים המייצגים את עונות השנה. במרכז הכיכר ניצבת "מזרקת האובליסק" (Fontana dell' Obelisco), המקיפה את האובליסק, ולמעשה מורכבת מ-4 מזרקות נפרדות.
הכיכר כיום.
עד לעת האחרונה, התאפיינה הכיכר בתנועת כלי רכב רועשת ועמוסה ובחניוני רכבים. כיום - למעט דרך צרה לכלי רכב החוצה את הכיכר בחלקה הצפוני כמעט בלי להפריע לתנועת הולכי הרגל - פתוחה הכיכר להולכי רגל בלבד, ומהווה מוקד משיכה לתושבי העיר ולתיירים. המקום גם משמש כמקום מפגש ידוע לצעירי רומא בשעות הערב.
טד דרייק
אדוארד ג'וזף "טד" דרייק (באנגלית: Edward Joseph "Ted" Drake; 16 באוגוסט 1912, סאות'המפטון - 30 במאי 1995, ריינס פארק) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי. דרייק התפרסם בזכות התקופה שבה שיחק בארסנל בשנות ה-30, וזכה בשתי אליפויות ופעם אחת בגביע ה-FA, בנוסף לחמש הופעות במדי נבחרת אנגליה. דרייק היה גם שחקן קריקט, אך לא התבלט בתחום זה כמו בכדורגלן. לאחר שפרש ממשחק פעיל הוא החל לעבוד כמאמן, והוביל את צ'לסי לאליפות היחידה במאה ה-20.
קריירת הכדורגל.
דרייק החל את הקריירה שלו בווינצ'סטר סיטי במקביל לעבודתו כקורא של מוני גז. בתקופת לימודיו בבית הספר הוא היה על סף הצטרפות לטוטנהאם הוטספר, אך החמיץ את משחק המבחן המכריע כתוצאה מפציעה. ביוני 1931 הוא קיבל את הצעתו של ג'ורג' קיי להצטרף לסאות'המפטון, ששיחק בליגה השנייה. ב-14 בנובמבר 1931 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק נגד סוונסי טאון, ובנובמבר שלאחר מכן חתם על חוזה של שחקן מקצועי. לקראת סיום עונת 1931/1932 הוא הפך לשחקן המועדף על המאמן בעמדת החלוץ המרכזי.
בעונת 1932/1933 הוא השתתף ב-33 משחקי ליגה והבקיע בהם 20 שערים. דרייק הפגין כישרון ואומץ משחק רבים בעונה זו, ומשך את תשומת לבו של המאמן הרברט צ'פמן מארסנל, שניסה לשכנעו לעבור לארסנל. דרייק דחה את ההצעה והחליט להישאר בסאות'המפטון. במשחק הפתיחה של עונת 1933/1934 הוא הבקיע שלושער נגד ברדפורד סיטי, ובארבעת המשחקים הבאים הבקיע שער אחד בכל משחק. במרץ הוא היה בראש טבלת המבקיעים של הליגה עם 22 שערים.
בארסנל, עם ג'ורג' אליסון כמאמן, הביעו עניין בדרייק פעם נוספת, ובמרץ 1934 הוא החליט להצטרף לארסנל תמורת סכום של 6,000£. הנהלת סאות'המפטון סירבה למספר הצעות אחרות, אך נאלצה לשחרר את דרייק בגלל קשיים כלכליים. דרייק השתתף ב-74 משחקים במדי סאות'המפטון, והבקיע בהם 48 שערים.
דרייק הבקיע שער במשחק הבכורה שלו בארסנל, שהסתיים בניצחון 3 - 2 על וולבס. דרייק הצטרף לארסנל מאוחר מדי מכדי להיות זכאי לקבל מדליה על האליפות של עונת 1933/1934, אך בעונה שלאחר מכן זכה באליפות ובתואר מלך השערים עם 42 שערי ליגה ב-41 משחקים, שכללו שלוש פעמים שלושער וארבע פעמים רביעייה. דרייק הבקיע שני שערים נוספים בגביע ה-FA ובמגן הצדקה (44 בסך הכל), ושבר את שיאו של ג'ק למברט.
כתוצאה מיכולתו הטובה בארסנל הוא זומן לנבחרת אנגליה, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד נבחרת איטליה ב-14 בנובמבר 1934, משחק שלימים ייקרא "הקרב על הייבורי"; דרייק היה אחד משבעת שחקני ארסנל בהרכב הנבחרת, והבקיע את השער השני בניצחון 3 - 2. בנוסף לכך כבר בדקה השנייה למשחק שבר השחקן האיטלקי לואיס מונטי את רגלו עקב היתקלות עימו. בסך הכל הוא השתתף בחמישה משחקי נבחרת שבהם הבקיע שישה שערים.
בעונת 1935/1936 דרייק הבקיע שבעה שערים במשחק נגד אסטון וילה ב-14 בדצמבר 1935, ומספר זה הוא שיא מועדון שטרם נשבר. דרייק טען כי הוא הצליח להבקיע שער שמיני, אך שופט המשחק דחה את טענתו. בסיום העונה הוא זכה עם ארסנל בגביע ה-FA כאשר הוא כובש את השער היחיד במשחק, ובעונת 1937/1938 הוא זכה פעם נוספת באליפות.
דרייק היה השחקן המועדף בעמדת החלוץ המרכזי לאורך כל שנות ה-30 למרות הפציעות שסבל מהן, ובין עונת 1934/1935 לעונת 1938/1939 הוא היה מלך השערים של המועדון בכל עונה. הקריירה שלו בארסנל נקטעה בגלל מלחמת העולם השנייה, למרות שהשתתף במספר משחקים לא רשמיים במדי ארסנל במקביל לשירותו בחיל האוויר המלכותי. דרייק לא הרבה לשחק לאחר המלחמה; הוא נפצע בעמוד השדרה במשחק נגד רדינג ב-1945, ונאלץ לפרוש כליל מכדורגל. בסך הכל השתתף דרייק ב-184 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 139 שערים (כמו ג'ימי בריין).
קריירת הקריקט.
דרייק ערך את הופעת הבכורה שלו בהמפשייר קאונטי ב-1931. אולם, בשש השנים שלאחר מכן הוא השתתף ב-15 משחקים בלבד, בהתחלה כשחקן חובב ולאחר מכן כמקצוען.
קריירת האימון.
דרייק החל לעבוד במועדון הנדון ב-1946, וב-1947 אימן את רדינג. הוא הוביל את רדינג למקום השני בליגה השלישית בעונת 1951/1952, אך באותה תקופה רק האלופה העפילה ליגה.
דרייק החל לעבוד כמאמן צ'לסי ב-1952. עם הגעתו למועדון הוא ביצע מספר שינויים, ופעל להחלפת סמל המועדון ששיווה לו תדמית לא טובה, והסמל שאומץ במקום עדיין משמש את המועדון. דרייק התבסס על דוחות סקאוטינג, והנהיג משטר אימונים חדש וקשוח המבוסס על עבודה עם הכדור, שהיה נדיר בכדורגל האנגלי באותה תקופה. דרייק הפסיק את מדיניות המועדון להחתים שחקנים ידועים אך לא אמינים; הוא ניצל את הידע שלו על הליגות הנמוכות ועל משחקי החובבים וגייס שחקנים לא ידועים אך אמינים כגון ג'ון מקניקול, פרנק בלנסטון, דרק סונדרס, ג'ים לואיס ופיטר סילט.
בעונת 1954/1955 הוביל דרייק את צ'לסי לאליפות היחידה של המועדון במאה ה-20, והפך לראשון שזוכה באליפות כשחקן וכמאמן. דרייק לא הצליח לשחזר את ההצלחה הזו. סגל האליפות התפרק בהדרגה, והוחלף על ידי שחקנים שעלו מקבוצת הנוער של המועדון, כגון ג'ימי גריבס, פיטר ברברוק ובובי טמבלינג. שחקני צ'לסי החדשים לא היטיבו לשחק, והמועדון סיים בדרך כלל באמצע הטבלה; מעמדו של דרייק נחלש לאחר ההפסד בגביע ה-FA לקרו אלכסנדרה מהליגה הרביעית, והוא פוטר בתחילת עונת 1961/1962.
לאחר שעזב את צ'לסי הוא אימן את פולהאם, ואחד משחקניו היה בנו בובי. לאחר מכן הוא התמנה לדירקטור בהנהלת פולהאם, ולבסוף לנשיא לכל החיים.
גזר לבן
גזר לבן (שם מדעי: "Pastinaca sativa"; פַּסטרנק במזרח אירופה ובשם פארסניפ באנגלית) הוא ירק שורש ממשפחת הסוככיים שגידולו החקלאי באירופה דו-שנתי. במטבח של רומא העתיקה השימוש בו היה נפוץ ביותר. השימוש בו פחת לאחר שתפוח האדמה הפך לירק מאכל נפוץ באירופה.
מאפיינים.
גזר לבן מגדלים בעיקר במערב אירופה ובקנדה. בישראל מגדלים את הירק ביישובי חבל מעון שבנגב הצפון מערבי, שבו תנאי האקלים והאדמה אידיאליים לגידול ירקות שורש.
עונת הגידול של הגזר הלבן היא סוף החורף והאביב, והוא בעל חיי מדף ארוכים. גזר לבן טרי ומוצק יכול להישמר במקרר, בתוך שקית פלסטיק מחוררת, כשבועיים-שלושה, וטעמו אף ילך וישתפר בעקבות הפיכת חלק מהעמילן שבו לסוכר.
בעבר יוחסו לגזר הלבן סגולות מרפא והוא שימש להורדת חום, לטיפול בבעיות עיכול וגם נגד צהבת ואבנים בכליות. הערך התזונתי של הגזר הלבן גבוה במיוחד: יש בו ויטמין C, אשלגן, מגנזיום, סידן, חלבון, נגזרות של חומצה פולית וכן סיבים תזונתיים ופחמימות. הוא אינו מכיל שומן ויש בו 80 קלוריות ל-100 גרם.
הגזר הלבן מתאים לכל צורות ההכנה. ניתן להכין ממנו פירה וגם צ'יפס, תבשילי קדירה, מרקים ואף קינוחים, ריבה, מוס וגלידה. באירופה ניתן גם למצוא וודקה ובירה המופקות מגזר לבן.
למרות סגולותיו הרפואיות, לגזר לבן אינדקס גליקמי של 97 (קרוב לזה של סוכר) ועלול להעלות את רמות הגלוקוז בדם. לכן הוא לא מומלץ לחולי סוכרת.
נוסאיבין
נוסיבין
גילדן הולנדי
הגילדן ההולנדי היה ההילך החוקי של הולנד עד המעבר לאירו ב-2002. בתקן ISO 4217 סימנו הוא NLG. הולנד היא אחת מבין מספר מדינות ואזורים שהמטבע שלהן קרוי או היה קרוי "גילדן".
מקור השם גילדן.
מקור השם "גילדן" הוא במילה מרכז הולנדית שמשמעותה "מוזהב", שמקורו במתכות ממנו יוצרו המטבעות הראשונים-זהב וכסף. הסמל המקובל למטבע הגילדן הוא ƒ. הסמל נובע ממטבע ישן שנקרא פלורין.
היסטוריה.
המטבעות ההולנדים הראשונים יוצרו מזהב ומכסף. ב-1581 הגילדן ההולנדי הכסוף הראשון הוטבע כמטבע של הרפובליקה ההולנדית. הגילדן הישן חולק ל-20 מטבעות קטנים שנקראו "סטיופרים" (בפ' רפה, F). כל סטיופר חולק לשמונה "דיוטים" ("דיוט" ביחיד), וכל דיוט חולק ל-2 "פנינג". בזמן הכיבוש הצרפתי בהולנד לא הונהג בה הגילדן ובמקומו הונהג הפרנק הצרפתי. בשנת 1814 אומץ הגילדן מחדש והפך למטבע הרשמי של הולנד.
ב-1817 החלה השיטה העשרונית להיכנס למחזור בהולנד ופחת שימושם של ה"דיוטים" וה"פנינגים" עד שב-1840 הופסק השימוש בהם לגמרי והם הוחלפו בסנט שהם מאית הגילדן.