בערב אותו היום, החל המטה של בראדלי לתכנן את המשך המערכה שלאחר ההבקעה (כיבוש ברטאן והמשך התנועה לתוך צרפת).
ב־28 ביולי התקדמו הכוחות האמריקנים במערב כמעט עד לקוטאנס, כמעט ללא התנגדות מורגשת מצד הגרמנים הנסוגים. במרכז החזית ניצלו יחידות מהדיוויזיה השלישית את החלל שנוצר בין מריני לבין סן־ז'יל ונעו עד לסריסי־לה־סלה (Cerisy-la-Salle). במזרח המשיכה הדיוויזיה בהתקדמותה, והגיעה עד ללנגרון (Lengronne) וקאמברי (Cambry), מדרום לקוטאנס, איגוף כמעט מלא של העיר.
במהלך הלילה, הבינו הכוחות הגרמניים כי קוטאנס עומדת להיות, או שמכבר היא, מכותרת, ולכן יצאו כוחות רבים אל עבר קוטאנס, במטרה להוציא את הכוחות שישבו בה. קולינס צפה את המהלך הגרמני הזה, ותגבר את הדיוויזיה השנייה, לה היה הקו הדק ביותר, ברזרבות של הדיוויזיה. במהלך הלילה התרחשו מספר לא מועט של ניסיונות חדירה גרמניים דרך הקו האמריקני, אך כל הניסיונות סוכלו.
כלי רכב גרמניים רבים שיצאו למתקפה זו נתקעו בשל מחסור בדלק, מה שהותיר אותם חשופים במהלך יום המחרת. בבוקר ה־29 ביולי, גילו מטוסים מכנף מס' 405 האמריקנית כי כ־500 כלי רכב גרמנים שנתקעו בדרכים תוך כדי הנסיגה. משיא הצהריים ועד רדת הלילה ביצעו מטוסי בעלות ברית גיחות התקפה רבות, בהן נפגעו כ־122 טנקים, 259 כלי רכב אחרים ו־11 כלים ארטילריים. בנוסף לכך, תקפו מספר מטוסים בריטיים בנפרד את הכוחות הגרמניים, והשמידו 9 טנקים, 8 רק"מים וכ־20 כלי רכב נוספים. בליל אותו יום, ניסו מספר רב של חיילים גרמנים לברוח מהאזור המכותר אך ניסיון הבריחה שלהם נבלם על ידי הכוחות האמריקנים, והם סבלו מאבדות כבדות.
במפקדה האמריקנית, העביר מפקד הקורפוס השביעי למייג'ור גנרל ג'ון שירלי ווד את המשימה לכיבוש אווראנש (Avranches). לאורך ה־30 ביולי, ביצעו הכוחות הגרמניים מספר ניסיות חדירה בין קווי הצבא האמריקני, אך כולם נבלמו ונהדפו. בשעות אחר הצהריים נכנסו כוחות שריון מן הדיוויזיה המשוריינת ה-4 לאווראנש והחלו להילחם בניסיון לשחרר אותה. הלחימה הייתה מבולבלת, ובערב בוצעה פעולה גרמנית נרחבת כנגד הכוחות בעיר על קוויהם הדקים בידי כוחות גרמניים שניסו לסגת דרומה.
באגף המערבי, הוכנסה למערכה תגבורת שריון גרמנית בסדר גודל של דיוויזיה כדי לבלום את התקדמות הקורפוס ה-7 מזרחה. לאור קריסת ההגנה הגרמנית, הצליחו כוחות הדיוויזיה המשוריינת הרביעית לכבוש את העיירה פונטובול (Pontaubault) כבר אחרי הצהריים של ה-31 ביולי. העיירה הייתה נקודת מפתח אסטרטגית שכן בה שכן גשר עיקרי על נהר הסלון, שהיה המכשול האחרון בדרך לבריטני. מספר גשרים נוספים על הנהר נכבשו גם הם במהלך אותו היום.
הכוחות האמריקנים נתקלו באותו היום בבעיה לוגיסטית קשה; היו בידם יותר שבויים ממה שביכולתם היה לנהל. בסך הכל, נשבו באותו היום כ־7,000 חיילים גרמנים. במפקדה הגרמנית, הביעו תשדורות שנשלחו אל הפיקוד העליון פאניקה וחוסר אמון ביכולת הכוחות הגרמניים לבלום את ההתקדמות האמריקנית. ניסיון גרמני לכבוש בחזרה את הגשר בפונטובול נהדף על ידי הכוחות האמריקנים בעיירה.
אחרי המבצע.
ב-1 באוגוסט 1944 הפכה הארמייה השלישית למבצעית תחת פיקודו של ג'ורג' פטון. פטון, שהשתוקק לחזור לפיקוד אמיתי, תקף את הגרמנים במהירות וביעילות מדהימה. הארמייה השלישית תקפה לכל ארבעת הכיוונים בו זמנית, תוך כדי שהיא מכתרת מאות אלפי גרמנים. פטון השתמש בטקטיקות דומות לשל הגרמנים בתקופת הבליצקריג, נמנע מקרבות הבקעה ותמרן מסביב למערכים גרמניים חזקים.
ב־31 באוגוסט נאלץ פאטון לעצור את התקדמותו המהירה מכיוון שלארמייה השלישית אזל הדלק. הדבר אירע ככל הנראה משינויים במבנה הלוגיסטי, העברת דלק לצבאו של מונטגומרי, והעובדה שפאטון סירב להאט את קצב ההתקפה שלו ולאפשר ללוגיסטיקה להיצמד אליו. פאטון רתח וטען שיש ביכולתו לשטוף אל תוך גרמניה, אך אייזנהאואר העדיף מדיניות של לחימה בחזית רחבה, וחילק את המשאבים באופן שווה. כתוצאה מהעיכוב בהספקת הדלק, הצליחו הגרמנים להתארגן ומתקפת הארמייה השלישית על מץ הייתה קשה ועקובה מדם.
בעת מלחמת עיראק כינה גנרל דייוויד מקירנן, מפקד כוחות המתקפה הקרקעית של צבא ארצות הברית וכוחות הקואליציה, את מבצע כיבוש עיראק בשם קוברה 2 לזכר מתקפתו של פאטון בצרפת במלחמת העולם השנייה.
תקופת הברונזה התיכונה
בריגל
ש. בהריא
ש' בהריא
נובוסוקה קישי
נוֹבּוּסֻקֶה קִישִׁי (ביפנית: 岸 信介; 13 בנובמבר 1896 – 7 באוגוסט 1987) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-56 וה-57.
ראשית חייו.
קישי נולד בעיירה טבוסה שבמחוז ימאגוצ'י בשם נובוסוקה סטו, אך עזב את משפחתו בגיל צעיר ואומץ על ידי משפחת קישי. אחיו הצעיר הביולוגי, אייסאקו סטו, שימש גם הוא ראש ממשלת יפן.
קריירה פוליטית.
קישי למד באוניברסיטת טוקיו, והצטרף למשרד המסחר והתעשייה ב-1920. הוא היה אחד מהפקידים הבכירים שהיו אמונים על פיתוח מנצ'וקוו ב-1935, תפקיד שבעקבותיו נשפט שנים לאחר מכן בגין ניצול כוח העבודה הסיני. ראש ממשלת יפן דאז, הידקי טוג'ו, שבעצמו שירת במנצ'וקוו, מינה את קישי לתפקיד שר המסחר והתעשייה ב-1941, תפקיד בו החזיק עד כניעת יפן ב-1945. מלבד זאת, הוא קיבל מושב בבית הנבחרים של יפן ב-1942.
כשאר חברי ממשלת יפן מתקופת המלחמה, נכלא קישי בכלא סוגמו על ידי הרשויות האמריקאיות. בניגוד לטוג'ו ולמספר חברי ממשלה נוספים, שוחרר קישי ב-1948, ולא עמד למשפט בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק. עם זאת, נאסרה עליו כל פעילות פוליטית בשל טיהור המערכת הפוליטית על ידי רשויות הכיבוש.
עם סיום תקופת הכיבוש ב-1952, שב קישי לפעילות פוליטית, והיה ממקימי מפלגת "האיגוד לשיקום יפן", שאיחדה מספר חברי מפלגת ריקן מינסייטו ובירוקרטים בכירים, ושמאמורו שיגמיצו היה מנהיגה. המפלגה הייתה אנטי-קומוניסטית, הביעה תמיכה בעסקים קטנים ובינוניים, תמכה בחיזוק הקשרים הכלכלים עם ארצות הברית ובשינוי החוקה. האיגוד נכשל בבחירות הראשונות בו השתתף ב-1952, מכיוון שלא היה ערוך לבחירות.
קישי הצטרף למפלגה הליברלית של שיגרו יושידה, יריבתו בבחירות של 1952, מכיוון שראה בכך דרך להיכנס לממשלה ולהשפיע על מדיניותה. תחילה התנגד יושידה להצטרפותו של קישי, אך לאחר שהוכיח את תרומתו בגיוס הון ופוליטיקאים למפלגה, התפתחה בין השניים מערכת יחסים תקינה. קישי התמודד על מושב בדיאט של יפן ב-1953, בבחירות הראשונות שנערכו לאחר מלחמת העולם השנייה, כנציג המפלגה הליברלית, וניצח. הוא המשיך להיבחר שמונה פעמים נוספות עד פרישתו מהחיים הפולטיים ב-1979.
המפלגה הליברלית והמפלגה הדמוקרטית התאחדו ב-1955 ויצרו את המפלגה הליברלית-דמוקרטית, שבראשה עמד איצ'ירו הטויאמה. לאחר שהעמידה שני ראש ממשלה, נבחר קישי לעמוד בראש המפלגה הליברלית-דמוקרטית, וב-1957 החליף קישי את טנזן אישיבאשי בראשות הממשלה, לאחר שהאחרון לקה בשבץ מוחי.
בשנתו הראשונה בתפקיד פעל קישי רבות לשיפור היחסים הבינלאומיים של יפן. יפן הצטרפה למועצת הביטחון של האו"ם, שילמה פיצויים לאינדונזיה, חתמה על הסכם סחר בינלאומי עם אוסטרליה וחתמה על הסכמי שלום עם צ'כוסלובקיה ועם פולין. קישי ביקר אף בבואנוס איירס, ארגנטינה, ב-1959. בנוסף, קישי שאף לשנות את הסכמי הביטחון שחתמה יפן עם ארצות הברית.
בנובמבר 1959 הציג קישי בפני הדיאט את הצעתו לשינוי ההסכמים. מכיוון שהדיון, ולאחר מכן ההצבעה, נערכו ללא נוכחות האופוזיציה, עורר המהלך גל מחאה מול בניין הדיאט. אף על פי שכ-500 אנשים נפצעו במהלך המחאות בחודש הראשון, התייחס אליהן קישי בזלזול. לאחר שנרגעה המחאה, נסע קישי לוושינגטון די. סי., ובינואר 1960 שב ליפן עם האמנה לשיתוף פעולה והגנה בין ארצות הברית ויפן. האמנה החדשה לא התקבלה בחיוב בקרב הציבור היפני, וקמו מחאות שקראו לביטולה. ביוני, בעודו בדרכו לשדה התעופה, נאלץ דובר הבית הלבן ג'יימס האגרט'י להתבצר ברכבו מכיוון שהותקף על ידי מפגינים, ובסוף נחלץ באמצעות מסוק. לפיכך, ביקש קישי מנשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר לדחות את ביקורו ליפן.
בצל גל המחאות שעוררה אמנת הביטחון, נאלץ קישי להתפטר מראשות הממשלה, והוא עשה כן ב-15 ביולי 1960. היאטו איקדה החליף אותו בתפקידו.
קישי נחשב לאחד מאנשי המפתח שיסדו את "מערכת 1955," תקופה ארוכה בה נותרה המפלגה הליברלית-דמוקרטית בשלטון. תפקידו בממשלה בסוף שנות ה-50 היה גישור בין המפלגה הליברלית-דמוקרטית ליריבתה הפוליטית, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. פעילותו בממשלה תוארה כראשיתו של מפעל הלבנת ההון הגדול ביותר בהיסטוריה של הפוליטיקה של יפן.
קישי הוא סבו של ראש ממשלת יפן לשעבר, שינזו אבה.
ארנוואנדש
אַרְנוּוַאנְדַש הוא שמם של שלושה מלכי חתים בתקופת הממלכה החתית החדשה.
משט יובל היהלום
משט יובל היהלום (באנגלית: Thames Diamond Jubilee Pageant) הוא משט חגיגי שנערך על נהר התמזה בלונדון לציון יובל היהלום למלכות אליזבת השנייה. המשט נערך ב-3 ביוני 2012, והשתתפו בו למעלה מ-1,000 ספינות. המלכה אליזבת השנייה ובני משפחתה הפליגו על אחת הספינות במשט. במשט הפליגו למעלה מ-20,000 משתתפים, ולפי ספר השיאים של גינס, זה המשט הגדול ביותר שהיה אי פעם.
המשט אורגן על ידי קרן משט יובל היהלום (Thames Diamond Jubilee Foundation), ומומן בתרומות גופים פרטיים.
מהלך המשט.