החבובות בחלל נחשב לכישלון תיאטרלי, הסרט זכה רק ב-22,300,000 דולר ברחבי העולם, אף על פי שהתקציב לבניית הסרט היה 24,000,000 דולר.
ביקורת.
הביקורות עבור הסרט היו מעורבות, עם דירוג של 63% שאהבו, ו-56 ביקורות שלא אהבו כלל (החבובות בחלל קיבל את הביקורת הכי נמוכה מכל שאר סרטי החבובות, שהגיעו לפחות ל-68% שאהבו).
רוג'ר איברט משיקגו סאן-טיימס נתן לסרט דירוג 2 כוכבים (מתוך 4) וסיכם את הביקורת כך שאמר כי "החבובות מהחלל הוא סרט לא כל כך טוב, ואני מקווה הם יחזרו לאופנה". מצד שני, רובן ראוזי מלוס אנג'לס טיימס נתן ביקורת חיובית ואמר "עשרים שנה לאחר החבובות - הסרט, ושלושים שנה מתחילת רחוב סומסום, עדיין יש את החיים היצירתיים והמצחיקים של החבובות. בקפידה, הם יוכלו בקלות רבה לבדר ולחנך את ילדי הדור השלישי ואת ילדי הדור הרביעי. הקסם חזר".
מדיה ביתית.
החבובות בחלל פורסמו ב-26 באוקטובר 1999 בקלטות וידאו ביתיות וב-DVD. בשנת 2011, הסרט יצא ב-DVD באוסף כפול עם הסרט "החבובות כובשות את מנהטן". גרסת בלו ריי שוחררה ב-16 באוגוסט 2011 והיא זהה ל-DVD.
בישראל, הסרט הופץ ל-DVD, ב-2000, אך לא הוקרן מעולם בבתי קולנוע.
קארין סרויה
קארין סֵרוּיָה (נולדה ב-13 בפברואר 1985) היא שחקנית ישראלית.
קורות חייה.
קארין סרויה נולדה בירושלים. אמה, איווט, עלתה לישראל בגיל 14 מהעיר וזאן שבמרוקו. בתום לימודיה בירושלים, אמה החלה לעבוד כאחות מוסמכת בחדר ניתוח, ובגיל 34 ניהלה רומן עם רופא נשוי בבית חולים, אביה הביולוגי של סרויה. כשהייתה בת שנתיים עברה סרויה עם אמה לחיפה, שם גדלה. אביה לא היה מעורב בגידולה והם אינם עומדים בקשר רציף.
מגיל צעיר רקדה סרויה בלט ומחול מודרני ולאחר מכן פנתה למשחק במסגרת מגמת תיאטרון בתיכון עירוני "חוגים". בצה"ל שירתה כסמב"צית בחמ"ל של פיקוד העורף.
סרויה למדה בבית-הספר לאומנויות הבמה "הדרך" (2008-10), בו למדה גם משחק מול מצלמה עם רות דייכס. במסגרת הלימודים השתתפה בהצגות: "מעשיית חורף" (אמיליה), "אורזי מזוודות" (לולה), "גן ריקי" (יפעת), "אשכבה" (האם) ו"חלום ליל קיץ" (הרמיה).
בשנה השנייה ללימודיה הצטרפה לאנסמבל "פלובנבאך וצופנהיים". חברי האנסמבל חיברו את יצירתם הראשונה "פלובנבאך וצופנהיים - עושים שלום" לקראת הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון רחוב בבת-ים 2009. היה זה מחזה גרוטסקי שעסק בהגעתה לישראל של משלחת בדויה מהרי האלפים, על-מנת "לחנך" את האזרח הישראלי. בהמשך, זכתה ההצגה בפרס "ההצגה הטובה ביותר" בפסטיבל. זמן קצר לאחר-מכן עלתה ההצגה במסגרת "אירועי החוצות" של "פסטיבל עכו לתיאטרון אחר". יצירתם השנייה של חברי האנסמבל הייתה "פלובנבאך וצופנהיים – חינוך מחדש". היה זה מחזה המשך ליצירתם הראשונה. הצגה זו זכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר ב"פסטיבל עכו לתיאטרון אחר" לשנת 2010. סרויה שיחקה והייתה שותפה לכתיבת שני המחזות. בהמשך התארחה ההצגה בתיאטרון "הקאמרי" וכן בתיאטרון חיפה ותיאטרון ירושלים. באוקטובר 2011 הוזמנה ההצגה להופיע בתיאטרון "schlacht-hause" אשר בברן, שווייץ. בהמשך התארחה ההצגה בתיאטרון “הקאמרי”, תיאטרון חיפה, תיאטרון ירושלים והאנגר גשר.
ב-2010, עם סיום לימודיה, שיחקה סרויה במספר הצגות פרינג' בצוותא ובתיאטרון קרוב.
ב-2011 הצטרפה סרויה ללהקת השחקנים של תיאטרון גשר לאחר שנבחנה למול יבגני אריה, מנהלו האומנותי של התיאטרון מיום הקמתו. מאז שיחקה בתיאטרון בהצגות "יונה ונער" בבימויו של אריה (עיבוד לרומן מאת מאיר שלו), "בין לילה ובין שחר" בבימוי סלבה מלצב (עיבוד לנובלה מאת יהושע קנז), "פרימדונה" בבימוי אלכסנדר מורפוב (על פי "המין היפה" של ג'פרי הטשר), "אנטי" בבימוי יבגני אריה (על פי "אנטיגונה" של ז'אן אנוי), "פיניטה לה-קומדיה" בבימוי אלכסנדר מורפוב (על פי "המתאבד" של ניקולאי ארדמן), "הדיבוק" בבימוי יבגני אריה (מאת רועי חן בהשראת ש. אנ-סקי), "טרוריזם" בבימוי מיכאל קרמנקו, מעצב הבית של התיאטרון (מאת האחים פרסניאקוב), "הנפש הטובה מסצ'ואן" בבימוי יבגני אריה (מאת ברטולט ברכט), "אני דון קיחוטה" בבימוי יבגני אריה (מאת רועי חן), "מר ורטיגו" בבימוי עירד רובינשטיין (עיבוד לרומן מאת פול אוסטר), "ספר דוד המלך" בבימוי יבגני אריה (עיבוד לרומן מאת שטפן היים), "במנהרה" בבימוי עירד רובינשטיין (מאת רועי חן בהשראת הסרט "שטח הפקר" / דניס טנוביץ'), "אנדי וורהול - פופ אנד ארט" בבימוי מיכאל קרמנקו ו"גוליבר" בבימוי יבגני אריה (בהשראת הספר "מסעי גוליבר").
בקולנוע השתתפה במספר סרטים קצרים. סרטה הראשון באורך מלא, "לעבור את הקיר", בבימויה של רמה בורשטיין, יצא לאקרנים באוקטובר 2016.
בטלוויזיה שיחקה סרויה בסדרות "הבורר", "רון", "אם וכאשר", "לה פמיליה", "מועדון החנונים", "פצועים בראש", "סופשלי", "נבסו" ופמת"א.
ב-2016 הצטלמה לסדרת המתח "רוז" המבוססת על רצח רוז פיזם, שם גילמה את מארי פיזם לצד רועי אסף. הסדרה הייתה אמורה לעלות לשידור בתאגיד "כאן", אולם בית הדין המחוזי בלוד קבע כי היא אסורה לשידור מחשש לפגיעה בפרטיות של בני משפחת פיזם, ובג"ץ דחה את עתירת רשות השידור וקבע כי הסדרה לא תשודר עד אשר אחיותיה של פיזם יגיעו לגיל 18. ב- 2021 משחקת בסדרה "הבאר" את ליאת.
חיים אישיים.
קארין סרויה נשואה ליקי שגיא, פסיכולוג קליני במקצועו והם מתגוררים בתל אביב. ב-2018 נולד בנם הבכור.
תפקידים.
תיאטרון
פסטיבלים
קולנוע
טלוויזיה
מ&quot;א שולוואס
מ.א. שולוואס
מ. א. שולוואס
משה א. שולוואס
פראנקו פרארה
פרנקו פררה
בית החולים דג'אני
היקש (הלכה)
במסגרת התלמוד, היקש הוא אופן לימודי-אינדוקטיבי שמקשר נושאים ספציפיים, בעלי מושג או מילה זהה או דומה, אל קבוצה אחת במטרה להגיע למסקנה הלכתית סופית והכליל הלכה על כלל המקרים. במקרים נוספים מתייחס ההיקש להשוואה בין עניינים שהוזכרו יחד בפסוק. הגם שהביטוי היקש לא מופיע במשנה ובתוספתות, ישנם קשרים הלכתיים אשר פורשו בתלמוד כהיקש. כגון השוואת אונס נערה מאורסת לרוצח. השוואה אשר מטילה את כל האשמה על האונס לבדו: "ואם בשדה ימצא האיש את הנערה... כי כאשר יקום איש על רעהו ורצחו נפש כן הדבר הזה".
ההיקש בתלמוד.
בתורה יש מילים שהתורה חיברה אותן ביחד, כדי שנלמד הלכה על המילה השנייה כמו שלומדים מן המילה הראשונה. דוגמה: "בשכבך ובקומך" () - כמו שבקימה אנחנו קוראים קריאת-שמע ואז מתפללים (הכוונה לתפילה במקרה הזה היא תפילת שמונה עשרה), כך גם "בשכבך" בערבית, מקישים מכך שקודם קוראים קריאת-שמע בערבית ואז מתפללים (דבריו של רבי יוחנן).
בתלמוד ירושלמי, מציאת ההיקש הוא די נדיר. מבין ההיקשים שמופיעים, מובא דיון של היקש ביכורים אל קדשי הגבול (לדעת רבי יודא, או אל קדשי מקדש לדעת החכמים).
סוגי היקש.
היקש כללי.
מבין ההיקשים שמופיעים בתלמוד בבלי, היקשי ריבים לנגעים של רבי מאיר, היקש עבדים לקרקעות, והיקש עריות של רבי יונה נחשבים כסוג היקש רב-גוון מבחינת שההיקש בנוי על מילה מקראי שמופיע בלשון רבים.
כללי ההיקש.
כלל בהיקשים מופיע בתלמוד בשם "אין משיבין על הקישא" - כלומר שיש להיקש תוקף הלכתי כעין אחת מהמידות שבהן התורה נדרשת. אולם תוקף זו ניתן רק להיקש שמבוסס כמקובל למשה בסיני. ויש אומרים כי הכלל דאין משיבין חל רק על חלק העיקרי של ההיקש ולא על חלק שבונים מצד "אין היקש לחצאין". כנוסף יש מחלוקת תנאים אם סתם אדם רשאי לחדש היקש מעצמו.
לפי שהשיטה שאדם רשאי לדון היקש מעצמו, הרשות ניתן לייצר דווקא היקש שבנוי על שתי מילים הבאות בייחוס אחד (לדוגמה כמר המילים חמץ ושאור), ואילו שתי מילים שהן מובדלות בפעלים (לדוגמה לא יראה ולא ימצא) לא ייתכן בהם ההיקש.
עוד כלל בהיקשים הנהו שאם יש אפשרות לייצר קולא הלכתית וחומרא הלכתית באותו ההיקש עצמו יש להעדיף ייצור של החומרא
ההבדל בין היקש לסמיכות פרשיות.
בעוד שההיקש הוא בין דברים הכתובים יחד באותו בפסוק, הרי שסמיכות פרשיות נוגעת לשתי פרשיות נפרדות, המובאות בפסוקים נפרדים. פעמים רבות מצוין בגמרא כי "הוקשו" שני מצבים זה לזה, אך הדברים כתובים בשני פסוקים נפרדים. במקרים אלו מדובר בסמיכות פרשיות על אף השימוש בביטוי "הוקשו". זאת למעט מצבים בהם שני פסוקים צמודים מחוברים ביניהם בו' החיבור. מה שהופך את הפסוק השני לתוספת לפסוק הראשון, מקרה זה מוגדר כסוג של היקש.
היקש כמקביל לגזירה שווה.
אף שבכלל גזירה שווה עדיף מהיקש, לפעמים נותנים עדיפות להיקש מאשר לגזירה שווה ויש עוד אומרים כי שיקול העדיפות בין שניהם עוד נחשב כמחלוקת תנאי.
היקש לחצאין.
הביטוי אין היקש לחצאין מציין אי-עדיפות ללמוד פרט מסוים מנושא מה ולהשאיר את היתר בלתי ללמוד ממנו. לדעת הרי"ף לא אומרים כלל זה אלא לעקור מי שרוצה להשאיר פרטים מסיים מלימוד עליון מתחתון וכן להפך.
ראו גם.
אין דנין אפשר משאי אפשר
הפנתר הורוד 2
לארס
לארס (בלטינית: Lares; ביחיד: לאר; בצורה העתיקה: לאסס) היו אלים בדת רומא העתיקה שתפקידם היה לשמור על הבית ועל יושביו, או על גופים גדולים יותר כגון ערים, חוות ודרכים. הלארס השגיחו, הגנו והשפיעו על כל המתרחש בשטח השפעתם ובכפוף לסמכותם. פסלוני האלים המשפחתיים היו מוצבים על שולחן האוכל בעת הסעודה ונוכחותם נדרשה בכל אירוע משפחתי חשוב אחר. לעיתים מזוהים הלארס עם הפנטס, אלי האח שהיו גם הם אלים משפחתיים ואז נחשבים הלארס לאלי משק הבית בלבד. לארס שהגנו על שכונה או רובע עיר, נשמרו במקדש שהיה ממוקם ברחובו הראשי של שטח השפעתם והיה מרכז דתי, חברתי ופוליטי של הקהילה הפלבאית המקומית. במקדשים מסוימים ובניגוד לאלי הפנתאון, כוהני הלארס יכלו להיות עבדים או עבדים משוחררים.