לאחר ההופעה המרשימה של סוטר במונדיאל 1994, הוחתם על ידי קבוצת באיירן מינכן, שם שיחק עונה אחת כקשר. סוטר צבר בקבוצה 22 הופעות והבקיע שער אחד. באיירן מינכן כשלה באותה עונה בליגה, וסיימה במקום השישי בלבד, וסוטר עזב לאחר עונה אחת, ועבר לקבוצת פרייבורג מהבונדסליגה. סוטר שיחק בפרייבורג שתי עונות, בהן הבקיע חמישה שערים ב-45 הופעות. בעונתו הראשונה של סוטר בקבוצה פרייבורג סיימה במקום ה-11, ובעונתו השנייה פרייבורג סיימה במקום ה-17 ונשרה אל הבונדסליגה השנייה, וסוטר עזב את המועדון.
סוטר סיים את הקריירה בשנת 1998, לאחר שתי עונות בקבוצת דאלאס ברן (כיום מועדון כדורגל דאלאס), עם 68 הופעות וחמישה שערים במדי נבחרת שווייץ בכדורגל.
כיום סוטר עובד בפרשנות במשחקים המשודרים בטלוויזיה השווייצרית.
שערוריות.
בשנת 1995, לפני משחק של הנבחרת השווייצרית, חשף סוטר כיתוב מחאה נגד הניסויים הגרעיניים של צרפת.
קונטרס ההתפעלות
"קונטרס ההתפעלות" הוא קונטרס שנכתב על ידי רבי דובער שניאורי - אדמו"ר האמצעי, שהיה בנו של בעל התניא וממשיכו בשושלת אדמו"רי חב"ד. הקונטרס נשלח לחסידים בשנת תקע"ד (שנה לאחר מות בעל התניא). הקונטרס הוא איגרת לכלל חסידי חב"ד והוא עוסק בדרכי ההתפעלות במוח לב ובמחשבה על פי דרך חב"ד, ומסביר את עיקרי עבודת האלוהים החבדי"ת. על פי הקונטרס, "התפעלות" מושגת על ידי התבוננות בהנהגת ה' את העולם.
מבנה הקונטרס.
הקונטרס מחולק להקדמה, שהיא איגרת נפרדת, שבה מבאר האדמו"ר את חיוב ההתפעלות, ושולל מחד את המתפעלים "התפעלות חיצונית" הנקראים בפיו "הדרכים הישנות" (הכוונה לחסידויות הפולניות), ומאידך את אלה שחוששים, כביכול, להתפעל (כאן הכוונה לר' אהרן מסטרשלה שהיה תלמיד של בעל התניא והנהיג חלק מהחסידים אחרי מותו). האדמו"ר מבכה את המצב שרוב החסידים לא מתעוררים להתפעלות ומסביר את הסיבות למצב. הקונטרס עצמו מחולק למספר חלקים שבהם מסביר האדמו"ר את המדרגות בהתפעלות, הדרכים להגיע אליהן ואת מונעי ההתפעלות.
פליטים יהודים ממדינות ערב
פליטים יהודים ממדינות ערב הם כ-850,000 יהודים אשר עזבו את מדינות ערב בהן נולדו וחיו, ללא רכושם, והפכו לפליטים. מדובר בתהליך שהחל בשנות ה-30 של המאה ה-20, התעצם בהכוונתה של הליגה הערבית בסמיכות להקמת מדינת ישראל, נמשך בשנות ה-50 וה-60 ובמהלכו חדלו מלהתקיים קהילות יהודיות בעלות היסטוריה של מאות ואלפי שנים.
הגדרת פליט יהודי ממדינות ערב.
במסגרת החוק לשמירה על זכויותיהם לפיצוי של פליטים יהודים יוצאי ארצות ערב ואיראן ניתנה ההגדרה לפליט יהודי ככזה שמתקיימים בו כל אלה:
אנשי ארגון "צדק ליהודים מארצות ערב" טוענים במסמך מ-2007 כי היהודים שנאלצו לעזוב את ארצות ערב כתוצאה מהפרת זכויות אדם ורדיפות בשנות ה-40, ה-50 וה-60 הם פליטים.
בין השאר, נסמך הארגון על הצהרתו של אוגוסט לינדט, נציב האו"ם לפליטים, שהכריז בשנת 1957, בשתי הזדמנויות שונות, שמעמדם של היהודים יוצאי מדינות ערב עולה בקנה אחד עם הגדרת "פליט" של הנציבות ועל כן יש לנציבות את ייפוי הכוח לטפל בעניינם.
שיח הפליטות בראי הממסד והציבוריות הישראלית.
בשיח הציבורי שהתקיים בישראל הצעירה קולטת העלייה כונו היהודים שהגיעו מארצות ערב עולים. כינוי זה הצביע על זיקתם לציונות ורצונם לתרום לבניין מדינת ישראל. במקביל, כינוי זה רמז להסכמתם לקבלת מרות המדינה, תוך קבלת הצהרת כוונות מדינת ישראל על פי גישת "כור ההיתוך". כשבהתאם לרוח זו התעלמה המדינה משיח הפליטות בהקשר של יהודי מדינות ערב.
במאה ה-21 חל שינוי בעמדת ממשלת ישראל וגורמי חוץ כלפי שיח הפליטות: ממשלת ישראל בהחלטות מס' 1544 משנת 2002 ו־1250 משנת 2003 והקונגרס האמריקאי בהחלטה 185 משנת 2008 מכירים ביהודים שנעקרו ממדינות ערב כפליטים וממשלת ישראל הצהירה על נקיטת צעדים להערכת שווי הרכוש, הנאמד במיליארדי דולרים, והולאם על ידי מדינות ערב.
החוק לשמירה על זכויותיהם לפיצוי של פליטים יהודים יוצאי ארצות ערב ואיראן, התש"ע-2010, נחקק במטרה "לשמור על זכויותיהם לפיצוי של פליטים יהודים יוצאי ארצות ערב ואיראן במסגרת משא ומתן להשגת שלום במזרח התיכון". החוק קובע כי "במסגרת משא ומתן להשגת שלום במזרח התיכון, תכלול הממשלה את נושא מתן פיצוי על אבדן רכוש לפליטים יהודים יוצאי ארצות ערב ואיראן, לרבות רכוש שהיה בבעלות קהילה יהודית בארצות אלה".
בשנת 2012 הגישה המועצה לביטחון לאומי נייר עמדה שבו המליצה ליצור זיקה בין הפליטים הפלסטינים והפליטים היהודים מארצות ערב. ב-21 בספטמבר 2012 התקיים במרכז האו"ם בניו יורק כנס בשם "צדק לפליטים יהודים ממדינות ערב" שבו אמר סגן שר החוץ, דני אילון: "לא נגיע להסכם שלום בלי לפתור את סוגיית הפליטים – אבל סוגיה זו כוללת גם את הפליטים היהודים. הצדק אינו שוכן בצד אחד בלבד וצעדים זהים צריכים להינקט בשני המקרים".
בשנת 2014 אישרה הכנסת את החוק יום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן, התשע"ד-2014.
המשרד לשוויון חברתי מרכז ומנהל מאגר הצהרות של יהודים יוצאי ארצות ערב ואיראן וצאצאיהם, בישראל ומחוצה לה, על רכוש שהושאר בארצות המוצא, פרטי וקהילתי.
פרס ראש הממשלה לעידוד והעצמת חקר קהילות ישראל בארצות ערב ואיראן הוענק לראשונה ב-2017 ומוענק מדי שנה.
שיח הפליטות בראי העולם.
גם גורמי ממשל בארצות הברית, מומחי זכויות אדם והיסטוריונים גורסים כי קיימת סימטריה בין שיח הפליטות של היהודים ממדינות ערב ובין שיח הפליטות הפלסטיני, ולכן יוצרים זיקה בין הכרה בינלאומית בשני הסיפרים לבין תוחלתו של כל פתרון צודק וכולל לסכסוך הערבי-ישראלי.
בכל ההסכמים הרב-צדדיים והדו-צדדיים הבינלאומיים הרלוונטיים, ובהם החלטה 242, מפת הדרכים ומסמכי ועידת מדריד השימוש במונח "פליט" הוא גנרי, ובכך מאפשר את ההכללה וההכרה של כל פליטי המזה"ת, יהודים, נוצרים ומיעוטים אחרים.
היחס אל יהודי מדינות ערב תחת שלטון מוסלמי.
היווסדן של רוב הקהילות היהודיות באזורים בהם שוכנות כיום מדינות ערב מיוחסת, על פי מסורות, לאלף ה-1 לפנה"ס. חלק מהקהילות הוקמו בעקבות הגליות, כגון גלות בבל, וחלק עם הגעתם של סוחרים ומתיישבים יהודים.
לאחר התפשטות האסלאם במזרח התיכון במהלך המאה השביעית, הקהילות היהודיות שמרו על יהדותן ואורח חייהן כבני חסות תחת שלטון שהטיל עליהן מיסים, הגבלות ואיסורים. לפי חוקי האסלאם עמי הספר (בקוראן היהודים, הנוצרים ואף הזורואסטרים) זכאים לחיות במעמד של בני חסות הנקרא ד'ימי, שחובותיו ומגבלותיו הוגדרו במסמך אסלאמי קדום המכונה חוזה עומר. מעמד זה אינו מונע מהם מלשמר את דתם ומאפשר להם לחיות בארצות האסלאם, אך גם מהווה מעמד משפטי נחות שהמשתייכים אליו נתונים לשורה של הגבלות. רבות מההגבלות המוטלות על הד'ימי היו סמליות, ונועדו להבהיר את מעמדו העליון של האסלאם, המוסלמים ולעיתים אף הערבים.
אמנם לחוזה עומר הייתה חשיבות בקביעת היחס ללא-מוסלמים מצד השלטון המוסלמי, אולם שלטונות מוסלמים רבים סטו מהוראותיו. מעמד היהודים תחת שלטון מוסלמי היה מורכב ונתון לשינוי תמידי לאורך תקופות, אזורים ושליטים שונים. בעוד שליטים מסוימים ראו את היהודים כגורם יצרני שיכול לסייע לשלטון במטרותיו ולכן לא אכפו את הגבלות חוזה עומר באדיקות, היו שליטים שהפרו את חוזה עומר לרעה ורדפו את היהודים באלימות. כשלעיתים יהודים אף אולצו להתאסלם בכפייה, ונאלצו לתלות את תקוותם לחיים בטוחים ושלווים בשליטים שהתחלפו במהלך ההיסטוריה.
רדיפות נגד יהודי ארצות האסלאם בימי הביניים לא היו מאורע נדיר, והתנכלויות כנגד יהודים כללו איומים, מעשי שוד, שרפה של רכוש, סקילה, הכאה ואירועי טבח המוניים שהסתיימו לעיתים במותם של מאות ואלפי יהודים. בין אירועי הטבח הגדולים ביותר כנגד יהודי ארצות האסלאם בימי הביניים ניתן למנות לדוגמה את פוגרום גרנדה, הטבח ביהודי פאס (1033) ואת רדיפות אל-מוואחידון. לעומת זאת, ימי הביניים היא גם התקופה בה יהודי ארצות האסלאם זכו לפריחה תרבותית גדולה שהתבטאה בין השאר בתור הזהב של יהודי ספרד, וגם התקופה בה העולם המוסלמי חווה את תור הזהב של האסלאם, והתקיימו השפעות הדדיות בין שתי התרבויות. על סמך השפעות הדדיות אלו, ישנם היסטוריונים יהודים אירופאים בני המאה ה-19 כגון צבי גרץ שהשתמשו במונחים כגון "הרמוניה" כדי לתאר את היחסים בין יהודים למוסלמים בימי הביניים. בצורה זו הם גם ביקרו כדרך אגב את היחס כלפי יהודים בחברה האירופאית-נוצרית בת זמנם. אולם מקובל בקרב חוקרים בני ימינו להתייחס להשקפה היסטורית זאת כמיתוס, תוך אזכור מעמדם החברתי והמשפטי הירוד של יהודים והרדיפות כנגדם בתקופות שונות.
התנכלויות בעת החדשה.
בעת החדשה, מסוף המאה ה-18 וראשית המאה ה-19, התגבר האיום על הקהילות היהודיות במזרח התיכון, והתגברו מספר הרדיפות כנגדן. כך למשל בין 1770 ל-1786 גורשו היהודים מג'דה ורובם ברחו לתימן, בשנים 1790–1792 חל רצף של מאורעות טבח נגד יהודי מרוקו בהוראת מולאי יזיד, ב-1828 נערך טבח ביהודי בגדאד. אירועים דומים נוספים התרחשו בקהילות אחרות ברחבי צפון אפריקה והמזרח התיכון. ההיסטוריון ברנרד לואיס מונה לגל ההתנכלויות זה מספר סיבות, הקשורות בעיקר להשלכות ההתערבות הגוברת של מעצמות אירופה במזרח התיכון, אך גם בהתפתחויות פנימיות.