במהלך שנות ה-60 התקיימו לימודים במשמרת שנייה בגבעת השלום בחלק מהשנים. בשנת 1966 נפתח אגף נוסף בית ספר גבעת השלום וכך נפסק הנוהג של לימודים בשתי משמרות.
תחבורה.
מאפריל 1952 הוחל בשירות אוטובוסים לשכונה על ידי חברת דן. באוקטובר 1957 נהלו תושבי השכונה שביתה נגד חברת דן, במחאה על עלות הנסיעה באוטובוסים ורמת השירות.
מבני ציבור.
בשטח השכונה שוכנים בית הנוער העובד והלומד שהוקם באתר בו שכן "בית יצקר", מקום בו נרצחו יוסף חיים ברנר וחבריו, ובית האחוזה של כרם פאשה, המשמש כיום כבית כנסת. בדרום השכונה נמצא מתקן האימונים של קבוצת מכבי תל אביב בכדורגל ובצדו מתחם הפנורמה בסמוך לצומת חולון. במרכז השכונה, בתחילת רחוב הקשת, נמצא שבט צופי "הגבעה". השבט נוסד בשנת 1963 והוא אחד השבטים הוותיקים בתל אביב.
בשנת 2016 נחנך בדרך קיבוץ גלויות פינת אסירי ציון מתחם ברנר, מתחם משרדים רחב במימדו המשתרע כ-15,000 מ"ר בנוי, המשלב חניון תת-קרקעי הכולל מתקני חניה אוטומטיים, קומת מסחר ושירותים, ושלוש קומות של משרדי הממשלה.
אוסריק, מלך סאסקס
אוסריק (באנגלית: Osric) היה מלך ממלכת סאסקס בראשית המאה השמינית. ככל הנראה אוסריק מלך לצד נות'הלם, וייתכן ששניהם היו חברי מועצת זקנים (כל אחד היה אלדרמן), אשר שלטו יחדיו בממלכה.
פרטים מועטים ידועים אודות מלכותו של אוסריק. ידוע כי אוסריק חתום כעד על צו בלתי מתוארך אשר הוציא נות'הלם. שמו של אוסריק ("Osricus") מופיע על הצו בלא שימוש בתואר כלשהו, אולם הוא מופיע ברשימה לפני איברט מסיסלי, הבישוף של סיסלי, ולכן תוארו גבוה מתוארו של הבישוף, דבר המעיד על מעמדו כחבר מועצת הזקנים. ההיסטוריונים סבורים כי צו זה הוצא בין השנים 705–717, ובהתאם תקופת שלטונו של אוסריק הייתה בין שנים אלה.
שש הדוכסויות
אוסריק
צען
שביל הבשורה
שביל ישו
שביל ישו (לעיתים דרך הבשורה) הוא נתיב הליכה ארוך בגליל התחתון ובצפון הכנרת, המקשר בין אתרים קדושים לנצרות.
השביל.
מטרתו של השביל היא לספק נתיב הליכה נוח ומסומן המקשר בין אתרים משמעותיים בחייו של ישו בצפונה של ארץ ישראל, כפי שמתוארים בבשורות על-פי מתי, לוקס ומרקוס. יוזמי השביל מציינים אודותיו כי:
אורכו של השביל הוא 65 ק"מ, והוא מתחיל בנצרת ומסתיים בכפר נחום. השביל חולף דרך ציפורי, משהד, כפר כנא, קרני חיטין, נבי שועייב, הר ארבל, מגדל, עין שבע והר האושר. בחלקו חופף השביל לקטעים משביל ישראל ולשבילי הליכה אחרים. לשביל סומנה חלופה דרומית באורך של 73 ק"מ המשלימה מסלול מעגלי, וזו חוזרת לנצרת דרך טבריה, אתר הטבילה ירדנית, הר תבור והר הקפיצה.
השביל הוא יוזמה של מעוז ינון, שהקים בתי הארחה בנצרת, ודייוויד לנדיס, תרמילאי אמריקאי, והכשרתו החלה בשנת 2007. סימונו הושלם בשנת 2009 לקראת ביקור האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בישראל, ומומן על ידי משרד התיירות. למשרד התיירות היו תוכניות לסמן שביל דומה בשם "שביל הבשורה", וזה הושלם בסוף שנת 2011. עם זאת, השם "שביל הבשורה" משמש לעיתים כשם חלופי לשביל ישו. השביל מסומן בשטח בסימון שבילים מיוחד שהוקצה לו על ידי הוועדה לשבילי ישראל - לבן-כתום-לבן, או בנקודה כתומה במקומות שהוא חופף לשביל הליכה קיים - והוא מופיע במפות סימון השבילים של החברה להגנת הטבע.
דרך הבשורה.
בסוף שנת 2011 פתח משרד התיירות שביל חלופי המכונה באופן רשמי "דרך הבשורה". בדומה לשביל ישו, מתחיל גם שביל הבשורה בנצרת, אם כי לא במרכז העיר, אלא בהר הקפיצה, וגם יעדו הוא חופה הצפון-מערבי של הכנרת. בניגוד לשביל ישו עוברת דרך הבשורה בשטחים פתוחים תוך שהיא עוקפת מקומות יישוב ומספר אתרים קדושים לנצרות. אורכה של דרך הבשורה הוא 62 ק"מ, והיא מיועדת להולכי רגל, רוכבי אופניים ורוכבי סוסים. הדרך הוכשרה בשיתוף עם הקרן הקיימת לישראל בעלות כוללת של 3 מיליון ש"ח. על דרך הבשורה נמתחה ביקרות חריפה מצד גורמים שונים, בהם גם החברה להגנת הטבע, ולפיה הדרך החדשה עוקפת מקומות יישוב במקום להשתלב בהם, ושמה את הדגש על הליכה דרך יערות קק"ל. לדברי המבקרים שביל ישו מוצלח יותר מהדרך החדשה, הן בזכות נופיו, והן בשל התאמתו לקהל היעד הנוצרי, שכן הדרך החדשה מגיעה אל הכנסייה הראשונה לאורכה, כ-2 ק"מ לפני שהיא מסתיימת בכפר נחום. הנתונים מן השטח תומכים בביקורת שנמתחה על משרד התיירות. דיווחים מדברים על עשרות בודדות של מטיילים בשנה בדרך הבשורה. כך נמסר בכינוס בחודש מאי 2018 שנערך באוניברסיטת חיפה.
חוק דרעי
מדליית אלברט
מדליית אלברט להצלת חיים (אנגלית: Albert Medal for Lifesaving, בקיצור - AM) הייתה מדליה אזרחית בריטית אשר הוענקה בין השנים 1866 – 1971.
היסטוריה.
המדליה הוכרזה לראשונה בצו מלכותי ב-7 במרץ 1866 ונקראה על שמו של הנסיך אלברט בעלה של המלכה ויקטוריה. המדליה הוענקה במקורה לציון הגבורה שבהצלת חיים בים.
בתחילת דרכה כללה המדליה אות ברוחב 33 מ"מ, בצבע כחול ועליו שני פסים לבנים. בעקבות צו מלכותי אשר פיצל את המדליה לשתי דרגות נותר העיטור המקורי בעבור הדרגה השנייה ואילו לדרגה הראשונה נוצר אות ברוחב 35 מ"מ ועליו ארבעה פסים לבנים. לסרט צורפה מדליה בצבע זהב בעבור הדרגה הראשונה וברונזה בעבור הדרגה השנייה, שתי המדליות קושטו בצבע כחול.
הקריטריונים לקבלת המדליה שונו בשנת 1877, ולמעשה נוצרו שתי מדליות נפרדות האחת המקורית להצלת חיים בים ואילו החדשה שנוצרה נועדה לציון הצלת חיים ביבשה. צבעי העיטור בעבור המדליה היבשתית היו בצבע אדום.
בשנת 1917 שונה הכיתוב שעל גב המדליות מ"מדליית אלברט, דרגה ראשונה" ל"מדליית אלברט בזהב" ומ"מדליית אלברט, דרגה שנייה" ל"מדליית אלברט".
בשנת 1949 בוטלה הדרגה הראשונה ותחתיה הוענק צלב ג'ורג' ואילו הדרגה השנייה נותרה אך ורק בעבור הענקה שלאחר המוות. בשנת 1971 בוטל מעמדה של המדליה (יחד עם מדליית אדוארד) וכל המחזיקים במדליה הוזמנו להחליפה בצלב ג'ורג'. מתוך 64 מחזיקים הוחלפו 49.
איוויצה אילייב
איוויצה אילייב (בסרבית-קירילית: Ивица Илиев; נולד ב-27 באוקטובר 1979 בבלגרד) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה.
אילייב החל את הקריירה המקצוענית שלו במדי קבוצת פרטיזן בלגרד בעונת ושיחק בה עד לעונת 2004. בתקופה זו היא זכה עם הקבוצה שלוש פעמים באליפות הליגה. בחודש יולי 2004 עבר אילייב לקבוצת מסינה האיטלקית. בשנת 2006 הושאל לגנואה, שהייתה אז בליגה השלישית באיטליה. שנה לאחר מכן חתם לעונה אחת עם פאוק סלוניקי היוונית. אילייב הבקיע את שערו הראשון בפאוק ב-2008 בניצחון על אפולון קלאמאריס.
בשנת 2009 הגיע אילייב לישראל ועבר למועדון מכבי תל אביב. בינואר 2010 נפצע ולא שיחק עד סיום העונה. הוא שוחרר ממכבי וחזר לפרטיזן בלגרד, שבה היה שותף להעפלה לליגת האלופות ולזכייה באליפות. באותה עונה הוא זכה בתואר "מלך השערים של הליגה" ביחד עם אנדריה קלודז'רוביץ' (13 שערים כל אחד). בתום עונת 2010/2011 חתם על חוזה עם אלופת פולין ויסלה קרקוב. בשנת 2013 פרש ממשחק פעיל.
פרמנטור
מוחמד סיסוקו
מוחמד למיינה "מומו" סיסוקו גילאן (נולד ב-22 בינואר 1985) הוא כדורגלן עבר צרפתי-מאלי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת המועדונים.
את הקריירה שלו הוא החל בקבוצת המילואים של אוסר כחלוץ. לאחר שנה, החליט רפאל בניטס, מאמנה של ולנסיה להעבירו לקבוצתו. הוא בחר לנצל את יתרונותיו הפיזיים והסיט אותו לקישור האחורי. סיסוקו הפך לאחד השחקנים המרשימים ביותר בליגה הספרדית. הוא שותף בעונת הדאבל של ולנסיה ב-. לאחר עונת , עזב סיסוקו את ולנסיה.
לאחר שעזב את ולנסיה החליט סיסוקו לחבור שוב לרפאל בניטז. סיסוקו הצליח להשתלב בפרמייר ליג והפך להיות אחד השחקנים החשובים ביותר של ליברפול. הוא הצליח לבסס את מעמדו בליברפול והפך לאחד הקשרים האחוריים הטובים ביותר באנגליה.
בפברואר 2006, במשחק נגד בנפיקה ליסבון, סיסוקו נאבק על כדור ונפצע קשות ברשתית עינו הימנית לאחר בעיטה חזקה של בטו בראשו. סיסוקו התאושש, וכעבור חודש בלבד, חזר לשחק עבור ליברפול. במשחקו הראשון לאחר הפציעה, הוא נאלץ לעטות משקפי מגן מיוחדים, אך הוא טען שהם מפריעים לו. במהלך המשחק החליט להסיר את המשקפיים ושיחק בלעדיהם. סיסוקו סיים את עונתו הראשונה כשחקן הרכב חשוב של הקבוצה, למרות פציעתו.
בעונתו השנייה בליברפול זכה בתואר איש המשחק בניצחון של ליברפול על צ'לסי במפעל מגן הקהילה. בעונתו האחרונה בליברפול הוא הפסיד את מקומו בהרכב לחאבייר מסצ'ראנו, אך למרות זאת הבקיע את שערו הראשון והאחרון בקבוצה. בסוף העונה ההיא עזב את ליברפול.
ב-29 בינואר 2008, הוא עבר ליובנטוס תמורת סכום של 11 מיליון אירו. הוא הופיע לראשונה במדי יובנטוס ב-3 בפברואר 2008, בתור מחליפו של טיאגו מנדש, לאחר 67 דקות. סיסוקו הבקיע את שערו הראשון ביובנטוס במשחק נגד פיורנטינה ב-2 במרץ 2008.
בקיץ 2011 עבר לשחק עבור מועדון הפאר הצרפתי פריס סן ז'רמן תמורת 7 מיליון יורו. בינואר 2013 הושאל לפיורנטינה האיטלקית. בקיץ 2013 חזר השחקן לפריס סן ז'רמן. ב-30 בינואר 2014 חתם בקבוצה הספרדית לבאנטה לחצי שנה.
ב-25 ביוני 2015 חתם בשאנגחאי שנחווה הסינית. בפברואר 2016 שוחרר מהקבוצה שמונה חודשים בלבד לאחר שחתם, לאחר שכבש שער אחד בעשר הופעות ליגה בלבד.
באוקטובר 2016, לאחר שמונה חודשים מחוץ למגרשים, חתם סיסוקו בפונה סיטי ההודית. ארבעה חודשים אחר כך, בפברואר 2017, הצטרף לטרנאנה האיטלקית בחוזה לחצי שנה, אך כעבור 25 ימים שוחרר מהמועדון, לאחר הופעת ליגה אחת בלבד.