BookDest.Sort((s1, s2) =&gt; s1.title.CompareTo(s2.title));
שפת מחשב הצהרתית
ארמון טבריצ'סקי
ארמון טבריצ'סקי (ברוסית: Таврический дворец) הוא ארמון במרכז סנקט פטרבורג, שנבנה בסוף המאה ה-18.
היסטוריה.
הארמון נבנה בשנים 1783–1789 בהתאם לתכנון של האדריכל איוואן סטסוב. הארמון נבנה בתקופת יקטרינה הגדולה לטובת גריגורי פוטיומקין וקיבל את שמו מתואר הרשמי של פוטיומקין "טבריצ'סקי" לכבוד כיבוש חצי האי קרים. בזמן הקמתו הארמון היה פתוח לכיוון ניווה אך במחצית השנייה של המאה ה-18 בין הנהר לבין הארמון נבנו מבנים נוספים. אף על פי שמראה החיצוני של הארמון פשוט, חלקו הפנימי מעוצב בעושר רב. מאחורי הכניסה הראשית נבנה חדר גדול שמוביל לאולם העמודים הלבנים. מאחורי האולם בעבר היה קיים גן החורף. בחלק מחדרי הארמון שרדו אלמנטים של העיטור המקורי.
לאחר פטירת פוטיומקין הארמון הוחזר להיות רכוש המשפחה הקיסרית. הוא היה הארמון האהוב על יקטרינה הגדולה. בשנת 1797 בהתאם לפקודת פאבל הראשון רהיטים ופסלים שהיו בארמון הועברו לטירת מיכאילובסקי ובארמון הוצבה יחידה צבאית. בשנת 1801 הארמון חזר להיות אחד מארמונות הקיסרים.
בשנת 1906 החלק הפנימי של הארמון הוצב מחדש לאור כך שבארמון התקיימו ישיבות של הדומה. לאחר מהפכת אוקטובר בארמון התקיימו ישיבות של הממשלה הזמנית והתמקמו מוסדות שלטון נוספות. תקופה מסוימת בארמון התקיימו ישיבות של סובייט פטרבורג.
בפברואר 1918 בארמון היו מתוכננות להתקיים ישיבות של האספה המכוננת של רוסיה החדשה. אספה זו פוזרה בכוח של ידי השלטון הקומוניסטי כבר בתחילת דרכה.
בשנים 1918–1920 בארמון התקיימו קונגרסים של הסובייטים, קונגרסים של המפלגה הבולשביקית וקונגרסים של קומינטרן. בשנות ה-30 של המאה ה-20 בחדרי הארמון התמקמה אוניברסיטה חקלאית. בשנים 1945–1990 בבניין התמקם בית הספר הגבוה של המפלגה.
החל משנת 1990 הארמון הוא מקום מושבה של האספה הבין-פרלמנטרית של חבר המדינות העצמאיות.
מאחורי הארמון נמצא גן טבריצ'סקי – אחד הגנים הגדולים במרכז העיר.
כרם ישראל
כרם ישראל היא שכונה בלב תל אביב, בין נווה צדק מדרום לבין מדרחוב נחלת בנימין מצפון, ובין שוק הכרמל וכרם התימנים ממערב לבין רחוב אלנבי ושכונת לב העיר ממזרח.
היסטוריה.
ב-1911 רכש ועד תל אביב שטח של כשלושים דונם באזור הרחובות שפ"ר, גרוזנברג ומוהליבר. השטח חולק למגרשים בני אלף אמה (כגודל המגרשים באחוזת בית), אך צורת המגרש וכיוונו גרמו לתכנון הרחובות בזווית שונה מאלה של אחוזת בית ושל נחלת בנימין הסמוכות. ב-1913 רכש הוועד שטח נוסף בן כשלושים דונם מאברהם מויאל. בצילום אוויר בריטי משנת 1917 כבר נראים מספר בתים בנויים בשטח זה.
למעשה, אזור זה לא תפקד כשכונה במובן הרגיל של המושג. לא פעל בו ועד כמו בשכונות אחרות שנבנו אז (נחלת בנימין, חברה חדשה, מחניים ועוד), ולא היה אופי אחיד לאוכלוסייה ולסגנון הבנייה. האזור הכיל מספר שכונות:
סמיכות האזור לקו התפר עם מנשייה גרמה לחיכוכים רבים ולהגירת תושבים לאזורים בטוחים יותר בעיר. כך היה גם בשלבים הראשונים של מלחמת העצמאות. בשנות השישים והשבעים התרוקן אזור כרם ישראל מרוב תושביו לטובת עסקים שונים (בעיקר מתפרות ועסקי אופנה). בתי הספר באזור (בתי הספר קלישר, זרובבל והשחר) נסגרו וילדי הסביבה עברו ללמוד בבית הספר בלפור בלב העיר (המשרת עד היום את תושבי הסביבה) או בבית הספר הכובשים (שנהרס ולימים הפך למלון דייוויד אינטרקונטיננטל).
באמצע שנות השמונים חלו שינויים מפליגים בכל הסביבה, בעיקר בעקבות מדיניות העירייה ובעזרת מענקים מטעם החברה העירונית עזרה וביצרון: אזור רחוב שינקין שופץ, שכונות שבזי מותגו בשם נווה צדק, המרכז התיאטרוני ולהקת המחול ענבל החלו לפעול במתחם בתי הספר הראשונים, ונבנה מדרחוב נחלת בנימין. כל השינויים מסביב חלחלו גם לאזור כרם ישראל, שבשל מיקומו האטרקטיבי חזר להיות אופציה למגורים. בשנות התשעים החלה לפעול במקום קבוצת פעילים במספר נושאים, וביניהם המאבק בחברת דן להעברת קווי האוטובוס העוברים ברחוב גרוזנברג המיושב לרחוב אחד העם. נראה שבתקופה זאת גם החל השימוש בשם כרם ישראל, ככל הנראה בהשראת שכונות מחנה ישראל וכרם התימנים הסמוכות.
אדריכלות.
בשכונה כ-30 בניינים לשימור, ביניהם:
בשכונה קיימים מספר מבני ציבור, ביניהם:
השכונה כיום.
בשנים האחרונות מואצת מגמת השיפוץ והבניה מחדש של בנייני מגורים בשכונה. מבני מגורים ששימשו שנים עסקים כגון מתפרות או חנויות אופנה סיטונאיות חוזרים לשמש למגורים או נהרסים ומבנים חדשים נבנים במקומם. ניכר כי שיאה של מגמה זו היא בניית מגדל מגורים במגרש ששימש שנים כחניון בחלקה הדרומי של השכונה, במקום בו שכנה שכונת ברנר.
עיריית תל אביב-יפו מקדמת שתי תוכניות בינוי עיר (תב"ע) בגבולות השכונה, שעתידות להשפיע עליה בשנים הקרובות:
על פי תמ"א 70 (תוכנית המתאר הארצית לקווי המטרו במטרופולין גוש דן) מתוכננת תחנה של מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - קו המטרו M2 בגן הכובשים וכמו כן תחנה בכיכר מגן-דוד.
רחוב סומסום (ארצות הברית)
רחוב סומסום (באנגלית: Sesame Street) היא סדרת טלוויזיה לילדים המשודרת בארצות הברית, ובשנת 2022, היא הגיעה לעונתה ה-52. התוכנית מופקת על ידי חברת "סזמי ורקשופ" .
היסטוריה.
ראשיתה בפרויקט לילדים, שהעלאתו הראשונית לשידור בשנת 1966 התעכבה עד שנת 1969. התוכנית כללה מערכונים משותפים ולבובות ובעקבות הצלחתה החלו להוסיף לה דמויות. מוטיב מרכזי של הסדרה היה שימוש באמצעי פרסום המונים לצורך העברת מסרים לימודיים. מוטיב זה היה שנוי במחלוקת וב-BBC פסלו את הסדרה.
הספין אוף קטנטני סומסום.
בשנת 2006 יצרה חברת "סזמי ורקשופ" סדרה לקטנטנים וטף בשם "קטנטני סומסום". בסדרה, אלמו הקטן ואביו, ציפורת ואִמו, פזית ואִמהּ ועוגיפלצת וסבתו, לומדים על העולם.
עיבוד לתיאטרון.
בין התאריכים 22 בספטמבר – 27 בנובמבר 2002, יוצג בתיאטרון "ת'יאטר רואו" באוף ברודוויי המחזמר "" (בתרגום לעברית" "רחוב סומסום: המחזמר"), שיתבסס על דמויות בולטות מהתוכנית, ואלה יופיעו בעיצובים המקוריים של הבובות. כמו כן, במחזה יבוצע שירים מהסדרה, בתוספת קטעים שנכתבו במיוחד למחזה, וכן יופיעו אמנים אורחים. הצגות מוקדמות יתקיימו החל מ-8 בספטמבר. הפקה ובימוי: ג'ונתן רוקפלר.
Sesame Street בישראל.
בשנות השבעים שודרו המערכונים בישראל בשם "רחוב ההפתעות". בשנות ה-80 של המאה ה-20 הגיעה התוכנית לישראל ונקראה "רחוב סומסום". גם הומצאו דמויות ייחודיות: קיפי בן קיפוד ומוישה אופניק. בשנת 2003 עברה הסדרה שינויים קיצוניים ושונו הדמויות. בשנת 2006, נעשתה עונה חדשה, ובה הופיע מוישה אופניק הוותיק, ואילו קיפי לא חזר. בשנת 2010 הביאה "sesame street" ל"רחוב סומסום" את דמותו של כרובי במתנה. ובעונה האחרונה של 2012 הביאה "sesame street" ל"רחוב סומסום" במתנה גם את דמותו של אלמו.
תיאטרון מריאינסקי
תיאטרון מריאינסקי (ברוסית: Мариинский театр) הוא תיאטרון בסנקט פטרבורג שנפתח בשנת 1860 והיה בין התיאטראות הגדולים של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 ברוסיה. התיאטרון כולל להקת בלט ואופרה.
התיאטרון נקרא על שמה של הקיסרית מריה אלכסנדרובנה, אשתו של אלכסנדר השני. פסלה של מריה הוצב בכניסה הראשית לתיאטרון. במשך השנים הוחלף שמו בהתאם לנסיבות הפוליטיות. לאחר מהפכת אוקטובר שמו של התיאטרון היה "התיאטרון הממשלתי לבלט ואופרה". בשנת 1935 נקרא התיאטרון על שם סרגיי קירוב. לכן תקופה ארוכה להקת הבלט שלו נקראה "בלט קירוב". בשנת 1992 חזר התיאטרון לשמו המקורי.
היסטוריה.
תיאטרון לבלט ואופרה הוקם בסנקט פטרבורג עוד בשנת 1783 בתקופת יקטרינה הגדולה. באותה שנה נפתח בניין קבוע ללהקה. בניין זה נקרא "תיאטרון האבן הגדול", ונערכו בו הופעות התיאטרון עד לשנת 1860. בעקבות הקמת התיאטרון שונה שמה של הכיכר שבה ממוקם הבניין, והיא נקראת עד היום "כיכר התיאטרון". ב-1836 בוצע שיפוץ משמעותי של הבניין הוא הורחב ומספר המקומות הוגדל ל-2000. ב-27 בנובמבר 1836 הבניין נפתח מחדש בהופעת הבכורה של אופרה מאת מיכאיל גלינקה "החיים למען הצאר". שש שנים מאוחר יותר בתיאטרון נערכה הופעת בכירה של אופרה אחרת של אותו המלחין "רוסלן ולודמילה". בהמשך, הופעות של האופרה נערכו בבניין שנבנה באותו כיכר בסמוך לבניין המקורי. בשנת 1859 הבניין זה נשרף ולכן הוחלט להקים בניין חדש.
בשנה 1860 נפתח בניין חדש שהיה אז בניין התיאטרון הגדול באולם. הוא כולל 1,625 מקומות ישיבה ונפתח ב-2 באוקטובר 1860 בהצגת אופרה של מיכאיל גלינקה "החיים למען הצאר". בשנת 1863 מונה מנהל חדש לתיאטרון - אדוארד נפרבניק. הוא עמד בראש המוסד כ-50 שנים. בתקופתו התיאטרון היה מקום בו הוצגו לראשונה אופרות רבות של מודסט מוסורגסקי ופיוטר איליץ' צ'ייקובסקי. בשנת 1886 הלהקה עברה באופן סופי לבניין החדש.
החל משנות ה-60 של המאה ה-19 עבד בתיאטרון הכוראוגרף הצרפתי הנודע מריוס פטיפה. הוא היה המנהל האומנותי של הבלט במשך 30 שנים.
בשנת 1976 המנצח הראשי היה יורי טמירקאנוב. בתקופתו על במת התיאטרון הוצגו הצגות מחודשות של אופרות רוסיות רבות. משנת 1988 עומד בראש התיאטרון ואלרי גרגייב.
בלט קירוב.
להקת הבלט הוקמה בשנות ה-40 של המאה ה-18 כששמה הרשמי היה "בלט הקיסר". בשנת 1740 הוקם בית הספר לבלט, שפועל עד היום תחת השם "בית הספר לבלט על שם וגנובה" וקשור לתיאטרון.