ב-1997 התמנה סרה פרר למאמן קבוצת הנוער של ברצלונה. ב-2000, כאשר לואי ואן חאל פוטר מאימון ברצלונה, סרה פרר היה מחליפו. תקופתו בקבוצה הייתה קצרה ולא מוצלחת. הוא נכשל להוביל את הקבוצה מעבר לשלב הראשון של ליגת האלופות, ולכן היא שיחקה בגביע אופ"א. במפעל הקבוצה הודחה על ידי ליברפול, ובאפריל 2001, לאחר הפסד בליגה, הוחלף על ידי קרלס רשאק כמאמן הקבוצה ועבר לצוות הטכני של המועדון. כעבור שנה עזב את המועדון.
ב-2004 חזר אל ריאל בטיס. הייתה זו אחת העונות המוצלחות ביותר של בטיס אי פעם. הקבוצה זכתה בגביע המלך וסיימה במקום הרביעי בליגה, ובעקבות כך העפילו לליגת האלופות לראשונה בהיסטוריה. העונה הבאה הייתה מוצלחת פחות - הקבוצה סיימה במקום ה-14 ולא התקדמה במפעלים האירופיים - אם כי היא הצליחה לנצח במפתיע את צ'לסי. בסיום העונה עזב את ריאל בטיס.
בקיץ 2006, הסכים סרה פרר להצעתה של א.א.ק. אתונה. עמה עבר את שלב המוקדמות בליגת האלופות, ובשלב הבתים הוביל אותה בניצחונותיה על מילאן וליל - הניצחונות הראשונים של הקבוצה במפעל. בעונה הראשונה באתונה סיימה הקבוצה במקום השני. הצלחתו בקבוצה הובילה להארכת חוזהו לארבע שנים, אך תחילה כישלון להעפיל לליגת האלופות בעונה הבאה והפסד ליריבה פנאתינאיקוס, ומאוחר יותר הדחה מהגביע היווני והפסד ליריבה העירונית אולימפיאקוס ערערו את מעמדו של סרה פרר בקבוצה. הקבוצה ירדה מהמקום הראשון לשלישי בליגה במשך שבוע בודד, ובפברואר 2008 נפרד המאמן מהקבוצה.
פלוגות הפועל
פלוגות הפועל, בשמן הרשמי פלוגות הסדרן, הוקמו בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 כמיליציה הסתדרותית בחסות הפועל, שנועדה להתייצב בעיקר כנגד פלוגות בית"ר, אם כי הן פעלו גם נגד הקומוניסטים והיוו מסווה לפעילויות של ההגנה, בעיקר לשם מתן אימון גופני צבאי. פלוגות הפועל שימשו כזרוע ביצועית-פוליטית של ההסתדרות עד שנות ה-60 של המאה ה-20 ופעלו כנגד כל מי שהמרה את החלטות ההסתדרות.
המטרה המקורית לשמה הוקמו הפלוגות היו שמירה על הסדר באירועים ציבוריים ולכן נקראו בהתחלה "פלוגות הסדרן". מטרה נוספת הייתה בניית בסיס לכוח מגן במקרה של הידרדרות במצב הביטחוני.
הקמתן.
את הארגון הארצי של פלוגות הפועל הקים זאב שרף והמפקד הראשון של המסגרת הארצית היה יוסף אבידר, ב-1935 הוחלף על ידי משה כרמל אולם נשאר בהנהגת הארגון. מאורעות כמו רצח ארלוזורוב, עליית הפאשיזם והנאציזם באירופה ומלחמת האזרחים בספרד גרמו לחשש של הציבור המאורגן בהסתדרות מכוחו של הימין. אנשי תנועת העבודה חששו כי האידאולוגיה של התנועה הרוויזיוניסטית כוללת בתוכה רצון לשבור את התארגנות הפועלים (כלומר את ההסתדרות) ודרך ההתגוננות היחידה היא הרתעה. הרתעה זו תושג על ידי גוף מאורגן שלא יהסס להיכנס לעימותים פיזיים עם אנשי הימין ובנוסף יאבטח את אסיפות ההסתדרות, התארגנויות הפועלים, ובמידת הצורך את מנהיגיה.
בתוך ההסתדרות ובתוך ארגון הפועל התחולל ויכוח בשאלה האם ארגון הפועל אמור להיות אגודת ספורט עממי בלבד או שכמו כל חלקי ההסתדרות גם אגודות הפועל צריכות לפעול למען מטרות תנועת הפועלים. הנהגת ההסתדרות ראתה בארגון "הפועל" חלק מהמערכת הכלכלית והחברתית של תנועת הפועלים בארץ ישראל פלוגות הפועל שהיוו חלק מ"הפועל" נועדו לשמש גם ככוח מגן לפועלים מאורגנים מפני תקיפות של אנשי הימין. את מיסוד פלוגות הפועל הובילו אנשי הזרם הביטחוני במפא"י, בהם זלמן ארן, ברל רפטור, יונה כסה, יצחק בן-אהרן, ואליהו דובקין
אחד המאבקים החשובים בהם הייתה מעורבת ההסתדרות באותם ימים היה נושא עבודה עברית ועבודה מאורגנת. באותן שנים החוק המנדטורי לא דיבר על התאגדויות עובדים או שביתות ולכן היו המעסיקים יכולים לשבור שביתות בקלות. חלק מאלו שהיו מוכנים להפר שביתות היו אנשי הימין, שבאותה תקופה לא היו מאוגדים בארגון עובדים משל עצמם ועקב דעותיהם לא היו יכולים להיקלט בהסתדרות. אנשי ימין אלו דגלו בסיסמה "יא ברעכן" (מיידיש - לשבור, והכוונה הייתה לשבור את כוחה של ההסתדרות).
דוד בן-גוריון שהיה מיוזמי הקמת פלוגות הפועל, כחלק מהקרב שניהל על השלטון בתנועה הציונית, ברחוב העברי והיהודי בארץ ומחוצה לה, אמר בכינוס הארצי של אגודת הספורט "הפועל" בתל אביב ב-1933 :
המאבק בין ההסתדרות לרוויזיוניסטים היה הן במישור האידאולוגי והן במישור התעסוקה. ההסתדרות רצתה לשלוט על שוק העבודה ואילו אנשי בית"ר שלא היו מאורגנים במסגרת ההסתדרות ואף לא התאפשר להם להתארגן במסגרת זאת עקב סירובה של ההסתדרות לקלוט אותם כחברים, היו מוכנים לעבוד במקומות לא מאורגנים. בחול המועד פסח 1933 נערך בת"א כינוס ארצי של בית"ר. בסיומו יצאו המשתתפים לתהלוכה ברחובות ת"א, כוח מאורגן שכלל אנשי פלוגות הפועל תקף את אנשי בית"ר.
ב-1934 אמר בן-גוריון:
באותה שנה נאם בחיפה בנימין זאב פון וייזל ואנשי פלוגת הסדרן נשלחו, בפעם הראשונה ככוח פוליטי, ל"פוצץ" את האספה הרוויזיוניסטית.
ההסתדרות, משראתה שעומד לרשותה כוח מאורגן הטילה עליו משימות נוספות, כמו ארגון המאבק למען עבודה עברית, סיוע להורדת מעפילים, טיפול במלשינים.
במהלך השנים המלחמה בבית"ר הוקהתה ופלוגות הפועל איבדו מחשיבותן עד שפורקו במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20.
פלוגות הפועל בחיפה.
חיפה הייתה היישוב בו פלוגות הפועל היו בשיא כוחן והשפעתן. את "פלוגת סדרן" הראשונה בחיפה ייסד אבא חושי בשנת 1927, אולם תפקידה של פלוגה זו היה שמירה על הסדר (בשכר) באירועים ציבוריים. ב-1936 נשלח יוסף אלמוגי לארגן את פלוגות הסדרן בחיפה בתוך המסגרת הארצית של פלוגות הפועל. הצלחתו הייתה מיידית ומאז במשך כל התקופה שעד סוף שנות ה-50 היו פלוגות הפועל בחיפה בעלות מספר החברים הגדול ביותר בין היישובים בישראל (ויחסית לאוכלוסייה). כבר בתחילת 1938 היו 1,019 חברים שהשתייכו לפלוגות הפועל בחיפה (לעומת כ-400 בתל אביב, 80 בירושלים ו-40 בחדרה)
פעולות להגנת תוצרת הארץ.
על פי אמנון לין (בספרו, עמ' 44) פלוגות הפועל שימשו גם להגנה על מפעלים הסתדרותיים מפני ייבוא מתחרה. לין מספר שהגיע משלוח של זכוכית תוצרת חוץ ומנהלי פניציה ידעו שאם המשלוח הזה יצא לשוק תיפגענה מכירות המפעל. תוכנן להשמיד את המשלוח אולם מסיבות טכניות הפעולה לא התבצעה.
שבירת שביתת הימאים.
פלוגות הפועל לקחו חלק בשבירת שביתת הימאים.
הימאים עמדו על זכותם לבחור לעצמם מזכיר בבחירות דמוקרטיות במקום הממונה מטעם מפא"י בהסתדרות (שהייתה מבעלי צים). הנהגת ההסתדרות שחששה מהתקדים לפיו רשימה שלה לא זוכה בשלטון יזמה שבירה טוטאלית ומהירה של האיגוד המקצועי של הימאים. ארגנה עובדים לשבור את שביתתם, בהם עובדי חברת חשמל והנמל ופלוגות הפועל שצרו על בית יורדי הים, מן היום הראשון להתכנסות המועצה, כדי "לשמור על הסדר והשקט". זאת בנוסף לכוחות המשטרה ושימוש בצבא להוצאת צווי גיוס לפעילי השביתה.
פלוגות הפועל באירועי ואדי סליב.
במהלך אירועי ואדי סאליב צרו אנשי הוואדי על מבני ההסתדרות. יוסף אלמוגי גייס את פלוגות הפועל לשמור על המבנים ולמנוע כניסת ההמון אל המבנים.
פלוגות הסדרן
אראוס פאגוס
סלמן חאן
מדהורי דיקשיט
תחנת הרכבת שכם
תחנת הרכבת בשכם (בערבית: نابلس - נַאבְּלוּס) הייתה התחנה הדרומית ביותר בקו מסילת השומרון. סלילת המסילה לשכם הושלמה בראשית שנת 1914 כחלק ממסילת השומרון שהיוותה הסתעפות של מסילת הרכבת החיג'אזית. קו הרכבת תוכנן להגיע עד לירושלים, אך הגיע בסופו של דבר רק עד שכם.
מסילת הברזל.
התכנון הראשוני של השלטון הטורקי ושל היינריך מייסנר, מהנדס הרכבות הגרמני, היה להמשיך את מסילת השומרון דרומה עד ירושלים, אולם, התוכנית נקלעה לקשיים תקציביים, והממשלה הטורקית ביקשה סיוע כספי מצרפת. הצרפתים שחששו מפגיעה בקו הרכבת יפו ירושלים שהיה בבעלות צרפתית, התנו את הסיוע בביטול התוכנית של קו שכם-ירושלים, ועל כן מסילת הברזל הגיעה רק עד שכם.
בראשית 1915 סללו הטורקים מסילת ברזל שיצאה ממסילת השומרון (סמוך לתחנת הרכבת מסעודיה) אל תחנת הרכבת טול כרם - תחנת המוצא של המסילה המזרחית. בתקופת המנדט הבריטי פעל שירות רכבות מתחנת שכם לטולכרם, ולחיפה (נסיעה שבועית). באמצע שנות ה-30 הוחלט על סגירת התחנה.
סדרני הפועל
המסור (סרט קצר)
המסור (באנגלית: Saw) הוא סרט אימה אוסטרלי קצר בן תשע דקות וחצי שיצא בשנת 2003. הסרט בוים על ידי ג'יימס ואן ונכתב על ידי לי ונל, שגם כיכב בסרט. באינטרנט הסרט הקצר מכונה "המסור 0.5". הסרט הקצר הפך לאחר מכן לסצנה בסרט "המסור", עם שוני סמית' כאמנדה יאנג לובשת את מכשיר מלכודת הדובים במקום דייוויד.
עלילה.
גבר צעיר בשם דייוויד נמצא בחדר חקירות מדבר לקצין משטרה ללא שם. דייוויד כבול באזיקים ויש לו דם על פניו ועל חולצתו. הוא מעשן סיגריה. הוא אומר לקצין כי אחרי שהוא סיים את עבודתו כסניטר בבית חולים, הוא איבד את הכרתו ונלקח לחדר גדול.
בתוך החדר, דייוויד היה קשור לכיסא עם מכשיר גדול, מתכתי חלוד הנעול על ראשו. משמאלו הייתה טלוויזיה קטנה, אשר החלה לנגן וידאו המציג בובה מפחידה, בשם בילי, אשר מספרת לו כי המכשיר על ראשו היא "מלכודת דובים הפוכה", אשר מחוברת ללסתותיו ותקרע את פניו עם כוח גדול אם הוא לא יפתח את זה בזמן. הבובה מספרת לדייוויד כי המפתח היחידי לפתיחת המכשיר נמצאת בבטנו של שותפו לתא המת.