במהלך שנת 1943, המשיכה חברת קלנר בעבודתה בקייב וסביבותיה. התקפות הפרטיזנים סיפקו עבודה רבה לבכנר וצוותי העבודה שלו בתיקון מסילות רכבת ומגדלי מים, וכן גרמו לעלייה במתיחות באזור. על כן, החליט בכנר לפצל את הקבוצה על מנת למנוע מצב שבו הלשנה על אחד תביא לתפיסה של כולם. ואף על פי כן, יום אחד גילה כי שניים מהיהודים שהסתיר נעצרו, וזמן קצר לאחר מכן נכנס למשרד החברה קצין אס-אס מלווה בשני חיילים וצעק כי הוא יודע ששני היהודים עבדו תחת בכנר וכי הוא יודע שבכנר מסתיר עוד יהודים. בכנר שמר על קור רוח, ולפתע קפץ על רגליו וצעק: "אם אתה חושב שאני מסתיר יהודים, אנא מצא אותם! היכן הם? מתחת לשולחן שלי?". אז הטיח בקצין האס-אס כי הוא מפריע לו בעבודתו בשאלות על יהודים, בעוד שעליו לדאוג לכך שרכבות הרייך תוכלנה להגיע למזרח. לבסוף, הקצין השתכנע ועזב את משרדו של בכנר. במקביל, אחד מאנשיו של בכנר ביקר בכל אתרי הבנייה באזור קייב והודיע ליהודים שעליהם להיעלם עד להודעה חדשה.
עם בלימת הכוחות הגרמניים ברוסיה במחצית השנייה של שנת 1943 ותחילת 1944, הלכה והתמעטה עבודתה של חברת קלנר באוקראינה. בכנר החל לפזר חלק מהיהודים שהסתיר למקומות שונים ובאפריל 1944 הודיע קלנר לעובדיו כי עליהם לחזור לפולין לביצוע פרויקטים שם. בכנר ידע כי צעד זה מסכן את היהודים, מכיוון שכל מי שחזר מהמזרח חויב לעבור בדיקות רפואיות וחיטוי מכינים, דבר שיחשוף את היותם של הגברים היהודים נימולים וסודם יתגלה. בכנר שוחח עם יועץ הבינוי הראשי של רכבת הרייך הממונה על רכבות הבינוי, והצליח לשכנעו שלא לעבור דרך ורשה אלא לקחת את פועליו היישר לברומברג, ובכך הצליח להימנע מחובת הבדיקות הרפואיות לעובדים.
חשיפתם של בכנר והיהודים שהציל.
בסוף מאי 1944 הושלמו העבודות בברומברג וחברת קלנר קיבלה עבודה בדנציג. יוהנס קלנר עצמו הגיע לברומברג מוורשה כדי לתדרך את בכנר, ובמסגרת זו הורה לו לצמצם את מספר העובדים בחברה, ובין היתר נקב בשמו הבדוי של אביו של בכנר. חרף שכנועיו של בכנר, קלנר עמד על שלו עד שלא נותרה לבכנר ברירה והוא חשף בפני מעבידו שאביו - וגם הוא עצמו - יהודי. קלנר הופתע מאוד, ולאחר שתיקה ארוכה שאל: "אם כך, מר בכנר, כמה מעובדיי הם יהודים?". בכנר ענה: "אתה באמת רוצה לדעת?", וקלנר ענה "לא, אני לא רוצה לדעת. תראה בכנר, אני מאוד מרוצה מעבודתך. בלעדיך לא הייתי מצליח להפוך את החברה לעסק כה מצליח. אבל אל תצפה שאבוא לעזרתך אם הם יעלו עליך". קלנר הבטיח שלא יסגיר את בכנר, שהרי גם הוא עצמו ייפגע מכך, אולם הדגיש כי לא יסייע לבכנר או למי מאנשיו אם ייתפסו. כמה חודשים לאחר מכן, כאשר כבר היה ברור כי המלחמה עומדת להסתיים, שאל קלנר את בכנר מי הם היהודים בחברה שלו. הרשימה הארוכה שמסר בכנר הפתיעה את קלנר כל כך, עד שאמר לבכנר: "אתה בחור מדהים, מר בכנר, לכבוד ייחשב לי להשתחרר יחד איתך".
בתום המלחמה.
ב-10 במאי 1945, מספר ימים לאחר מותו של היטלר וכניעתה של גרמניה הנאצית, שוחרר הכפר בו שהו עובדי הבינוי של רכבת הרייך על ידי הצבא האמריקני. אז חשפו היהודים את זהותם בפני עמיתיהם והחלו להרהר בהמשך צעדיהם. בכנר ומשפחתו חזרו בתחילה לעיר הולדתם ביילסקו בפולין, לאחר מכן עברו לבמברג שבמערב גרמניה, ובשנת 1951 היגרו בכנר ואשתו צסיה לארצות הברית והשתקעו באוקלנד, קליפורניה, שם חיו עד יום מותם - צסיה הלכה לעולמה בסוף שנת 1990 ווילהלם רק כמה חודשים אחריה, בתחילת שנת 1991. לא נולדו להם ילדים (ככל הנראה בעקבות ההפלה שעברה צסיה במהלך המלחמה).
ב-8 באפריל 2021, קיבלו קרובי משפחתו של בכנר החיים בישראל את תעודת אות המציל היהודי שהוענקה לווילהלם בכנר על פועלו בהצלת יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה.
לקריאה נוספת.
[[קטגוריה:מקבלי אות המציל היהודי]]
[[קטגוריה:יהודים שפעלו להצלה בתקופת השואה]]
[[קטגוריה:מהנדסים]]
[[קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1912]]
[[קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1991]]
פרקליט ניו סאות' ויילס
פרקליט ניו סאות' ויילס (באנגלית: Judge Advocate of New South Wales) היה הקצין המשפטי שנמצאת במושבת העונשין, ניו סאות' ויילס. התפקיד בוטל ב-17 במאי 1824.
לפני שהצי הראשון הפליג מאנגליה והתיישב בניו סאות' ויילס, מונה קפטן הנחתים דייוויד קולינס לפרקליט ניו סאות' ויילס, ופרקליט הנחתים.
הפרקליט היה אחראי על התפקידים הבאים:
מ-4 בפברואר 1814, הפרקליט היה אחראי על התפקידים הבאים:
תאו ואן גוך (סוחר אמנות)
תאודורוס ואן גוך (Theodorus van Gogh; 1 במאי 1857 - 25 בינואר 1891) היה סוחר אמנות הולנדי. הוא היה אחיו הצעיר של הצייר וינסנט ואן גוך, ונודע בשל התמיכה הכספית והרגשית שהעניק לו. בנוסף היה דמות משפיעה בהבאת אמנות הולנדית וצרפתית בת תקופתו לידיעת הציבור הרחב.
ביוגרפיה.
ואן גוך נולד בכפר חרוט-זונדרט (Groot-Zundert) שבמחוז צפון בראבנט בהולנד. הוא היה צעיר בארבע שנים מאחיו וינסנט. כשהיה כבן 16 החל לעבוד בסניף בריסל של חברת המסחר באמנות Goupil &amp; Cie. בהמשך עבד בסניפי החברה בלונדון ובהאג ומ-1884 בסניף הראשי בפריז.
בפריז הכיר את אנדריס בונחר (Andries Bonger) וב-1889 נשא לאשה את אחותו יוהנה. ב-1890 נולד בנם וינסנט וילם. באותה שנה מת אחיו וינסנט לאחר ששלח יד בנפשו.
בעוד שתאו ואן גוך מוכר בעיקר בשל יחסיו עם אחיו והשפעתו עליו, הוא תרם גם תרומה משמעותית כסוחר אמנות. במידה רבה בזכותו התוודע הציבור הרחב לעבודותיהם של ציירים מזרם האימפרסיוניזם דוגמת קלוד מונה ואדגר דגה, שתאו שיכנע את מעסיקיו לקנות ולהציג את ציוריהם.
תאו ואן גוך סבל ממחלה זיהומית ניוונית של מערכת העצבים המרכזית (Dementia paralytica). לאחר מות אחיו הידרדרה בריאותו במהירות. הוא התאשפז בבית חולים פסיכיאטרי בדן דולדר שליד העיר אוטרכט בהולנד באמצע נובמבר 1890. הוא מת שם שישה חודשים לאחר מות אחיו, בגיל 33.
תאו ואן גוך נקבר באוטרכט. ב-1914, על פי בקשת אלמנתו יוהנה, הועברה גופתו לקבורה בצד קבר אחיו בעיירה אובר סור אואז שבצרפת.
הבמאי תאו ואן גוך היה נינו של תאו. ואן גוך נרצח בהולנד בשנת 2004 בעקבות ביקורת שפרסם על האסלאם במסגרת עבודתו.
יחסיו עם אחיו.
תאו ואן גוך העריץ את אחיו וינסנט. הוא היה מהמעטים שהבינו את מצבו של וינסנט והוא היה מודאג ביחס למצבו הנפשי. הוא גם היה מהמעטים שעמם היה וינסנט מסוגל לשוחח בכנות. תאו תמך בדרכו האמנותית של אחיו במתן כסף ובסיוע רגשי רב. עיסוקו של תאו בסחר אמנות סייע לו לעוץ עצה לאחיו.
במהלך תקופה בת כשנתיים (1886-1888) גרו האחים יחד במונמארטר שבפריז. בתקופה זו התוודע וינסנט בזכות אחיו אל הציירים פול גוגן, פול סזאן, אנרי טולוז לוטראק, אנרי רוסו, קאמי פיסארו וז'ורז' סרה. הייתה לתאו יד בהחלטת וינסנט ופול גוגן לעבור לגור בעיר ארל ב-1888. תאו סייע כספית לא רק לוינסנט אלא גם למעברו של גוגן מברטאן לארל. עזרתו של תאו סייעה לקיומו של שיתוף הפעולה האמנותי בין שני הציירים.
מכתבי וינסנט ותאו.
התקשורת בין שני האחים לא הייתה קלה. הם החליפו מכתבים (המוקדם שבהם ב-1872, וביתר שאת מ-1881), כאשר תאו היה הכותב העיקרי. וינסנט לא הקפיד לשמור את מכתבי אחיו (שרדו רק 39 מהם, ורובם מהשנים 1888-1890), אך תאו שמר כל אחד מהם - 651 בסך הכל. על כן שרדו בעיקר תשובותיו של וינסנט לאחיו. מכתביו של תאו לווינסנט היו מלאים בדברי שבח ועידוד. וינסנט שלח לאחיו טיוטות של רעיונות לציור וכן דיווחים על חוויותיו בחיי היומיום, שתאו נהנה לקבל. במכתבים כלולים גם ויכוחים מרים בין האחים.
מכתביו של וינסנט לתאו, שנכתבו החל בשנת 1874, הם אחד המקורות העיקריים לתולדות חיו, שכן הם הכילו לא רק תיאורים של ימיו - כמעין יומן - אלא גם תיאורים של מחשבותיו ותחושותיו. מעט ידוע על התקופה שבה גרו האחים יחד במונמארטר, שכן אז הם מיעטו להתכתב.
לאחר מות שני האחים החליטה יוהנה ואן גוך לפרסם את ההתכתבות ביניהם ובעיקר בזכותה היא מוכרת כיום לציבור הרחב. היא הקדישה שנים רבות להכנתה לפרסום, שנעשה לראשונה ב-1914. ההתכתבות תופסת את עיקרו של הספר מכתבי וינסנט ואן גוך ובו כ-820 מכתבים ששלח הצייר בימי חייו וכשמונים שקיבל.
היחסים בין האחים היו נושא עיקרי בשני סרטי קולנוע - תאווה לחיים בבימויו של וינסנט מינלי ווינסנט ותאו בבימויו של רוברט אלטמן.
מגפת הקורונה באסיה
התפרצות נגיף הקורונה באסיה החלה ככל הנראה בדצמבר 2019, כאשר בעלי חיים הנשאו את הווירוס הדביקו אזרחים בשוק בעיר ווהאן שבסין, השוק נסגר חודש לאחר התקרית. לאחר תקרית זו, אזרחים נוספים במדינה נדבקו והוירוס אף התפשט לאזורים רבים בעולם כגון אירופה, אפריקה ואמריקה.
לא כולל רוסיה (שהיא מדינה טרנס-יבשתית), המדינות באסיה עם כמות החולים הגבוהה ביותר הם הודו, טורקיה, איראן ואינדונזיה.
המדינות שבהן הנגיף הגיע ראשון, בהוטן, מונגוליה, סינגפור, טאייואן ווייטנאם הן באופן מפתיע במצב יחסית טוב למדינות אחרות באסיה.
מקרי הדבקה.
אפגניסטן.
ב-24 בפברואר אישרה אפגניסטן את החולה הראשון, גבר בן 35 שהגיע מהראת שנמצא כחיובי לקורונה. ב-7 במרץ אושרו שלושה מקרים חדשים במחוז הראת. ב-10 במרץ, המקרה הראשון שדווח עליו מחוץ לעיר הראת, היה במחוז סמנאן, וסך הכל היו בו חמישה מקרים.
ארמניה.
ארמניה גילתה את החולה הראשון במדינתה ב-29 בפברואר/תחילת 1 במרץ כאשר אזרח ארמניה בן 29 חזר מאיראן והתגלה כחיובי לקורונה. אשתו גם נבחנה לקורונה והתגלתה כשלילית. ראש הממשלה ניקול פשימיאן קבע כי הוא "כרגע במצב טוב" וכ-30 אנשים שהיו במגע איתו נכנסו לסגר.
אזרבייג'ן.