בחודשים מרץ-אפריל צומח מתוך שושנת העלים גבעול יחיד, ארוך, שנושא את הפרחים. העלים צומחים לא רק בשושנה שבבסיס הגבעול אלא גם לאורכו, והם הולכים ונעשים קטנים יותר ככל ש"מטפסים" במעלה הגבעול. התפרחת היא של פרחים כתומים ולעיתים צהובים. את הפרחים הכתומים ניתן למצוא בעיקר בצפון הארץ, ואת הצהובים בעיקר בהר הנגב. לפרח שישה עלי כותרת באורך 12 מ"מ ולהם עורק ראשי בצבע ירוק כהה. הפריחה היא בחודשים אפריל-מאי.
פירות הצמח הם הלקטים כדוריים המכילים זרעים שחורים, מצולעים וכבדים. כאשר ההלקטים מתייבשים הם נפתחים, והזרעים משתחררים בהדרגה ומתפזרים.
בסוג עיריוני קיימים 15 מינים ים-תיכוניים. בארץ ישראל גדלים שני מינים, עיריוני צהוב ועיריוני קצר בעל גבעול תפרחת נמוך באורך 40 ס"מ, הגדל רק בגולן, בגליל, בשומרון ובהרי יהודה.
קוקו (תסרוקת)
קוקו או זנב סוס היא תסרוקת שבה כל או רוב השיער על הראש נמשך מכיוון הפנים אל הראש, נאסף ומהודק בחלק האחורי של הראש (בדרך כלל על ידי גומייה המיועדת לכך) ונותר תלוי בחופשיות מנקודה זו. התסרוקת קרויה גם "זנב סוס", בזכות הדמיון שלה לזנב של סוס ובמקביל לשמה בשפות אחרות.
על פי רוב השיער נאסף עם , המכונה לעיתים קוקייה על שם התסרוקת. כמו כן, השיער יכול להיאסף גם על ידי סיכה, סרט בד וכלים דומים. בתרבויות שונות, בימי קדם, לעיתים נעשה הדבר בעזרת חוט או מעין קליפסים ממתכת.
סוגי קוקו.
קוקו נאסף בדרך כלל מאמצע החלק האחורי של הראש, או בבסיס הצוואר. בהתאם לסוגו, הוא יכול גם להיאסף בצד הראש, מעבר לאוזן, או בחלקו העליון של הראש.
קוקו לגברים.
בשנות ה-80 המאוחרות, קוקו קצר נתפס כמראה על עצבנות ונועד לגברים שרצו להתבלט, אבל לשמור על שערם שטוח ופונקציונלי (בדומה לתסרוקת מאלט). הקוקו של סטיבן סיגל בסרט "סימן קטלני" הוא דוגמה לקוקו כזה.
במחצית השנייה של המאה ה-18, רוב הגברים באירופה אספו את שיערם הארוך בצורה שהיינו מכנים כיום קוקו, אך לעיתים קרובות השיער נאסף לתוך שקית משי ולא נתלה באופן חופשי. באותו זמן, תסרוקת זו הייתה ידועה בדרך כלל על ידי המילה הצרפתית "Queue" (זנב). תספורת זו הייתה חובה לגברים בכל צבאות אירופה עד המאה ה-19, אחרי שרוב האזרחים כבר הפסיקו לאסוף את שיערם בצורה זו. הצבא הבריטי היה הראשון שוויתר על חובה זו, ועד סוף מלחמות נפוליאון בכל הצבאות השתנו התקנות ונקבעה חובה שהשיער יהיה קצר.
"Queue" הייתה גם מילה ששמשה כדי להתייחס לצמה באורך המותניים שהשליטים מבני מאנצ'ו חייבו את הסינים ההאנים לאסוף את שיערם כך בזמן שושלת צ'ינג בסין.
השלכות בריאותיות.
לעיתים, בעלי קוקו הדוק חווים "נשירה מחמת מתיחה", סוג של נשירת שיער (Traction alopecia). לפעמים קוקו הדוק עלול לגרום לכאב ראש.
מחקרים מדעיים.
מדענים בבריטניה גיבשו מודל מתמטי שחוזה את הצורה של קוקו בהינתן אורך עקום אקראי על פי מדגם של שערות בודדות. המשוואה לצורת הקוקו מספקת הבנה של האופן שבו קוקו נוצר על ידי לחץ חיצוני הנובע מיחסי הגומלין בין המרכיבים של השערות.
בשנת 2012 הוענק פרס איג נובל בפיזיקה לשלישיית מדענים מארצות הברית ומבריטניה אשר חישבו את יחסי הכוחות הפועלים על הקוקו האנושי.
הנסיכה גרייס ממונאקו
אנסון ויליאמס
אנסון ויליאמס (באנגלית: Anson Williams; נולד ב-25 בספטמבר 1949) הוא שחקן, במאי ומפיק יהודי אמריקאי. מוכר בעיקר בזכות הופעותיו בקומדיית המצבים "ימים מאושרים" שעליה היה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
קורות חיים.
ויליאמס נולד בשם אנסון ויליאמס היימליך בלוס אנג'לס.
ויליאמס הוא אחיינו של החוקר הרפואי הנרי היימליך.
את דמותו של המתבגר פוטסי ובר גילם בפעם הראשונה בסדרה הקומית "אהבה נוסח אמריקה".
בשנת 1974 החל את תפקידו המצליח בקריירה כשחקן בסדרה הקומית מהמצליחות של שנות ה-70, "ימים מאושרים".
בסדרה הופיע בתפקיד פוטסי, חברו של ריצ'י קנינגהאם (רון הווארד), במשך עשר עונות שבמהלכן היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הקומי הטוב ביותר בתפקיד משנה. בשנת 1987, פתח ביחד עם אל מולינרו (אלפרד דלווקיו מ"ימים מאושרים") רשת דיינרים בשם "ביג אל'ס"; הרשת נסגרה. לאחר תקופת "ימים מאושרים" החל ויליאמס לביים וביים מספר פרקים עבור הסדרות המפורסמות "סודות ההתבגרות", "בוורלי הילס 90210", "סברינה המכשפה הצעירה", "מלרוז פלייס", "ליזי מקגוויר" ו"seaQuest DSV".
לוויליאמס שישה ילדים, ילדה אחת מאשתו הראשונה, השחקנית לורי מאהאפי, אותה הכיר על סט הסדרה "ימים מאושרים" וחמישה נוספים עם אשתו הנוכחית ג'קי גרקן.
ביארנה רויטר
ביארנה ברטראם רויטר (דנית: Bjarne Bertram Reuter; נולד ב-29 באפריל 1950) הוא סופר, תסריטאי מדנמרק, ספרו השקרן מאומבריה, תורגם לגרמנית, צרפתית, ספרדית ולעברית.
חייו.
נולד ב-Brønshøj, קופנהגן, רוב הספרים שכתב הם ספרי ילדים, את ספרו הראשון Kidnapning פרסם ב-1975 כתסריטאי כתב את התסריט לסרט: פלה הכובש שאף זכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר של 1988. ב- 2004 יצא לאור סיפרו השקרן מאומבריה וזכה להצלחה בדנמרק ובעקבות כך תורגם לשפות נוספות, עלילת הספר מתרחשת בפירנצה, איטליה בשנת 1348 ומתמקדת באירועים המשקפים את רוח ימי הביניים כמו מגפת המוות השחור, תככים בכנסייה הקתולית, הרפתקאות אבירים. בהקדמה לספר מצוטט הסופר ג'ובאני בוקאצ'ו. כחלק מהביקורות על הספר הושווה רויטר, מבחינת סגנון הכתיבה וההומור השזור ביצירה למיגל דה סרוואנטס ואומברטו אקו.
ביצת סוד
ביצת סוד (בערבית: سد) היא ביצה גדולה בדרום סודאן שנוצרה על ידי הנילוס הלבן. המילה "סוד" נגזרת מהשפה הערבית ומשמעותה "מחסום". המונח בא לתאר אי גדול של צמחייה או סבך באמצע נהר או אגם. הביצה נחשבת לאחת הביצות הגדולות בעולם, והגדולה ביותר שנהר הנילוס עובר דרכה.
מיקום.
אזור ביצת סוד מתחיל ממונגאלה עד למקום ההתמזגות עם נהר סובט. גודלה של הביצה משתנה בהתאם לעונות השנה, והממוצע נאמד בכ-57,000 קמ"ר. בעונת הגשמים גודלה עשוי להגיע עד לכדי 130,000 קמ"ר. גורם הידרולוגי חשוב הוא שאזור ביצת סוד מאופיין במגוון תעלות, לגונות, קנים, סופים וגומא פפירוס. עקב כך מאבד הנילוס הלבן חצי מהמים שזורמים בו באזור ביצת סוד מהתאיידות ודיות באופן קבוע.
אביבית
אביבית (שם מדעי: "Erophila") הוא סוג צמחים חד שנתיים, ממשפחת המצליבים. הצמחים זעירים בגודל של 10-4 ס"מ, הם גדלים בקבוצות צפופות המורכבות ממיליוני פרחים זעירים. מקור שמם נגזר משם ביוונית שפירושו "אוהב האביב".
עלי הצמח מוארכים בצורתם, ומקיפים את בסיס הצמח. הפרחים לבנים, קוטרו של כל פרח - 2 עד 3 מילימטרים. בארץ פורחים הפרחים כבר החודש ינואר
כל עלה כותרת שסוע לשתי אונות, כך שהפרח נראה כבעל שמונה עלי כותרת, בעת שבפועל לפרח ארבעה עלי כותרת.
בסוג אביבית יש 7 מינים. תפוצת הסוג היא בעיקר בצפון אפריקה, מערב אסיה ובאירופה. בארץ גדלים 3 מינים:
The Cleveland Show
קאוואל
קאוואל (בבולגרית: Кавал, ברומנית: caval, בטורקית: kaval) או קוואלי (ביוונית: καβάλι קאוואלי או τζαμάρα "צאמארה") הוא סוג של חליל המשמש, בגרסאות שונות, את המוזיקה העממית המסורתית בבלקן, בייחוד בבולגריה ומקדוניה, כמו כן ברומניה, באלבניה, סרביה, יוון וטורקיה, כמו כן במזרח התיכון - במצרים, ובארמניה (ה"בלוּר"), אזרבייג'ן וכורדיסטן.
יש סבורים כי מוצא הכלי הוא בטורקיה משם הובא עם הכיבוש העות'מאני לחצי האי הבלקן ולדרום מזרח אירופה. לפי דעה אחרת, זהו כלי נגינה שהיה קיים באזור הבלקן עוד מימי קדם, כשכלים מקורבים לו היו ידועים בימי קדם גם במצרים, בסוריה וביוון הקדומה.
במקור היה הקאוואל כלי נגינה של רועי הצאן, אחד מסוגי "חליל רועים".
עם הזמן התחיל לשמש מוזיקת העם מכל הסוגים, במסגרת תזמורת עממית או ככלי סולו, כולל לצורך ליווי שירים וריקודים עממיים.
הקוואוול הבולגרי.
הקאוואל הבולגרי והמקדוני נחשבים לכלי נגינה לאומי בארצות שלהם. הבולגרים קוראים לו בחיבה "קאוואל הדבש" בגלל צלילו הרך והנוגע ללב.
נמצא בשימוש בכל רחבי בולגריה אבל הוא אופייני במיוחד לאזורי תרקיה, לודוגוריה בצפון-מזרח בולגריה ובדוברוג'ה. הוא זהה לקאוואל הדוברוג'י מחבל דברוג'ה שברומניה.
המוטיבים, בדרך כלל מדיטטיביים, שאפיינו בהתחלה את מוזיקת הקאוואל היו קשורים להווי רועי הצאן, למשל:
"הובלת העדר למעיין", "צהריים", "השה האבוד" וכו'.
מבנה.
הקוואל הבולגרי הוא חליל ארוך כרומטי פתוח בשני קצותיו, עם נשיפה דרך הקצה.
אורכו הוא בין 45–90 ס"מ.
היה בעבר עשוי מקשה אחת. כעת הוא מורכב משלושה חלקים ("אֶקלֶמָטַה") משולבים, עשויים מעץ, מחושקים בטבעות מעצם או קרן של פרה, וקישוטים ממתכת. גם הקצוות עשויים מעצם. החלק העליון מצויד בפייה, לחלק האמצעי יש 8 נקבים לאצבעות - 7 מקדימה ואחד מאחורה בשביל האגודל ולחלק התחתון יש עוד 4 נקבים הנקראים "חורי השטן" diavolski dupki (במקדונית - "גלאסניצי"). על הנקבים האחרונים משערים כי משפרים את איכות הצלילים ואת קביעת גובהם. הם מסייעים במיוחד בהשמעת הצלילים הגבוהים.
). הם נקראים "חורי השטן" מפני שלפי אגדת עם השטן קינא ברועה-צאן בגלל יופי נגינתו. אז, ברגע שהרועה נרדם, ביצע השד כמה נקבים נוספים בחלילו בכוונה זדונית לקלקל אותו. אולם, מעשה השטן, התוצאה הייתה בדיוק הפוכה: הכלי נעשה עוד יותר משובח.
מייצרים קאוואלים מעץ - מעצי פרי שונים כמו דובדבן, אגס, משמש, Sorbus , Cornus mas (בבולגרית - "דריאן"), שקד מצוי, לאחרונה גם מגרנדיליו (Dalbergia melanoxylon) או פליסנדר. לפעמים מייצרים אותו מקנה ממין Arundo Donax, ממתכות כמו כסף או פלסטיק.
הנגינה.