הספר ראה אור בשנת 2007 והוא נכתב ביחד עם ויליאם נואל. זהו ספר מדעי פופולרי המתאר את כתב היד מימי הביניים "הפלימפססט של ארכימדס" ואת המחקר סביב כתב יד זה (מחקר בו היה מעורב נץ עצמו). הספר מתורגם ל-18 שפות. (יצא לאור גם בעברית בהוצאת פן מידיעות אחרונות).
מקום הטעם: מסות על ספרות ישראלית בין צליל והיסטוריה
זהו ספרם המשותף של רויאל נץ ומאיה ערד והוא התפרסם בהוצאת אחוזת בית בשנת 2008. הספר מכיל מסות שהתפרסמו ברובן בכתב העת "הו!". הספר קורא לחזרה ל"צליל" (כלומר לשירה הנוקטת אמצעים מצלוליים כגון משקל, חרוז ואליטרציה) ול"היסטוריה" (כלומר למסורת הספרותית ההיסטורית).
הוכחה מתוך משחק: המתמטיקה היוונית והאסתטיקה האלכסנדרונית
הספר יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 2009. הספר מתאר את סגנונה של המתמטיקה ההלניסטית (שעיקרו: חיבור מפתיע בין ניגודים) כמשקף את הסגנון הספרותי בן-הזמן.
לבעיית תרגום יבגני אונייגין בתוך: א"ס פושקין, יבגני אוניגין, תרגום חדש מרוסית: יואל נץ, הוצאת גוונים, תשע"ב, 2012, עמ' 215-205.
מרובעים
ספר שירה, ובו 92 מרובעים במתכונת מרובעיו המפורסמים של המשורר והמדען הפרסי עומר ח'יאם וברוחם (13 מתוכם הם עיבודים של מרובעי ח'יאם עצמם). בספר גם מסה מאת נץ על דמותו של ח'יאם כמשורר וכמדען. הוצאת חרגול ומודן, דצמבר 2014.
קישורים חיצוניים.
על ספרו מקום הטעם
כתבות פרי עטו
שירים פרי עטו
יוסף ירושלמי
מיש
אופנוע כביש
פרס מורה
אבנר כץ
אבנר כץ (11 במרץ 1939 – 2 בספטמבר 2020) היה צייר, מאייר וסופר ישראלי, פרופסור בחוג לאמנות באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה.
נולד בקיבוץ רמת רחל, שם גם גדל. בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, למד אמנות בבצלאל ובהמשך ב-Central School of Arts and Crafts בלונדון . במהלך השנים כץ שימש כמרצה לאמנות בבצלאל, מכון אבני, המדרשה למורים לאמנות, ויצו חיפה ושימש כראש החוג באוניברסיטת חיפה.
הוא הציג תערוכות יחיד וקבוצתיות רבות בהם בגלריה נגא, גלריה ג'ולי מ., גלריה גורדון, הגלריה העירונית בכפר סבא, מוזיאון הרצליה, גלריה על הצוק, גלריה אום אל פאחם, מוזיאון תל אביב, מוזיאון ישראל, מוזיאון חיפה לאמנות ועוד. כץ היה חבר מערכת וכותב קבוע במוסף הסאטירי דבר אחר וכתב טורים למוניטין, חדשות וידיעות אחרונות.
עיצב את דמותו של קיפי בן-קיפוד בהפקה הישראלית הראשונה של "רחוב סומסום", והשתתף בעצמו בתוכנית בתפקיד אבנר, בעל המאפייה. אייר ספרים של יהודה אטלס, לאה גולדברג, יצחק בשביס-זינגר, שלום עליכם ואחרים. זוכה פרס בן-יצחק לאיור ספרי ילדים וכן בעיטור על שם האנס כריסטיאן אנדרסן לאיור. כץ עיצב ביתנים לירידים ותערוכות, תלבושות להצגות תיאטרון ואיורים שהופיעו בכריכות מגזינים.
כץ עיצב עטיפות רבות של תקליטים, ובהם מזל גדי (1968), "שלכם, שולה חן" (1969), "זוהי הדרך שלי" (צביקה פיק, 1972), "לימונדה" (דורי בן זאב, 1977) ותקליטי חוה אלברשטיין: "אישה באבטיח" ו"מרדף".
חי ופעל ברמת השרון. כץ הלך לעולמו ב-2 בספטמבר 2020 לאחר שחלה במחלת הסרטן. נטמן בבית העלמין של קיבוץ רמת רחל, שבו נולד וגדל. הותיר אחריו את אשתו איילת ושלוש בנותיהם.
מבחר תערוכות יחיד.
2021 - "אני כבר הייתי" מוזיאון ישראל בירושלים.
מבחר תערוכות קבוצתיות.
2021 - "בונז'ור מסייה כץ" מחווה לאבנר לאחר לכתו, בהשתתפות 10 אמנים ישראלים. גלריה "זוזו", עמק חפר. אוצרות-יורי כץ ואסיה דובלין.
מבצע נפילה
מבצע נפילה (באנגלית: Operation Downfall) היה מבצע מתוכנן של בעלות הברית לפלישה ליפן, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה. המבצע בוטל בעקבות כניעת האימפריה היפנית לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי ולאחר שברית המועצות הכריזה מלחמה על יפן.
המבצע הורכב משני תת-מבצעים: מבצע אולימפיק ומבצע קורנט. מבצע אולימפיק היה אמור להתחיל באוקטובר 1945, ומטרתו הייתה כיבוש שלישו הדרומי של קיושו, האי היפני הדרומי, תוך שימוש באיי אוקינאווה, שנכבשו מעט לפני כן. מבצע קורנט אמור היה להתחיל באפריל 1946, בפלישה של בעלות הברית סמוך לטוקיו הבירה שעל האי הונשו. סיוע אווירי היה מתוכנן להגיע מבסיסי טיסה שנכבשו במבצע אולימפיק. אילו מבצע נפילה היה יוצא לפועל, היה זה המבצע האמפיבי הגדול בהיסטוריה.
הגאוגרפיה של יפן גרמה לכך שגם היפנים ידעו מה תהיה תוכנית הפלישה של בעלות הברית למדינה. הם חזו בדיוק רב את תוכנית הפלישה וכך התאימו לה את תוכנית ההגנה שלהם, "מבצע קטסוגו". היפנים תכננו להשקיע את רוב משאביהם בהגנה על קיושו, ולהשאיר חלק מכוחות המילואים שלהם לתוכניות הגנה אחרות.
כל ההערכות למבצע חזו אבדות כבדות לשני הצדדים, בכפוף למידת ההתנגדות האזרחית היפנית לפלישה. ראשי המטות המשולבים העריכו תחילה כי המבצע לכיבוש קיושו יעלה ב-100,000 חיילים הרוגים, וכי המבצע לכיבוש הונשו יעלה ב-250,000. ההערכות הגיעו אף לכמיליוני נפגעים בצד בעלות הברית ולעשרות מיליונים בצד היפני, אזרחים וחיילים כאחד.
Where Did You Sleep Last Night
אברהם שלוש (יפו)
הרב אברהם שְלוּש (1812–1858) היה סוחר ומנהיג העדה היהודית ביפו. אבי משפחת שלוש, ממייסדי נווה צדק ואחוזת בית.
ביוגרפיה.
אברהם שלוש נולד בפאס שבמרוקו בשנת 1812 (ה'תקע"ב), בן למשפחה ממגורשי ספרד. בהמשך נמנה עם רבני אוראן שבאלג'יריה.
הוא האמין כי יש לשוב לארץ ישראל ולחיות בה מיגיע כפיים, וכך לקרב את הגאולה. בהיותו בן 26, בשנת 1840 לערך ארגן קבוצה בת 150 איש לעלות ארצה. בדרכם לעכו פקדה אותם סערה, אונייתם טולטלה קשות ומצבם הכלכלי הורע. בהגיעם לחיפה שככה מעט הסערה ואף על פי שהים סער החליטו לרדת לחוף בסירות; אחת הסירות התהפכה וכל 18 נוסעיה טבעו בים, בהם שני בניו של שלוש, אליהו בן ה-9 ויוסף בן ה-7. שלוש הגיע לחוף עם אשתו שמחה, בנו אהרן ושתי בנותיו ריקה וחנה.
לאחר כשנה בחיפה, שהייתה אז כפר ללא אפשרויות רבות של פרנסה, עבר עם בני משפחתו לשכם, שנחשבה לעיר מסחר. בעת ששהה בשכם, פשטה הכולרה בקרב העיר, ובהוראת השלטונות בני משפחתו הונחו לא לצאת משכם. לאחר חצי שנה נבלמה התפשטות המחלה, והוא עבר לירושלים, מאחר שלא הייתה בשכם קהילה יהודית. לאחר שגם בירושלים לא מצא תנאי קיום נוחים, עבר עם משפחתו ליפו. האחרונה מצאה חן בעיניו והוא החליט להתיישב בה סופית. יחד עם בני משפחתו הניחו את היסוד להרחבת היישוב היהודי בעיר.
בביתו ביפו ייסד ישיבה, ולצידה בית כנסת. כשצאצאיו, עברו לדירות אחרות, העבירו איתם את בית הכנסת והישיבה. בישיבה זו למדו במהלך השנים בין היתר הרב יעקב שמחון, הרב שלמה בחבוט (אביו של הרב שבתי בחבוט), כלב מירקאדו מאיר (אביו של הרב יעקב מאיר), הרב דוד בן שמעון והרב שלמה חזן (אלכסנדריה) מחבר הספר "המעלות לשלמה"
הידיעות אודות הצלחתו ביפו עודדו יהודים נוספים לעלות לארץ ישראל ולהתנתק מכספי החלוקה בארבע ערי הקודש, לרדת ליפו ולעבוד בה. מספר שנים לאחר הגיעו, כבר נחשב כמנהיג העדה היהודית ביפו.
בתו חנה נישאה לאלתר לוריא, ממוצא אשכנזי ומצאצאי האר"י, בתקופה שבה נישואים בין ספרדים ואשכנזים טרם היו שכיחים. מאז המשיכו רבים מבני משפחת שלוש במסורת של מיזוג עדות.
הלך לעולמו ב-21 במאי 1858 (ח' בסיוון ה'תרי"ח).
היה נשוי לשמחה, ובנו היה הרב אהרן שלוש.
תהא השעה הזאת
סמואל לואיס
סמואל לואיס (כונה גם בשם סם לואיס, באנגלית: Samuel Winfield Lewis; 1 באוקטובר 1930 - 10 במרץ 2014) היה דיפלומט עבר אמריקאי. במהלך קריירה רבת שנים במחלקת המדינה של ארצות הברית שירת לואיס כעוזר מזכיר המדינה ליחסי ארגונים בינלאומיים (1975 - 1977), כשגריר ארצות הברית בישראל (1977 - 1985), וכמנהל האגף לתכנון מדיניות ( 1993- 1994). לואיס אף עמד בראש המוסד לשלום של ארצות הברית (באנגלית: United States Institute of Peace) בין השנים 1987- 1993.
ביוגרפיה.
לואיס נולד ביוסטון, טקסס. הוא התקבל ללימודי הנדסה באוניברסיטת ייל, אולם עד מהרה עבר ללימודי פסיכולוגיה ולבסוף סיים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה, בשנת 1952. את שירותו כדיפלומט החל בשנת 1953 בתפקיד סגן קונסול לענייני אשרות בנאפולי, משם הועבר לפירנצה ולוושינגטון, שם מונה לתיק איטליה במחלקת המדינה. בשבע שנותיו הראשונות במחלקת המדינה עסק רק ביחסי החוץ של ארצות הברית עם איטליה. בשנת 1961 שימש במשך תקופה קצרה כעוזר תת-מזכיר המדינה צ'סטר בואלס (Chester Bowles). בשנת 1963 שימש כעמית מחקר בבית הספר למדיניות חוץ באוניברסיטת פרינסטון. תפקידו הבא היה במשלחת הסיוע האמריקאית לברזיל, בריו דה ז'ניירו, ואחר כך בשגרירות ארצות הברית בברזיל. הוא שהה בברזיל שלוש שנים, ומשם הוא שב לוושינגטון בשנת 1967 ושימש כממונה על תיק ברזיל במחלקת המדינה. בשנת 1968 מונה ליועץ לענייני אמריקה הלטינית במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית. בשנת 1969 החל מכהן כעוזר לתכנון מדיניות במחלקת המדינה בוושינגטון. בתחילת שנות ה-70 מונה לסגן שגריר ארצות הברית באפגניסטן. בתחילת שנת 1974 שב לוושינגטון ומונה שוב לעוזר לתכנון מדיניות במחלקת המדינה, תפקיד בו שימש עד לשנת 1975; בתקופה זו היה מעורב במסעות הדילוגים של מזכיר המדינה הנרי קיסינג'ר במזרח התיכון. בדצמבר 1975 מונה לעוזר מזכיר המדינה ליחסים עם ארגונים בינלאומיים, תפקיד בו הרבה לעסוק בניסיון לסיכול יוזמות נגד ישראל בארגונים בינלאומיים שונים, בהם האומות המאוחדות, אונסקו, וארגון העבודה הבינלאומי.