אמר יצחק (ראשי תיבות, בהיפוך אותיות, של מהרב רבי יצחק אלבעלי) (אזמיר ניסן תרנ"ג) - חידושים על הש"ס ועל משניות וכן דרושים בנושאים שונים: דרוש שבת הלבשה דרוש לשבת זכור מנכד המחבר הרב יצחק רבינו אלבעלי, דרוש להכנסת ספר תורה מבן המחבר, הרב יהושע יוסף, ושני דרושים להספד. בסוף הספר נדפסו ליקוטים על התנ"ך וליקוט על הגדה של פסח, את הספר הוציא לאור בן-נינו של הרב המחבר, הרב חיים אלבעלי, משאריות כתביו של המחבר שנותרו מהשרפה באזמיר באב התר"א, אז נשרפה גם ישיבת מגן שאול, שהוקמה על ידי הגביר רפאל גרשון שאול, ובה היו ספרים רבים וחלקם בכת"י. בספר מובאות כמעט בכל חידוש הערותיו של הרב חיים (בסוגריים).
יחסי בנגלדש–ניגריה
יחסי בנגלדש–ניגריה מתייחסים ליחסים הבילטרליים בין הרפובליקה העממית של בנגלדש לרפובליקה הפדרלית של ניגריה. גם בנגלדש וגם ניגריה חברות בארגונים בינלאומיים, כולל בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי וב-D-8.
שיתוף פעולה.
מסחר והשקעות, חקלאות ותיירות הם תחומים עיקריים בשיתוף פעולה בין שתי המדינות.
יחסים כלכליים.
בנגלדש וניגריה הביעו עניין הדדי להרחיב את הסחר וההשקעות הבילטרליות בין שתי המדינות. תרופות בנגלדשיות, סריגים, מלט, מוצרי יוטה, קרמיקה, כלי שיט, הנדסה קלה, מוצרי עור ופלסטיק סומנו כמוצרים בעלי פוטנציאל עצום בשוק הניגרי. ניגריה דחקה באנשי עסקים בנגלדשים במדינה להשקיע במגזרי החקלאות, עיבוד המזון, התרופות, הציוד הרפואי, ה-ICT והחינוך של ניגריה. הסחר בין שתי המדינות עמד על 14 מיליון דולר בשנת 2012. בשנת 2014, ועדת התעריפים של בנגלדש הכינה מחקר היתכנות ליתרונות החתימה על הסכמי סחר חופשיים/מועדפים חדשים עם מדינות אפריקה והמליצה שניגריה יחד עם מאלי הן המדינות המבטיחות ביותר לחתימה על הסכמים כאלה.
ספורט.
הכדורגלן הניגרי אלטה קינגסלי הוא כדורגלן בליגות המועדונים בבנגלדש. הוא היה אמור לשחק בנבחרת בנגלדש בכדורגל לאחר שקיבל אזרחות בנגלדשית, אך לא התאפשר לו מכיוון שלא קיבל אישור לכך מקונפדרציית הכדורגל של אסיה.
מהפכת הקשב
מהפכת הקשב: העידן הדיגיטלי - השבר והתיקון הוא ספר עיון מאת ד"ר מיכה גודמן. הספר בוחן את דרכי ההתמודדות של האנושות עם המהפכה שנוצרה עקב ריבוי הטכנולוגיה בחיינו - "מהפכת הקשב". לטענת הסופר, עיצומה של מהפכת הקשב היא שלב ביניים מסוכן ועל האנושות להזדרז בהתאקלמות למצב החדש. הספר יצא לאור ב-2021 בהוצאת דביר.
תוכן.
בחלק הראשון של הספר מתאר גודמן את הנזקים העיקריים בחיים הפוליטיים שנגרמים לאנושות ממהפכת הקשב אותה יצרה הטכנולוגיה, ביניהם תופעת הסגירות המחשבתית והקיטוב החברתי שהרשתות החברתיות יוצרות.
בחלק השני והעיקרי של הספר עוסק גודמן בנזקים הפסיכולוגיים להם גורמת המהפכה ומזהיר מפני התוצאות ההרסניות שגורמים התמעטות הקשב הבינאישי ומעבר של חלקים גדולים מהפעילות האנושית למרחב הווירטואלי על חשבון קשרים אנושיים. בחלקים גדולים מחלק זה מתמקד גודמן בבני הנוער.
בחלק השלישי מפרט גודמן על שלוש אסטרטגיות מרכזיות דרכן ניתן לדעתו להתמודד עם מהפכת הקשב:
עמותה.
בעקבות ספרו של גודמן, הוקמה עמותה שגם היא נקראת "מהפכת הקשב" במטרה לעורר מודעות לנזקים הנפשיים והפוליטיים של "תעשיית תשומת הלב" אותה מפתח גודמן בספרו וליצור פתרונות מתאימים כדי להתמודד עם הנזקים אותם היא יוצרת.
מארח (סרט, 2020)
רוברטו גואלטיירי
רוברטו גואלטיירי (נולד ב-19 ביולי 1966, ברומא) הוא פרופסור להיסטוריה מטעם אוניברסיטת ספיאנצה, אוניברסיטת רומא, ופוליטיקאי איטלקי מטעם המפלגה הדמוקרטית (PD), ראש עיריית רומא המכהן מאז 2021 ושר הכלכלה והאוצר בממשלתו של ראש הממשלה ג'וזפה קונטה מ-2019 עד 2021. משנת 2009 ועד שנת 2019 הוא היה חבר בפרלמנט האירופי, בין השנים 2014–2019 הוא עמד בראש הוועדה לענייני כלכלה ומטבע בפרלמנט האירופי.
ראשית חייו וקריירה.
גואלטיירי נולד ברומא בשנת 1966. ב-1992 הוא סיים לימודי ספרות ופילולוגיה באוניברסיטת ספיאנצה ברומא. בשנת 1992, הוענק לו תואר דוקטור בהיסטוריה. (עבודת דוקטורט: סחר חוץ ופיתוח. מדיניות סחר ומטבע איטלקית ואינטגרציה אירופית בין השנים 1946–1950). בשנת 1997, הוענק לו תואר פרופסור להיסטוריה בת זמננו מטעם אוניברסיטת סאפיינזה ברומא, שם חיבר מספר ספרים ומאמרים על ההיסטוריה האיטלקית של המאה העשרים ועל ההיסטוריה של האינטגרציה האירופית.
קריירה פוליטית.
מאז 2001, גואלטיירי היה בתפקיד סגן מנהל קרן גראמשי (Gramsci). באותה שנה הוא הפך לחבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הראשית באיטליה, היורשת הישירה של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית.
בשנת 2006, גואלטיירי היה בין מייסדי המפלגה הדמוקרטית והיה בין חברי הצוות שכתבו את המניפסט שלה. בשנת 2007 הוא נבחר לאספה הלאומית של המפלגה ומאז 2008 הוא חבר בהנהלה הלאומית שלה. גואלטיירי הצביע נגד מנהיג המפלגה מתאו רנצי לטובת הקו הפוסט-קומוניסטי הן ב-2013 והן ב-2014 (השנה בה זכה רנצי ההנהגה).
מ-2008 עד 2011, גואלטיירי שימש כאחד מחברי הצוות (עם חוסה לואיס רי-סאוסי) שעסקו בעריכת "הדוח השנתי על השילוב באירופה" (בהוצאת Il Mulino). מאז 2009, הוא חבר בוועדת הקרן "Italianieuropei".
חבר הפרלמנט האירופי.
בשנת 2009, גואלטיירי מונה לרכז את קבוצת S&amp;D בוועדת המשנה לביטחון והגנה ( SEDE ) בפרלמנט האירופי. כמוכן, הוא היה חבר מלא בוועדה לענייני חוקה (AFCO) וחבר מחליף בוועדת החוץ (AFET). בנוסף למשימותיו בוועדה, הוא היה חלק מהמשלחת של הפרלמנט לדיאלוג עם האספה הפרלמנטרית של נאט"ו בין השנים 2009 ל-2014.
בדצמבר 2011, גואלטיירי היה חבר בצוות המשא ומתן של הפרלמנט האירופי (יחד עם דניאל כהן-בנדיט ) ליצירת ה"הסכם הפיסקאלי". באוקטובר 2012, הוא מונה לצוות המשא ומתן "sherpa" של הפרלמנט האירופי במסגרת קבוצת העבודה שהקים הרמן ואן רומפוי בנושא האיחוד הכלכלי והמוניטארי. בשנת 2013 הוא היה שותף בחיבור הדו"ח אודות "בעיות חוקתיות של ממשל רב-שכבתי. באיחוד האירופי" יחד עם רפאל טרזקובסקי. בשנת 2013, הוא השתתף בניסוח האמנה החדשה של האיחוד האירופי, עם ברוק, ורהוסטפט, קון-בנדיט, שהוקמה על ידי "קבוצת ספינלי", שבה הוא היה חבר.
משנת 2013, גואלטיירי היה חבר בקבוצת ספינלי בפרלמנט האירופי, והוא נמנה עם מחברי "החוק היסודי של האיחוד האירופי".
בשנת 2014, גואלטיירי הוביל את משלחות המשקיפים של האיחוד האירופי לבחירות לפרלמנט בקוסובו ובבחירות המוניציפליות בקוסובו בשנת 2013.
לאחר בחירתו מחדש כחבר בפרלמנט האירופי ביולי 2014, נבחר גואלטיירי ליושב ראש הוועדה לענייני כלכלה ומטבע. בוועדה שימש כאחראי של מספר תיקים, ביניהם הדוח השנתי של איגוד הבנקים, קבצים סטטיסטיים, לרבות מינויים של ראשי וחברי דירקטוריון של הבנק המרכזי האירופי. הוא עמד בראש קבוצת העבודה לסיוע פיננסי EP, שהוקמה ב-2016 כדי לפקח על יישום תוכנית הסיוע הפיננסי השלישית של יוון, וכן בקבוצת העבודה של איגוד הבנקים של הוועדה.
משנת 2016, גואלטיירי היה חבר בוועדת החקירה לחקירת הפרות ומנהל בלתי תקין, בהתייחס ליישום דיני האיחוד האירופי ביחס להלבנת הון, שפעלה במסגרת קבוצת הפרלמנט האירופי בנושא יושרה (שקיפות, נגד שחיתות ופשע מאורגן) ובנושא זכויות הלהט"ב.
משנת 2017, גואלטיירי כיהן בקבוצת ההיגוי המכונה Brexit של הפרלמנט, הפועלת בחסות ועידת הנשיאים המתאמת את הדיונים, השיקולים וההחלטות של הפרלמנט לגבי פרישת בריטניה מהאיחוד האירופי.
לאחר בחירות 2019, גואלטיירי היה חלק מקבוצת עבודה, חוצת מפלגות האחראית על ניסוח תוכנית העבודה של הפרלמנט האירופי לחמש שנים בנושא מדיניות כלכלית ופיסקאלית.
זמן קצר לאחר הבחירות, גואלטיירי נבחר לתפקיד סגן יו"ר קבוצת S&amp;D, בהנהגתה של היו"ר איראטקסה גרסיה .
שר הכלכלה והאוצר.
באוגוסט 2019 גברה המתיחות בתוך ממשלת איטליה, דבר שהוביל לפרסום הצעת אי-אמון כנגד ראש הממשלה ג'וזפה קונטה על ידי מפלגת הליגה האיטלקית. לאחר התפטרותו של קונטה, המועצה הלאומית של ה-PD נפתחה רשמית לאפשרות להקים קבינט חדש בקואליציה עם מפלגת ה-M5S, המבוססת על פרו-אירופיות, כלכלה ירוקה , פיתוח בר-קיימא, מאבק באי - שוויון כלכלי והגירה חדשה. המפלגה גם קיבלה החלטה שקונטה יוכל להמשיך לעמוד בראש ממשלה חדשה. ב-29 באוגוסט 2019, הנשיא סרג'יו מטארלה השקיע מאמצים לשכנע את קונטה לעשות זאת. ב-5 בספטמבר 2019 מונה גואלטיירי לשר הכלכלה והאוצר בממשלת איטליה.
ב-26 בינואר 2020, גואלטיירי נבחרה על ידי קואליציית המרכז-שמאל כמועמד שלה בבחירות באזור הבחירה של רומא. בעקבות התפטרותו של פאולו ג'נטילוני.
בינואר 2021, מפלגת המרכז, איטליה ויוה, הסירה את תמיכתה בממשלתו של ראש הממשלה קונטה. אף על פי שקונטה הצליח לזכות בהצבעות אמון בפרלמנט בימים שלאחר מכן, הוא בחר להתפטר מאחר שלא הצליח להגיע לרוב מוחלט בסנאט. במשא ומתן להקמת הקבינט השלישי קונטה נכשל. מאידך הנשיא לשעבר של הבנק המרכזי האירופי, מריו דראגי, הקים ממשלת אחדות לאומית, שבה גואלטיירי לא נבחר לתפקיד שר.
ראש עיריית רומא.
ב-9 במאי 2021, גואלטיירי הכריז רשמית על מועמדותו לעמוד בראשות עיריית רומא. ב-18 באוקטובר 2021, גואלטיירי ניצח את מועמד המרכז-ימין, אנריקו מיצ'טי, עם 60.2% מהקולות. הוא נכנס לתפקידו כראש עיריית רומא ב-21 באוקטובר 2021.
עמדות פוליטיות.
גואלטיירי הוא סוציאל-דמוקרט. לעיתים קרובות תיאר את עצמו כקיינסיאני.
בשנת 2016, המגזין פוליטיקו דירג את גואלטיירי במקום 8 מבין 40 חברי הפרלמנט המשפיעים ביותר.
חיים אישיים.
גואלטיירי נשוי ואב לבן.
פטר גארדוש