בעונת 2005/06 התערער מעמדו בקבוצה, והמאמן ההולנדי קו אדריאנסה העדיף את השוער הברזילאי הלטון. עונת 2006/07 הייתה עונתו האחרונה כשחקן פעיל. הוא שיחק בעונה זו במשחק אחד בלבד, במחזור האחרון של הליגה. מיד לאחר פרישתו ממשחק מונה להיות מנהל יחסי הציבור של המועדון.
נבחרת לאומית.
באיה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל ב-19 בדצמבר 1990. מאז ועד 2002 ערך 80 הופעות לאומיות והיה שוער ההרכב הפותח ביורו 1996 ו-2000 וכן במונדיאל 2002, אף על פי שהתאושש מפציעה זמן קצר לפני כן. במשחק השלישי והקובע במשחק הבתים במונדיאל 2002 באיה הדף מספר כדורים מסוכנים של היריבה. נבחרת פורטוגל כבר פיגרה 1-0, והייתה זקוקה לניצחון כדי לעבור לשלב הבא. הצלותיו של באיה השאירו לפורטוגל את הסיכוי לנצח, אך שחקני ההתקפה לא הצליחו במשימתם והנבחרת סיימה את הטורניר כבר בשלב הזה.
מרקוביץ
כסילופון
רואלד דאהל
תומאס ווטסון
תומאס ג'ון ווטסון האב (באנגלית: Thomas John Watson Sr, 17 בפברואר 1874 - 19 ביוני 1956) היה הנשיא הראשון של חברת המחשבים IBM.
בתקופתו (מ-1914 עד 1952, רשמית עד מותו) גדלה החברה והתרחבה לשווקים בינלאומיים כשהיא מתבססת בעיקר על עיבוד נתונים באמצעות כרטיסי ניקוב. ווטסון פיתח בחברה סגנון ניהול ייחודי ופרץ את עסקיה לשוק הבינלאומי. ווטסון היה אחד האנשים העשירים ביותר בתקופתו ומכונה: "איש המכירות הגדול ביותר בעולם".
הנשיא השני של IBM (בשנים 1952–1971) היה בנו, תומאס ווטסון הבן.
תולדות חייו.
ווטסון נולד בחווה בדרום מרכז מדינת ניו יורק, השכלתו הפורמלית הסתכמה בקורסים לחשבונאות בקולג' מקומי. הוא עבד כאיש מכירות ועבר לבאפלו, שם פתח חנות מוצרי בשר, שנכשלה. כיוון שבחנות הייתה קופה רושמת מתוצרת NCR, שווטסון זיהה בה מוצר טוב וחשוב, הציע עצמו למנהל הסניף בבאפלו כסוכן מכירות של NCR. ווטסון החל לעבוד ב-NCR ב-1896 וב-1900 כבר היה מנהל הסניף ברוצ'סטר ולאחר מכן עבר לנהל את עסקי החברה באוהיו. בראשית העשור הראשון של המאה ה-20 חיזק את החברה עד ליצירת מונופול למעשה בתחום הקופות הרושמות.
ב-1 במאי 1914 נשכר ווטסון למשרת מנכ"ל חברת (Computing Tabulating Recording Corporation (CTR, חברה לייצור מכונות לייצור ולקריאה של כרטיסים מנוקבים מייסודו של הרמן הולרית', ממציא הכרטיס המנוקב. החברה הייתה בת 1,300 עובדים והיו לה הכנסות של 9 מיליון דולר. ב-1924 שינה את שם החברה ל-International Business Machines, ובקיצור, IBM. החברה הייתה למונופול בתחומה בארצות הברית.
לא בכדי הדגיש ווטסון את המילה International (בין-לאומי) בשם החברה. הוא ראה בטוויית יחסי חוץ מנוף הכרחי לצמיחה. בשנת 1937 היה לנשיא לשכת המסחר הבינלאומית (International Chamber of Commerce (ICC. האימרה שטבע, ערב מלחמת העולם השנייה, "World Peace Through World Trade" ("שלום עולמי דרך מסחר עולמי") הפכה לסיסמת לשכת המסחר ולסיסמת IBM כאחד. אולם תאוותו של ווטסון להרחבת עסקים ו"עיוורונו" לטיב לקוחותיו הובילו לביקורת על IBM בשל לקוח מרכזי בדמות ממשלת גרמניה הנאצית ולטענה לפיה, לא רק שמכונות הניקוב של התאגיד האמריקאי סייעו לניהול וביצוע ההשמדה, אלא נכרתה אף "ברית אסטרטגית" בין ווטסון לגרמניה הנאצית, לעניין זה. ווטסון קיבל מהיטלר את עיטור צלב הברזל הגרמני לאות הוקרה על תמיכתו במשטר הנאצי. ווטסון היה אחראי על פרויקט המיחשוב של IBM לניהול ההשמדה באושוויץ.
במקביל, בעת המלחמה נרתמה IBM למאמץ המלחמתי האמריקאי תוך ניצול אתגרי עיבוד הנתונים שהטיל עליה משרד ההגנה האמריקאי לשיפור מוצריה ולרישום פטנטים. עם זאת הכריז ווטסון שלא ירוויח ישירות יותר מ-1% ממכירות לצרכים צבאיים וביטחוניים. כך פיתחה IBM באותה עת את המחשב האנלוגי.
ווטסון היה מנהל כריזמטי שגיבש את החברה סביב דמותו והדגיש שלמרות היותה חברת ענק היא משפחה בעלת מאפיינים, זהות, ערכים ומסורת משותפים. הוא הנהיג תזמורת המורכבת מעובדי החברה, הנהיג קוד לבוש שמרני ומוקפד ודאג להדרכות והכשרות ולמסלולי קידום לעובדים. ווטסון הדגיש בניהולו שלושה נושאים, בראש ובראשונה מכירות, כאשר רוב המכירות התבססו על מודל של ליסינג, לפיו המוצר לא נמכר ללקוח אלא מושכר תמורת עמלה או מופעל בלשכת שירות של החברה עבור הלקוח, המוסר נתונים, מקבל פלט ומשלם עבור השירות. הנושא השני אותו הדגיש היה שירות מיטבי ללקוח (אף על פי שהחברה הייתה מונופול ולא נאלצה להתמודד עם תחרות), כך הונהגו למשל שליחי-שירות על גבי אופניים שיכלו לעבור במהירות בכרך. הנושא השלישי אותו הדגיש ווטסון היה הדרכה, לשם כך יצר מערך ספרי תיעוד והדרכה וקורסי הכשרה לעובדים וללקוחות החברה.
בשנות הארבעים של המאה ה-20 ווטסון היה במועצת המנהלים הלאומית של תנועת הצופים של ארצות הברית ושירת לתקופה מסוימת בתור הנציב הבינלאומי ואף השתתף במספר כנסים בינלאומיים בתור נציג צופי ארצות הברית. בשנת 1944 הוא קיבל את "אות בופאלו הכסף" מתנועת הבוי-סקאוטס של אמריקה. בנו, תומאס ווטסון הבן, שירת מאוחר יותר בתור נשיא תנועת הצופים של ארצות הברית משנת 1964 עד 1968.
משנת 1949 החל לצמצם פעילותו והחל להכניס את בנו, תומאס ווטסון הבן, לעמדות ניהול. ההבדל המרכזי בין האב לבן היה שווטסון האב לא האמין בעתידו של המחשב האלקטרוני והתנגד להתמקדות החברה בכיוון זה, אותו ראה כיקר מדי ביחס לתועלת שניתן להפיק ממנו. בנו, לעומת זאת, הסב את כיוון החברה לאלקטרוניקה והגדיל מאוד את שווקיה.
מרכז המחקר הגדול ביותר של IBM נקרא על שמו - מרכז המחקר תומאס ג'יי ווטסון.
THINK.
הסיסמה המזוהה ביותר עם ווטסון הייתה "THINK" ("חשוֹב!"). הוא דרש ששלט עליו מודפסת המילה יהיה גלוי בכל חדר, משרד ואולם במפעלי IBM ובמשרדיה, כולל בלשכתו הרשמית. הוא החל להטמיע את הסיסמה עוד ב-NCR. ב-6 ביוני 1935 יצא לאור ביטאון החברה ששמו היה THINK (ביטאון החברה בישראל, שנים לאחר מכן, נקרא "מחשבות"). בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוצג קו המחשבים הניידים של IBM בשם ThinkPad.
אבנר גלעדי
אבנר גלעדי (נולד ב-28 ביולי 1947), הוא פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה.
אבנר גלעדי למד בחוגים לתרבות האסלאם ולשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת הדוקטורט כתב, בהדרכת הפרופסורים חוה לצרוס-יפה, מהחוג לתרבות האסלאם ואהרן קליינברגר מהחוג לחינוך, על מחשבת החינוך של אבו חאמד מוחמד אל-ע'זאלי (1111-1058 לספירת הנוצרים). מ-1982 מלמד באוניברסיטת חיפה. בשנים 1985-1987 ו-1991 היה חבר בקולג' סנט אנתוני באוניברסיטת אוקספורד. שימש חוקר ומרצה אורח גם במחלקה לשפות ותרבויות של המזרח התיכון המוסלמי באוניברסיטת ליידן, בבית הספר ללימודים מתקדמים של אוניברסיטת הסורבון ובבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז, ובמרכז לחקר דתות העולם באוניברסיטת הרווארד.
כיהן כחבר מערכת במספר כתבי עת מקצועיים, בין היתר Social History of Medicine, והיה שותף פעיל בפרויקט המחקר של קרן המדע האירופית בנושא: "יחיד וחברה בעולם האסלאם הים-תיכוני".
שימש יו"ר שותף של "פורום בר", הסמינר הבין-אוניברסיטאי של האגודה הישראלית ללימודי האסלאם והמזרח התיכון (בעבר החברה המזרחית הישראלית) ויועץ למרכז לטכנולוגיה חינוכית ולאוניברסיטה הפתוחה. חבר ועדת המקצוע להוראת הערבית והאסלאם במשרד החינוך.
מחקריו.
מחקריו של אבנר גלעדי עוסקים בהיסטוריה התרבותית-חברתית של המזרח התיכון המוסלמי בימי הביניים בעיקר בתולדות המחשבה החינוכית, בתפישות של ילדוּת וגישות לילדים ובהיסטוריה של המשפחה, הנשים והמגדר. פרסם מאמרים רבים בנושאים אלה, בין היתר ערכים באנציקלופדיה של האסלאם, האנציקלופדיה של הקוראן, והאנציקלופדיה של הנשים ותרבויות האסלאם.
ספרים.
ילדי האסלאם: תפישות של ילדות בחברה המוסלמית של ימי הביניים.
ספרו זה של גלעדי, שראה אור בשפה האנגלית בהוצאת מקמילן (בסדרת הספרים של קולג' סנט אנתוני) בשנת 1992 (Children of Islam: Concepts of Childhood in Medieval Muslim Society), דן ברעיון הילדות בתרבות האסלאם ובגישות לילדים מכמה נקודות מבט: משפטית, אתית, פדגוגית ורפואית. מקום נרחב מוקדש לתגובות מבוגרים על מות תינוקות וילדים.
פרקי הספר: א. מבוא העוסק ב"היסטוריה של הילדוּת" כתחום מחקר בכלל ובפרט בהקשר של החברות האסלאמיות בימי הביניים, במקורות ובגישות המחקר; ב. תֻחפת אל-מַודוּד [חיבורו של התאולוג והמשפטן החנבלי איש דמשק]: מדריך אסלאמי לגידול ילדים מן המאה ה-14 לספירת הנוצרים; ג. על תחניכּ, טקס ילדוּת אסלאמי קדום; ד. אל-ע'זאלי על חינוך הילד; ה. ענישה גופנית במחשבת החינוך האסלאמית בימי הביניים; ו. תינוקות, ילדים ומוות בחברה האסלאמית בימי הביניים; ז. צַבּר (עמידה במסה) של הורים שכולים: מוטיב בחיבורי תנחומים אסלאמיים ומקורותיו; ח. אינפנטיסייד (רצח ילדים) בחברה המוסלמית בימי הביניים; ט. סיכום.
גלעדי הראה שתפישות הילדות בעולם המוסלמי בימי הביניים היו שונות מאלה שתיאר פיליפ אריאס בהקשר של אירופה הנוצרית באותה תקופה. הוא בחן טקסטים מלומדים אסלאמים-ערבים שחושפים, כחלק מן היחס האמביוולנטי והמורכב לתקופת הילדות, קשרים נפשיים הדוקים בין הורים וילדים, התעניינות ותשומת לב, התבוננות והבחנה בשלבי התפתחותם השונים של ילדים ומאמץ לגונן עליהם באמצעות החוק.