קרב מודקי התחולל ב-18 בדצמבר 1845 בקרבת העיר מודקי שבהודו בה התרכז כוח התגבור הבריטי. העיר נמצאת בעורפה של פירוזפור והגנו עליה כוחות בריטים לכן נדרשו הסיקים לעקוף את פירוזפור ולמנוע מהכוחות שבה לפעול נגדם. לשם כך פיצלו הסיקים את כוחותיהם כשחלק מיחידותיהם, בפיקודו של גנרל טג' סינג , נערך מול פירוזפור (ובכך ריתק את הכוחות הבריטים שבה) וחלק אחר של הכוחות, בפיקודו של גנרל לאל סינג ובהיקף של ב-10,000 חיילים , תקף את מודקי.
הכוחות הבריטים כללו 5 רגימנטים בריטים ו-15 רגימנטים הודים (סה"כ כ-10,000 חיילים) בפיקודם של פילדמרשל יו גאוג' ומושל בנגל הנרי הרדינג. כוחות אלו צעדו דרך ארוכה מבסיסי הקבע שלהם באזור דלהי עד הגיעם, בצהרי ה-18 בדצמבר למודקי. בשעות הערב הופתעו הכוחות הבריטים מהתקפה של הכוחות הסיקים שפתחו בירי ארטילרי כשהארטילריה הבריטית ענתה בירי חוזר. בהמשך ניסו הפרשים הסיקים לאגף את הכוחות הבריטים אך ללא הצלחה. במהלך הלילה התארגנו הבריטים והחלו להתקדם מול הכוחות הסיקים כשרגימנטי הפרשים מאגפים את סוללות התותחים.
בסופו של הלילה נחלו הבריטים ניצחון אך חוסר הניסיון שלהם בלחימת לילה הביאה לחוסר סדר בהתקפה ולנפגעים רבים (כשחלקם כתוצאה מאש ידידותית). בקרב נהרגו 216 חיילים בריטים ו-657 נפצעו. רבים המההרוגים היו קצינים וביניהם 2 מפקדי בריגדות.
קרב פירוזאשה.
קרב פירוזאשה התחולל בין ה-21 בדצמבר ל-22 בדצמבר 1845 בקרבת העיר פירוזאשה (כ-18 ק"מ מצפון ערב למודקי וכ-18 ק"מ ממזרח לעיר המחוז פירוזפור ). הצבא הסיקי, בפיקודו של הגנרל לאל סינג, שנסוג ממודקי לאחר תבוסתם שם, התבצר בפירוזאשה.
מול הסיקים הציבו הבריטים כוח בהיקף של כ-17,000 חיילים שכלל את הכוחות הבאים:
הקרב החל ב-21 בדצמבר בירי ארטילרי בריטי לא יעיל כשבעקבותיו תקפו חיילי הרגלים. הביצורים החזקים והתגוננות החזקה של הסיקים גבו מחיר יקר מהבריטים בנפגעים. עם ערב הצליחו הבריטים לחדור למחנה הסיקי וכמו בקרב במודקי הפעילות הלילית גרמה לכאוס בכוחות הבריטים. עם עלות השחר של 22 בדצמבר התברר שהבריטים הצליחו להאחז ברוב שטחו של המחנה הסיקי. עד הצהריים הצליחו הבריטים להדוף את כוחותיו של לאל סינג אל מחוץ לעיר במחיר גבוה של נפגעים. בנקודה זו הגיעה התגבורת הסיקית מפירוזפור בפיקודו של גנרל טג' סינג ונערך להילחם בבריטים המותשים וחסרי התחמושת. מסיבות לא ממש ברורות החליט טג' סינג להסיג את כוחותיו.
בסיומו של הקרב נסוגו הסיקים מעבר לנהר הסוטלז' תוך הטחת האשמות בשני מנהיגי המערכה. בצד הבריטי נמנו 694 חללים ו-1,721 פצועים. כמו כן חלו רבים מהחיילים עקב שתיית מים מזוהמים כך שהיקף הפגיעה בכוח הבריטי הגיע לכ-15%. גם בצד הבריטי נוצר משבר של חוסר אמון ביחסים בין יו גאוג' והנרי הרדינג והרדינג תכנן להדיח את גאוג' מתפקידו.
קרב באדוואל.
קרב באדוואל (Battle of Baddowal) נערך ב-21 בינואר 1846 ממערב לעיר לודהיאנה בין כוחות בריטים לכוחות סיקים. העיר לודהיאנה נכבשה על ידי הבריטים כבר בתחילת המלחמה אך בינואר 1846 חצו הסיקים (בהיקף של כ-10,000 חיילים ובפיקודו של ראנג'ודה סינג ), בשנית, את נהר סוטלז', כבשו טריטוריה בריטית ואיימו לכבוש את העיר. מפקד המערכה הבריטי, פילדמרשל יו גאוג', הורה ללוטננט גנרל סר הארי סמית' לצאת בראש כוח, בהיקף של דיוויזיה, מפירוזפור מזרחה כדי לתגבר את הכוחות בלודהיאנה.
בדרכו אל העיר הותקף הכוח הבריטי על ידי הסיקים שזינבו בעורפו וחיסלו את העתודות ויחידות הלוגיסטיקה של הכוח הבריטי. אף על פי כן הגיע רוב הכוח ללודהינא ותיגבר את הכוחות העיר. בריגדת גורקה נוספת הגיעה לעיר מדלהי כתגבור.
קרב עליוואל.
קרב עליוואל התחולל ב-28 בינואר 1846 בקרבת העיירה עליוואל והיה המשכו של קרב באדוואל (Battle of Baddowal). הדיוויזיה הבריטית, בפיקודו של לוטננט גנרל סר הארי סמית' , שהגיעה ללודהיאנה התאוששה והתארגנה למרדף אחרי הסיקים הנסוגים. הסיקים, בפיקודו של ראנג'ודה סינג , נסוגו צפונה לעיר עליוואל שם הקימו קו ביצורים בארוך של כ-6 ק"מ.
סמית' זיהה את העיירה עליוואל באגפו המזרחי של קו הביצורים כנקודה החלשה של הסיקים והקצה 2 בריגדות (מתוך 4) לתקיפת נקודה זו. ב-28 בינואר החלה המערכה שנפתחה בירי ארטילרי ובעקבותיו צרו חיילי הרגלים על הכפר, כבשו אותו והחלו לירות על מרכז קו הביצורים. יחידות פרשים סיקיות ניסו לאגף את הבריטים אך התערבות הפרשים הבריטים מנעה זאת. הפרשים המשיכו בהתקפתם במרכז קו ההגנה והביאו לשבירת קו ההגנה ונסיגה מבוהלת של הסיקים שנסו מעבר לנהר כשהם משאירים ציוד רב מאחור.
בסיומו של הקרב נמנו כ-850 נפגעים בצד הבריטי לעומת כ-2,000 נפגעים בצד הסיקי. הנסיגה המהירה אילצה את הסיקים לנטוש את כלי נשקם הכבדים וביניהם 67 תותחים.
קרב סובראון.
קרב סובראון התחולל ב-10 בפברואר 1846 בקרבת העיירה סובראון בין הצבא הבריטי לצבא הממלכה הסיקית.
לאחר התבוסות של הסיקים ב"קרב פירוזאשה" ו"קרב עליוואל" הם נסוגו מעבר לנהר סוטלז' לכוון העיר לאהור. לאחר מנוחה ותגבור כוחות יצא הכוח, בפיקודו של שאם סינג אטאריוואלה , דרומה, חצו שוב את הנהר והתבצרו מדרום לו. מולם נערכו הבריטים בכוחות משולבים שכללו כוחות מפירוזפור בפיקודו של פילדמרשל יו גאוג', דיוויזיה בפיקודו של לוטננט גנרל הארי סמית' הגיעה מלודהיאנה, דיוויזיית תגבורת בפיקודו של גנרל וולטר גילברט ודיוויזיה בפיקודו של מייג'ור גנרל רוברט הנרי דיק .
יציאת הבריטים למערכה התעכבה עד ל-10 בפברואר כדי לאפשר הגעת ארטילריה כבדה לזירה. הקרב החל בהפגזה ארטילרית ועם סיומה תקפו הדיוויזיות הבריטיות את אגפי קו ההגנה הסיקית. התקיפה הראשונה נכשלה והבריטים שסבלו מנפגעים רבים נאלצו לסגת כשאחד ממפקדי הדיוויזיות (מייג'ור גנרל רוברט הנרי דיק) נהרג. הבריטים התאוששו מהר ותקפו את קו ההגנה הסיקי במספר נקודות וזאת בסיוע יחידת הנדסה שפוצצה חלק מהביצורים. הסיקים, שמפקדם גנרל טג' סינג ברח מהמערכה, החלו נסוגים לעבר הנהר כדי לחצות אותו צפונה על גבי גשר פונטון שהקימו הסיקים מוקדם יותר. שילוב של עומס וזרימה חזקה בנהר (בעקבות גשמים חזקים) הביאו להתפרקותו של הגשר ולניתוקם של כ-20,000 חיילים סיקים מהממלכה. חיילים אלו סירבו להיכנע ופנו לתקוף את ההכוחות הבריטים שהשיבו בירי מקלעים ותותחים וגרמו להרג המוני בקרב הסיקים עד לכניעתם.
הבריטים ניצלו את הניצחון המכריע ופלשו לממלכה הסיקית, התקדמו צפונה והגיעו ב-13 בפברואר למרחק של כ-50 ק"מ מלאהור בירת פונג'אב. התנועה המהירה של הבריטית לא איפשרה לסיקים להתארגן להגן על בירתם והם נאלצו לשלוח משלחת כדי לדון בתנאי הכניעה. עם סיום הקרב נמנו בצד הבריטי כ-2,300 נפגעים בעוד שבצד הסיקי נמנו 8,000-10,000 נפגעים.
סיום המלחמה.
בעקבות שיחות הכניעה בין הבריטים לסיקים נחתם, ב-9 במרץ 1846, הסכם לאהור שכלל את הסעיפים הבאים:
הניצחון המוחץ של הבריטים וההסכם הביאו לפונג'אב פקידים רמי דרג ששלטו בפועל במדינה, צמצמו את כוחם של שליטי המחוזות המקומיים ואף הגלו מהממלכה גורמים מתסיסים. פעולות אלו הגבירו את האיבה של הסיקים לבריטים דבר שהוביל לאחר שלוש שנים למלחמה האנגלו-סיקית השנייה.
משטרת הבונדסטאג
משטרת הבונדסטאג הגרמני (בגרמנית: Polizei beim Deutschen Bundestag) הידוע גם בכינוי "משטרת הפרלמנט" (Parlamentspolizei), הוא כוח משטרה גרמני האחראי על אכיפת החוק ושמירת הסדר במתחם הבונדסטאג - הבית התחתון של הפרלמנט הגרמני. הכוח כפוף לנשיא הבונדסטאג באופן אישי.
היסטוריה.
מיד עם הקמת מתחם הבונדסטאג בבון ב-1949, הופעלו מספר בלשים אשר היו כפופים לנשיא הבונדסטאג במטרה לשמור על הסדר בדיוני הבית. באפריל 1950 הוחלט להקים כוח גדול יותר בעל סמכויות רשמיות, ולשם כך הוקם "שירות אבטחת הבית" (Hausordnungsdienst). אנשי השירות לבשו בגדים רגילים עם סרט ירוק שעליו נכתב "שירות אבטחת הבית". אנשי השירות היו אחראים על משימות אבטחה ושימשו גם כסדרנים בדיוני הבונדסטאג, אולם שאר הפעולות המשטרתיות בתחומי הבונדסטאג היו באחריותה של המשטרה הפדרלית. ב-31 בדצמבר 1960 עוגנו סמכויותיו של שירות אבטחת הבית ב"חוק השוטרים הפדרליים", וסמכויותיו הורחבו. ב-1969 שונה שמו ל"פיקוח הבית" (Hausinspektion). סמכויות הכוח הורחבו בשנות ה-70 לנוכח פעולות הטרור של סיעת הצבא האדום. ב-1975 הוענקו לו סמכויות לעצור אנשים ולהחרים ראיות.
ב-1989 שינתה נשיאת הבונדסטאג ריטה זיסמוט את שם הכוח באופן רשמי ל"שירות המשטרה וביטחון בבונדסטאג הגרמני". במסגרת שינוי זה, גם הוענקו לכוח כל הסמכויות והזכויות מהן נהנים כוחות המשטרה הרגילים בגרמניה. ב-1994 הועבר הבונדסטאג מבון לברלין ומאז פועלת היחידה שם.
סמכויות.
היחידה פועלת מתוקף סעיף 40, 2 של חוקת גרמניה, אשר מכפיפה אותה ישירות לנשיא הבונדסטאג. עם זאת, סמכויות היחידה, דרגותיה והמבנה שלה אינם מעוגנים בחוק ונתונים לשיקול דעתו של הנשיא. המשטרה אחראית על הגנת מתחם הבונדסטאג מפני סכנות לשלום הציבור והפרעה לעובדי המתחם במילוי תפקידם. הם אחראים גם על הסדר במהלך דיוני הבונדסטאג. אנשי היחידה אינם לובשים מדים, אולם עונדים תג המזהה אותם כאנשי משטרה.
בניגוד לשאר כוחות המשטרה בגרמניה, לאנשי משטרת הבונדסטאג נאסר להשתתף בחקירות פליליות של הפרקליטות, אלא באישור מפורש מנשיא הבונדסטאג.
פסגת אאולסהד (אנטארקטיקה)
פסגת אאולסהד או פסגת אאולזהד (באנגלית: Owlshead Peak; מילולית: פסגת ראש הינשוף) היא פסגה בחוף המערבי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.