שולמית מסרר, אחיה עזרי אזארין (שחקן), אחותה רחל מסרר ואחיה אסף מסרר (רקדן בלט וכוריאוגרף), התפרסמו כולם והעמידו שושלת של רקדני בלט ומנהלי בלט ידועי שם.
שולמית החלה ללמוד בגיל 8 בבית הספר לבלט של מוסקבה אצל וסילי טיחומורוב ואליזבת גרדט ורקדה בתיאטרון בולשוי משנת 1926 עד 1950. ב-1929 קודמה למעלת פרימה בלרינה של בלט בולשוי ושמרה על מעמדה זה למשך 25 שנים. ב-1933 היו היא ואחיה אסף מסרר לרקדנים הסובייטיים הראשונים שיצאו למסע הפעות במערב אירופה. מסרר גם עסקה כל חייה בשחייה והחזיקה בשיא הסובייטי בשחיית חתירה ל-100 מטרים בין השנים 1927 ל-1930.
לאחר שאחותה רחל מסרר נאסרה בטיהורים הגדולים, אימצה שולמית כחוק את בתה של רחל מאיה פליסצקאיה, ואימנה אותה להיות לאחת הבלרינות הגדולות מאז ומעולם. מ-1950 עד 1980, פעלה גם כמנהלת בלט ומורה בבולשוי. אחיה גידל את אחיינם, אחיה הצעיר של מאיה, אלכסנדר פליסצקי. מאז 1961, עשתה שולמית חלק גדול מן הזמן בטוקיו, שם למדה יפנית ומילאה תפקיד חשוב בייסוד הבלט של טוקיו. שולמית מסרר הייתה גם דודתו של שחקן התיאטרון בוריס מסרר באמצעות אחיה אסף.
בשנים 1978 ן-1979, לימדה מספר רב של תלמידים בקונסרבטוריון הממלכתי של אנקרה (כיום חלק מאוניברסיטת האסטפה בטורקיה. השפעתה עיצבה את חייהם של הרבה רקדנים ורקדניות טורקים.
ב-1980, בגיל 72, ערקה לבריטניה, שם המשיכה לעבוד כמאמנת מבוקשת מאוד.
האדמור הזקן
אריה קנטורוביץ
אריה לאוניד קנטורוביץ (ברוסית: Арье Леонид Конторович, באנגלית: Aryeh Kontorovich נולד ב-30 בדצמבר 1978 בוורונז', ברית המועצות) הוא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה.
קנטורוביץ נולד בוורונז' בברית המועצות. בילדות היגר לארצות הברית. למד בתיכון וסט וינסדור-פליינסבורו דרום בניו ג'רזי.
בשנת 2001 קיבל תואר ראשון במתמטיקה שימושית ומתמטיקה חישובית בהצטיינות מאוניברסיטת פרינסטון. ב-2004 קיבל תואר שני במדעי המחשב מאוניברסיטת קרנגי מלון עם תזה ב-2007 קיבל תואר דוקטור במדעי המחשב מאוניברסיטת קרנגי מלון. באותה השנה עלה לישראל והחל ב פוסט דוקטורט במכון ויצמן אותו סיים ב-2009.
ב-2015 זכה בפרס על מחקר בנושא לימוד יעיל במרחבים מטריים – חיפוש שכנים מהיר וחסמי הכללה הדוקים.
ב-2016 זכה בפרס טורונטו לחוקרים מצטיינים.
ב-2019 זכה בפרס Amazon Research.
מחקריו.
קנטורוביץ עוסק בהסתברות, סטטיסטיקה ואלגוריתמים, ובעיקר בתורת הלמידה החישובית. בנוסף חוקר את תופעת ריכוז המידה בתורת ההסתברות, שמקריה הפרטיים כוללים את אי-שוויון צ'רנוף וחסם הופדינג. כמו כן, באלגוריתמים יעילים ללמידת שפות פורמליות ולמידה במרחבים מטריים כלליים, תופעות סטטיסטיות וחישוביות כגון הורדת ממד וחיפוש שכנים מהיר.
חיים אישיים.
קנטורוביץ נשוי לחופית ולהם שישה ילדים. הוא אחיו של יוג'ין קונטורוביץ' - פרופסור למשפט המתמחה במשפט חוקתי ומשפט בינלאומי ושל אלכסנדר קונטורוביץ' - פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת ראטגרס.
בית החולים הפרטי בהובארט
בית החולים הפרטי בהובארט (באנגלית: Hobart Private Hospital) הוא בית חולים פרטי, הממוקם במרכז העיר הובארט, בירת טסמניה שבאוסטרליה. בבית החולים ישנן 146 מיטות.
בעבר, בית החולים נקרא אגף המלכה אלכסנדרה, והוא היה שייך לבית החולים רויאל הובארט, ולפני כן הוא היה בית החולים המלכה אלכסנדרה, אך בשנת 1999, הוא נשכר לעשרים שנים, על ידי חברי תחומי בריאות, והפך לבית החולים הפרטי.
בית החולים הפרטי הובארט מספק שירותי בריאות פרטיים המתמחים בתחומי חירום, לב, יולדות, אורתופדיה, גסטרואנטרולוגיה, אורולוגיה, כירורגיה פלסטית, רפואת נשימה, גמילה וכירורגיה כללית.
בשנת 2019, התקיימו דיונים לגבי המשך השכירות של בית החולים, ולבסוף הוכרז כי חוזה השכירות יתחדש לעוד עשרים שנים נוספות.
צידון (איילט)
בית החולים המלכה אלכסנדרה
בית החולים המלכה אלכסנדרה היה בית חולים לנשים, שהיה ממוקם בהובארט, בירת טסמניה שבאוסטרליה. בית החולים הוקם בשנת 1905, על מנת להנציח את זכרם של אלכסנדרה, נסיכת דנמרק ואדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת.
בית החולים תוכנן בעיקר לטיפול בנשים בהריון, הזקוקות לטיפול בלידה וילודים, וכבית חולים להכשרה של מיילדות ואחיות.
בתחילה, בית החולים היה בית חולים פרטי, אך בשנת 1950 הוא הפך לבית חולים ציבורי, השייך לממשלת טסמניה, שקישרה את שירותיו יותר ויותר לאלה של בית החולים רויאל הובארט.
בשנת 1980, מבנה בית החולים התיישן, ובית החולים נסגר ובמקומו נפתח אגף המלכה אלכסנדרה בבית החולים רויאל הובארט. בשנת 1999, אגף המלכה אלכסנדרה נסגר והפך לבית חולים פרטי שנקרא בית החולים הפרטי בהובארט.
ארל גריי
איילט רומליה
איילט רומליה (בטורקית עות'מאנית: ایالت روم ایلی), המכונה גם ביילרבייק של רומליה, היה מחוז בדרגה ראשונה (ביילרביק או איילט) של האימפריה העות'מאנית שהקיף את מרבית חבל הבלקן ("רומליה"). לרוב בתולדותיה, הייתה זו הפרובינציה הגדולה והחשובה ביותר באימפריה, שהכילה ערים מרכזיות כמו אדירנה, ינינה (יואנינה), סופיה, מנסטיר / מונסטיר (ביטולה), אסקופ (סקופיה) ונמל הים הגדול של סלניק / סלוניקה (סלוניקי).
הבירה הייתה באדריאנופול (אדירנה), סופיה, ולבסוף מונסטיר (ביטולה). שטחה המדווח במאה ה -19 היה .
היסטוריה.
הביילרביי הראשון של רומליה היה לאלה שאהין פאשה, אשר זכה בתואר על ידי הסולטן מוראט הראשון כפרס על כיבוש אדריאנופול (אדירנה) בשנות ה-60 של המאה ה-14, ובהינתן סמכות צבאית מעל השטחים העות'מאנית באירופה, שבו הוא שלט בצורה יעילה כסגנו של הסולטאן בזמן שהסולטאן חזר לאנטוליה. כמו כן, הוקם בשנת 1593 איילט סיליסטרה.
מאז הקמתה, פרובינציית רומליה - שונתה בתחילה ביילרבליק או באופן כללי איילט ("פרובינציה"). הפרובינציה הקיפה את כל נחלותיה האירופיות של האימפריה העות'מאנית, כולל הכיבושים הטרנס-דנוביים כמו אקרמן, וזאת עד ליצירת פרובינציות נוספות ב, החל בארכיפלג (1533), בודין (1541) ובוסניה (1580).
בירת רומליה הראשונה הייתה ככל הנראה אדירנה (אדריאנופול), שהייתה גם, עד כיבוש קונסטנטינופול בשנת 1453, עיר הבירה של העות'מאנים. אחר כך הפכה סופיה לבירת החבל לזמן קצר ושוב חזרה אדירנה למעמד הבירה עד 1520, כאשר סופיה שוב הפכה למקום מושבו של הביילרביי. בתקופה זו, היה הביילרביי של רומליה מפקד הכוח הצבאי הבכיר ביותר במדינה, וממונה על יחידות סיפאהים מוטבי טימאר. נוכחותו בעיר הבירה בתקופה זו, ומעמדו הצבאי הבכיר הובילו למינויו לחבר קבוע של המועצה האימפריאלית. מאותה סיבה, וזירים גדולים כמו מהמוט פשה אנג'לוביץ' או פרגלי אבראהים פאשא החזיקו בשני התפקידים, ביילרבליק והווזיר הגדול.
במאה ה-18 הפכה מונסטיר למשכנו החלופי של המושל, ובשנת 1836 הפכה רשמית לבירת האיילט. בתקופה זו, הוחל ברפורמות הטנזימאט, שמטרתן מודרניזציה של האימפריה, ובמסגרתן, פיצלו מאיילט רומליה את האיילטים החדשים של סקופיה, יואנינה וסלוניקי והקטינו את שטחו של איילט רומליה לכדי מספר מחוזות ברחבי אזור מונסטיר. איילט רומליה נותר במתכונתו עד 1867, כאשר כחלק מיישום חוק הווילאייטים, הוא סופח לווילאייט סלוניקי.
רומליה (איילט)
אלברט גריי
מוכנין
מוּכְּנִין או מוּקנִין (בערבית: المكنين) היא עיר במחוז מונסתיר במזרח תוניסיה, בין הערים מונסתיר ומהדיה.
גאוגרפיה וסביבה.
מוכנין שוכנת ברצועת החוף המזרחי של תוניסיה, בגובה של בין 5 ל-30 מטרים מעל פני הים, כ-23 ק"מ דרומית-מזרחית לבירת המחוז, מונסתיר. האזור הגאוגרפי שבו נמצאת מוכנין מכונה "הסאהל" או "הסאחל".
מדרום-מזרח לעיר נמצאת סבחה (אגם בוצי המתמלא במי גשמים בחורף האופייני לאזור הסאהל התוניסאי) הקרויה על שמה "סבחת מוכנין" .
היסטוריה.
ככל הנראה, ההתיישבות במקום החלה בימי הביניים. המסורת המקומית מספרת שכבר במאה ה-16 הייתה מוכנים מרכז עירוני, אל עדויות ברורות לכך יש לנו רק מהמאה ה-19. ב-1853 חיו במקום מעל 6000 איש והיו בה 6 מסגדים, ועל פי תיאור של נוסע צרפתי שביקר במקום "הייתה מוקפת גינות נאות שהפכוה לאחד המקומות הנעימים ביותר בסאהל". הפרוטקטורט הצרפתי הגביר את המסחר בעיר, והפך אותה לעיר שוק מרכזית. עם זאת, ההשפעה הצרפתית במוכנין הייתה נמוכה באופן ניכר ביחס לערי החוף באזור הסאהל (סוסה, מהדיה ומונסתיר) - התיישבו בה פחות אירופאים ולא נבנו בה רובעי מגורים אירופאיים. כמו כן, הייתה בעיר נוכחות דלילה למדי של כוחות משטרה צרפתיים. סגנון הבנייה בעיר נשאר סגנון מקומי מסורתי המכונה "אוכאלה", הכולל מבנים עם חצרות פנימיות.
יהודי מוכנין.
תולדות הקהילה.
על פי המסורת המקומית, היהודים הראשונים הגיעו למוכנין במאה ה-16, כאשר נמלטו ממהדיה מאימת הכיבוש הספרדי.
היהודים התגוררו ברובע ("חארה") נפרד, שרחובו הראשי נקרא "זנקת ירושלים" (רחוב ירושלים).
ב-1864 התרחשו מהומות קשות בכל הסביבה וקבוצת מורדים מוסלמים רצתה לבזוז את בתי היהודים, אך המקומיים מנעה זאת מהם. לצד זאת, על היהודים הוטלו מיסים כבדים ביותר. ב-1862 הוכפל תשלום המס שנדרשו יהודי מוכנין לשלם, והיו יהודים שנכלאו או שמכרו את כל רכושם כדי לעמוד בו. יהודים שנידונו בפני בתי דין מוסלמים הופלו לרעה, ונאסרו על זוטי-דברים כמו אי-תשלום חוב או אי-אספקת בשר מסוים שהזמין לקוח מוסלמי מקצב יהודי. גם לאחר הכיבוש הצרפתי, היהודים המשיכו להישפט בבתי דין מוסלמיים ולסבול מאי-צדק.
כאשר התקיימה חתונה מוסלמית בעיר, עברו החוגגים ברחוב היהודים והיהודים נדרשו לספק להם מיני מתיקה ברוחב לב.