מקדש שלושת האמגושים (בגרמנית: Dreikönigsschrein) הניצב בקתדרלת קלן הוא תיבת שרידי קדושים (רליקיוויאריום) המכילה לפי המסורת את עצמותיהם של שלושת האמגושים (הידועים גם כשלושת המלכים או שלושת החכמים מהמזרח), שביקרו את מריה וישו בבית לחם וסגדו לו.
התיבה עצמה היא סרקופג והיא ניצבת בתיבת זכוכית מאחורי המזבח הראשי באפסיס של קתדרלת קלן הגותית. התיבה נחשבת לשיאה של האמנות המזאנית, תת-סגנון של הרומנסק, שהתפתח בעמקי המז והריין. מקדש שלושת האמגושים הוא תיבת שרידי הקודש הגדולה ביותר בעולם המערבי.
היסטוריה.
שרידי שלושת האמגושים אוחסנו והוצגו במקור בקונסטנטינופול, אך הובאו למילאנו ב-344 על ידי אוסטרוגיוס הראשון, הבישוף של מילאנו. ב-1164 העביר פרידריך ברברוסה, קיסר הקיסרות הרומית הקדושה, את השרידים ממילאנו לקלן, והם נמסרו לארכיבישוף ריינאלד פון דאסל (Rainald von Dassel). לפי "חיי אוסטורגיוס" (Vita Eustorgii) נבנה המקדש בימיו של הבישוף פיליפ הראשון פון היינסברג (Philipp I. von Heinsberg) שכיהן בין 1167–1191:
חלקים מהתיבה תוכננו בידי הצורף המפורסם מימי הביניים ניקולס מוורדון (Nikolaus von Verdun 1130-1205), שהתחיל לעבוד עליה בסביבות 1190 והמלאכה נשלמה ב-1220 לערך, לאחר מותו.
בשנת 1199 העניק הקיסר אוטו הרביעי שלושה כתרי זהב במתנה לכנסייה של קלן. כתרים אלה נועדו עבור שלושת האמגושים. בגלל חשיבות המקדש והקתדרלה לעיר, נראים שלושה כתרים, המסמלים את שלושת האמגושים, בסמלה של העיר.
לשרידי האמגושים הייתה חשיבות דתית עצומה, והקתדרלה הייתה לאתר עלייה לרגל. עובדה זו חייבה את הריסתה והקמת מבנה חדש שיהלום את המעמד והצרכים, ואבן הפינה הונחה ב-15 באוגוסט 1248. בית המקהלה, שנבנה בסגנון גותי קורן (Rayonnant) בניצוחו של רב הבנאים מאסטר גרהרד, נחנך ב-27 בספטמבר 1322 ושרידי האמגושים הונחו באותו מעמד באפסיס במבנה.
ב-20 ביולי 1864, נפתח הסרקופג ובתוכו נתגלו שרידי שלוש גופות לצד המטבעות שהניח בה הארכיבישוף פיליפ הראשון פון היינסברג. עד ראייה מתאר זאת:
העצמות נעטפו שוב בבד והושבו לתיבה.
אף שב-1794 התיבה קוצרה כאשר הוחבאה מפני חייליו של נפוליאון, היא שוחזרה לממדיה המקוריים בשחזור שנערך בין השנים 1961–1973.
תיאור.
רוחבה של התיבה הוא 110 ס"מ, גובהה 153 ס"מ ואורכה 220 ס"מ. היא מעוצבת בצורת בזיליקה ובה שני סרקופגים בצדדים וסרקופג נוסף מוגבה ביניהם. שלושת הסרקופגים צמודים זה לזה. התיבה עשויה מעץ ומצופה בזהב, בכסף ובאמייל, ומעוטרת ביותר מאלף יהלומים וחרוזים.
על החלק החיצוני של התיבה נראות 74 דמויות מרכזיות מגולפות מצופות בכסף מוזהב. בחלק התחתון של צדדי התיבה נראות דמויות נביאים ומעליהן דמויות של השליחים והמבשרים. בקצה אחד נמצאים: בחלק התחתון, משמאל לימין, תמונות של הערצת האמגושים, המדונה והילד והטבלת ישו; ובחלק העליון ישו על כס המלכות ביום הדין האחרון. בקצה האחר מוצגים סצינות מהפסיון של ישו, ההצלפה בישו וצליבתו בחלק התחתון, ומעליהם תחייתו של ישו. במרכזו של צד זה נראית גם מעין פרוטומה של רינלאנד מדאסל.
סקונדוס מאבולה
סקונדוס הקדוש או סקונדיוס הקדוש (בספרדית: San Segundo - סן סגונדו) הוא קדוש נוצרי אשר חי במאה הראשונה בספרד.
על פי המסורת הנוצרית, סקונדוס ניצר את העיר "אבולה" (המזוהה עם אווילה של ימינו, או עם אבלה), והפך לבישוף הראשון של העיר.
אבולה מוזכרת בספרו של תלמי "גאוגרפיה" כעיר באזור באסטטאניה שבספרד, ואף מצוינת כעיר שנוצרה על ידי סקונדוס.
על פי האמונה הנוצרית, סקונדוס הוא אחד משבעת השליחים אשר הוסמכו על ידי פטרוס ופאולוס ברומא ונשלחו לספרד על מנת לנצרה.
סן סגונדו
סן פייטרו די קסטלו
סן פייטרו די קסטלו (באיטלקית: San Pietro di Castello) הוא אי בלגונת ונציה המהווה חלק מרובע קסטלו של העיר ונציה.
שני גשרים מחברים את האי ליתר חלקי העיר.
מקורו של שם האי במבנה מבוצר שעמד באתר החל מהמאה השישית. במהלך המאה השביעית הפך האי למקום מושבו של הבישוף של ונציה, ובמאה התשיעית כנסיית סן פייטרו שבאי הפכה למקום מושב הבישוף ונותרה מקום מושבו עד שנת 1807.
משרד העבודה והביטוח העממי
בראונאו אם אין
בראונאו אם אין (בגרמנית: Braunau am Inn; "בראונאו על האין") היא עיר במחוז בשם זה שבצפון-מערב אוסטריה עילית. העיר נמצאת על גבול גרמניה, במרחק של כ-90 ק"מ ממערב ללינץ וכ-60 ק"מ מצפון לזלצבורג. אוכלוסיית העיר מונה פחות מ-20,000 תושבים, והיא ידועה בעיקר כמקום הולדתו של אדולף היטלר.
היסטוריה.
בראונאו אם אין נחשבת לאחת הערים העתיקות באוסטריה. היא מוזכרת לראשונה בסביבות שנת 810 לספירה ואת מעמדה כעיר קיבלה בשנת 1260. בראונאו אם אין התפתחה כעיר מבצר בעלת חשיבות מסחרית רבה וזאת עקב מיקומה האסטרטגי על צומת הנהר אין אשר שימש כעורק תחבורה חשוב לשינוע המלח מן המכרות שבאזור זלצבורג.
במהלך השנים עברה השליטה בעיר בין אוסטריה וגרמניה מספר פעמים.
בתחילת המאה ה-18 שימשה בראונאו אם אין כמקום משכנו של הפרלמנט הבווארי, במהלך ההתקוממות נגד הכיבוש האוסטרי של בוואריה וכחלק ממלחמת הירושה הספרדית.
במשך השנים הבאות הייתה בראונאו חלק מנסיכות בוואריה הגרמנית, והיא עברה שוב לשליטת אוסטריה בשנת 1779 כחלק מהסכם טשן בין אוסטריה ופרוסיה, אשר שם קץ למלחמת הירושה הבווארית.
בשנת 1809 שוב עברה בראונאו אם אין לשליטת בוואריה כחלק מחוזה פרסבורג אשר נחתם בעקבות תבוסת אוסטריה לכוחות הצרפתיים.
בשנת 1816 חזרה בראונאו אם אין לשליטה אוסטרית והפעם באופן סופי בעקבות הסדרת הגבולות הכללית באירופה לאחר המלחמות הנפוליוניות.
בית הולדתו של אדולף היטלר.
בית הולדתו של היטלר נמצא ברחוב זלצבורגר פורשטט מס' 15 בעיר. בית המשפחה שימש גם כבית הארחה שהופעל בידי הוריו של היטלר, עבור אורחים שהכיר אביו בתפקידו כעובד מכס בגבול בין אוסטריה וגרמניה. המשפחה התגוררה בבית עד שנת 1892 שבה הועבר אביו לתפקיד בעיר פסאו, והעתיק איתו את משפחתו.
לאחר מלחמת העולם השנייה הושכר הבית לממשלת אוסטריה ושימש כספרייה ציבורית וסניף של בנק. החל מאמצע שנות השבעים פועל בבניין סניף של ארגון צדקה המסייע ברכישת מקצוע ותעסוקה לבעלי מוגבלויות.
במשך השנים התנגדו בעלי הנכס, שאינם קשורים למשפחת היטלר, להצבת לוח זיכרון לקורבנות הנאציזם על הבניין, לטענתם עקב פגיעה לא מוצדקת ברכושם הפרטי ביחד עם חשש מהפיכת המקום למוקד עימות בין נאו-נאצים למתנגדיהם.
בשנת 1989 הוצבה ביוזמת ראש העיר מצבת זיכרון לקורבנות מלחמת העולם השנייה, על קרקע ציבורית, מול בית הולדתו של היטלר. מצבת הזיכרון עשויה מאבן שהובאה ממחנה הריכוז מאוטהאוזן ועליה חקוק (בתרגום חופשי מגרמנית):
"לכבוד השלום, החירות, והדמוקרטיה. מיליוני קורבנות מתריעים: לעולם לא עוד פאשיזם".
בדצמבר 2016 החליטה ממשלת אוסטריה להפקיע את הנכס מידי בעליו, ולפתוח בו מרכז סיוע לבעלי מוגבלויות. כמו כן מקודם רעיון להקים במקום בית האחריות.
אליהו מני (שופט)
אליהו משה מני (ה'תרס"ח, 23 בדצמבר 1907 - כ"ה בטבת תשנ"ג, 18 בינואר 1993) היה שופט בית המשפט העליון.
ביוגרפיה.
מני נולד ב-23 בדצמבר 1907 בחברון למשה מני וללאה בת אדוארד אשכנזי. אביו נמנה עם משפחת מני, מהוותיקות בעיר חברון, נכד לרב אליהו מני. סיים לימודיו בבית המדרש העברי למורים בירושלים ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת ליברפול. בשנת 1932 הוסמך באנגליה לעריכת דין וכנוטריון. בשבע שנות שהותו באנגליה שימש מורה בתלמוד תורה, ועמו גם הרב איסר יהודה אונטרמן.
בשובו לארץ ישראל (1933) עסק בהוראת משפט אנגלי בבית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים. בסוף שנת 1933 הומלץ לקבל רישיון עריכת דין על ידי המועצה המשפטית הממשלתית. הקים משרד פרטי לעריכת דין, בשותפות עם גיסו צבי עלי בקר, ופעל גם לגאולת שטח בהר טוב עליו הוקמה תעשיית המלט "שמשון". בשנים 1942–1948 שימש קונסול בפועל של מקסיקו לארץ ישראל, עבר הירדן, סוריה ולבנון. בתקופת המצור על ירושלים שירת במשמר העם.
ב-15 ביולי 1948 מונה לכהונת שופט בית המשפט המחוזי בירושלים. ב-1 בדצמבר 1952 מונה לנשיא בית המשפט המחוזי בירושלים, וכן השופט המוסמך היחיד בארץ לדיון בערעורים בנושאי מס הכנסה ותביעות כנגד משרד הביטחון.
בשנת 1956 מונה על ידי הממשלה לעמוד בראש ועדת מני שחקרה את מאבקי השבת בירושלים ואת פרשת מותו של פנחס סגלוב.
מועמדותו לבית המשפט העליון נידונה כבר בשנת 1953, אך נפסלה עקב גילו הצעיר וניסיונו המועט. בשנת 1959 סירב מני שתוצג מועמדותו לשם מינוי שופט ממוצא ספרדי לבית המשפט. ב-7 בפברואר 1962 מונה לכהונת שופט בית המשפט העליון והיה לשופט הראשון ממוצא ספרדי בבית משפט זה. בבחירות 1968 לנשיאות ישראל ובבחירות 1973 לנשיאות ישראל הוצע כמועמד לתפקיד נשיא ישראל על ידי אריה (לובה) אליאב. ב-23 בדצמבר 1977 סיים את כהונתו כשופט בית המשפט העליון עם הגיעו לגיל פרישה. באותה שנה שימש יו"ר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת התשיעית.
בראשית שנות הארבעים נישא מני לצפורה גמזו (אחותו של מבקר הספרות חיים גמזו), ילידת רוסיה שעלתה ארצה בילדותה, בשנת 1924. שתי בנותיהם הן השופטת מוסיה ארד (נשיאת בית המשפט המחוזי בירושלים בדימוס) ורעיה, אשתו של ישראל טילן.
איינה
איינה (בערבית: اين – איפה) הוא מנוע חיפוש הנמצא בבעלות חברת איינה.
מנוע החיפוש של איינה החל לפעול בשנת 1997 עם משרד ראשי אחד שהיה בלבנון. לאתר משתמשים מכל רחבי המזרח התיכון וצפון אפריקה, ונכון לשנת 2009 נוספו למערכת האתר משרדים בארצות הברית ובדובאי.