שאלת קיטבג היא ביטוי סלנג צה"לי המתאר שאלה שהתשובה עליה ברורה מראש וכן שהשואל יינזק מעצם הצגת השאלה, ולעיתים אף יגרום נזק גם לסובבים אותו. בעיית שאלת הקיטבג היא סוגיה קלאסית בתורת ההחלטות.במקורו נוצר הביטוי כאשר חיילים שקיבלו פקודה לנוע ממקום למקום שאלו את מפקדיהם אם עליהם לקחת עמם את שק הציוד האישי ("קיטבג"), והתשובה הייתה "כמובן שיש לקחתו", למרות שזו לא הייתה הכוונה המקורית של המפקדים.
כיום הביטוי שגור בישראל גם בתחומי חיים שאינם צבאיים. בדרך כלל שאלות קיטבג הן שאלות כן או לא, או שהן שאלות של מה צריך לעשות.
ניתן לזהות שני סוגים של שאלות קיטבג:
לדוגמה: המפקד פוקד על חייליו להקיף את המחנה בריצה, ואחד החיילים שואל האם לעשות זאת עם חגור וכפל"ד או בלעדיהם. זו שאלת קיטבג קלאסית.
כאמור, גם בתחומים שאינם צבאיים ניתן לזהות "שאלות קיטבג". דוגמה שעולה רבות היא בפניות לרשויות שונות לקבלת מסמכים (למשל היתר בנייה). מקובל כי אם המבקש ישאל את הרשות אם עליו להציג מסמך כלשהו, התשובה תמיד תהיה חיובית, בין אם המסמך באמת נדרש ובין אם לא.
יעקב עדס
הרב יעקב חי ציון עדס (ירושלים, ח' באדר ה'תרנ"ח, 2 במרץ 1898 - כ"ז בתמוז תשכ"ג, 19 ביולי 1963) היה ראש ישיבת פורת יוסף במשך שלושים שנה, אב בית דין רבני בירושלים, חבר בית הדין הרבני הגדול וחבר מועצת הרבנות הראשית.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לרב אברהם חיים עדס ולצלחה. בילדותו למד בתלמוד תורה בשכונת הבוכרים והתחנך על ידי אביו. בשנת 1910 (ה'תר"ע) החל ללמוד בישיבת אהל מועד אצל הרב רפאל שלמה לניאדו, ובהמשך אצל הרב יוסף ידיד הלוי. בשנת 1919 (ה'תרע"ט) נישא לחיה אסתר, בתו של הרב עזרא הררי רפול. בעקבות העניות בה חיו, הרב נסים נחום העמיד לרשותם דירת חדר למשך תקופה.
בשנת 1920 (ה'תר"ף) הוסמך לרבנות, ומונה למגיד שיעור בישיבת אהל מועד, עד חודש אפריל 1923 (אייר ה'תרפ"ג), אז עברו תלמידי הישיבה לישיבת פורת יוסף, שם מונה גם כן למגיד שיעור ובהמשך לאחד מראשי הישיבה. כתביו מתקופה זו שהיו בישיבה נשרפו יחד איתה בעת כיבוש הירדנים.
בשנת 1935 (ה'תרצ"ה) מונה לחבר בית הדין לעדת הספרדים בירושלים על ידי הרב יעקב מאיר, וכיהן בתפקיד זה עד סוף שנת 1943 (ה'תש"ג).
בשנת 1944 (ה'תש"ד) החל לשמש כדיין בבית הדין בתל אביב, בעצת הרב דוד יונגרייז, ונבחר לכהן גם כרבה של קהילת יוצאי ארם צובא בעיר. בתקופה זו התגורר בירושלים, והיה עושה את דרכו לתל אביב באוטובוסים, וחוזר לביתו אחת לשבוע.
בסוף שנת 1945 (ה'תש"ה) החל לשמש כראש אב בית דין בירושלים, עד שנת 1955 (ה'תשט"ו), אז נבחר לכהן כדיין בבית הדין הרבני הגדול לצד הרב בצלאל ז'ולטי, הרב עובדיה הדאיה, הרב יצחק מאיר בן מנחם, הרב אליעזר גולדשמידט והרב יוסף שלום אלישיב. בתפקיד זה כיהן עד סוף ימיו בשנת 1963 (ה'תשכ"ג).
בחייו חלה מספר פעמים. בשנת 1936 (ה'תרצ"ו) שיכל את בנו הבכור, אברהם בגיל 16, בעקבות כך לקה בהתקף לב ובמשך תקופה מאן להתנחם. כשנודע לו על פטירת הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, קיבל התקף לב נוסף.
בחודשים האחרונים לחייו אושפז בעקבות שטף דם שהיה במוחו, עד שהלך לעולמו ב-4 באוגוסט 1963 (כ"ז בתמוז ה'תשכ"ג) ונקבר בחלקת הרבנים בהר המנוחות
בניו - הרב יהודה והרב דניאל עדס, הקימו על שמו את ישיבת קול יעקב.
ספריו.
תשובותיו ההלכתיות כונסו על ידי בניו ונכדיו בשני כרכים, ושמם 'חדוות יעקב'.
משפחתו.
ילדיו:
נכדיו:
גנוס (גאומטריה אלגברית)
בגאומטריה אלגברית ובגאומטריה אריתמטית, הגנוס של עקום (מרוכב) הוא הגנוס של היריעה שהעקום מגדיר כמשטח רימן. הגנוס הוא מדד מספרי למורכבות העקום, בעיקר דרך הטריכוטומיה: הספירה של רימן היא בעלת גנוס g=0, עקומים בעלי גנוס g=1 הם עקומים אליפטיים, ולעקומים אחרים g&gt;1.
גנוס של שדה פונקציות.
משטח רימן אפשר לתאר על ידי שדה הפונקציות שלו, שהוא שדה מדרגת טרנסצנדנטיות 1 מעל המרוכבים. גם להפך, שדה מהצורה formula_1, כאשר w תלוי ב-z, מגדיר משטח רימן, והגנוס של השדה מוגדר כגנוס של המשטח. משטח המוגדר על ידי משוואה מהצורה formula_2, כאשר f הוא פולינום, נקרא עקום היפר-אליפטי, והגנוס שלו שווה לחלק השלם של formula_3. מאי-שוויון רימן נובע שכל עקום מגנוס 1 (ולכן כל שדה פונקציות מגנוס 1) מוגדר על ידי משוואה מהצורה formula_4, ולכן הוא עקום אליפטי. בדומה לזה, כל עקום מגנוס 2 הוא היפר-אליפטי; אבל טענה זו אינה נכונה לגנוס גבוה יותר.
הגנוס בגאומטריה אריתמטית.
הטריכוטומיה שהוזכרה לעיל מתבטאת באופי השונה של בעיות אריתמטיות על-פי הגנוס של המשוואות המעורבות. לעקומים מגנוס 0 יש פרמטריזציה מלאה, ועקומים מגנוס 1 הם אליפטיים. השערת מורדל קובעת שלכל עקום אלגברי מגנוס גדול מ-1 מעל שדה מספרים, יש מספר סופי של נקודות רציונליות.
ג'ונתן לת'ם
ג'ונתן אלן לת'ם (Jonathan Allen Lethem; נולד ב-19 בפברואר 1964) הוא סופר יהודי-אמריקאי יליד ברוקלין.
תולדות חייו.
לת'ם נולד בברוקלין לריצ'רד בראון לת'ם, אמן אוונגרד, וג'ודית לת'ם, פעילה פוליטית. הוא היה הבכור מבין שלושה ילדים, וגדל בקומונה אותה תיאר כחוויה מרגשת ורב-תרבותית. בצעירותו התעמק ביצירתו המוזיקלית של בוב דילן, התרשם עמוקות מהסרט מלחמת הכוכבים, בו צפה עשרים ואחת פעמים בקולנוע, וקרא בשקיקה את כל כתביו של פיליפ ק. דיק. הוריו התגרשו כשעוד היה צעיר, וכאשר היה בן שלוש עשרה אמו מתה מגידול ממאיר במוח, חוויה שלדבריו הטרידה אותו עמוקות והשפיעה על כתיבתו. מתוך רצון להיות אמן ויזואלי כמו אביו, למד לת'ם בתיכון לאמנויות ובמהלך לימודיו הוציא מגזין עצמאי, יצר סרטי אנימציה, וכתב רומן שגנז בשם "גיבורים" (Heroes). ב-1982 התקבל לאוניברסיטת בנינגטון בורמונט כסטודנט לאומנות, אך במהרה הבין שהוא יותר מתעניין בכתיבה ותפס טרמפים עד לקליפורניה שם גר במשך 12 שנים ועבד בתור מוכר בחנות ספרים יד שנייה, תוך כדי כתיבה בזמנו הפנוי. הסיפור הקצר הראשון שלו פורסם ב-1989, וכמה נוספים פורסמו בתחילת שנות התשעים.
יצירותיו.
ספרו הראשון, "אקדח, עם מוזיקה מקרית", (Gun, with Occasional Music) שפורסם ב-1994 עירב את ז'אנר המדע הבדיוני עם ז'אנר הספרות הבלשית והושפע רבות על ידי ספריו של פיליפ ק. דיק וריימונד צ'נדלר. מכירת זכויות ההסרטה לספר זה איפשרה ללת'ם לעזוב את עבודתו בחנות הספרים ולהתמקד בכתיבה. שלושה רומני מדע בדיוני נוספים באו בעקבותיו, כמו גם קובץ סיפורים קצרים. ב-1996 שב לת'ם לברוקלין.
ב-1999 פרסם את הרומן "ברוקלין היתומה" (Motherless Brooklyn), בו שב לז'אנר הבלשי, אך בגישה ריאליסטית יותר. גיבור הרומן, ליונל אסרוג, סובל מתסמונת טורט ובעל עניין אובססיבי בשפה. הרומן זכה להצלחה רבה, אשר כללה כמה פרסים יוקרתיים, ואף נבחר לספר השנה על ידי המגזין אסקווייר. התנסויותיו של לת'ם בזאנרים שונים הובילה מבקרים רבים להשוות אותו לחברו הקרוב מייקל שייבון.
ב-2003 לת'ם הוציא את "מבצר הבדידות" (Fortress of Solitude), ספרו המוכר ביותר, המתרחש בברוקלין של שנות השבעים המאוחרות ועוסק בשני חברים מרקעים שונים הגדלים בשכונה בה ישנו מתח רב בין קבוצות המיעוטים השונות. ספר זה הפך לרב מכר ברשימה של הניו יורק טיימס ותורגם לחמש עשרה שפות.
לאחר "מבצר הבדידות" כתב לת'ם שני קובצי סיפורים ושני רומנים נוספים, האחרון שבהם, "עיר כרונית" (Chronic City) יצא לאור ב-2009. בנוסף לכך עבד על גרסה מחודשת של דמות הקומיקס "אומגה הלא ידוע" (Omega the Unknown), כתב קובץ סיפורים המבוססים על יצירותיו וחייו של פרנץ קפקא יחד עם קרטר שולץ, וערך את שלושת הכרכים של כתביו של פיליפ ק. דיק שיצאו לאור במסגרת "ספריית אמריקה".
יוסף מנדלביץ'
הרב יוסף מנדלביץ' (נולד ב-3 באוגוסט 1947 ) הוא ר"מ לגמרא במכון מאיר ופעיל ציבור. התפרסם כאסיר ציון בברית המועצות בשנות השבעים והשמונים.
ביוגרפיה.
נולד בריגה שבלטביה למשה ואלה מנדלביץ. בשנת 1966 הקים בברית המועצות ארגון יהודי מחתרתי שעסק בלימוד עברית ויהדות וערך ביטאון מחתרתי בשם "העיתון". בשנת 1967, במהלך טקס זיכרון לחללי השואה בטבח יער רומבולה, החליט לחזור בתשובה. על כך כתב בספרו "מבצע חתונה":
בי"א בסיוון תש"ל, 15 ביוני 1970 היה שותף ב"מבצע חתונה" - ניסיון לחטוף מטוס קטן משדה תעופה על יד סנקט פטרבורג כחלק מהמאבק למען עלייה חופשית של יהודי ברית המועצות. עם חברי הקבוצה נמנו סילבה זלמנסון ומארק דימשיץ. חברי הקבוצה הואשמו בבגידה, אישום שדינו מוות. מנדלביץ' נידון ל-15 שנות מאסר. מאסרו הופחת לשתים-עשרה שנים במחנה סגור בהרי אורל, מתוכם היה כלוא בפועל כ-11 שנים. שלוש שנות מאסר שהה בתנאים מחמירים, משום ששמר מצוות. במהלך מאסרו, הוא שבת רעב 58 ימים. בשנת 1980 אבד הקשר עמו למשך כשנה, לאחר שהשלטונות הסובייטים העבירו אותו לכלא אחר, שם לא היה לו קשר עם איש.
בכלא פגש מנדלביץ' לראשונה את נתן שרנסקי. בפברואר 1981 הוא נלקח למרכז הק.ג.ב. במוסקבה, שם הודיעו לו כי איננו ראוי עוד לשאת אזרחות רוסית וכי הוא מגורש מהמדינה. מנדלביץ' עלה לישראל ב-18 בפברואר 1981. בישראל פעל לשחרור אסירי ציון נוספים. לצורך זה נפגש עם נשיא ארצות הברית רונלד רייגן ומנהיגים נוספים. בשנת 1986 עמד בראש הוועד הציבורי למניעת הסגרתו של ויליאם נקש לצרפת. ב-1988 הקים יחד עם שרנסקי ארגון של יוצאי ברית המועצות בשם "הפורום הציוני".
מנדלביץ' למד בישיבת מרכז הרב ובכולל "בית אריאל". הוסמך לרבנות על ידי הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא והרב שאר ישוב הכהן. הוא התנדב לשרת בצה"ל.