דייוויד בורליוק נולד ב-1882 בסמירוטיבקה (כעת אוקראינה) בנפת חרקוב שבאימפריה הרוסית, אחיו האמן ולדימיר בורליוק במשפחה שחלקה צאצאים של הקוזקים האוקראינים שמילאו תפקידים בכירים. אמו, לודמילה מיכנביץ', הייתה ממוצא בלארוסי.
השכלה וקריירה.
מ-1898 עד 1904 למד בבתי ספר לאמנות בקאזאן ואודסה, וכן באקדמיה המלכותית במינכן. בגלל דמותו השופעת והמוחצנת באקדמיה של מינכן, הוא כונה "סוס ערבות פראי".
ב-1907 יצר קשר עם עולם האמנות הרוסי; הוא פגש והתיידד עם מיכאיל לריאונוב, ושניהם נחשבים ככוחות מרכזיים בקירוב לעולם האמנות המודרנית. ב-1908 נערכה תערוכה עם קבוצת זבנו ("הקישור") בקייב על ידי דייוויד בורליוק יחד עם ולדימיר בראנוף-רוסין, אלכסנדר בוגומזוב, אחיו ולדימיר בורליוק ואלכסנדרה אקסטר. התערוכה הייתה כישלון משום שכולם היו ציירים לא ידועים. האחים בורליוק ולריאונוב עברו לביתם של האחים, שם עבודתם הפכה לאוונגרדית יותר. באותו סתיו, בעת ביקורם באקסטר, הם ארגנו תערוכה שהתקיימה ברחוב; מהלך הזה היה מוצלח, וגויס מספיק כסף כדי לעבור למוסקבה.
הקבוצה הספרותית הפוטוריסטית הוקמה בשנת 1910 על ידי דייוויד בורליוק ואחיו בביתם ליד חרסון, ואליהם הצטרפו במהירות וסילי קמנסקי וולימיר חלבניקוב, עם אלכסי קרוצ'ניק וולדימיר מאיאקובסקי שהצטרפו אליה. זמן קצר לאחר מכן, הקבוצה תהפוך לקובו-פוטוריזם ספרותי, הצורה השלטת של הפוטוריזם ברוסיה.
מההתחלה ועד סופה, לתנועה הקובו-פוטוריזם תמיד לוותה באווירה של שערורייה. האמנים והמשוררים קראו תיגר על הציבור על ידי הליכה במרחבים ציבוריים לובשים בגדים מגוחכים וצבעו את פניהם, על ידי כתיבת מחזות בלתי מובנים לציבור ועל ידי הוויכוחים בינם לבין הקהל בדברי השירה שלהם. גם במלחמת העולם הראשונה פעילותם נמשכה: במסיבת חג המולד של 1915, בהנחיית ליליה ואוסיפ בריק, העץ נתלה מהגג, הפוך, והאורחים הגיעו באיפור מוזר. הפוטוריזם הרוסי יסתיים רק לאחר המהפכה של 1917.
מ-1910 הוא היה חבר בקבוצת אוונגרד במוסקבה, ובין 1910 ל-1911 למד בבית הספר לאמנות באודסה. לאחר 1911 התרכז דייוויד בשירה ובמניפסטים פוליטיים. בשנים 1911 עד 1913 למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה, ובאותה שנה השתתף בתערוכה הקבוצתית של הפרש הכחול (Blau Reiter) במינכן, שכללה גם את אחיו ולדימיר. הוא גם תרם מאמר למגזין של הקבוצה.
בדצמבר 1912 היה בורליוק מחבר שותף ואחד מהחותמים הרבים על המניפסט "סטירה בפני טעם הציבור". אחד המניפסטים המרכזיים של הפוטוריזם הרוסי, תנועה של משוררים ואמנים רוסים, שאימצה את עקרונות ה"מניפסט העתידני" של פיליפו מרינטי.
בשנת 1913, הוא גורש מהאקדמיה לאמנות, כמו גם מאיקובסקי. באותה שנה ייסד בורליוק את מיזם ההוצאה לאור של קבוצת הסופרים העתידנית Hylaea.
מ-1915 עד 1917, הוא התגורר באורל בנסיעות תכופות למוסקבה ולפטרוגרד (סנט פטרסבורג). ב-1917 השתתף בתערוכה עם קבוצת האוונגרד בסלון האמנים במוסקבה, שכללה את אלכסנדרה אקסטר וקזימיר מלביץ'.
ב-1916 גויס אחיו ולדימיר בורליוק לשירות צבאי, וב-1917 נהרג במלחמת העולם הראשונה בסלוניקי. בשנה שלאחר מכן, בעקבות נפילת האנרכיזם, ברח בורליוק מרוסיה והחל את מסעו לארצות הברית, מסע שעשה דרך סיביר, יפן וקנדה. המסע לא הושלם עד 1922. [6] הוא שמר על קשר עם חבריו הפוטוריסטים ברוסיה, אף שלא ידע מילה באנגלית, הצליח להתיידד עם האמנית והפטרונית קתרין דרייר, והתבסס בין האמנים של בארצות הברית מ 1922.
תקופת ארצות הברית.
בניו יורק פיתח בורליוק פעילות בקבוצות פרו-סובייטיות, ולאחר שכתב שיר לרגל יום השנה ה-10 למהפכת אוקטובר, ביקש במיוחד לזכות בהכרה כ"אבי הפוטוריזם הרוסי". הוא היה תורם קבוע בעיתון הקול הרוסי. בורליוק פרסם את אוספיו, חוברותיו ומגזיניו יחד עם אשתו מריה ניקיפורובנה, ובאמצעות חברים הפיץ את הפרסומים הללו בעיקר בתוך ברית המועצות .
בשנת 1925, בורליוק היה מייסד שותף של איגוד המאסטרים המהפכניים של אוקראינה עם החברים אלכסנדר בוגומזוב, וסילי ירמילוב ואחרים. ב-1927 השתתף בתערוכה של המגמות האמנותיות האחרונות במוזיאון הרוסי בלנינגרד (סנט פטרסבורג), יחד עם קזימיר מלביץ', אלכסנדר שבצ'נקו ולדימיר טאטלין.
שנים מאוחרות יותר.
ב-1940 עתר בורליוק לממשלת ברית המועצות בבקשה לבקר במולדתו. בתמורה, הוא הציע אוסף עצום של חומר ארכיוני הנוגע לבן זמנו ולחברו ולדימיר מיאקובסקי, אותו הציע בורליוק לתרום למוזיאון מיאקובסקי בנוסף ליותר מ-100 ציורים מקוריים. בקשותיו של בורליוק נדחו. הוא הורשה לבקר בברית המועצות רק בשנים 1956 ו-1965.
בשנת 1962, הוא ואשתו נסעו לאוסטרליה שם ערך תערוכה בגלריות מורטון, בריזבן. זו הייתה התערוכה האוסטרלית היחידה שלו. במהלך שהותו שם, צייר בורליוק כמה סקיצות ועבודות עם נוף אוסטרלי.
מ-1937 עד 1966, פרסמו בורליוק ואשתו, מרוסיה, את Color &amp; Rhyme, כתב עת שעסק בעיקר בשרטוט פעילותו של בורליוק.
ברליוק חי בהמפטון בייס בלונג איילנד במשך כ-20 שנה עד שמת בלונג איילנד, ניו יורק. הבית והסטודיו שלו עדיין קיימים.
מצעד הגאווה בסרייבו
מצעד הגאווה בסרייבו (הידוע גם כ-"גאווה בסרייבו"), הוא מצעד הגאווה שנתי והפגנה למען זכויות להט"ב בבוסניה והרצגובינה בעיר סרייבו, בירת בוסניה והרצגובינה.
מצעד הגאווה הראשון של המדינה נערך ב-9 בספטמבר 2019 בסרייבו. על פי ההערכות, מעל 2,000 איש צעדו במהלכו ובכך, הפכה בוסניה והרצגובינה, למדינה האחרונה אשר היוותה חלק מהפדרציה היוגוסלבית לשעבר יחד עם סרביה, מונטנגרו, סלובניה, קרואטיה, מקדוניה הצפונית וקוסובו אשר החלה לקיים מצעד גאווה רשמי בשטחה.
מצעד הגאווה השני ברחבי העיר היה אמור להתקיים ב-23 באוגוסט 2020, החל מהשעה 12:00 תחת הסיסמה "אין חיים בין ארבעה קירות" אך בוטל עקב מגפת הקורונה. מהדורת המצעד השלישי התקיים ב-14 באוגוסט 2021.
נינון הייט-וייל
נינון הייט-וייל (בצרפתית: Ninon Hait-Weyl; 2 באפריל 1911, מילוז – 15 באוקטובר 2007, פונטנבלו) הייתה מצילת יהודים בתקופת השואה.
ביוגרפיה.
הייט-וייל הייתה פעילת מחתרת יהודייה בצרפת הכבושה בידי הנאצים במלחמת העולם השנייה. שמה המחתרתי היה ניקול הארקורט (Nicole Harcourt). היא הנהיגה יחד עם מרק הגנו (Marc Haguenau) את "השישית", אחת מקבוצות ההתנגדות היהודית בצרפת באזור משטר וישי. כמו כן הנהיגה את ה-Petites Ailes (כנפיים קטנות), קבוצה בתנועת הצופים היהודים בצרפת שפעלה במילוז, באו-רן ובאלזס.
עם אליזבת הירש (Elisabeth Hirsch) ורות למבר (Ruth Lambert) , הצליחה הייט-וייל להבריח מאות ילדים ובני נוער יהודיים ממחנות המעצר בצרפת. אף על פי שלא הוצא נגדה צו מעצר, נכנסה הייט-וייל מרצונה למחנה המעצר גירס ושם פעלה למען הטבת תנאי חייהם של האסירים ולמען שחרורם.
למידה עמוקה
למידה עמוקה (באנגלית: Deep Learning ולפעמים Deep Structured Learning) היא מחלקה של שיטות למידת מכונה המבוססות על רשתות עצביות מלאכותיות שמאפשרת למידת ייצוגים . הלמידה עצמה יכולה להיות מונחית, מונחית למחצה או ללא הנחיה.
ארכיטקטורות למידה עמוקה כגון רשתות עמוקות (deep neural networks), למידת חיזוקים עמוקה (deep reinforcement learning), רשתות עצביות חוזרות (recurrent neural networks), ורשתות קונבולוציה יושמו בתחומים מגוונים ביניהם: ראייה ממוחשבת, זיהוי דיבור, עיבוד שפה טבעית, תרגום מכונה, ביואינפורמטיקה, תכנון תרופות, ניתוח תמונות רפואיות, בדיקות חומרים ומשחקי לוח, שבהן הם הניבו תוצאות דומות למומחים אנושיים ובמקרים מסוימים אף עלו עליהן.
מודל הרשת העצבית המלאכותית נוצר בהשראת עיבוד מידע וצמתי תקשורת מבוזרים המצויים במערכות ביולוגיות. אמנם, רשתות אלו שונות ממוח ביולוגי. באופן ספציפי, מבנה רשתות עצביות מלאכותיות נוטה להיות סטטי, בעוד שהמוח הביולוגי של רוב האורגניזמים החיים הוא דינמי. הבדל נוסף הוא שמחשבים פועלים בעיקר בעיבוד טורי, או עם כמות קטנה של עיבוד מקבילי, ואילו מוחות של יצורים פועלים בעיבוד מקבילי.
שם התואר "עמוק" בלמידה עמוקה מתייחס לשימוש במספר שכבות ברשת. מרווין מינסקי וסימור פפרט הראו שפרספטרון יחיד אינו יכול ליצור את השער הלוגי XOR, אולם משפט הקירוב האוניברסלי הראה שרשת בעלת שכבה נסתרת אחת ברוחב לא מוגבל עם פונקציית הפעלה לא ליניארית יכולה להיות מסַוֶג אוניברסלי. למידה עמוקה בדרך כלל עוסקת במספר גדול של שכבות בגודל מוגבל.
הגדרה.
למידה עמוקה היא מחלקה של אלגוריתמים בתחום הכולל יותר, למידת מכונה אשר:  " משתמש במספר שכבות כדי לחלץ בהדרגה תכונות ברמה גבוהה יותר מהקלט הגולמי". לדוגמה, בעיבוד תמונה דיגיטלי, שכבות נמוכות עשויות לזהות קצוות, בעוד שכבות גבוהות יותר עשויות לזהות את המושגים הרלוונטיים לאדם כגון ספַרוֹת, אותיות או פרצופים.
סקירה כללית.
רוב המודלים המודרניים של למידה עמוקה מבוססים על רשתות עצביות מלאכותיות, במיוחד רשתות עצביות קונבולוציוניות (CNN), אם כי הם יכולים לכלול גם נוסחאות הצעה (פרופוזיציוניות) או משתנים סמויים המאורגנים בשכבה במודלים מחוּללים עמוקים (generative models) כמו הצמתים ברשת אמונה עמוקה ומכונת בולצמן עמוקה.