מרכז הפולחן לאל התנין המצרי סובק במצרים העתיקה היה בעיר שדייט ששכנה באזור פיום. בתקופה מאוחרת יותר כונתה העיר על ידי היוונים "קרוקודילופוליס" כדי לציין פולחן זה. אזכור ראשון לפולחן סובק נמצא בכתבי הפירמידה ומיוחס לתקופת הממלכה הקדומה לשושלות ה-5 וה-6 (2,200-2,500 לפנה"ס). העיר הגיעה לשיא פריחתה בתקופת השושלת ה-12 (1795-1985 לפנה"ס). תחילה הרחיבו אמנמחת הראשון וסנוסרת הראשון את מקדש סובק שהיה קיים במקום. סנוסרת השני הקים במקום פירמידה ואמנמחת השלישי בנה מבנים רבים נוספים, ביניהם, מקדש נוסף לסובק ואת הפירמידה של חווארה. מעמדה של העיר ירד בתקופת הממלכה החדשה ופריחה מחודשת של העיר ושל האזור הגיעה רק בזמנו של בית תלמי.
שם העיר שונה במאה ה-3 לפנה"ס על ידי תלמי השני ל"ארסינואה" לכבוד ארסינואה השנייה שהייתה אחותו וגם אשתו. כפי שהיה בתקופות קודמות, גם בתקופה ההלניסטית היה המקום מרכז של דיג וחקלאות וגודלו בו דגנים, ירקות, תאנים, זיתים, כרמים וגנים לנוי שהתחרו בגניה של אלכסנדריה. באותה תקופה הגיעו לאזור פיום מיעוטים אתניים רבים. חלקם העיקרי היו יוונים ומקדונים, ותיקי צבא תלמי, להם הוענקו אדמות באזור, אך גם יהודים, שומרונים, פרסים, ערבים, סורים ותראקים הגיעו לאזור.
עם קרב אקטיום ב-31 לפנה"ס, שסימן את קיצה של השליטה ההלניסטית במצרים, החל תהליך דעיכה במעמד אזור פיום ואיתו במעמד העיר. בסוף המאה ה-4 לספירה עברה מצרים לשליטת ביזנטיון והנצרות הקופטית התפשטה באזור פיום. במשך השלטון הערבי והעות'מאני סבל האזור מהזנחה והתדרדרותו נמשכה. בשנים 1798–1801 היה אזור פיום זירת קרבות בין מצביאו של נפוליון, לואי שרל אנטואן דסא ובין אחד משליטיה הממלוכים של מצרים, מורד ביי. לאחר הסתלקות הצרפתים השתלט על מצרים מוחמד עלי. אולם בספטמבר 1806 נכבשה העיר פיום על ידי הממלוכי יאסין ביי שטבח בתושביה על תמיכתם במוחמד עלי. שליטתו נמשכה ארבע שנים עד אשר כבש מוחמד עלי מחדש את העיר.
מימיו של מוחמד עלי החל אזור פיום, ואיתו העיר, להתפתח מחדש. פשיטות השבטים הנודדים נפסקו בעזרת מינויים פוליטיים והענקת אדמות חקלאיות. מפעלי המים שוקמו והחקלאות החלה להתפתח שוב. השלטון הבריטי במאה ה-20 המשיך בפיתוח בדרך של סלילת מסילות ברזל ובניית מחנות צבאיים סביב לעיר שנועדו להגן מפני פשיטות של סנוסים. הפיתוח נמשך גם לאחר שמצרים קיבלה את עצמאותה בדרך של הקמת קואופרטיבים חקלאיים, חשמול האזור ופתוח ענף התיירות הנשען על האתרים הארכאולוגים הרבים שבאזור.
העיר המודרנית.
בפיום יש מספר שווקים ובתי מרחץ ומסגדים רבים. תעלת בחר יוסף, המקשרת את אזור פיום עם הנילוס, עוברת בתוך העיר ועל גדותיה ניצבות שורות בתים. את התעלה חוצים שני גשרים. באחד מהם, הבנוי על שלוש קשתות, עובר הרחוב הראשי של העיר ועל השני, הבנוי על שתי קשתות, ניצב מסגד קאטביי. תלי עפר מצפון לעיר מציינים את ארסינואה הקדומה.
דמיורג
יצירה (פירושונים)
יצירה היא מונח מופשט, המתאר התייחסות לדבר מה כאל תוצר של תהליכים מורכבים בעל ערך סובייקטיבי מוסף. בשפה היום-יומית נהוג להתייחס ליצירה כאל תוצר אומנותי, למשל: ספר, ציור או שיר. עם זאת, מקובלים מאוד גם שימושים אחרים למילה, כגון "יצירה אלוהית" (בבריאה) או "יצירה של הטבע".
פרס אוסקר לשחקן בתפקיד ראשי
פרס אוסקר לשחקן בתפקיד משני
פרס אוסקר לשחקנית בתפקיד ראשי
פרס אוסקר לשחקנית בתפקיד משני
פרס אוסקר להפקה הטובה ביותר
Enter Sandman
Enter Sandman ('היכנס איש החול') הוא סינגל של להקת ההבי מטאל האמריקנית מטאליקה, מתוך האלבום הנושא את שמם (האלבום השחור) משנת 1991. זהו השיר הראשון באלבום זה. הוא הופק על ידי בוב רוק, והמוזיקה נכתבה על ידי קירק האמט, לארס אולריך וג'יימס הטפילד. הטפילד גם כתב את מילות השיר, שעוסקות בסיוטים.
הסינגל זכה לתואר 'סינגל הזהב' על כ-500,000 עותקים שלו שנמכרו בארצות הברית, ומעל 15 מיליוני עותקים ברחבי העולם, דבר שהאיץ את פרסומה של הלהקה. השיר זכה לביקורות חיוביות מאוד; הוא מופיע בכל אלבומי ההופעות של הלהקה מאז 1991 ונוגן ברוב הופעותיה.
כתיבת השיר.
השיר היה השיר הראשון שנכתב לכבוד האלבום. השיר פותח מתוך ריף שכתב קירק האמט, גיטריסט הלהקה. אורכו של הריף רק 2 תיבות, אבל אולריך הציע שהתיבה הראשונה תנוגן שלוש פעמים. הלחנת השיר נעשתה מהר, אך להטפילד לקח זמן רב לחשוב על מילים לשיר. השיר למעשה היה בין האחרונים מהאלבום שקיבלו מילים - מילים שלמעשה הן אינן המקוריות; הטפילד חשב שהשיר נשמע מעט "מסחרי וקיצ'י," וכדי להוות ניגוד למנגינה, הוא כתב מילים על הריסת המשפחה המושלמת - סוד גדול במשפחה המוביל למוות. בפעם הראשונה בתולדות הלהקה, אולריך והמפיק בוב רוק אמרו להטפילד שלדעתם הוא יכול לכתוב מילים טובות יותר.
המילים החדשות שנכתבו עוסקות בסיוטים ומכילות אזכורים לאיש החול האגדי, לסיוטים ולתפילה.
עבודה שחורה
עבודה שחורה הוא אתר אינטרנט הפועל למען שמירת אופייה של מדינת ישראל כמדינת רווחה.
האתר בנוי כבלוג של מספר כותבים רב, בהם עתונאים, סופרים, משוררים, הוגי דעות, חברי הכנסת וחברי הכנסת לשעבר, פוליטיקאים אחרים, היסטוריונים, פעילי התארגנויות עובדים ועוד.
האתר עוסק בתחומי הפוליטיקה, הכלכלה, עבודה ורווחה, בריאות, חינוך ותרבות, מן הזווית הסוציאל-דמוקרטית.
דני גוטויין
התקופה המוסלמית הקדומה
התקופה האיובית בארץ ישראל
פיליפ הראשון
פיליפ השלישי
ולטר גרב
טיה ליאוני
טיאה לאוני
שרגא נוסוביצקי
קרב רימניק
קרב רִימְנִיק היה אחד הקרבות העיקריים, שנערכו במסגרת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792). הוא התרחש ב-22 בספטמבר 1789 בקרבת רִימְנִיק (רמניקו סראט) שבוולארכיה בין כוחות צבאיים של האימפריה הרוסית ואוסטריה לבין הצבא של האימפריה העות'מאנית. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של הצבאות הרוסי והאוסטרי על כוח עות'מאני גדול בהרבה.
רקע.
לאחר תבוסתו בקרב פוקשאן הפיקוד הטורקי רצה להשיג הכרעה צבאית תוך ניצול הפיצול של הכוחות האוסטרו-רוסים. כוח רוסי משמעותי רותק למצור על מבצר איזמאיל, בעוד כוח אוסטרי פעל בנפרד מהכוח הרוסי בשטח הנסיכויות הרומניות. הכוח הטורקי העיקרי, שכלל כ-100 אלף חיילים החל להתקדם לכיוון האוסטרים. אלכסנדר סובורוב הוביל את צבאו במצעד מזורז, צבאו עבר כ-100 ק"מ במהלך יומיים, וחבר עם האוסטרים ב-21 בספטמבר 1789. הצבא האוסטרו-רוסי המאוחד כלל 25 אלף חיילים ו-103 תותחים.
הטורקים התמקמו ב-4 מחנות לא רחוק אחד מהשני. המפקד האוסטרי, פרידריך מקובורג חשב שצריך להתמקד בהגנה, זאת לאור ההעדפה המספרית הגדולה של הטורקים. סובורוב התכוון לתקוף את הטורקים ואמר שאם האוסטרים לא הצטרפו, הוא יתקוף לבד. בסופו של דבר סוכם על מתקפה משותפת.
הקרב.
בלילה ל-22 בספטמבר הכוח המשותף עבר את הנהר ולקראת בוקר החל במתקפה. הרוסים תקפו מחנה בטרגו-קוקולי. למרות הפגזת תותחים ומתקפת נגד של הפרשים הטורקים הרוסים הצליחו לכבוש את המחנה והמשיכו להתקדם לכיוון המחנה השני.
האוסטרים עמדו במתקפה של 15 אלף פרשים טורקים. לאחר כיבוש המחנה השני, הכוחות הרוסים התקרבו לכוח האוסטרי ויצרו חזית משותפת רציפה. לאחר מנוחה קצרה, ב-3 בצהריים החלה מתקפה על המחנה הראשי של הטורקים. האוסטרים תקפו בחזית. סובורוב ראה שקיימת בעיה בביצורים של המחנה הטורקי והחליט על מתקפה באזור זה. הפרשים הרוסים עברו את הביצורים הלא גמורים ונכנסו למחנה הראשי. כתוצאה מפלישת כוח פרשים וחיל רגלים רוסי למחנה, החלה פאניקה בקרב החיילים הטורקים. הטורקים החלו בנסיגה. ניסיון של המפקד שלהם יוסוף-פאשה לארגן את הנסיגה לא הצליחה. במהלך מעבר על הנהר הטורקים ספגו אבדות גדולות באופן משמעותי מאשר בקרב עצמו.
ניצחון בקרב זה היה בין הניצחנות הגדולים של אלכסנדר סובורוב. על כן הוענק לו תואר רוזן והתווסף לשם משפחתו הכינוי "רימניקסקי" (מרימניק). האוסטרים העניקו לו תואר רוזן של האימפריה הרומית הקדושה.
דבורה נוסוביצקי
המפלגה הציונית סוציאליסטית
ברכת ממילא
ליאנה בדר
ליאנה בַּדר (בערבית: ليانة بدر; נולדה ב-1950) היא סופרת פלסטינית המכהנת כמנכ"לית משרד התרבות הפלסטיני.
ביוגרפיה.
בדר נולדה בירושלים וגדלה ביריחו. אביה היה ד"ר עבד א-רחים בדר, רופא ואסטרונום שאמו הייתה יהודייה, ואמה הייתה מנהלת בית ספר לבנות. בדר למדה לתואר בפסיכולוגיה בירדן. אחר כך נסעה לביירות ולמדה לתואר בפילוסופיה ופסיכולוגיה מהאוניברסיטה הערבית בביירות. היא הייתה עורכת של מדור התרבות בכתב העת "אל-חורייה". בשנת 1982 היא עברה מלבנון וחיה בדמשק, תוניס ועמאן, ושבה לרשות הפלסטינית בשנת 1994.
בשנת 1979 פרסמה את ספרה הראשון, بوصلة من أجل عباد الشمس ("בוצלה מן אג'ל עבאד אלשמס" - "מצפן עבור החמנית"). יצירותיה תורגמו לשפות מספר. היא כותבת רומנים, סיפורים קצרים וספרי ילדים. כמו כן היא כתבה ספר על המשוררת פדואה טוקאן. היא כתבה את התסריט לסרט "החתונה של ראנה", המספר על צעירה פלסטינית שאביה מייעד לה חתן בניגוד לרצונה. כיום בדר מנהלת את המחלקה לקולנוע במשרד התרבות הפלסטיני ברמאללה, ומשמש כעורכת כתב העת של המשרד. היא שותפה ליוזמת ז'נבה.
"הגפן", סיפור קצר פרי עטה, הופיע בעברית בשנת 2004 באנתולוגיה "נעליים ללא עקבים: סיפורים מודרניים של יוצרות ערביות" בהוצאת מעריב.
בדר נשואה ליאסר עבד רבו, פוליטיקאי פלסטיני, ומתגוררת עמו ברמאללה. היא אם לשניים.
אינטרנט סלולרי
יעקב פיכמאן
קונסטנטין שפירא
קונסטנטין אלכסנדרוביץ' שפירא
אבא שפירא
ק&quot;א שפירא
קונסטנטין אבא שפירא
טנטור
טנטור הוא מתחם נוצרי בדרום ירושלים.