אדמירל אדוארד רטקליף גארת' ראסל אוונס, ברון מאונטאוונס הראשון, (באנגלית: Edward Ratcliffe Garth Russell Evans, 1st Baron Mountevans 28 באוקטובר 1881 - 20 באוגוסט 1957), שנודע בכינוי "טדי" אוונס, היה קצין בצי הבריטי וחוקר אנטארקטיקה. הוא שירת כמשנה למפקד במשלחת טרה נובה של רוברט פלקון סקוט לקוטב הדרומי בשנים 1913-1910 וכרב חובל של ספינת המשלחת "טרה נובה". אוונס עוטר באות השירות המצוין (DSO) ובמדליה על גבורה בלב ים (SGM).
נעורים וראשית קריירה.
אדוארד אוונס נולד בלונדון ב-1881, בן לעורך הדין פרנק אוונס. לאחר שסולק מבית ספרו עקב השתמטות מלימודים, השלים את השכלתו די הצורך להתקבל לאוניית אימונים של צי הסוחר וכעבור שנתיים, ב-1896, להתקבל כצוער בצי המלכותי. אוונס למד בקולג' של הצי המלכותי משנת 1900 עד 1902. בשנת 1900 קודם לדרגת סגן-משנה בפועל, ואחר לסגן-משנה ובשנת 1902, לסגן. באותה שנה שירת כקצין שני על "מורנינג", ספינת הסיוע של משלחת דיסקברי, המשלחת האנטארקטית הראשונה של סקוט בשנים 1904-1901.
המשלחת השנייה של סקוט לאנטארקטיקה, 1913-1910.
סקוט הציע לאוונס תפקיד בעל חשיבות במשלחתו השנייה כדי לשכנע אותו לוותר על תוכניותיו למשלחת מתחרה משלו, לחקר ארץ אדוארד השביעי. אוונס ניאות, בתיווכו של קלמנטס מרקהם, להצטרף למשלחתו של סקוט, אבל להסכמתו היה מחיר. הוא דרש להיות המשנה לסקוט, מעמד שסקוט הועיד לידידו ועמיתו משכבר הימים, רג'ינלד סקלטון. ככל שצר היה לסקוט להציב את אוונס במקום סקלטון, לא יכול היה להתעלם מן התמיכה הרבה ומקורות המימון הניכרים שעמדו לרשות אוונס, והוא הסכים לצרפו כמשנה לו. אף על פי כן, יחסי העבודה ביניהם לא התנהלו על מי מנוחות, כיון שסקוט המשיך לראות באוונס יריב.
באנטארקטיקה, היה אוונס אחראי בתחילה על קבוצת המזחלת הממונעת של סקוט. אחרי שהמזחלת התקלקלה, המשיך דרומה כמפקד על קבוצת הגוררים, שנועדה להיות פלוגת הסיוע האחרונה שתלווה את סקוט אל הקוטב. אחרי ששמע מסקוט, שהוא לא יהיה בקבוצה שתעשה את כברת הדרך האחרונה אל הקוטב עצמו, פנה אוונס אחור ב-4 בינואר 2012 בקו רוחב 87° 32′ דרום, במרחק 240 ק"מ מן הקוטב, וחבר אחר מאנשיו, באוארס, המשיך עם קבוצת הקוטב של סקוט. במסע חזרה, חלה אוונס אנושות בצפדינה וב-11 בפברואר, עדיין במרחק 160 ק"מ ממחנה הבסיס, לא יכול היה עוד להלך בכוחות עצמו. שני חבריו הנותרים, טום קרין וויליאם לאשלי, השכיבו אותו על המזחלת וגררו אותו הלאה. אוונס פקד עליהם להשאיר אותו שם ולהמשיך לבדם, כיון שחשש ששלושתם ימותו בדרך, אך הם סירבו. מאוחר יותר אמר אוונס, כי הייתה זו הפעם היחידה בקריירת הצי שלו, שפקודה שלו נתקלה בסירוב. מצבו המתדרדר והולך של אוונס תועד ביומנו של לאשלי, שציין, כי אוונס "נעשה שחור וכחול ועוד כל מיני צבעים אחרים", ולאחר זאת, כי הוא סובל כאבים קשים ואיננו יכול לעמוד. מצרכי המזון אזלו במהירות, כשלפניהם עוד 56 ק"מ עד לבסיס, ועל כן התנדב קרין ללכת לבדו אל האט פוינט, בעוד שלאשלי יישאר עם אוונס באוהל עד שתגיע עזרה. ב-19 בפברואר, אחרי שהלך במשך 18 שעות ללא עצירה, הגיע קרין אל האט פוינט, שם מצא שניים מחברי המשלחת, הרופא ד"ר אדוארד ל. אטקינסון והכלבן דימיטרי גרוב, שיצאו על מזחלות כלבים וחילצו את אוונס ולאשלי ב-22 בפברואר. בסך הכל, עברו השלושה במסע רגלי מרחק של כ-2400 ק"מ.
בשל מחלתו, נשלח אוונס הביתה בספינת המשלחת "טרה נובה", במרץ 1912, אך הוא הבריא וחזר בשנה שלאחריה כמפקד הספינה, שלקחה את ניצולי המשלחת הביתה.
שירות לאחר אנטארקטיקה.
בהמשך לשירותו באנטארקטיקה, ניהל אוונס קריירה מצליחה בצי המלכותי. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, קודם לדרגת קומנדר.
ב-20 באפריל 1917, על המשחתת "ברוק" בסיור לילי ליד קסרקטין דובר סמוך לגודווין סנדס, פיקד על פעולה נגד שש משחתות גרמניות של צי הקייזר, שהחלו להפציץ את דובר. יחד עם האוניה "סוויפט", אסר אוונס על המשחתות מה שנודע בהמשך בשם "הקרב על מצר דובר". טורפדו מ"סוויפט" הטביע אחת ממשחתות האויב, G-85. אז נגחה "ברוק" משחתת אחרת, G-42 וכמעט ניפצה אותה לשניים. שתי הספינות נשארו צמודות ובמשך זמן מה התנהל קרב פנים-אל-פנים על סיפון ה"ברוק", עד שזו הצליחה להיחלץ. המשחתת הגרמנית שקעה ושאר המשחתות הגרמניות נמלטו. "ברוק",שניזוקה מאוד, נגררה אל נמל הבית, ואילו "סוויפט", שגם היא ניזוקה קשות, עשתה את דרכה לנמל בכוחות עצמה. הפעולה זיכתה את אוונס בקידום מיידי לדרגת קפטיין ובאות השירות המצוין (DSO) ועשתה אותו לגיבור העם, שהעיתונות הבריטית הכתירה כ"אוונס מן הברוק". אוונס כתב דין וחשבון על פעילותו במשמר דובר בספרו "על משמר הימים" (Keeping the Seas) (1920).
בשנת 1916 נשא אוונס לאישה את אלזה אנדוורד הנורווגית.
בעת שירותו על אוניית הצי "קרלייל" בתחנת סין, חילץ אוונס 200 ניצולים מן האוניה "הונג מו". פעולותיו, שכללו שחייה כדי להנחות את האונייה הטובעת, הקנו לו כמה אותות הצטיינות על הצלת חיים.
בפברואר 1928 קודם אוונס לדרגת סגן-אדמירל בפיקוד על הצי האוסטרלי המלכותי (התואר הרשמי היה "סגן אדמירל מפקד השייטת האוסטרלית של הוד מלכותו"). בנובמבר 1932 התמנה למשנה לאדמירל. הוא היה המפקד הראשי של תחנת אפריקה וממלא מקומו של מושל מדינות החסות הבריטיות בשנים 1935-1933. בשנת 1935 קיבל תואר אבירות וביולי 1936 קודם לדרגת אדמירל. ב-1939 נקרא חזרה לשירות פעיל ובשנה שלאחריה השתתף במערכה הנורווגית, ולאחר זאת, ב-9 בינואר 1941, פרש מן הצי המלכותי. ביתר שנות מלחמת העולם השנייה שירת בלונדון כמפקח אזורי במערך ההגנה האזרחית. בדצמבר 1945 הוענק לו תואר ברון, לורד מאונטאוונס מן הברוק. משנת 1936 עד 1942 כיהן כנשיא אוניברסיטת אברדין. ב-1947 ישב בראש ועדה לגיבוש חוקים להיאבקות מקצועית בבריטניה. חוקים אלה נודעו כחוקי אדמירל-לורד מאונטאוונס.
אדוארד אוונס כתב כמה ספרים על אנטארקטיקה:
פוביות
דאקס
רגימנט הכחולים והמלכותיים
רגימנט הכחולים ומלכותיים (באנגלית: Blues &amp; Royals) בשמו המלא משמר הפרשים המלכותי והדרגונים הראשון (באנגלית: Royal Horse Guards and 1st Dragoons או בראשי תיבות RHG/D), הוא רגימנט פרשים (חיל שריון) בצבא הבריטי. הרגימנט ממוקם במקום השני בסדר הבכירות של הפרשים בצבא לאחר משמר החיים, השניים מרכיבים את משמר הפרשים ומשמשים יחידות סיור משוריין ומשימות ייצוגיות של משמר המלוכה הבריטית.
הרגימנט הוקם ב-23 במרץ 1969 על ידי איחוד שני רגימנטים קודמים 'משמר הפרשים המלכותי' שכונה "הכחולים" ו-'רגימנט הדרגונים המלכותי' שכונה "המלכותיים", שם הרגימנט החדש הורכב על ידי צירוף הכינויים של שני הרגימנטים.
הרגימנט קשור מאוד למשפחת המלוכה הבריטית, הנסיכה אן מכהנת בתור מפקדת הרגימנט ואימה המלכה אליזבת מכהנת כראש הרגימנט והמפקדת הייצוגית שלו. גם הנסיך הארי וגם אחיו הנסיך ויליאם שירתו מספר שנים בתור לוטננטים צעירים ברגימנט, הנסיך הארי אף הופיע במדי הרגימנט במהלך החתונה של קייט מידלטון והנסיך ויליאם באפריל 2011.
היסטוריה.
משמר הפרשים המלכותי ('הכחולים').
'משמר הפרשים המלכותי' (באנגלית: Royal Horse Guards) הוקם בשנת 1650 בהוראת אוליבר קרומוול בתור רגימנט קירסירים. בתקופת ארגון הצבא שלאחר מלחמת האזרחים האנגלית, הפך ל'רגימנט הרוזן מאוקספורד', משום שמדי הרגימנט בתקופה היו כחולים הוא החל לקבל את הכינוי "הכחולים מאוקספורד" ובהמשך נותר הכינוי "הכחולים". בשנת 1750 קיבל את השם 'משמר הפרשים המלכותי הכחול' ולבסוף בשנת 1877 קיבל את השם הסופי שלו 'משמר הפרשים המלכותי (הכחולים)'.
במשך השנים שירת הרגימנט בין היתר במלחמות הנפוליאוניות ובקרב ווטרלו, במלחמת העולם הראשונה שירת הרגימנט כחלק מ-'רגימנט משמר המקלעים' ובמלחמת העולם השנייה שירת כחלק מהרגימנט המורכב של משמר הפרשים. משמר הכחולים פורק לבסוף בשנת 1969 ואוחד לכדי 'הכחולים והמלכותיים'.
רגימנט הדרגונים המלכותי ('המלכותיים').
'רגימנט הדרגונים המלכותי הראשון' (באנגלית: 1st The Royal Dragoons) הוקם בשנת 1661. תחילה הורכב הרגימנט מחיילי הפרלמנט וותיקי מלחמת האזרחים האנגלית ובהמשך נקרא 'רגימנט סוסי טנג'יר' על שם שירותם בטנג'יר שהייתה חלק מבריטניה בתקופה זו למספר שנים. הרגימנט מוספר בתור רגימנט הדרגונים הראשון ונחשב לרגימנט הפרשים הבכיר החל משנת 1674. מספר שנים לאחר מכן קיבל הרגימנט תואר 'מלכותי' לשירות המלך צ'ארלס השני ונקרא 'רגימנט הדרגונים המלכותי של המלך', במשך השנים שונה שמם במקצת לכדי מספר גרסאות עד שלאחר שירותם במלחמת העולם הראשונה, בשנת 1921, שונה שמם לכדי 'הרגימנט הראשון הדרגונים המלכותי'.
במהלך השנים שבהן התקיים הרגימנט הוא שירת כחלק מרגימנטי הפרשים של משמר המלוכה במערכות והמלחמות העיקריות של הצבא הבריטי. בשנת 1940 מעט לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה הוסב רגימנט הפרשים לכדי רגימנט שריון והפך לחלק מחיל השריון המלכותי. הרגימנט שרד את הקיצוצים ביחידות הצבא שהגיעו מיד עם סוף הקרבות, אך בשנת 1969 הוא אוחד עם 'משמר הפרשים המלכותי' לכדי הרגימנט החדש.
מבנה.
שני הרגימנטים של משמר הפרשים אינם משמשים רגימנטים משוריינים מלאים, אך בכל זאת בעלי יכולת להישלח למוקדים שונים ולהשתתף בפעילות מבצעית.