עם סיום לימודיו בדצמבר אותה שנה הוא הועלה לדרגת קפטן. חוקת קוריאה הדרומית אומצה ב-17 ביולי 1948, מה שהפך אותה לאומה עצמאית קפיטליסטית פרו-מערבית המופרדת מקוריאה הצפונית שהייתה בשליטה קומוניסטית. פאק הודח מתפקידו הצבאי בשנת 1948, עקב האשמות ששיתף פעולה עם פעילים קומוניסטים. קצינים הממונים עליו התחננו בפני ממשלת לי סינג-מן לחוס על חייו של פאק על בסיס הפוטנציאל הרב שלו כקצין צבאי. הסכסוך האידאולוגי בין צפון ודרום קוריאה הגיע לנקודת הצתה כאשר צפון קוריאה פלשה לדרום ביוני 1950 ובכך החלה את מלחמת קוריאה. עם תחילת המלחמה פאק נקרא לשוב לצבא הדרום במהרה. הקריירה של פארק התאפיינה בעלייה מתמדת בשורות הצבא החדש שהתרחב במהירות - במיוחד במהלך מלחמת קוריאה.
פארק הוכיח הן את הפוטנציאל שלו והן את נאמנותו במהלך שירותו בכוחות המזוינים של הרפובליקה של קוריאה לאורך מלחמת קוריאה. לאחר תחילת המלחמה הוחזר כקצין שירות פעיל בצבא דרום קוריאה ועלה בהדרגה בשורותיו. עד לסיום המלחמה זכה למוניטין של אחד הקצינים הצעירים המבטיחים ביותר בצבא. בשנת 1953, השנה האחרונה למלחמת קוריאה, פאק התקדם לדרגת בריגדיר גנרל (מקביל לתא"ל); הוא היה בן 36, גיל צעיר יחסית אפילו לצבא הקוריאני החדש. בתור מפקד בחיל תותחנים, פאק השתתף בקורס המתקדם של בית הספר לאמנות ארטילריה של צבא ארצות הברית בפורט סיל, אוקלהומה. פאק חזר לקוריאה הדרומית וקיבל תפקיד כמפקד בית הספר לארטילריה של צבא הרפובליקה של קוריאה. מתפקיד זה הועבר לפקד על דיביזיית החי"ר החמישית בדרגת גנרל, תפקיד אשר מילא עד שנת 1957, כאשר הועבר ללמוד במכללת הפיקוד והמטכ"ל של הצבא הדרום קוריאני. מאוחר יותר הוא מונה לסגן מפקד הארמייה השנייה הדרום קוריאנית.
לאורך כלל הקריירה הצבאית שלו נודע פאק בהיעדרו הכמעט מוחלט מהתפקידים החברתיים בהם השתתפו מרבית הקצינים הבכירים. תפקידים אשר כללו התערבות ממושכת בפוליטיקה המדינית ביחד עם עמיתיהם האמריקאים ויועצי הצבא האמריקאים במדינה. אף על פי שרבים מגנרלי צבא קוריאה הצעירים נהנו באופן בולט מעמדותיהם החברתיות שזה עתה זכו להם בעקבות מלחמת קוריאה, פאק היה יוצא מן הכלל.
עלייה לכוח.
רקע.
הרפובליקה הדרום קוריאנית הראשונה, שהוקמה באוגוסט 1948, אימצה מערכת ממשל נשיאותית, ולאחר מכן נבחר לי סינג-מן לנשיא הראשון שלה. דרום קוריאה אימצה גם חוק ביטחון לאומי, שלמעשה אסר על קיומן של קבוצות פוליטיות שהתנגדו לממשל או הביעו תמיכה בקוריאה הצפונית. לי נבחר מחדש באוגוסט 1952 בזמן שהמדינה הייתה במלחמה. עוד לפני פרוץ מלחמת קוריאה היה סכסוך חמור בין לי לבין האספה הלאומית הנשלטת על ידי האופוזיציה. הסכסוך כלל הצעת חוק לתיקון חוקתי שהאופוזיציה הציגה בניסיון להדיח את לי על ידי החלפת המערכת הנשיאותית במערכת קבינט פרלמנטרית בראשות האספה הלאומית של קוריאה הדרומית. הצעת החוק נפלה, אך המחלוקת נמשכה בפוסאן, הבירה הזמנית בזמן המלחמה, שם התכנסה האספה הלאומית. כמו רבים מהקצינים הצעירים האחרים בצבא הדרום קוריאני בשנות החמישים המאוחרות, פאק חש במידה מסוימת של תסכול מהשלטון האזרחי. בעיניהם של קצינים אלו, לי סינג-מן, ששלט בפוליטיקה בדרום קוריאה עד 1960, היה אוטוקרט מזדקן שממשלתו המושחתת לא עשתה אף לא מעט כדי להעלות את רמת החיים או לשפר את כלכלת דרום קוריאה, מה שהביא למרידות.
בשלב הקריטי ביותר, כשעצם הישרדותו של משטר לי היה מונח על כף המאזניים, ההחלטה הפוליטית של המטה הכללי הצבאי להישאר "נייטרלי" במצב הייתה ללא ספק אחד הכוחות המכריעים ביותר ששכנעו את לי להתפטר מתפקידו. צ'אנג מיון, שהפך לראש ממשלה בשנת 1960 לאחר שהתקוממות בהנהגת סטודנטים צעירים הביאה להדחתו הרשמית של לי, התקשה לשלוט בכוחות שהעלו אותו לשלטון ולהסדיר את סמכויות הממשל בעת המשבר. אי שקט וחוסר יציבות שלטוני שרר בהתפטרותו של לי ומצבה הכלכלי של הדרום קוריאה לא השתפר. הנשיא החדש שהחליף את לי, יון פו-סאן, התקשה גם הוא לנהל את המדינה ובתגובה להתנגדות למשטר האוטוקרטי של לי שינה את המשטר במדינה לפרלמנטרי, מה שהפך את מוסד הנשיאות לטקסי בלבד. מתוסכלים מהמצב השורר בדרום קוריאה, פאק יצר קשרים עם קצינים צבאיים אחרים כדי להקים חונטה צבאית, שכונתה "וועדת המהפכה הצבאית", והחל לתכנן הפיכה צבאית.
הרפובליקה השנייה, שאימצה מערכת קבינט פרלמנטרית, נמשכה תשעה חודשים בלבד. ממשלת צ'אנג עשתה מאמצים ליזום רפורמות כלכליות וחברתיות. עם זאת, היא לא הצליחה להתמודד עם המצב הלא יציב שנוצר בעקבות השינוי הפוליטי האלים שהדיח את לי. עם נפילת יציבות המשטר האוטוקרטי שהנהיג לי, החלו מאבקים בין הפלגים במפלגה השלטת שעד כה דוכאו והפלגנות פוליטית ממושכת רק החמירה את מצבה של היציבות השלטונית. עם מקור הסמכות האולטימטיבי שהוקנה כעת בלשכת ראש הממשלה, כל הפלגים, שמרניים ומתונים, עסקו בתמרון מתמיד של גופים ופלגים פוליטיים כדי ליצור רוב בבית המחוקקים. לפני שצ'אנג הספיק להשיק תוכנית מלאה של רפורמה כלכלית, הנהגת המפלגה הדמוקרטית השלטת הייתה חסרת סמכות בפועל ממריבות הפלגים בשורותיה.
הפיכה צבאית.
ב-16 במאי 1961 תפס הצבא את השלטון בסיאול הבירה באמצעות הפיכה מאורגת בקפידה בידי פאק ותומכיו. עם לקיחת השלטון הצבא הוביל שלב חדש של פוליטיקה קוריאנית לאחר הליברציה הקצרה שלפיהם הוכיחה כי היא חסרת כל יכולת. החונטה הצבאית, בראשות גנרל פאק צ'ונג-הי שהפך כעת לנשיא החדש, השתלטה על הארגונים הממשלתיים, משרדים ניהוליים ועסקים המקושרים לממשל, פיזרה את האספה הלאומית והטילה איסור מוחלט על כל סוגי הפעילויות הפוליטיות. הוטל חוק חירום של מצב מלחמה מדיני, והמועצה העליונה לשיקום לאומי (SCNR) בראשות פאק לקחה את מושכות הממשלה והחלה להנהיג סדרה של רפורמות. בנובמבר 1961, פגישה של פאק וממשלתו החדשה עם נשיא ארצות הברית, ג'ון פיצג'רלד קנדי בוושינגטון די. סי. קבעה את הלגיטימציה של הממשל החדש של פאק בעיני הממשלה האמריקאית והסדירה את יחסי ארצות הברית–קוריאה הדרומית שלאחר המהפכות בקוריאה.
לאחר הסדר הממשל והסדר המדיני, בנובמבר 1962 פרסם ה-SCNR הצעת חוק שעברה במהירות לתיקון החוקה. לפי התיקון החוקתי נקבע שנשיא המדינה מחזיק ברוב סמכויות הממשל לכדי מצב שיחשב במדינות רבות כדיקטטור בעוד הפרלמנט הלאומי נחלש קשות. הצעת החוק אושרה על ידי משאל עם לאומי חודש לאחר מכן. התוכנית הראשונית הייתה להסדיר את יציבות השלטון בקוריאה ולאחר מכן לסיים את הממשל הצבאי בבחירות דמוקרטיות שיתרחשו במהלך שנת 1963. בפברואר שנת 1963 הודיע ​​פאק כי לא ייקח חלק בממשלה האזרחית שתוקם בהמשך השנה אם מנהיגים פוליטיים אזרחיים יבחרו לקיים הצעת ייצוב פוליטית שתשיב ממשל פרלמנטרי.
עם זאת, כתוצאה מסערה מרה בחונטה השלטת וממצב כאוטי שנוצר בעקבות התפשטות המפלגות הפוליטיות הקטנות, עד מהרה שינה פאק את דעתו והציע להאריך את השלטון הצבאי בארבע שנים. ההצעה נתקלה בהתנגדות נמרצת של מנהיגים פוליטיים אזרחיים, אך כ-160 מפקדים צבאיים, רובם גנרלים, תמכו בהרחבת תקופת המשטר הצבאי בטענה כי זו הדרך היחידה לשמור על היציבות במדינה. באפריל, פאק, בלחץ מקומי ובינלאומי ניכר (במיוחד מארצות הברית של משטרו של לינדון ג'ונסון התנגד לדיקטטורה צבאית בקוריאה), הודיע ​​על תוכנית לקיום בחירות לקראת סוף השנה. פאק נבחר בתור מועמד לנשיאות המפלגה הרפובליקנית הדמוקרטית (DRP) שזה עתה הוקמה בסוף מאי.
הבחירות לנשיאות הרפובליקה השלישית התקיימו ב-15 באוקטובר 1963. פאק ניצח בהפרש קטן את מועמד האופוזיציה, יון פו-סון, נשיא המדינה לשעבר אשר כאשר התאפשר לו לשוב לפעילות פוליטית עם תחילת מערכת הבחירות, הפך למוביל גוש האופוזיציה האנטי-צבאי והמועמד לנשיאות של מפלגת השלטון האזרחי. במאי 1967 פאק נבחר לכהונתו השנייה, וה-DRP זכה ברוב גדול באספה הלאומית. חברי המפלגה האופוזיציונית החדשה (NDP), שראשם היה יון שהובס פעמיים, טענו להונאה וסירבו במשך זמן מה לתפוס את מושבם באספה הלאומית.
נשיא קוריאה הדרומית.
מדיניות חוץ.
זמן קצר לאחר עלייתו לשלטון, פאק הסדיר הסכם שהסדיר יחסי יפן–קוריאה הדרומית. לפי ההסכם, יפן העבירה 300 מיליון דולר פיצויים על תקופת הכיבוש היפני בחצי האי, עוד הלוואה בסך 200 מיליון דולר ועוד הלוואה בסך 300 מיליון דולר לשיפור איכות החיים האזרחית בקוריאה הדרומית. יחסים שווים בין קוריאה הדרומית וארצות הברית סובסדו בשנת 1966 לפי "הסכם סטטוס הכוחות". פאק נודע בגרמנופיליה אך בכל זאת סבסד קשרים כלכליים עם גרמניה המערבית למען האחרונה תתמוך בקשיים הכלכליים של קוריאה הדרומית עם אוכלוסייתה הגדלה במהירות. בתקופת שלטונו של פאק יחסי הממלכה המאוחדת–קוריאה הדרומית היו מתוחים שכן פאק נאם מספר פעמים נגד הממלכה המאוחדת אשר לפיו תמכה בסיפוח היפני של קוריאה בכך שחתמה בשנת 1902 על הברית האנגלו-יפנית. פאק הוסיף וזעם על הממלכה המאוחדת עקב אי מעורבותה במלחמת וייטנאם שבה הייתה קוריאה הדרומית מצידה מעורבת קשות.