פרטוריוס נולד כמיכאל שולצה, הצעיר בבניו של כומר לותרני, בקרנצבורג שבגרמניה. עם תום לימודיו בטורגאו ובצרבסט, המשיך בלימודי דת באוניברסיטה של פרנקפורט על נהר אודר. הוא כיהן כנגן עוגב בכנסיית מריה (Marienkirche) בפרנקפורט ובהמשך עבד בחצר וולפנביטל כנגן עוגב ומאז 1604 כממונה על המוזיקה (קאפלמייסטר). משנת 1613 עד 1616 עבד בחצר הסקסונית בדרזדן, שם נחשף למוזיקה האיטלקית החדישה, לרבות יצירותיהם הפוליכוראליות (למקהלות אחדות) של מלחיני האסכולה הוונציאנית. הפיתוח שלו בהמשך של צורת הקונצ'רטו הכוראלי, בייחוד בגרסה הפוליכוראלית, נבע ישירות מהיכרותו עם המוזיקה של מלחינים ונציאניים כמו ג'ובאני גבריאלי. מיכאל פרטוריוס טמון בכוך קבורה מתחת לעוגב בכנסיית מריה הקדושה בוולפנביטל, גרמניה.
שמו.
בגרמנית מופיע שם המשפחה בצורות שונות, ביניהן שולצה, שולטה, שולטהייס, שולץ ושולטייס. פרטוריוס היא הצורה הלטינית של שם המשפחה.
יצירותיו.
פרטוריוס היה מלחין פורה להפליא, שיצירותיו מגלות את השפעתם של בני זמנו סמואל שיידט והיינריך שיץ כמו גם השפעה איטלקית. יצירותיו כוללות את Musae sioniae בת תשעת הכרכים (1605-10), קובץ של למעלה מאלף כוראלים ושירים; עוד יצירות רבות לכנסייה הלותרנית; ו"טרפסיכורה" (1612), אוסף של יותר מ-300 מחולות אינסטרומנטליים, שהוא גם היצירה הנודעת ביותר שלו וגם יצירתו החילונית היחידה ששרדה. המסה בת שלושת הכרכים שלו, "סינטגמה מוזיקום I" ו"סינטגמה מוזיקום דה אורגנוגרפיה II" מן השנים 1614-20 כוללת טקסטים מפורטים ותמונות על הנהלים המוזיקליים וכלי הנגינה שהיו בשימוש בימיו, תיעוד רב חשיבות למוזיקולוגיה, לתורת הכלים ולתחום של ביצוע אותנטי.
אריה בראון
אריה בראון (כ"ב בשבט ה'תרצ"ד, 7 בפברואר 1934 - ד' בטבת ה'תשס"ט - 30 בדצמבר 2008) היה חזן ישראלי, שימש כחזן הצבאי הראשי בצה"ל בשנים 1976–1999.
קורות חייו.
אריה בראון נולד בירושלים, דור שביעי בארץ, צאצא למשפחת ריבלין. גדל בתל אביב. כישרונו המוזיקלי התגלה בילדותו על ידי החזן שלמה רביץ, והוא נחשב ל"ילד פלא" במקהלתו של רביץ. למרות כישרונו, הוא נשלח ללמוד מקצוע בישיבה הטכנולוגית "כפר אברהם" שבפתח תקווה. בצה"ל שירת במודיעין קרבי וכצלם ממטוסים, ובבגרותו ניהל את מחלקת הסידור בדפוס של עיתון "הארץ".
במקביל לעבודתו בעיתון "הארץ", החל לשמש כחזן בבתי כנסת שונים ואף שר בפני החזן משה קוסביצקי. באפריל 1975 זכה במקום ראשון בפסטיבל חזנות. לאחר שירות בחיל השריון במילואים, הועבר לרבנות הצבאית לשמש כחזן. בשנת 1976 החליף את החזן הצבאי הראשי אברהם כרמל, שיצא לגמלאות לאחר ששימש בתפקיד במשך 23 שנים.
מתוקף תפקידו הופיע בראון בטקסים רשמיים רבים של צה"ל ומדינת ישראל, ובפרט בהלוויות ובאזכרות. קולו העמוק של בראון הפך עם השנים מזוהה עם תפילת אל מלא רחמים שנאמרה בטקסי האזכרה הרשמיים של צה"ל. כמו כן השתתף בטקסים הממלכתיים ליום הזיכרון לשואה ולגבורה ביד ושם. בנוסף לזאת השתתף בראון במסע עם ראש הממשלה יצחק רבין למחנות הריכוז בפולין, אזכרה לחללי הבריגדה היהודית ברוונה שבאיטליה, ברכת שהחיינו מהכותל המערבי בשידור ישיר לכל רחבי העולם בליל חתימת הסכם השלום עם מצרים, הופעה בכל חידוני התנ"ך לנוער יהודי מהעולם ומהארץ ביום העצמאות, הופעה בפני קבוצות תורמים של המגביות השונות, כמו כן ליווה את הלווייתו של ראש הממשלה יצחק רבין.
בימים הנוראים היה נוהג לשמש חזן באחד מבתי הכנסת בארצות הברית. מיד עם פתיחת הגבולות בין הגוש הקומוניסטי למערב, זומן בראון למסע קונצרטים עם חזנים נוספים, מסע מיוחד בגוש הקומוניסטי שזכה להצלחה רבה.
בשנת 1998 נערך ערב לכבוד בראון בהיכל התרבות בתל אביב, בו השתתפו אמנים רבים, חבריו של בראון, בליווי תזמורת צה"ל. כל ההכנסות מהערב הועברו לקרן לב"י.
אריה בראון היה בעל קול בריטון עוצמתי והקליט מספר תקליטי חזנות ושירה חסידית. שגריר מצרים בישראל כינה אותו "המואזין של צה"ל".
בראון נפטר ב-30 בדצמבר 2008, כתוצאה מהתקף לב, מעט לפני יום הולדתו ה-75.
הנצחה.
אריה בראון היה תושב פתח תקווה. בשכונת אם המושבות בעיר, נקרא רחוב על שמו.
משפחתו.
היה נשוי לזמירה, ואב לשלושה ילדים. בנו, נחום (חומי), שידר ברדיו קול חי תוכניות חזנות. בתו, פנינה, הייתה נשואה למרדכי מירון, בנו של עו"ד אליהו מירון. בנו הצעיר, טל, הוא מוזיקאי המתגורר בפתח תקווה.
לו פריגנו
לואיס ג'וד "לו" פריגנו (באנגלית: Louis Jude "Lou" Ferrigno, נולד ב-9 בנובמבר 1951) הוא מפתח גוף ושחקן אמריקאי. פריגנו הופיע במספר סדרות טלוויזיה וסרטים כמו "הענק הירוק", "Pumping Iron" (עם ארנולד שוורצנגר), "סינבאד ושבעת הימים" ובתפקיד הראשי בסרט "הרקולס" משנת 1983. הוא התפרסם בעיקר בזכות הדיבוב והמשחק בתור הענק הירוק (האלק). פריגנו ידוע יותר לאחרונה על משחקו בתפקיד החוזר בתור עצמו בסיטקום "מלך השכונה". ב-2008 הוא שב לדבב את דמותו של הענק בסרט החדש, הענק הירוק.
פריגנו סובל מבעיית שמיעה שנובעת מדלקת אוזניים ממנה סבל בגיל שלוש, שבעקבותיה איבד 80% משמיעתו.
פריגנו עדיין מתאמן על בסיס יומיומי ומוכר ציוד כושר דרך החברה שלו ("Ferrigno Fitness").
בשנת 2015 שיחק בסרט הטלוויזיה "", השלישי בסדרת סרטי "שארקנדו".
פריגנו נולד בניו יורק שבארצות הברית. הוא נשוי בפעם השנייה, ולו שלושה ילדים.
נכו השני
נכו השני היה שליט מצרי מהשושלת ה-26 של מצרים, אשר מלך בין השנים 595-610 לפני הספירה.
ביוגרפיה.
אביו של נכו, פסמתיך הראשון, התרכז בעיקר בארגונה הפנימי של מצרים, בעוד נכו התרכז בעיקר במדיניות חוץ. בשנת 609 לפנה"ס עלה לחרן כדי לסייע לאשור-אובליט השני, אחרון מלכי אשור, לכבוש את העיר מידי הבבלים. המצור נכשל ונכו עם בעלי בריתו חזרו לסוריה. הבבלים חצו את נהר פרת ובשנת 605 לפנה"ס תקף צבאו של נבופלאסר מלך בבל, בפיקודו של נבוכדנצר השני, את המצרים ליד כרכמיש. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ לצבא בבל ושרידי הצבא המצרי הושמדו ליד העיר חמת. כתוצאה מקרב כרכמיש השתלטה בבל על כל תחום עבר הנהר עד גבול מצרים.
בדרכו לחרן לחם נכו כנגד יאשיהו מלך יהודה בקרב מגידו, הביס אותו והמליך את יהויקים בנו, מתוך רצון להכפיף אותו לשלטון המצרי. מאוחר יותר, עודד נכו את יהויקים למרוד בבבל.
במצרים חידש נכו את מפעלו של רעמסס השני לחבר את הים האדום עם הים התיכון על ידי כריית תעלה בין האגמים המרים לנילוס. הרודוטוס מספר שנכו שלח ספנים פיניקים להקיף את אפריקה. את המסע המתואר ערכו הפיניקים בשליחותו של השליט הפרעוני מהים האדום דרך האוקיינוס ההודי ודרומה כשהם מקיפים את אפריקה ממזרח למערב וחוזרים דרך מצרי גיברלטר. המסע ארך שלוש שנים, כאשר הפיניקים עוצרים בתחנות שונות במסלול על מנת לזרוע חיטה ולהצטייד במזון ובמים. מדובר במסע הימי הראשון שהקיף את יבשת אפריקה, כ-2,000 שנה לפני שנערך מסע דומה (מהכיוון הנגדי) על ידי הספן הפורטוגזי וסקו דה גמה.
וכך מתאר זאת הרודוטוס:
באגדות חז"ל.
לפי חז"ל המילה "נכה" או "נכו" פירושה "חיגר". על נסיבות פציעתו מספר המדרש שהוא נפצע על ידי האריות שבכיסא שלמה המלך, אותו שדד במלחמתו עם יאשיהו.
קרב כרכמיש
קרב כרכמיש הוא קרב שהתרחש בעיר כרכמיש שבגבול הפרת הצפוני (טורקיה של היום) בסביבות שנת 605 לפנה"ס בין צבאות בבל, בפיקודו של נבוכדנצר השני, לבין מצרים העתיקה ואשור, בהנהגת פרעה נכו השני. הקרב היה אחד הקרבות המכריעים של המזרח התיכון העתיק, והוא הסתיים בניצחון בבלי, אשר סלל את הדרך להקמת האימפריה הנאו-בבלית. הקרב מוזכר מספר פעמים בתנ"ך, בין היתר בהקשר של קרב מגידו.
רקע ותוצאות.
בשנת 612 לפנה"ס כבשו הבבלים את נינוה, בירת האימפריה האשורית, והעיר נהרסה עד יסוד. כתוצאה מכך, העבירו מלך אשור אשור-אובליט השני, את עיר הבירה של אשור לחרן. כאשר חרן נכבשה על ידי הבבלים בשנת 609 לפנה"ס, הזעיק אשור-אובליט את המצרים שוב לעזרתו. האשורים העבירו שוב את בירתם, והפעם לכרכמיש. למצרים היה אינטרס לסייע לאשורים, כי הם היוו כוח חוצץ בינם לבין הבבלים שהיו כוח חזק שעלה בדרום מסופוטמיה.
בשנת 609 לפנה"ס עלו המצרים צפונה בדרך הים ונחלצו לצד בעלי בריתם האשורים. במגידו, אשר נמצאת על דרך הים, התעכב הצבא המצרי בעקבות המלחמה נגד צבאו של המלך יאשיהו בקרב מגידו. יחד, צרו צבאות האשורים והמצרים על חרן, אך נכשלו לכבשה מחדש. בעקבות כישלון זה נעלמה האימפריה האשורית החדשה והם לא הוזכרו יותר בכרוניקות הבבליות. הכוחות המצרים נסוגו בחזרה לסוריה וניסו למנוע מהבבלים לחצות את נהר פרת מערבה. הצבא הבבלי הצליח לעבור את הנהר בשלוש נקודות ובקרב מכריע ליד כרכמיש השמיד את הצבא המצרי.
צבא מצרים נפגע קשות מידי הבבלים, והמצרים חדלו להיות כוח משמעותי במזרח הקרוב ולא הוסיפו לצאת מארצם.
בעקבות הקרב ביססו הבבלים את מעמדם כמעצמה האזורית והגיעו לשיא מבחינה כלכלית.
הבישוף ברקלי
סלעים
מקס מרשנד
מקס מרשנד (Max Marchand) (24 בנובמבר 1888–1957), שחמטאי הולנדי, אלוף הולנד לשחמט בשנת 1919.
מרשנד שיחק במהלך מלחמת העולם הראשונה רק בהולנד ובדנמרק, ששמרו על נייטרליות. בשנת 1915 הגיע למקום השני בתחרות אמסטרדם, ניצח בתחרות שבינגן והגיע למקום השני בתחרות רוטרדם. בשנת 1916 חלק מקום 2–4, בתחרות קופנהגן (האליפות התשיעית של ארצות הצפון, ניצח פאול יונר ), וניצח בתחרות אמסטרדם. בשנת 1917 הגיע למקום השלישי בתחרות שביגנן. בשנת 1918 ניצח בתחרות אמסטרדם, חלק מקום ראשון בתחרות ארנהיים, הגיע למקום השלישי בתחרות הרטוגנבוש וחלק מקום 5–6 בתחרות שבינגן (ניצח: רודולף לומן).