מרכז מזרח-פריזיה היה בעבר מכוסה יותר באדמות בור וביצות ממה שמראות המפות נכון לשנת 2020. בשולי הביצות עובר רכס גבעות החול המזרחי-פריזי. עליו נבנו הערים של סקסוניה התחתונה כולל אאוריך. גובה רכס החול נע בין שלושה עד תשעה מטרים מעל פני הים. שלושה רבעים משטחי הבור משמשים לחקלאות. עשירית משטח השיפוט של אאוריך הוא יער צפוף. מה שהופך אותה לעיר המזרח-פריזאית עם שיעור היער השלישי בגודלו.
אקלים.
האזור העירוני נמצא בעיקר בהשפעה הישירה של הים הצפוני. בקיץ הטמפרטורות בשעות היום נמוכות יותר מאשר בפנים היבשת, ובחורף הן לרוב גבוהות יותר מאשר בפנים היבשת. האקלים מאופיין בדרך כלל כאזור של הרוח המערבית של מרכז אירופה.
על פי סיווג האקלים של קופן, אאוריך נמצא באזור אקלים Cfb.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 8.5 ° C. החודש החם ביותר הוא יולי עם טמפרטורה חודשית ממוצעת של 16 ° C. החודש הקר ביותר הוא ינואר עם טמפרטורה ממוצעת של 1.0 ° C.
כמות המשקעים במשך השנה באאוריך היא מעט פחות מ־830 מילימטרים. החודש הגשום ביותר הוא נובמבר עם 84.4 מילימטרים גשם,
באאוריך, השמש זורחת 1,455 שעות בשנה, מה שמביא לממוצע של 121 שעות בחודש. הסיכוי הגדול ביותר לחוות קרינת שמש הוא בחודש מאי. בחודש זה יש בממוצע 205 שעות שמש. ההפך בדצמבר: ואז השמש נצפית מעבר למעטה העננים רק 29 שעות בממוצע.
הערכים המתוארים למעלה ובטבלה בהמשך, מתייחסים לממוצע בשנים 1961 עד 1990.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית העיר אאוריך מונה 42,268 תושבים, נכון לינואר 2021. בריחתם וגירושם של גרמנים ממרכז ומזרח אירופה בין השנים 1945–1950 הביאו לדחיפה משמעותית בגידול האוכלוסייה בעיר, כאשר פליטים רבים הובאו מהאזורים המזרחיים של הרייך הגרמני למזרח פריזיה. אוכלוסיית אאוריך בשנת 1945 עם סיום מלחמת העולם השנייה הייתה גבוהה כמעט ב־50 אחוזים מאשר בתחילת המלחמה בשנת 1939. דחיפה שנייה בהתפתחות האוכלוסייה נבעה מהתאגדותן של קהילות קטנות וכפרים רבים בסביבה העיר במהלך הרפורמה האזורית שנעשתה בסקסוניה התחתונה, תחת עיריית אאוריך.
מאז סוף שנות התשעים של המאה העשרים האוכלוסייה של אאוריך נותרה קבועה למדי ועמדה על קצת יותר מ־40,000 תושבים. אחוז הלידות השלילי מאז תחילת המאה ה-21, מתקזז על ידי הגירה חיובית לעיר. גמלאים רבים מאזורים אחרים בגרמניה מהגרים לעיר מתוך רצון לבלות את שנות הפנסיה שלהם במזרח פריזיה. הגירה זו ממלאת תפקיד חשוב בשמירה על כמות האוכלוסייה בעיר.
בין השנים 2011 ועד 2020 קצב גידול האוכלוסייה בעיר, גדל בקצב 0.39% בשנה.
להלן התפלגות/גידול האוכלוסייה בין השנים 1804 ועד 2021
חינוך.
במערכת החינוך באאוריך ישנם 12 לבתי הספר היסודיים, בתי הספר התיכוניים, בתי הספר המקצועיים (BBS), בתי ספר לצרכים מיוחדים (בחסות המחוז), שני בתי ספר מקיפים ובית ספר ליערנות.
הביקוש להתקבל למערכת החינוך באאוריך עולה על ההיצע: בשנת הלימודים 2007/08 לא ניתן היה לקבל 70 תלמידים שהיו מעוניינים ללמוד בעיר. בסביבות 2,000 תלמידים לומדים באקדמיה אולריציאנום Ulricianum, דבר שהופך אותה לאחת החזקות בסקסוניה התחתונה.
באאוריך יש גם מרכז לחינוך מבוגרים מחוזי, בית ספר לאמנות בית ספר למוסיקה (אחד משני בתי ספר למוזיקה במחוז אאוריך). בעיר נמצאת ספרייה ציבורית, שממוקמת בחדריו ההיסטוריים של בנק אוסטפרישייקס ספארקאס מאז שנת 1999 ואשר יש בה כמות של 34,000 כרכים.
כלכלה ותשתיות.
מפעלי תעשייה ומסחר.
אאוריך היוותה ומהווה "מאגר העובדים של פריזיה המזרחית" במשך מאות שנים, עם מספר עובדים בן ארבע ספרות. המגזר הציבורי הוא המעסיק החשוב ביותר. באאוריך התעשייה התפתחה לגורם כלכלי משמעותי לאחר מלחמת העולם השנייה.
באאוריך נמצא המטה ומפעל הייצור של הקונצרן יצרן טורבינות הרוח Enercon האירופי, קונצרן זה משלם לעיר מיסים עירוניים בסכום של מיליוני מארקים גרמנים דו-ספרתיים במשך שנים מדי שנה. יצרן טורבינות הרוח ממוצב בשוק העולמי במקום החמישי. נתח השוק העולמי של המפעל עמד בשנת 2014 על 7.3% והוא העסיק כ־850 עובדים, החיים באאוריך ובסביבתה, נכון לשנת 2020 המפעל העסיק יותר מ־2,800 מתושבי העיר והוא גם המעסיק הגדול ביותר בעיר.
אאוריך היא אפוא אחת מ־36 ערים שנקראות "ערי שפע" בסקסוניה התחתונה, שכוחן הכלכלי עולה על הצרכים השוטפים שלהן על פי החוק הגרמני. ערים אלה אינן מקבלות הקצאות מהמדינה, אלא נאלצות להעביר חלק מהמיסים שהן גובות כתרומה להשוואת האיזון הכלכלי של מדינה.
לצד קונצרן Enercon נמצאים מפעלים של קונצרנים בינלאומיים נוספים כגון:
תיירות.
לעיר יש מקור הכנסה נוסף המגיע מתחום התיירות. העיר וסביבותיה מאפשרים אטרקציות תיירותיות רבות כגון שייט באגמים, בריכות שחיה ומתקני ספורט. בשנת 2010 היו בעיר למעלה מ־200,000 לינות תיירים בנוסף למאות אלפי תיירים ששהו בעיר מבלי ללון בה.
תחבורה.
בסביבות אאוריך עוברים 2 כבישים פדרליים. הכביש הפדרלי מספר 210 הנמשך ממערב למזרח, המחבר בין הנמלים בעיר אמדן ובעיר ווילהלמסהאפן. בנוסף הכביש הפדרלי מספר 72 הנמשך מדרום לצפון. העיר עצמה עדין לא חוברה לכבישים אלה, עובדה הגורמת לעומס תחבורתי בתוך העיר כתוצאה מתנועת משאיות כבדות המגיעות לאזורי התעשייה הגדולים של העיר. בשנת 2005 עברו בעיר 26,300 כלי רכב ביום ומתוכם 1,400 משאיות.
נכון לשנת 2021 אין באאורך תחנת רכבת נוסעים. תחנות הרכבת לנוסעים הקרובות ביותר לעיר נמצאות בעיר אמדן ובעיר Marienhafe, אף על פי שכבר משנת 1883 עוברות דרך העיר רכבות משא. אאוריך היא העיר השלישי הגדולה בגרמניה שאין בה תחנת רכבת לנוסעים. תחנת הרכבת לרכבות משא נחנכה בעיר רק בשנת 2008 וזאת בלחץ התושבים על מנת להקל את עומסי התנועה בעיר, שנגרמו מתנועת המשאיות הרבות שעברו לאזורי התעשייה.
תחבורה ציבורית.
קווי אוטובוס אזוריים פועלים מאאוריך לכל הערים השכנות כגון אמדן, נורדן, ליר ווילהלמסהאפן (דרך ויטמונד וייבר). לקווי האוטובוסים ישנה חשיבות מיוחדת כי הם מובילים לערים השכנות במקום רכבות הנוסעים החסרות וגם לקהילות הכפריות שמסביב. אין קווי אוטובוס עירוניים בתוך אאוריך. תנועת האוטובוסים נעשית בכביש מעגלי סביב העיר. בתוך העיר הנסיעה באמצעות מיניבוסים או מוניות.
תעלות מים.
תעלת המים Ems-Jade Canal נמשכת לאורך 72.3 קילומטרים. היא נחפרה בין השנים 1880–1888 ומחברת בין אאוריך לאמדן. נכון לשנת 2021 היא משמשת לשייט בילוי ופנאי. כדי להפוך אותה לאפקטיבית יותר קיימת תוכנית להאריך ולהרחיב אותה עד ווילהלמסהאפן.
שדות תעופה.
קיימים באזור מנחתי דשא קטנים למטוסים קלים בלבד. שדה התעופה הבינלאומי הקרוב ביותר לאאוריך נמצא בברמן.
המועצה העירונית.
במועצה העירונית מכהנים 40 חברים. זו כמות חברי המועצה העירונית המכהנים בערים בסדר גודל של 50,00-40,00 תושבים על פי החוק הגרמני. בבחירות שהתקיימו בספטמבר 2021 התוצאות היו כלהלן :
סמל העיר.
הסמל של של אאוריך מצויר על בסיס בלאזון: הזרועות: נוף עם שני עצים ירוקים שמים ואדמה ירוקה, שורשית. מגן גולס אדום כהה שעליו מצוירת האות "A" ומעליו כתר פתוח, בדמות חומת-אשנבים וענפי דבקון עם עלים ופירות יער.
סמל מחוז אאוריך שונה מסמל העיר אאוריך אף על פי שלשניהם אותו שם.
ערים תאומות - ערי אחות.
לאאוריך יש הסכם ערים תאומות עם העיר אפינגדאם בהולנד
רלי הרשקוביץ
רלי הרשקוביץ, היא רופאה ישראלית, פרופסורית במיילדות וגינקולוגיה ב. מנהלת יחידת אולטרה סאונד נשים (1999–2021), מנהלת מחלקת נשים ויולדות א' ויושבת ראש החטיבה למיילדות וגינקולוגיה בבית החולים. סגן דקאן ומנהלת בית הספר לרפואה בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2019-2021).
ביוגרפיה.
הרשקוביץ נולדה ביאסי שברומניה בת למשפחת הרשקו. בגיל 9 חודשים עלתה עם משפחתה לישראל. היא גדלה בבאר שבע, למדה בבית ספר יסודי יצחק בן צבי ובתיכון מקיף ד'. היא סיימה תואר ראשון במדעי החיים, באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 1987. לאחר מכן, החלה ללמוד רפואה בפקולטה למדעי הבריאות, באוניברסיטת בן-גוריון אותם סיימה בשנת 1993. את ההתמחות בגינקולוגיה סיימה בסורוקה בשנת 1999. עם סיום ההתמחות החלה לנהל את מכון אולטרה סאונד נשים במשך כשני עשורים. בשנת 2010 הקימה את מחלקת יולדות ד' אותה ניהלה במשך כשנה.
ארגנה שני כנסים בינלאומיים בישראל כיו"ר החברה הישראלית לאולטרה סאונד במיילדות וגינקולוגיה.
משנת 2018 סגן דיקאן ומנהלת בית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון ומשנת 2019 פרופ' מן המניין בפקולטה למדעי הבריאות אוניברסיטת בן-גוריון. משנת 2019 היא יו"ר החטיבה למיילדות וגינקולוגיה ומשנת 2020 היא מנהלת מחלקת נשים ויולדות א' במרכז הרפואי סורוקה.
פרסומים ומאמרים.
הרשקוביץ פרסמה מעל 130 מאמרים בעיתונים מדעיים.
חיים איישיים.
רלי הרשקוביץ נשואה לפרופ' אלי הרשקוביץ, רופא ילדים ומנהל מחלקת ילדים ד' במרכז הרפואי סורוקה, הם הורים לשני ילדים ומתגוררים בעומר.
מורשת בנויה תת-קרקעית בישראל
מורשת בנויה תת-קרקעית (UBH – Underground Built Heritage) הוא משאב תרבותי ייחודי. לאורך היסטוריה של אלפי שנים חללים תת-קרקעיים היו מקלט מפני מזג האוויר או מפני חיות. בהמשך הם נהפכו לאתרי תרבות ופולחן, חללים למגורים או לכרייה, לייצור מזון ואחסונו, ולחלוקת משאבים טבעיים.
טיפולוגיות של אתרי UBH כוללות מערות טבעיות או מעשה האדם, מבני קבורה/פולחן תת-קרקעיים, מכרות ומחצבות, מערות אחרות מעשיי אדם לכרייה או מגורים, תשתיות תת-קרקעיות (בורות מים, מערכות ניקוז עתיקות, מנהרות וכו'), מבנים ויישובים קדומים קבורים.