כדי לנצל את המנוסה הפלשתית באופן מיטבי, רצה שאול שהלוחמים יתמקדו בלחימה, וימנעו מעצירות על מנת לאכול ולשתות. לצורך כך הוא השביע את הלוחמים שלא לאכול עד הערב. יהונתן לא שמע את השבועה, מאחר שהיה עסוק במרדף אחר פלשתים.
תוך כדי מלחמתם בפלשתים הגיעו הלוחמים ליער שחלות דבש רבות פזורות בו, אך נמנעו מלאכול מהן מחמת שבועת שאול.
יהונתן, שכאמור לא שמע מהשבועה, טעם מעט מאחת מחלות הדבש. הלוחמים שהיו בקרבתו ראו את מעשהו, והודיעו לו שהוא עובר באכילתו על השבועה שהשביע אביו, אך יהונתן, ששמע לראשונה על שבועה זו, התנגד לעצם השבועה, וטען כי בשבועה זו פגע שאול בהצלחת הקרב.
לאחר תום המערכה הראשונה, שאול רצה להמשיך את המרדף גם בלילה. לצורך כך, שאל באורים ותומים, אך הוא לא נענה בתשובה. שאול הבין שהוא לא נענה באורים ותומים בגלל חטא שישנו באחד מהעם. לצורך כל הוא כינס את כל העם ואמר: "גֹּשׁוּ הֲלֹם כֹּל פִּנּוֹת הָעָם וּדְעוּ וּרְאוּ בַּמָּה הָיְתָה הַחַטָּאת הַזֹּאת הַיּוֹם. כִּי חַי ה' הַמּוֹשִׁיעַ אֶת יִשְׂרָאֵל כִּי אִם יֶשְׁנוֹ בְּיוֹנָתָן בְּנִי כִּי מוֹת יָמוּת", אך אף אחד אינו מודה על עבירה שבידו - "וְאֵין עֹנֵהוּ מִכָּל הָעָם".
שאול החליט להטיל גורל על מנת לזהות את האדם שבחטאו לא נענה. הוא העמיד את כל העם מצד אחד, ונעמד עם יהונתן בנו מהצד השני. הוא הטיל את הגורל, והגורל הצביע שהאשמה נמצאת בצד שאול ויהונתן. הוא הטיל גורל נוסף בינו ובין יהונתן, ובגורל עלה שיהונתן הוא זה שחטא. שאול שאל את יהונתן איזה חטא עשה שבעבורו לא נענה בתשובה באורים ותומים, ויהונתן ענה שהוא עבר על השבועה בכך שאכל מיערת הדבש, ואכן דינו למות כפי שנקבע מראש למי שיפר את השבועה: "וַיַּגֶּד לוֹ יוֹנָתָן וַיֹּאמֶר טָעֹם טָעַמְתִּי בִּקְצֵה הַמַּטֶּה אֲשֶׁר בְּיָדִי מְעַט דְּבַשׁ הִנְנִי אָמוּת". שאול לא נשא פנים ליהונתן בנו, ונשבע להמיתו: "וַיֹּאמֶר שָׁאוּל כֹּה יַעֲשֶׂה אֱלֹהִים וְכֹה יוֹסִף כִּי מוֹת תָּמוּת יוֹנָתָן".
כאשר שמע העם את דברי שאול, הוא התקומם על מותו של יהונתן, בעיקר מחמת חלקו של יהונתן בהצלחת המלחמה מול פלשתים: "וַיֹּאמֶר הָעָם אֶל שָׁאוּל הֲ‍יוֹנָתָן יָמוּת אֲשֶׁר עָשָׂה הַיְשׁוּעָה הַגְּדוֹלָה הַזֹּאת בְּיִשְׂרָאֵל חָלִילָה חַי ה' אִם יִפֹּל מִשַּׂעֲרַת רֹאשׁוֹ אַרְצָה כִּי עִם אֱלֹקים עָשָׂה הַיּוֹם הַזֶּה". בקשת העם, אכן נענתה, ושאול ויתר על שבועתו, ונתן לעם לפדות את יהונתן בנו: "ויִּפְדּוּ הָעָם אֶת יוֹנָתָן וְלֹא מֵת".
בפרשנות המסורתית.
לדעת רש"י הצלת יהונתן באה בעקבות זה ששאול נשאל על נדרו, והתירו, ובכך ניצלו חייו של יהונתן.
הרד"ק הביא כי יש שטענו שהפדיון הוא בכך שטענו שיהונתן לא שמע על השבועה, ואם כך, הרי הוא שוגג במעשיו ואין להורגו. ואכן שאול הסכים עם טענה זו.
הרד"ק מתקשה בכך, שאם כך, מדוע לא הועילה טענה זו גם כששאול שאל באורים ותומים? הוא מיישב את הדבר בשם רבי סעדיה גאון, שאכן כל מה שלא נענה באורים ותומים, היה על מנת לפרסם שיהונתן עבר על השבועה בשוגג ולכך לא נענש, ולא יאמרו שלא נענש מחמת שהוא בן המלך.
ברמב"ן הוכיח ממעשה זה, כי מהפסוק "כל חרם אשר יוחרם" () לומדים כי יש כוח למלך להטיל חרם או שבועה המחייבת את כל העם, והעובר עליה יתחייב מיתה מן הדין:
במדרש.
בפרקי דרבי אליעזר מובא הסיפור בשינויים שונים, לפיו שאול ראה שהאחת מהאבנים הקבועות בחושן - האבן של שבט בנימין - אינה מאירה, ומכך הסיק שאחד מבני בנימין חטא. לאחר שהטיל גורל ראה שבנו הוא זה שחטא בכך שעבר על השבועה שהשביע. העם פדה את יהונתן ממות על ידי קורבן שהקריבו לכפר על שגגתו, ובכך פדו את יהונתן:
בילקוט שמעוני מובא מחלוקת האיך פדו העם את יהונתן ממיתה: האם על ידי נתינת זהב כמשקלו, או שפדהו בטענות, שלא אכל לחם או שלא אכל אלא רק טעם:
יונתן ויערת הדבש
זכויות להט&quot;ב בקפריסין
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בקפריסין מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים חוקית בקפריסין מאז 1998, בעוד איגודים אזרחיים בין זוגות חד מיניים המעניקים מספר מהזכויות וההטבות של נישואים מוכרים מאז דצמבר 2015. עם זאת, נישואים ואימוץ על ידי זוגות חד מיניים אינם מוכרים נכון לשנת 2021.
באופן מסורתי, לכנסייה היוונית-אורתודוקסית השמרנית מבחינה חברתית הייתה השפעה משמעותית על דעת הקהל והפוליטיקה הקפריסאית בנוגע לזכויות להט"ב. עם זאת, מאז שקפריסין הפכה לחברה באיחוד האירופי, נאלצה לשנות את חקיקת זכויות האדם שלה, לרבות חוקיה לגבי נטייה מינית וזהות מגדרית. בשנים האחרונות, עמדות כלפי חברי קהילת הלהט"ב הקפריסאית מוגדרת כמתפתחות והופכות לבעלות מידת קבלה רחבה במידה רבה מבעבר.
בשנים 1987–1988, הוקמה התנועה לשחרור הומוסקסואלים הקפריסאית (AKOK), כארגון זכויות הלהט"ב הראשון במדינה. ב-31 במאי 2014 נערך מצעד הגאווה הראשון ברחבי המדינה עם מעל 4,500 מפגינים בהם נכללה תמיכה מהנשיא לשעבר ג'ורג' ואסיליו, משרד הפרלמנט האירופי בקפריסין, נציגות הנציבות האירופית בקפריסין, 15 שגרירויות שונות שצעדו במהלכו והופעתה של ילידת קפריסין וזמרת הפופ הבינלאומית אנה ויסי.
מעמד בחוק.
קפריסין נפלה לשליטת האימפריה העות'מאנית ב-1571.
אף על פי שנוהלה על ידי האימפריה הבריטית משנת 1878, קפריסין נותרה רשמית חלק מהאימפריה העות'מאנית עד 1914, אז סופחה על ידי האימפריה הבריטית בעקבות החלטת הטורקים העות'מאניים לעמוד לצד גרמניה במלחמת העולם הראשונה. אפילו אז, קפריסין לא נתבעה רשמית על ידי האימפריה הבריטית עד 1925, בעקבות הכרה בבעלות הבריטית על האי על ידי הרפובליקה החדשה של טורקיה באמצעות הסכם לוזאן, שנחתם על ידי הממלכה המאוחדת וטורקיה ב-1923. עד למועד זה, חוקים עות'מאניים היו תקפים מבחינה טכנית באי, אם כי נוהלו על ידי פקידים קולוניאליים מקומיים ובריטים. חוקיותה של הומוסקסואליות במעמד המדיני של קפריסין הייתה נתון לחוק הטורקי העות'מאני אשר עבר ליברליזציה ב-1858, כאשר הומוסקסואליות חדלה להיות עבירה פלילית לאורך כל תקופת קיום האימפריה.
אף על פי שהממלכה המאוחדת קיבלה בעלות חוקית מלאה על קפריסין בשנת 1925, החוק העות'מאני לא הוחלף רשמית באי עד 1929, אז, הסתיימה הסובלנות המשפטית העות'מאנית להומוסקסואליות, עם שילוב החוק לתיקון החוק הפלילי הבריטי משנת 1885 בחוק קפריסין. בפעם הראשונה מאז 1858, הפכה הומוסקסואליות גברית לפלילית בקפריסין. עם זאת, הומוסקסואליות נשית לא הוכרה או הוזכרה בחוק.
עם עצמאותה מבריטניה ב-1960, קפריסין שמרה על החוק הקולוניאלי הבריטי על האי, כאשר החלקים הרלוונטיים של חוק תיקון החוק הפלילי משנת 1885 הפכו לסעיפים 171 עד 174 של פרק 154 של הקוד הפלילי של קפריסין. המאמרים עורערו לראשונה ב-1993, כאשר אלכסנדרוס מודינוס, אדריכל קפריסאי ופעיל זכויות להט"ב, זכה בתביעה משפטית נגד ממשלת קפריסין, הידועה בשם פסק דין מודינוס נגד קפריסין, בבית הדין האירופי לזכויות אדם. בית הדין קבע כי סעיף 171 לחוק הפלילי של קפריסין מפר את זכותו של מודינוס לחיים פרטיים, המוגנת על פי האמנה האירופית לזכויות אדם, הסכם בינלאומי שאשררה קפריסין ב-1962.
למרות הפסיקה המשפטית, קפריסין לא שינתה רשמית את החוק הפלילי שלה כדי לציית לפסיקה עד 1998. גם אז, גיל ההסכמה לא היה שווה בין זוגות הומוסקסואלים להטרוסקסואלים כאשר להתנהגות הומוסקסואלית נקבע הגיל 18 והטרוסקסואלית היה ל-16. מלבד גיל ההסכמה הבלתי שוויוני, הקוד הפלילי המתוקן הפך "קידום הומוסקסואליות" לפשע, אשר שימשה להגבלת זכויות להט"ב. ב-1996 הוחל משפט פלילי נגד האב פנקראטיוס מרקליס, שהואשם בקיום "מעשי סדום" אשר גרם להתפרעות ציבורית חמורה שעצרה את ההליכים. מרקליס נתפס כבישוף אפשרי, אך נחסם על ידי הארכיבישוף של קפריסין, כריסוסטומוס הראשון מקפריסין, שהאמין כי מרקליס הוא הומוסקסואל וכי איידס מופץ על ידי נטייתו המינית. הערותיו הובילו לתגובות שליליות מצד פקידי בריאות ציבוריים ואזרחים קפריסאים. בציון מצעד הגאווה הראשון של קפריסין בבירה ניקוסיה בשנת 2014, עמד מרקליס בגיל 81 בראשו.
בשנת 2000 בוטל האיסור המפלה על "קידום הומוסקסואליות", בעוד גיל ההסכמה הושווה בשנת 2002. כיום, עומד על 17 שנים עבור הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד.
קפריסין הצפונית, מדינה דה פקטו אשר לא מוכרת על ידי מדינות העולם והקהילה הבינלאומית מלבד טורקיה, העבירו תיקון ב-27 בינואר 2014, המבטל חוק מהתקופה הקולוניאלית שהעניש יחסים הומוסקסואלים בהסכמה עד חמש שנות מאסר. צפון קפריסין הייתה לטריטוריה האחרונה באירופה שהעבירה אי-הפללה עבור קיום יחסים הומוסקסואלים בין גברים בוגרים בהסכמה. בתגובה להצבעה, הצהיר פאולו קורטה-ריאל מהאיגוד הבינלאומי "ILGA" באומרו כי "אנו מברכים על ההצבעה של היום וסוף סוף אנו יכולים לקרוא לאירופה יבשת חופשית לחלוטין מחוקים המפלילים הומוסקסואליות".
הכרה במערכות יחסים חד מיניות.
החוק הנוכחי של קפריסין מכיר בנישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד ואינו מכיר בנישואים חד מיניים. עם זאת, מאז 2015, זוגות חד מיניים רשאים לקבל הכרה במערכות היחסים שלהם באמצעות איחודים אזרחיים.
ב-26 בנובמבר 2015 התקבלה הצעת חוק להכרה באיחוד אזרחי בבית הנבחרים עם רוב של 39 בעד, 12 מתנגדים ו-3 נמנעים אשר פורסם ב-9 בדצמבר 2015, ונכנס לתוקף באותו היום.
הגנה מפני אפליה.