בימי מלחמת העולם הראשונה חזרה השחקנית לרומניה ועזרה בבקרים בטיפול בפצועים בבית חולים שדה בבוקרשט, לצידה של אלנה קאראג'אני-סטויינסקו, הטייסת הרומניה הראשונה. אחרי הצהרים ובערבים דיקלמה ונטורה שירים ושיחקה בפני המאושפזים. היא המשיכה לעשות זאת גם בימי הכיבוש הגרמני (1918) בבוקרשט, תוך שהיא נמלטת ליאשי, יחד עם ג'ורג'ה אנסקו ואמנים אחרים. בעת אותם ביקורים בבתי חולים ביאשי גילתה ונטורה את כישרונו של אחד המאושפזים, לימים שחקן התיאטרון ג'ורג'ה וראקה. ב-11 במרץ 1918 שיחקה על במת התיאטרון הלאומי של יאשי את נורה במחזה "בית הבובות" מאת איבסן, לצידם של טוני בולנדרה, יון מנולסקו וויקטור אנטונסקו.
בין "קומדי פרנסז" ובין המולדת.
אחרי שנת 1919 שיחקה בתיאטרון "קומדי פרנסז" בפריז, שבה התקבלה על תקן "פרימה-דונה בקומדיות, דרמות, ולמקרה הצורך, בטרגדיות". כעבור 3 שנים, ב-1922 הפכה לחברה קבועה (sociétaire) (ה-366 במספר) של להקתו.
הופעת הבכורה שלה ב"קומדיה פרנסז" בתפקיד ז'רמן פורטייה במחזה "Le voile dechiré " (הצעיף הקרוע) מאת פייר וולף, זכתה להערכה רבה בכל העיתונים.
הופיעה בתפקידים רבים מן הרפרטואר הצרפתי והעולמי - במחזות של רסין, מולייר, קורניי ("Horace" - הורטיוס), מאריבו (סילביה ב"משחק של אהבה ומזל") צ'כוב, שו, פירנדלו, אוקטב מירבו ("Les affaires sont les affaires"), אנרי לנורמאן, פרנסואה מוריאק, אנרי באטאי וכו'. על במת התיאטרון הלאומי בבוקרשט שיחקה ב-1925 בתפקיד הראשי ב"יוהנה הקדושה" מאת ג'ורג' ברנרד שו. בתיאטרון רומני אחר, של להקת "בולנדרה-מנולסקו-מקסימיליאן-סטורין", שיחקה ב"A iubi" (לאהוב) מאת פול ז'רלדי, ב "Prizoniera " (השבויה) מאת אדואר בורדה. על במות צרפת ורומניה ראו אותה גם בתפקיד "לורנצאצ'ו" במחזה בעל אותו השם מאת אלפרד דה מיסה. גילמה את אנה במחזה הרומני "הבנאי מנולה" מאת אוקטביאן גוגה ואת ליאנה ב"Pavilionul cu umbre" -"הביתן עם צללים - " מאת סופר רומני אחר, ג'יב מיכייסקו.
המשורר והאפיגרמיסט צ'ינצ'ינט פבלסקו, התלהב מאוד מהופעת מריה ונטורה במחזה האחרון וכתב למחבר,ג'יב מיכייסקו, את המכתם הבא:
התיאטרון "מריה ונטורה".
בשנים 1929–1936 שיחקה מדי שנה גם בבוקרשט ובערים אחרות ברומניה עם להקת התיאטרון הפרטי שניהלה ושנשא את שמה. בלהקתה השתתפו שחקנים בעלי שם כמו אאורה בוזסקו, ג'ורג'ה וראקה, א. פופה מרציאן וכו' ובמאי הבית היה ויקטור יון פופה. היא הפיקה כ-40 הצגות ושיחקה למשל, במחזות רומנים מאת אלכסנדרו קיריצסקו ("בורג'ה", שבו גילמה בבגדי גבר את צ'זרה בורג'ה- 1936), אדריאן מניו ("Lupii în aramă"- "הזאבי של נחושת", בבימוי ויקטור יון פופה) מירצ'ה שטפנסקו (הקומדיה Veste bună -בשורה טובה) ואחרים ועודדה את התפתחות המחזאות במולדתה. גילמה בתיאטרונה גם את הדוכס מרייכסטג הקטין ב-"L'aiglon" מאת רוסטאן. חזרה להופיע ברומניה גם אחרי שסגרה את להקתה. שיחקה, למשל, בתיאטרון הלאומי ב"מונה ואנה" מאת מטרלינק, ב"בורג'ה" מאת קיריצסקו, וב"דרי-דרי", מאת יון קנטקוזינו.
לאחרנה ביקרה ברומניה עם שחקני ה"קומדי פרנסז" ב 1940-1939.
ונטורה נחשבה לשחקנית בעלת רגישות יוצא דופן, בעלת חוש מיוחד לטראגיות, הצטיינה בקול מרשים ובמחוות אלגנטיות.
נותרו בזיכרון ביצועיה המצוינים בתפקידים כמו ברניס, כמו בתפקיד הראשי ה"הסוד" מאת אנרי ברנשטיין, כאנייס ב"בית הספר לנשים" מאת מולייר או כגבורה של "אשמדאי" מאת פרנסואה מוריאק.
בשנים 1922-1909 הייתה פיעלה גם כשחקנית ראינוע.
בשנת 1938 הייתה לאשה הראשונה שביימה מחזה על במת ה"קומדי פראנסז", את "איפיגניה באולידה", מחזה מאת ז'אן רסין.
מריה ונטורה סרבה להצעת הנישואים של חבר שלה, הפוליטיקאי הסוציאליסטי ועורך הדין ז'וזף-פול בונקור (1972-1873), שר חוץ וראש ממשלה לשעבר, מחשש שנישואים אלה יפגעו בעבודתה בתיאטרון ושתאבד את עצמאותה. בונקור כתב מאוחר יותר את המקדמה לביוגרפיה של ונטורה, מאת נניור ומאסוף.
בימי מלחמת העולם השנייה ואחריה.
בעת הכיבוש הנאצי בצרפת הצטרכה בשנת 1941 להפסיק לשחק ב"קומדי פרנסז" אף על פי ששלחה מכתב שבו הסבירה כי הוריה נישאו בנישואים נוצריים אורתודוקסים, אמה נקברה בבית קברות נוצרי ואביה היה צאצא למשפחה אריסטוקרטית ותיקה.
. אחרי 1941 הקדישה עצמה בעיקר להוראת המשחק. עם תלמידיה נמנים מילן דמונז' (Mylene Demongeot), פרנסואה גרן (Guerin), ליז טופאר (Lise Topard)
בשנת 1951 חזרה לבמה כדי לשחק בתפקיד הראשי של המחזה "קולומבה" מאת ז'אן אנוי שנכתב במיוחד בשבילה.
המחזה הוצג אז 369 פעמים. גם בשנת 1952 קצרה ונטורה הצלחה במחזה "הוואלס של הטוריאדורים" מאת אנוי.
ביתה האחרון בפריז היה ברחוב בוז'ון (Rue Baujon) מס. 12. בדומה לאמה, נפטרה מריה ונטורה עקב אי ספיקת כליות . היא הובאה לקבורה בגוש 10 בבית הקברות פאסי בפריז.
תפקידים נבחרים.
ב"קומדי פרנסז".
בשנים 1919–1938 שיחקה ב 56 תפקידי ראשיים, רובם במחזות קלאסיים
קישורים חיצוניים.
Études littéraires françaises 31, Tübingen, Günter Narr Verlag, Paris, Éditions Place 1984 on Google books
מערכת בידור במטוסי נוסעים
מערכת בידור במטוסי נוסעים (באנגלית: In-flight entertainment או IFE) הוא מונח המתייחס למערכת הבידור הזמינה לנוסעים במטוסי נוסעים תוך כדי טיסה, ובמיוחד בטיסות ארוכות.
סוגים.
נגן ערוצי מוזיקה.
אחת ממערכות ה-IFE הראשונות שהיו זמינות איפשרו לנוסעים להאזין למוזיקה תוך כדי טיסה. הנוסעים מאזינים למוזיקה באמצעות אוזניות אותם הם מקבלים ברוב הטיסות מבעוד מועד. על מנת להאזין למוזיקה הנוסעים צריכים לחבר את האוזניות למשענת היד שלהם. מערכות אלו מאפשרות לנוסעים גם לעבור בין ערוצים רבים שמנגנים מוזיקה מסוגות שונות ומאפשרים בכך לנוסעים לבחור את הערוץ עם הסוגה המוזיקלית המועדפת עליהם.
מסכים משותפים.
מסכים משותפים (באנגלית: Shared TV's) הם מסכים המותקנים על התקרה של המטוס או שתלויים מעל למחיצה. מערכות אלו מנגנות סרט מסוים בו זמנית לכל נוסעי המטוס כאשר האופן היחד שבו הנוסעים יכולים להאזין לסרט היא על ידי בחירת ערוץ השמע הרלוונטי בנגן ערוץ המוזיקה שבמשענת היד והאזנה לערוץ זה באמצעות האוזניות. משום שכיום ישנם בחלק גדול מהמטוסים המודרניים מערכות IPV אישיות שמאפשרות לנוסעים לנגן סרטים שונים במסך אישי משלהם, במקרים הללו המסכים המשותפים מציגים בפני הנוסעים רק את הזמן שנותר עד להגעה ליעד ואת המהירות של המטוס.
מסכים אישיים.
המסכים האישיים הם מסכים המותקנים בחלק האחורי של כל הכיסאות במטוס. המסכים האישיים מאפשרים בדרך כלל לנוסעים לנגן סרט מסוים או תוכנית טלוויזיה מסוימת מתוך רשימת גדולה של סרטים ותוכניות זמינות לצפייה, או לחלופין לשחק במשחק וידאו מסוים או לנגן מוזיקה מסוגה מוזיקלית מסוימת.
מערכות BYOD.
מערכות BYOD מתבססות על מכשירים שמביאים איתם הנוסעים (כגון טלפון חכם, טאבלט). לפני הטיסה הנוסעים מתבקשים להתקין אפליקציה ייעודית, וההתקנה מבצעת באמצעות חיבור הנתונים של הנוסע (כגון חיבור סלולר או אינטרנט אלחוטי מחוץ למטוס). כאשר מגיע שלב הטיסה שבו מאושר לספק שירותי בידור בטיסה, מופעלות במטוס נקודות גישה שמאפשרות חיבור Wi-Fi אל מערכת הבידור. הפעלת האפליקציה מוודא שהמכשיר נמצא במצב טיסה כנדרש, ומתחברת באמצעות ה-Wi-Fi למערכת הבידור במטוס. האפליקציה מהווה צד לקוח אשר מתקשר עם שרת הנמצא במטוס עצמו, ומכיל את הספרייה של תוכני הבידור שמסופקים למשתמשים בזמן הטיסה, כגון משחקים, סרטים ותוכניות כוידאו על פי דרישה, דפי מידע אודות חברת התעופה ושירותים נוספים שלה, ומצלמות טלוויזיה במעגל סגור המציגות בשידור חי מבט על סביבת המטוס. שירותים אלו יכולים להינתן בחינם או בתשלום לפי שימוש, או בתשלום לפי משך זמן השימוש. בנוסף, שירותים אלו יכולים לבוא יחד עם חיבור אינטרנט לווייני המאפשר גלישה, צ'אט, דוא"ל וכו' הניתנים בתשלום נוסף או כחלק מחבילת הבידור.
פרס גורני
פרס גורני למשפט ציבורי
פרס גוֹרְני למשפט ציבורי הוא פרס שנתי בשלוש קטגוריות בתחומי המשפט הציבורי. את הפרס יזמה משפחתו של עורך הדין אוריאל גורני להנצחת פועלו. גובה הפרס הוא 5000 שקלים. הפרס ניתן על ידי העמותה למשפט ציבורי בישראל, החל משנת 2010.
זוכי הפרס נבחרים על ידי ועדה הנשלטת על ידי העמותה למשפט ציבורי בישראל ועל ידי המשפחה.
קטגוריות הזכייה.
כיום שלוש הקטגוריות הן:
עד 2016 שלוש הקטגוריות היו:
הליך בחירת הזוכים וועדת הפרס.
על פי תקנון הפרס, חברי ועדת הפרס מתמנים לעד 5 שנים. ראש הוועדה וחבר נוסף נבחרים על ידי העמותה, חבר אחד בוחרת משפחת גורני והחבר האחרון הוא בכיר לשעבר בשירות המדינה בתחום המשפטי ונבחר במשותף. ב-2021 כללה ועדת הפרס ארבעה חברים ובראשם היועץ המשפטי לממשלה לשעבר ושופט העליון לשעבר מני מזוז.
את המועמדים יכולים להציע הם עצמם או אחרים. מלבד הפרס לחוקר צעיר המועמדות תקפה לשלוש שנים.
את זהות הזוכים, לפי התקנון, בוחרים יו"ר הוועדה ונציג המשפחה.
זוכי הפרס.
בין הזוכים בפרס:
גבעת חומרה
גבעת חומרה היא גבעת כורכר השוכנת בין ראשון לציון ופלמחים. הגבעה ידועה בעיקר בזכות פריחת אירוס הארגמן הפורח בה בעיצומו של החורף, בחודש פברואר. הגבעה נמצאת בין כביש 4311 (משם הכניסה) לכביש 4. הגבעה אינה מוכרת כשמורה.