מכלול יצירתו של אנפוסי אינו מוכר בשלמות, אבל הוא חיבר לפחות 60, ואולי 70 או יותר אופרות, ולפחות 20 אורטוריות בלטינית ואיטלקית. סגנון יצירותיו המוקדמות דומה, שלא במפתיע, לזה של מוריו, פיצ'יני וזאקיני, עם הרמוניה דיאטונית ומלודיה מושפעת לסירוגין. סגנון התזמור שלו השתנה במידה ניכרת במהלך שנות עבודתו; הוא עשה שימוש באפקטים צבעוניים יותר באמצעות כתיבה לכלי נשיפה מעץ. עד אמצע שנות ה-70' של המאה ה-18 ניכרה באופרה בופה שלו העדפה לאריה מסוג הדה קאפו המיושן והטהור, בכוונה להתקדם, כמו ביצירותיו הקומיות, לתרוצות שצורתן חופשית יותר. נראה שהעדיף תרוצות ארוכות יותר כמו סיומים, וכן גילה העדפה ברורה למומנטים ולפראזות סנטימנטליים.
ביקורת נמתחה על המוזיקה של אנפוסי מיסודה, כלוקה בחסר מבחינה דרמטית וחלשה באפיון דמויותיה. דמויות הבופו שלו לא היו, על פי רוב, מקוריות כאלה של כמה מבני זמנו, כמו צ'ימרוזה ופאיזיילו, ואילו המוזיקה שלו לאופרה סריה סטריאוטיפית במידת מה.
כמלחין אופרה, נשכח אנפוסי מלב למשך זמן רב, על אף הפופולריות הרבה שלו בקרב בני זמנו, משום שיצירותיהם של סליירי, רוסיני ומוצרט העיבו על יצירותיו הוא. אף על פי כן, גתה העלה על הבמה את "קירקה הקוסמת" של אנפוסי בתפקידו כמנהל התיאטרון של ויימאר. הוא עיבד את הלברית עם כריסטיאן אוגוסט וולפיוס ואף תכנן המשך, שלא יצא לפועל.
רק ב-20 השנים האחרונות זוכות יצירותיו של אנפוסי להערכה מחודשת, הודות להפקות שונות כמו Giuseppe riconosciuto. יצירות משלו בוצעו בפסטיבל זלצבורג של שנת 2005.
ניקולאי יארושנקו
ניקולאי אלכסנדרוביץ' יארושנקו (ברוסית: Николай Александрович Ярошенко; 13 בדצמבר (על פי הלוח היוליאני: 1 בדצמבר) 1846 - 7 ביולי (על פי הלוח היוליאני: 26 ביוני) 1898) היה צייר רוסי (אוקראיני).
קורות חיים.
יארושנקו נולד בעיר פולטבה (אז הייתה העיר חלק מהאימפריה הרוסית, כיום היא באוקראינה), והיה בנו של קצין בצבא הקיסרי הרוסי. יארושנקו צעד בנעלי אביו, והחל בקריירה צבאית, אולם במקביל למד אמנות בבית הספר של איוואן קראמסקוי, ובהמשך באקדמיה הקיסרית לאמנויות שבסנקט פטרבורג.
בשנת 1876 היה ממייסדי תנועת האמנים "הנודדים" אשר יצאה נגד המוסכמות של האקדמיה, וכונה "המצפון של הנודדים" בשל עמידתו על עקרונות התנועה אשר היה ממנסחיה.
בשנת 1892 פרש יארושנקו מהצבא הרוסי בדרגת מייג'ור גנרל.
בשנות חייו האחרונות התגורר בקיסלווודסק, בה נפטר ונקבר בשנת 1898.
יארושנקו התמקד בציור דיוקנאות, וציורים תקופתיים, בהתאם לעקרונות הנודדים אשר באו לעשות ביצירות שימוש סוציאלי וחברתי. ביצירותיו מתאר יארושנקו בסגנון ריאליסטי עינויים, מאבק חברתי, ואת מצבם הכלכלי והחברתי הקשה של פשוטי העם ברוסיה.
קולמאר
נוזקה
נוֹזְקָה (באנגלית: Malware, מכונה גם תוכנה מזיקה, תוכנה זדונית) היא תוכנה שמטרתה לחדור או להזיק למחשב, לאסוף מידע רגיש, להשיג גישה לרשתות מחשב פרטיות, או כדי להציג תוכן פרסומי בלתי-רצוי, וזאת ללא ידיעתו של המשתמש בו.
המונח "נוזקה" משמש שם כולל לכל סוגי התוכנות שנועדו להזיק למערכת, לחדור אליה או להפריע לפעולתה. במונח זה נכללים וירוסים, תולעי מחשבים, תוכנת כופר, סוס טרויאני, רוגלות, תוכנות פרסום ועוד. לעיתים משמש המונח "וירוס מחשב" לתיאור כל סוגי התוכנות הנ"ל.
המילה באנגלית, Malware, היא הלחם המילים Malicious (זדוני, מרושע) ו-Software (תוכנה).
אמצעי הגנה נגד נוזקות כוללים תוכנות אנטי-וירוס וחומות אש.
מטרות.
הנוזקות הראשונות נוצרו בשנות ה-70 וה-80 המוקדמות ושימשו בעיקר לביצוע מתיחות. לדוגמה, מחשב שהיה נגוע בנוזקה היה מציג הודעה על המסך שהייתה נעלמת כעבור מספר שניות.
החל מסוף שנות ה-80 הופיעו תוכנות שנועדו להרוס ולפגוע במחשבו של המשתמש, דרך מחיקת קבצים, מניעה של עליית מערכת ההפעלה ועוד. החל משנת 2003 ועם עלייתו של האינטרנט רחב הפס, החלו להופיע נוזקות רבות יותר אשר מטרתן היא רווח כלכלי למתכנתיהן, ולמעשה שימשו כתוכנות פרסום. אותן נוזקות הגיעו יחד עם תוכנות לגיטימיות, והציגו בפני המשתמש פרסומות או הובילו אותו לאתרים אשר לא פנה להשתמש בהם. תוכנות דיוג נועדו להשיג גישה למספרי כרטיס אשראי, חשבונות בנק, דואר אלקטרוני ועוד.
נוסף לזאת, קיימת נוזקה המכונה סוס טרויאני אשר משתמשת במחשבו של המשתמש, על מנת לשלוח דואר זבל. אותה נוזקה חוסה את פרטי המפרסם ובכך מסתירה את זהותו.
סוגי נוזקות ומאפייניהן.
סוגי נוזקות:
תכונות האופיינות לנוזקות כוללות בין היתר מנגנוני הסתרה (כדוגמת Rootkit), מנגנוני ריגול (למשל רישום הקשות) ומנגנוני הפצה (כדוגמת תולעי מחשבים).
זיהוי וסיווג נוזקות.
קיימות שיטות שונות ומגוונות לזיהוי ואיתור נוזקות:
קיימות שיטות שונות לסיווג נוזקות:
ניתוח נוזקות.
קיימות שיטות וגישות שונות לניתוח נוזקות, אשר נועדו להבין את אופן פעולת הנוזקה, לגלות את העומד מאחורי הפצתה או להעריך את הנזק הנגרם מפעולתה.
דרך אחת לאפיון הנוזקות, נחלקת לגישה סטטית מול גישה דינמית:
הגנה.
ישנן תוכנות הגנה רבות מפני נוזקות, המוכרות יותר בכינוי " אנטי-וירוס" (נוגד נגיפים), וזאת על אף שלעיתים קרובות תוכנות ההגנה מגוננות גם מסוגי נוזקות שאינן וירוסים. שירותי אנטי-וירוס חינמיים נפוצים ניתנים להורדה בחנויות הישומונים, ולעיתים ניתן לקבל פונקציות מורחבות בתשלום.
תאופילוס אבנהעזר דונגס
תאופילוס אבנהעזר דונגס (Theophilus Ebenhaezer Dönges; ) היה נשיאה הנבחר השני של הרפובליקה של דרום אפריקה, אך נפטר לפני שהחלה כהונתו.
חייו.
דונגס נולד בקלרקסדורפ לאיש כמורה. בצעירותו למד משפטים באוניברסיטת סטלנבוש ולאחר מכן התמחה בלשכת שופט בית המשפט העליון של מדינת אורנג' החופשית, ואף השלים דוקטורט במשפטים באוניברסיטת לונדון בשנת 1925. בשנים 1923–1924 ערך ביטאונים של המפלגה הלאומית.
במשך שנים היה חבר בכיר במפלגה הלאומית אשר שלטה בדרום אפריקה בין 1948 ל-1994. בין 1948 ל-1961 כיהן כשר הפנים ונחשב לאחד מאדריכלי האפרטהייד. בין היתר הכניס את הסיווג הגזעי למרשם האוכלוסין. כן הוביל הגבלות על ההגירה היהודית לדרום אפריקה. בין 1961 ל-1967 כיהן כשר האוצר. לאחר ההתנקשות בראש הממשלה הנדריק פרוורד כיהן כראש ממשלה בפועל עד בחירתו של ג'ון פורסטר לתפקיד. דונגס נחשב מתון יחסית לפרוורד ונדחק הצידה על ידי הגורמים הלאומניים במפלגה.
עם פרישתו של הנשיא הראשון של הרפובליקה, צ'ארלס רוברטס סווארט, נבחר דונגס להחליפו, אולם בטרם הספיק להיכנס לתפקיד לקה בשבץ מוחי ונכנס לתרדמת ממנה לא התעורר עד יום מותו. סגנו ז'וזואה נודה כיהן כנשיא בפועל ונבחר לנשיא באופן רשמי ב-6 בדצמבר 1967.
לחם סודה
לחם סודה הוא לחם כפרי שלצורך התפחתו משתמשים בסודה לשתייה.
באירלנד, לחם הסודה מלווה את הארוחה העיקרית, כתוספת או כמזון בפני עצמו, כששכבה עבה של חמאה או ריבה מרוחה על הפרוסות. צבעיו של הלחם הם חום ולבן, והוא נאפה לעיתים בצורה ועיצוב של עוגה (farl). כשהלחם מוכן נוהגים להקיש עליו ואם הכיכר משמיעה צליל חלול, הדבר אומר כי היא מוכנה.
החל משנות החמישים של המאה התשע עשרה העדיפו האירים את אבקת האפייה שמכילה סודה כחומר התפחה. זאת על פני השמרים שהיו נדירים בארצם. לחם שמרים רגיל המופק במאפייה היה זמין רק בערים הגדולות של אירלנד, ולא בכפרים. במהלך האפייה השתמשו גם בחומר חומצי כיוגורט, המצוי בשפע בארץ זו, בשל גידול משק החלב.
לחם סודה נאפה בעבר בסיר או על משטח ברזל שהונח על גחלים. אלו הן שתי שיטות ההכנה של לחם סודה, בצפונה ובדרומה של אירלנד, לעיתים עד היום.
כיכר לחם הסודה מכבדת את שולחן החג והשמחות האירי ובהם לובש הלחם המסורתי פנים אחרות. לבצק שלו מוסיפים ביצים, חמאה, סוכר, פירות יבשים ותבלינים שונים. בארצות הברית ובצפון אמריקה, לחם סודה הוא לחם עוגתי עם פירות.
ג'ה. הארדי
תאופילוס אבנעזר דונחס
לסטר פירסון
לסטר בולס "מייק" פירסון (באנגלית: Lester Bowles "Mike" Pearson; 23 באפריל 1897 - 27 בדצמבר 1972) היה פוליטיקאי, היסטוריון ודיפלומט קנדי שזכה בפרס נובל לשלום ב-1957 על הקמת כוח החירום הבינלאומי של האומות המאוחדות שנוצר לצורך פתרון משבר סואץ. הוא כיהן כראש ממשלתה ה-14 של קנדה בין ה-22 באפריל 1963 ועד ה-20 באפריל 1968 מטעם המפלגה הליברלית. בתקופת שלטונו הוכרז דגל עלה האֶדֶר כדגלה הרשמי של קנדה, נוסד מסדר קנדה והונהגו ביטוח בריאות ממלכתי וביטוח פנסיה לכל אזרחי המדינה. הממשלה בראשותו עיגנה את מעמד האישה בחקיקה, הורידה הגבלות על ההגירה ופעלה להעמקת השילוב של דוברי הצרפתית בחברה ובממשל של הפדרציה בין היתר על ידי קבלת הצרפתית כשפה רשמית בקנדה. בשל פעולות אלה ובשל פעילותו הנמרצת במסגרת האומות המאוחדות נחשב לאחד הקנדים המשפיעים ביותר במאה ה-20.
ביוגרפיה.
פירסון נולד באונטריו, בפרוור של טורונטו. הוא למד בקולג' של אוניברסיטת טורונטו. בעת לימודיו באוניברסיטה היה ספורטאי מצטיין ושיחק בנבחרות הרוגבי והכדורסל המקומיות. הוא היה פעיל גם בקבוצות לקרוס וכדור בסיס ושיחק גולף וטניס.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 התנדב לשמש ככוח עזר רפואי בטורונטו, ב-1915 הועבר למצריים וליוון במסגרת כוחות חיל הרפואה והתקדם לדרגת לוטננט (סגן). ב-1918 הוצב בחיל האוויר הקנדי ונשלח ללמוד טיס באנגליה, הוא שרד התרסקות של מטוסו, אך נפצע כאשר פגע בו אוטובוס בלונדון והוחזר לקנדה כנכה מלחמה. בעת שירותו הצבאי דבק בו הכינוי "מייק".