תעלת השמע בנויה כצינור באורך 20–30 מ"מ אשר נחלק לשניים חלק חיצוני וחלק פנימי. החלק החיצוני הוא בגדול של שליש מהתעלה עשוי מסחוס ויש בו זקיקי שיער, בלוטות חלב ושעוות האוזן. החלק הפנימי הוא בגודל של שתי שליש מהתעלה והוא גרמי, כלומר עשוי רקמת עצם.
תעלת אוסטאכיוס
תעלת אוסטכיוס
מום לב מלידה
Hebpsy
עצם הצוואר
הנרי וולס
הנרי ולאס
הנרי ואלס
רוברט ואייט
רוברט ואייט (באנגלית: Robert Wyatt, נולד בשם רוברט ואייט-אלידג' ב-28 בינואר 1945) הוא מוזיקאי ורב נגן בריטי וממייסדי להקת סופט מאשין, מהחשובות בסצנת קנטרברי.
שנותיו הראשונות.
אימו של רוברט ואייט הייתה עיתונאית אשר עבדה בשביל ה-BBC, ואביו היה פסיכולוג ארגוני, אשר הצטרף למשפחה רק כשרוברט היה בן 6. כנער מתבגר, ואייט חי עם הוריו בעיירה לידן, שם נגן הג'אז האמריקאי ג'ורג' ניידורף לימד אותו לתופף.
בשנת 1962, עברו ואייט וניידורף למאיורקה שם הם חיו ליד המשורר רוברט גרייבס. בשנה שלאחר מכן, ואייט חזר לאנגליה והצטרף ל"Daevid Allen Trio" עם דייוויד אלן ויו הופר. אחרי שאלן עבר לצרפת, ייסדו ואייט והופר את להקת "The Wilde Flowers" עם קווין איירס, ריצ'רד סינקלייר ובריאן הופר. בתחילה היה ואייט המתופף בלבד, אך עם עזיבתו של איירס הוא הפך גם לזמר.
סופט מאשין ומאצ'ינג מול.
בשנת 1966, להקת The Wilde Flowers התפרקה. ואייט ומייק רטלייג' ייסדו את להקת סופט מאשין עם קווין איירס ודייוויד אלן. ואייט היה הזמר והמתופף, צירוף בלתי רגיל ללהקת רוק.
ב-1970, לאחר סיבוב הופעות, שלושה אלבומים ועימותים פנימיים הולכים וגוברים בלהקה, ואייט הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו "The End of an Ear".
שנה לאחר מכן עזב רוברט ואייט את סופט מאשין, והקים להקה חדשה, "מאצ'ינג מול" (משחק מילים על השם סופט מאשין בצרפתית). לאחר שני אלבומים ועל סף תחילת העבודה על השלישי, ב-1 ביוני 1973, כשהוא שיכור כלוט במהלך מסיבה לכבוד גילי סמית' וג'ון קמפבל קרמר (הידוע גם כ- Lady June) מלהקת גונג, נפל ואייט מחלון הקומה הרביעית. הוא נותר משותק בפלג גופו התחתון ורותק לכסא גלגלים. ב-4 בנובמבר באותה השנה, פינק פלויד נתנו שתי הופעות באותו היום שהכנסותיהן נועדו לעזור לוואייט, ב-Rainbow Theatre בלונדון, בתמיכה של סופט מאשין ובהנחייתו של ג'ון פיל. ההופעות גייסו סכום של 10,000 ליש"ט עבור ואייט.
קריירת סולו.
הפציעה גרמה לוואייט לנטוש את פרויקט מאצ'ינג מול ואת התיפוף. הוא החליט להתמקד בקריירת הסולו, ובעזרת חברים מוזיקאים (כולל מייק אולדפילד, המשורר איבור קולטר וגיטריסט להקת Henry Cow, פרד פירת') הוא הוציא את האלבום Rock Bottom אשר זכה לשבחים רבים. מאוחר יותר באותה השנה הוציא ואייט סינגל, גרסת כיסוי לשיר "I'm a Believer" . שניהם בהפקתו של מתופף להקת פינק פלויד, ניק מייסון, לאחר מכן ואייט הקליט את הקולות המרכזיים באלבום הסולו הראשון של מייסון "Fictitious Sports" בשנת 1981. לקראת הופעתו של וייאט בתוכנית "Top of the Pops" התגלע ויכוח בין וייאט לבין מפיקי התוכנית לגבי כיסאו. מפיקי התוכנית חשבו שאין זה מן הראוי להראות אדם מרותק לכיסא גלגלים בתוכנית המיועדת לכל המשפחה ורצו שווייאט יישב בכיסא רגיל, בסופו של דבר ניצח וייאט והופיע בכיסא הגלגלים שלו, אך הופעתו איכזבה.
אלבום הסולו הבא שלו "Ruth Is Stranger Than Richard" היה מעט יותר בסגנון ג'אזי עם השפעות של ג'אז חופשי ומוזיקה אפריקאית. מוזיקאים אורחים אשר השתתפו בהקלטות האלבום כללו את בריאן אינו על גיטרה, וסינטיסייזר.
בהמשך שנות ה-70 הופיע וייאט עם אמנים מגוונים, כולל Henry Cow,Hattfield and the north, גיטריסט רוקסי מיוזיק, פיל מנזנרה ועוד. בשנות ה-80 המאוחרות לאחר שיתופי פעולה עם אמנים רבים נוספים יצא וייאט עם אשתו אלפרדה בנג' לשבתון בספרד.
בשנת 1991 חזר וייאט עם האלבום Dondestan, אשר נחשב בעיני רבים כאלבומו הטוב ביותר שלו מאז Rock Bottom. שבחים רבים הורעפו גם על האלבום Shleep משנת 1997.
בשנת 1999 שיתף וייאט פעולה עם הזמרת האיטלקית כריסטינה דונה באלבומה השני Nido.
השנים המאוחרות.
ביוני 2001, וייאט היה אוצר של פסטיבל מלטדאון, ושר עם דייוויד גילמור את השיר Comfortably Numb, הביצוע תועד ב-DVD של גילמור David Gilmour in Concert. וייאט גם הזמין את אביתר בנאי להופיע בפסטיבל.
בינואר 2003, ערוץ 4 של ה-BBC שידר תוכנית תחת הכותרת Free Will and Testament המתעדת הופעות של ואייט עם מוזיקאים שונים כמו איאן מיידמן וליאם גרוצקי ביחד עם ראיונות עם ג'ון פיל, בריאן אינו, אנני וויטהד, אלפי ורוברט ואייט עצמו.
לקראת סוף שנת 2003 הוציא ואייט את האלבום Cuckooland שהיה מועמד לפרס אלבום השנה הבריטי.
באוקטובר 2007 הוציא את האלבום Comicopera. בנובמבר 2010 הוציא ביחד עם רוס סטפן וגלעד עצמון את האלבום For the Ghosts Within.
השפעתו על אמנים אחרים.
השיר "I Believe" של להקת Tears for Fears (מתוך האלבום Songs from the Big Chair מ-1985) הוקדש לרוברט וייאט, בקטע הווידאו, נראה רונלד אורזבל כשהוא ישוב בכורסה, כחיקוי לשיתוקו של ואייט. בחלקו השני של הסינגל אורזבל מבצע גרסת כיסוי לשיר Sea Song. גם ברי סחרוף ביצע גרסת כיסוי לשיר זה באלבום ההופעה שלו.
שוברא אל ח'ימה
המיסיון האנגלי
ארווין קוטלר
פדרו פאיש
פדרו פאיש (בפורטוגזית: Pedro Páez או Pêro Pais, 1564 - 20 במאי 1622) היה מיסיונר ישועי באתיופיה. הוא האירופאי הראשון שתיאר את מקור הנילוס הכחול, בו ביקר באחד ממסעותיו עם הקיסר האתיופי סוסניוס, כמאה וחמישים שנה לפני החוקר הסקוטי ג'יימס ברוס. על כך כתב פאיש - "מודה אני ששמחתי לחזות במקום אותו כמהו לראות המלך כורש, אלכסנדר הגדול ויוליוס קיסר"
פאיש נולד באומדה דה לאס סבולאס, שש-עשרה שנים לפני הקמת האיחוד האיברי בין האימפריה הספרדית והאימפריה הפורטוגזית. הוא התחנך בבית המדרש הישועי בבלמונטה ובהמשך באוניברסיטת אלקאלה. לקראת שליחותו לאתיופיה הוכשר פאיש באוניברסיטת קוימברה שבפורטוגל, ובשנת 1585 הפליג למושבה הפורטוגזית גואה שבמערב הודו.
המסע הכושל לאתיופיה.
פדרו פאיש ועמיתו אנטוניו דה מונטסראט (António de Montserrat) היו אמורים להישלח לאתיופיה לחיזוק המיסיון הישועי המקומי, בו נותרו בחיים רק שניים מחמשת המיסיונרים שנשלחו אליו. שליחותם התעכבה לאור התקשורת המקוטעת בין המיסיונרים באתיופיה לבין בסיס האם שלהם בגואה, והם שהו במשך שנה במדרשת סאו פאולו בגואה. בשנת 1588 הפליגו פאיש ומונטסראט מגואה לדיו (היום בטריטוריית דאמאן ודיו), שם התחזו לארמנים. ב-5 באפריל 1588 הפליגו מנמל דיו לעבר העיר מוסקט, שהייתה אז בשליטת הפורטוגזים, לאחר שלא מצאו ספינה המפליגה ישירות לאתיופיה. בדרכם בילו שבוע בשניים מאיי חוריא מוריא מדרום לעומאן. הם עזבו את נמל מוסקט בחברת סוחר מקומי שהבטיח להביאם לאתיופיה, אך העביר אותם לתימן, שם נלקחו בשבי. במהלך שבע שנות השבי חצו שני השבויים את מדבריות חצרמוות ורובע אל-ח'אלי, ופאיש למד את השפה הערבית. בשנת 1595 שוחררו השניים ושבו לגואה, שם נפטר מונטסראט.
המסע השני לאתיופיה.
בשנת 1603 הפליג פאיש מגואה והגיע בשלום לנמל מאסאווה, משם המשיך למיסיון הישועי בעיר פרמונה שבצפון אתיופיה. בניגוד לקודמו, אנדרה דה אוביידו, גילה פאיש הבנה והתחשבות ברגשות הזולת. כשהוזמן לחצר הקיסר זה דנגל הקסימה בקיאותו של פאיש באמהרית, בגעז ובמנהגים המקומיים את הקיסר הצעיר. בהשפעת פאיש המיר הקיסר את דתו מהכנסייה האתיופית האורתודוקסית לנצרות קתולית, אך פאיש הזהירו לא למהר להצהיר על אמונתו החדשה ברבים. כשהכריז זה דנגל על שינויים בהלכות שמירת השבת פרצה מלחמת אזרחים ופאיש נסע לפרמונה, בעוד הקיסר יוצא לדכא את המורדים במחוז גוג'אם. על אף סיוע של מאתיים מוסקטרים פורטוגזים, הובס הקיסר ונהרג ב-24 באוקטובר 1604.
בשנת 1607 עלה לשלטון הקיסר סוסניוס והזמין את פאיש לחצר ארמונו. צניעותו ולמדנותו של פאיש מצאו חן בעיני סוסניוס, שסלד מהחמדנות ומעשי הניאוף של האבונה (הגמון) שמעון. בהשפעת פאיש קיבל על עצמו הקיסר את האמונה הקתולית בשנת 1612, אך פאיש ייעץ לו להימנע מלהצהיר על כך בגלוי, מחשש למרידות נוספות. סוסניוס העניק לידידו החדש חלקת אדמה בחצי האי גורגורה שבצפון אגם טאנה, שם הקים פאיש מרכז ישועי חדש ובו כנסיית אבן. פאיש התגלה כאדריכל מוצלח, שכמה מהכנסיות הקתוליות שהקים עומדות עד עצם היום הזה, לרבות הכנסיות בעיר בהר דר ובעיירה גורגורה. סגנון הבנייה שלו השפיע על האדריכלות האתיופית בהמשך.
ב-21 באפריל 1618 הביא הקיסר סוסניוס את פדרו פאיש למעיינות פלגי גיחון בעיירה גיש אבּי, מהם זורם נהר אבּי לאגם טאנה. הכנסייה האתיופית מתייחסת למי המעיינות הללו כאל מים קדושים עם סגולות רפואיות, ומזהה את הנהר עם הגיחון, אחד מארבעת הנהרות המתפצלים מהנהר המשקה את גן עדן. מעריכים כי פאיש היה האירופאי הראשון שביקר במעיינות, הם מקור הנילוס הכחול.
בשנת 1622 הצהיר הקיסר על אמונתו הקתולית בגלוי, בניגוד לעצתו של פאיש, לאחר שראה בניצחונותיו הצבאיים המכריעים אות שמיימי כי כוונתו רצויה. באותה שנה נפטר פאיש בעיירה גורגורה. הפטריארך הקתולי שנשלח במקומו, אפונסו מנדש, מיהר לכפות שורה של תיקונים דתיים מחמירים שעוררו את חמת הציבור והביאו בסופו של דבר לגירוש הקתולים (והאירופאים ככלל) מאתיופיה בשנת 1633.
חיבוריו.