החל משנת 2010, החלו להיווצר סדקים בקירות הארמון המרכזי, ובשנת 2013 אף נפלה אחת הנברשות באולם. בשל כך הוחלט לסגור חלק מן הארמון למבקרים, ובשנת 2018 הוחלט לשפצו.
מבנים אתרים נוספים במתחם:
20 אירו-סנט
20 אירו סנט הוא מטבע האירו בעל העריך הרביעי בגודלו במחזור. הוא עשוי מסגסוגת מסוג זהב נורדי. צד הנושא של המטבע הוא בעל עיצוב ייחודי לכל מדינה המנפיקה אותו, ועל כן נקרא גם הצד הלאומי, צד הערך הוא משותף ונושא עיצוב של מפת אירופה יחד עם העריך.
עיצוב.
מידות.
קוטרו של המטבע הוא 22.25 מ"מ עוביו 2.14 מ"מ ומשקלו 5.74 גרם.
צד הערך.
בצד המשותף של המטבע מוטבעת מפת אירופה ועל גביה עריך המטבע באלפבית לטיני. בצדה הימני של הטבעת החיצונית מוטבעים 12 כוכבים, המסמלים את 12 הכוכבים בדגל האיחוד האירופי, והם מצומדים ומחוברים בקווים. מימין מופיעים ראשי התיבות של האמן של האמן שעיצב את צד הערך של המטבע, לוק לואיקס. עד שנת 2007 הוטבעה על הצד המשותף מפה שכללה את מדינות האיחוד האירופי בלבד, אולם בעקבות הצטרפותן של 10 מדינות נוספות לאיחוד הורחבה המפה לאירופה כולה.
שוליים.
השולים של המטבע בעלי שבעה חריצים אשר משמשים לזיהוי המטבע על ידי לקויי ראייה. סוג זה של החריצים נקרא שושן ספרדי.
יחסי איראן–יפן
יחסי איראן–יפן (בפרסית: روابط ایران و ژاپن, ביפנית: 日本とイランの関係) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין יפן. היחסים בין המדינות נוסדו באופן רשמי בשנת 1926. במשך ההיסטוריה שמרו שתי המדינות על יחסים חברותיים במידה רבה, ושותפות אסטרטגית חזקה.
היסטוריה.
בשנת 1878 התקבל שגריר יפן לאימפריה הרוסית, אנומוטו טקאקי, בפני קהל רשמי בסנקט פטרבורג בידי השאה הפרסי נאצר א-דין שאה קאג'אר. עם זאת, יחסים דיפלומטיים רשמיים בין יפן לאיראן לא כוננו עד שנת 1926. בשנת 1929 פתחה יפן צירות באיראן, ואילו איראן פתחה מצדה צירות ביפן ביולי 1930. אמנת ידידות נחתמה בין שתי המדינות בשנת 1939 ויחסים לבביים נשמרו במהלך מלחמת העולם השנייה עד שנת 1942, כשאירעה הפלישה הבריטית–סובייטית לאיראן. יחסים דיפלומטיים רשמיים הוחזרו בשנת 1953 אחרי חתימת חוזה סן פרנסיסקו.
בפברואר 1955 שודרגו היחסים בין המדינות לדרג שגרירות, ובשנת 1977 פתחה יפן קונסוליה כללית בח'ורמשהר, אולם זו נסגרה באופן זמני במלחמת איראן–עיראק ובאופן סופי ב-1997.
איראן ויפן חתמו על הסכם פטור מאשרת כניסה בשנת 1974, אולם ההסכם בוטל באפריל 1992 בשל הגירה לא חוקית רחבת היקף של איראנים ליפן. איראן ויפן גם משתפות פעולה במדיניות חוץ אזורית במזרח התיכון, כמו שיקום אפגניסטן והסכסוך הישראלי-פלסטיני. מאז 2004 עובדת יפן על פיתוח שדה הנפט החופי של איראן, שנמצא באזאדגאן.
על פי סקר של ה־BBC World שנערך ב־2012, רק ארבעה אחוזים מאזרחי יפן ראו את איראן באור חיובי; 52 אחוזים הביעו דעה שלילית על משטר האייתוללות. על פי סקר Pew Global Attitudes שנערך באותה שנה ביפן, 61 אחוזים תמכו ב"עיצומים קשים", אך 49 אחוזים הצהירו כי הם מקבלים את איראן עם יכולות גרעיניות - שיעור גבוה יותר מבכל מדינה אחרת. בדצמבר 2018 הכריז משרד החוץ היפני על הסמל הרשמי של יום השנה ה־90 לכינון היחסים הדיפלומטיים בין המדינות. בסמל, שאומץ על ידי שתי הממשלות, מופיעים הדגל הלאומי של איראן והדגל הלאומי של יפן על רקע פריחת הדובדבן, אות לשגשוג ולהידוק היחסים בין השתיים. מדיניות החוץ של יפן כלפי איראן היא סובלנית ועקבית. יפן משקיעה באיראן כדי להבטיח אספקת אנרגיה אמינה; היא מייצאת אליה מכוניות ומוצרי חשמל, ומייבאת ממנה מוצרי נפט ומוצרים פטרוכימיים. היקף הסחר השנתי בין שתי המדינות עומד על 11 מיליארד דולר.
ביוני 2019, גורם ממשלתי ביפן הודיע כי ראש ממשלת יפן, שינזו אבה, צפוי להיפגש עם המנהיג העליון של איראן, אייתוללה חמינאי ועם הנשיא רוחאני. היה זה ביקור רשמי ראשון של ראש ממשלה יפני מאז 1978. מטרת הביקור הייתה לתווך בין איראן לארצות הברית ולהקל את המתיחות שעלולה להידרדר למלחמה. הנשיא טראמפ תמך במאמצי התיווך היפניים.
יונגהנס
יונגהנס (בגרמנית: Junghans) היא חברת השעונים הגדולה בגרמניה.
היסטוריה.
החברה הוקמה בשנת 1861 על ידי ארהארד יונגהנס וגיסו יעקוב זלר-טובלר. החברה החלה לייצר שעונים משנת 1866 ושעוני יד מ-1927.
ארהארד יונגהנס מת ב-1870 ואשתו לואיס יונגהנס לקחה פיקוד על החברה.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 החברה הכינה שעונים מעוררים.
בשנות ה-50 עבד בחברה המעצב מקס ביל, דוגמה מפורסמת לעבודתו הוא השעון קיר המוצג לראווה במוזיאון לאונות מודרנית בניו-יורק. ומשנת 1962 גם עיצב שעוני יד שלא רק נראו טוב, אלא היו גם מהמדויקים בתחום.
בשנות ה-80 יונגהנס בנו את השעון הראשון שפועל על רדיו וב-1990 את שעון היד-רדיו הראשון.
בשנת 1990 בנו יונגהנס שעון שפועל על אנרגיה סולארית.
עד היום, למרות שחברת יונגהנס מוכרת מאוד באירופה, הם כמעט אנונימיים באמריקה.
בשנת 2011 החברה חגגה יום הולדת 150.
מוצרים.
בעבר יצרו גם שעוני קיר, או שעוני אח, אך כיום הם מייצרים רק שעוני יד.
כיום, יונגהנס גם מייצרים טכנולוגיה צבאית.
מערך הספריות והמידע (אוניברסיטת בר-אילן)
יחסי איראן מצרים
זובידאת
זובידאת (בערבית: زبيدات) הוא כפר בדואי בבקעת הירדן. כ-27 ק"מ מצפון ליריחו, בגובה של 180 מטרים מתחת לגובה פני הים. הכפר נקרא על שם בני השבט הבדואי ערב אל זבידאת שגרו קודם בנגב ובאו לכאן לאחר מלחמת העצמאות.
שם המשפחה נגזר מזֻבְּדָּה -חמאה. חלק אחר של המשפחה (נקראת זבידאת או איזבדאת) נמצא בבסמת טבעון ובמושבות לא מוכרות באזור.
ג'ון תומפסון (ראש ממשלת קנדה)
סר ג'ון ספרו דייוויד תומפסון (באנגלית: John Sparrow David Thompson; 10 בנובמבר 1845 - 12 בדצמבר 1894) היה עורך דין, שופט ופוליטיקאי קנדי שכיהן כראש ממשלת קנדה, הרביעי במניין מאז איחוד קנדה, משנת 1892 ועד מותו. קודם לכן, למשך תקופה קצרה בשנת 1882, הוא כיהן כראש ממשלת נובה סקוטיה.
תומפסון נודל בהליפקס, נובה סקוטיה. הוא הוכשר כעורך דין וב-1865 הוסמך. הוא נבחר לאספת הנבחרים של נובה סקוטיה ב-1877 כמנהיג המפלגה השמרנית. בשנה שלאחר מכן הוא מונה כתובע הכללי של הפרובינציה, בממשלתו של סימון הולמס, שאותו הוא החליף כראש ממשלת הפרובינציה ב-1882, אך בתפקיד זה הוא כיהן רק חודשיים עד שמפלגתו הובסה בבחירות של 1882 על ידי המפלגה הליברלית של קנדה. לאחר מכן הוא מונה כשופט בבית המשפט העליון של נובה סקוטיה.
ב-1885 נכנס תומפסון לפוליטיקה הארצית על פי בקשתו האישית של ג'ון אלכסנדר מקדונלד, והוא מונה כשר המשפטים בממשלתו. במסגרת תפקידו זה הוא היה הכוח המניע מאחורי חקיקתו של החוק הפלילי של קנדה. ב-1892, בעקבות פרישתו של ג'ון אבוט, מונה תומפסון לתפקיד ראש ממשלת קנדה. הוא היה הקתולי הראשון בתפקיד זה. בעת נסיעה לבריטניה ב-1894, לקה תומפסון באופן פתאומי באוטם שריר הלב ומת בגיל 49. הוא היה ראש ממשלת קנדה השני, לאחר מקדונלד, והאחרון עד כה, שמת בעת כהונתו.
ראשית חייו.
תומפסון נולד בהליפקס שבנובה סקוטיה לאביו ג'ון ספרו תומפסון ולאמו שארלוט פוטינגר, משפחה פרוטסטנטית ממוצא אירי. לפי חלק מהמקורות הוא נולד ב-10 בנובמבר 1845, אך לפי מקורות אחרים הוא נולד ב-1844. עוד בהיותו ילד בלימודים יסודיים החליט שילך למסלול של קריירה משפטית. אביו של תומפסון לימד אותו שיטת כתיבה בקצרנות עבור תיקים משפטיים. ג'ון ספרו דייוויד תומפסון, אביו של תומפסון הבן, נפטר בשנת 1867 ובעבור זכרו אימץ תומפסון הבן את שמו האמצעי של אביו; ספרו (Sparrow). נכון לאותה העת שניים מאחיו ושתיים מאחיותיו של תומפסון נפטרו גם כן. בגיל 22 היה עליו לפרנס את משפחתו שהייתה בחובות כלכליים, אמו ואחותו נשענו עליו כלכלית.
ב-1870 הוא נשא לאישה את אנני אפלק. אנני גרה גם כן בנובה סקוטיה בשכונה ליד שכונת מגורי משפחת תומפסון. במהלך התקופה בה חיזר תומפסון אחרי אנני, הוא נאלץ לכתוב לה את מכתבי האהבה שלו בקצרנות לפי הכתב שלימד אותו אביו, בשל חוסר שביעות רצונם של הוריה של אנני מהרומן. אנני הייתה נוצרית-קתולית וזמן קצר לאחר חתונתם המיר תומפסון את דתו מפרוטסטנטיות לקתוליות. חיי המשפחה של תומפסון היו רצופים בטרגדיות. בת אחת, אנני, מתה בגיל שנה והבן הצעיר, דייוויד, מת בגיל שנתיים. שני ילדים נוספים מתו בעת לידתם, אך חמישה ילדים נוספים הגיעו לגיל בגרות. אנני תומפסון הייתה אישה עזת-רצון והייתה לה הרוח שהניעה את אגנס מקדונלד, אשתו השנייה של ג'ון אלכסנדר מקדונלד, לשבת בחזית הקטר של קו הרכבת הקנדית הפסיפית כאשר הם נסעו במסילה בשטח ההררי של קולומביה הבריטית.
קריירה משפטית ותחילת הקריירה הפוליטית.
פעילות פוליטית ומשפטית בהליפקס.
ביולי 1865 הוסמך תומפסון כעורך דין. בשנת 1871 התערבב תומפסון בפוליטיקה הפרובינציאלית של הליפקס ובמהרה הוכיח עצמו להיות אדם פעלתן. תומפסון פעל להעניק פרשנות מסוכמת עבור כלל חוקי המנהל הפוליטי של הליפקס והסדיר פרשנות כוללת עבור הצ'ארטר החוקי של מנהל העיר. בין השנים 1878 – 1882 הוא כיהן כתובע הכללי של ממשלת פרובינציית נובה סקוטיה בראשותו של סימון הולמס. לזמן קצר בשנת 1882 הוא כיהן כראש ממשלת הפרובינציה, אך ממשלתו הובסה בבחירות שהתקיימו באותה שנה. תומפסון היה תמיד אדם שנרתע מהחיים הפוליטיים ולכן החליט לשוב לקריירה משפטית.
בבית המשפט העליון של נובה סקוטיה.