אלכס לעיתים קרובות השתעמם מחזרה בלתי-פוסקת על סוג שאלות שהוא כבר הכיר היטב (חזרה שנדרשה על-מנת להשיג מדגם מייצג גדול מספיק להוכחת מובהקות סטטיסטית). לעיתים הוא היה מסרב לענות, או אף עונה כל תשובה פרט לנכונה. במקרה אחד ערכה פפרברג הדגמה למדענית אורחת, ושאלה את אלכס "כמה צמר ירוק?". התשובה הנכונה הייתה "שתיים", אך אלכס התעקש לתת את התשובות "אחת" ו"ארבע" לסירוגין. כאשר הבינה פפרברג שאלכס משטה בה היא אמרה לו בחומרה "בסדר אלכס, אתה צריך לקחת פסק זמן", וסגרה אותו בחדרו. מיד נשמע קולו של אלכס מעבר לדלת: "שתיים... שתיים... שתיים... אני מצטער... בואי הנה".
בתקופה שבה שהה במרפאה וטרינרית לאחר שעבר ניתוח, אחת העובדות דיווחה שאלכס חזר ואמר: "את רוצה אגוז?", "את רוצה תירס?". העובדת שהייתה עסוקה סירבה בנימוס והמשיכה להתעלם ממנו. לבסוף אמר אלכס "טוב, אז מה את כן רוצה?".
בדומה לשימפנזים שהשתתפו בניסויים בלשניים והמציאו שילובי מילים משל עצמם, אלכס המציא לתפוח את השם "בנרי", ככל הנראה הלחם מילים באנגלית של "בננה" ו"צ'רי" (דובדבן), שתי מילים שהכיר מקודם. פפרברג חשבה בתחילה שהוא טועה וניסתה לתקן אותו, אך אלכס התעקש על המילה שלו, ולבסוף היא התקבלה כמילה תקנית באוצר המילים שלו.
אלכס קיבל פעם במתנה בובת תוכי, צעצוע המיועד להפיג את בדידותם של תוכיי מחמד הסגורים בכלובם. הוא לא הקדיש לצעצוע תשומת לב, אך לאחר מספר ימים פפרברג ראתה אותו אומר לצעצוע "לדגדג". כאשר הצעצוע לא סיפק את הדגדוג הנדרש, אלכס אמר "אתה אידיוט" ועזב אותו. אלכס ככל הנראה קלט ביטוי זה מתלמידים של פפרברג, בעת שהרגיז אותם בחוסר שיתוף פעולה.
ג'ונתן ליקי
ג'ונתן הארי ארסקין ליקי (באנגלית Jonathan Harry Erskine Leakey; נולד ב-4 בנובמבר 1940 בקניה) הוא איש עסקים ופלאונטולוג בעברו. הוא בנם הראשון של האנתרופולוגים המפורסמים לואיס ומרי ליקי.
ליקי למד בבית ספר פרטי בשכונת לנגאטה (Lang'ata) בניירובי, קניה, יחד עם שני אחיו הצעירים ממנו. בתום בית הספר ליקי ליווה פעמים רבות את הוריו במסעות החקר שלהם בחפירות באתרים. לעיתים קרובות הוא שוטט באתרים לבדו בחיפוש אחר מאובנים. ב-4 בנובמבר 1960, ליקי גילה את המאובן 7 OH בערוץ אולדובאי בטנזניה. העצמות, המכונות "הילד של ג'וני", היו (יחד עם שברי מאובנים הומינידים אחרים שנמצאו קודם לכן על ידי הוריו) תוארו תחילה כמין חדש של האדם. 7 OH נחשב כיום למין הומו הביליס.
ג'ונתן לא המשיך במקצוע של הוריו ומעולם לא היה פעיל במיוחד בתחום של הפליאואנתרופולוגיה, עם זאת, אחיו הצעיר, ריצ'רד, הוא אנתרופולוג ופעיל שימור טבע. ליקי מפעיל את חברת "ג'ונתן ליקי בע"מ" בנאקורו, המספקת ארס של נחשי מזרח אפריקה וצמחי מרפא עבור יצרני נסיוב, מתקני מחקר רפואיים וחברות תרופות.
הקונגרס האויכריסטי הבין-לאומי של 1893
הקונגרס האויכריסטי הבין-לאומי של 1893 היה כינוס גדול של אנשי דת קתוליים וצליינים שנקרא הקונגרס האוכריסטי השמיני (Eucharistic) הבין-לאומי. הקונגרס התקיים בחודש מאי 1893 בירושלים ובמהלכו הגיעו לעיר אלפי צליינים ואנשי דת וכן קרדינל כנציגו של האפיפיור. על הכינוס דווח בעיתונות העברית של אותה התקופה (לדוגמה בעיתונו של אליעזר בן-יהודה).
האוכריסטיה.
האוכריסטיה (בעברית: הוחדה) זה אחד משבעת הסקרמנטים של הנצרות הקתולית. טקס האוכריסטיה הוא החלק החשוב במיסה, בכנסיות האורתודוקסיות והאוריינטליות מכונה המיסה וטקס האוכריסטיה כחלק ממנה הליטורגיה הקדושה.
מקור השם ביוונית ופירושו הודיה. מקור המנהג בסעודה האחרונה של ישו עם תלמידיו בחג הפסח המסופר בספרי הבשורה של הברית החדשה.
כמו ששת הסקרמנטים הנוספים, מטרת הסקרמנט היא להעביר את החסד אל המאמין המבצע את הטקס. בזמן התפילה נותן הכומר למשתתפים רקיק לחם ויין, על פי תורת הטרנסובסטנציאציה של הכנסייה הקתולית, הופכים הלחם והיין לחלק מגופו ודמו של ישו וכאשר אוכלים המשתתפים את הלחם ויין בשרו הופך לבשרם ודמו נמהל בדמם ובכך מקרב אותם אל החסד.
הקונגרסים.
לפי האנציקלופדיה הקתולית הקונגרס האוכריסטי הוא מעמד של התכנסות של אנשי דת והדיוטות, שמטרתם לחגוג את "האוכריסטיה הקדושה" ולחדש את האמצעים להפיץ את הבשורה והידיעה שלה ברחבי העולם.
"הנוכחות האמיתית" (The Real Presence) מתבטאת בלחם והיין, שהם גופו ונפשו של ישו הנוצרי, והיא אחת מהדוגמות העיקריות של האמונה הקתולית, ולכן יש לה חשיבות גדולה "כאוצר יקר ביותר" שישו השאיר לכנסייה, ומהווה מקור לחסד הנוצרי. הקונגרסים האוכריסטים שמשו כמקום התוועדות של המאמינים למחשבה כיצד להפיץ בפני המוני הנוצרים את הבשורה של האוכריסטיה הקדושה של אהבה וחסד.
הקונגרס הראשון התקיים בעיר ליל שבצרפת ב-1881. מאוחר יותר התקיימו קונגרסים באביניון, ליאג', פריבורג. בקונגרס ה-5 שהתקיים בטולוז 1886 השתתפו כ -30 אלף איש. הקונגרס ה-7 התקיים בפריז ובקונגרס השמיני שהתקיים ב-1890 באנטוורפן השתתפו כ-150 אלף איש, ובין המארגנים היה הארכיבישוף של ליאג' דטרולו. הכנסים האויכריסטיים נמשכים עד היום, בשנת 2012 התקיים הקונגרס ה 50.
הצליינות לארץ ישראל בתקופת הקונגרס האוכריסטי.
מאמצע המאה ה-19, עם סיום מלחמת קרים ב-1856, מגיעים לירושלים אלפי צליינים. הפעם אלה פרבוסלבים מרוסיה. בין אודסה ויפו נפתח קו אוניות סדיר במחירים מוזלים ונבנו אכסניות לעולי הרגל במגרש הרוסים. הצליינות לארץ ישראל הופסקה ב-1870 בשל מלחמת צרפת - גרמניה. בשנת 1882 יזם המסדר של האחים האוגוסטינים את חידוש הצליינות לארץ ישראל.
בשנת 1872 עלו לרגל לארץ ישראל כ - 1,000 צליינים, ולאחר מכן הגיעו מדי שנה כ-350 איש, ביניהם כמרים ואפילו בישופים.
בשנת 1892 נרשמו רק כ -280 איש והורגש צורך לתת תנופה מחודשת לתנועת הצליינות.
תקופתו של האפיפיור לאו ה 13.
החל מאמצע המאה ה-19 הוותיקן מנסה להגביר מעורבותו הישירה באימפריה העות'מאנית. מגמה זו נתקלה בהתנגדות צרפתית שנבעה מחשש לערעור מעמדה במזרח של צרפת כמגינת הקתולים באימפריה העות'מאנית. הצרפתים התנגדו למינויו של נציג אפוסטולי (נציג האפיפיור) בירושלים.
ב-1847 מונה וולרגה (Valerga) לנציג הראשון של האפיפיור. לאורך המחצית השנייה של המאה ה-19 אירעו תקריות בין נציגי הוותיקן ובין הנציגים הצרפתיים הדיפלומטיים. ב-1872, לאחר מותו של ולרגה, מונה בראקו לפטריארך לטיני בירושלים, ובתקופת כהונתו שהסתיימה ב-1889 גדל מספר הקתולים בארץ ישראל מ-7,500 ל-13,500 אלף ונפתחו 12 מיסיונים חדשים.
האפיפיור לאו השלושה עשר החל כהונתו בשנת 1878, ושנת 1893 הייתה גם שנת היובל ה-15 שלו. הוא גילה התעניינות מיוחדת בכנסיות המזרחיות (כנסיות מקומיות בלבנט שהיו קשורות לכנסייה הקתולית). כך, למשל, בזמנו גושר הקרע בין הוותיקן והארמנים הקתולים, הוקם סמינר עבור החלדאים בעיר מוסול והוא יזם הקמת הסמינר המלקיטי בכנסיית סנטה אנה בירושלים בשנת 1881.
תקופת כהונתו של ליאו ה-13 התאפיינה ביחסים טובים באופן יחסי עם צרפת ותמיכה בדרך כלל בפרוטקטורט הצרפתי על הקתולים באימפריה העות'מאנית. ליאו ה-13 טיפח את יחסי הוותיקן עם הסולטאן העות'מאני כדי לחזק הקשר עם הכנסיות המזרחיות הקשורות לוותיקן.
הקונגרס.
בראש הוועדה המארגנת של הקונגרס האויכריסטי של 1893 עמד הארכיבישוף של ליאג', דוטרלו (Doutereloux). הוא העלה לראשונה את רעיון הקונגרס בפני האפיפיור באפריל 1892. קיום הקונגרס בירושלים נועד לתת תנופה לתנועת הצליינות לא"י וכן לחגוג את יובל ה-15 לכהונתו של ליאון ה-13. באפריל 1892 הסכים האפיפיור לתת חסותו לקונגרס, בתנאי שתתקבל הסכמה מהשלטונות העות'מאניים. משרד החוץ הצרפתי נמנע מלתת חסות רשמית לקונגרס וביקש מהמארגנים לשמור על פרופיל נמוך. לעומת הצרפתים, נתן את תמיכתו ראש הקסטודיה של ארץ הקודש (הפרנציסקנית). ההכנות לקונגרס כללו הכנת חומר רקע בחוברות, דבר שהיה בבחינת חידוש וכן מאמרים בעיתונים כנסייתיים.
בנובמבר 1892 מונה הקרדינל לנגיה (Langenieux). הארכיבישוף של ריימס (Reims), שמזה זמן גילה התעניינות בכנסיות המזרחיות כשליח האפיפיור לקונגרס האויכריסטי, והוא מינה כעוזרו את האב מישל, שנמנה עם מסדר האבות הלבנים, והיה ממקימי הסמינר בכנסיית סנט אנה, שם כהן כמורה במשך 5 שנים.
לקראת סוף שנת 1892 כותב הקונסול הבריטי בירושלים דיקסון שנודע לו שבשנה הקרובה עומד להתקיים קונגרס חשוב בירושלים:
"ברצוני למסור שהעיתון הפריסאי "Autorite" דווח ב 4.12.1892 ... שבאפריל 1893 מתכונן האפיפיור לשלוח לארץ ישראל קרדינל צרפתי, לשבת בראש ועידה של כמרים לטינים שתתקיים בירושלים. המדובר בארכיבישוף של ריימס, שבצרפת אין יודעים מה בדיוק מטרת הוועידה (Conference) אולם מניחים שהיא נועדה לחזק את מעמד הכנסייה הלטינית במזרח.
אם תתגשם כוונת האפיפיור לקיים הוועידה, אין ספק שתהיה התרגשות וקנאה בין הכתות הנוצריות שאינן מכירות בסמכותו, וכן תעורר הוועידה את הקנאות המוסלמית. אצל הכנסייה היוונית האותודוכסית במיוחד, לא תיתכן שלא תתעורר קנאה ושנאה, היות שהרוסים, שמתמיד רוצים להכניס את היוונים תחת חסותם, עלולים להתערב וסיבוכים רציניים עלולים להתעורר.
המאבקים בין היוונים והלטינים בירושלים ובבית לחם מגיעים לפעמים למהומות, ידועים ומתרחשים כמעט מדי שנה, ולא מגיעים לממדים רציניים רק בשל התערבות השלטונות הטורקיים. כל הפרעה שתגרם בשל הוועידה שהיא בחסות צרפתית תחייב התערבות מעבר לזאת של השלטונות המקומיים (דהיינו של השלטון המרכזי בקושטא)."