תיקוף סובייקטיבי כולל שלושה רבדים. עולמו הסובייקטיבי של המטפל, על מחשבותיו ורגשותיו; עולמו הסובייקטיבי של המטופל; והשדה הסובייקטיבי שנפרש ביניהם. המטפל האינטרסובייקטיבי צריך לבחון את שלושת הרבדים בעת הטיפול.
דמות המטפל האינטרסובייקטיבי.
גישות מסורתיות מדגישות את הדיכוטומיה בין המטפל והמטופל. היחסים הטיפוליים מתעוותים בטיפול על ידי המטופל באמצעות ההעברה. לעומת זאת, המטפל הוא בעל הסמכות והוא תופס אותם בצורה אובייקטיבית ואמיתית. המטפל נדרש להביט פנימה אל רגשותיו ולהתייחס אליהם כנתונים גולמיים. רגשות המטופל דורשים הבנה ופיענוח ואין להתייחס אליהם כפשוטם. המטרה הטיפולית היא לסייע למטופל לראות עצמו בצורה מציאותית יותר.
הגישה האינטרסובייקטיבית מציעה תפיסה טיפולית שונה בבסיסה. היא מניחה שאין מציאות אובייקטיבית ולכן המטפל חייב להתייחס גם לעצמו כסובייקט.
מטפל אינטרסובייקטיבי על פי גישה זו, אינו מטפל נייטרלי. הוא מכיר בעולם הבין-אישי שלו ובחלקים האינטרסובייקטיביים שלו, להם הוא נותן המשגה בטיפול. מטרתו היא חקירת האינטרסובייקטיביות של המטופל. חקירה זו היא חקירה מגדלת ומאפשרת התפתחות, היוצרת סביבה מתקפת ומתכווננת, בה המטופל יכול לחקור את החוויה הסובייקטיבית שלו.
למטפל על פי גישה זו אין ידע קודם, אלא אחריות יתרה. אל לו לכפות על האדם הגדרה או מחשבה. הוא צריך להיות מוכן למפגש ייחודי ולהשתנות בהתאם למפגש ולמטופל. תפקיד המטפל הוא "לגעת בחוויה" (experience near), להיות במקום של החוויה לפני ניסיונו להבין ולפרש את המטופל.
קבלתה של הסובייקטיביות של המטפל אינה הופכת את הטיפול לתהליך שוויוני. המטפל יכול לפעול מתוך רגשותיו, אך רק מתוך זהירות והתחשבות במטרה הטיפולית המכוונת אל המטופל.
המטרה המרכזית של המטפל היא ההבנה של המטופל וההיכרות עם עולמו הסובייקטיבי. באופן זה נוצרת סביבה טיפולית בטוחה ותומכת המאפשרת חקירה חופשית של נפש המטופל.
בית הכנסת של אלטקירש
בית הכנסת של אלטקירש, שבעיירת אלטקירש (Altkirch) באו-רן שבאלזס הצרפתית, הממוקם ברחוב Rue de Ferrette, הוא בית כנסת שכיום בקושי נמצא בשימוש.
היסטוריה.
באלטקירש הייתה קיימת קהילה יהודית כבר במאה ה-14. לאחר גירוש היהודים בידי שארל השישי, מלך צרפת ב-1394, שבו והתיישבו בה יהודים במהלך המאה ה-18. ב-1844 אוישה בעיירה משרת הרבנות.
בית הכנסת הוקם בין שנת 1834 ל-1837, על חורבות בניין אחר. בפוגרומים שנערכו נגד היהודים במהלך מהפכת 1844 בצרפת, נחרב ונהרס בית הכנסת, והוא שוקם מחדש ב-1850. בתקופת הכיבוש הנאצי הוסב בית הכנסת לבית קולנוע. החל מ-1950 ניתן היה להשתמש בו שוב לתפילה, אך עקב האוכלוסייה היהודית הדלילה בעיר נעשה בו שימוש רק בימי חג מיוחדים.
ארכיטקטורה.
השיקום והשיפוץ ב-1850 נעשו בהכוונת הארכיטקט הצרפתי ז'אן-בטיסט שאקר (Schacre) . באולם התפילה גלריות לעזרת נשים בשלושת צדדיו. המסגרות בצד החיצוני של החלונות המקושתים, שעשויות מאבני חול צבעוניות, מדגישות את החזית. על ארון הקודש שבנוי בתוך גומחה בקיר המזרחי מחוץ לבניין בצד הכביש, תלוי בצִדו החיצוני אבן לוחות הברית.
על שער הכניסה כתוב: .
כתר (משטר תנועה)
כתר הוא מינוח צבאי למצור המוטל על אזור מסוים למניעת מעבר אוכלוסייה בין שטחים שבשליטת צה"ל.
כתר, בעגה הצבאית הצה"לית פירושו הגבלת תנועה המוטלת על התושבים של אזור מסוים, בדרך כלל ביו"ש, בשל סיבות ביטחוניות ואחרות. באיו"ש הכתר מונע מהתושבים אפשרות מעבר בין אזורים שונים שבשליטת הרשות הפלסטינית. לעיתים ניתן לעבור בין האזורים שבשליטה פלסטינית אך הדבר תלוי בהוצאת היתר לתנועה בכתר או בקיומו של מצב הומניטרי חריג, למשל, מקרה רפואי.
בניגוד לעוצר, בעת הטלת כתר התנועה בתוך האזור שבשליטה פלסטינית נותרת חופשית, והתושבים יכולים לצאת מבתיהם. הכתר נאכף לרוב באמצעות הקמת מחסומים צבאיים על הכניסות והצירים הראשיים אל האזור וממנו, חסימת יתר הדרכים וכן על ידי ביצוע פטרולים ומארבים לאורך גבולותיו.
לאור הבעייתיות בהפעלת משטר נוקשה שכזה לאורך זמן, והביקורת שספג עקב כך, נמנע צה"ל כיום מהטלת כתר מלא לתקופות ארוכות, אך עדיין נעשה שימוש באמצעי זה על פי הצורך.
בית הכנסת של ברגהיים
בית הכנסת של ברגהיים שבעיירת ברגהיים (Bergheim) באו-רן במחוז אלזס בצרפת, הוא בית כנסת שהוסב לאולם לאירועים שונים, ששוכן ב-Rue des Juifs (רחוב היהודים).
היסטוריה.
כבר במאה ה-14 היו תושבים יהודים בברגהיים, והללו הקימו במשך השנים בתי כנסת בסגנונות שונים. בית הכנסת מתקופת ימי הביניים נהרס בשריפה שמחקה חלק מהעיר, ובית הכנסת הנוכחי הוקם בין השנים 1860-1863 על חורבותיו. במפקד אוכלוסין שנערך באותן שנים נספרו בעיר 361 יהודים, שהיוו 11 אחוזים מהאוכלוסייה.
בתקופת הכיבוש הנאצי בית הכנסת נהרס ונבזז ומאז לא התקיימו יותר תפילות במקום. בשנת 1991 המבנה שופץ ומשמש כאולם אירועי תרבות.
ארכיטקטורה.
המבנה נבנה ותוכנן בידי הארכיטקט אוגוסט הרטמן. יש בו חלונות מקושתים עם מסגרות אבני חול. מעל לשער הכניסה קיים מקושת משולש, ומעליו חלון עגול גדול שמסביבו חצי מעגל של אבני חול. למעלה ליד שיפוע הגג הבנוי בצורת גמלון חרוטים לוחות הברית.
בבית הכנסת לשעבר התנוסס לוחית זיכרון לזכר הקהילה היהודית.
יוון (דמות מקראית)
יָוָן הוא דמות מקראית הנזכרת בספר בראשית כבן הרביעי מתוך שבעה של יפת בן נח, ואביהם של אלישה, תרשיש, כתים ודדנים. יוון מזוהה כאבי העם היווני על ידי יוסף בן מתתיהו.
שמו של יוון מופיע בלוח העמים שבספר בראשית:
בספר דניאל מוזכר העם היווני כאחד מארבעת העמים ששלטו על עם ישראל, ויש הרואים בדבריו רמזים לדמותו של אלכסנדר מוקדון.
צאצאי יוון.
בעוד שיוון מזוהה כאבי העמים ההלניים, בניו מזוהים עם עמים אחרים לחופו הצפון מזרחי של הים התיכון. אלישה מזוהה על ידי רוב החוקרים עם אלשיה, יוסף בן מתתיהו זיהה את אלישה עם האאולים שישבו בפלופונסוס ובחוף הצפוני של אנטוליה המערבית; תרשיש עם תרשיש בספרד או בדרום טורקיה; כתים עם קפריסין ודדנים עם רודוס.
ג'ק (דגל)
ג'ואן ארמטריידינג
ג'ואן ארמטריידינג (באנגלית: Joan Armatrading; נולדה ב-9 בדצמבר 1950) היא זמרת, כותבת וגיטריסטית בריטית. ארמטריידינג הייתה מועמדת לפרס גראמי שלוש פעמים, ופעמיים הייתה מועמדת לפרס המוזיקה הבריטית.
ביוגרפיה.
ארמטריידינג נולדה בבאסטר, בירת סנט קיטס ונוויס והיגרה עם משפחתה לברמינגהאם באנגליה בשנת 1957. בגיל 14 החלה בכתיבת שירים ולחנים. בתחילת שנות ה-70 היא עברה להתגורר בלונדון כדי להשתתף במחזמר שיער. שם פגשה את כותבת השירים פאם נסטור ויחד הן יצרו את אלבומה הראשון "Whatever's for Us", אשר יצירתו הושלמה בשנת 1972. לאחר פרסום האלבום הפסיקה ארמטריידינג הפסיקה את פעילותה המוזיקלית לשנים ספורות ושוחררה מן החוזה עם חברת התקליטים Cube Records של דייוויד פלאץ שהפיקה את האלבום.
בשנת 1975 חתמה על חוזה הקלטות עם חברת A&amp;M Records והוציאה את האלבום "Back to the Night" שאת מכירותיו קידמה במסע הופעות, כשהיא מלווה בלהקה בת שישה נגנים בשם The Movies. בשנת 1976 הוציאה את אלבומה הבא, הנושא את שמה ואשר נכנס ל-20 המקומות הראשונים במצעד האלבומים הבריטי. שירה Love and Affection נכנס ל-10 המקומות הראשונים במצעד הלהיטים. בשנת 1977 הוציאה את האלבום "Show Some Emotion" ובשנת 1978 את האלבום "To the Limit". ארמטריידינג ממשיכה עד היום לשיר בהופעותיה שירים מתוך אלבומים אלה. באותה תקופה כתבה אף את השיר "The Flight of the Wild Geese", המופיע בסרט "אווזי הפרא", בכיכובו של ריצ'רד ברטון. בשנת 1979 פרסמה אלבום הופעה, "Steppin' Out".
בשנת 1980 שינתה ארמטריידינג באופן קיצוני את סגנונה המוזיקלי, שהושפע עד אותה עת בעיקר מסגנון הפולק וכלל שירים ליריים ואישיים בליווי גיטרה אקוסטית, לסגנון קצבי יותר ומחושמל, בעל מאפיינים רוקיים וליווי של להקת אולפן. היא יצרה את האלבום "Me Myself I", בהפקת ריצ'רד גוטרר, אשר הפיק לפני כן את אלבומי להקת "בלונדי". אלבום זה זכה להצלחה המסחרית הגדולה מבין כל אלבומיה, בבריטניה ובארצות הברית. בשנת 1981 המשיכה באלבום נוסף באותו סגנון, "Walk Under Ladders". בשנת 1985 יצא אלבומה "Secret Secrets", אשר נכנס אף הוא ל-20 הראשונים במצעד האלבומים הבריטי. היא המשיכה והוציאה שלושה אלבומים נוספים בשנות ה-80, כולם נכנסו ל-40 הראשונים במצעד האלבומים.
בשנת 1991 הוציאה חברת A&amp;M אלבום ממיטב שיריה אשר נכנס ל-10 הראשונים במצעד האלבומים הבריטי ובשנת 1992 הוציאה את אלבומה האחרון בחברת תקליטים זו ("Square The Circle") אשר לא זכה להצלחה. בשנת 1995 חתמה על חוזה הקלטות עם חברת RCA ויצרה את האלבום "What's Inside" אשר לא זכה להצלחה מסחרית ומכירותיו היו נמוכות מכל אלבום אחר שהוציאה ב-20 השנים שקדמו לו. אלבום נוסף שהוציאה בשנת 2003, "Lovers Speak", לא זכה אף הוא להצלחה.
סגנונה המוזיקלי של ארמטריידינג הוא בעיקרו פופ, עם שירים בסגנונות בלוז, רוק, פולק, ג'אז, ואף רגאיי. אלבומה משנת 2007, "Into the Blues", הגיע למקום הראשון במצעד הבלוז האמריקאי, ובכך הייתה לזמרת הבריטית הראשונה עם הישג זה. בזכות אלבום זה אף הייתה מועמדת לפרס גראמי. בשנת 2008 השתתפה במסע ההופעות של סינדי לאופר.
בחודש מרץ 2010 הוציאה את האלבום "This Charming Life", ובו היא חוזרת למקורותיה כגיטריסטית בסגנון פופ-רוק. לאחר הופעת האלבום יצאה למסע הופעות בינלאומי.