בנו היה הרב חיים יוסף הכהן, מחבר קונטרס קול רנה, שהיה חזן כאביו ונפטר בקיצור ימים. בנו של הרב חיים יוסף, ר' חיים עמנואל הכהן, נפטר בעודו בן 22 כש. לרבי חיים עמנואל היו שלושה ילדים: בתו ריינה, ובניו דוד ועמנואל חיים הנקרא על שם אביו. אחיו היה הרב נסים משה, שהגיה את ספרו ובן אחותו היה הגביר יצחק הכהן מירקאדו.
טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-74
'טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-74' יערך לכבוד תוכניות הטלוויזיה הטובות ביותר בפריים טיים האמריקאי החל מ־1 ביוני 2021 ועד 31 במאי 2022, כפי שיבחר על ידי האקדמיה לטלוויזיה, אומנויות ומדעים (ATAS). הטקס מתוכנן להתקיים בשידור חי ב-12 בספטמבר 2022, במקום שיוכרז במועד מאוחר יותר, ולפניו יערך טקס פרסי האמי האמנותיים ה-74 ב-3 וב-4 בספטמבר. הטקס ישודר בארצות הברית ברשת NBC. המועמדויות צפויות להתפרסם ב-12 ביולי 2022.
זו השנה הראשונה לאחר רפורמות רבות בחלוקת הקטגוריות של טקסי פרסי האמי (בשעות היום ובפריים טיים), כאשר שני הטקסים יתרכזו כעת סביב גורמים כמו סוג התוכנית, הפורמט ומאפייני הסגנון, במקום רק זמן שידור.
מידע על הטקס.
התאמה מחדש של פרסי האמי.
בדצמבר 2021, האקדמיה לטלוויזיה, אומנויות ומדעים (ATAS) והאקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי הטלוויזיה (NATAS) הכריזו על התאמה מחודשת של טקסי פרס אמי. זה היה בתגובה לצמיחתה של טלוויזיה בסטרימינג, שטשטשה את הקווים בקביעה אילו תוכניות צריכות להיות תחת טקס האמי של שעות היום או הפריים-טיים. היקף שני הטקסים יתרכז כעת סביב גורמים כמו נושאים ותדירות של תוכניות כאלה, ולא רק על שעות השידור.
בין השינויים העיקריים שייכנסו לתוקף בטקס פרסי האמי לבידור בשעות היום ביוני 2022 ובטקס פרסי האמי ה-74 בספטמבר 2022:
קטגוריות של שעשועונים ותכנות הדרכה יישארו מחולקות השנה בין טקס האמי של שעות היום והפריים טיים, כאשר קווי יסוד יקבעו ב-2023.
שינויים נוספים.
מספר שינויי כללים נוספים ייושמו עבור הטקס. בעיקר, תוכניות לא יסווגו עוד כדרמות או קומדיות המבוססות על זמן שידור; במקום זאת, המפיקים יקבעו לאיזה קטגוריה התוכניות שלהם יוגשו, בעוד האקדמיה לטלוויזיה שומרת לעצמה את הזכות לבחון החלטות. ההבחנה הותאמה בעבר ב-2015 כדי להתייחס לתוכניות בנות חצי שעה כקומדיות ותוכניות בנות שעה כדרמות. תוכניות מתחת ל-20 דקות, יש להגיש בקטגוריות לתכנים קצרים. האקדמיה לטלוויזיה גם תיקנה את התיאור של הפרסים למיני סדרות והבהירה שמיני סדרות חייבות לפתור באופן מלא קווי עלילה ללא "ללא עלילה מתמשכת או דמויות ראשיות בעונות הבאות".
מועמדים וזוכים.
המועמדויות הוכרזו ב-12 ביולי 2022 על ידי ג'יי בי סמוב ומליסה פומרו.
ארז'י שאנדור
ארז'בט (ארז'י) שאנדור (בהונגרית: Sándor Erzsi; נולדה ב-3 בדצמבר 1956, בודפשט) היא עיתונאית וכתבת רדיו, מגישה ועורכת, סופרת יהודייה-הונגרייה, קצינת עיתונות בתיאטרון שהחלה את דרכה כשחקנית.
ביוגרפיה.
ארז'י שאנדור נולדה לאם יהודייה ורבים מבני משפחתה נרצחו בשואה. אביה ברח לחו"ל במהלך המרד ההונגרי ממש ביום הולדתה, וכך אמה גידלה אותה לבדה. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטה לאמנויות התאטרון והקולנוע בשנת 1980 עם תואר בתחום משחק במה, בכיתה של המרצה והשחקנית ההונגרייה-יהודייה ז'וז'ה שימון. לאחר מכן חתמה חוזה בתיאטרון הלאומי של מישקולץ, ובין השנים 1983–1994 שיחקה ב"תיאטרון קטונה יוז'ף" בעיר קצ'קמט. מיד לאחר מכן עזבה את תחום המשחק, אך המשיכה להתמקד בעיקר בנושאי תרבות.
שאנדור החלה לעבוד ככתבת בשנת 1992 בכתב העת "על הונגריה בעתיד" (Magyarországról jövökben) ובשנים 1993–1994 בתוכניות הבוקר של "מילת מוזיקה" (Zene-szó) של "רדיו פטפי" ובתוכנית התרבות של "רדיו קושוט" (שניהם היו תחנות הרדיו המובילות אז בהונגריה). משנת 1994 הייתה העורכת-מגישה של "הרדיו ההונגרי" (Magyar Rádió) בתוכניות תרבות ושוויון הזדמנויות. בין היתר, בתוכנית האירוח המשותף שלה עם העיתונאי יאנוש פודור בשבת בבוקר. בשנים 2010–2011 פנה אליה הבמאי רוברט ויידה שהעלה גרסה מחודשת של הדרמה ליסיסטרטה של אריסטופאנס, בבית מרזח עם חבורת שחקנים אלטרנטיבית כדי לגלם את התפקיד הראשי של המחזה. ההצגה "רצה" במשך שנה וחצי והוצגה ארבעים פעמים במהלך אותה תקופה. ב-2013 הופסקה עבודתה ברדיו ולאחר מכן לקחה עליה תפקידים מזדמנים במועדון הרדיו.
היא עבדה גם כעיתונאית מאמצע שנות ה-90. ראיונותיה, כתבותיה, ביקורות הטלוויזיה שלה ודיווחי התיאטרון שלה פורסמו במוסף סוף השבוע של נפסבדשאג (Népszabadság) שהיה העיתון הגדול והחשוב ביותר וכן בשבועון "168 השעות" (168 Óra) ומשנת 2000 ואילך ביצעה פורטרטים וראיונות עבור מגזין התיאטרון Premier.
בשנים 2013 ו-2016 יצאו לאור שנים מספריה בהשראת ביוגרפית ב"הוצאת פארק". הראשונה, "אמי המסכנה" מספרת את הסיפור שלה. "האמא אבא", "רומן אם", שהפרקים שלו ממוסגרים באירועים היסטוריים. בשנת 2019, יצא ספרה השלישי - רומן על חיי התיאטרון מחוץ לבודפשט, השמחות, האהבות, הכשלונות "עד כמה תבוא" היה שמו פורסם גם כן בבית ההוצאה פארק. יש לה שני ילדים, לואיזה יוהאס וטמאש (שהוא עיוור).
תפקידיה המרכזיים.
מספר הצגות הבכורה בהן שיחקה שנרשמו במאגר התיאטרון: 32
בית הקברות היהודי החדש בפראג
בית הקברות היהודי החדש (בצ'כית: Nový židovský hřbitov) בז'יז'קוב, פראג, צ'כיה, הוקם בשנת 1890 כדי להקל על בעיית במחסור במקומות קבורה בבית הקברות היהודי הישן בז'יז'קוב, שבו עומד כיום מגדל הטלוויזיה ז'יז'קוב.
הוא גדול פי 10 בערך מבבית הקברות היהודי העתיק בפראג ובו כ-100,000 קברים, ולכן יכול היה לשרת את ההקהילה היהודית במשך מאה שלמה. בבית הקברות גם אזור ייעודי במיוחד להטמנת אפרי המתים בכדים, אם כי המסורת היהודית אינה מאפשרת שרפה. בית הקברות נמצא עד היום בשימוש ומופעל על ידי הקהילה היהודית בפראג.
בית הקברות ידוע באנדרטאות בסגנון האר נובו הרבות שלו, ביניהן, שתי אנדרטאות לבני משפחת פרוץ מעשה ידי יאן קוטרה, האנדרטה לאמן מקס הורב מעשה ידי יאן סטורסה בצורת טווס אבל, ויצירות רבות יוצאות דופן, בסגנון אר נובו של אמנים פחות מוכרים. אחד הקברים היפים יותר שייך למשפחת ולדס; הקבר מעוטר בשני פסלים, יצירות האמנות האחרונות שנעשו על ידי הפסל הצ'כי יוסף ואצלב מיסלבק, מי שיצר הפסל המפורסם של ואצלב הקדוש בכיכר ואצלב.
מניין (סרט)
מניין (באנגלית: Minyan) הוא סרט התבגרות להט"בי אמריקאי משנת 2020, המתאראת חוויותיו של נער יהודי דתי המתגלה כהומוסקסואל על רקע מגפת האיידס בשנות ה-80 בארצות הברית.
הפקה.
הסרט היה סרט הדרמה הראשון של במאי סרטי התעודה אריק סטיל. בסרט מככבים סמואל לוין, רון ריפקין, כריסטופר מקאן, ברוק בלום, אלכס הארט וכריס פרפטי. הסרט מבוסס על סיפור קצר באותו שם מאת דוד בזמוזגיס. התסריט פותח על ידי סטיל ודניאל פרל. הקרנת הבכורה הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-2020. הסרט נכלל גם במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים ה-37.
עלילה.
עלילת הסרט מתרחשת בשנות ה-80, בבברייטון ביצ', בברוקלין. לדייוויד (סמואל לוין), צעיר יהודי בן למשפחת מהגרים מברית המועצות, קשר קרוב במיוחד עם סבו האלמן, יוסף, יותר מאשר עם בני המשפחה האחרים. אביו נוהג להכותו ולהשפילו, בעוד אמו הדומיננטית מתערבת בחייו.
במהלך חיפוש אחר דירה חדשה עבור סבו, רב בניין המגורים בו הם מבקרים מסכים לקבל את יוסף, אבל רק בתנאי שדייוויד יצטרף אף הוא כדי לאפשר קיום מניין. דייוויד מתיידד עם שני דיירים מבוגרים, הרשל ואיציק, שהשכנים האחרים ורב הבניין בחרו לראות כידידים החולקים את אחת הדירות בבניין. באחת הסצינות אומר הרב לדייוויד ולסבו:
הרחק מהוריו, דייוויד נהנה מחופש לחקור את מיניותו. הוא מבקר בגנים ציבוריים ובספריה המקומית. ערב אחד הוא נכנס לבר בפעם הראשונה בחייו, שם הוא פוגש את אריק ואת ברונו, עמו הוא מפתח קשר רומנטי ולומד על הקהילה הלהט"בית וסכנת האיידס.
פיתוח התסריט.
סטיל (במקור "סיגל") אמר שבסיפור עליו מתבסס הסרט, דמותו של דייוויד היא של נער סטרייט שמתוודע לזוג הומואים שמעולם לא יצאו מן האהרון, המתגוריים בדיור למבוגרים. סטיל שיכתב את הסיפור ולבקשת בזמוזגיס, ביסס אותו על ניסיונו האישי שלו.
מועמדויות ופרסים.
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים בברלין ב-2020 בקטגוריית הסרט הטוב ביותר. בפסטיבל Oufest הסרט זכה בפרס הישג אמנותי יוצא דופן. הסרט זכה לציון לשבח במסגרת התחרות הבינלאומית של פסטיבל הקולונוע ירושלים באותה שנה.
דיוויזיית השדה של הלופטוואפה הרביעית
דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-4 (בגרמנית: 4. Luftwaffen-Feld-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה תוך שימוש בצוות קרקע עודף של הלופטוואפה ושירתה בחזית המזרחית מסוף 1942 עד יוני 1944, אז הושמדה במהלך מבצע בגרטיון.
היסטוריה.
דיוויזיית השדה הרביעית של הלופטוואפה, אחת ממספר דיוויזיות שדה של הלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני), הוקמה באמצע שנת 1942 באזור תמרון הכוחות של גרוס-בורן, בפיקודו של אוברסט ריינר שטאהל. הדיוויזיה נועדה לשרת כחי"ר, ולוחמיה נמשכו ברובם מצוות הקרקע העודף של הלופטוואפה. בנובמבר 1942, היא הוקצתה לקבוצת ארמיות מרכז בחזית המזרחית והוצבה בגזרה ליד ויטבסק.