מועצת הפדרציה (בערבית - מג'לס אלאיתיחאד) מוגדרת כבית-המחוקקים המייצג את יחידות המשנה. סעיף 65 הוא היחיד שעוסק במועצה זו וקובע שכל עניין הנוגע אליה יחוקק בחוק בבית הנבחרים. הקמתה של מועצת פדרציה שחלוקת המושבים בה תבוסס על נציגי מחוזות או חבלים מנהליים תוכל לחזק קולות מיעוטים שנבלעים תחת אחוז החסימה בבחירות של יחידת בחירה לאומי לבית-הנבחרים.
החוקה העיראקית מגדירה מחוזות וחבלים מנהליים אוטונומיים כשני סוגים של יחידות משנה שייצוגו במועצת הפדרציה. המחוזות (בערבית - מוחאפזה) הם אותם המחוזות המנהליים אליהם חולקה עיראק ולכל אחד מהם רשויות וסמכויות נפרדות מזו של הממשל הפדרלי. יחידת המשנה השנייה היא חבלים מנהליים אוטונומיים (בערבית - איקלים) שכל אחד מהם מאגד בתוכו מספר מחוזות. האפשרות להתאגד לכדי חבל מנהלי ניתנה כאיזון לסעיף 117 בו עיראק מכירה בכורדיסטן העיראקית כחבל מנהלי אוטונומי. ההכרה היא למעשה הכרה במציאות שבשטח כיוון שבזמן כתיבת החוקה, כבר ניתנה לחבל הכורדי אוטונומיה רבה וחסות ממדינות הקואליציה.
אף על פי שבפועל, כל מחוז יכול להתאגד לחבל מנהלי, נכון ל-2021, לא קיימים חבלים מנהליים חוץ מהחבל הכורדי.
החוקה מעניקה לחבלים המנהליים התנהלות אוטונומית שמקנה להם סמכויות ומרחב פעולה רחבים יותר ביחס למחוזות כמו הקמת מנגנוני ביטחון מקומיים ואף "הזכות לתיקון יישום החוק הפדרלי בחבל המנהלי במקרה של סתירה או ניגוד בין החוק הפדרלי וחוק החבל המנהלי" כל עוד איננו סותר את תוכן החוקה הפדרלית. [סעיף 121]
סעיף 110 מציין את הסמכויות הבלעדיות לממשל הפדרלי כמו יחסי חוץ, מדיניות מוניטרית, קביעת מידות ותקנים, שמירה על גבולות לאומיים וחלוקת מכסות מים בין המחוזות והאזורים.
המחלוקות על משאבי הנפט
ב-2013 התנהל מאבק בין החבל הכורדי והממשל הפדרלי סביב ניהול הנפט. ממשלת חבל כורדיסטן התנגדה לעליונות סמכותו של הממשל הפדרלי בניהול תוצרי הנפט ופעלה למכור את הנפט באופן עצמאי.
ממשלת החבל הכורדי טענה שבהתאם לסעיף 112, תוצרי הנפט צריכים להתנהל בשיתוף פעולה בין הממשל הפדרלי וממשלת החבל. לממשל הפדרלי אין וטו בניהול המשאבים שכן תחום הנפט לא מוזכר ברשימת הסמכויות הבלעדיות לממשל הפדרלי בסעיף 110. ולכן, בהתאם לסעיף 115, לממשל האזורי זכות בכורה על התחום. הממשל הפדרלי התבסס על סעיף 111 וטען שרק הוא נציג "כל העם העיראקי" ורק הוא יוכל לוודא תפוקה מריבית של המשאבים וחלוקתם באופן שווה, כפי שדורש סעיף 112. ממשלת החבל הכורדי טענה שכוונת סעיף 112 בהתייחסות ל"שדות הנוכחיים" היא לשדות שהיו ידועים בזמן תיקוף החוקה, ולכן אין לממשל הפדרלי סמכות בשדות הנפט החדשים שהתגלו מאז. הממשל הפדרלי פירש את הביטוי "שדות נוכחיים" כשדות הקיימים בשטח.
זכויות וחירויות.
כיוון שהחוקה נכתבה מאוחר יחסית לחוקות רבות, היא נחשבת מתקדמת מבחינת זכויות אדם. בשער השני בחוקה, נקבעות זכויות בסיסיות כמו הזכות לשוויון, לביטחון, לחיים, לפרטיות, למשפט הוגן והזכות לאזרחות. זכויות אלה מתקדמות גם ביחס לחוקות מערביות.
שער הזכויות והחירויות בחוקה משמש לטיעונים של מחנות שונים במחלוקות פוליטיות כמו בתיקון חוק המעמד האישי. חוק המעמד האישי הוא חוק משנת 1959 הקובע את אופן פסיקת בתי הדין הדתיים בענייני אישות, משפחה וירושות. החוק נחשב בזמנו לאחד המתקדמים בעולם הערבי כשהוא קובע תקנות אחידות לכל הדתות והאסכולות בהתבסס על הלכות האסלאם המקלות ביותר.
ב-2003 ניסו גורמים במועצה העיראקית המייעצת לקבוע בדינים אלו את החוק האסלאמי המלא וכך לדוגמה להתיר פוליגמיה שאסורה בחוק זה. ב-2014 הציע שר המשפטים לחוקק חוק מקביל המבוסס על השריעה וכונה "החוק הג'עפרי" על שם האימאם השיעי. השר טען שלשיעים הזכות לפעול בהתאם לדתם מתוקף סעיף 41 לחוקה שקובע ש"העיראקים חופשיים במחויבותם למעמדם האישי בהתאם להלכתם, לאסכולה הדתית שלהם, לאמונותיהם או לבחירותיהם...". המתנגדים לחוק טענו שאין ליצור חוקים נפרדים לכל אסכולה בהתאם לסעיף 14 לחוקה שקובע ש"העיראקים שווים בפני החוק ללא הבדל מין, מוצא, לאום, מקור, צבע, דת, אסכולה...". פעילת זכויות האדם, הנא אדואר, קראה לביטול סעיף 41 לחוקה מתוך חשש לניצולו על-ידי מפלגות וגורמים דתיים והדגישה את הסתירה בין שוויון וחוק דתי.
ביולי 2021 הועלתה הצעה לתיקון סעיף 57 לחוק המעמד האישי כך שבמקרה של גירושין, משמורת האם על הילדים תימשך עד גיל 7 במקום 10 ולאחר מכן תועבר המשמורת ישירות לאב או לסב מצד האב. במקרה שהאם התחתנה מחדש, המשמורת תעבור אוטומטית לאב. הסעיף המקורי לא מבדיל בין אישה שנשאה בשנית לבין אישה שלא ומותיר את המשמרות בידי האם עד גיל 15 שבו ניתנת לילד הבחירה בין האם לאב. הצעת התיקון לחוק העלתה ביקורות רבות והתבססה על סעיף 41 לחוקה בדומה לניסיונות קודמים. בשונה מניסיונות קודמים ההצעה לא מתנגשת עם סעיף 14 הקובע כי כל העיראקים שווים בפני החוק.
מיליציות פוליטיות.
סעיף 9 לחוקה מאגד מגבלות על קיומם של כוחות חמושים. תת-סעיף 9\ב' אוסר על קיום גופים צבאיים מחוץ לשורות כוחות- הביטחון הרשמיים. תת-סעיף 9\ג' אוסר על פעילות פוליטית של גורמים צבאיים. לאחר אישור החוקה, פעל הממשל הפדרלי לשילוב המיליציות בכוחות הביטחון הפדרליים בהתאם לתת-סעיף 9\ב'. בפועל, המיליציות לא שולבו בכוחות הביטחון הפדרליים והן מוסיפות לפעול באופן עצמאי. ישנן מליציות כמו ארגון בדר שבמקביל לקיומן בניגוד לתת-סעיף 9\ב' פועלות גם כמפלגה פוליטית. מבין 329 חברי הפרלמנט שנבחרו בבחירות 2018, 48 הגיעו מגוש "אלפתח" שייצג את איגוד המיליציות השיעיות, אל-חשד א-שעבי. כלומר, כשביעית מחברי הפרלמנט העיראקי מכהנים באופן אנטי-חוקתי.
החוקה בשיח הציבורי בעיראק.
החוקה העיראקית נוכחת בשיח הציבורי והפוליטי במדינה מעצם היותה החוק העליון וטיעונים במחלוקות פוליטיות ומשפטיות מתבססים על סעיפיה ועל ערפול הניסוח המאפיין אותה. בשנת 2014, בעקבות ניסיון תיקון חוק המעמד האישי משנת 1959, פעילת זכויות האדם העיראקית, הנא אדואר, קראה לביטול סעיף 41 לחוקה מתוך חשש לניצולו על-ידי מפלגות וגורמים דתיים. אדואר הדגישה את הסתירה בין שוויון ובין אוטונומיה דתית לאסכולות הדתיות השונות. לדעתה, האוטונומיה הדתית עלולה להעמיק את השסעים בחברה העיראקית כפי שנראה במלחמת האזרחים.
ד"ר שירזאד א-נג'אר מאוניברסיטת נאוורוז שבדהוכ, התייחס בעבר להיעדר יישום החוקה ובייחוד להיעדר מועצת הפדרציה. נכון ל-2021 לא חוקק חוק לעיגון סעיף 65 שקובע את מועצת הפדרציה כבית העליון ברשות המחוקקת העיראקית. כלומר, המדינה העיראקית מתנהלת בניגוד לחוקתה. למעשה, סעיפים רבים בחוקה לא עוגנו בחוק וכך החוקה מצטיירת לעיתים כנייר ללא תוכן. דוגמה לכך הם סעיפי הזכויות המתקדמים שלא חוקקו בחוקי עזר ולא נאכפים.
בנוסף להיעדר יישום הסעיפים, נוצרות מערכות חוק בלתי פורמליות במקביל לחוקה. דוגמה לכך הוא עיקרון המוחאססה הנהוג במערכת הפוליטית, לא מוזכר בחוקה ויש שיאמרו שנוגד את עיקריה. עיקרון המוחאססה נובע מהמתחים הדמוגרפיים בעיראק ובעיקר בין הרוב השיעי ושני המיעוטים הגדולים – כורדים וערבים-סונים. כחלק מעקרון זה מוקצות מכסות בתפקידים פוליטיים בכירים לכל אחת מהעדות הגדולות. כך למשל ראש הממשלה, בעל הסמכויות הרבות, יהיה שיעי, הנשיא בעל תפקיד סמלי יהיה כורדי וראש הפרלמנט יהיה ערבי-סוני. המוחאססה, או כל חלוקת מכסות עדתית, לא מוזכרת בחוקה והיא עומד בניגוד לסעיפי השוויון.
משאל העם בצפון המדינה
אחת הביקורות על היעדר-יישום סעיפי החוקה מתייחסת להימנעות המדינה מהתמודדות עם סוגיית אזורי המחלוקת בצפון עיראק. הדרישה להתייחסות לסוגיה הופיעה כבר בסעיף 58 לחוק הניהול שדרש את הסדרת אזורי המחלוקת בצפון עיראק לאחר שבימי שלטון מפלגת הבעת', גורשו רבים מהתושבים הכורדים בשטחים אלו ויושבו במקומם תושבים ערבים כדי לצמצם את שטחי השליטה הכורדיים. מצד אחד טוענים הכורדים ששטחים אלו צריכים להיכלל תחת האזור הכורדי ומצד שני מדיניות השיערוב גרמה לשינוי דמוגרפי ולא ידוע מי מהי קבוצת הרוב בשטחים אלו.
סעיף 140 לחוקה תובע את פתרון הסוגיה עד ל-31 בדצמבר 2007 בעזרת מפקד אוכלוסין ומשאל בקרב תושבי שטחים אלו. בפועל שני צידי המחלוקת חוששים מתוצאות מפקד אוכלוסין ומשאל שכזה ונכון ל-2021 לא ננקטה אף פעולה בעניין.
דוד וינבך
דוד וינבך (נולד ב-10 באוקטובר 1969) הוא חזן ומורה לפיתוח קול ישראלי.
ביוגרפיה.
וינבך נולד ברחובות למשפחה חסידית-ירושלמית. אביו היה ראש הקהל של חסידות קרעטשניף. הוא התחנך בישיבות גבוהות בירושלים. את מסורת החזנות ירש מאביו וסבו, והוא מתגורר בבני ברק.
בגיל צעיר היה סולן במקהלות ילדים ולמד במכון תל אביב לחזנות שנוהל על ידי החזן נפתלי הרשטיק ובהמשך למד גם אצל יצחק אשל ומשה שטרן.
עוד במהלך לימודיו במכון לחזנות, שימש כחזן בבתי הכנסת הגדולים של פתח תקווה ורחובות. בשנת 1999 התמנה לחזן הראשי של בית כנסת הגדול ברמת גן. לאחר מכן כיהן כ-10 שנים כחזן בבית כנסת ישראל הצעיר בפורסט הילס בקווינס, ניו יורק. בהמשך התמנה לחזן הראשי בבית כנסת הגדול תפארת דוד וירושלים המאוחד במונטריאול.
וינבך מופיע בקונצרטים ברחבי העולם והופיע בין היתר בסדרת הקונצרטים של "יובל" בליווי התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
חוץ מעיסוקו בחזנות הוא מעביר הרצאות וסדנאות על חזנות ונוסח התפילה.
Mic Drop
Mic Drop (או MIC Drop) הוא סינגל של להקת הבנים הדרום קוריאנית BTS, שפורסם ב-24 בנובמבר 2017 כסינגל השני מתוך האלבום החמישי שלהם, . ב-5 בדצמבר 2017 פורסמה גרסה יפנית של השיר.
לחן ומילים.