"חיל האוויר הקנדי" הוקם ב-1920 כממשיכם של שתי טייסות קצרות ימים שפעלו באירופה בזמן מלחמת העולם הראשונה ונקראו גם "חיל האוויר הקנדי". תפקידיו של החיל החדש, שנוהל על ידי מועצת האווירייה (Air Board), היו בעיקר תפקידים אזרחיים: יעור, סקרים וסיורים נגד הברחות. ב-1923 התמזגה מועצת האווירייה לתוך משרד ההגנה ושנה לאחר מכן הוענקה לחיל הקידומת המלכותית, והוא הפך להיות חיל האוויר המלכותי הקנדי. בשנות העשרים המאוחרות קיבלה פעילותה של החיל אופי צבאי יותר. החיל סבל מקיצוצים בתקציב בראשית שנות השלושים, אך המשיך להתפתח בהמשך העשור. בסוף שנות השלושים נחשב החיל כוח צבאי חשוב. עם יישומה של תוכנית אימוני האוויר של חבר העמים הבריטי במלחמת העולם השנייה התרחב החיל והתפתח והיה לחיל האוויר הרביעי בגודלו מבין חילות האוויר של בעלות הברית. במהלך המלחמה היה החיל מעורב במבצעים בבריטניה, בצפון-מערב אירופה, בצפון האוקיינוס האטלנטי, במצרים, באיטליה, בסיציליה, במלטה, בציילון, בהודו, בבורמה ובפעולות בהגנת העורף הקנדי.
לאחר המלחמה צמצם החיל את כוחו. עקב האיום הסובייטי על ביטחונה של אירופה, הצטרפה קנדה לנאט"ו ב-1949 והחיל הקים את "דיוויזיית האוויר מס' 1" (No. 1 Air Division RCAF) שכללה 4 כנפות שלכל אחת מהן היו כפופות 3 טייסות קרב. כוחות אלה התמקמו בצרפת ובגרמניה המערבית. ב-1950 חיל האוויר המלכותי הקנדי מילא תפקידי הובלת כוחות וציוד למלחמת קוריאה. עם זאת, לא השתתפו במלחמה זו יחידות לוחמות של החיל, אך טייסים קנדים סופחו ליחידות של חיל האוויר האמריקני וחלקם השתתפו בקרבות. באותה תקופה הוקמו מערכות התראה אוויריות כמענה לאיום הגרעיני הסובייטי, כמו "מערכת קו עץ האורן" (Pinetree Line), "המערכת המרכז-קנדית" (Mid-Canada Line) והמערכת להתראה מוקדמת (DEW Line), שהופעלו על ידי חיל האוויר המלכותי הקנדי. ב-1957 הקימו קנדה וארצות הברית את פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה (NORAD). הגנת החופים ומשימות שמירת שלום קיבלו עדיפות במהלך שנות החמישים והשישים.
1968 עד היום.
ב-1968, בתקופת כהונתו של שר ההגנה פול הלייר (Paul Hellyer), אוחדו צבא קנדה, הצי המלכותי הקנדי וחיל האוויר המלכותי הקנדי למבנה פיקודי משותף של הכוחות הקנדיים תחת אחריותו של משרד ההגנה. האיחוד השנוי במחלוקת הזה השאיר גופים אחדים פעילים ויצר כמה חדשים. היחידות האוויריות של הצי המלכותי הקנדי הועברו תחת פיקודו של חיל האוויר.
בראשית שנות התשעים, השתתפו מטוסי CF-18 הורנט במלחמת המפרץ הראשונה. החייל ביצע סיורים אוויריים קרביים בשמי כווית ועיראק, ביצע כמה משימות הפצצה ובהזדמנות אחת תקף ספינת סיור עיראקית במימי המפרץ הפרסי.
בסוף שנות התשעים השתתפו מטוסי ההורנט של החיל במלחמה ביוגוסלביה ובעשור הראשון של המאה ה-21 היה החיל מעורב באופן משמעותי במלחמה באפגניסטן, שם הוביל כוחות וציוד לקנדהאר. בהמשך המלחמה הוקמה כבר כנף ייעודית למלחמה באפגניסטן, שצוידה במסוקי בל CH-146 Griffon, במסוקי CH-47 צ'ינוק, במטוסי תובלה C-130 הרקולס ובכלי טיס בלתי מאוישים הרון 1, כסיוע לכוחות הקנדים ולכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי. הכנף יצאה מאפגניסטן ב-18 באוגוסט 2011.
בין ה-18 במרץ עד ה-1 בנובמבר 2011 חיל האוויר המלכותי הקנדי היה מועסק בפעולות ההתערבות של המעצמות במלחמת האזרחים בלוב. שבעה מטוסי הורנט וכלי טיס נוספים השתתפו במבצע.
ב-16 באוגוסט 2011 הודיע ממשלת קנדה כי שמו של "פיקוד האוויר" (Air Command), שונה בחזרה לשם ההיסטורי "חיל האוויר המלכותי הקנדי" (לצד שינוי דומה בשמותיהם של הצבא והצי). השינוי שיקף את המסורת הצבאית של קנדה בצורה טובה יותר והוא גרם ליישור קו עם הצבאות האחרים של חבר העמים הבריטי שגם זרועות כוחות ההגנה שלהם נושאים את הקידומת המלכותית. חיל האוויר המלכותי הקנדי החדש אימץ סמל חדש ב-2013, שזהה לזה שהיה נהוג לפני האיחוד. המוטו של חיל האוויר המלכותי הקנדי, המבוסס על המשפט הלטיני: "Per ardua ad astra" שמשמעותו "Through struggle to the stars" ("אל הכוכבים באמצעות מאבק") ושהיה המוטו של החיל עוד לפני היותו "מלכותי" ב-1924, נשמר ברציפות עד היום.
מבנה החיל.
מפקדת חיל האוויר המלכותי הקנדי ממוקמת במפקדת הכוחות הקנדיים באוטווה. מפקדת "דיוויזיית האוויר הראשונה" (1 Canadian Air Division) והאזור הקנדי של NORAD ממוקמת בויניפג והיא אחראית על הפיקוד המבצעי ועל פעילויות השליטה האווירית בכל רחבי קנדה ובעולם. "דיוויזיית האוויר השנייה" (2 Canadian Air Division) הוקמה ביוני 2008 והיא אחראית על מערך ההדרכה של החיל. ברחבי קנדה מוצבות 13 כנפות, 11 כנפות מבצעיות ו-2 כנפות הדרכה. במסגרת כל הכנפות קיימות טייסות, הן טייסות מבצעיות והן טייסות תמיכה. דרגתו של מפקד החיל היא לוטננט-גנרל. מפקדי הדיוויזיות הם בדרגת מייג'ור-גנרל.
דגלים.
דגלו של חיל האוויר המלכותי הקנדי מבוסס על נס חיל האוויר המלכותי הבריטי, דגל בצבע תכלת עם הרונדל הקנדי והוא היה בשימוש עד מלחמת העולם השנייה. השימוש בדגל עם הרונדל הקנדי (עלה האדר) החל ב-1941. בשנת 1968 הוחלף דגל בריטניה שבפינה השמאלית העליונה של דגל חיל האוויר בדגל קנדה.
רונדלים.
רונדל של חיל האוויר המלכותי הבריטי שימש את חיל האוויר המלכותי הקנדי עד 1946, כאשר קנדה החלה ליצור לעצמה את מערכת הסמלים שלה. לרונדל הבריטי היו כמה גרסאות. במהלך מלחמת העולם השנייה הוקטן העיגול האדום ברונדלים של המטוסים שפעלו בגזרת האוקיינוס השקט כדי שלא יגרמו לבלבול עם הרונדל היפני בצורת דגל יפן. קנדה הייתה הראשונה מבין מדינות חבר העמים הבריטי שיצרה לעצמה מערכת סימונים משל עצמה. עלה עץ האדר החליף את העיגול האדום הבריטי ברונדל כדי לתת לו זהות קנדית. אף על פי שסמל האדר אושר לחיל כבר ב-1924, לא נעשה בו שימוש עד לאחר מלחמת העולם השנייה. עם זאת הוכנס השימוש בסמל האדר על גבי דגל החיל כבר ב-1941. בין השנים 1946–1948 רונדל שעליו עליו עלה אדר אדום בתוך מעגל היקפי כחול היה בשימוש על גבי מטוסים ללא צבעי הסוואה. כמה גרסאות של עלה האדר היו בשימוש מסיום המלחמה ועד 1965. המראה הריאליסטי של עלה האדר ("silver maple") הוחלף במראה של עץ האדר כפי שמופיע על גבי דגל קנדה.
עיכוב קריאה
בקהילות ישראל באירופה, עיכוב קריאה היה אקט קהילתי של מעין הפגנה שהייתה נוצרת באמצעות עיכוב קריאת התורה בבית הכנסת על ידי המוחה עד להתערבות מוסדות הקהילה בעניינו. המחאה נקראת גם "לקבול" או "לצעוק", ובלשון אחרת: "לבטל התמיד".
המוחה היה עומד ליד ארון הקודש ומונע את הוצאת ספר התורה. על פי הנוהג אין רשות לאף אחד להזיזו ממקומו עד שאחד מפרנסי הקהילה יתחייב לעמוד לימינו ולטפל בבעיותיו.
המחאה עשויה הייתה להיות כנגד הציבור או גם כנגד יחיד.
תיאור מהמאה ה-13 מופיע באור זרוע: .
צורה אחרת למחאה הייתה עיכוב התפילה בין פסוקי דזמרא לבין ברכות קריאת שמע. המוחה היה עומד במקום המיועד לשליח הציבור ומונע ממנו להתפלל. הרמ"א מציין שהדבר נהוג ומחשיב זאת כמצווה המצדיקה את ההפרעה לתפילה והשיחה באמצע התפילה. מאידך, אם שליח הציבור כבר אמר ברכו - "מקום שנהגו לצעוק על חבריהם בין קדיש וברכו ליוצר אור, או לדבר בצרכי רבים, טועים הם".
החתם סופר מתאר שהדבר היה נהוג בילדותו. קיימת עדות על עיכוב קריאה בבית הכנסת החורבה בירושלים בשנת תרס"ה, על ידי נשים שעיכבו את הקריאה. אזכור הלכה למעשה של מנהג זה מופיע בשנת תשכ"א על ידי הרב יעקב ישראל קניבסקי.
זמני הקבילה.
קיימת מסורת לפיה יש חרם דרבנו גרשום שלא לעכב את קריאת התורה בשבת, אלא אם כן השיטה נוסתה שלוש פעמים בימות החול וללא הצלחה. כאשר הקבילה היא כנגד הציבור - הדבר מותר גם בשבת.
בחול המועד מותר לקבול. קיים דיון על הקבילה בימים נוראים, בפרט אם התובע איננו מקומי.
בקהילת וירונה הוחלט להפסיק את המנהג.
אויגן קוגון
אויגן קוגון (בגרמנית: Eugen Kogon; 2 בפברואר 1903 - 24 בדצמבר 1987) היה היסטוריון ופעיל פוליטי גרמני, מתנגד ידוע של המפלגה הנאצית, אשר שהה שש שנים כאסיר במחנה הריכוז בוכנוואלד. קוגון היה ידוע בגרמניה שלאחר המלחמה כעיתונאי, סוציולוג, מדען פוליטי, סופר ופוליטיקאי. הוא נחשב לאחד מ"האבות הרוחניים" של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה והאינטגרציה האירופית.
ביוגרפיה.
השנים הראשונות.
קוגון נולד במינכן, בנו של דיפלומט רוסי. הוא בילה חלק גדול מימי נעוריו במנזרים קתולים. למד כלכלה וסוציולוגיה באוניברסיטאות במינכן, פירנצה ובווינה. הדוקטורט שלו, אותו קיבל בווינה בשנת 1927, עסק בנושא "מדינת פשיזם תאגידית". באותה שנה, קוגון קיבל עבודה כעורך של המגזין הקתולי Schönere Zukunft ("עתיד ורוד") ונשאר שם עד 1937. בעבודתו הכיר את הסוציולוג אותמר ספאן, שהמליץ עליו ל"ועד המרכזי של האיגודים הנוצריים". הוא שימש שם כיועץ מספר שנים מאוחר יותר. ב-1934, לאחר הפוטש הנאצי באוסטריה שנכשל, קוגון התמנה למנהל הנכסים של בית סקסה-קובורג-גותה.
התנגדות לנאצים.
כיריב מושבע של הנאציזם, קוגון נעצר על ידי הגסטפו ב-1936 ושוב במרץ 1937 והואשם בין היתר כ"עובד למען הכוחות הסוציאליסטיים האנטי לאומיים מחוץ לטריטוריה של הרייך". במרץ 1938 הוא נעצר בפעם השלישית, ובספטמבר 1939 גורש לבוכנוואלד, שם הוא שהה בשש השנים הבאות כאסיר מספר 9093.