הארי'ז בר או הארי'ס בר (באנגלית: Harry's Bar - הבר של הארי) הוא בר ומסעדה בוונציה שבאיטליה.
היסטוריה.
הבר נפתח בשנת 1931 על ידי ג'וזפה צ'יפריאני במימונו של הארי פיקרינג. פיקרינג היה בוסטוני עשיר אשר בילה בוונציה ובה פגש את צ'יפריאני שעבד כמוזג משקאות בבית המלון בו לן פיקרינג. כאשר משפחתו של פיקרינג גילתה כי הוא מבזבז את רוב כספו על שתייה, היא סגרה את חשבונותיו. כאשר אזל כספו של פיקרינג הלווה לו צ'יפריאני 10,000 לירות איטלקיות. כשנתיים לאחר מכן שב פיקרינג למלון והשיב לצ'יפריאני 50,000 לירטות - החזרת החוב וסכום נוסף על מנת שצ'יפריאני יוכל לפתוח בר עצמאי אשר יקרא על שמו של פיקרינג ("הבר של הארי").
הבר היה מקום מפגש של אמריקאים ששהו בוונציה, ומקום השתייה הקבוע של ארנסט המינגוויי, ארטורו טוסקניני, גוליילמו מרקוני, צ'ארלי צ'פלין, טרומן קאפוטה, אורסון ולס, הברון פיליפ דה רוטשילד, הנסיכה אספסיה, נסיכת יוון, אריסטוטל אונאסיס, ברברה האטון, פגי גוגנהיים ווודי אלן.
הבר נודע גם במשקה הבליני ובמאכל הקרפצ'ו שהומצאו בו.
סניפים.
בעקבות הצלחתו של הבר נפתחו סניפים שלו ברחבי העולם: בעיר ניו יורק שבארצות הברית נפתחו כמה סניפים, שהידוע בהם נמצא ברחוב 42 במנהטן. בבואנוס איירס נפתחו שלושה סניפים. כמו כן בבעלות משפחת צ'יפריאני רשת חנויות מזון.
האריז בר
הארי'ס בר
הבר של הארי
קארפאצ'ו
בליני (משקה)
בליני (באיטלקית: Bellini) הוא קוקטייל שמקורו בהארי'ז בר, בוונציה שבאיטליה. הקוקטייל מוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי ומורכב מ-100 מ"ל פרוסקו (יין נתזים) ומ-50 מ"ל רסק אפרסקים הנמזגים לכוס שמפניה.
היסטוריה.
המשקה הומצא בשנת 1934 על ידי ג'וזפה צ'יפריאני, מייסד הארי'ז בר. צ'יפריאני נתן למשקה את שמו מאחר שצבע המשקע הזכירו לו את צבעי בגדי הקדושים בציוריו של האמן הוונציאני בן המאה ה-15 ג'ובאני בליני.
המשקה זכה לפופולריות רבה, ונמכר כיום בברים ובחנויות משקאות בכל רחבי ונציה, ובאיטליה.
שלמה הכהן אהרונסון
הרב שלמה הכהן אהרונסון (אלול ה'תרכ"ג, 1863 – כ' באדר ב' ה'תרצ"ה, 1935) היה הרב הראשי האשכנזי הראשון של העיר תל אביב (משנת ה'תרפ"ג-1923 עד שנת ה'תרצ"ה-1935). לפני עלותו לארץ ישראל כיהן כרב הערים ניז'ין וקייב שבאוקראינה.
חייו.
נולד בקרוצ'ה , בפלך מוהילב שברוסיה הלבנה, לרב יעקב אהרונסון, חסיד חב"ד שהיה רב העיירה. אחיו היה לימים העסקן הציוני מאיר אהרנסון מחרקוב. בצעירותו למד תורה אצל אביו. בגיל 15 החל למסור שיעורים בתלמוד בישיבת ליאדי, בה אביו היה ראש ישיבה. בשנת תרמ"ז התמנה לרב בקהילת גלוכוב, ובגיל 34 קיבל משרת רבנות בניז'ין, עירו של ניקולאי גוגול. שם הצליח למנוע פוגרום הודות לפנייתו הישירה להמון שביקש להכות ביהודים, והודות לחינו ולשליטתו המלאה בשפה הרוסית ולהשכלתו הכללית. בגיל 43 התמנה לרבה של קייב. בעת משפט בייליס סייע ביד הסנגוריה לנסח את טענות ההגנה, והשתתף בכל מהלך המשפט.
בימי מלחמת העולם הראשונה התמסר לעזרה בשביל פליטי גליציה שהתגוררו בקייב. במהלך מלחמת העולם הראשונה סייע לרבבות יהודים שהוגלו בידי צבא הצאר בדרכם לסיביר. השתתף באספה המכוננת של יהודי אוקראינה כראש הסיעה הדתית "אחדות ישראל".
עקב רדיפות הקומוניסטים יצא מאוקראינה מערבה והגיע לגרמניה, שם נתמנה לרבם של יוצאי רוסיה. בשנת ה'תרפ"ג מונה לכהן כרבה הראשי של תל אביב, במקביל לעמיתו הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל. הוא הגיע לתל אביב בסוף אוגוסט 1923 ונתקבל בתחנת הרכבת על ידי מאות מתושבי העיר. הוא הקים תנועה בשם "אחדות ישראל" והשתדל לחזק את החיים הדתיים בתל אביב בדרכי נועם ואף קיים יחסי קרבה עם החלוצים אנשי תנועת העבודה. הוא יזם את הקמתה של ישיבת תל אביב, יחד עם הרב מאיר בן הרב אלחנן ברלין ורבנים נוספים.
הרב אהרונסון נפטר אור ליום שני כ' אדר ב' תרצ"ה, בתום מחלה ממושכת. בהלווייתו השתתפו אישים רבים בישוב.
פעילותו הציונית.
עוד מנעוריו נמשך לתנועת חיבת ציון. הוא היה חברו של שלום עליכם, וקיים קשר מכתבים עם אחד העם ומל"ל. מבחינת השקפתו הציונית נטה לשיטתו המעשית של מל"ל. היה ציר באסיפות הכלליות של חובבי ציון ומורשה הוועד ותרם כספים עבור הפועלים בארץ ישראל. בחתונת בתו נאספו כספים למען בניית בתים לתימנים בארץ ישראל. הצטרף אל הציונות המדינית עם הופעתה ואחר הקונגרס הציוני הראשון הגן מעל גבי כתב העת "המליץ" על הציונות מפני מתנגדיה החרדים. כציוני דתי מצא את מקומו במזרחי. במשך שנים רבות היה חבר הוועד הפועל של המזרחי בארץ ישראל ולקח חלק פעיל בוועידות הארציות.
בנוסף, היה הרב אהרנסון מחברי אגודת חובבי שפת עבר, ותואר כמי ש"הדיבור העברי שורר בביתו".
רכש 3000 דונם מצפון לרעננה, עליו הוקמו פרדסי המושבים בני ציון, חרוצים ובית החולים השיקומי קריית שלמה ב-1933. "גן שלמה" נקרא על שמו.
משפחתו.
בנו יעקב הוא אביו של פרופסור שלמה אהרונסון. בתו חיינה נישאה לסופר נחמן מייזל. נכדו של אחיו, הרב אברהם הכהן אהרונסון, הוא אברהם זכאי, מפקדה הראשון של הפלי"ם.
בית הכנסת האיטלקי
בית הכנסת האיטלקי (ונציה)
בית הכנסת האיטלקי (באיטלקית: Scuola Italiana) הוא אחד מחמשת בתי הכנסת המצויים בגטו של ונציה שבאיטליה.
היסטוריה.
בית הכנסת הוקם בשנת 1575 עבור הקהילה האיטלקית היהודית של ונציה (כלומר קהילה המתפללת בנוסח איטליה), שהייתה הענייה בקהילות הגטו. בית הכנסת הוא הקטן והצנוע מבין חמשת בתי הכנסת שבגטו, והוא ממוקם בסמוך לבית הכנסת האשכנזי (הגרמני) ובית הכנסת קנטון (בית הכנסת של יהודים שמקורם בצרפת).
בית הכנסת היה גם בית מדרש ולכן כונה "סקולה" ולא "סינגוגה".
עזרת הנשים, הממוקמת מעל הכניסה, נוספה למבנה בשנת 1700.
בשנת 1970 שוקם המבנה.
תיאור המבנה.
שטחו של אולם התפילה 10 מטרים על 9.5 מטרים. בית הכנסת מסוגל להכיל כ-25 מתפללים. במרכז בית הכנסת בימה, ובקירו הדרומי ארון קודש. בצדו הצפוני של המבנה חמישה חלונות הפונים אל כיכר הגטו (ובאמצעותם ניתן לראות מהכיכר שמדובר בבית כנסת) - כל אחד מהחלונות מסמל אחד מחמשת חומשי התורה.
עובדיה מברטינורו
יהדות אורתודוקסית בתל אביב
יהדות אורתודוקסית בתל אביב התקיימה מסמוך להקמת העיר, בניסן ה'תרס"ט, (1909). בתקופות מסוימות, בעיקר מסוף שנות הארבעים ועד סוף שנות ה-70, האכלוסיה כללה תושבים רבים שהשתייכו לזרמים החרדים והדתיים לאומיים. בעיר פעלו מאות בתי כנסת וכן תלמודי תורה וישיבות, וגם עשרות קהילות חסידיות. משנות השמונים והלאה הסתמנה נטישה משמעותית של התושבים החרדים, ובמידה פחותה גם של הדתיים הלאומיים. חלקם הגדול של בתי הכנסת אינו פעיל עוד כבעבר, ומספר מוסדות חינוכיים נסגרו לגמרי. עם זאת, קיימת בעיר התפתחות של קהילות דתיות וחרדיות ייחודיות, ופועלים בה מספר גרעינים תורניים.
היסטוריה.
בטרם הוקמה תל אביב, החלו לבנות מחוץ ליפו, הראשון היה חיים שמואל שמרלינג, יהודי דתי, שבנה מספר בתים עבור משפחתו על חוף הים. ליד המתחם, שנקרא "חצר שמרלינג", אהרון שלוש, הקים בסמוך את השכונה הרשמית הראשונה נווה צדק. אל השכונה נהרו יהודים דתיים וחסידים והקימו מוסדות ציבור ובתי כנסת "מאה שערים", והמתנגדים הקימו את בית הכנסת הגר"א. שלוּש העביר לנווה צדק את בית הכנסת הספרדי שבנה ביפו, (לימים נקרא בית הכנסת על שמו של בן משפחתו, שנרצח בפרעות, גבריאל שלוש). כעשרים שנה לאחר מכן, בשנת ה'תרס"ד, הוקם בית הכנסת אוהל יצחק חב"ד, הקיים עד היום ברחוב עין יעקב. את בית הכנסת מפארים ציורי קיר פרי מכחולו של הצייר נחום גוטמן, שהיה תושב השכונה.
העלייה הראשונה הביאה לשכונה זרם של תושבים, רובם יהודים דתיים. בסמוך לנווה צדק הקים זרח ברנט שכונה נוספת נווה שלום, וראשון המשתכנים בה היה רבה של יפו - נפתלי הרץ הלוי. ברנט הקים בשכונה את ישיבת "אור זורח" ושטיבלאך, ותרם קרקע לבניית מרכז רוחני בשם "שערי תורה". בהמשך התאחדה השכונה עם שכונת נווה צדק. אחד מתושבי השכונה המפורסמים היה הרב אברהם יצחק הכהן קוק, שהיה רבה של יפו והמושבות לאחר הרב הלוי. הרב קוק הטביע את חותמו על השכונה. הוא הקים בה בית הכנסת אורחים, בו שהו תלמידי חכמים שבאו להתארח ביפו.
עשרים ושתיים שנה לאחר הקמת נווה צדק הוקמה תל אביב. מייסדיה ברובם הגדול היו חילוניים, אך עדיין הייתה העיר בעלת אוריינטציה יהודית מסורתית. לדוגמה, הותקן בה חוק עזר עירוני האוסר השקיה בשבת, והמפר אותו היה צפוי להיענש בניתוק זרם המים. מועצת העיר אסרה להעסיק ערבים בשבת, והטילה קנס על העובר על כך. ברחוב הרצל, רחובה הראשי הראשון של העיר, נאסרה נסיעת כרכרות בשבת. חלק ממייסדי העיר, כגון עקיבא אריה וייס, שמרו מצוות וראו עצמם כאנשים דתיים. ראשי העיר הראשונים, מאיר דיזנגוף, חיים לבנון וישראל רוקח, כיבדו את הדת, תמכו בקיומם של המוסדות הדתיים בעיר, והעניקו יחס של כבוד לרבני העיר.
בתקופת העלייה החמישית הגיעו לעיר אלפי תושבים דתיים וחרדים. הוקמו בה מוסדות דת וישיבות רבות, עם עליית הנאצים לשלטון, ובעיקר בשלהי שנות השלושים, עלו ארצה אדמו"רים ורבנים רבים שנמלטו מאירופה, והתיישבו בלב תל אביב. בשנות השואה חל מיתון בהגירת הדתיים אל העיר, אך לאחריה הוסיפו עולים דתיים רבים לבוא בשעריה.