נולד בשנת ה'שע"ה לרבי יצחק באולף שבגרמניה. החל את דרכו עוד בצעירותו כדיין בקראקא. בשנת ה'תי"ז כיהן כרב בפרוסטיץ ('הענא') שבמוראביה, בשנת ה'תכ"א בניקלשבורג וסביבותיה על מקום חותנו שנפטר באותה עת, לאחר מכן כיהן כרבה של וינה עד לגירוש יהודי אוסטריה בשנת ת"ל, אז עבר למץ, בה התמנה בשנת תל"א-1670 כאב"ד, מינוי שאושר על ידי שלטונות צרפת בשנת תל"ב-1671.
סגנון לימודו היה חריף ומפולפל, ותלמידו, הרב דוד אופנהיים, העיד עליו כי "אלו נשתכחה בח״ו תורה מישראל היה הוא מחזירה בפלפולו" (הקדמה ל"עבודת הגרשוני"). בכל המקומות בהם שימש כרב, פעל לפתיחת ישיבות ולהעמדת תלמידים רבים. היה מראשי הלוחמים נגד השבתאות בתחילת דרכה והיה מהמנהיגים היהודיים הבולטים באירופה בתקופתו.
היה תלמידם של הב"ח (הרב יואל סירקיש), רבי יהושע העשיל מחבר הספר "מגיני שלמה", רבי מנחם מנדל קרוכמל מניקלשבורג, מחבר ספר "צמח צדק" (הקדמון) ורבי יעקב תמרליש מווינא מחבר ספר "ספרא דצניעותא דיעקב". בנישואיו הראשונים נשא את נכדת רבו הב"ח, ולכן הוא מתייחס במספר מקומות בספרו "עבודת הגרשוני" אל הב"ח כאל חותנו. בנישואיו השניים היה חתנו של רבו רבי מנחם מנדל קרוכמל. נפטר בי' באדר ב' ה'תנ"ג. בפטירתו גזרו חכמי דורו, כי במשך שנה לא ינגנו בכלי נגינה בבתי היהודים ואף לא בחתונות.
בנו היה הרב משה אשכנזי, מנכבדי ברודי. חתנו היה הרב אהרן הוליטשר, מחבר הספר "בית אהרן".
הש"ך במספר מקומות, מכנה אותו "מחותני", אולם אין ידיעה מה היו בדיוק קשרי המשפחה ביניהם.
קישורים חיצוניים.
כתביו:
הערות שוליים.
עובד עצמאי
מחשבות
בנטינג
עלייה (פירושונים)
צ'ארלס סטיוארט
צ'ארלס סטיוארט (באנגלית: Charles Stewart) (28 ביולי 1778 – 6 בנובמבר 1869) היה קצין בצי של ארצות הברית.
קורות שירותו בצי.
צ'ארלס סטיוארט נולד בפנסילבניה, עלה לים בגיל שלוש עשרה כנער קבינה, והתקדם עד דרגת רב חובל של אוניות סוחר. ב-9 במרץ 1798, במהלך ההכנות למלחמה הבלתי רשמית עם צרפת, מונה סטיוארט ללוטננט בצי המלחמתי והוצב בפריגטה "יונייטד סטייטס" שנשלחה לסייר באיי הודו המערבית. ב-16 ביולי 1800 קיבל את הפיקוד על הסקונר "אקספרימנט", וזמן קצר אחר כך לכד שני פריבטירים צרפתיים ושחרר משביין כמה ספינות סוחר אמריקניות.
הוא פיקד תקופה קצרה על הפריגטה "צ'סאפיק" ב-1801 ועל הפריגטה "קונסטליישן" ב-1802. ב-1803, במהלך המלחמה הברברית הראשונה, הפליג לים התיכון בפיקוד הבריג "סיירן". הוא השתתף בהשמדת הפריגטה "פילדלפיה" בנמל טריפולי לאחר שנפלה לידי הקורסארים של טריפולי, נטל חלק בהסגר מן הים על העיר, והצטיין בהתקפות על האויב באוגוסט ובספטמבר 1804. עם סיום המלחמה השתתף עם שאר אוניות השייטת בהפגנת כוח מול תוניס, וב-1806 שב הבייתה כשהוא נושא דרגת קפטן.
כשפרצה מלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה פיקד סטיוארט על הבריג "ארגוס", ואחר כך על הבריג "הורנט" והפריגטה "קונסטליישן". מאחר שאוניות הצי המלכותי הבריטי הטילו הסגר על נמל נורפוק בו נמצאה אונייתו ולא יכלה להיחלץ ולצאת לים, נשלח סטיוארט ב-1813 לפקד על הפריגטה "קונסטיטושן" בבוסטון. ב-20 בפברואר 1815, במהלך הפלגה מבצעית באיי הודו המערבית, הכניעה אונייתו ותפסה שלל שתי אוניות מלחמה בריטיות, את אה"מ "סייאן" ואה"מ "לבנט". זמן קצר אחר כך נתגלה על ידי שלוש אוניות מלחמה בריטיות בפיקוד קפטן ג'ורג' רלף קולייר שיצאו לחפש אחריו. התנהל מרדף שבמהלכו הצליחו "קונסטיטושן" ואוניית השלל "סייאן" לחמוק בתחבולות מרודפיהן, ורק "לבנט" נתפסה.
לאחר המלחמה פיקד סטיוארט על שייטת הים התיכון מ-1816 עד 1820, ועל שייטת האוקיינוס השקט מ-1820 עד 1824. הוא שירת כקצין מינהלת הצי (naval commissioner) מ-1830 עד 1832, ופיקד על מספנת הצי בפילדלפיה מ-1838 עד 1841, ב-1846 ושוב מ-1854 עד 1861. ב-2 במרץ 1859 נתמנה על ידי הקונגרס ל"קצין דגל בכיר", תפקיד שנוצר במיוחד עבורו כהוקרה על שירותו המצוין. הוא הועלה לדרגת סגן אדמירל ברשימת הקצינים בדימוס ב-16 ביולי 1862, ומת ב-6 בנובמבר 1869 בבורדנטאון, ניו ג'רזי. הוא נטמן בבית הקברות וודלנדס בפילדלפיה.
בשלהי המאה ה-19 הוקם בשטח אחוזתו בית הספר בורדנטאון, תיכון מקצועי פנימייתי לתלמידים אפרו-אמריקאים.
כמה מאחייניו שירתו גם הם בצי האמריקני, וביניהם קומודור צ'ארלס סטיוארט מקולי. נכדו, צ'ארלס סטיוארט פרנל היה מנהיג פוליטי אירי חשוב, שנאבק למען עצמאותה של אירלנד עד מותו ב-1891.
בכר סדקי
בכר סדקי (בערבית: بكر صدقي, תעתיק מדויק: בכר צדקי; 1890 - 12 באוגוסט 1937) היה קצין עיראקי ממוצא כורדי שעמד בשנת 1936 בראש הפיכה צבאית, שהייתה ההפיכה הצבאית הראשונה במדינות ערב. סדקי נרצח בשנת 1937 במוסול שבעיראק, ולאחר רציחתו הושב המשטר שקדם להפיכה.
קריירה מוקדמת.
סדקי נולד למשפחה כורדית בעיראק. בצעירותו התגייס לצבא האימפריה העות'מאנית, אך מגיל צעיר פיתח אהדה לשאיפות הלאומיות הערביות. הוא למד במכללה הצבאית באיסטנבול, וקיבל דרגת קצונה ב-1915. עם פרוץ המרד הערבי במלחמת העולם הראשונה הצטרף לצבאו של פייסל בנו של חוסיין בן עלי מחג'אז, שהניף את נס המרד. הוא שירת בסוריה באזור חלב. לאחר המלחמה עמד בקשרים עם הבריטים. ניסיון זה הביא אותו לעיראק, אותה מסרו הבריטים לשלטון בית המלוכה העיראקי, שהקים פייסל ב-1921, לאחר שפייסל איבד את השלטון בסוריה. במהלך שירותו למד בבית הספר לפיקוד ומטה בבריטניה, ונחשב לקצין מוכשר. ב-1928 מונה לדרגת קולונל, וב-1933 לגנרל. ב-1933 היה מעורב בדיכוי מרד האשורים תוך מעשי טבח קשים באוכלוסייה האזרחית. ב-1935 סייע בדיכוי מרד השיעים שדוכא אף הוא ביד קשה.
ההפיכה הצבאית.
פייסל הראשון מת במפתיע ב-1933 ואת מקומו ירש בנו ראזי שהיה צעיר ובלתי מנוסה, ונטה לפייס את האלמנטים הלאומניים הקיצוניים שהתרבו בשורות הצבא והפוליטיקה העיראקית. עיראק הייתה להלכה מונרכיה פרלמנטרית, אך נשלטה למעשה על ידי אוליגרכיה של המקורבים אל השושלת ההאשמית, שלא הייתה לרוחם של האלמנטים הלאומיים הקיצוניים.
ב-29 באוקטובר 1936 יזם סדקי את ההפיכה הצבאית הראשונה במדינות ערב בעידן המודרני, אשר כוונה כנגד המשטר הפרלמנטרי העיראקי, בראשות ראש הממשלה יאסין אל-האשמי. ההפיכה התחילה בהטלת כרוזים מן האוויר הקוראים למלך ראזי לפטר את ראש הממשלה אל-האשמי, ולמנות במקומו את הפוליטיקאי חכמת סוליימן, ומאיימים בפעולה כוחנית אם הדבר לא יתבצע. סוליימן היה פוליטיקאי שמרני מן הימין, אשר כרת ברית עם מפלגת אל-אהלי השמאלית שקראה לרפורמות. הקבוצה החדשה יצרה קשר עם קציני צבא, ונראתה כמשקל שכנגד לממשלתו הפרו-בריטית של אל-האשמי, שבה היה חבר גם שר ההגנה ג'עפר אל-עסכרי המקורב לבריטים ולחצר המלוכה ההאשמית.
הפעולה התבצעה בעת שמפקד הצבא, הגנרל טה אל-האשמי היה בביקור באנקרה, וסדקי שימש כמפקד הצבא בפועל. סדקי הורה למפקדו, אל-האשמי, שלא לשוב, במברק ששלח לאנקרה. בלחץ המאורעות התכנסה הממשלה העיראקית, כאשר כוחות צבא זורמים אל הבירה בגדאד, ומשרדי הממשלה מופצצים מן האוויר. יאסין אל-האשמי הודיע למלך ראזי על התפטרותו, ובאותו הערב מינה המלך ממשלה חדשה בראשות סוליימן, כפי שדרשו המורדים. שר ההגנה אל-עסכרי נרצח בידי המורדים.
נפילתו ורציחתו.
לאחר ההפיכה היה ניצחונו של סדקי שלם. הוא שלט, למעשה בעיראק, על אף שהמלך נותר על כסאו, ולהלכה שלט המלך באמצעות ראש הממשלה סוליימן. אנשי הממסד הוותיק נרצחו, או יצאו לגלות. הפוליטיקאי נורי סעיד, שהיה מזוהה יותר מכל עם הממסד הוותיק, הפרו-בריטי, יצא לגלות בקהיר.
סדקי ניסה לקדם מדיניות עצמאית ובלתי תלויה בבריטים. הוא הקים מחנות צבא, ובניגוד לחוזה האנגלו עיראקי, רכש נשק מגרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית, ואף העביר סיוע לערביי ארץ ישראל ששימש כנגד הבריטים שניסו לדכא את המרד הערבי הגדול.
עם זאת, היה המשטר החדש רעוע מלכתחילה. הברית בין השמאל הקיצוני, הימין הקיצוני, וקציני הצבא, לא עלתה יפה. הרפורמות שהובטחו לתומכים בקשר לא בוצעו, וביוני 1937 פרשו אנשי קבוצת אל-אהלי מן הממשלה, על רקע כישלונה ביישום הרפורמות האגרריות שהובטחו. מעבר לכל, היו רבים מן הקושרים בעלי אידאולוגיה פאן-ערבית. מוצאו הכורדי של סדקי, ומוצאו התורכמני של סוליימן החשידו אותם בעיניהם כמי שאינם חפצים בקידום אידאולוגיה זו. ממשלת סדקי גם הגבירה חששות אלו כאשר חתמה על ברית סעדאבאד קצרת הימים עם אפגניסטן, טורקיה ואיראן, שלושה גורמים לא-ערבים בעלי שאיפות במזרח התיכון.
במקביל, התגבשה בצבא קבוצה של שבעה קצינים, בראשותו של סלאח א-דין א-סבאע', שערערה על מנהיגותו של סדקי, וחתרה תחתיו. ב-12 באוגוסט 1937, בעת שהיה בדרכו לביקור בטורקיה, לצפות בתמרוני הצבא הטורקי, עצר סדקי במוסול לפגישה עם מפקד חיל האוויר, מוחמד עלי ג'אווד. מתנקש חמוש באקדח ממוצא כורדי, ירה בשניהם והרגם.
לאחר הרצח התפטר סוליימן, והצבא החזיר לשלטון את אנשי הממשל הישן, ומינה מחדש את ראש הממשלה ג'מיל אל-מדפעי, פוליטיקאי ותיק, המזוהה עם השושלת ההאשמית. עם זאת, משטעם הצבא את טעמו של השלטון, התערער במידה רבה המשטר המלוכני הפרלמנטרי בעיראק, ולאחר הפיכת סדקי הייתה מעורבות הצבא בחילופי השלטון עניין שגרתי בעיראק. יש המונים חמש הפיכות צבאיות בין 1938 ל-1941. מעורבות זו הגיעה לשיא במהלך מרד רשיד עאלי אל-כילאני שהביא להדחת העוצר ההאשמי עבד אל-אילה, ולעימות חזיתי עם הבריטים, שנאלצו לפלוש לעיראק על מנת למנוע הצטרפותה למלחמה לצד מדינות הציר.
ננו רפואה
ננורפואה
מלצרות
אחמד אלשקירי
אחמד אלשוקיירי
אחמד שקירי
יאן השני קזימיר, מלך פולין