דיוקסיה סנספולקרו הוקם רק לפני מספר שנים ולכן טורנאבוני החל מיד ליצור את המוסדות השלטוניים של המחוז הכנסייתי. בשנת 1524 הכריז על הכנסייה הראשונה של הדיוקסיה, בראשותו של הכומר, הרופא דונאטו בוצ'י מפירנצה; בשנת 1525 ערך ביקור ראשון. באותה שנה קיבל את פני האפיפיור קלמנס השביעי שעבר בעיר ואירח אותו באפיסקופ. בשנת 1538, בעוד העיר נקרעה על ידי מאבקים מזוינים בין פלגים, קידם עבודת נחת רחבה, שהופקדה בידי נזיר הקפוצ'ין ג'וזפה דה פרמו. יתר על כן, שוב בשנת 1538 ארגן מחדש את אחת-עשרה האחוות העירוניות, והקצה לכל אחת מטלות צדקה או משימות ספציפיות.
בישוף אג'אצ'יו.
ב-24 במרץ 1539 העביר אותו האפיפיור פאולוס השלישי לבישופות אג'אצ'יו בקורסיקה. הוא מת ברומא בשנת 1540, בגיל 46 בערך.
תומאזו מאזיני
תומאזו די ג'ובאני מאזיני (באיטלקית: Tommaso di Giovanni Masini; סביבות 1462–1520), המכונה זורואסטר דה פרטולה, היה חבר ושותפו של לאונרדו דה וינצ'י.
על פי סקיפיונה אמיראטו, הוא נולד בפרטולה, ליד פירנצה, והוא היה ילדו של גנן, אף שלדבריו היה ילדו הבלתי לגיטימי של ברנרדו רוצלאי, גיסו לורנצו איל מגניפיקו. בשנת 1505 חזר לפירנצה ועבד עם לאונרדו על קרב אנגיארי.
הוא נקבר בכנסיית סנט אגאתה די גוטי.
מאיר אליהו
מאיר אליהו הוא קצין בדרגת תת-ניצב במשטרת ישראל המכהן כמפקד מג"ב ירושלים.
ביוגרפיה.
אליהו שירת כקצין במג"ב צפון. ב-12 בינואר 2003 ניהל מרדף אחר חוליית מחבלים שחדרה ליישוב גדיש ורצחה את סייר הביטחון של מועצה אזורית גלבוע. על פועלו עוטר יחד עם עמוס יעקב, קובי שבתאי ואופיר סולימאן בעיטור האומץ.
שימש מפקד יחידת ספיר של מג"ב, מפקד יחידת אלון ושחר 101 במג"ב צפון, ראש ענף מבצעים במטה משמר הגבול ודובר מג"ב צפון. ב-2008 זכה לשבחים מוועדת הבדיקה לבדיקת אירועי המהומות בפקיעין שהתרחשו ב-2007, על גילוי אומץ לב ודבקות במטרה וסיכון חייו. ב-2017 מונה למפקדה הראשון של החטיבה הטקטית של משמר הגבול. ביולי 2020 מונה למפקד מג"ב עוטף ירושלים.
באפריל 2021 מונה למפקד מג"ב ירושלים.
אליהו נשוי ואב לארבעה. תושב שדי תרומות.
סן סלבי
סן סלבי, המכונה גם סן מישל א סן סלבי, היא כנסייה בפירנצה שבאיטליה.
הכנסייה נבנתה במאה ה-11 על ידי ואלומברוסיאנים כחלק ממתחם מנזר. במהלך המצור על פירנצה בשנת 1529, הכנסייה נהרסה חלקית. היא שוחזר בהתאם לסגנונה המקורי, למעט האכסדרה שנבנתה בסגנון המאה ה-16. פנים הכנסייה הוא במעבר יחיד, בעיצוב צלב לטיני עם אפסיס מלבני. רפקטוריום של המנזר מכיל פרסקו של יצירת "הסעודה האחרונה" (1519-1527) מאת אנדראה דל סארטו.
ג'ובאני טורנאבוני
ג'ובאני טורנאבוני (באיטלקית: Giovanni Tornabuoni; הרפובליקה של פירנצה, איטליה; 22 בדצמבר 1428 — 17 באפריל 1497) היה סוחר איטלקי, בנקאי ופטרון האמנויות בפירנצה.
ביוגרפיה.
אביו של ג'ובאני פרנצ'סקו טורנאבוני היה יזם מצליח ובשנת 1427 משלם המיסים השישי בגודלו בפירנצה. עושרו החייב במס היה ניכר, 46,320 פלורינים. עם אשתו השנייה, נאנה די ניקולו גויצ'ארדיני, היו לפרנצ'סקו טורנאבוני שמונה ילדים, מתוכם היו שניים הצעירים ביותר, לוקרציה וג'ובאני טורנאבוני, המפורסמים ביותר. לוקרציה התפרסמה מעל הכל מכיוון שהתחתנה עם פיירו דה מדיצ'י בשנת 1444 והפכה לאמו של לורנצו דה מדיצ'י, המפואר, בשנת 1449. ג'ובאני טורנאבוני הוא אפוא דודו של לורנצו דה מדיצ'י.
היה לו קשרים חזקים עם בית מדיצ'י, בהיותו אחיה של לוקרציה טורנאבוני, ולכן דודו של לורנצו איל מגניפיקו. בשנת 1443 מונה למנהל הסניף ברומא, בהיותו לאונרדו ורנאצ'י קודמו, גזבר של האפיפיור סיקסטוס הרביעי.
בסביבות 1475 הזמין ג'ובאני דיוקן של אחותו מאת דומניקו גירלנדיו, הנמצא כעת בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון הבירה.
הוא היה גם שגריר פלורנטין בחצר האפיפיור בשנת 1480 ובשנת 1484, וב-1482. בשנת 1485 חתם על חוזה עם הצייר דומניקו גירלנדיו למחזור גדול של ציורי קיר במה שעתיד להפוך לקפלה של טורנאבוני בכנסיית סנטה מריה נובלה בפירנצה. טורנאבוני ואשתו, פרנצ'סקה פיטי, מוצגים כתורמים בקיר המקהלה. הוא כבר צויר על ידי גירלנדיו בקפלה הסיסטינית ביצירתו "קריאתם של אנדרו ופול".
ג'ובאני ולורנצו הוזמנו ככל הנראה לחתונה בשנת 1486 של בנו של ג'ובאני לורנצו לג'ובאנה ממשפחת אלביצי, ולכן הם מתוארים ביצירה "צעיר שמוצג לשבע האמנויות הליברליות".
בשנת 1490, כאשר הושלם מחזור הפרסקו הגדול של קפלת טורנאבוני על ידי דומניקו גירלנדיו, בני המשפחה ובעלי בריתם הפוליטיים של בני טורנאבוני מאכלסים כמה סצנות בכמויות לא מבוטלות, בנוסף לדיוקנאות כריעה קונבנציונליים של ג'ובאני ואשתו.
עם מות לורנצו ב-8 באפריל 1492, עברה הירושה לבנו בן ה-20 פיירו די לורנצו דה מדיצ'י (1472–1521). לפיירו לא היה שום כישרון לנהל בנק, והוא היה תלוי במזכירתו ובדודו הגדול ג'ובאני טורנאבוני שטיפלו בהכל. השניים ניהלו את הבנק בצורה שגויה ונרתעו ממאמצי המיניסטרו החדש, ג'ובמבטיסטה בראצ'י.
בשנת 1494 יורש טורנאבוני את פרנצ'סקו סאסטי בבנק מדיצ'י.
תרבות פופולרית.
הוא מוזכר במשחק הווידאו "Assassin's Creed II" כמנטור של אציו אודיטורה.
יורם עשת
יורם עשת-אלקלעי (נולד ב-28 באוקטובר 1950) הוא פרופסור מן המניין במחלקה לחינוך ופסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה. נחשב לאחד הפצועים הקשים ביותר של צה"ל במלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה.
עשת נולד בקיבוץ אורים. הוריו, שושנה אסא ושמואל אלקלעי, עלו מבולגריה בנערותם, כחברי תנועות נוער חלוציות (שושנה עלתה ב-1941 ושמואל ב-1944). הם היו בין מייסדי הקיבוץ בשנת 1946. בילדותו, הם עברו לכפר בילו. עשת למד בתיכון מאוחד רחובות (תמ"ר. כיום קריית חינוך על שם עמוס דה שליט), והיה חבר בתנועת השומר הצעיר ברחובות. את שירותו הצבאי עשה בגדוד 50 של הנח"ל המוצנח. לאחר שהשתחרר מהשירות, עבר עם אשתו ובנם להתגורר בבית ספר שדה חצבה, בו עבד כמדריך. במלחמת יום הכיפורים היה בכוח הצנחנים במילואים שצלח את תעלת סואץ בסירות גומי (מבצע אבירי הלב). ביומה ה-12 של המלחמה נפצע קשה מאוד בראשו במבואות איסמעיליה, על שפת תעלת המים המתוקים.
הפציעה והשיקום.
ב־18 באוקטובר 1973, שלושה ימים אחרי צליחת תעלת סואץ במבואות איסמעיליה, נפגע עשת בראשו מפגז מצרי שרסיסיו קטעו חלקים נרחבים ממוחו, ריסקו את ידו השמאלית וחדרו לריאותיו. הנוכחים בתאג"ד הפצירו ברופא שטיפל בו, פרופ' אברהם אלירז שיעזוב אותו ושישאיר את האינפוזיות לפצועים שעוד אפשר להציל, אולם אלירז התעקש והצליח לייצב את מצבו של עשת. אף על פי שאיש לא האמין שישרוד את הפציעה האנושה והחילוץ המסובך, הגיע עשת, לאחר מסע פינוי שנמשך 12 שעות, לבית החולים איכילוב בתל אביב. כשהתעורר במחלקה הנוירוכירורגית היה צדו השמאלי משותק, עיניו לא ראו, ותודעתו מבולבלת. במהרה גילה שהוא סובל גם מקשיים קוגניטיביים קשים, שאיבד את היכולת לקרוא ולזהות מספרים, שאינו יכול לכתוב ושהוא סובל מעיוורון חלקי. לאחר טיפול רפואי ממושך בבית החולים איכילוב, הועבר עשת לשיקום בבית החולים הדסה בירושלים, במהלכו היה עליו ללמוד מחדש ללכת, לקרוא, לכתוב ולהתמצא במרחב, ובמילים שלו עצמו: "ללמוד מחדש כמעט כל דבר שאי פעם ידעתי". כיום הוא משותק חלקית בצד שמאל ונותר עם פגיעה קשה בשתי העיניים ועם סינדרום המכונה "הזנחת צד" (Hemispatial Neglect), שביטויו הוא באובדן המוּדעות לקיומם של הגפיים השמאליים ושדות הראיה השמאליים – דבר המחייב אותו להיות בבקרה מוחית מתמדת על מיקומו במרחב ועל התנועות שהוא מבצע.
כמו במקרים רבים של פציעות מוחיות קיצוניות, גם במקרה של עשת, השיקום היה תהליך מתמשך, אשר חייב אותו בחקירה עצמית מתמדת של הנכות, בבניה של תודעה ובמיפוי מחודש של יכולות קוגניטיביות ומוטוריות, בפיתוח מיומנויות התבוננות ורפלקציה - וכל אלה לצד האתגר הגדול הכרוך בהפיכת יד ימין ליד דומיננטית, במקום השמאלית (הדומיננטית מלידה) שנפגעה ו"יצאה משימוש", דבר שחִייב את המעבר לכתיבה מיד שמאל לימין.
בשנת 1992 תואר תהליך השיקום המורכב שעבר בספר "שיקום למופת" בהוצאת משרד הביטחון, ובשנת 2016 הוענק לו "אות מופת שיקומי" על ידי משרד הביטחון.
עשת מתנדב כחונך עבור נכים פגועי ראש רבים והוא מרבה להרצות במסגרות רפואיות, שיקומיות וחינוכיות על התובנות שרכש במסע השיקום הארוך שעבר.
השכלה וקריירה אקדמית.
במהלך השיקום הארוך מפציעתו, עבר עשת מסלול מקצועי ואקדמי פתלתל, שנכפה עליו בעקבות הפציעה והנכות הקשה. עוד כשהיה בשיקום בבית החולים הדסה, התחיל ללמוד גאולוגיה, אך מכיוון שהתקשה עדיין בכתיבה ובביצוע פעולות חשיבה בסיסיות, נטש את הגאולוגיה והתחיל בלימודי תואר ראשון בארכאולוגיה פרהיסטורית וגאוגרפיה פיזית באוניברסיטה העברית - לימודים שהשלים בשנת 1977. בשנת 1980 חזר ללימודי הגאולוגיה וב-1983 השלים תואר שני בגאולוגיה - גם כן באוניברסיטה העברית. את המחקר לתזה ביצע במכון הגאולוגי הישראלי בירושלים ואת התזה כתב כמדען אורח במכון הגאולוגי האמריקאי בעיר , וירג'יניה. הוא המשיך ללימודי דוקטורט בגאולוגיה ובמדעי הסביבה, אותם סיים בשנת 1987 באוניברסיטת העיר ניו יורק.