עם זאת, לאחר שבועות ספורים, מסיבות לא ברורות, הצבא האדום והקומיסיראט העממי לענייני פנים החלו לחסום את עבודת המשלחת ולבסוף הוקם "הוועד הארצי של טרנסקרפטו-אוקראינה" במונקאטש בחסות הצבא האדום. ב-26 בנובמבר ועדה זו הכריזה על "רצון העם האוקראיני" להיפרד מצ'כוסלובקיה ולהצטרף אל הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. לאחר חודשיים של עימותים ומשא ומתן לא מוצלח עזבה משלחת הממשלה הצ'כוסלובקית את חוסט ב-1 בפברואר 1945, והשאירה את קרפטו-אוקראינה בשליטת הסובייטים.
ברית המועצות הפעילה לחץ על צ'כוסלובקיה, וב-29 ביוני 1945 חתמו שתי המדינות על הסכם, שוויתר רשמית על קרפטו-רותניה לברית המועצות. בשנת 1946 הפך האזור לחלק מאוקראינה הסובייטית כמחוז זקרפטיה.
רפי ביטון
רפי ביטון (נולד ב-1982, ה'תשמ"ב, אנטוורפן) הוא מוזיקאי, מנצח, מלחין, מעבד, כותב שירים וזמר ישראלי.
קריירה.
רפי ביטון החל את הקריירה בגיל 7 כילד פלא של עולם החזנות, הופיע ברחבי העולם עם גדולי החזנים ותחת שרביטם של מנצחים גדולים. בנערותו התחלף קולו לקונטרה-טנור ובתקופה זאת למד אצל גדולי המורים לפיתוח קול: פאולין שורקי וביביאנה גולדנטל.
בצה"ל הוא שירת כמפקד להקת הרבנות הצבאית. לאחר שחרורו צה"ל בגיל 22 הקים את מקהלת "קולות מן השמים" – ע"ש שושנה זילברשטיין. המקהלה מופיעה בשבתות חזנות, בקונצרטים ובפסטיבלים ברחבי העולם. כיום מקהלה זו מונה כ־50 זמרים מבוגרים וילדים.
בגיל 27 הקים את סטודיו "מלאכים" – בית ספר לשירה יהודית אמנותית. הילדים לומדים פיתוח קול, פיתוח שמיעה, שירת מקהלה והיכרות עם רפרטואר מן המסורת הרחבה של מוזיקת העם היהודי.
טרם תחילת לימודיו האקדמאים, למד ביטון את תורת הניצוח עם אלי יפה ואברהם עילם-אמזלג. ביטון סיים תואר ראשון ותואר שני בניצוח תזמורת באוניברסיטת תל אביב בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה. מוריו לניצוח היו יואב תלמי, אי-אן שו, וואג פפיאן.
את רזי המקצוע של פיתוח שמיעה הוא למד מבת-שבע רובינשטיין ואת תורת התזמור מהמלחינים שמעון כהן ויוסף ברדנשווילי.
ביטון ניצח על התזמורת הסימפונית של בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה בתל אביב, התזמורת הפילהרמונית של קרקוב, סימפונט רעננה, התזמורת הקאמרית רמת גן, התזמורת האנדלוסית הישראלית ועוד.
כיום רפי ביטון הוא אומן יוצר, מנצח, זמר, מורה ודוקטורנט באונברסיטת בר-אילן. הבמה שלו היא לרוב עולם התפילה, מוזיקה יהודית בתוך בתי כנסת ובאולמות הקונצרטים.
אחמד מסעוד
אחמד מסעוד (בדארי: احمد مسعود; נולד ב-1989) הוא פוליטיקאי אפגני ומייסד חזית ההתנגדות הלאומית של אפגניסטן . הוא בנו של המנהיג הצבאי האנטי-סובייטי אחמד שאה מסעוד. מונה למנכ"ל "קרן מסעוד" בנובמבר 2016, וב-5 בספטמבר 2019 מונה ליורשו הרשמי של אביו בטקס רשמי שנערך במוזוליאום לזכרו.
ביוגרפיה.
אחמד מסעוד נולד בשנת 1989, בנו הבכור והיחיד מבין שישה ילדים של המנהיג הצבאי האנטי-סובייטי אחמד שאה מסעוד.
לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר תיכון באיראן, למד שנה באקדמיה הצבאית המלכותית סנדהרסט. בשנת 2012 החל ללמוד תואר ראשון במחקר מלחמות וביחסים בין-לאומיים בקינגס קולג' לונדון. בשנת 2016 קיבל תואר שני בפוליטיקה בינלאומית מאוניברסיטת המחקר סיטי, אוניברסיטת לונדון .
קריירה.
מסעוד שב לאפגניסטן בשנת 2016, ומונה למנכ"ל "קרן מסעוד". במרץ 2019 השתלב רשמית בפוליטיקה.
הוא תומך ברעיון אביו להחיל מודל שווייצרי באפגניסטן, וטוען כי ביזור השלטון יאפשר הקצאת משאבים וסמכויות בתורה יעילה יותר למחוזות במדינה, ובכך יביאו שגשוג ויציבות למדינה כולה.
הוא התנגד לתהליך השלום באפגניסטן, וטען כי התהליך מתעלם מרצונם של רוב האפגנים. בספטמבר 2019 הכריז על הקמת ברית חדשה של מנהיגי המוג'אהדין, בדומה לארגון "הברית הצפונית" שהתנגד לטליבאן בשנות ה-90.
הקואליציה שהקים, שנקראת חזית ההתנגדות הלאומית של אפגניסטן, הפכה לכח צבאי בולט המתנגד לשלטון הטליבאן בעת נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן בשנת 2021. במהלך השתלטות הטליבאן על אפגניסטן נפגשו מסעוד ואמרוללה סאלח והכריזו כי הם לא מקבלים את שלטון הטליבאן. הוא פנה לתקשורת האמריקאית וביקש תמיכה צבאית ולוגיסטית בכוחותיו. בין היתר הוא ציין את הצורך להגן על זכויות הנשים, על הצורך במניעת הוצאות להורג פומביות ומהפיכת אפגניסטן שוב למקלט בטוח לטרוריסטים בינלאומיים.
ב-22 באוגוסט 2021 הוא הזהיר מפני מלחמת אזרחים אפשרית אם לא יהיה הסכם חלוקת כוחות מסודר וטען כי מלחמת אזרחים היא "בלתי נמנעת" בנסיבות אלה, באומרו: "ניצחנו את ברית המועצות, נוכל להביס את הטליבאן". עם זאת, הוא גם הצהיר על רצונו לנהל משא ומתן עם הטליבאן.
נפילת קאבול (2021)
נפילת קאבול הייתה כיבושה של העיר קאבול, בירת אפגניסטן, על ידי כוחות הטליבאן ב-15 באוגוסט 2021. נפילת העיר הייתה שיא המתקפה הצבאית שהחלה במדינה במאי 2021 נגד הממשלה האפגנית. כיבוש העיר התרחש שעות לאחר שנשיא המדינה אשרף גאני נמלט מהמדינה. רוב ערי הבירה של מחוזות אפגניסטן נפלו ברצף במהלך נסיגת הכוחות האמריקאיים במסגרת הסכם דוחה שנחתם בפברואר 2020 בין ארצות הברית לטליבאן.
הערכות קהילת המודיעין האמריקאית קבעו במקור כי קאבול עשויה ליפול בתוך חודשים או שבועות לאחר נסיגת הכוחות האמריקאיים מאפגניסטן, אם כי המצב הביטחוני הידרדר במהירות, מה שהוביל את נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן להודות ב-16 באוגוסט כי "הדבר התפתח מהר יותר משציפינו".
המשא ומתן בין משלחת הטליבאן לבין גורמים באפגניסטן נמשך. הטליבאן דרש העברת שלטון שקטה, והממשלה הכריזה על נכונותה לעמוד בכך, והעדיפה העברת סמכויות על ממשלת מעבר, בעוד שהטליבאן שואף לכניסה ישירה שלהם לשלטון. במדינה נותרו מספר כוחות נאט"ו המספקים אבטחה לפינוי של אזרחי מדינותיהם ושל אזרחים אפגנים המבקשים להימלט מהמדינה.
רקע.
ב-1 במאי 2021, הטליבאן וקבוצות מיליטנטיות בעלות בריתה החלו במתקפה נרחבת במדינה, במקביל לנסיגת רוב הכוחות האמריקאיים מאפגניסטן. לאחר תבוסתו המהירה ברחבי המדינה, הצבא האפגני נותר במצב של כאוס, ורק שתי יחידות נשארו בתפקוד באמצע חודש אוגוסט: גיס 201 ודיוויזיה 111, שתיהן ממוקמות בקאבול. עיר הבירה עצמה נותרה מכותרת לאחר שכוחות הטאליבן כבשו את הערים מיחטרלם , שראנה , גרדז , אסדבאד וערים נוספות, וכן מחוזות במזרח. בימים שקדמו לנפילה, התחזיות בנוגע למצב הביטחוני של קאבול החמירו במהירות. הערכת מודיעין אמריקאית מתחילת אוגוסט מצאה כי קאבול יכולה להחזיק מעמד מספר חודשים, אך כחמישה ימים לפני שהטליבאן הגיע לקאבול, המודיעין הניח שהבירה תחזיק מעמד "30 עד 90 יום", ותוך יומיים, המודיעין הניח מחדש שהעיר תיפול תוך שבוע.
הלחימה והתמוטטות ממשלת אפגניסטן.
ב-15 באוגוסט 2021 הנחה פיקוד הטליבאן את כוחותיו לעצור את התקדמותם לעבר שערי קאבול, והצהיר כי לא ישתלט על העיר בכוח, על אף שכוחותיהם נכנסו לפאתיה. המקומיים דיווחו כי לוחמי הטליבאן מתקדמים לאזורים העירוניים למרות ההצהרות הרשמיות של מנהיגיהם. לאחר מספר עימותים, המורדים לכדו את בית הסוהר פול-צ'ארחי , בית הסוהר הגדול באפגניסטן, ושחררו את כל האסירים, ביניהם אנשי המדינה האסלאמית ואל-קאעדה, על פי הדיווחים. לוחמי הטליבאן הניפו את דגלם בכמה אזורים בעיר, ודרשו מכמה שוטרים למסור להם את כל כלי הנשק שלהם. שדה התעופה בגראם ומתקן המעצר בפרוואן , בו הוחזקו 5,000 אסירים, נפלו גם הם בידי הטליבאן.
לפחות 22 מטוסים של חיל האוויר האפגני ו-24 מסוקים שהובילו 585 אנשי צבא אפגניים נמלטו לאוזבקיסטן. מטוס סופר טוקאנו אפגני התרסק לאחר שחצה את הגבול, והשלטונות האוזבקיים פרסמו דיווחים סותרים על הסיבה לכך. בנוסף, שני מטוסים צבאיים אפגניים שעליהם מעל ל-100 חיילים נחתו בעיר בוח'תר שבטג'יקיסטן.
בהצהרה שמסר משרד הפנים האפגני נאמר כי הנשיא אשרף גאני החליט לוותר על השלטון וכי תקום ממשלת מעבר בראשות הטליבאן. לאחר מכן הלחימה גוועה, אם כי אזרחים רבים נותרו מפוחדים והתבצרו בבתיהם. בשעה 11:17 (זמן מרכז אירופה), דווח כי מנהלי המשא ומתן מטעם הטליבאן הגיעו לארמון הנשיאות כדי להתחיל בהעברת השלטון. אף על פי שהמשא ומתן היה מתוח, הממשלה הכריזה על נכונותה להיכנע לטליבאן על קאבול בצורה שקטה, וקראה לאזרחים להישאר רגועים. רשת אל-ערביה דיווחה כי תוקם ממשלת מעבר בהנהגתו של השר לשעבר עלי ג'לאלי , אך מאוחר יותר הטליבאן הכחיש את הידיעה.
מאוחר יותר באותו יום, דיווחי חדשות מאפגניסטן ומהודו טענו כי הנשיא גאני עזב את אפגניסטן יחד עם סגן הנשיא אמרוללה סאלח; על פי הדיווחים, שניהם טסו לטג'יקיסטן. ארמון הנשיאות של קאבול, ארג, פונה על ידי מסוקים. באותו זמן, עבד אל-ע'ני בראדר, ממייסדי הטליבאן, הגיע לשדה התעופה בקאבול כדי להתכונן לקראת השתלטות הממשלה.
בשעה 20:55 (זמן מקומי) טען הטליבאן כי השתלטו על הארג, ממנו התפנה הנשיא גאני מוקדם יותר באותו יום. לפי הטענות, כל שאר עובדי הארמון התבקשו לעזוב לאחר עזיבתו של גאני. כתבים מאל-ג'זירה הורשו מאוחר יותר להיכנס לארג וראיינו מיליציות של הטליבאן.
בערך בשעה 21:12 (זמן מקומי), נמסר כי הטליבאן יכריז בקרוב על כינונה של האמירות האסלאמית של אפגניסטן בארג, ועל החזרה לסמליות הרשמית של ממשלת הטליבאן כפי שהייתה בשנים 1996 עד 2001. בסביבות השעה 23:00 (שעון מקומי) פרסם גאני ברשת החברתית פייסבוק כי הוא ברח בניסיון להימנע מקרב עקוב מדם וכי "הטליבאן ניצחו בשיקול הדעת של חרבותיהם ותותחיהם".
פינויים משדה התעופה בקאבול.