צבע הביצה ירקרק. מן הביצה בוקע זחל בצבע חום וראשו שחור. שהזחל גדל צבעו הופך לחום ועליו כתמים שחורים. לאורך גפו של הזחל יש גבשושיות בעלות זיפים. צבעו וצורתו של הזחל מוסווים היטב על צמח הכתלית. גודלו המרבי של הזחל הוא כ35 מילימטרים. בדרך כלל הזחל מתגלם על הקיר שעליו צומחת הכתלית. הגולם בצבע חום ומוסווה על הקיר. תקופת הגולם כשבועיים. המין מקים מספר דורות בשנה.
תת-מינים.
למין זה שני תתי־מין:
על אודות האישים הדגולים
ג'סטין ולבי
גָ'סְטין פּוֹרְטָל וֶלְבּי (באנגלית: Justin Portal Welby; נולד ב-6 בינואר 1956) הוא הארכיבישוף מקנטרברי, ה-105 למניין, המכהן מאז 2013. בנוסף לתפקידו כפרימאט הכנסייה האנגלית השני רק למלכה, הוא גם מנהיגו הסמלי, כראשון בין שווים, של הקומוניון האנגליקני ברחבי תבל. הארכיבישוף משתייך לאגף האוונגליקלי בתוך הכנסייה.
ביוגרפיה.
נולד בלונדון לגֶ'ייְן גיליאַן פורטל, אחייניתו של הפוליטיקאי ראב באטלר, וגאווין ולבי, בן למשפחת מהגרים יהודית מגרמניה, שנישאו פחות משנה קודם לכן. אביו הביולוגי היה סיר ארתור מונטגיו בראון, מזכירו הפרטי של ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל. זהות האב התגלתה רק בבדיקה גנטית ב-2016. בני הזוג ולבי היו שניהם אלכוהוליסטים, והתגרשו כשבנם היה בן שלוש. הילד, שהיה מבחינה חוקית בחזקת האב, גודל חליפות בידי קרובי משפחה שונים. כשהיה בן תשע-עשרה, נישאה אמו לברון צ'ארלס ויליאמס, וכעבור שנתיים גאווין ולבי מת ממחלת כבד. ויליאמס היה לו לאב חורג.
ג'סטין הצעיר התחנך באיטון ופנה ב-1974 ללימודי משפטים בטריניטי קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג'. הוא נכשל פעמיים, ועבר ללמוד היסטוריה. ב-1975 החל להתרועע עם סטודנטים מן האחווה הנוצרית-אוונגליקלית CICCU. ולבי נטבל כאנגליקני בינקותו, אך קשריו לכנסייה היו אפסיים. ב-12 באוקטובר בחצות הליל, בעת שהתפלל יחד עם ידידו הנוצרי ניקי הילס, סיפר ולבי שחווה חוויה רוחנית עזה וקיבל את ישו. המומר החדש החל להשתתף באופן קבוע בפעילות הסטודנטים האוונגליקלים. כעבור שבועות ספורים, לאחר שקרא ביוחנן ג' ט"ז, חווה שוב רגש דומה, והחל לדבר בלשונות, פרקטיקה שהוא מתמיד בה מאז.
ב-1979 נשא את קרולין איטן, אותה הכיר בקיימברידג'. במהלך השנים, נולדו להם שישה צאצאים. באותה תקופה, לאחר סיום לימודיו, החל לעבוד כמנהל בחברת הנפט הצרפתית Elf Aquitaine ועבר להתגורר בפריז. הוא ואשתו (שגם היא הומרה באוניברסיטה) היו חברים פעילים בכנסייה אנגליקנית-אוונגליקלית מקומית, ששירתה בריטים שישבו בבירה הצרפתית. בני הזוג אף השתתפו בפעילות הברחת ביבליות לגוש הקומוניסטי: ב-1980 הם נסעו לצ'כוסלובקיה, וב-1981 לרומניה, כשבאמתחתם ספרי קודש חבויים.
ביוני 1983 מתה בתם התינוקת של בני הזוג ולבי, ג'ואנה, בתאונת דרכים באמיין. המשבר האישי החמור שעברו העמיק את קשריהם עם הכנסייה. ב-1984 עבר ולבי לחברת Enterprise Oil החדשה, שגדלה במהירות, והוא נחל הצלחה מקצועית בתור הגזבר. הוא טען מאוחר יותר כי חוויותיו בתפקיד הפכו אותו למודע לצורך באתיקה ורגולציה בעסקים; הוא כתב מספר ספרים על הצורך בהגינות ויושרה נוצריות בתחום הפיננסים, והסיק שחברות מסוגלות לחטוא ממש כמו יחידים. במקביל, הוסיף להיות חבר פעיל מאוד בכנסיית השילוש הקדוש בדרך ברומפטון שבקנזינגטון, מוקד של תסיסה כריזמטית, אליה הסתפחו הוא ואשתו.
ב-1987, בעת שהאזין לדרשה של מטיף אורח מקליפורניה, גמלה בלבו של ולבי ההחלטה להפוך לכומר. בספטמבר 1989 החל ללמוד תאולוגיה בהיכל קרנמר שבאוניברסיטת דרהאם, מוסד אנגליקני-אוונגליקלי. ביוני 1993 הוא נסמך לכמורה בקתדרלת קובנטרי, בידי הבישוף סיימון בַּרינגטון-ווֹרד. הוא מונה לכומר-משנה בצ'ילברס קוטון שבנניטן. ב-1995 עבר לשמש כומר בכנסיית סט. ג'יימס בסאות'ם, וזמן קצר לאחר מכן מונה בכנסיית המלאך מיכאל באפטון. ב-2002 צורף לצוות הכמורה של קתדרלת קובנטרי, וב-2005 קודם למשנה לדיקאן הקתדרלה. במקביל, שירת כאחראי על פיוס בינלאומי, תחום שהקתדרלה התמחתה בו. הוא נסע עשרות פעמים לניגריה, עיראק ואזורי סכנה אחרים.
בדצמבר 2007 יצא מדיוקסיית קובנטרי וקיבל את תפקיד דיקאן קתדרלת ליברפול. כשהוא נעזר בניסיונו העסקי, הוא הצליח לאזן את תקציבה של הקתדרלה ולמשוך קהל חדש, דבר שהביא לו מוניטין של איש כנסייה בעל יכולת ניהולית. ב-2011 נבחר לכהן כבישוף דרהאם, וב-28 באוקטובר אותה שנה הוסמך כבישוף על ידי הארכיבישוף מיורק ג'ון סֶנְטַמוּ. בתוך שנה כבר הוזכר כמועמד להחליף את הארכיבישוף רואן ויליאמס כפרימאט הכנסייה, והוא אכן נבחר לארכיבישוף מקנטרברי בינואר 2013. מעת היבחרו, קידם בין היתר את מינויין של נשים לתפקידי בישוף, צעד שאושרר ב-2014, היה מעורב בחקירה של מקרי ההתעללות המינית בילדים בכנסייה, ערך רפורמות שהפכו את המוסד לריכוזי ומאורגן יותר. הוא הוסיף לנקוט בקו זהיר בסוגיית היחס ללהט"ב, סוגיה המפלגת בין הכנסיות האפריקניות השמרניות לאנגליקנים במערב, במאמץ להותיר את הקומוניון העולמי מאוחד.
קהילת יהודי נאנסי
קהילת יהודי נאנסי התגוררה בעיר נאנסי, (בצרפתית: Nancy) שהייתה בעבר בירת חבל לורן, בצפון מזרח צרפת ובכפרים שסבבו אותה. בשנת 1286 רכשו יהודים בית קברות בכפר הסמוך לקסו Laxou (החל מהמאה ה-20 הוא הפך לאחד הרבעים של העיר נאנסי). יישוב יהודי בעיר עצמה התקיים בנאנסי מאמצע המאה ה-14 ועד לגירוש היהודים מדוכסות לורן בשנת 1477. הקהילה התחדשה זמנית באמצע המאה ה-16, ולאחר מכן חדלה להתקיים עד ראשית המאה ה-18 תחת הדוכסות של לאופולד דוכס לוריין.
בשנת 1790 נחנך בית הכנסת של קהילת יהודי נאנסי. בעקבות המהפכה הצרפתית, בשנת 1808 תחת שלטונו של נפוליאון בונפרטה הראשון הוקמה הקונסיסטוריה המחוזית של יהודי נאנסי. בשנת 1939, ערב מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי צרפת, מנתה הקהילה היהודית בנאנסי כ־3,800 נפש. בזכות אדוארד ויגנרון, ראש שירות הזרים בתחנת המשטרה המרכזית בנאנסי, סגנו פייר מארי ואנשיהם חולצו יותר מ־350 מתוך 385 היהודים שאוימו ישירות בעיר נאנסי במסגרת האקציה הראשונה שערכו הנאצים בעיר. על כך העניק יד ושם לכל אחד מהם את אות חסיד אומות העולם.
היסטוריה.
ימים ראשונים.
על פי מסמכי הארכיון של העיר נאנסי נמצא שהנוכחות היהודית בנאנסי הייתה קיימת כבר מהמאה ה-12. בשנת 1286 היהודים רכשו בית קברות בכפר לקסו Laxou הסמוך. בשנת 1341, ומאוחר יותר בשנת 1455, התיישבו כמה יהודים בננסי עצמה ובסביבותיה. בשנת 1470 חיו בעיר עשר משפחות יהודיות. בשנת 1477, הדוכס רנה השני, דוכס לורן, (המנצח בקרב בקרב על נאנסי כנגד שארל הראשון, דוכס בורגונדיה "הנמהר"), החליט לגרש את היהודים מהעיר. לאחר מכן, דוכסות לורן, בה נאנסי הייתה הבירה, נותרה עוינת לנוכחותם של יהודים במשך זמן רב מאוד.
בשנת 1595 הקהילה התחדשה זמנית. בין השנים 1637–1643 מאג'ינו גבריאל, שהיה "הקונסול הכללי של האומה העברית והלבנטינית", ביקש להקים בעיר שני בנקים ובית-עבוט (בית משכון). אחר כך עזבו היהודים את העיר והקהילה חדלה להתקיים.
במאה ה-17 יהודים בודדים ומבודדים נמצאו מפוזרים בכפרים ובערים בדוכסות לורן.
המאות 18–19.
משנת 1700 הורשו יהודים מהעיר מץ לסחור בנאנסי, אך לא יכלו להישאר וללון בעיר עצמה. בין השנים 1707–1712 לאופולד יוזף, דוכס לורן נתן לשלושה בנקאים מהעיר מץ אישור ללון בעיר נאנסי. אחד מאותם בנקאים, בשנת 1715 סמואל לוי מונה לגובה-המיסים הראשי של הדוכס ליאופולד. אבל לאחר שלוי נתפס במעשי שחיתות וקלון הייתה בעיר תגובה עוינת כלפי היהודים.
בשנת 1721, לאופולד, דוכס לורן הוציא צו המורה לארגון מחדש של נוכחות היהודים בלורן. בצו מבטיח הדוכס לתת ליהודים הגנה דוכסית וגם חופש דת. במקביל הוא אישר בצו ל־70 משפחות להישאר בלורן. שמונה מהמשפחות הורשו להתגורר בתוך העיר נאנסי וסביבתה. בשנת 1745 הוקם בעיר בית התפילה הראשון בעיר. בשנת 1755, הוקמה רשמית הקהילה היהודית של נאנסי. באותן שנים חיו בעיר שתים עשרה משפחות. הקהילה כללה סוחרים ויצרנים עשירים כמו משפחות אלקן, גודצ'ו ובר. הרץ בר אף נתכבד בתואר אצולה. מתוך משפחות אלה נבחרו נאמני הקהילה היהודית של הדוכסות. בית הכנסת החל להיבנות בשנת 1788 ונחנך בשנת 1790. בית הכנסת שופץ והורחב בשנת 1841 וגם בשנת 1861 עקב צמיחת הקהילה. בשנת 1753 הרבנות הראשי של חבל לורן התמקמה בעיר נאנסי.