כמה ימים לפני הלווייתו של שוורץ, הספיד אותו ידידו (ופרקליטו, בעבר) לורנס לסיג במאמר תחת הכותרת "התובע כבריון". במאמר, קבל לסיג על חוסר המידתיות בתביעה נגד שוורץ ואמר "על הממשלה להשיב על השאלה מדוע היה נחוץ לתייג את שוורץ 'פושע'. זה הדבר שהוא סירב לקבל במהלך 18 החודשים של המשא ומתן." קורי דוקטורוב כתב "ארון ניחן בשילוב מנצח של תובנה פוליטית, כישורים טכניים, ואינטליגנציה לגבי אנשים ונושאים בוערים. אני חושב שהוא היה עשוי לחולל מהפכה בפוליטיקה האמריקאית (ואולי העולמית)."
בהלוויה שנערכה ב-15 בינואר 2013 בהיילנד פארק במדינת אילינוי, ספד לשוורץ טים ברנרס-לי. באותו יום, פרסם הוול סטריט ג'ורנל כתבה שהתבססה בחלקה על ראיון עם סטיינבריקנר-קאופמן. לפי סטיינבריקנר-קאופמן, לשוורץ היה חסר כסף עבור הייצוג המשפטי שהיה דרוש לו, ו"קשה היה לו לחשוף את הצד הזה של חייו לציבור" בבקשת עזרה כלכלית מן הציבור. כמו כן, אמרה סטיינבריקנר-קאופמן ששוורץ היה מוטרד מכך ששניים מחבריו קיבלו זימונים להעיד, ומכך שחדל להאמין ש-MIT תנסה לבלום את התביעה.
בשנת 2017 החל בישראל "פרויקט ארון שוורץ" במסגרת הפודקאסט "עושים רוח". הפרויקט שם לעצמו למטרה להנגיש חומרי ארכיון (חוקיים) בעברית ממגוון אתרים ברחבי הרשת.
שלמה ברמן
לודי
לודי (באנגלית: Lodi) היא עיר במחוז לומברדיה שבצפון איטליה, על גדתו הדרום-מערבית של נהר אדה. העיר היא בירתה של פרובינציית לודי.
היסטוריה.
לודי הייתה כפר קלטי, ומיקומה היה בעמדה חשובה על דרך רומית חיונית שחצתה את הנהר אדה.
לודי הפכה למרכז דוכסות במאה ה-3 והבישוף הראשון שלה, בסיאנוס הקדוש, הפך לקדוש הפטרון של העיר.
מאז תחילת המאה ה-11 לערך, לודי הייתה קומונה חופשית והיוותה יריבה להוטה לעיר מילאנו החזקה ממנה, אך בשנת 1111 החריבו המילאנזים את העיר. בשנת 1158, פרידריך הראשון בנה את לודי הנוכחית כמספר קילומטרים מזרחית ללודי העתיקה.
החל מהמאה ה-14 לודי נשלטה בידי משפחת ויסקונטי, שבנתה כאן טירה. ב-1423, האנטי-אפיפיור יוחנן העשרים ושלושה השיק את הבולה האפיפיורית שכינסה את ועידת קונסטנץ מהדואומו של לודי. הוועידה סימלה את סופו של הקרע המערבי.
ב-1454 נציגים מכל רחבי איטליה באו ללודי וחתמו על ההסכם הידוע גם בתור הסכם לודי במטרה לאחד את איטליה, אך ההסכם הופר ב-1482 כשוונציה והאפיפיור נלחמו נגד מילאנו.
מאז העיר נשלטה בידי בית ספורצה, צרפת, ספרד ואוסטריה. בשנת 1786 הפכה העיר לבירה של פרובינציה שבשנים 1815–1859 כללה את העיר קרמה.
ב-10 במאי 1796 נפוליאון בונפרטה ניצח את הצבא האוסטרי בקרב לודי. במחצית השנייה של המאה ה-19, לודי החלה להתרחב מחוץ לחומות העיר.
יואל ליבה
יואל ליבה (יואל לי) (נולד ב-1952) הוא שחקן ומפיק ישראלי, בוגר להקת גייסות השריון.
ביוגרפיה.
בגיל 12 שיחק כאוליבר טוויסט בהבימה. היה חבר במקהלת צדיקוב ובלהקת הנוער העובד. בלהקת גייסות השריון השתתף בתוכנית דיסקוטנק, שבה היו חברים בין השאר דורון נשר ויעקב נווה, ובתוכנית שיר יון הרצל. למד בבית ספר למשחק 3 שנים בלונדון ו- 3 שנים בארה”ב. שיחק בסקאלה דה מילנו באיטליה. לאחר מכן שיחק בהצגות ”שלכם בפאניקה” בתיאטרון של תיאטרון אברהם דשא (פשנל), “עסק משפחתי” בתיאטרון הבימה, והמחזמר "כמו ציפורים" מאת יוסי בנאי. השתתף גם בהצגה עוץ לי גוץ לי בהפקתו של אברהם דשא (פשנל). השתתף בסרטים פנטזיה על נושא רומנטי, מקום ליד הים, הקרב על הוועד, חמש חמש, יוצאים קבוע, מסע אלונקות, מניו יורק באהבה ועוד.
בשנת 1999 גילם בתוכנית בשידור חוקר את דמות הנוכל רונן בר שירה, נוכל המתפרנס מביצוע תרגילי עוקץ על נשים, בתי עסקים, מוסדות ציבור ובתי ספר. במהלך השנים גילם ליבה מספר רב של דמויות בשיחזורים המלווים את התוכנית, עד לירידתה משידור בשנת 2004.
בשנים האחרונות עובד ליבה בארגון האמנים אמ"י. יזם והפיק עשרות אירועי הצדעה, בהם לזמרת המנוחה דינה גולן, יוסי גרבר, אורנה פורת ואברהם מור, וכן אירועי אמי להצדעה לאמן הוותיק, המתקיימים מדי שנה בהיכל התרבות של פתח תקווה.
פרס איגוד שחקני המסך
ה.שטרן
ה.שטרן (HStern) היא חברת תכשיטי יוקרה. הוקמה בשנת 1945 בברזיל על ידי הברזילאי-יהודי הנס שטרן. בשנת 2007 הלך לעולמו הנס שטרן, מייסד החברה, ובנו רוברטו שטרן התמנה במקומו ומכהן כיום כנשיא החברה.
החברה מתמחה בעיצוב, יצור ושיווק תכשיטי זהב, שעוני יוקרה, משקפי שמש וכלי בית יוקרתיים. הנהלת החברה ממוקמת בריו דה ז'ניירו שבברזיל, והיא מפעילה למעלה מ-150 חנויות ב-32 מדינות ברחבי העולם, ביניהן רבות במדינות דרום אמריקה, וכן חנויות בניו-יורק, פריז, לונדון, מוסקבה, תל אביב, ירושלים וערים נוספות.
בחלקו הפנימי של כל תכשיט של ה.שטרן מוטבע סמל של 3 כוכבים, המייצג את המילה "שטרן", שפירושה בגרמנית "כוכב".
בישראל מפעילה הרשת מעל לעשר חנויות, ביניהן בנמל התעופה בן-גוריון, והיא מעסיקה כ-200 עובדים. מנכ"לית החברה בישראל היא שרון רוזנברג.
במשך השנים, עוצבו תכשיטי ה.שטרן בהשראת מקורות שונים מעולם האמנות, היסטוריה, ארכיטקטורה, תרבות הפופ ואופנה עילית. חלק מהקולקציות נוצרו בשיתופי פעולה עם אמנים מוכרים בתחומם כגון המוזיקאי קרלינוס בראון, מעצבת האופנה דיאן פון פירסטנברג, הארכיטקט אוסקר נימאייר ולהקת המחול גרופו קורפו.
לחברה מקום משמעותי בתרבות הפופולרית, ותכשיטי המותג נענדים בטקסים חשובים, אירועי שטיח אדום, טקסי אוסקר וערבי גאלה על ידי נשים מובילות בהוליווד ובעולם, דוגמת אנג'לינה ג'ולי, שרון סטון, ג'ניפר לופז, ריהאנה, בר רפאלי וגל גדות.
היסטוריה.
מייסד החברה, הנס שטרן, היה יהודי שנמלט עם משפחתו מאסן שבגרמניה לאחר פוגרום ליל הבדולח, והיגר לריו דה ז'ניירו שבברזיל. שם הקים בשנת 1945 חברה שליטשה ומכרה אבני חן, ובתוך עשור החל לייצא את האבנים.
ב-1951, רכש הרודן אנסטסיו סומוסה גרסיה מניקרגואה בה.שטרן מחרוזת מאבני אקוומרין בסכום של 20 אלף דולר. באותה שנה נפתחה במונטווידאו שבאורוגוואי חנות ה.שטרן הראשונה מחוץ לברזיל, ובעקבותיה חנויות נוספות באמריקה הלטינית.
בשנת 1958 הוקמה במטה ה.שטרן בריו דה ז'ניירו מעבדה גמולוגית עצמאית לניתוח וסיווג של אבנים יקרות. זוהי המעבדה הגמולוגית הגדולה ביותר באמריקה הלטינית, הפועלת על פי קריטריוני הסיווג של ה-GIA, המכון הגמולוגי האמריקאי.
לאחר שזכתה להכרה בינלאומית בדרום אמריקה, השתתפה ה.שטרן ב-1961 בתערוכת תכשיטים בינלאומית במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון, בתור הנציגה היחידה מברזיל. בשנת 1963 המשיכה ה.שטרן להתרחב ופתחה את החנות הראשונה של הרשת בניו יורק ולאחר מכן באירופה.
לאחר תכנון ובנייה ארוכת שנים, נחנך ב-1983 מטה החברה שבברזיל. זהו הבניין הראשון בעולם שעוצב בכוונה להכיל את כל האזורים העוסקים בייצור, תכנון ומכירה של תכשיטי יוקרה: מתחמי ליטוש וסיתות אבנים, מעבדות, מתקני אימונים, משרדים, מוזיאונים, אולמות תצוגה ועוד. הבניין נחשב לאחד מאתרי החובה לתיירים בעיר.
בשנות התשעים, לאחר שנים של ייחוד ופרסום בתחום אבני החן הברזילאיות, הוחלט בחברה על שינוי תפיסתי ושיווקי. רוברטו שטרן, בנו הבכור של הנס שטרן, מונה למנהל הקריאייטיב של חברת ה.שטרן והחליט לתת לעיצוב את הדגש המרכזי.
ב-2001, עברה ה.שטרן מהלוגו הישן בעל ההשראה הגותית ללוגו בעיצוב חדש, שעוצב על ידי המעצב הגרפי הבריטי נוויל ברודי. באותה שנה השיקה ה.שטרן סגסוגת זהב (18 קראט) שנקראת "זהב אצילי" (Noble Gold). זהו פיתוח בלעדי לחברה, שנוצר לאחר שנתיים של מחקר ויותר מ-180 ניסיונות שילוב, כצבע ביניים של זהב לבן וזהב צהוב.
ב-2010 יצרה החברה, בשיתוף פעולה עם אולפני דיסני, סדרת תכשיטים בהשראת סצנות מהסרט "אליסה בארץ הפלאות" בבימויו של טים ברטון.
ב-2014 אירחה ה.שטרן תערוכת זהב בברזיל בה השתתפו 30 אמנים מסגנונות ודורות שונים שיצרו פסלים, ציורים, חפצים ותמונות בהשראת המתכת היקרה.
בשנת 2016, הושק ספר תולדות המותג, בהוצאת המו"ל האירופאי "אסולין". הספר חושף את תהליכי היצירה של התכשיטים בניהולו של רוברטו שטרן, וכולל יצירות מאוספיו בהשראת עולמות האמנות, הארכיטקטורה והתרבות.
H. Stern
כלבי הרחוב של מוסקבה
אוכלוסיית כלבי הרחוב של מוסקבה היא אוכלוסייה של כ-35,000 כלבים משוטטים בעיר מוסקבה, שגודלה יציב מאז המאה ה-19; במוסקבה יש לפחות כלב משוטט אחד לכל 300 איש. חלק מאוכלוסייה זו הסתגלה לעיר המודרנית, עד כדי שימוש במערכת הרכבת התחתית של מוסקבה.
רקע.
כלבי מוסקבה הם, מאז 1980 לערך, מושא מחקרו של הביולוג אנדריי פוירקוב, מומחה לזאבים במכון לאבולוציה ואקולוגיה. לפי מחקריו מדובר באוכלוסייה הנקבעת לפי כמות המזון הזמינה ולפיכך גודלה קבוע למדי. רוב הגורים אינם מגיעים לבגרות ורק 3% מתוכם מגיעים לגיל הפוריות. רוב הפרטים אינם מאריכים חיים לאחר גיל 10. הם חולקים מאפיינים פיזיים משותפים כגון גודל בינוני, פרווה סמיכה, זנבות ארוכים ואזניים זקורות. רוב האוכלוסייה מורכבת מפרטים שנולדו ברחוב, אך אליהם מצטרפים כלבים שננטשו על ידי בני אדם.
לדברי סטודנט-מחקר של פוירקוב, אנשי העיר נוטים לקבל את קיומם של הכלבים לצידם, להאכיל אותם ולראות בהם חלק מאופייה הייחודי של עירם.
פוירקוב חילק את האוכלוסייה לארבע קבוצות, לפי יחסם לבני האדם:
התנהגויות ייחודיות.