מכתביהם סיפקו הצצה אל תוך נפשם של שני הנשיאים ומנהיגי המהפכה. המכתבים נמשכו במשך ארבע שנים והכילו 158 מכתבים- 109 מאדמס ו-49 מג'פרסון. שניהם שוחחו על "אריסטוקרטיה טבעית". ג'פרסון טען שהאריסטוקרטיה הטבעית שלדעתו היא המתנה הטובה ביותר שהטבע נתן להם. אדמס טען שאריסטוקרטיה יחד עם כבוד, עושר וכוח היא הממשל הטוב ביותר. לטענתו, היו אנשים עשירים וחכמים, ואחרים עם כישרונות טבעיים, שנולדו כדי לשלוט. על הממשלה, לטענתו של אדמס, להתחשב בכך.
מותו.
פחות מחודש לפני מותו, פרסם אדמס הצהרה לכבוד יום העצמאות החמישים של ארצות הברית, בה טען שארצות הברית נועדה לגדולה.
אדמס מת ב-4 ביולי 1826, יום השנה החמישים לעצמאות ארצות הברית. אדמס מת בביתו בקווינסי, בשש ועשרים בערב. ג'פרסון מת מוקדם יותר באותו היום. אדמס התנחם במחשבה כי חברו בחיים, ועל רקע זה מילותיו האחרונות היו "תומאס ג'פרסון עודנו חי", ללא ידיעה שחברו הטוב מת כמה שעות לפניו.
לאחר מותם החותם האחרון על הכרזת העצמאות של ארצות הברית אשר היה עודנו בחיים היה צ'ארלס קרול, נציג מרילנד, אשר נפטר ב-1832.
השקפותיו הפוליטיות.
עבדות.
אדמס לא קנה עבדים והתנגד עקרונית לניצול עבדים. אדמס ניסה לא לערב את הנושא בפוליטיקה, כי ידע שהנושא יכעיס את הדרום בתקופה שבה היה צורך באחדות לאומית לשם העצמאות. ב-1777, התנגד לחוק לשחרור העבדים במסצ'וסטס, בטענה שהחוק מפלג מדי, ושיש לדחות את ההכרעה בנושא. בנוסף, התנגד לשימוש בחיילים שחורים במהפכה, בגלל ההתנגדות הדרומית. ב-1780, ביטלה מסצ'וסטס את העבדות, בשל הכרזת הזכויות שניסח את אדמס. אביגייל אדמס, לעומת זאת, התנגדה לעבדות.
האשמה במלוכנות.
במהלך חייו הביע אדמס עמדות שנויות במחלוקת בנוגע למלוכנות ולמעבר השלטון בירושה. לעיתים תמך בגישות הללו, בטענה שאריסטוקרטיה או מונרכיה שעוברות בירושה הן צורות השלטון היחידות שישמרו על החוק ועל חירויות האדם. במקרים אחרים התנגד לכך, וטען שהיה אויב נפש למונרכיה, ושלא רצה שלטון מלוכני באמריקה. למרות זאת, מבקריו טענו שתמך במלוכה.
מתנגדיו של אדמס טענו שתכנן להכתיר את עצמו למלך ושהכין את ג'ון קווינסי לתפקיד יורשו. במכתביו לג'פרסון, טען שלעולם לא רצה בשלטון שעובר בירושה.
אדמס והיהודים.
אדמס הביע הערכה רבה לעם היהודי, ואמר כי "העברים עשו לתִרבוּת האדם יותר מכל עם אחר. לו הייתי אתאיסט והאמנתי בגורל עיוור נצחי, עדיין הייתי מאמין שהגורל הטיל על היהודים להיות הכלי החשוב ביותר לתִרבוּת העמים"
דגל ניו זילנד
דגל ניו זילנד הוא דגלה הלאומי של ניו זילנד אשר מבוסס על עיצובו של הנס הבריטי הכחול – דגל הממלכה המאוחדת בקנטון (הרביע העליון הקרוב לניצב) על גבי שדה כחול – המושחת בארבעה כוכבים אדומים בעלי חמישה קודקודים הממוסגרים בשפה לבנה ומסמלים את קבוצת הכוכבים הצלב הדרומי.
דגלה הלאומי הראשון של ניו זילנד אומץ טרם הפיכתה של ניו זילנד למושבה בריטית ונבחר על ידי מועצה של ראשי שבטים מאורים בשנת 1834. דגל הנבחר היה דגל צלב ג'ורג' הקדוש עם צלב נוסף בקנטון וארבעה כוכבים על רקע כחול. לאחר ייסודה של המושבה ב-1841 החל השימוש בניסים בריטיים במימי ניו זילנד. הדגל הנוכחי עוצב והוצג לראשונה בשנת 1869, ונועד במקור לשימוש ימי. הוא אומץ רשמית כדגל הלאום בשנת 1902.
דגל זה מציג את הצלב הדרומי כפי שמופיע בניו זילנד (כפי שמוצג גם על דגל אוסטרליה) אך מופיעים רק ארבעה מתוך חמשת כוכבי הקבוצה. כל כוכב בגודל מעט שונה. דגל הממלכה המאוחדת אשר בקנטון מתזכר את עברה הקולוניאלי של ניו זילנד ואת קשריה לבריטניה.
עיצובו של הדגל.
עיצובו של הדגל הניו זילנדי מבוסס על עיצובו של הנס הכחול הבריטי - דגל הממלכה המאוחדת בקנטון ושדה כחול מושחת בסמל או ביצוג המדינה. השדה בדגל הניו זילנדי מושחת בארבעה כוכבים מחומשים בצבע אדום ממוסגרים בלבן המייצגים את מערכת הכוכבים הצלב הדרומי. עיצוב זה נקבע ב"חוק הנס של ניו זילנד" מה-12 ביוני 1902 המתאר את הדגל כ
על פי משרד התרבות והמסורת צבעו הכחול המלכותי של הדגל מסמל את המים הכחולים של הים ואת השמיים הבהירים המקיפים את האיים, הכוכבים מייצגים את מיקומה של המדינה בדרום האוקיינוס השקט, ודגל הממלכה המאוחדת נותן הכרה ליסודות ההיסטוריים של ניו זילנד כקולוניה בריטית וכדומיניון.
מיקומי הכוכבים.
בלאזון הדגל מפורט בגאזט של ניו זילנד מהתאריך 27 ביוני 1902 אשר מתאר את עיצובו של הדגל, מיקומי הכוכבים ואת גוני הצבעים:
צבעי הדגל.
צבעי הדגל זהים לצבעי דגל הממלכה המאוחדת ומתוארים בטבלה להלן:
היסטוריה.
דגל השבטים המאוחדים.
הצורך בדגל ייחודי לניו זילנד התעורר לראשונה כאשר ספינת הסוחר "סר ג'ורג' מוראי" אשר נבנתה בהוקיאנגה נתפסה בידי רשויות המכס בנמל סידני שכן הפליגה ללא כל דגל לאומי או רישום. אוסטרליה אשר הייתה יעדן העיקרי של סחורות ניו זילנדיות, פעלה תחת חוקי הימאות בריטיים אשר חייבו כל ספינה העוגן בנמל השרוי תחת החוק להציג מסמכים המעידים על מבנה הספינה, בעליה ולאומיותה, אך באותו הזמן ניו זילנד לא הייתה תחת שלטון בריטי ולמעשה הייתה ללא מעמד חוקי רשמי, ועל כן ספינות אשר נבנו בנמליה לא היו רשאיות להפליג תחת היוניון ג'ק. תפיסתה של הספינה ארעה בשעה שעל סיפונה שהו שני ראשי שבטים מאורים רמי דרג, ומעצרה של הספינה עורר זעם בקרב האוכלוסייה המאורית אך ללא כל דגל אשר יונף עליה, הספינה הוסיפה להיות תחת מעצר.
בחודש מאי 1833 הגיע למפרץ האיים ג'יימס באזבי כנציגו הרשמי של המלך הבריטי לאיי ניו זילנד. באזבי, אשר הפליג מנמל סידני בחברתו של המיסיונר הנרי ויליאמס, דיווח למושל ניו סאות' ויילס כי באזבי החל לפעול לאיחודם של השבטים תחת מסגרת אחת לפעילות משותפת אשר אחת מתוצאותיה המצופות הייתה בחירת דגל לאומי לניו זילנד, פעילות אשר אמורה הייתה לפתור את סוגיית האוניה התפוסה בסידני, עליה למד ככל הנראה מוויליאמס.
אף על פי שניו זילנד לא הייתה טריטוריה בריטית, למושל ניו סאות' ויילס הייתה השליטה בפעילותם של המתיישבים הבריטיים באי והוא נדרש על ידי בוסבי ובעלי האונייה התפוסה לתת את דעתו בנושא. ההצעה הראשונה מטעם השלטונות הבריטיים הגיעה בינואר 1834, הטיוטה כללה דגל לבן עליו ארבעה פסים רוחביים כחולים, ודגל הממלכה המאוחדת בקנטון. הצעה זאת נדחתה על ידי בובסי וויליאמס עקב החשש כי מתגובת ראשי השבטים המאוריים להיעדרו של הצבע האדום בעיצובו של הדגל, שכן הצבע האדום נחשב מכובד בקרב המאורים. ויליאמס התבקש להכין עיצובים חלופיים לדגל ושלוש טיוטות נשלחו לסידני פרי ניסיונו של ויליאמס כקצין בצי המלכותי.
ב-20 במרץ 1834 נתכנסו עשרים וחמישה ראשי שבטים מאורים מצפונו של האי הצפוני בואיטנגי על מנת לבחור דגל לניו זילנד. בחירתו של הדגל וטקס הנפתו התקיימו בנוכחותם של מתיישבים בריטים, מסיונרים ומפקדי ספינות בריטיות ואמריקניות. הדגל הנבחר, אשר הושפע מעיצובו של דגל המסיונרים אשר פעלו באיים, הונף על ראש תורן בליווי מטח כבוד בן 21 תותחי ספינת מלחמה בריטית. ברבות הימים שמו של הדגל נטבע כדגל השבטים המאוחדים של ניו זילנד. הצורך בדגל התעורר לא רק בגלל תפיסתם של ספינות ניו זילנדיות בסידני, אלא גם כסמל לעצמאות אשר הוכרזה על ידי ראשי השבטים המאורים שנה מאוחר יותר. עיצובו של הדגל היה עיצוב צלב ג'ורג' הקדוש - דגל לבן במרכזו צלב אדום, בעל צלב אדום נוסף בקנטון, ממוסגר בשחור ומוקף ברקע כחול, במרכזם של הריבועים הכחולים שובצו ארבעה כוכבים מתומנים לבנים.
דגל האיחוד.
לאחר החתימה על הסכם ואיטנגי בשנת 1840 אשר סיפח את האיים הניו זילנדיים לאימפריה הבריטית, שימש היוניון ג'ק כדגלה של ניו זילנד לשימוש ביבשה מתוקף היותו דגל האימפריה. בים הונפו הניסים הבריטיים הרלוונטיים עד חקיקתו של חוק הגנת הצי הקולוניאלי בשנת 1865. למרות זאת, רבים המשיכו להניף את דגל השבטים המאוחדים על ספינות סוחר ניו זילנדיות ובמקרים רבים גם על היבשה. כך לדוגמה, על התיישבות חברת ניו זילנד בולינגטון הונף דגל איחוד השבטים עד הגעתה של פקודה מפורשת מהמושל ויליאם הובסון ב-1841 להחלפתו ביוניון ג'ק. היוניון ג'ק שימש בתפקידו עד חקיקת "חוק הנס של ניו זילנד" של שנת 1902, עת הוחלף בדגל המבוסס על הנס הכחול.
הנס הכחול.
הדגל הניו זילנדי הראשון אשר עיצובו התבסס על הנס הכחול הבריטי נכנס לשימוש בשנת 1867 לאחר חוק הגנת הצי הקולוניאלי אשר הנחה את כל הספינות אשר בשירות ממשלות המושבות להניף נס כחול מושחת בסמל המושבה. לניו זילנד לא היה סמל מושבה או שלט אצולה בשלב זה ועל כן הניפו ספינות בשירות ממשלתה נס כחול נקי. אולם לאחר ביקורת שנשמעה מצד ספינות בשירות ממשלת בריטניה, הונחתה הממשלה הניו זילנדית לתקן דגל שיעמוד בקנה אחד עם החוק, דגל זה היה נס כחול אשר הושחת באותיות "NZ" בצבע אדום עם מסגרת לבנה. עיצוב זה שרד תקופה קצרה ובשנת 1869 הוחלף בעיצוב הקודם של ארבעה כוכבים על ההינף.