מחנות מעצר וריכוז רבים הוקמו בצרפת לפני מלחמת העולם השנייה, במהלכה ואחריה. מחנות כאלה הוקמו במהלך מלחמת העולם הראשונה לשם מעצר אסירים אזרחיים גרמנים, אוסטרים ועות'מאנים. הרפובליקה הצרפתית השלישית (1871–1940) הקימה מחנות כליאה לפליטים ספרדים שנמלטו ממלחמת האזרחים בספרד (1936–1939). בעקבות איסור פעילותה של המפלגה הקומוניסטית של צרפת (PCF) על ידי ממשלתו של אדואר דאלאדיה, שימשו המחנות למעצר אסירים פוליטיים קומוניסטים. הרפובליקה השלישית אסרה גם אנטי-נאצים גרמנים (בעיקר חברי המפלגה הקומוניסטית של גרמניה, KPD).לאחר ההצבעה ב-10 ביולי 1940 על מתן סמכויות שלטון מלאות למרשל פטן והכרזה על משטר וישי, שימשו מחנות אלה למעצר יהודים, צוענים ואסירים פוליטיים שונים (אנטי-פשיסטים). המחנות הרבים של משטר וישי הפכו למגזר כלכלי בפני עצמו. ההיסטוריון מוריס רייספוס (Maurice Rajsfus) כתב: "הפתיחה המהירה של מחנות חדשים יצרה מקומות עבודה, והז'נדרמריה לא הפסיקה לשכור עובדים בתקופה זו". רוב המחנות הללו נסגרו לאחר שחרור צרפת בתום מלחמת העולם השנייה. עם זאת, חלקם פעלו במהלך מלחמת אלג'יריה (1954–1962). כמה מהם שימשו למעצר חארכי (אלג'יראים שלחמו בצד הצרפתי) לאחר הסכמי אוויאן ב-19 במרץ 1962. מחנה הריכוז ריווזאלט בפירנאים המזרחיים ומחנה בור-לאסטיס (Bourg-Lastic) בפוי דה דום שימשו גם למעצר פליטים כורדים מעיראק בשנות ה-80.
מלחמת העולם הראשונה ואחריה.
מחנות המעצר הראשונים בצרפת נפתחו במהלך מלחמת העולם הראשונה (1914–1918) ושימשו למעצר אסירים אזרחיים (בעיקר גרמנים, אוסטרו-הונגרים ועות'מאנים). אסירים אלה נעצרו בפונטמה (Pontmain) במחוז מאיין, פורט-ברו (Fort-Barreaux) באיזר, במחנה הצבאי של גרבסון (בוש-דו-רון), בפריגולה (Frigolet) ליד טרסקון בנוארלק (Noirlac) מנזר במזור שר (Cher), ובאז'ן (Ajain) שבמחוז קרז (Creuse).
מחנות מעצר אחרים שימשו למעצר ארמנים בשנות ה-20 (מחנה מיראבו, מחנה ויקטור הוגו ומחנה אודו במרסיי) ולמעצר  צוענים לאחר חוק הנוודות משנת 1912, למשל מפעלי המלח המלכותיים בארק-א-סנאן, מכרות ברזל במאנצ'ה ומרכזי תעשייה לא פעילים אחרים במאיין, במאנש, בלואר האטלנטי, בסארטה (Sarthe), במן ולואר ועוד.
מלחמת האזרחים הספרדית.
לפני מלחמת העולם השנייה נעצרו פליטים רפובליקנים ספרדים ואנשי צבא שברחו במהלך מלחמת האזרחים בספרד. תוך שבועיים בינואר ופברואר 1939 חצו את הגבול כ-500,000 גברים, נשים וילדים. הם נכלאו בעיקר במחנות במחוז רוסיון (Roussillon), בהם מחנה הריכוז בארגלה-סור-מר (Argelès-sur-Mer). מחנות כליאה לרפובליקנים ספרדים הוקמו בכל צרפת, כולל בריטני בצפון-מערב צרפת. המחנות הללו היו ב:
ב-1939 הוקמו מחנות לאסירים גרמנים, אם כי אלה נכלאו לעיתים גם במחנות שכבר התקיימו קודם לכן. בנוסף התקיימו מחנות של האימפריה הקולוניאלית הצרפתית.
המשורר הצ'יליאני פבלו נרודה, אשר מונה לקונסול בפריז לענייני הגירה, ארגן את ההסעות לצ'ילה של 2,200 פליטים ספרדים שנעצרו במחנות. הם יצאו על סיפון הוויניפג ב-2 באוגוסט 1939, והגיעו לוולפראיסו בתחילת ספטמבר 1939.
ב-1940, לאחר שגרמניה הנאצית חילקה את צרפת לאזור כבוש ולאזור חופשי, שימשו המחנות גם לכליאת יהודים, צוענים ולעיתים הומואים, והאסירים המקוריים עבדו בעבודות כפייה לשם הגדלת המחנות.
במהלך מלחמת העולם השנייה ומשטר וישי.
כבר ב-1939 התמלאו המחנות הקיימים בגרמנים אנטי-נאצים (קומוניסטים, יהודים גרמנים וכו'). לאחר התבוסה ב-1940 ומתן הסמכויות המלאות למשטר וישי ב-10 ביולי 1940, התמלאו מחנות אלו ביהודים, תחילה ביהודים זרים ולאחר מכן ביהודים זרים וצרפתים כאחד. ממשלת וישי מסרה אותם בהדרגה לגסטפו, והם עברו למחנה המעצר דרנסי, ממנו נשלחו למחנות ריכוז הרייך השלישי ובמזרח אירופה וכן למחנות ההשמדה.
לצד יהודים, רוכזו במחנות גרמנים ואוסטרים, וכן פליטים ספרדים, שגורשו מאוחר יותר. 5,000 ספרדים מתו במחנה הריכוז מאוטהאוזן. החיילים הקולוניאליים הצרפתים נכלאו על ידי הגרמנים בשטח צרפת ולא גורשו.
הרפובליקה השלישית ומשטר וישי קראו למקומות אלה "מחנות קבלה" (), "מחנות מעצר" (), מחנות השהיה (camps de séjour), "מחנות השהיה שמורים" (), "מחנות שבויים" () וכו'. קטגוריה נוספת נוצרה על ידי משטר וישי: "מחנות מעבר" (camps de transit), בהתייחס לעובדה שהעצורים היו אמורים להיות מגורשים לגרמניה. מחנות מעבר אלה כללו את דרנסי, מחנה המעבר פיטיבייה ועוד. פיטיבייה שימש בשנת 1941 עבור מבצע המעצר "הכרטיס הירוק", ומחנה דרנסי שימש בשנת 1942 עבור המעצר לקראת גירוש היהודים מפריז.
במהלך הקרב על מרסיי ב-1944 במרכז העיר, 20,000 אנשים גורשו מבתיהם ונכלאו במשך מספר חודשים במחנות צבאיים הסמוכים לפרז'וס (Fréjus): לה לג (La Lègue), קה (Caïs) ופוז'ה (Puget).
מחנה הריכוז נאצוויילר-שטרוטהוף באלזס, אחד ממחנות הריכוז שיצרו הנאצים בשטח צרפתי שסופח לגרמניה, כלל תא גזים ששימש להרג של לפחות 86 עצורים (רובם יהודים) במטרה ליצור אוסף של שלדים משומרים לשימושו של הפרופסור הנאצי אוגוסט הירט.
מחנות מלחמת העולם השנייה.
פואטייה במחוז ויין למעצר צוענים
מחנות תחת רשויות חוץ.
למשטרה הצבאית של ארצות הברית הייתה סמכות חוקית על המחנה ב- ספטם-לה-ואלון (Septèmes-les-Vallons) במחוז בוש-דו-רון.
אילאג.
אילאג (Ilag - קיצור של Internierunslager, מחנה מעצר) היו מחנות מעצר שהוקמו על ידי הצבא הגרמני להחזקת אזרחי בעלות הברית שנתפסו באזורים שנכבשו על ידי הגרמנים. הם כללו אזרחים אמריקאים שנתפסו באירופה כשגרמניה הכריזה מלחמה על ארצות הברית בדצמבר 1941 ואזרחי חבר העמים הבריטי שנתפסו באזורים שנכבשו במלחמת הבזק.
ממשל קולוניאלי.
למרות שוולודרום ד'איבר לא תוכנן מבחינה ארכיטקטונית כמחנה מעצר, נעשה בו שימוש במהלך המעצרים לקראת גירוש היהודים מפריז. הוולודרום שימש למעצר גם במהלך מלחמת אלג'יריה.
באימפריה הקולוניאלית יצר משטר וישי באלג'יריה ובמרוקו מחנות עבודה ("camps de travail") ליהודים במקומות הבאים:
השחרור.
שבויי מלחמה גרמנים.
מחנות שימשו לאחר השחרור גם לכליאת אסירים גרמנים. ברן, לאחר שהארמייה השלישית של פטון שחררה את העיר ב-4 באוגוסט 1944, הוחזקו כ-50,000 אסירים גרמנים בארבעה מחנות בעיר של 100,000 תושבים באותה עת.
בריווזאלט, האסירים הגרמנים עבדו בשיקום מחוז הפירנאים אוריינטל. בין מאי 1945 ל-1946 מתו במחנה 412 שבויי מלחמה גרמנים.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
מלחמת הודו.
מחנות הכליאה שימשו לקליטת צרפתים מהודו-סין לאחר סיום מלחמת הודו ב-1954  וכן 9000 הונגרים שהפכו לפליטים בעקבות המרד ההונגרי של 1956 (באנסי, קולמר - צריפי ולטר (Caserne Valter) - גאפ (Gap), לה האבר, מץ (Caserne Raffenel), מונדופן (Montdauphin), מונליסון (Montluçon) - Caserne de Richemond - נאנסי - camp de Chatelleraud - פואטייה, רן, רואן, שטרסבורג - caserne Stirn - וואלדהון (Valdahon). במחנות היה ניסיון לסיוע הומניטרי לצד דיכוי, והגבלות כליאה וסיוע היו שונות מאוד (פליטים הונגרים זכו ליחס טוב יותר מאשר צרפתים מהודו-סין).
מלחמת אלג'יריה.
מחנות כליאה פעלו במהלך מלחמת אלג'יריה (1954–1962), בדרך כלל תחת השם "מחנות ארגון מחדש" (camps de regroupement). באלג'יריה הממשל הקולוניאלי השתמש במחנות כטקטיקה נגד התקוממות, כאשר עד 2 מיליון אזרחים עברו טרנספר בתוך אלג'יריה לכפרים שנועדו לשכן את המועברים ולשטחי מטרופולין צרפתיים, כדי למנוע את נפילתם תחת השפעתה של החזית לשחרור לאומי של אלג'יריה.
בצרפת, מספר מחנות ששימשו במשטר וישי נפתחו שוב, בפריז במיוחד, כדי להחזיק חשודים בחברות בחזית לשחרור לאומי של אלג'יריה ועצמאיים אלג'יראים אחרים.
חארכי.
מחנות הכליאה שימשו גם למעצר חארכי (אלג'יראים שלחמו בצד הצבא הצרפתי) לאחר הסכמי אוויאן ב-19 במרץ 1962 ששמו קץ רשמי למלחמה. מחנה הריכוז ריווזאלט בפירנאים המזרחיים, ובור-לאסטיס (Bourg-Lastic) בפוי דה דום, ששימשו לכליאת יהודים, שימשו גם לכליאת חארכי בשנות ה-60, ולפליטים כורדים מעיראק בשנות ה-80.
מחנה המעבר ספטפונדס
הבחירות לאספת הנבחרים השלישית
הבחירות לאספת הנבחרים השלישית התקיימו ב-5 בינואר 1931. תוצאות הבחירות קבעו את הרכב הסיעות באספת הנבחרים השלישית. מפא"י בראשות דוד בן-גוריון התייצבה כמפלגה הגדולה ביותר וזכתה ב-27 מתוך 71 המושבים.
בסביבות 49,475 מתוך 75,046 המצביעים הרשומים השתתפו בבחירות לאספת הנבחרים השלישית.
מספר המושבים של האספה צומצם מ-221 ל-71 מושבים.
מערכת הבחירות.
בבחירות השתתפו 18 רשימות, הבחירות הוחרמו על ידי מפלגת אגודת ישראל במחאה על מתן רשות נשים להצביע ועל גישתו של היישוב לחינוך דתי ולשחיטה.
א. ו. מרלנד
ארנסט וייטוורת' מרלנד (באנגלית: Ernest Whitworth Marland, נודע גם כ-E. W. Marland; ) היה עורך דין, איש תעשיית הנפט ופוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1933–1935, ולאחר מכן ועד 1939 כמושל אוקלהומה העשירי. כאיש המפלגה הדמוקרטית יזם מרלנד את "הליטל ניו דיל" (Little New Deal) באוקלהומה במהלך השפל הגדול, ופעל להקל על מצוקתם של המובטלים במדינתו, ולבנות תשתיות כהשקעה בעתיד.