העדות הכתובה הראשונה על קיומה של העיר היא משנת 1002. בשנת 1018 נחתם שלום באוצן בין היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבין בולסלב הראשון, דוכס פולין. ההסכם הותיר את באוצן תחת שלטון פולני. ב-1033 הועברה העיר לידיה של האימפריה הרומית הקדושה, ב-1319 לבוהמיה וב-1635 לסקסוניה. במהלך ימי הביניים הייתה באוצן חברה בברית לוזטיה, שכללה את באוצן, גרליץ, קאמנץ (Kamenz), לובאן (Lubań), לבאו (Löbau) וציטאו (Zittau).
בשנת 1813, במהלך המלחמות הנפוליאוניות, הייתה העיר מקום התנהלותו של קרב באוצן.
בתקופת השלטון הנאצי ובמהלך מלחמת העולם השנייה שכן בעיר מחנה משנה של מחנה הריכוז גרוס-רוזן. לפני שהועבר לבוכנוואלד היה ארנסט תלמאן כלוא במחנה המשנה. בין ה-21 באפריל ל-30 באפריל 1945 התנהל בעיר קרב בין הצבא האדום לבין צבא גרמניה.
בתקופת השלטון הקומוניסטי של גרמניה המזרחית הייתה באוצן ידועה בשל בתי הסוהר שלה. בית הכלא באוצן 1 שימש כבית סוהר רשמי וכונה "הסבל הצהוב" (Gelbes Elend) ובית הכלא הסודי באוצן 2 שימש לכליאתם של אסירים פוליטיים. באוצן 1 עדיין משמש כיום כבית כלא פעיל ובאוצן 2 משמש כאתר זיכרון מאז 1993.
בשנת 2002 חגגה באוצן אלף שנים לייסודה.
אתרים חשובים.
המרכז ההיסטורי של באוצן קטן וזוכה לשימור נאות. בעיר פזורים כנסיות רבות ומגדלים וחומת העיר שוכנת על הגדה התלולה של נהר השפרה. מפעל המים של העיר שנבנה ב-1558 הוא אחד ממפעלי המים העתיקים שהשתמרו בצורה נאה במרכז אירופה.
שידור תאי
שידור תאי (Cell Broadcast ובראשי תיבות CB) היא טכנולוגיה סלולרית המאפשרת לשלוח הודעה למנויים רבים בו-זמנית שנמצאים באזור הכיסוי של תחנת בסיס מסוימת. באמצעות שידור תאי ניתן לשלוח הודעות באורך של עד 93 תוים. טווח השידור יכול להיות החל מטווח הכיסוי של תחנת בסיס יחידה ועד לכלל הרשת הסלולרית. הודעת CB נשלחת כ-Broadcast ברמת מאמץ מיטבי, ללא הבטחת מסירה כלשהי, וללא אבחנה בין מקבלי ההודעה. מכיוון שהטכנולוגיה עובדת ברמה הבסיסית של רשת הסלולר, הודעת CB תישלח גם אם הרשת הסלולרית עמוסה ולא ניתן לקיים שיחות קוליות או לשלוח מסרונים.
השימושים יכולים להיות מגוונים: החל מהודעות לשימוש מסחרי ועד הודעות חירום על מזג אוויר מסוכן, תאונות דרכים, אירועים מסוכנים ועוד.
הטכנולוגיה קיימת משנת 1988 ותומכת ברשתות GSM ו-UMTS.
שימוש בעולם.
ישראל.
בישראל נעשה שימוש בטכנולוגיה זו על ידי פיקוד העורף, כחלק ממערך ההתרעה "מסר לאומי", השימוש בהודעות מכונה "מסר אישי".
בשנת 2012 בוצע ניסוי ראשון למערכת במסגרת תרגיל רעידת אדמה של פיקוד העורף. מעל 55% מהאזרחים לא קיבלו את ההודעות בין היתר מחוסר תאימות של מכשירי הסלולר ומוכנות חלק מרשתות הסלולר בישראל.
בשנת 2014 חייב משרד התקשורת את חברות הסלולר להתממשק עם מערכת "מסר אישי", כמו כן מכשירי האייפון של חברת אפל תומכים בשידור תאי החל מגרסת מערכת הפעלה IOS 8.
ביולי 2014 פיקוד העורף הפעיל את המערכת באופן רשמי במהלך מבצע צוק איתן. בפברואר 2016 הודיע צה"ל כי לאחר מספר שנות התנסות והשקעה של מיליוני שקלים, ולאור קשיים טכניים שהתגלו במהלך התרגולים, השימוש בשידור תאי נזנח לטובת אפליקציה לסלולרי.
החל משנת 2022 פיקוד העורף חזר לעשות שימוש במערכת, אך רק לטובת שליחת הנחיות לאוכלוסייה הנמצאת באזור סכנה (כגון אסון טבע) ולא לצורך מתן התרעה בזמן אמת.
ארצות הברית.
בארצות הברית נעשה החל משנת 2006 שימוש בטכנולוגיה זו על ידי גורמי ביטחון שונים כגון: FEMA והמשרד לביטחון המולדת.
השימוש העיקרי הוא להודעות חירום על מזג אוויר קיצוני (טורנדו), חטיפת ילדים (Amber Alert) ואירועי חומרים מסוכנים.
בריטניה.
ב-7 ביולי 2005 התרחשה סדרת פיגועים בלונדון, מיליוני אזרחים באזורים אלה וכן כוחות ההצלה הפעלו באזור, לא יכלו לקיים שיחות או לשלוח מסרונים כתוצאה מקריסת רשתות הסלולר. אזרחים לא יכלו לקבל עדכונים, ליצור קשר עם קרובי משפחה ולהזעיק את כוחות ההצלה, הדבר תרם לכאוס שנוצר והגביר את הבלבול והפחד בקרב האזרחים. אחת המסקנות הייתה להטמיע שימוש בהודעות CB על מנת שהאזרחים יוכלו לקבל הנחיות ומידע מהממשלה במצב חירום.
צ'ילה.
משנת 2012 צ'ילה משתמשת בטכנולוגיה זו, בשנת 2014 הפיצה הממשלה הודעות CB למיליוני צ'יליאנים על התרעת צונאמי ודרישה לפינוי מידי מאזורי הסיכון, כתוצאה מכך ניצלו חיים רבים.
אל-מייאסה בינת חמד בן ח'ליפה אל ת'אני
בטסי בלייר
בטסי בלייר (באנגלית: Betsy Blair; ) הייתה שחקנית אמריקאית, מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר וזוכת פרס באפט"א לשנת 1955 על הופעתה בסרט "מרטי".
ביוגרפיה.
בלייר נולדה בשם אליזבת' ויניפרד בוגר בקליפסייד פארק, ניו ג'רזי. בתם של פרדריקה אמון, מחנכת בית ספר ויליאם קיד בוגר. כילדה עסקה בלייר בריקוד ובגיל מתבגר יותר עסקה בדוגמנות. היא סיימה את לימודיה התיכוניים בגיל 15 ולמדה לאחר מכן ב"מכללת שרה לורנס" שבניו יורק.
בלייר החלה את דרכה בתור שחקנית בתפקידים קטנים לקראת סוף שנות ה-40 של המאה ה-20 בסרטים "האשמה של ג'נט איימס", "הצד האחר של היער" ו"גברת אדיבה" של ג'ון סטורג'ס. בשל דעותיה הפוליטיות הוכנסה בלייר לרשימה השחורה של הוליווד וכמעט הוחרמה בתעשיית הסרטים.
היא שדרגה את מעמדה בהוליווד בשנת 1955 בזכות תפקיד משני מוערך בדרמה של דלברט מאן "מרטי". בסרט שיחקה בלייר בתפקיד המורה קלרה, היא זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הזרה הטובה ביותר והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
עקב גירושיה עברה בלייר להתגורר באירופה שם שיחקה בסרטו של מיכלאנג'לו אנטוניוני "הזעקה" בתפקיד אלווייה, בסרטו של חואן אנטוניו בארדם "רחוב ראשי" בתור הרווקה המבוגרת איזבל ובדרמה הצרפתית "ירידה לתוך הגיהנום".
תפקידה הזכור האחרון היה בשנת 1988 בסרטו של קוסטה גברס "נבגד".
בלייר נישאה בשנת 1941 לכוכב הקולנוע ג'ין קלי, לזוג נולדה ילדה אחת. בלייר וקלי התגרשו בשנת 1957. בשנת 1963 נישאה לבעלה השני במאי הקולנוע הצ'כי קרל רייסז איתו היא חיה עד למותו בשנת 2002.
בלייר נפטרה ממחלת הסרטן ב-13 במרץ 2009 בלונדון כשהיא בת 85.
צ'ורנומורסק
צ'ורנומורסק (באוקראינית: Чорномо́рськ) היא עיר במרכז מחוז אודסה שבדרום אוקראינה, כעשרים קילומטרים דרומית לעיר אודסה, שוכנת לחופי הים השחור.
היסטוריה.
באזור בו שוכנת העיר היו כפרים קטנים שראשיתם במאה ה-18. בשנת 1950 בנו הסובייטים מפעל צבאי במקום, ובשנת 1952 הוגדרה כעיר. שם העיר, איליצ'יבסק, ניתן לה על שם ולדימיר איליץ' לנין, מייסד ברית המועצות.
העיר היא עיר מתוכננת שנבנתה על מנת לשמש בסיס לחברת הספנות "Black Sea Shipping Company", אז חברת הספנות הגדולה בעולם.
ב־2016 הראדה העליונה של אוקראינה שינתה את שם העיר לצ'ורנומרסק, על שם הים השחור, במסגרת שינוי כל שמות המקומות באוקראינה שנקראו על שם אישים ואירועים קומוניסטיים.
נמל.
הנמל הימי בעיר, שהוא אחד הנמלים החדשים בים השחור, נבנה בסוף שנות החמישים ובתחילת שנות השישים בתקופת אוקראינה הסובייטית.
אל הנמל מגיעה מסילת רכבת המקשרת אותו לקייב, מינסק, וילנה וקלייפדה. בנמל פועלים קווי מעבורת בינלאומיים לורנה שבבולגריה, ופותי ובתומי שבגאורגיה.
ערים תאומות.
לצ'ורנומורסק חמש ערים תאומות:
רמת השלושה
קמר סן רפאל
קמר סן רפאל (באנגלית: San Rafael Swell) הוא מבנה גאולוגי השוכן בדרום מרכז מדינת יוטה כ-50 קילומטרים מערבית לעיירה גרין ריבר. המבנה הוא קמר עצום דמוי כיפה שאורכו 121 קילומטרים ורוחבו 64 קילומטרים, והוא בנוי מאבן חול, פצלים ואבן גיר שנדחפו כלפי מעלה במהלך האורוגנזה הלרמידית מתקופת הפלאוקן לפני בין 60 ל-40 מיליון שנים. מאז גרמו שיטפונות בזק נדירים אבל רבי עוצמה לסחיפה בסלעי משקע ויצרו עמקים, קניונים, נקיקים, הרי שולחן והרי כפתור (Butte). קמר סן רפאל הוא חלק מהאזור הפיזיוגרפי של רמת קולורדו.
גאוגרפיה.
כביש בין-מדינתי 70 מחלק את קמר סן רפאל לאזור צפוני ואזור דרומי, והוא כביש הגישה היחיד לאזור. קמר סן רפאל שוכן כולו בתחומי מחוז אמרי.
האזור הצפוני מנוקז בעיקר על ידי נהר סן רפאל, בעוד שהאזור הדרומי של הקמר מנוקז בעיקר על ידי מאדי קריק (Muddy Creek) שמתמזג בסופו של דבר עם הנהר פרימונט (Fremont) על מנת להפוך לנהר דירטי דוויל (Dirty Devil) צפונית מזרחית לעיירה הקטנה הנקסוויל (Hanksville) ביוטה. הדירטי דוויל זורם דרומה ונשפך לנהר קולורדו, בעוד שהנהר סן רפאל נשפך לנהר גרין שנשפך בסופו של דבר גם הוא לקולורדו. המאדי קריק חתר את דרכו בשוליים המערביים של הקמר, הוא יוצא מהקמר בנקיק מאדי קריק, ואז זורם דרך בתרונות בלו הילס (Blue Hills) סמוך לקיינוויל (Caineville) עד לנקודת ההתמזגות שלו עם הנהר פרימונט.
בחלקים בקמר יש מאפיינים גאוגרפיים הדומים למאדים. אגודת מאדים החליטה למקם את תחנת המחקר מדבר מאדים (Mars Desert Research Station) באזור משום שמצאה שתנאי השטח שבו דומים לתנאים במאדים.
גאולוגיה.
קמר סן רפאל נוצר כשסלעים של נחיל דייקים מעידן העל של הפרקמבריון שהיו קבורים עמוק מתחת לפני הקרקע עברו תהליך של העתק או שבירה במהלך האורוגנזה הלרמידית, לפני כ-60 מיליון שנים. סלעי תשתית אלו שמתחת לקמר של ימינו נעו כלפי מעלה יחסית לאזורים הסמוכים וגרמו לסלעי המשקע מעליהם להתקמט לצורה דמוית כיפה המכונה קמר. המבנה שנוצר כתוצאה מהליך זה דומה לערימה של שמיכות המונחות אחת על גבי השנייה כשהן מכסות קופסה.