הצילומים החלו ב-15 ביולי 1927 בסקרמנטו. ההפקה התעכבה משום שקיטון שבר את אפו במשחק בייסבול. הסרט כולל את הפעלול המפורסם ביותר שלו: חזית בניין שלמה שקורסת מסביבו. החלון הפתוח בעליית הגג משתלב בצורה מסודרת סביב גופו של קיטון כשהוא נופל, רחוק בסנטימטרים מלהשטיח אותו. קיטון ביצע פעלול דומה, אם כי פחות משוכלל, בסרטיו הקצרים הקודמים "Back Stage" (1919) ו- "One Week" (1920). כאן השתמש קיטון בחזית בניין אמיתית במשקל של שני טון. הסימן על הקרקע שמראה לקיטון היכן בדיוק לעמוד כדי להימנע ממעיכה היה מסמר. נטען שאם הוא היה עומד סנטימטרים ספורים מהמקום הנכון, הוא היה נפצע קשה או נהרג. אשתו השלישית, אלינור, טענה שקיטון לקח סיכונים כאלה עקב ייאוש מבעיות כלכליות, נישואיו הראשונים הכושלים, אובדן עצמאותו ביצירת סרטים והשפעת האלכוהול, שהחריפה אצלו באותה תקופה. אלא, שיש הסותרים את דברי אלינור, בטוענם שקיטון היה ידוע בביצוע פעלולים מסוכנים לאורך הקריירה שלו, ללא קשר לקשיים בחייו האישיים, כולל נפילה מצינור מגדל מים של מסילת ברזל ב- "" משנת 1924, שבעקבותיה נשבר צווארו. על סצנת נפילת הקיר אמר קיטון "הייתי כעוס באותם ימים, אחרת לעולם לא הייתי עושה את זה", והוסיף שצילום הסצנה היה אחד הריגושים הגדולים שחווה.
ביקורת.
"ביל המלח" היה כישלון קופתי, וזכה לביקורות מעורבות עם יציאתו. המגזין וראייטי תיאר את הסרט כ"קפיץ של קומדיה" ו"אחד הטובים של קיטון". סקירה פחות נלהבת מה-Harrison's Reports קבעה, "יש הרבה מצבים לאורך הדרך שגורמים לצחוק" אך תוך ציון ש"העלילה שטותית". מבקר הסרטים של הניו יורק טיימס כינה את הסרט "קומדיה קודרת" ו"נושא כאוב".
במהלך השנים, קיבל הסרט מעמד של יצירת מופת. באתר Rotten Tomatoes מאה אחוז מהמבקרים העניקו לסרט דירוג חיובי, עם ציון ממוצע של 9 מתוך 10. בנוסף, הסרט נכלל בספר "1001 סרטים שאתה חייב לראות לפני שאתה מת".
השראה.
הסרט, ובפרט שמו, היווה השראה לסרט "ספינת הקיטור ווילי" של וולט דיסני (1928), שיצא לאקרנים שישה חודשים לאחר מכן ונחשב לבכורה של מיקי מאוס על המסך.
פעלול הבית הנופל נוצר מחדש מספר פעמים בקולנוע ובטלוויזיה, אם כי עם חומרים קלים יותר ואמצעי בטיחות עכשוויים יותר.
אימרה דויטש (כנר)
אימרה דויטש או אמרי דויטש (בהונגרית: Deutsch Imre באנגלית: Emery Deutsch; בודפשט, 10 בספטמבר 1906 – מיאמי, 16 באפריל 1997) היה כנר יהודי-הונגרי-אמריקאי, מלחין, מנצח. דויטש היה אחד הכנרים הגדולים בארצות הברית בתקופתו.
ביוגרפיה.
אימרה דויטש נולד במשפחה יהודית בהונגריה והיגר עם משפחתו לארצות הברית בשנת 1913, בטרם פרצה מלחמת העולם הראשונה. המשפחה התיישבה בקליבלנד. לעיר זו קשור גם לניסיונו של דויטש עם כינורו הראשון. הוא ראה את כלי הנגינה בחלון ראווה במחיר של שמונה דולרים והתחנן בפני אמו שתקנה לו אותו. סכום הכסף הזה היווה נטל כלכלי גדול עבור המשפחה הענייה באותה תקופה (זה היה סכום מאוד מכובד), אבל הם איכשהו אספו את הכסף ורחשו את הכינור עבורו.
דויטש החל לנגן בכינור באופן אוטודידקטי, אך לאחר מכן נלקח תחת חסותו (במלגה) של בית הספר ג'וליארד בניו יורק. כך הוא הצליח ללמוד באחד מבתי הספר למוזיקה הטובים ביותר בארצות הברית. מאוחר יותר נשא לאישה את בתו של מנהל המוסד. נולדו להם שני בנים, אבל אף אחד מהם לא עסק במוזיקה בצורה מקצוענית.
דויטש היה כאמור אחד הכנרים הגדולים בתקופתו. הוא ניגן בכלי סטרדיווריוס אמיתי, אבל היה לו גם כינור גליאנו, יצירה מאת ניקולו גליאנו מ-1728 (ניקולו גליאנו היה בונה כינורות איטלקי, בנו הבכור של אלסנדרו גליאנו. הוא ייצר כלים ראויים להערצה, לעיתים קרובות הכינו מהם חיקויים). דויטש הופיעה בקרנגי הול, ניגן בין היתר בפני אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ובפני מלך ספרד. היו לו למעלה מעשרת אלפים הופעות בחייו, והכין אינספור הקלטות עבור CBS . בהיותו בקולומביה הוא שיתף פעולה עם טד ליואיס ותזמורתו. יצירה של דויטש בביצועם הגיע למקום הרביעי במצעד הפזמונים. דויטש הוא היה הדמות הראשית של הנשפים (Night of Budapest in Cleveland), הוא ניגן במספר רב מאוד של בתי מלון ולהקות. בשנת 1971 הוא עבר למיאמי והמשיך להופיע בעיר והסביבה עד לשנות ה-90.
אימרה דויטש הרגיש מצוין הן בעולם המוזיקה הקלאסית והן בעולם המוזיקה הצוענית. דויטש היה גם מלחין, פזמונאי ותמלילן. הוא כתב מוזיקה לכ-80 שירים. יצירתו המפורסמת ביותר היא When the violin gypsy cry. הוא הובא למנוחות במאוזוליאום של בית הקברות המפורסם של לייק ויו בקליבלנד .
גביע האלופות הצרפתי 2022
גביע האלופות הצרפתי 2022 היה המהדורה ה-27 של גביע האלופות הצרפתי. המשחק נערך ב-31 ביולי 2022 באצטדיון בלומפילד שבתל אביב-יפו, ישראל, והתמודדו בו אלופת ליגת העל הצרפתית לעונת , פריז סן-ז'רמן, ומחזיקת הגביע הצרפתי של עונה, נאנט. במשחק פריז סן ז'רמן ניצחה 4–0 את נאנט וזכתה בגביע האלופות הצרפתי בפעם ה-11 בתולדותיה.
בחירת האצטדיון המארח.
ב-17 במרץ 2022 החליטה מנהלת הליגות הצרפתית כי המשחק ישוחק באצטדיון בלומפילד שבתל אביב-יפו, ישראל, ב-31 ביולי 2022, זאת לאחר הצלחת גביע האלופות הצרפתי 2021, שנערך גם הוא באצטדיון בלומפילד.
סדרת הטוב מ-5
מעלק פי אלסקף
השגות הרמ&quot;ך
דאוצ'נג יאדינג
דאוצ'נג יאדינג (בסינית: 稻城亚丁机场) הוא נמל תעופה המשרת את מחוז דאוצ'נג שבמחוז האוטונומי הטיבטי של מחוז סצ'ואן בסין. הוא ממוקם בעיר סאנגדואי, מרחק של 130 ק"מ משמורת הטבע יאדינג .
נמל התעופה ממוקם מעל פני הים, והוא נמל התעופה האזרחי הגבוה בעולם.
בנייתו החלה באפריל 2011, בהשקעה כוללת של 1.58 מיליארד יואן (255 מיליון דולר). נמל התעופה נפתח ב-16 בספטמבר 2013. טיסת הבכורה הייתה טיסת אייר צ'יינה 4215 במטוס איירבוס A319 מבירת המחוז צ'נגדו, שהובילה 118 נוסעים. פתיחת נמל התעופה קיצרה את זמן הנסיעה בין דאוצ'נג לצ'נגדו לשעה אחת במקום נסיעה של יומיים באוטובוס.
נמל התעופה מכיל כ-280,000 נוסעים בשנה.
הדיוויזיה המוטסת ה-17
הדיוויזיה המוטסת ה-17 (באנגלית: 17th Airborne Division) הייתה דיוויזיה מוטסת של צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
גיבוש והדרכה.
הדיוויזיה המוטסת ה-17 הוקמה ב-15 באפריל 1943 במחנה מקאל, צפון קרוליינה בפיקודו של ויליאם מיילי. סמל הדיוויזיה היה טופר עיט זהוב על רקע שחור. זה סימל את התפיסה של הזדמנויות טובות ("זהובות") - המיוצגות על ידי טופר הזהב - באמצעות הפתעה - המיוצגת על ידי הרקע השחור.
הדיוויזיה בשלב זה כללה את רגימנט הרגלים המוצנח ה-513 ואת הרגימנטים המוטסים ה-193 וה-194 ומספר יחידות תמיכה. לאחר אימונים אינטנסיביים בארצות הברית, הועברה הדיוויזיה לאנגליה באוגוסט 1944 והוצבה במחנה צ'יזלדון, במחוז וילטשייר. שם היא תוגברה על ידי רגימנט הרגלים המוצנח ה-507 - שהשתתף בנחיתות בנורמנדי כחלק מהדיוויזיה המוטסת ה-82. הדיוויזיה הייתה חלק מהקורפוס המוטס ה-18 של הארמייה המוטסת הראשונה של בעלות הברית. במהלך מבצע מרקט גארדן הדיוויזיה עדיין הייתה בהקמה ולכן נשארה באנגליה כעתודה אסטרטגית.
הגנה במתקפת הארדנים הגרמנית.
בתגובה למתקפת הארדנים הגרמנית, חלקים מהדיוויזיה הועברו לצרפת בטיסות לילה בין ה-23 ל-25 בדצמבר 1944 והוצבו במחנה מורמלון. לאחר שהוכפפה תחת הקורפוס ה-8 של הארמייה השלישית של ג'ורג' פטון, תפסה הדיוויזיה המוטסת ה-17 עמדות הגנה על נהר המז בין ה-27 ל-31 בדצמבר. ב-1 בינואר 1945, היא הועברה ל-Neufchâteau בבלגיה והלאה למורת, שם החליפה את דיוויזיית הרגלים ה-28. ב-3 בינואר 1945, הדיוויזיה השתתפה במתקפת נגד של בעלות הברית ממערב לבסטון, וכבשה כמה עיירות בלגיות קטנות. פלמיירגה, שנכבשה ב-7 בינואר, נעזבה שוב לאחר התקפות הנגד הגרמניות ונכבשה מחדש רק חמישה ימים לאחר מכן - לאחר שהכוחות הגרמנים נסוגו. ב-18 בינואר 1945, הדיוויזיה המוטסת ה-17 השתלטה על עמדות דיוויזיית השריון ה-11 באזור הופליז ובימים הבאים דחקה את החיילים הגרמנים בחזרה לעמדות המוצא שלהם לפני תחילת מתקפת הארדנים. ב-26 בינואר הוחלפה הדיוויזיה על ידי דיוויזיית הרגלים ה-87.
לאחר מכן הדיוויזיה המוטסת ה-17 הוקצתה לקורפוס ה-3, שבפיקודו היא התקדמה ללוקסמבורג. הדיוויזיה כבשה בין היתר את הערים אשוויילר וקלבו וטיהרה את הגדה המערבית של הכוחות הגרמניים. יחידות קטנות יותר חצו את הנהר כדי לאתר את ההגנות הגרמניות של קו זיגפריד ולהקים ראש גשר קטן ליד דסבורג. ב-10 בפברואר, דיוויזיית השריון ה-6 השתלטה על עמדות הדיוויזיה המוטסת ה-17.
חציית הריין וסיום המלחמה.
בתקופה שלאחר מכן, הדיוויזיה המוטסת ה-17 - כעת שוב בפיקודו של הקורפוס המוטס ה-18 - הוכנה מחדש למשימתה המוטסת (מבצע ורסיטי) במסגרת מבצע ביזה - חציית הריין. לשם כך אורגנה הדיוויזיה מחדש בתחילת חודש מרץ, והיא הורכבה אז מרגימנטים הרגלים המוצנחים ה-507 וה-513 - שהוקצו כעת באופן קבוע - והרגימנט המוטס ה-194. הרגימנט המוטס ה-193 פורק כדי לתגבר את הרגימנט המוטס ה-194.