בשנת 2015, שבה לשרת בפרקליטות הצבאית, עם מינויה לתפקיד ראשת מחלקת הייעוץ והחקיקה וקידומה לדרגת אלוף-משנה. בתפקידה זה עמדה בראש מחלקה, המעניקה ייעוץ משפטי לכל אגפי צה"ל וזרועותיו בתחומי המשפט החוקתי, המנהלי והאזרחי. כמו-כן, ריכזה את הטיפול בהליכי החקיקה הנוגעים לצה"ל, וייצגה את עמדות הצבא בשלל נושאים, במשרדי ממשלה ובוועדות הכנסת.
בחודש יולי 2019, החליט הרמטכ"ל, רא"ל אביב כוכבי, על מינויה ליועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר, ובחודש ספטמבר 2019 החלה בתפקיד זה. כחלק מתפקידה כיועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר עוסקת תומר-ירושלמי בקידום שוויון הזדמנויות מגדרי, בהבטחת סביבת שירות בטוחה ומכבדת, ומניעת מקרים של הטרדות מיניות בצה"ל. במהלך כהונתה יזמה את הקמתו של מרכז "מצפים", שנפתח בחודש אוקטובר 2020, ועוסק בחיבור בין הורות לשירות, ומעניק ליווי ותמיכה למשרתי הקבע בשלבי ההיריון וראשית ההורות, וכן במהלך טיפולי פוריות.
ב-1 בספטמבר 2021 נכנסה לתפקיד הפרקליטה הצבאית הראשית והועלתה לדרגת אלוף, והיא האלופה השנייה בתולדות צה"ל, לאחר אורנה ברביבאי, והאישה הראשונה שעומדת בראשות הפרקליטות הצבאית.
חיים אישיים.
תומר-ירושלמי נשואה ואם לשלושה ילדים. מתגוררת ברמת השרון.
מריה אלווירה סלזאר
מריה אלווירה סלזאר (באנגלית: Maria Elvira Salazar; נולדה ב-1 בנובמבר 1961) היא פוליטיקאית ולשעבר עיתונאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-27 של מדינת פלורידה. מחוז הבחירה שלה ממוקם בדרום פלורידה, צפונית לקצה הדרום-מזרחי שלה. כולו בתוך מחוז מיאמי-דייד, וכולל את כל העיר מיאמי, מיאמי ביץ', קורל גייבלס וקנדל. השכונה הוואנה הקטנה, בה ריכוז גבוה של מהגרים מקובה גם היא במחוז זה.
היא נבחרה לתפקיד בבחירות 2020, מטעם המפלגה הרפובליקנית אחרי שגברה על נציגת המחוז המכהנת דונה שלאלה. טרם כניסתה לחיים הפוליטיים, הייתה סלזאר מגישת טלוויזיה ועיתונאית.
ביוגרפיה.
סלזאר נולדה בשכונה "הוואנה הקטנה" שבמיאמי, בתם של מהגרים לארצות הברית שגלו מקובה. היא גדלה בבית דו-לשוני, ולמדה אנגלית וספרדית כאחד. חלק מילדותה העבירה בפוארטו ריקו. סלזאר למדה בבית הספר התיכון דירבון שבקורל גייבלס, וסיימה את לימודיה הגבוהים במכללת מיאמי דייד. בשנת 1983 השלימה לימודי תואר ראשון בתקשורת המונים מאוניברסיטת מיאמי, ובשנת 1995 קיבלה תואר שני במנהל ציבורי מבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי באוניברסיטת הרווארד. ב-1983 החלה לראשונה את עבודתה כעיתונאית, ככתבת כללית בערוץ 23 שבמיאמי.
בשנת 1984 שימשה ככתבת פוליטית בכירה במהדורת החדשות הלאומית בטלוויזיה הספרדית של "הרשת הבין-לאומית הספרדית", שלימים תהפוך לערוץ "Univision" (יוניוויז'ן). ב-1988 החלה לעבוד כשליחת יוניוויז'ן אל הבית הלבן ולהפנטגון, וכעבור שלוש שנים, ב-1991, החלה לנהל את דסק אמריקה המרכזית של הערוץ כאשר סיקרה את מלחמת האזרחים באל סלוודור. בשנת 1993 החלה לעבוד ברשת "טלמונדו", ושימשה מאוחר יותר ככתבת פוליטית בכירה בטלמונדו בהוואנה. ב-1995, סלזאר ריאיינה את פידל קסטרו, נשיא מועצת המדינה של קובה, במשלחת הדיפלומטית של קובה לאומות המאוחדות. סלזאר טוענת שהיא העיתונאית האמריקאית דוברת-הספרדית היחידה שראיינה את קסטרו בארבע עיניים.
סלזאר בילתה שלושה עשורים בעבודה עיתונאית בטלמונדו עד שנת 2002, אז עזבה את תחנת הטלוויזיה זו והמשיכה ככתבת ברשת הטלוויזיה "אמריקה TV 41". כעבור שנה עברה לערוץ טלוויזיה אחר. ב-2003 ראיינה את העריץ הצ'יליאני אוגוסטו פינושה. ריאיון זה עם פינושה צוטט בידי השופט הצ'יליאני חואן גוזמן כבסיס משפטי לקביעה כי פינושה כשיר נפשית לעמוד לדין בעוון הפרת זכויות האדם בצ'ילה. במהלך עבודתה העיתונאית ראיינה מספר אישים, בהם ביל קלינטון, ג'ורג' ווקר בוש, ויסנטה פוקס, קרלוס סלינס, חוסה מריה אסנאר, אלווארו אוריבה, חואן מנואל סנטוס ומאמא תרזה. בהמשך מיצבה עצמה כאשת תקשורת שמרנית בפוקס ניוז, והתארחה בתוכניותיהם של שון האניטי, טאקר קרלסון ואחרים.
בינואר 2018 דיווח העיתון "Miami Herald" כי חברת הקונגרס הפורשת, אליאנה רוס-לאטינן, המייגת את מחוז הקונגרס ה-27 של פלורידה מאז 1989, נועדה בפרטיות עם סלזאר. כעבור חודשיים, בחודש מרץ, הכריזה סלזאר על התמודדותה אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-27. מחוז זה, הכולל בתוכו את מיאמי ביץ', מרבית מיאמי, קורל גייבלס וקהילות אמידות אחרות, נתון למגמה דמוקרטית מאז בחירות האמצע ב-2012. יריבה העיקרי בבחירות המקדימות, ברונו בארירו, מתח עליה ביקורת על הריאיון שערכה ב-1995 עם פידל קסטרו בו התייחסה לעריץ הקובני כ"מפקד", וכן על אמירתה בפוקס ניוז ב-2016 כי ההפשרה שהנהיג ברק אובמה ביחסי ארצות הברית–קובה היא "אצילית". סלזאר דחתה את הביקורת, טענה כי הייתה מהמבקרים הנחרצים של התחממות היחסים, וב-28 באוגוסט זכתה במועמדות המפלגה. יריבתה הדמוקרטית הייתה דונה שלאלה, לשעבר מזכירת הבריאות ושירותי האנוש בממשלו של ביל קלינטון. עימותי הבחירות התנהלו בספרדית בלבד (כ-63% מאוכלוסיית המחוז היא לטינית), מה שהקנה לסלזאר יתרון ברור על אף שקשרה עצמה לנשיא טראמפ שלא היה פופולרי במחוז, והשתיים מיאנו להתעמת זו עם זו באנגלית בשל סכסוכים. בסופו של דבר, ביום הבחירות הכלליות, גברה שלאלה על סלזאר עם כ-52% מקולות הבוחרים.
כעבור שנתיים, בבחירות 2020, שלאלה וסלזאר ניצבו אחת בפני השנייה בשנית, אך הפעם סלזאר ניצחה וגרפה כ-51% מהקולות. בבחירות אלה הדמוקרטים היו בטוחים בניצחונה של שלאלה, שטענה כי ארבעת הסקרים שמטה הבחירות שלה הזמין לפני הבחירות הוליכו אותה שולל ושייחסה את התחזקות הרפובליקנים במחוז להתקפותיה של סלזאר כנגד האידאולוגיה הסוציאליסטית לכאורה של שלאלה בקרב האוכלסייה הקובנית. סלזאר הושבעה לתפקיד עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית.
סלזאר תומכת בישראל וזוכה לתמיכה של מספר רבנים במיאמי. במהלך מבצע שומר החומות פרסמה בעמוד הפייסבוק שלה הודעת תמיכה בישראל וגינוי חמאס.
סלזאר נשואה בשנית לרנצו מאייטו, ומתגוררת במיאמי עם שתי בנותיו.
משרד המשפטים (צרפת)
משרד המשפטים (בצרפתית: Ministère de la Justice) הוא משרד של ממשלת צרפת, המכונה בצרפתית גם "". בראש המשרד עומד שר המשפטים, המכונה גם כ"שומר החותמות". מטה המשרד ממוקם ברובע הראשון של פריז. בשנת 2016 הועסקו במשרד כ-81,000 איש, ותקציבו היה כ-7.3 מיליון אירו.
המשרד למושבות שמעבר לים (צרפת)
המשרד למושבות שמעבר לים (בצרפתית: Ministère des Outre-mer) הוא משרד של ממשלת צרפת, האחראי על הפיקוח על שטחי צרפת שמעבר לים. במשרד עובדים כ-5,500 איש ותקציבו עומד על כ-2.6 מיליארד אירו. מטה המשרד ממוקם ברובע השביעי של פריז.
במקור המשרד היה חלק ממשרד חיל הים כמזכירות ייחודית. המחלקה הפכה למשרד רשמי ב-20 במרץ 1894 כמשרד המושבות (בצרפתית: "Ministère des Colonies"), על פי נוהלי ממשלתו של ז'אן קזימיר-פרייה.
על פי צו מ-26 בינואר 1946, עודכן שמו לשם הנוכחי.
משרד החקלאות (צרפת)
משרד החקלאות, המזון והייעור (בצרפתית: Ministère de l'agriculture, de l'agrontaire et de la forêt) הוא משרד בממשלת צרפת המופקד על רגולציה ומדיניות בתחום החקלאות, המזון והייעור.
מטה המשרד נמצא במלון דה וילרו, ברחוב דה ורן 78 ב, בסמוך למלון מטיניון.
עד 21 ביוני 2012, המשרד כונה משרד החקלאות, המזון, הדיג, ענייני הכפר והתכנון המרחבי.
המשרד מפקח על יישום מדיניות בחקלאות, מזון (בדגש על בטיחות בריאותית), החקלאות הימית והיערות במדינה. בנוסף על כך, המשרד עוסק בחינוך החקלאי.
משרד החוץ הצרפתי
משרד התרבות (צרפת)
משרד התרבות (בצרפתית: Ministère de la Culture) הוא משרד בממשלת צרפת הממונה על פיתוח התרבות במדינה ולשמור על הזהות הצרפתית באמצעות קידום והגנה על האמנויות (חזותית, פלסטית, תיאטרלית, מוזיקלית, מחולית, אדריכלית, ספרותית, טלוויזית וקולנועית) על אדמת המדינה ומחוצה לה. בין השאר המשרד אחראי על המוזיאונים הלאומיים בצרפת. תקציבו מוקדש בעיקר לניהול הארכיון הלאומי (שמפוזר בשישה אתרים לאומיים ומאה מתקני אחסון מבוזרים) ולמרכזי התרבות האזוריים.
המטה הראשי של המשרד נמצא בפאלה רויאל ברובע הראשון של פריז ברחוב דה ואלואה. בראשו עומדת שרת התרבות וחברת הקבינט. השרה הנוכחית היא רימא עבדול-מלכ שמכהנת מאז מאי 2022.
היסטוריה.
משרד התרבות המודרני נוסד בידי שארל דה גול בשנת 1959 והשר הראשון היה הסופר אנדרה מאלרו. מלרו היה אחראי למימוש רעיון "הזכות לתרבות", רעיון ששולב בחוקה של צרפת ובההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. לשם כך מלרו הקים מרכזי תרבות אזוריים רבים ברחבי צרפת ונתן חסות באופן פעיל לאמנויות. הטעם האמנותי של מאלרו כלל את האמנות המודרנית ואת האוונגרד, אך בסך הכל הוא נשאר שמרני.
תחת הנשיא פרנסואה מיטראן כיהן שר התרבות ז'אק לאנג. לאנג תמך גם בתרבות פופולרית, שכללה ג'אז, רוקנרול, מוזיקת היפ הופ, גרפיטי, סרטי הנפשה, ספרי קומיקס, אופנה ואוכל. לאנג נודע באמירה כי "économie et culture, même combat" ("כלכלה ותרבות: זה אותו מאבק"). בנוסף ליצירת "חג המוזיקה", לאנג פיקח על בניית הספרייה הלאומית של צרפת, מוזיאון הלובר החדש, המכון הערבי העולמי, מוזיאון ד'אורסה, האופרה בסטיליה, גרנד ארש ומבנים בפארק דה לה וילט.
בתקופת השר ז'אק טובון נחקקו חוקים לשמירה על השפה הצרפתית, הן בפרסומות (כל המודעות חייבות לכלול תרגום לצרפתית) והן ברדיו (35% שירים בתחנות רדיו צרפתיות חייבים להיות בצרפתית).
פעילויות.