לעומת שאר הדמויות בסדרה, סקווידוויד מזכיר מספר פעמים בסדרה שהוא שונא את האנשים מסביבו ושאין לו חברים, ואף בפרק "סקוויד פלוס אחד", בו סקווידוויד צריך להביא חבר למסיבה מכובדת, הוא מביא מראה ומחשיב את עצמו כחבר שלו. באחד הפרקים מנצל את העובדה שמסעדת הסרטן הפריך ריקה ושר את השיר "אני שונא אנשים", ונראה שמח מתמיד. סקווידוויד מתאהב במהלך הסדרה, אך ניסיונתיו ליצור מערכת יחסים כושלים בכל הזדמנות. באחד הפרקים סקווידוויד טוען שהוא קלסטרופובי, ואף מוציא באחד הפרקים צו הרחקה נגד בובספוג ופטריק, אך לבסוף מבטל את צו ההרחקה.
קבלה.
דמותו של סקווידוויד זכתה להערצה רבה בקרב המבקרים והמעריצים, בעיקר בגלל אופיו לעומת שאר הדמויות בסדרה, בעוד שהן שמחות וחיוביות, סקוויוויד מתואר ככועס ושלילי.
1918 בגרמניה
1918 בגרמניה הייתה השנה בה ציינה הקיסרות הגרמנית 47 שנות לאום. הקיסרות הגרמנית התפרקה ב-9 בנובמבר 1918 ובמקומה הוקמה רפובליקת ויימאר.
הנהגה.
ראש המדינה:
קנצלר גרמניה:
פופל
סקווידוורד טנטקלס
סקווידוורד זרועות
קריל צ'רצ'יל
קריל צ'רצ'יל (באנגלית: Caryl Churchill; נולדה ב-3 בספטמבר 1938 בלונדון) היא מחזאית בריטית.
ביוגרפיה.
צ'רצ'יל נולדה בלונדון, אמה ג'אן בראון, הייתה דוגמנית ושחקנית, ואביה רוברט צ'רצ'יל, קריקטוריסט פוליטי. לאחר מלחמת העולם השנייה היגרה משפחתה למונטריאול בקנדה, שהייתה בת עשר.
היא חזרה לאנגליה כדי ללמוד באוניברסיטה בשנת 1956, ובשנת 1960 סיימה את לימודיה בספרות אנגלית בקולג' ליידי מרגרט הול, באוניברסיטת אוקספורד. כבר בזמן הלימודים היא כתבה ארבע מחזות. המחזות, למטה (הופק בשנת 1958), אתה לא צריך לפחד, שתהיה לך זמן נפלא (1960), וקל מוות (הופק 1962) הוצגו באוקספורד על ידי הרכבי תיאטרון סטודנטים. אחת המחזות שלה, למטה הוצגה בפסטיבל הדרמה הלאומי לסטודנטים בשנת 1958 וזכה בפרס הראשון. היא גם כתבה תסכיתים ל-BBC.
בשנת 1972 כתבה צ'רצ'יל את המחזה "בעלי רכוש", בה בולטות השקפותיה הסוציאליסטיות. היא מבקרת בו את הערכים הקפיטליסטיים: לתקוף, להתקדם, להצליח. זה היה המחזה הראשון שלה שהופק באופן מקצועי בתיאטראות וסט אנד בלונדון.
בין 1974 ל-1975, עבודה כמחזאית הבית בתיאטרון רויאל קורט, האישה הראשונה ששימשה בתפקיד זה. במקביל שיתופה פעולה עם תיאטרון (קולקטיב תיאטרון פמיניסטי).
המחזה הראשון שלה שזכה להכרה רחבה, בשנת 1979, היה "ברקיע התשיעי" (Cloud Nine), "פארסה על פוליטיקה מינית", שהתרחש בחלקו במושבה בריטית מעבר לים בתקופה הוויקטוריאנית. הוא בוחן את השפעות הלך הרוח הקולוניאליסטי-אימפריאליסטי על יחסים אישיים אינטימיים, ומשתמש בליהוק בין-מגדרי להשפעה קומית. ההצגה זכתה להצלחה בבריטניה ובארצות הברית, וזכתה בפרס אובי בשנת 1982 על המחזה הטוב ביותר של השנה בניו יורק. המחזה הועלה לראשונה כיצירה שנוצרה בסדנה שהנחתה צ'רצ'יל עם הבמאי
מקס סטפורד–קלרק ,שבה בחנו השניים, יחד עם קבוצת שחקנים, את נושא הסטריאוטיפ החברתי והדיכוי החברתי על רקע מיני, מגדרי, נטייה מינית וגזע.
צ'רצ'יל נטשה בהדרגה יותר מוסכמות של ריאליזם, כאשר נאמנותה לנושאים ולרעיונות פמיניסטיים הפכה לעיקרון מנחה בעבודתה. במחזה נשים בצמרת משנת 1982, העוסק בנשים המאבדות את אנושיותן כדי להשיג כוח בסביבה הנשלטת על ידי גברים. כל המערכה הראשונה מתרחשת בהווה בסעודה, אך המשתתפות בסעודה הן נשים מתקופות שונות בהיסטוריה. הצבתן זו בצד זו יוצרת עמדת צפייה השוואתית, המחייבת תפיסה ביקורתית של היחסים בין העבר להווה, של הצורך בשינוי והאפשרויות לכך. המערכה השניימ תמקדת במשפחתה של גיבורת המחזה מרלין, שם העלות האמיתית של חייה ה"מצליחים "נראית נוקבת ומפחידה. במחזה זה צ'רצ'יל קושרת סוגיה זו גם לסוגיית המעמד החברתי שהייתה נושא פוליטי מרכזי באנגליה של שנות השמונים, בתקופת שלטונה של מרגרט תאצ'ר.
במחזה "כסף רציני" (1987 Serious Money), קומדיה העוסקת בתאוות הבצע שאינה יודעת גבולות בעולם הפיננסי של הסיטי של לונדון. המחזה מספק מבט סאטירי על עובדי הפיננסים השטחיים הדוגלים בתאצ'ריזם. המחזה זכה לשבחים רבים, גם בין השאר משום שהוא הועלה מיד לאחר יום שני השחור התרסקות שוק המניות בשנת 1987.
קריל צ'רצ'יל מזדהה פוליטית עם המאבק הפלסטיני ומשמשת כפטרונית של "הקמפיין לסולידריות עם פלסטין". ב-2009, בעקבות מבצע עופרת יצוקה ברצועת עזה, כתבה מחזה קצר בשם "שבעה ילדים יהודים, מחזה לעזה", המחזה הוצג בלונדון, ובישראל בתיאטרון הערבי-עברי ביפו בבימוי סמיח ג'בארין. הפקה זו עלתה במסגרת "10 ימים נגד המצור על רצועת עזה" שארגנו "קואליציית נשים לשלום".
חיים אישיים.
בשנת 1961 התחתנה עם דייוויד הרטר, יש להם שלושה בנים והם מתגוררים ברובע האקני שבמזרח לונדון.
וול
פאוסטו פרווידינו
פאוסטו פרווידינו (באיטלקית: Fausto Paravidino, נולד ב-15 ביוני 1976 בפיימונט) הוא מחזאי, שחקן ובמאי איטלקי.
את ילדותו הוא עבר באלסנדריה. לאחר סיום בית הספר הוא עבר לג'נובה בה למד משחק. כבר בשנת 1996 כתב את המחזה הראשון Trinciapollo. בשנת 1999 הוא הצטלם בסרטו הראשון.
בשנת 2004 הוא זכה בפרס עבור המחזה שכתב. בשנת 2005 פאוסטו פרווידינו לראשונ הביים סרט. הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים של ונציה וזכה בפרס. בסרט זה ובסרטים נוסף השתתף ריקרדו סקאמרצ'ו, שבאותה התקופה היה סמל מין באיטליה.
מספר מחזות שלו הוצגו בצרפת ובגרמניה.
אנטולי אלכסנדרוב
אנטולי אלכסנדרוב (ברוסית: Анатолий Петрович Александров; 13 בפברואר 1903 – 3 בפברואר 1994) היה פיזיקאי סובייטי. אלכסנדרוב היה נשיא האקדמיה הרוסית למדעים, וזכה לעיטורים ולפרסים רבים: הוא היה חתן פרס סטלין ארבע פעמים, עוטר תשע פעמים בעיטור לנין וזכה שלוש פעמים בתואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
ביוגרפיה.
אנטולי אלכסנדרוב נולד בעיירה הקטנה טאראשה בקרבת קייב, אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה, במשפחת שופט מקומי. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה לחם בשורות הצבא הלבן. בשנת 1920 הוא היה בין הכוחות שהגו על חצי האי קרים. בסופו של דבר הוא נשבה על ידי כוחות הצבא האדום. עם סיום הלחימה למד באוניברסיטת קייב. בשנת 1930 הוזמן על ידי אברם יופה לעבור ללנינגרד. תחילה הוא עסק במחקרים בתחום פיזיקת מצב מוצק. לפני תחילת מלחמת העולם השנייה ביחד עם איגור קורצ'טוב הוא פיתח שיטה להגנת אוניות ממוקשים מגנטיים. פיתוח זה היה בשימוש רחב בצי הסובייטי במהלך המלחמה.
בשנת 1931 אנטולי אלכסנדרוב התחתן וכעבור שנה נולד לו בן. הזוג התגרש לאחר זמן קצר, ובשנת 1933 אלכסנדרוב התחתן בשנית.
החל משנת 1943 היה פעיל בפיתוח פצצה גרעינית סובייטית. בפרויקט זה הוא היה סגנו של איגור קורצ'טוב. בשנים 1946–1955 היה מנהל מכון לבעיות פיזיקליות. באוקטובר 1953 הוא התקבל כחבר באקדמיה רוסית למדעים. בשנת 1955 אלכסנדרוב התמנה לסגנו של קורצ'טוב במכון לאנרגיה גרעינית ובשנת 1960 החליף אותו בראש המכון. במהלך עבודתו במכון לאנרגיה גרעינית הוא היה פעיל בקידום בניית שוברי קרח סובייטיות בעלי מערך אספקת כוח גרעינית. אלכסנדרוב גם תרם לפיתוח צי הצוללות הגרעיניות הסובייטי בהיותו מנהל מדעי של פיתוח הצוללות הגרעיניות מסדרת נובמבר. כמו כן הוא היה הראש המדעי של צוות שפיתח כור גרעיני מהדגם שהיה בשימוש בכור הגרעיני בצ'רנוביל.
בשנת 1960 הוא יזם והוביל בניית מתקן גדול לייצור הליום נוזלי. פיתוח זה אפשר למדענים סובייטים לקדם את המחקרים בתחום מוליכות על.
בשנת 1975 ועד לשנת 1986 היה נשיא האקדמיה הרוסית למדעים.
אסון צ'רנוביל.
אלכסנדרוב היה בין ראשי המפתחים של כור גרעיני שהיה בשימוש בתחנה זו. בשנת 1975 התרחשה תקלה בכור מדגם זהה בתחנת כוח ליד לנינגרד. הוא התנגד ליישום המלצות וועדת חקירה שהוקמה לאחר התקלה. ייתכן שיישום המלצות היה מונע או מקל על השלכות האסון שהתרחש בצ'רנוביל. אלכסנדרוב תמך בגרסה רשמית של סיבת התקלה בצ'רנוביל שהטילה את האשמה על מפעילי המשמרת. יחד עם זאת, בשיחות פרטיות ציין שלאחר התקלה החיים שלו במדע הסתיימו.
עיטורים.
בהיותו מדען בעל הישגים ופעיל בתחום ניהול המדע אלכסנדרוב זכה למספר רב של עיטורים:
בלוק M.B. 200
בלוק M.B.200 (בצרפתית: Bloch M.B.200) היה מפציץ צרפתי משנות ה-30.
ה-M.B.200 היה מטוס דו מנועי בעל כנף גבוהה, וכני נסע מקובעים. מאז כניסתו לשירות ב-1934 נבנו יותר מ-200 מטוסים מסוג זה עבור חיל האוויר הצרפתי, ואחרים נמכרו לצ'כוסלובקיה. עם זאת, עד מהרה התיישן הדגם, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה נחשב לדגם שחלף זמנו.
ב-1932 פרסם חיל האוויר הצרפתי דרישה למפציץ לפעולה בשעות היום והלילה. ב-1933 הטיסה חברת בלוק הצרפתית את שלושת אבות הטיפוס הראשונים, וב-1934 הזמין חיל האוויר הצרפתי 30 מטוסים שסופקו לו עוד באותה השנה. המטוס יוצר גם על ידי חברות צרפתיות אחרות כברז'ה, לואר, אנריו, פוטז ו-SNCASO, ובסך הכל סופקו לצבא הצרפתי 208 מטוסים.
באמצע שנות ה-30 בחרה צ'כוסלובקיה במטוס לשימוש חיל האוויר שלה כחלק מתוכנית מודרניזציה. לאחר קבלת רישיון ייצרו מפעלים בצ'כוסלובקיה 124 מטוסים, שהיו כמעט זהים לדגם הצרפתי המקורי. עם כיבוש צ'כוסלובקיה על ידי הנאצים, עברו מספר מטוסים לשירות הלופטוואפה ואחרים סופקו לבולגריה.
במהלך מלחמת העולם השנייה נעשה במטוס שימוש מוגבל. השימוש העיקרי נעשה בו על ידי צבא צרפת של וישי במהלך המערכה בסוריה ובלבנון בשנת 1941, כאשר השתמשו בו להפצצת יום כנגד ספינות בריטיות.
לוקאש פישצ'ק