עוד קודם הוציא את ספרו של סבו, "ישמח משה" על התורה. בהיותו בסיגט סידר את תשובות סבו על שולחן ערוך, בכותר "השיב משה". בהרבה מקומות הוסיף את תשובותיו שלו, תחת החתימה 'ודו"ק הייט"ב'. בין תלמידיו היו הרב שלמה יהודה טבק, והרב חיים אריה כהנא. התכתב עם רבי מנחם מנדל פנט מדעש. רבי אלי' הרשובסקי אב"ד דרוהוביץ' בעל "אזור אליהו", רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא, רבי אהרון הלברשטאם אב"ד צאנז, גיסו (אחי אשתו) רבי יואל אשכנזי אב"ד זלוטשוב מחבר ספר שו"ת מהר"י אשכנזי, רבי יוסף יואל דייטש אב"ד מונסטרישץ', רבי משה תאומים אב"ד הורודנקא מחבר ספר שו"ת דבר משה, רבי שרגא פייבל שרייאר אב"ד ברדשין מחבר ספר "גחלי הקדש", ורבי שמואל ארנפלד בעל "חתן סופר".
נפטר בשבת, ו' באלול ה'תרמ"ג, לאחר שכיהן משך 25 שנה כרב בסיגט, שם נבנה "אוהל" על קברו.
הספדים עליו נדפסו בספר לקוטי חבר בן חיים, בספר "אמרי שבח", דף ז', בשם אבי המחבר רבי מאיר יהודה ליב הכהן גלאז אב"ד רוהאטין, ובספר "איה סופר" מאת הרב מרדכי רובינשטיין, מגיד מישרים בקרקוב.
משפחתו.
בנו, רבי חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים, מילא את מקומו כרבה של סיגט. בכורו אברהם אהרן טייטלבוים כיהן כרבה של קולבסוב, ושניים נוספים, רבי משה יוסף, אב"ד איהל [חתן רבי דוד מקשאנוב]. רבי אליהו בצלאל, אב"ד טעטש. בנותיו הענדל, פעסיל ואלטה נישאו בהתאמה לישראל יעקב יוקיל טייטלבוים (אב"ד וואלובה), ברוך הלברשטאם (מגורליץ) ומשה הורוויץ (מרוזבדוב).
לואיזה בונפיליולי
לואיזה בונפיליולי (באיטלקית: Luisa Bonfiglioli; 2 ביוני 1903 – 21 באפריל 1986) הייתה פרופסור למתמטיקה בפקולטה למתמטיקה בטכניון והתמחתה בחקר הגאומטריה התיאורית. העמידה דורות של מהנדסים וטכנאים בשירות חיל האוויר הישראלי.
ביוגרפיה.
נולדה בשנת 1903 בפרדה שבאיטליה. ב-1925 קיבלה את תואר הדוקטור למתמטיקה באוניברסיטת פרארה, ובמשך שבע שנים לאחר מכן שימשה שם כאסיסטנטית. בשנת 1933 עלתה לארץ ישראל וב-1934 הצטרפה לטכניון כאסיסטנטית בגאומטריה תיאורית והמשיכה ללמד בו ברציפות עד ימיה האחרונים. זמן קצר לאחר קליטתה בטכניון כבר הרצתה בונפיליולי בפני סטודנטים בתחום וכן לימדה נומוגרפיה ועסקה בפרספקטיבה גאומטרית ופוטוגרמטריה. בשנת 1951 מונתה למרצה בכירה, והחל משנת 1953 עמדה בראש המחלקה לגאומטריה תיאורית ורישום טכני. בשנת 1954 מונתה לפרופסור חבר.
בונפיליולי השתקעה עם משפחתה בקריית ביאליק. במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט הצטרפה לשורות "ההגנה" וסייעה רבות בהגשת עזרה ראשונה ובתחום המשרדי ניהולי.
בין השנים 1948–1960 לימדה בהתנדבות בבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה.
במשך שנים ארוכות הייתה בונפיליולי בין הבודדים שעסקו בחקר הגאומטריה בארבעה ממדים. היא כתבה 11 ספרים ופרסמה מאמרים רבים בכתבי עת איטלקים, אמריקנים וישראלים. בנוסף כתבה מספר ערכים בתחום ההנדסה באנציקלופדיה העברית. עבור חלק מפרסומיה, אשר נכתבו בעת היותה בשבתון באוניברסיטת פרינסטון, קיבלה בשנת 1966 את פרס אופנהיימר לגאומטריה תיאורית. מלבד עיסוקה באקדמיה, עמלה בונפיליולי גם על בניית מכשירים מיוחדים, והמציאה מספר כלים שימושיים בתחומי הגננות, שרטוט ועיבוד חומרים, אם כי לא רשמה עליהם פטנט.
בשנת 1968 מונתה לפרופסור מן המניין. בשנת 1971 פרשה לגמלאות והמשיכה לעבוד בהוראה ובעבודות מחקר עד הרגע האחרון, כשעיקרן של העבודות בגרפיקה ומחשב.
בשנת 1984 זכתה באות יקירת קריית ביאליק על היותה מראשוני המתיישבים בקריה ועל פעילותה שם במסגרת "ההגנה" בשנים הראשונות והקשות.
סרגיי בונדרצ'וק
סרגיי בונדרצ'וק (ברוסית: Сергей Фёдорович Бондарчук; 25 בספטמבר 1920 – 20 באוקטובר 1994) היה שחקן תסריטאי ובמאי קולנוע סובייטי. בעל התואר אמן העם של ברית המועצות (1952), חתן פרס סטלין (1952, 1984) ופרס לנין (1950) וזכה בפרס אוסקר עבור הסרט מלחמה ושלום.
על פעילותו הציבורית בונדרצ'וק קיבל מספר עיטורים כולל עיטור לנין (1967, 1980), עיטור מהפכת אוקטובר (1974), עיטור הדגל האדום של העמל (1970) ותואר גיבור העמל הסוציאליסטי (1980)
ביוגרפיה.
סרגיי בונדרצ'וק נולד בכפר בסביבת חרסון (אוקראינה) למשפחת איכרים. לאחר מספר שנים המשפחה עברה לטגנרוג בה סרגיי למד בבית הספר והחל להתעניין בתיאטרון. בשנת 1937 הוא התחיל להופיע בתיאטרון העירוני ובשנת 1938 עבר לרוסטוב על דון בו למד משחק. בתחילת מלחמת העולם השנייה סרגיי בונדרצ'וק גויס לצבא. בשנת 1946 הוא התקבל לVGIK לשנת לימודים השלישית אצל סרגיי גרסימוב וסיים את לימודיו בשנת 1948. בתקופה זו הוא התחתן בפעם הראשונה.
בשנת 1948 בונדרצ'וק החל להצטלם בקולנוע, תחילה בסרט של מורו סרגיי גרסימוב "הגוורדיה הצעירה". באותה שנה הוא התחתן עם שחקנית אינה מקרובה שגם השתתפה בסרט. בשנת 1951 בונדרצ'וק הצטלם בסרט "טאראס שבצ'נקו", יוסיף סטלין אהב את הסרט ולבונדרצ'וק הוענק תואר אמן העם בגיל צעיר בלי שהיו לו תארים קודמים כמקובל. בשנת 1955 בונדרצ'וק הצטלם בסרט "אוטלו" של סרגיי יוטקביץ' והכיר את אירינה סקובצבה, אשתו השלישית. איתה בונדרצ'וק התגורר עד סוף חייו.
בשנת 1959 בונדרצ'וק החל לביים. את סרטו הראשון "גודל של בן אדם" הוא צילם על פי ספרו של מיכאיל שולוחוב. בונדרצ'וק גילם גם את התפקיד הראשי. סרט זה זכה בפרס ראשי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה.
בשנות ה-60 בונדרצ'וק צילם סרט מלחמה ושלום ב-4 פרקים. בסרט זה הוא גילם אחד התפקידים הראשים ליד אשתו. הסרט זכה להכרה בעולם וזכה לפרס אוסקר. לאור הכרה בינלאומית, בונדרצ'וק היה בין במאים סובייטים בודדים שהותר לו לביים ולהצטלם מחוץ לגבולות ברית המועצות.
בשנת 1971 בונדרצ'וק ואשתו החלו ללמד בVGIK ובשנת 1974 הוא מונה לפרופסור.
בשנות ה-70 הוא המשיך לביים סרטים, כאשר בדרך כלל הוא עצמו שיחק את התפקיד הראשי ושיתף בסרט את אשתו וילדיו.
בונדרצ'וק היה מקורב לממסד הסובייטי והחל משנת 1971 היה מזכיר של איגוד עובדי הקולנוע. בשנת 1986, עם תחילת הפרסטרויקה הוא ספג ביקורת קשה ונאלץ לעזוב את התפקיד.
עוד בשנות ה-60 בונדרצ'וק רצה לצלם סרט על פי ספרו של מיכאיל שולוחוב "הדון השקט". בשנת 1990 הוא חתם על חוזה עם חברה אנגלית בהשתתפות מפיקים איטלקים. תקציב שהוקצב לסרט הסתיים עוד בטרם עבודה הסתיימה. הפרויקט הסתיים, כסדרת טלוויזיה בשם זה רק בשנת 2006 על ידי בנו של הבמאי.
סרגיי בונדרצ'וק נפטר בשנת 1994 ממחלת לב והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
הר שגיא
הר שגיא (שם בערבית: ג'בל א-סָמָאוָוה) הוא הר דמוי טרפז בגובה של 996 מטר במערב הר הנגב, והוא ההר השלישי בגובהו באזור זה לאחר הר רמון והר חריף.
הר שגיא הוא הר משאר גדול הבנוי מסלע גיר מתקופת האאוקן. אורך במתו כ-4 ק"מ ורוחבה המרבי הוא קילומטר אחד. על במת ההר עובר כביש הגבול. ההר שוכן קרוב לגבול ישראל-מצרים ולכן מהווה יעד אסטרטגי. בהר שוכן מחנה צה"ל של חטמ"ר שגיא, האחראי לביטחון שוטף ולהגנה על יישובי הסביבה ברמת נגב.
ההר מהווה חלק מקו פרשת המים באזור הר הנגב המערבי. הנחלים המנקזים אותו ממזרח - נחל יפרוק בצפון מזרח ונחל שגיא בדרום מזרח - שייכים לאגן הניקוז של נחל פארן. הנחלים המנקזים את מורדותיו המערביים שייכים לאגן הניקוז של ואדי אל עריש.
הדרך שנסללה אל אזור הר שגיא ואל פסגתו מבוססת על דרך הפטרולים שכונתה "דרך יאיר", על שם יאיר פלד שפיקד ב-1958 על סלילת הדרך מראש מעלה אילת ועד אזור כרם שלום.
בכבלי השכחה
בכבלי השכחה (באנגלית: Spellbound) הוא סרט מותחן פסיכולוגי בבימויו של אלפרד היצ'קוק. תסריט הסרט נכתב על ידי אנגוס מקפייל (Angus MacPhail) ובן הכט ומבוסס על ספרם של הילרי סיינט ג'ורג' סונדרס (Hilary Saint George Saunders) וג'ון פאלמר (John Palmer) בשם "The House of Dr. Edwardes". בסרט משחקים אינגריד ברגמן, גרגורי פק, מייקל צ'כוב ולאו ג. קרול.
עלילה.
הסרט מגולל את סיפורו של בית חולים פסיכיאטרי שמנהלו ד"ר מארצ'יסון פורש ומוחלף על ידי ד"ר אנתוני אדוארדס. אדוארדס מתגלה כאדם צעיר להפתעת חברי סגל בית החולים. ד"ר קונטנס פיטרסון מגלה שהאדם שהציג את עצמו כד"ר אדוארדס הוא למעשה אדם חולה נפש. אותו אדם שמתברר שקוראים לו ג'ון באלאנטני בורח מבית החולים וד"ר פיטרסון מתלווה עמו כדי לנסות לרפאו. לבסוף מתברר שמי שאחראי למצבו של באלאנטני הוא ד"ר מארצ'יסון.
הפקה.
זהו שיתוף הפעולה השני מתוך שלושה של הבמאי אלפרד היצ'קוק והמפיק דייוויד או. סלזניק לאחר הסרט "רבקה" (1940). היצ'קוק ביקש מסלזניק להשתמש בידע הרחב שלו בתחום הפסיכואנליזה לטובת הסרט. סלזניק שכר פסיכולוגית על תקן יועצת טכנית. בנוסף, הצייר סלבדור דאלי צורף להפקת הסרט.
המלחין ברנרד הרמן היה אמור להלחין את פסקול הסרט, אך הוא הוחלף ברגע האחרון במיקלוש רוז'ה, שזכה בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר על עבודתו בסרט. אף על פי שרוז'ה החשיב את עבודתו בסרט כיצירת מופת, הוא טען שהיצ'קוק לא אהב את עבודתו.
אגף האיקסים
אמנון דיק
אמנון דיק (נולד ב-20 בנובמבר 1952) הוא איש עסקים, מנהל ודירקטור ישראלי.
ביוגרפיה.
דיק נולד בחיפה ב-1952. למד בבית הספר הריאלי העברי. התגייס לצבא ושירת כקצין תחזוקה במלחמת יום כיפור. עם תום שירותו הצבאי, החל ללמוד באוניברסיטת תל אביב לתואר ראשון בכלכלה ובסיומו המשיך ורכש גם תואר שני בפקולטה למנהל עסקים באותו המוסד.