חובב הוא הומוסקסואל מוצהר ומתגורר בתל אביב עם בן זוגו פרופ' דני הלפרין, ולהם בת, שאמהּ היא דבורה פרישברג (כדורסלנית עבר בהפועל חיפה ונבחרת ישראל, בת קיבוץ עין דור).
עיסוק בשפה העברית.
חובב מגדיר את עצמו כ"איש של מילים". כילד, גדל מצד אחד במשפחת בן יהודה שבה הקפידו שלא לדבר במילים לועזיות, ומצד שני במשפחת חובב שבה הקפידו על דקדוק והגיה נכונים. הוא מדבר בעברית יוצאת דופן, נכונה וללא שגיאות הן בדקדוק והן בהגיה. כך למשל, את שמו של אבי-סבו, אליעזר בן יהודה, הוא הוגה במלרע (הדגשה על ההברה "דה").
בראיון עם דלית גבירצמן התייחס להקפדה שלו על העברית: "... אני מקפיד בלשוני לאו דווקא בגלל הבן יהודאים, אלא יותר בגלל החובבים. אבא שלי הוא זה שאילף אותנו לדבר ולדייק בדיבור. לבן יהודאים היה חשוב שלא תשתמש במילים לועזיות. אל תגיד קריספי, אלא פריך. ועל כך, אני מעיר גם לבתי. לספור נכון, להגיד וּ לפני אותיות בומ״ף ודברים מן הסוג הזה... אני זוכר שכשהייתי בכיתה ב׳, ודיברנו על בניית סוכה, ואמרתי שבשביל לבנות סוכה צריך מסמר ופטיש, וכולם צחקו על הפ׳ הלא דגושה שלי. חזרתי הביתה וסיפרתי על כך למשפחתי, ואמי אמרה לי: ״אבל גילי, אם אתה יודע שזה נכון, בשבילם אתה תגיד משהו לא נכון? הם הטיפשים״. וזהו, זה סידר לי את הראש, ואני לא מוותר..."בשנים 2015–2017 הושמעו קריינות לתיירים והודעות ביטחון בקולו של חובב בנמל התעופה בן-גוריון.
בטלוויזיה.
חובב הגיש וכתב תוכניות בישול רבות בטלוויזיה, בהן את שתי העונות הראשונות של סדרת האוכל "שום, פלפל ושמן זית" בערוץ הראשון (2000-1998) "עושים שוק" בערוץ 2 (2001), "קפטן קוק" בערוץ 10 (2003-2002), "עושים חג" בערוץ 3, "גיל חובב והתוספות" ב-ערוץ 3 (2005), "מצעד האוכל הישראלי" בערוץ 2, "המנה של המדינה" בערוץ 2 (2008),"השף המעופף" (2011-2009), בה הוא ביקר במטבחן של שבע מדינות בשלוש יבשות והתחרה בשפים המקומיים ועוד.
בשנת 2009 החל להגיש בערוץ 23 את התוכנית "עניין של טעם" בה התארח בביתם של אנשים ש"יש להם מה להגיד על ספרים, ועל העולם בכלל", בישל מאכלים מתוך קלאסיקות ספרותיות ולקח את מרואייניו לחנות ספרים בה הם קיבלו והסבירו את בחירתם בשלושה ספרים. התכנית סיימה את שידוריה ב-2013.
בשנת 2011 החל להגיש בגלי צה"ל את "ציפורי לילה מתרוננות", התכנית ירדה שנה לאחר מכן.
בשנת 2013 הגיש בערוץ 23 את התוכנית "ארוחות שעשו היסטוריה" בה עסק בכל פרק באישיות או במאורע היסטורי. התוכנית משלבת מתכונים שקשורים לתקופה ההיסטורית בה עוסק הפרק. כחלק מהתוכנית קיים חובב ראיונות עם היסטוריונים, ארכאולוגים ועוד.
בשנת 2017 הנחה את תוכנית התיירות "שמיים פתוחים" בקשת 12.
ב-2019 החל בהגשת הפודקאסט "אוכל ישראל" השייך לרשת עושים היסטוריה. הפודקאסט כולל המלצות על מסעדות, מתכונים וטיפים נוספים.
ספריו.
חובב פרסם ספרי בישול רבים, רומנים וסיפורים קצרים.
בריכת גורדון
בריכת גורדון היא בריכת שחייה לחוף ימה של תל אביב; למרגלות כיכר אתרים וליד מרינה תל אביב. שמה הוא כשל חוף גורדון הסמוך, הנמצא בסוף רחוב גורדון. בשנות פעילותה הייתה בריכת גורדון פתוחה כל השנה, למעט ביום כיפור. ב-20 ביולי 2009 נפתחה הבריכה מחדש לאחר עבודות שיקום ושיפוצים נרחבים, כחלק מקאנטרי קלאב שהוקם במקום. על פי מדד של הקאנטרי קלאב הקרוב ביותר, קאנטרי קלאב זה אמור לשרת חלק גדול מתושבי העיר. מרבית שטחו של הקאנטרי קלאב בנוי, או מרוצף. הוא נעדר משטחי דשא, גם בגלל שיקולים של חלוקה בין מרחב ציבורי למרחב שאינו ציבורי. יצוין שלא רחוק משם, בדיזנגוף סנטר, קיים קאנטרי קלאב נוסף. אך הוא קטן עוד יותר, וגם הוא מבונה בלבד.
היסטוריה.
הבריכה נבנתה בשנת 1956 בתכנון האדריכל ורנר יוסף ויטקובר, כבריכה באורך 50 מטרים, כלומר אולימפית, עם הרחבה שיועדה ללא שוחים, והייתה שייכת למשפחת עינב שהיה לה הסכם חכירה עם עיריית תל אביב עד שנת 2021. המים בבריכה היו מי תהום מלוחים, שנשאבו בשלוש משאבות מעומק של 150 מטר, וחומם לא עלה על 24 מעלות. בקיץ הייתה זו טמפרטורה מרעננת, אך בחורף היה קר למדי לשחות בה. למרות זאת, היו קבוצות קבועות של שחיינים שהקפידו לפקוד את הבריכה מדי יום, גם כאשר ירד גשם סוחף. המים בבריכה היו נקיים מאוד, משום שהוחלפו מדי יום ביומו. בסוף היום רוקנה הבריכה, נוקתה ונשטפה בצינורות של מים בלחץ ומולאה מחדש. בשל כך, לא היה צורך להוסיף למים כלור לצורך חיטוי וטיהור מי הבריכה מחיידקים ומזהמים.
הבריכה הייתה אבן שואבת לתושביה המבוגרים של תל אביב. רבים מהם השכימו קום כבר ב-4:30 לפנות בוקר לשחיית טרום שחרית. המים המלוחים סייעו לציפה והקלו על השחייה. ידוענים רבים נהגו לפקוד אותה דרך קבע ולאחר שחייה של כמה בריכות הסבו על שולחן לכוס קפה, ארוחה או משחק שש בש. התקיימו בבריכה שיעורי שחייה קבועים וקורסי הכשרה לנוער של מציל חובב.
עיריית תל אביב החליטה להרחיב את הטיילת לאורך חוף תל אביב כך שתשתרע מבת-ים ועד הרצליה. בריכת גורדון הייתה ממוקמת לאורך הציר המתוכנן של הטיילת העתידית. כל עוד פקד את הבריכה קהל המתרחצים הוותיקים, סגירת הבריכה נתקלה בהתנגדות עזה. אבל מכיוון שבשנותיה האחרונות לא היה בה קהל מנויים והיא הייתה פתוחה רק במשך שלושה חודשים בשנה בקיץ, רפתה ההתנגדות. בשל גילה המתקדם, הורע מצבה הפיזי של הבריכה ובשל חוק שמירת הסביבה החופית האוסר על בנייה בקרבת הים, גם לא ניתנו אישורים לשפץ אותה. הבריכה נסגרה לציבור בסוף 2006.
הפתיחה מחדש.
בסופו של דבר החליטה העירייה לשפץ את הבריכה תוך שינוי המבנה שלה והפיכתה לבריכה עירונית. ב-20 ביולי 2009 נפתחה בריכת גורדון המחודשת. במקום שלוש בריכות: בריכה ראשית שבה ארבעה מסלולים באורך של 50 מטרים ושלושה מסלולים באורך של 40 מטרים, בריכת ילדים ששטחה 200 מ"ר ובריכת פעוטות. מסביב לבריכות עצמן ישנו משטח עץ ומזנון. סביב מתחם הבריכות נשמר שטח ציבורי פתוח שמהווה המשך לטיילת וכן הוגדר בסמוך לבריכה שביל אופניים.
פינ&quot;א
שחייה אומנותית
רחוב המסגר (תל אביב)
רחוב המסגר הוא רחוב ראשי באזור התעשייה הישן של תל אביב.
רחוב המסגר הוא המשכו של רחוב החרש, החל בנקודה בה השניים נפגשים עם רחוב הרכבת ורחוב לה גוארדיה בצדו הדרומי. שם גם עובר רחוב המסגר מעל למנהרת לה-גווארדיה, שנחנכה בשנת 2008. משם נמתח רחוב המסגר צפונה עד שהוא מסתיים בצומת עם דרך בגין ורחוב החשמונאים. רחוב המסגר תוחם את שכונת מונטיפיורי בצדה המערבי. בחלקו הדרום-מערבי נמצאת שכונת הרכבת שנקראת כך בשל קרבתה אל מסילת הרכבת מיפו אל ירושלים. בצדו הצפון-מערבי נמצא מתחם חסן ערפה, שנקרא על שם הפרדס ששכן שם, בבעלותו של חסן סלים ערפה, מעשירי יפו. לאחר קום המדינה הפך חלקו הגדול לאזור מוזנח של בתי מלאכה קטנים ושל מוסכים, והיום מבנים בו מגדלים. רחוב המסגר מקביל לנתיבי איילון ולחלקה הדרומי של דרך בגין.
רחוב המסגר הוא עורק מרכזי לתחבורה ציבורית היוצאת מהתחנה המרכזית החדשה לכיוון צפון, ולזו הבאה אליה מצפון. עקב כך הוקצה לכל אורך הרחוב נתיב תחבורה ציבורית, בכל אחד מכיווני הנסיעה.
היסטוריה.
טרם הקמת תל אביב, התקיימה דרך עפר בתוואי הרחוב. באמצע המאה ה-19 שכנה בדרומה של דרך זו חווה חקלאית שהוקמה על ידי פרוטסטנטים אמריקאים ונקראה "הר התקווה". הדרך עברה בין השדות צפונה לכיוון "פרדס מונטיפיורי" והמושבה הטמפלרית שרונה. על שטח הפרדס הוקמה שכונת מונטיפיורי ועל שטח החווה קם בשנות ה-40 בית הספר התיכון שבח מופת, הפועל במקום עד היום.
בשנות ה-30' וה-40'.
עם התפתחותה של העיר, עוד טרם הקמת המדינה, ולאחר נטישתו של מתחם חסן ערפה, התפתח אזור רחוב המסגר כאזור התעשייה הראשי של העיר בגלל קרבתו אל אפיק נחל איילון ובגלל העובדה שהיה אז בקצה הדרום-מזרחי של העיר. לאחר בריחתם של תושבי הכפר הערבי עברו למקום תושבים יהודים והקימו בו שכונת צריפים. לצידם הוקמו בו גם בתי תעשייה זעירה ובעיקר בתי מלאכה קטנים ומוסכים שעברו אליו מאזור יפו. רבים מהם נאלצו להעביר למקום את המפעלים בגלל הקרבה אל אזורי הקרבות שהתרחשו במלחמת העצמאות באזור יפו. תוכנית מתאר מסודרת לפינוי המתחם והפיכתו לאזור תעשייה הוכנה עוד בשנת 1940 ואושרה מייד לאחר הקמת המדינה, אולם לא בוצעה עד לשנות האלפיים. הוקמה "עמותה שיתופית" של בעלי העסקים באזור שמטרתה היא פינוי ובינוי מסודר של המתחם.
בשנות ה-60', ה-70' וה-80'.
בסוף שנות ה-60 החלו לקום באזור גם מועדוני לילה רבים, בהם הופיעו זמרים ישראליים מפורסמים ולהקות ישראליות שכונו באותה התקופה בשם "להקות הקצב". לצד המועדונים פעלו גם מסעדות ואולמות אירועים רבים שהיו מפורסמים באותה התקופה, וביניהם אולם האירועים הנודע מחולות תימן, בפינת רחוב המלאכה, בו צולם הסרט הישראלי: "כאסח" בשנת 1984.
בשנות ה-90'.