פעילותו המדעית הביא לו במהרה את המינוי כפרופסור לפיזולוגיה כללית בקתדרה שהוקמה בשבילו בפקולטה למדעים. ב-1 במאי 1843 נשא בסורבון את הרצאת הבכורה. כעבור שנה התחיל את פעילותו כ"פרופסור לרפואה" בקולז' דה פראנס, גם כן כיורש של פרנסואה מז'נדי.
שיתף פעולה במחקריו עם אוגוסט טריפיה ועם פול בר (Bert). בשנת 1868 זכה לעוד מינוי יוקרתי -התמנה לפרופסור לפיזיולוגיה כללית במוזיאון לתולדות הטבע (Musée d'Histoire Naturelle) ובינואר 1868 חידש את הרצאותיו לרפואה ניסיונית בקולז' דה פראנס.
כהשקפת עולם היה קלוד ברנאר אגנוסטי. הטביע חותם איתן על התפתחות הרפואה וזכה להכרה באמצעות פרסים של האקדמיה למדעים ושל האדקמיה לרפואה ואף של מוסדות אקדמיים בחו"ל (החברה המלכותית וכו').
החל משנת 1863 התגורר ברחוב סנט-אונורה 14 בפריז.
בשנת 1869 נבחר לאקדמיה הצרפתית.
נפטר בשנת 1878 והיה למדען הראשון שהובא לקבורה בלווייה ממלכתית. קברו נמצא בבית הקברות פר לשז.
פעילותו המדעית.
כוונתו של ברנאר הייתה מעל לכל להעמיד את הרפואה על יסודות השימוש בשיטה המדעית.
הוא דחה השקפות מיושנות רבות וביקש ששום מסקנה לא תובן מאליה אלא תתבסס על ניסויים. להבדיל מרוב בני זמנו, הוא עמד על כך שכל יצור חי כפוף לאותם החוקים כמו החומר הדומם.
מחקרו החשוב הראשון דן בתפקידי הלבלב. הוא הוכיח שהמיץ הלבלבי משחק תפקיד חשוב בתהליך העיכול. על עבודה זו הוא זכה בפרס האקדמיה הצרפתית למדעים בתחום הפיזיולוגיה הניסויית.
מחקרו השני ואולי המפורסם ביותר נגע לפונקציה הגליקוגנית של הכבד. במהלכו הגיע למסקנה, שזרקה אור חדש על הפתוגנזה של הסוכרת, כי בנוסף לייצור המרה, הכבד הוא מקור של הפרשה פנימית - על ידי כך שהוא מייצר סוכר מתוך חומרים שבתוך הדם החוצה אותו.
המחקר שלישי הביא לגילוי המערכת הוואזו-מוטורית. כשבסביבות השנה 1851 בדק ברנאר איך משפיעה קטיעת עצבים המעצבבים חלקים שונים בגוף על הטמפרטורה של אותם חלקי גוף, הוא הבחין שקטיעה של העצב הסימפאתטי צווארי מעוררת זירוז מחזור הדם והגברת הפולסים בעורקים שבחלקים אחדים של הראש. כעבור מספר חדשים הוא שם לב שגרוי חשמלי בחלק העליון של העצב הקטוע גורמת לתוצאה הפוכה. כך גילה קלוד ברנאר את קיום העצבים הוואזו-מוטוריים, הוואזו-דילטטורי והוואזו-קונסטריקטורי.
הסביבה הפנימית (Milieu intérieur).
שמירת יציבות "הסביבה הפנימית" היא תהליך המפתח שנשאר קשור בשמו של קלוד ברנאר. כפי שהוא כתב בשנת 1872: "יציבות הסביבה הפנימית היא התנאי לחיים חופשיים ועצמאיים". זה העקרון העומד ביסודו של מה שנקרא מאוחר יותר "הומאוסטאזיס", מונח שנקבע על ידי וולטר ברדפורד קנון. לדבריו "למרות הזדקקותו לסביבה חיצונית, הגוף החי הוא בכל זאת יחסית עצמאי כלפיה. עצמאות זו כלפי הסביבה החיצונית נזקפת לזכות העובדה שבתוכו של הגוף החי, הרקמות מורחקות למעשה מהשפעות חיצוניות ישירות והן מוגנות על ידי סביבה פנימית של ממש, המורכבת בראש ובראשונה, ממחזורי הנוזלים בתוך הגוף".
ברנאר הבחין את יכולת היונקים לווסת את סביבתם הפנימית בין גבולות צרים. למשל, חום הגוף אצל האדם מוחזק אצל בריאים בסביבות C37°. תאי הגוף פועלים בתוך סביבה יחסית יציבה לא רק בחום, אלא גם בנוגע לריכוז של הגלוקוז, ה-pH, הלחץ האוסמוטי, רמת החמצן, ריכוזי היונים, ופרמטרים אחרים.
להערכתו של ברנאר, יכולת בעלי החיים לשרוד בסביבות דוחקות ומשתנות משקפת במישרין את יכולתם לשמור על סביבה פנימית יציבה.
חקר פעולתם הפיזיולוגית של הרעלים היה נושא אחר שעניין את ברנאר במיוחד. הוא הקדיש תשומת לב מיוחדת לפעולתן של הקוררה ושל דו תחמוצת הפחמן.
הוויויסקציה.
תגליותיו של ברנאר הושגו על ידי ניסויים בבעלי חיים, שהוא נמנה עם מגיניה העיקריים. לדבריו, "הפיזיולוג איננו אדם רגיל. הוא אדם מלומד, אדם שהוא נדבק ושקוע כל כלו ברעיון מדעי. הוא אינו שומע את זעקות הכאב של החיות. הוא עיוור לדם שזורם. הוא אינו רואה דבר חוץ מרעיונו, והאורגניזמים המסתירים ממנו את הסודות שהוא נחוש לגלותם".
שיטת ניסוי זו עוררה סלידה אף בתוך משפחתו, אצל אשתו ובתו. הוא היה משוכנע שהתקדמות הרפואה וההקלה על הסבל האנושי הצדיקו את סבל החיות, אך אשתו לא השתכנעה. בני הזוג התגרשו רשמית בשנת 1869 והיא לקחה חלק פעיל במאבק נגד ויויסקציה.
חוץ ממנה נמצאו גם אנשי מדע שלא היו שלמים עם דרך ניסויים זאת. למשל ג'ורג' הוגאן ששהה ארבעה חודשים במחיצת ברנאר במעבדתו, היה בין המעטים בקרב בני התקופה שתיעדו בצורה שוטפת את מהלך הניסויים בה. מאוחר יותר הוא כתב שניסוייו במעבדתו של קלוד ברנאר גרמו לו להיות "מוכן לראות לא רק את המדע, אך גם את כל המין האנושי אובדים מן העולם, רק שלא יהיה צורך באמצעים מן הסוג הזה להצלתם".
אבי קוסטליץ
אבי (אברהם צבי) קוסטליץ (נולד בשנת 1947) הוא בכיר בשב"כ לשעבר, כיהן כיו"ר ומנכ"ל רשות שדות התעופה וכחבר מועצת עיריית ירושלים. שימש מנכ"ל חברת "טרייסגארד". בשנים האחרונות-איש עסקים עצמאי.
ביוגרפיה.
נולד במחנה עקורים בגרמניה ובגיל שנה, עלה עם הוריו לישראל והשתכנו בחדרה. אביו, מרדכי קוסטליץ, יליד הונגריה וניצול שואה, שימש כ-26 שנים כסגן ראש עיריית חדרה מטעם המפד"ל וממונה על תיקי החינוך והרווחה.
למד בישיבה התיכונית "מדרשית נעם" בפרדס חנה, התגייס לצה"ל לפלס"ר 7 באוגוסט 1964 והשתחרר באפריל 1967 בדרגת סגן, לאחר שסיים קורס קציני חי"ר ועבר הסבה לטנקים.
במלחמת ששת הימים, שירת במילואים ולחם כמ"מ טנקים ברמת הגולן ובסיומה קיבל צל"ש חטיבה.
במלחמת יום הכיפורים לחם במילואים כמ"פ טנקים ברמת הגולן ואחר כך באזור סואץ. לאחריה התמנה לתפקיד של מג"ד טנקים.
בעל תואר ראשון בהצטיינות בכלכלה ומדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון שבנגב.
שירת בשב"כ במשך כ-25 שנה ושימש בתפקידי פיקוד מבצעיים שונים, ביניהם: מפקד שב"כ לבנון (84'-83'), מפקד שב"כ אזור הדרום, ומפקד שב"כ יהודה, שומרון וירושלים.
באמצע שנות ה-90 פרש מן השב"כ לאחר 25 שנות שירות מבצעי ופיקודי והצטרף למפד"ל. עמד בראש מטה הבחירות של המפד"ל בבחירות לכנסת ה-14.
באוגוסט 1996 התמנה ליו"ר מועצת רשות שדות התעופה וכיהן בתפקידו 9 חודשים.
מיד לאחר מכן, בשנת 1997 מונה למנכ"ל רשות שדות התעופה וכיהן בתפקיד עד לשלהי 2001. בתקופת כהונתו אושרה תוכנית הענק "נתב"ג 2000". הפרויקט יצא לפועל ב-1998 בעלות כוללת של כ-1 מיליארד דולר.
בשנת 2002 הקים חברה עצמאית ועסק בייעוץ אסטרטגי לחברה אמריקאית בתחום הבידוק הביטחוני לתעופה ובמתן שירותי ניהול מקומיים.
בין השנים 2003 – 2008 היה חבר מועצת עיריית ירושלים מטעם סיעת "ירושלים תצליח", בראשות ניר ברקת. היה חבר פעיל בוועדת הכספים ושימש דירקטור בתיאטרון ירושלים.
בשנת 2008 מונה למנכ"ל חברת הסטארט-אפ "טרייסגארד", שפיתחה טכנולוגיה לגילוי עקבות חומרי נפץ בכבודת יד בנמלי תעופה ובמעברי גבול.
מאז שנת 2009 הוא איש עסקים המתמחה בייצוג משקיעים בתחום הנדל"ן ובמתן שירותי ניהול בכירים.
בשנת 2010 נתן חוו"ד מומחה, לטובת הבנק הערבי הירדני בעניין מקצועי מובהק, בתביעה שהגישו נגדו נפגעי טרור ישראלים ואמריקאים. התביעה נתמכה והסתייעה בגמלאי השב"כ.
נשוי לשפרה-ציירת, פסלת ומטפלת באומנות, ואב לשלושה. מתגורר בשכונת רמות אלון בירושלים. היה יו"ר ועד הפעולה של תושבי שכונת רמות אלון, נגד בניית גדר ההפרדה בין השכונה לכפר בית איכסא.
מארק הדלו
מארק הדלו (באנגלית: Mark Hadlow; נולד ב- 1957) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה, זמר, קומיקאי, תסריטאי, מפיק ובמאי ניו זילנדי ששיחק בסרטיו של פיטר ג'קסון "פגוש את הפיבלס", "" ו" "קינג קונג".
זכה להצלחה גדולה בארצו בזכות יכולות השירה שלו ובזכות תפקידיו הקומיים בסדרות טלוויזיה בניו זילנד.
התפרסם בקולנוע ולעולם בזכות שיתוף פעולה רב שנים עם הבמאי המצליח פיטר ג'קסון.
בשנת 1989 דיבב את הדמויות הראשיות בקומדיה השחורה של ג'קסון "פגוש את הפיבלס".
ב-2005 השתתף הדלו בתפקיד קטן בסרטו של ג'קסון "קינג קונג" בתור השחקן הארי.
בשנת 2012 צירף ג'קסון את הדלו לפרויקט שלו "", בסרט הופיע בתפקיד דורי מחבורת 13 הגמדים. בשנת 2018 שיחק בסרט הפוסט-אפוקליפסי "מנועי התמותה" לצד סטיבן לאנג.
מלבד עבודות בקולנוע ובטלוויזיה עובד הדלו גם ב"תיאטרון קורט" בניו זילנד שם הוא מפיק, מביים ומשחק.
חסידות פאלטישאן
חסידות פאלטישאן (נכתב גם פאלטישען, או פאלטיטשאן) היא חצר חסידית ששורשיה בצ'רנוביל-סקווירה. מקורה בעיר פלטיצ'ן (ביידיש: "פאלטישאן") שבחבל מולדובה, רומניה.
שושלת האדמור"ים.
הדור הראשון.
האדמו"ר הראשון בפלטיצ'ן, רבי אלעזר טברסקי, היה בנם של רבי שלמה מסקווירה ופיגא, בתו של רבי אריה לייבוש רוקח ממגרוב, בנו של רבי יהושע מבעלז. נולד בבלז בכ"ט בתשרי ה'תרנ"ג. לאחר פטירת רבי יהושע בה'תרנ"ד, חזר רבי שלמה לסקווירה, אך הבן נשאר בבלז וגדל אצל סבו רבי אריה לייבוש, ודודו זקנו רבי ישכר דב רוקח מבעלז. נישא בה'תר"ע בסוצ'אבה ("שאץ" ביידיש) לרבקה רחל בת רבי מאיר מוסקוביץ מחסידות שאץ.
בשנת ה'תר"ף עבר לרומניה והתיישב בפלטיצ'ן כאדמו"ר מסקווירה. רבים מחסידי טשרנוביל וסקווירא נמלטו לשם בעקבות מלחמת האזרחים ברוסיה. בשנת ה'תש"א עבר לבוקרשט בשל מחלת השיתוק של אשתו.
בשנת ה'תש"ו עבר לארצות הברית וייסד בשכונת בורו פארק בית מדרש עם קומץ מחסידיו. נפטר בברוקלין בכ"א בתמוז ה'תשל"ו ונטמן בבית עלמין של חסידות פאפא בניו ג'רזי. דברי תורתו וקורותיו כונסו על ידי נכדיו בספרים "פקודת אלעזר", ו"תפארת אלעזר".
הדור השני.