עד ראשית המאה ה-20 היה אזור דופניצה חקלאי בעיקרו ומוקף שדות מעובדים ובוסתנים. בנוסף היה האזור מרכז לכריית עפרה. בתקופת שלטונו של פרדיננד הראשון, מלך בולגריה עבר האזור שינוי מהותי והפך לאזור גידול עיקרי לטבק. בשנות ה-60 נוספו מפעלי תעשייה כימיים ומפעל ליצור מכונות חקלאיות. הגידולים החקלאיים העיקריים בשטח הרשות המקומית הם: חיטה, שעורה, שיבולת-שועל, תירס, תפוחי אדמה, עגבניות, מלפפונים, תפוחי עץ ושזיפים. ענף כלכלי מרכזי הוא ענף תיירות הנופש ותיירות המרפא.
בסמוך לעיר עובר הכביש המהיר "חוצה בולגריה" -E79, מופעלים 10 קווי אוטובוס בין עירוניים וקיים קו רכבת מהיר לבירה סופיה.
הקהילה היהודית.
תיעוד לקהילה יהודית מאורגנת בעיר דופניצה קיים החל מאמצע המאה ה-17, עת שלטו העות'מאנים בעיר. ההערכה היא שמדובר בסוחרים מצאצאי מגורשי ספרד, שהוזמנו לשטחי האימפריה העות'מאנית על ידי הסולטאן באיזיט השני והתיישבו ברחבי הבלקן. בראשית המאה ה-19 נבנה במקום בית כנסת מפואר, אשר נהרס לאחר מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נרשמו אירועים אנטישמיים רבים כפי שאירעו בכל רחבי בולגריה, אך הם שככו כשעזב הצבא הרוסי, אשר חייליו וקציניו היו אילו שליבו את האירועים. בראשית המאה ה-20 מנתה הקהילה כ-1,000 נפשות, וסמוך לתחנת הרכבת נחנך בית קברות חדש לקהילה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה כ-2,000.
יהודי דופניצה יועדו להיות חלק מקבוצת המגורשים הראשונה למחנות ההשמדה מקרב יהודי "בולגריה הישנה". ב-25 בפברואר 1943 הוטל עוצר על יהודי העיר אשר נאכף על ידי חברי הארגון האנטישמי ברניק. חברי הארגון, מרביתם בני נוער פרצו לא אחת לבתי היהודים והכו אותם. ב-4 במרץ 1943 ביצע הצבא הבולגרי אקציה בכל רחבי תראקיה המזרחית, אשר נמסרה לבולגרים על ידי גרמניה הנאצית לאות הוקרה על הצטרפותה למדינות הציר. חלק מ-4,000 היהודים שנאסרו הוחזקו במעצר במשך מספר שבועות בתוך מחסני טבק בעיר דופניצה, טרום גירושם דרך העיר לום אל מחנה טרבלינקה. ב-9 במרץ אחר חצות נאסרו יהודי העיר דופניצה ושוחררו למחרת היום לאחר ביטול צו הגירוש למחנות ההשמדה.
מרבית יהודי העיר עלו למדינת ישראל בין 1947 ל-1949. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה לישראל, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובדופניצה נמנו 382 יהודים. מבנה בית הכנסת בדופניצה שהוקם ב-1859 נהרס באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20.
אנפרני הארדווי
חיים בינרט
אל-מסתכפי השלישי
אל-מסתכפי באללה השלישי (מילולית: המבקש את צרכיו מן האל), אבו אל-רביע סלימאן בן אל-מתוכל עלא אללה (בערבית: المستكفي بالله الثالث, ابو الربيع سليمان بن المتوكل على الله), היה הח'ליף העבאסי הסמלי שמשל בקהיר בחסות הממלוכים בין 1441 ו-1450. בימיו משל הסולטאן הממלוכי סיף אל-דין אל-ט'אהר ג'קמאק.
תותח נ&quot;מ 88 גרמני
אדריכלות פוסט מודרנית
אל-קאא'ם השני
אל-קאא'ם באמר אללה השני (מילולית: המחייה במצוות האל), אבו אל-בקאא חמזה בן אל-מתוכל עלא אללה (בערבית: القائم بامر الله, ابو البقاء حمزة بن المتوكل على الله الثاني) היה הח'ליף העבאסי הסמלי שמשל בקהיר תחת הממלוכים בין השנים 1450 ל-1455. הוא ירש את אחיו אל-מסתכפי באללה השלישי וכיהן בזמנם של הסולטאנים הממלוכיים ג'קמאק ואל-מנצור פח'ר אל-דין עת'מאן.
יעקב בן אריה
אדי מק'גולדריק
אדוארד ג'ון פול "אדי" מק'גולדריק (אנגלית: Edward John Paul "Eddie" McGoldrick; נולד ב-30 באפריל 1965 באיזלינגטון שבאנגליה) הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה.
מק'גולדריק החל את הקריירה שלו במועדון קטרינג טאון שמחוץ לליגה, ובעקבות מעבר לנניטון בורו ביסס את מעמדו כשחקן בתחילת שנות ה-80. לאחר מכן עבר לשחק בשורות נורת'המפטון טאון מהפוטבול ליג תמורת 10,000 לירות שטרלינג, וזכה עמה באליפות הליגה הרביעית ב-1987.
לאחר מכן עבר לקריסטל פאלאס, שם זכה לפרסום לאחר שהשתתף ב-147 משחקים והבקיע 11 שערים; הוא זכור בהיסטוריה של המועדון לאחר שבישל שער לאיאן רייט בניצחון 4 - 3 על בלקברן רוברס, בסיכום שני משחקי גמר פלייאוף העלייה לליגה הראשונה. הוא זכה עם פאלאס בגביע פול ממברס בעונת 1990/1991, לאחר שהקבוצה סיימה במקום השלישי בליגה. הוא החמיץ את הפסד הקבוצה בגמר גביע ה-FA של 1990. ב-1992, בעודו משחק בפאלאס, ערך את הופעתו היחידה בנבחרת אירלנד ב' ואת הופעתו הראשונה מתוך 15 משחקים במדי נבחרת אירלנד.
לאחר שקריסטל פאלאס ירדה מהפרמייר ליג ב-1993 הוא עבר לארסנל תמורת מיליון לירות שטרלינג, ושיתף פעולה פעם נוספת עם רייט. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מגן הצדקה מול מנצ'סטר יונייטד ב-7 באוגוסט 1993. הוא לא זכה להצלחה רבה בארסנל, ולאחר 38 משחקים בעונת , כולל הופעה במחליף בניצחון על פארמה בגמר גביע המחזיקות, הוא איבד את מקומו בהרכב, ובעונת השתתף במשחק אחד בלבד. בסך הכל הוא השתתף ב-57 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם שער אחד. כששיחק בארסנל הוא סבל ממספר פציעות שהגבילו את יכולת המשחק שלו, בנוסף למחלת הסכיאטיקה שגרמה לו כאבים וממנה סבל עד סוף הקריירה.
מק'גולדריק עזב את ארסנל למנצ'סטר סיטי ב-1996. בתקופה הראשונה הוא היה מושאל מארסנל, וחתם על חוזה קבוע ב-18 באוקטובר 1996 תמורת די העברה בסך 300,000 לירות שטרלינג. הוא הצטרף למועדון שהיה באותה עת בתקופה של חילופי מאמנים רבים. החתמתו כשחקן מושאל בוצעה על ידי עוזר המאמן אסא הארטפורד (שהחליף את אלן בול), החתמתו על חוזה קבוע הייתה בתקופת 32 הימים של סטיב קופל, ועד לסוף העונה הוא שיחק תחת שני מאמנים נוספים. הוא שיחק בסיטי במשך שתי עונות, אך בעונתו האחרונה שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון, ובתקופת השאלתו לסטוקפורט קאונטי ערך את הופעתו היחידה ב-1998. הוא פרש מכדורגל מקצועני ב-1999, ולאחר מכן אימן את המועדונים החובבניים קורבי טאון ובאשלי.
לפני שהתמנה למאמן-שחקן בקורבי טאון הוא כיהן כמנהל מסחרי. בשנת 2008 מונה למאמן הקבוצה עד גיל 14 של נורת'המפטון טאון, וב-2009 קודם למשרת מאמן קבוצת הנוער של המועדון.
טוטראקן
טוטראקן (בבולגרית: Тутракан) היא עיר נמל בולגרית על גדת הדנובה באובלסט סיליסטרה. מספר תושבי העיר הוא כ-10,000, היא שוכנת על הגדה הימנית של הדנובה, מול העיר הרומנית אולטניצה וממוקמת 307 קילומטרים מהבירה סופיה ו-62 קילומטרים מבירת המחוז סיליסטרה.
היסטוריה.
ראשית התיישבות אנושית באזור מתוארכת לתקופת האבן הקדומה, אך עיקר השרידים הארכאולוגיים הם מתקופת האבן החדשה וביניהם שרידי מבנים, כלי חרס ועדיים מארד ונחושת, אשר נמצאו בסמיכות לעיר המודרנית. ב-15 לפנה"ס נכבש האזור נכבש על ידי הרומאים וב-69 בנה הקיסר אספסיאנוס בקרבת מקום מצודה, אשר הורחבה לכלל יישוב מאורגן על ידי הקיסר טראיאנוס, בראשית המאה ה-2 והוא נודע בשם Transmarisia (טרנסמריסיה).
באמצע המאה ה-6 היגרו לאזור שבטים סלאבים אשר בהמשך היו שותפים להקמת האימפריה הבולגרית הראשונה. במקום ישנן עדויות למבנים וביצורים מתקופתו של איוון שישמן, קיסר האימפריה הבולגרית השנייה. בתקופה זו, עת דעיכתה של האימפריה השנייה, עבר האזור לשליטת מירצ'אה (הזקן) שליט נסיכות ולאכיה. ב-1388 נכבש היישוב על ידי צבאות הסולטאן מוראט הראשון, שליט האימפריה העות'מאנית וברובו ננטש על ידי תושביו. בעידן התחייה הבולגרית של אמצע המאה ה-19, החל היישוב לעבור תנופת פיתוח אשר חילצה אותו מהקיבעון העות'מאני ששרר בכל רחבי בולגריה. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), עבר היישוב לשליטת נסיכות בולגריה.
לאחר מלחמת הבלקן השנייה עברה העיר כחלק מהקדרילטר, לשלטון ממלכת רומניה. בין 1916 ל-1918, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נכבשה העיר על ידי הבולגרים, אך בסיום המלחמה חזרה לשלטון רומני. טוטראקן קרויה ברומנית טורטוקאיה ובמהלך מלחמת העולם הראשונה, בספטמבר 1916, נערך קרב טורטוקאיה, במהלכו הובס הצבא הרומני על ידי צבא משולב של בולגרים וגרמנים בפיקוד גנרל אוגוסט פון מקנזן.
לפני מלחמת העולם השנייה, בעקבות הסכם קראיובה, חזרה העיר לשלטון בולגריה ומאז נשארה בולגרית. לפי חלק מהגרסאות, ב-4 בספטמבר 1944, בשלהי מלחמת העולם השנייה הייתה טוטראקן העיר הבולגרית הראשונה ששוחררה על ידי הצבא האדום.
אקלים.
בעיר שורר אקלים ממוזג עם השפעה יבשתית, כך שהחורפים קרים מאוד יחסית והקייצים חמים, להוציא רצועה צרה מאוד לאורך הדנובה בה קיימת השפעה ממתנת. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.8oc, כאשר ערכי הקיצון הממוצעים נעים בין מינוס 1.8oc, בחודש ינואר, ל 23.7oc, בחודש יולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 540 מ"מ.
כלכלה.
בשטח הרשות המקומית, ישנם שטחי גידול חקלאיים המניבים חיטה, שעורה, תירס, גרעיני חמניות, סלק סוכר, סויה ירקות ובוסתני פירות המניבים ענבים, משמשים ותפוחי עץ. עד לאמצע המאה ה-20 מרבית התושבים עסקו בנוסף לחקלאות בדייג ובמלאכות זעירות. בימינו קיימות מספר חברות לייצור ועיבוד מזון, כגון מאפיות, מחלבות ובתי מטבחיים. בשלהי המאה ה-20, נוספו מפעלי עיבוד עץ וטקסטיל.
הקהילה היהודית.