הליגה מקיימת גם סמינרים, הרצאות, תוכניות לימוד, ואירועי תרבות חיים ומקוונים. לליגה גם נוכחות ווירטאולית כאשר חלקים מכתב העת מהשנים האחרונות זמינים להורדה דיגיטלית באתר הארגון, וכן לארגון ערוץ יוטיוב המעלה תוכני יידיש שונים, וחשבון טוויטר ופייסבוק פעילים.
לקריאה נוספת.
הנתונים הכספיים של הליגה למען יידיש באתר: https://www.causeiq.com/
מר (טעם)
אביחי שמידט
אביחי (אבי) שמידט (באנגלית: Avichai (Avi) Schmidt; נולד ב-12 באוקטובר 1949) הוא סופר ויזם נדל"ן ישראלי, שבמשך עשרות שנים עבד כאיש קול ותקשורת בערוץ הראשון.
ביוגרפיה.
אביחי שמידט נולד בתל אביב וגדל בירושלים. אביו היה איש עסקים ובעל בתי חרושת, ואמו – מזכירה מדעית ומתרגמת בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. מגיל עשר נלווה שמידט לאביו במסעות עסקיים בחוץ לארץ, ושהה שם תקופות שונות.
שמידט למד בבית הספר המקצועי אורט בירושלים, והוכשר כטכנאי אלקטרוניקה. הוא שירת בצבא כבעל מקצוע, תחילה בחיל האוויר ואחר כך בחיל המודיעין ביחידה שנקראת כיום 8200. מיד עם סיום שירותו הצבאי בשנת 1970, הצטרף לרשות השידור, לטלוויזיה הישראלית (הערוץ הראשון), ועבד בה כאיש קול ותקשורת כמעט מיום היווסדה ובמשך שלושים וחמש שנים. בכל השנים האלה השתתף בהכנתן של אלפי כתבות טלוויזיה, מאות סרטים דוקומנטריים, עשרות סרטים וסדרות טלוויזיה, ונטל חלק באלפי הפקות ובשידורים הגדולים והחשובים, שבהפקתם היה שותף ליצירת הפסקול של ההוויה הישראלית.
מאז צאתו לגמלאות בגיל צעיר, עוסק שמידט בכתיבה, יזמות והשקעות נדל"ן ובמקביל ממשיך לעסוק בהפקה טלוויזיונית.
כתיבתו.
את הסיפור הראשון שלו כתב שמידט כשהיה בן שבע. כילד וכנער כתב בעיקר רשמי מסע בעולם וטורי סאטירה בעיתוני בית-ספר.
הסיפורים שכתב בבגרותו הם חובקי עולם, וגיבוריו – בדרך כלל צמדים רומנטיים – הם אנשים רגילים הנקלעים לנסיבות לא רגילות. שמידט, הדובר חמש שפות, הרבה לנסוע בעולם, ביקר במדינות רבות, ואף עבד והתגורר בהן. היכרותו עם תרבויות שונות ועם הגאוגרפיה של ערים רבות – על פינותיהן המיוחדות ועל אורחות החיים בהן – הטביעה את חותמה על תיאוריו ועל מגוון הדמויות האנושיות המרתקות ויוצאות הדופן המאכלסות את עלילות ספריו.
הסיפורים הקצרים של שמידט (שחלקם מבוסס על זיכרונותיו מעבודתו כאיש טלוויזיה ועל נדודיו בעולם) הם ברובם אוטוביוגרפיים, כתובים בדרך כלל בצורה קלילה והומוריסטית, וממקדים את המבט על בני האדם ממדינות ומתרבויות שונות כפי שהם נראים בעיניים זרות, לעיתים ציניות וביקורתיות.
לספרי המתח של שמידט קצב מהיר, והם משלבים דמיון חסר גבולות עם המציאות. בפתיח לאחד מספריו הוא כותב: "אם דמיון ומציאות מעורבבים עד לבלי הכר, האמת היא אי שם באמצע."
ראונד רובין (מסמך)
ראונד רובין הוא מסמך שנחתם על ידי מספר משתתפים במעגל כדי להקשות על זיהוי סדר החותמים ולגלות את המובילים.
מקור.
מקור המונח ב מצרפתית "Rond ruban" (סרט מעוגל) המונח מתאר חתימה על עצומות נגד סמכות (בדרך כלל פקידי ממשל במוחים כנגד הכתר) בצורה מעוגלת בה אין היררכיה ולא ניתן לגלות מיהו המנהיג.
ראונד רובין (פירושונים)
היינריך הופמן (צלם)
היינריך הופמן (בגרמנית: Heinrich Hoffmann; 12 בספטמבר 1885 – 15 בדצמבר 1957) היה צלם, פוליטיקאי, מוציא-לאור וחבר במפלגה הנאצית, מבכירי מעגלו הפנימי של אדולף היטלר, אשר שימש כצלמו האישי. תמונותיו היוו חלק משמעותי בקמפיין התעמולה של המשטר הנאצי וסייעו בהצגת הפיהרר ומפלגתו כתופעה חברתית יוצאת דופן ומיוחדת במינה.
צילומיו זכו לפרסום נרחב והופיעו על כרזות, ספרים ובולים, שימושים שבגינם קיבל תמלוגים גבוהים אשר הפכו אותו במהרה למיליונר. לאחר מלחמת העולם השנייה נשפט ונידון לארבע שנות מאסר באשמת . חוקרי ביזת יצירות האמנות תייגו אותו כפושע בכיר אשר היה אחראי לשדידתם של יהודים רבים, הן כ והן כאספן, ואוספו הפרטי שהכיל יצירות רבות אשר היו שייכות בעבר ליהודים הוחרם. מאוחר יותר ציוו הרשויות במדינת בוואריה להשיב לידיו את כל היצירות שנלקחו ממנו בין אם היו גנובות ובין אם לא.
ביוגרפיה.
נולד בפירט, בוואריה, ב-12 בספטמבר 1885, כבנם היחיד של רוברט הופמן ומריה קרגל. אביו היה צלם מצליח וניהל חנות קטנה ברגנסבורג בה השלים את הכשרתו המקצועית כשולייתו. מגיל צעיר חלם ללמוד אמנות, אולם אביו התנגד לכך בתוקף ובתום התמחותו נאלץ להמשיך בעל כורחו ללימודי צילום באוניברסיטת היידלברג, ומאוחר יותר לתקופת השתלמות בגלריית תיאובלד שבפרנקפורט.
בין השנים 1903–1906 עבד עבור תומאס ואיט, צלם אשר פעל בשירות הקיסרות הגרמנית בבאד הומבורג. לאחר שהועסק במשך זמן מה בתפקידים זוטרים אצל הצלם קמילו רוף בציריך ובגלריית שבמינכן, הצליח להתקבל לשירותו של צלם העיתונאות המפורסם בלונדון; בתקופה זו צילם תמונות שונות עבור הסקוטלנד יארד וכן תרם רבות לספרו של הופ, "מפורסמים בני זמננו, המאה ה-20".
הוא המשיך לרכוש ניסיון בתחום עד שלבסוף התיישב במינכן ב-1909 ופתח חנות צילום ברחוב מספר שלושים ושלוש, ממנה עבד כצלם עיתונאות, פרסום ודיוקנאות. עסקיו של הופמן שגשגו ובמהרה גילה כי הוא זקוק לעוזרים, ולכן שכר את שירותיה של אישה צעירה אשר ענתה לשם אווה בראון, לימים אשתו של אדולף היטלר, כעוזרת ונציגת מכירות. השניים אף נפגשו לראשונה כאשר ביקר היטלר בחנותו של הופמן באוקטובר 1929 והכיר את עצמו בתור ; בהמשך העסיק גם את אחותה הצעירה של אווה, גרטל, החל משנת 1932.
כעבור ארבע שנים ייסד הופמן את סוכנות הצילום "פוטובריכט הופמן" אשר עסקה בצילום תמונות דיוקן ומתן שירות מקצועי לעיתונים. כמו כן ניהל עסק גדול לייצור גלויות, בנוסף למעורבותו בניהול העיתון המאויר של מינכן, שמהדורותיו התפרסמו גם בברלין ובאוסטריה.
הופמן נישא לתרזה "נלי" באומן (15 בדצמבר 1886 – 11 באוגוסט 1928) ב-1911 במינכן, לימים מעריצה נלהבת של היטלר ומשטרו, ולזוג נולדו במהרה שני ילדים; בתם הנרייטה (2 בפברואר 1913 – 18 בינואר 1992), אשר התחתנה ב-31 במרץ 1932, עם מנהיג הנוער ההיטלראי באלדור פון שיראך, ובנם היינריך (24 באוקטובר 1916 – 14 בספטמבר 1988); לאחר מותה הפתאומי של אשתו ב-1928 נישא הופמן בשנית לארנה גרובקה כעבור שנה.
בשנים הבאות עבד הופמן כפרילנסר וכצלם מלחמה, עד שגויס באוגוסט 1917 וסופח ליחידת תעופה רזרבית בה שימש כ, דהיינו מיליציית חיילים בעלת מקצועיות לחימתית ירודה, ונשלח אל החזית המערבית. בתום המלחמה שב לעבודתו כצלם עיתונאות וסיקר חדשות מהרפובליקה הסובייטית הבווארית.
המפלגה הנאצית.
הופמן חבר למספר מיליציות אזרחיות מזרם הימין הקיצוני ב-1919, והשתמש בכישוריו כצלם על מנת להביע את תמיכתו בהן; הוא עזר לאייר את העלון "שנה אחת למהפכה הבווארית, בתמונות", והכיר לראשונה באותה העת את דיטריך אקרט, אשר לימים הפך למייסד ביטאון המפלגה הנאצית הפלקישר באובכטר, וכן העיתון האנטישמי , אותו עזר הופמן להפיץ. בין השניים נרקמה חברות עמוקה וארוכת שנים.
בהמשך הצטרף למפלגה הנאצית באופן רשמי, אליה נרשם ב-6 באפריל 1920, והחל לצלם מנהיגים פוליטיים שונים כגון הרמן גרינג, רודולף הס ולאחר זמן מה גם את אדולף היטלר, אותו פגש לראשונה ב-1919, אשר התרשם ממנו לטובה ומינה אותו לצלם האישי שלו.הופמן השתתף בפוטש במרתף הבירה בתור כתב צילום, ולאחר שפעילות המפלגה הנאצית נאסרה ב-1923 בעקבות כישלונו, הצטרף לאחד מארגוני ממלאי המקום, ה"גרוסדוטש וולקסגמיינשהאפט", עד לתחייתה של המפלגה כעבור שנתיים. בשנים הבאות ייסד את העיתון ה, ובנובמבר 1929 ייצג את המפלגה הנאצית באספה שהתקיימה ב. בין דצמבר 1929 לדצמבר 1933 שירת כחבר במועצה העירונית של מינכן, וב-1940 הפך לחבר רשמי בפרלמנט של ה.
לאחר השתלטותו של היטלר על המפלגה הנאצית ב-1921 ומינויו של הופמן, לא הורשה אף אדם אחר לצלם את תמונותיו של הפיהרר מלבדו. הופמן עצמו הוגבל בחופש אמנותו, לאחר שבתקרית אחת בברגהוף צילם את היטלר משחק עם כלב הטרייר של אשתו, אווה בראון. בתגובה אסר עליו היטלר לפרסם את התמונה ואמר לו כי, .
היטלר שמר על אחיזה חזקה סביב תדמיתו הפומבית, ובכל פעם שרכש חליפה חדשה דאג להצטלם איתה לפני שלבש אותה בפרהסיה בכדי להעריך את הרושם שהביע. לדברי הופמן, ציווה היטלר ב-1933 להוציא מסירוקלציה את כל התמונות בהן נראה לובש לדרהוזן. כמו כן הביע את סלידתו מבניטו מוסוליני, אשר הצטלם בעודו לובש בגד ים.
ניסיונותיו של הופמן לצייר את היטלר כמודל לחיקוי עבור העם הגרמני היו מאתגרים מאחר שהוא חסר את רוב המאפיינים של , קרי שיער בלונדיני וגובה בולט, אשר אידאולוגיית הסדר החדש שאפה לשמר. בתמונותיו ניסה הופמן למקד את מלוא תשומת הלב של הצופה אל עיניו של היטלר, אשר רבים תיארו כחלומיות ומהפנטות.היטלר השתמש בצילומיו של הופמן לקידום קמפיין התעמולה של המפלגה הנאצית, אותה ביקש לייצג כתופעה חברתית מיוחדת ובעלת חשיבות מכריעה. תמונות שצילם ב-1926 בויימאר, תורינגיה, אחת המדינות הגרמניות הבודדות שלא אסרו על נאומיו של היטלר, הציגו מצעדים מרשימים בהם השתתפו כחמשת אלפים חיילים אשר נראו לראשונה מצדיעים במועל יד, והופצו באלפיהן ברחבי גרמניה לאחר שהודפסו בעיתון הנאצי הרשמי. ב-1933 אייר את הספר "חייו הנסתרים של היטלר", אשר היווה חלק גדול ממאמציו הרבים של הפיהרר לעצב את דמותו הפומבית.