מבנה מוקדמות המונדיאל השתנה רבות במשך השנים. במונדיאל 1930 כלל לא נערך טורניר המוקדמות מאחר שפיפ"א הזמינה 13 נבחרות להשתתף בטורניר באורוגוואי, והחל מ-1933 החל תהליך המוקדמות שאורכו כשנתיים. משחק מוקדמות המונדיאל הראשון נערך ב-11 ביוני 1933, כאשר גברה בסטוקהולם על בתוצאה 6 - 2, כחלק ממוקדמות מונדיאל 1934. מספר הנבחרות המעפילות לטורניר השתנה במשך השנים מ-16 ל-32, וצפוי לעלות אף ל-48, אך למרות זאת נותר טורניר המוקדמות במבנה דומה לאורך ההיסטוריה של המונדיאל. הנבחרות חולקו לבתים לפי שיוך גאוגרפי, והן מתחרות על מספר קבוע מראש של מקומות בטורניר הגמר, כשמקום אחד או שניים נשמרים לפלייאוף בין יבשתי.
המבנה הבסיסי של טורניר המוקדמות הוא בתים בעלי מספר נבחרות שונה. הנבחרות מקבלות 3 נקודות עבור ניצחון, נקודה עבור תיקו, ואפס נקודות עבור הפסד. פיפ"א קבעה מספר כללים שנועדו לדרג נבחרות בעלות מספר נקודות שווה, התקפים בכל המצבים:
אם גם במצב זה נותר השוויון, יופעלו הכללים הבאים:
אם גם לאחר מקרה זה נותר שוויון ייערך משחק פלייאוף במיקום נייטרלי, עם הארכה ודו-קרב פנדלים במקרה הצורך, אם פיפ"א תצליח לתאם אותו בלוח המשחקים של כלל הנבחרות. במקרה ולא ניתן לערוך משחק פלייאוף יישבר השוויון בין הנבחרות באמצעות הגרלה.
במשחקי המוקדמות הנערכים באופ"א (קונפדרציית הכדורגל של אירופה) נהוג לערוך פלייאוף יבשתי בין הנבחרות שסיימו במקום השני בבתי המוקדמות, מאחר שהיא מקבלת את מספר המקומות הגבוה ביותר במונדיאל. משחקים אלו נערכים בשיטת בית וחוץ (כלומר, כל נבחרת מארחת משחק אחד), ומוכרעים לפי הפרש שערים כללי או הפרש שערי חוץ, ובמקרה של שוויון באמצעות הארכה ודו-קרב פנדלים. פיפ"א עורכת גם משחקי פלייאוף בין-יבשתיים, כגון בין (אוקיאניה) ל (אסיה) במוקדמות מונדיאל 2010.
חלוקת המקומות במונדיאל לאורך השנים.
הטבלה שלהלן מציגה את מספר המקומות שהוקצו על ידי פיפ"א לכל יבשת בכל טורניר. המקומות בפלייאוף הבין-יבשתי מחושבים כחצי מקום. מספרים מודגשים מייצגים את מנצחות הפלייאוף הבין-יבשתי. האות א מייצגת מקום עבור האלופה המכהנת, והאות מ מייצגת את המקום השמור למארחת.
בכורות במוקדמות המונדיאל.
רק נבחרות שהשתתפו לפחות במשחק אחד נספרות לעניין ההופעה הראשונה. הנבחרות שפרשו לפני פתיחת המוקדמות, או העפילו אוטומטית מסיבה כלשהי, מסומנות בהדגשה.
פער העשייה - ידיעה (ספר)
בית הכנסת היילברון
אברהם כוגן
אברהם כוגן (6 ביוני 1921 - 7 בספטמבר 2009) היה פרופסור מן המניין בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה בטכניון ומחלוצי המחקר היישומי בישראל.
ביוגרפיה.
כוגן נולד בא' בסיוון תרפ"א (6 ביוני 1921) בקישינב. למד בגימנסיה "מגן דוד", שהוקמה על ידי הרב יהודה לייב צירלסון, בה התנהלו כל השיעורים בעברית בלבד. סיים שנת לימוד ראשונה בפיזיקה, באוניברסיטת צ'רנוביץ, בשנה שבה פרצה מלחמת העולם השנייה. לימודיו נקטעו כאשר הגרמנים כבשו את המדינה. הוריו, אחִיו, שתי אחיותיו ורבים מבני המשפחה המורחבת נספו בשואה. הוא הצליח לברוח ממחנה כפייה, ולהגיע לבוקרשט. שם פגש את הצנחנים שייקה דן ויצחק בן-אפרים. עלה לארץ ישראל בשנת תש"ה (1944) באוניית המעפילים "צלאח א-דין".
למד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. נושאי מחקריו התמקדו תמיד בפיזיקה שימושית, במטרה לסייע לצרכים חיוניים של מדינת ישראל. בתקופת מלחמת העצמאות היה מראשוני המשתתפים בחיל המדע – חמ"ד, שהפך מאוחר יותר לרפא"ל - הרשות לפיתוח אמצעי לחימה. באותה התקופה פיתח מוקש נייד, שהופעל בקרבות שונים.
נשלח מטעם הטכניון ללמוד באוניברסיטת פרינסטון, ארצות הברית, כאחד משבעה מדענים צעירים, שנשלחו להתמחויות בארצות שונות, על מנת להוות את צוות ההקמה של הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה בטכניון.
בחזרתם לישראל, בתשי"ד (1954), הקימו את הפקולטה וביססו אותה. בשנותיה הראשונות של הפקולטה, עסק, פרט להוראה, גם בהקמת נקבות הרוח, בהן משתמשים עד היום לחקר ופיתוח מטוסים, טילים וגופים אווירודינמיים. עד שנת תשל"ג (1973) היו אלו המנהרות היחידות בישראל והן שימשו, בין היתר, גם את התעשייה האווירית ורפא"ל.
עמד מספר פעמים בראש הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה כדיקן, בשנים 1956 - 1957, בחלק משנת 1965 ובשנים 1983 - 1984. במהלך תקופה זו העמיד דורות של תלמידים, בהם מפתחי המטוס "לביא", והטילים "חץ", גבריאל ו"גיל".
מחקריו.
לאורך כל דרכו הוביל את מחקריו מרמת התאוריה ועד הפרטים הטכניים הקטנים ביותר. רכיבים רבים בנה בעצמו, על פי המצאות ורעיונות מקוריים. פטנטים רבים רשומים על שמו בישראל ובעולם. שבועיים לפני פטירתו עוד עבד במגדל הסולארי, כשהוא מרכז ומסכם את תוצאות מחקרו.
מבין מחקריו היישומיים:
תפקידים נוספים.
בשנת תשכ"ג (1963) היה מראשוני הנבחרים לאקדמיה הלאומית למדעים, בה היה שותף פעיל במשך עשרות שנים.
לאורך השנים נשא תפקידים שונים בטכניון, במשרד הביטחון ובמוסדות המדינה. בין היתר היה חבר המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח, חבר מועצת המנהלים של המכון לחקר ימים ואגמים, חבר בתת-הוועדה לכוח ומים של הוועדה לאנרגיה אטומית, חבר בוועדת האקדמיה להכנת תחזית צורכי המדינה במדע בסיסי, חבר הרשות הלאומית לאנרגיה ועוד.
בשנת תשכ"ו (1965) זכה בפרס רוטשילד על דרכו ועבודתו המדעית, ונאם בטקס כנציג מקבלי הפרס.
חייו האישיים.
בשנת תש"י (1950) נישא לשולמית וליקובסקי (בתו של עמנואל וליקובסקי). לזוג נולדו שני ילדים, מאיר ורבקה, שנקראו בשמות הוריו שנספו בשואה. חתנו הוא הרב צדוק בן ארצי, ראש מדור תודעה יהודית בצה"ל.
נפטר בי"ט אלול ה'תשס"ט (7 בספטמבר 2009).
תיאטרון האוהל
ויל אדמס
ויל אדמס (באנגלית: Will Adams; נולד ב-20 במאי 1963) הוא סופר מתח בריטי, כותב סדרת ספרי "דניאל נוקס".
חייו.
ויל אדמס עבד למחייתו כמוכר בחנות, צבע ושיפוצניק, סבל במחסן וטכנאי מיקרופיש לפני שהצטרף לחברה של יועצי היסטוריה עסקית שמושבה בוושינגטון, ארצות הברית. בשירותה תיעד את ההיסטוריה של מספר תאגידים וכתב כמה ביוגרפיות, ובין העבודות טייל בעולם בחיפוש אחר זירות התרחשות אקזוטיות לסיפורים שכתב.
בהמשך עבד כיועץ תקשורת עבור סוכנות בלונדון, עד שהתפטר ומכר את דירתו כדי לנסות להגשים את שאיפת חייו ולהפוך לסופר.
ספרו הראשון הופיע בשנת 2007. עד 2011 פרסם ארבעה ספרי מתח שהפכו לרבי-מכר. ספריו, המתרחשים בדרך כלל במצרים, מצטיינים בעלילה מהירה ורבת תפניות ובסוף מפתיע. גיבור כל ספריו הוא דניאל נוקס.
ספריו.
ויל אדמס פרסם שישה ספרים, ושלושה מתוכם תורגמו לעברית בידי אסף כהן. להלן רשימת ספריו של ויל אדמס לפי סדר יציאתם לאור:
וויל אדמס
אריה משה קורץ
המחלה ההולנדית
המחלה ההולנדית היא מונח כלכלי המתאר קשר בין גילוי וניצול של אוצרות טבע במדינה מסוימת בהיקף משמעותי לכלכלתה, לבין ירידה בייצור וביצוא של ענפי תעשייה מסוימים על רקע הגידול החד בהכנסות ממטבע חוץ והתחזקות המטבע המקומי, המביאים לירידה בכושר התחרות של אותם ענפים.
המונח נטבע לראשונה ב-1977 על ידי "האקונומיסט", אשר תיאר את הירידה במגזר הייצור בהולנד לאחר גילוי שדה הגז הענק חרונינגן במדינה בשנת 1959. על פי התאוריה, ההכנסות מגז טבעי שהחלו לזרום לקופת המדינה בשנות השישים של המאה העשרים הביאו תוך שנים ספורות להתחזקות הגילדן ההולנדי, לירידה בכושר התחרות של התעשייה המקומית, לירידה ביצוא ולגידול באבטלה.
אף על פי שהמונח כפשוטו מתייחס לגילוי משאבי טבע, הרי שתופעות דומות של ייסוף המטבע המקומי ופגיעה בענפי תעשייה עשויות להתרחש גם על רקע שונה, למשל על רקע זרימת הון משמעותית למדינה מסוימת, ללא קשר לגילוי משאבי טבע, או במקרים בהם מחירו של משאב טבע דומיננטי בכלכלת אותה מדינה מתייקר מאוד. זרימת הון משמעותית הנגרמת עקב שיפור בייצוא מוצרים מתוחכמים איננה חלק מהתופעה.
המודל הכלכלי.
המודל הכלכלי הקלאסי המתאר את המחלה ההולנדית פותח על ידי הכלכלנים מקס קורדן וג'יי פיטר ניר בשנת 1982. במודל קיים מגזר שאינו סחיר (הכולל שירותים) ושני מגזרים סחירים: המגזר הפורח, והמגזר הסחיר בפיגור (או לא פורח). המגזר הפורח הוא בדרך כלל הפקת משאבים טבעיים כמו נפט, גז טבעי, זהב, נחושת, יהלומים או בוקסיט, או ייצור יבולים, כגון קפה או קקאו. המגזר בפיגור הוא בדרך כלל ייצור או חקלאות. תנופת משאבים משפיעה על כלכלה זו בשתי דרכים:
הפחתת האיום.
ישנן שתי דרכים עיקריות להפחתת האיום של מחלה הולנדית: הורדת שער החליפין הריאלי, והגברת התחרותיות של המגזרים שנפגעו לרעה. גישה אחת היא לעקר את הכנסות הבום, כלומר לא להכניס את כל ההכנסות למדינה בבת אחת ולחסוך חלק מההכנסות מחוץ למדינה בקרנות מיוחדות, ולהכניס אותן בצורה הדרגתית. במדינות מתפתחות דבר זה יכול להיות קשה מבחינה פוליטית, מכיוון שלעיתים קרובות יש לחץ להוציא את הכנסות הבום באופן מיידי כדי להקל על העוני, אך הדבר מתעלם מהשלכות מקרו-כלכליות רחבות יותר.
"עיקור ההכנסות" יקטין את אפקט ההוצאות ויקל על חלק מההשפעות של האינפלציה. יתרון נוסף של הכנסת ההכנסות למדינה לאט, הוא שהיא יכולה לתת למדינה זרם הכנסות יציב, ולתת יותר וודאות להכנסות משנה לשנה. כמו כן, על ידי חיסכון בהכנסות הבום, מדינה חוסכת חלק מההכנסות לדורות הבאים. דוגמאות לקרנות עושר ריבוניות אלה כוללות את קרן העתיד הממשלתית האוסטרלית, קרן הפיתוח הלאומית האיראנית, קרן הפנסיה הממשלתית בנורווגיה, קרן הייצוב של הפדרציה הרוסית, קרן הנפט הממלכתית של אזרבייג'ן, קרן החיסכון של אלברטה, קנדה, וקרן דורות העתיד של כווית שהוקמה בשנת 1976.