תחילה אזור השכונה היה אזור לא מיושב, מפני שהוא היה מוצף עקב שיטפונות דרך קבע. לאחר מכן נבנתה תעלה, דרכה הזרימו את מי השיטפונות, ובכך הם לא פגעו בבתי השכונה. תעלה זו נקראה אלסאילה (בערבית: السايلة), שפירושו המסילה, כלומר מסילה שדרכה זרמו המים. בשאר ימות השנה התעלה שימשה כרחוב, ובתקופת השיטפונות אי אפשר היה לעבור בה.
בית הכנסת.
בשכונה היה בית כנסת גדול שהיה נקרא "כניסת אלעלמא" (תרגומו: מדרש החכמים), על שם הישיבה הכללית שהתקיימה בו. עם גירוש היהודים לגלות מוזע, הפכו ערביי העיר את בית הכנסת למסגד, וקראו לו "מסגד הגולים" (בערבית: מסג'ד אלג'לא, مسجد الجلاء). מסגד זה קיים עד היום בעיר העתיקה של צנעא. על קיר המסגד נכתב (בתרגום לעברית): . לאחרונה נערכו שיפוצים במסגד זה, ובאחד הקירות נתגלו ספרים שהוטמנו על ידי יהודי צנעא לפני יציאתם לגלות.
נקודת גרגורי (איי שטלנד הדרומיים)
נקודת גרגורי (באנגלית: Gregory Point) היא לשון יבשה סלעית בחוף הצפון מערבי של האי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
אורכה של לשון היבשה 700 מטרים.
לשון היבשה פונה לעבר מעבר דרייק.
הנקודה ממוקמת 12.85 קילומטרים מערבית - דרום מערבית מכף סמית'; 3.9 קילומטרים צפונית - מערבית מהר פסגה; ו-2 קילומטרים צפונית- צפון-מזרחית מנקודת מרקלי.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הנקודה.
הנקודה מופתה לראשונה על ידי קפטן הנרי פוסטר, בשנת 1829.
הנקודה מופתה מחדש על ידי יחידת הסקר ההידרוגרפי של חיל הים המלכותי (RN Hydrographic Survey Unit), בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1951–1952.
הנקודה צולמה מהאוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1955–1956.
מקור השם.
פוסטר קרא לחצי האי "כף גרגורי" (על שמו).
לימים, בעקבות תצלומי האוויר שהראו שמדובר בלשון יבשה ולא בחצי אי, שונה השם לשם הנוכחי.
אסון המוקש בחוות הלימוד
אסון המוקש בחוות הלימוד בירושלים התרחש ב-13 במרץ 1950. נערים חניכי החווה הביאו אליה מוקש שמצאו, והוא התפוצץ וגרם למותם של שבעה נערים בגילאי 16 עד 18.
האסון.
המוסד החינוכי חוות הלימוד מצא עצמו לאחר מלחמת העצמאות בשטח מפורז בדרום מזרח ירושלים וכ-500 מטר מקו הגבול. לאחר המלחמה למדו בחווה עשרות חניכים, רובם עולים מטורקיה.
ביום האסון יצאו לאחר תום לימודיהם כמה מחניכי החווה לקטוף כלניות בשטח שבין החווה והגבול. הם מצאו חפץ מתכתי שסברו שהוא נראה כפרימוס ונטלו אותו עמם בחזרה לחווה. הנערים הכניסו את החפץ למטבח החווה. אחת מעובדות המטבח חשדה בחפץ והזעיקה למקום מדריך של החווה, שהיה קצין לשעבר בצה"ל.
המדריך הרחיק את המוקש לשטח הפתוח, כמאה מטר מחדר האוכל של החווה. שם ירה לעברו ארבע יריות מאקדח שהיה ברשותו במטרה לפוצצו, אך המוקש לא התפוצץ. המדריך החל ללכת חזרה לחווה, ואז הרים אחד מהנערים שנמצאו במקום את המוקש והשליך אותו אל סלעים בשטח. כתוצאה מכך התפוצץ המוקש.
עקב ההתפוצצות והרסיסים שהמטירה נפגעו המדריך ועמו 17 מהנערים שנמצאו בקרבת המוקש. שניים מהנערים נהרגו במקום. רוב הפצועים נפצעו פצעים קשים.
האסון אירע בשעה 17:30. קול ההתפוצצות נשמע למרחוק וענן עשן היתמר מעל מקום האסון. במקום נראה מחזה קשה וקמה מהומה.
משקיפי האו"ם מארמון הנציב הסמוך נזעקו למקום והחלו להעביר במכוניותיהם את הנפגעים לבתי החולים הדסה ושערי צדק במרכז העיר. פצועים אחרים הועברו לשם באמבולנסים של מגן דוד אדום.
לאחר האסון באו לחווה השרים גולדה מאיר ודוד רמז וכן חברי הכנסת בבה אידלסון ויצחק בן-צבי, שאשתו רחל ינאית בן-צבי הייתה מנהלת החווה.
הטרגדיה שאירעה הסלימה לאחר ששלושה מהפצועים מתו מפצעיהם ביום האסון ועוד שניים מתו בימים הבאים. הנערים שנהרגו הובאו לקבורה בבית הקברות בשיח באדר בירושלים. אנדרטה הוקמה לזכרם, והם הוכרו לימים כחללי פעולת איבה.
חקירת האסון.
משקיפי האו"ם החלו לחקור ראשונים את האסון. לאחריהם חקרה אותו משטרת ישראל באמצעות ועדת בדיקה שהוקמה ובה שלושה קצינים. מסקנות הוועדה הוגשו לכנסת ב-20 במרץ. הוועדה מצאה כי המוקש היה מדגם ששימש את צה"ל ומשקלו היה חמישה קילוגרם. היא קבעה שהחניכים שהביאו את המוקש אל החווה נהגו בחוסר זהירות, שכן הוזהרו מפני הימצאות מוקשים בשטח. כמו כן קבעה כי המדריך שטיפל במוקש התרשל כאשר לא הרחיק ממנו את החניכים.
מדליין דין
מדליין דין קונאנה (באנגלית: Madeleine Dean Cunnane; נולדה ב-6 ביוני 1959) היא פוליטיקאית ומשפטנית אמריקאית, המכהנת כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של קהיליית פנסילבניה, מאז 2019. דין, חברת המפלגה הדמוקרטית, מייצגת מחוז קונגרס השוכן במחוז מונטוגומרי, מחוז פרוורי של צפון פילדלפיה. טרם היבחרה אל הקונגרס של ארצות הברית הייתה חברה בבית המחוקקים המדינתי של פנסילבניה.
ביוגרפיה.
דין, בת הזקונים במשפחתם של בוב ומרי דין, נולדה בגלנסייד שבפנסילבניה. היא למדה בבית הספר התיכון אבינגטון, השלימה בכבוד רב את לימודיה הגבוהים באוניברסיטת לה סאלה, ולאחר מכן השלימה לימודי תואר שני באוניברסיטת וידנר. כעבור זמן מה הייתה לבוגרת אוניברסיטת פנסילבניה. לאחר לימודי המשפטים, דין שבה לאזור פילדלפיה ועסקה בעריכת דין. לאחר מכן היא פתחה משרד עורכות דין קטן משלה, ושימשה כיועצת פנים לעסקי האופניים הגדלים של בעלה.
לאחר שעבדה והתנדבה בעולם הפוליטי במשך עשרות שנים, וילדיה גדלו, גמלה בלבה ההחלטה לפתוח גם היא בקריירה פוליטית. היא כיהנה כנציבה בעיריית אבינגטון, ובשנת 2012 התמודדה אל בית הנבחרים המדינתי של פנסילבניה. בבית התחתון של בית המחוקקים התמקדה בסוגיות חברתיות כמו רפורמה במשפט פלילי, שוויון זכויות, אתיקה וכיוצא באלה. לאחר הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק, הקימה דין ביחד עם עמיתה לסיעה הדמוקרטית את השדולה למניעת "אלימות באקדחי יד". ב-2015 מונתה לוועדת הנשים של מושל פנסילבניה, שייעצה למושל בענייני מדיניות וחקיקה בנוגע למעמד האישה. בנובמבר 2017 השיקה מסע בחירות לתפקיד סגן המושל, אך בהמשך נטשה אותו לטובת התמודדותה לקונגרס.
בפברואר 2018, לאחר שינוי משמעותי בהרכב הדמוגרפי של מחוזות הקונגרס בפנסילבניה בוצע בהוראת בית המשפט העליון של המדינה, הודיעה דין כי תגדע את מסע הבחירות שלה לתפקיד סגן המושל ובמקום זאת תתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הרביעי. המחוז היה בעבר מחוז הקונגרס ה-13, שיוצג בידי עמיתה הדמוקרטי ברנדן בויל . עם זאת, בויל מתגורר בפילדלפיה, שם שטחי העיר הוסבו למחוז הקונגרס השני, ולכן החליט להתמודד במחוז זה לכהונה שלישית בקונגרס. ב-15 במאי 2018 גברה דין בבחירות המקדימות על שני יריבים, שירה גודמן וחבר הקונגרס לשעבר ג'ו הופל. בבחירות הכלליות ניצחה את דן דייוויד, מועמד המפלגה הרפובליקנית, וגרפה 63.45% מקולות הבוחרים. בבחירות 2018 לבית הנבחרים בפנסילבניה נמנתה בין ארבע הדמוקרטיות שנבחרו לראשונה לקונגרס.
דין חברה בוועדת המשפט של בית הנבחרים ובוועדה לשירותים פיננסיים. ב-12 בינואר 2021 מונתה דין לאחת מתשעת "מנהלי בית הנבחרים" במהלך משפט ההדחה השני של דונלד טראמפ.
נקודת גרגורי
אורי מנצור
אורי מנצור (נולד ב-15 בנובמבר 1949) הוא איש עסקים ישראלי, אשר שותף בבעלות בחברת "דלק", ומחזיק במפעלי תעשייה ונדל"ן. שימש כנשיא קבוצת הכדורסל הפועל ירושלים במשך 15 שנים. בשנת 2020 העריך העיתון TheMarker ששווי נכסיו נע בין 1.5 ל–2 מיליארד שקל.
ביוגרפיה.
מנצור נולד בירושלים, וגדל בשכונת בית הכרם. אביו, ניסים מנצור, היה בעלים של תחנת מוניות במרכז העיר, מוסך וסוכנות לייבוא רכב בשכונת ממילא, אחר כך נכנס גם לעסקי הנדל"ן. מנצור השתלב בעסקי המשפחה, ובסוף שנות ה–70 נכנס לעסקי ייבוא אוטובוסים. הוא ייבא אוטובוסים מוגמרים עם שלדות מתוצרת חברות מאן, מרצדס, סקניה, איווקו ומרכב מתוצרת חברת איריזר הספרדית.
בשנת 1995, נכנס כשותף להקמת מפעל וופרג'ט באופקים. המיזם קיבל מענק ממרכז ההשקעות במשרד התעשייה והמסחר, מייצר בדים לא ארוגים, ומעסיק 180 עובדים. בהמשך הוקמו מפעלים נוספים בפולין ובסין. מנצור גויס במקור כמשקיע על ידי המייסדים של המפעל, וכעבור כמה שנים הפך לבעלים יחיד. בשנת 2003 רכש את מפעל החיתולים "טפנוקים", בהשקעה של כ-5 מיליון שקל, לאחר שהמפעל פשט את הרגל עקב התחרות עם המותגים הבינלאומיים האגיס ופמרפרס. בתחילת 2015 פרץ סכסוך עבודה במפעל ופורג'ט באופקים. העובדים השביתו את המפעל למשך שבועיים, בדרישה להעלאת שכר מעל שכר המינימום, ששולם לרובם, דרשו שיחתם איתם הסכם קיבוצי וישופרו תנאי העסקתם. לאחר שהשביתה הסתיימה העובדים חתמו על הסכם שכר חדש.
בשנת 2014, מכר מנצור את עסקי ייבוא האוטובוסים לקבוצת אלייד תמורת יותר מ–50 מיליון שקל. לאחר המכירה חבר לאנשי העסקים אלי להב ואיליק רוז'נסקי, בעלי קבוצת להב אל אר, ונכנס איתם להשקעות בעסקי נדל"ן מניב בגרמניה. באוקטובר 2020, הקבוצה רכשה יחד 60% מהבעלות בחברת דלק ישראל, כאשר מנצור שילם 260 מיליון שקל עבור 30% מהמניות. לאחר הרכישה הודיעו שבכונתם לפצל את דלק ישראל לשתי חברות. הראשונה תחזיק 54 מתחמי תדלוק שבבעלות דלק ישראל, כחברת נדל"ן עם הון עצמי של 400 מיליון שקל, ותשכיר אותם בדמי שכירות של כ-50 מיליון שקל בשנה. החברה השנייה היא זו שתשכור את המתחמים הללו, תחזיק את פעילות רשת מנטה ואת כל שאר התחנות. בכוונתם בעיקר להשביח את הנדל"ן, והם מתכננים להנפיק בבורסה את החברה השנייה.
פעילות ציבורית ונדבנות.