ג'נט יילן
גפה עליונה
גפה תחתונה
טדורנה ירוקת ראש
אודי דקל
המרכז לטניס בישראל - ירושלים
המרכז לטניס בישראל - ירושלים, הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל. המרכז ממוקם בקרית הספורט מלחה, בסמוך לאצטדיון טדי ולפיס ארנה ירושלים.
היסטוריה.
הקמת המרכז החלה ב-1979 במימון המרכז לטניס בישראל, בעזרת הקהילה היהודית בדרום אפריקה, ועיריית ירושלים. המרכז נחנך ביולי 1981 ונקרא על שמם של ג'ויס ובן אייזנברג, התורמים הגדולים ביותר של המרכז לטניס בישראל.
קיים סיפור פיקנטי מאחורי הקמת המרכז, כפי שסיפר איאן פרומן, אחד מששת המייסדים של המרכז לטניס בישראל. המייסדים הציעו לראש עיריית ירושלים, טדי קולק, להקים מרכז טניס בעיר. קולק הוזמן למרכז לטניס בישראל - רמת השרון כדי להתרשם ממרכז טניס, צפה בהופעת ראווה של הילדים משחקים וקיבל הסברים על הפעילות. בסיום שאל קולק אם יש עוד מרכז טניס בסביבה שאפשר להתרשם ממנו ונאמר לו שהמרכז הקרוב הוא המרכז לטניס בישראל - יפו. הוא ביקש לנסוע לשם, כשהגיע נכנס ישירות לשירותים וכשיצא אמר לסובבים אותו: "אני אעזור לכם להקים מרכז טניס בירושלים". לשאלה מה שכנע אותו, הוא ענה שכחלק מההכנות לביקור שלו ברמת השרון, המרכז היה מצוחצח ונקי, אבל הוא רצה לראות מרכזי טניס אחרים בספונטניות כדי לוודא שהאיכות נשמרת בכולם והכי חשוב היה לו לראות את השירותים. "ברגע שהשירותים היו מצוחצחים גם ביפו", אמר קולק, "אז ידעתי שיש לי עסק עם אנשים רציניים והסכמתי להקמת המרכז בירושלים".
המנהל הראשון של המרכז היה דני פריימן ששימש בתפקיד במשך 21 שנה, מנהלים נוספים היו יובל קרוצ'י ואילן ממן. מנהל המרכז משנת 2012 הוא מוריס אוחיון, שגדל מול המרכז ועבד בו כשומר וכמאמן לאחר שירותו הצבאי וכעת סגר מעגל.
הפעילות במרכז.
במרכז 20 מגרשים מוארים, מתוכם אחד מקורה, אצטדיון ל-2,000 צופים, קיר אימון, חדר כושר, חדר מאמנים והרצאות, מזנון וחנות ספורט. המרכז מפעיל תוכניות טניס רבות לכל הגילאים: תוכנית לגני ילדים, תוכנית פיתוח מוטורי (גילאים 4-6), תוכנית מיני טניס (6-8), תוכניות טניס לגילאי 8-18, תוכנית תחרותית וחוגי טניס למבוגרים.
המרכז מפעיל תוכניות למען הקהילה: שני פרויקטים של דו קיום בגני הילדים בשעות הבוקר (גן יהודי וגן ערבי מגיעים למרכז ועוברים יחד אימון של יכולת תנועה לגיל הרך), תוכנית דו קיום לילדים אחר הצהרים, פעילות לילדים ממשפחות יוצאי אתיופיה בשיתוף מתנ"ס גנים בקרית מנחם ומשרד הקליטה, תוכניות של ילדים ונוער חרדי בסיכון ותוכנית לילדים בעלי צרכים מיוחדים.
על פי תוכניות פיתוח המרכז, ייהרסו בו 7 מהמגרשים לטובת הקמת מבנה רב תכליתי שיכלול 6 מגרשים מקורים, אולמות סקווש, שטחי מסחר והסעדה, מרפאה וחדרי טיפולים, משרדי הנהלה, מחסני ציוד חדרי הלבשה ועוד מה שישדרג את פעילותו גם בעונה הקרה. בנוסף מתוכנן שדרוג אצטדיון הטניס המרכזי על ידי ציודו בגג נפתח
והרחבתו ל-2,400 מקומות. שדרוג מרכז הטניס תוכנן במשרד HQ אדריכלים וצפוי לעלות כ-65 מיליון שקלים.
תחרויות במרכז ובוגרים מפורסמים.
המרכז אירח במהלך השנים תחרויות רבות כגון טורניר אייזנברג הבינלאומי עם פרסים על סך 50,000 דולר, אליפויות ישראל לבוגרים ולנוער, תחרויות במסגרת משחקי המכביה, תחרויות ארציות, אזוריות ופנימיות ואליפויות של המרכז לטניס בישראל. אירוע השיא של המרכז היה בשנת 1984 כאשר נבחרת ישראל אירחה את נבחרת פולין במסגרת גביע דייוויס וגברה עליה 0:5. בשנת 1987 התקיים באותו אצטדיון מפגש ראווה בין עמוס מנסדורף לאגדת הטניס, ג'ימי קונורס.
במהלך השנים גדלו במרכז בירושלים עשרות שחקנים ושחקניות שזכו בתארים של אלופי ישראל לנוער ובתחרויות ארציות רבות. השחקן המפורסם ביותר שגדל במרכז הוא אנדי רם, שחקן נבחרת הדייוויס של ישראל, שעשה את צעדיו הראשונים על המגרשים בירושלים כבר בגיל חמש וחצי. גם יוליה גלושקו, שזכתה באליפויות ישראל לנוער ולבוגרים ומייצגת את ישראל בגביע הפדרציה, עשתה את צעדיה הראשונים במרכז בירושלים.
בדצמבר 2018 חזר מרכז הטניס לארח את אליפות ישראל בטניס לאחר שנים רבות שלא התקיימה בה.
טוטקומלוש
טוטקומלוש (בהונגרית: Tótkomlós) היא עיר במחוז בקש במישור הגדול הדרומי, שבדרום מזרח הונגריה.
היסטוריה.
האזור היה מיושב בתקופה הפרה-היסטורית. בתקופת שושלת ארפאד (Árpád) במאות ה-9 עד ה-14 התקיים במקום יישוב. באותה תקופה נבנתה במקום כנסייה עתיקה בסגנון רומנסקי.
עם הפלישות הטורקיות, במאה ה-16, נכבש האזור על ידי הטורקים ותושביו ברחו. רק באמצע המאה ה-18 יושב היישוב מחדש. בין תושביו היו עשרות משפחות של סלובקים. במחצית השנייה של המאה ה-18 ידע היישוב תקופת שגשוג. עקב הריבוי הטבעי הגבוה עזבו חלק מתושבי טוטקומלוש והקימו יישובים חדשים בסמוך, בהם נאדלאץ (Nădlac, כיום בשטח רומניה), או עברו ליישובים קיימים (כגון ארד). בסוף המאה ה-18 נבנתה כנסייה לותרנית ביישוב.
בתחילת המאה ה-19 שגשג היישוב ורמת ההשכלה של תושביו עלתה. הם היו מעורבים במרד נגד האימפריה האוסטרית בשנת 1848, במסגרת מרידות "אביב העמים". בין האנשים שנמלטו ליישוב לתקופה קצרה לאחר דיכוי המרד היה גם לאיוש קושוט.
בסוף המאה ה-19 נבנה בניין מועצה חדש ליישוב והוא הפך למרכז רשת מסילות רכבת. ערב מלחמת העולם הראשונה היו ביישוב כ-11,000 תושבים, מהם רק כ-10% הונגרים. במלחמת העולם הראשונה שרתו רבים מתושבי טוטקומלוש בצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית, בחזיתות סרביה ואיטליה. את מקום הגברים שגויסו תפסו הנשים והילדים, וכן שבויי מלחמה שהועסקו ביישוב. כ-400 מתושבי טוטקומלוש נהרגו במלחמה.
בתום מלחמת העולם הראשונה, עם התמוטטות האימפריה האוסטרו-הונגרית, הועבר היישוב לרומניה, אך בחוזה טריאנון, ב-1920, הוא הושב להונגריה.
רוב הונגרי ביישוב נוצר מחדש אחרי מלחמת העולם השנייה, לאחר חילופי האוכלוסין בין צ'כוסלובקיה והונגריה .
בשנת 1993 הוענק לטוטקומלוש מעמד של עיר.
כיום קיים בעיר רוב (75%) הונגרי, ומיעוט (21%) סלובקי. עוד חיים בעיר מעט צוענים ומעט גרמנים, רומנים וסלובנים.
בעיר מוזיאון לתרבות מקומית.
קהילה יהודית.
יהודים הגיעו לטוטקומלוש באמצע המאה ה-19. בתחילת המאה ה-20 היו בטוטקומלוש כ-150 יהודים שהשתייכו לזרם האורתודוקסי. בפרעות על רקע אנטישמי שהתקיימו ב-1918 נבזזו בתיהם של רוב יהודי היישוב.
משנת 1940 גויסו רוב הגברים היהודים מטוטקומלוש לשירות העבודה.
במרס 1944 כבש הצבא הגרמני את הונגריה ובמאי 1944 הוקם גטו ביישוב. ביוני גורשו יושבי הגטו דרך מספר תחנות לאושוויץ ולמחנה שטרסהוף (Strasshof) באוסטריה.
בכיכר הראשית של העיר קיימת אנדרטה לזכר היהודים בני העיר שנספו בשואה, אנדרטה שנחנכה בשנת 2004.
פול א. מ. דיראק
וקאמה
בן-ציון טשרנומורסקי
אורי גרשוני
אוּרִי גֶרְשׁוּנִי (נולד ב-1970) הוא אמן ומרצה במחלקה לצילום בבצלאל, שנקר ובמכללה האקדמית ויצו חיפה.
ביוגרפיה.
אורי גרשוני, נולד ב-1970 לאמנים משה גרשוני וביאנקה אשל גרשוני, אחיו הוא הצייר ארם גרשוני.
אורי הוא בוגר תואר ראשון בלימודי צילום בשנת 1996 ובוגר תואר שני בלימודי אמנות בשנת 2008, שנהם מהאקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. הציג מספר תערוכות יחיד בגלריות ובמוזיאונים והשתתף במספר רב של תערוכות בישראל ובעולם. זוכה פרס האמן הצעיר ופרס עידוד היצירה מטעם משרד התרבות. זכה בפרס צלם צעיר מטעם מוזיאון חיפה. עבודותיו נרכשו לאוספי הקבע של כל המוזיאונים המרכזיים בישראל ונמצאות באוספים פרטיים.
גרשוני, מלמד צילום באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, בבית הספר הגבוה לעיצוב שנקר ובמכללה האקדמית ויצו חיפה. חי ויוצר בישראל.
מייקל ברנבאום
מיכאל ברנבאום (באנגלית: Michael Berenbaum, נולד ב-1945) הוא יהודי אמריקאי חוקר השואה, רב אורתודוקסי ויוצר סרטים.
ביוגרפיה.
ברנבאום קיבל תואר ראשון ב"קווינס קולג'" באוניברסיטת העיר ניו יורק ב-1967 וקיבל תואר דוקטור באוניברסיטת המדינה של פלורידה בגיל 23 הוסמך לרבנות בזרם האורתודוקסי על ידי הרב יעקב רבין.
ברנבאום התמחה בלימוד תולדות השואה ותולדות הנצחתה. בין השנים 1979–1980 היה מנהל הוועדה בנושא השואה, שהקים הנשיא ג'ימי קרטר. בין השנים 1988–1993 היה מנהל פרויקט ההקמה של מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה. בין השנים 1993–1997 היה מנהל המוזיאון. הוא היה ממעצבי תצוגת הקבע של המוזיאון. בין השנים 1997–1999 היה נשיא הקרן להיסטוריה חזותית של ניצולי השואה. היום (2014) הוא מנהל מכון סיגי צירינג (Sigi Ziering) לחקר השפעותיה האתיות והדתיות של השואה, באוניברסיטה היהודית האמריקאית בלוס אנג'לס, בה הוא פרופסור ללימודי יהדות.
ברנבאום ערך או חיבר 18 ספרים בנושא השואה, דת, תרבות, יחסים בין-דתיים ויהדות אמריקה. הוא העורך בפועל של האנציקלופדיה יודאיקה החדשה, בת 22 כרכים, שיצאה לאור ב-2006. ברנבאום היה בין מפיקי הסרט "ניצולה אחת זוכרת", סיפורה של גרדה וייסמן קליין, סרט שזכה לפרס אמי, והיה יועץ היסטורי למספר סרטים זוכי פרסים בנושא השואה.
לברנבאום ולאשתו מליסה פטק-ברנבאום ארבעה ילדים.
רוברט ב. פרקר
חטאים קטנים
חטאים קטנים (באנגלית: Small Vices) הוא רומן מאת רוברט ב. פארקר, שיצא בעברית בשנת 2001 בהוצאת זמורה ביתן. גיבור הספר הוא גיבורו הקבוע של פארקר, הבלש הפרטי ספנסר. זהו הספר ה-24 בסדרת הספרים שכתב פארקר אודותיו.
עלילת הספר.