ב-1995 הקים בלאק את Stormfront, שהיה אתר אינטרנט המשמעותי הראשון שדגל בשנאה גזעית. האתר נותר בין הפטלפורמות המקוונות הפופולריות ביותר עבור אלו הנמשכים לאידאולוגיות גזעניות. האתר מציג את כתביהם של ויליאם לותר פירס ודייוויד דיוק וכן מחקרים מכחישי שואה של המכון לסקירה היסטורית. יחד עם המאמרים הללו, האתר מארכב ספרייה של כתבי גאווה לבנה, נאו-נאציזם ועליונות לבנה להורדה, ומספר קישורים לאתרים לאומנים לבנים אחרים.
בראיון משנת 1998 לשבועון האלטרנטיבי מיאמי ניו טיימס, אמר בלאק: "אנחנו רוצים לקחת את אמריקה בחזרה. אנחנו יודעים שאומה יוגוסלבית רב-תרבותית לא יכולה להחזיק מעמד יותר מדי זמן. ללבנים לא תהיה ברירה אלא לבצע פעולה צבאית בנושא. עלינו להגן על האינטרסים שלנו למען ילדינו".
בשנת 1999, בלאק יצר את האתר "martinlutherking.org", המנוהל על ידי Stormfront. אתר זה נוצר כדי להשמיץ את דמותו של מרטין לותר קינג. בינואר 2018, האתר עדיין פעל ואף עקף אתרים המכילים תוכן אמין בתוצאות החיפוש של גוגל.
בדצמבר 2007, בלאק זכה לתשומת לב ציבורית בשל תרומת כסף שתרם למען הריצה לנשיאות של רון פול ב-2008.
ב-2008, אמר בלאק כי ביסוס הגאווה הלבנה כקבוצת אינטרסים מיוחדת בתוך המפלגה הרפובליקנית הוא עניין קריטי. כשנשאל על ידי מראיין לעיתון האיטלקי לה רפובליקה אם Stormfront הוא לא רק הקו קלוקס קלאן החדש, בלאק השיב בחיוב, אך ציין שלעולם לא יגיד זאת לעיתונאי אמריקאי.
ב-5 במאי 2009, הוכרז כי בלאק הוא אחד מ-22 האנשים ברשימת משרד הפנים הבריטי של אנשים שנאסר עליהם להיכנס לממלכה המאוחדת בשל "קידום פעילות פלילית חמורה וטיפוח שנאה שעלולה להוביל לאלימות בין-קהילתית".
הפורום המקוון של Stormfront פועל כאחד מאזורי הכינוס המקוונים הגדולים בעולם של בעלי דעות גזעניות ומכחישי שואה, כאשר שרשורים בנושא זה זוכים למאות אלפי צפיות. מספר תוכניות רדיו שפורסמו על ידי אתר האינטרנט תמכו בהכחשת שואה.
משפחה.
בשנת 2008, כלי תקשורת שונים דיווחו כי אשתו של בלאק, קלואי, עבדה כעוזרת בכירה של איל הסוכר חוסה פנג'ול, המנכ"ל של חברת Florida Crystals ובעל עסקי נדל"ן במדינות אמריקה הלטינית. בין השאר, מטלות העבודה שלה כללו את פעולתה כדוברת של בית ספר צ'רטר "כדי להוציא ילדים שחורים והיספנים מוחלשים מהעוני". הסיפור הביא לכך שבלאק ספג ביקורת על ידי מספר פעילים לאומנים לבנים אחרים. קלואי הייתה נשואה בעבר לדייוויד דיוק.
באוגוסט 2008, בנו בן ה-19 של בלאק, דרק בלאק, נבחר לאחד מ-111 הצירים בוועדה הרפובליקנית של מחוז פאלם ביץ', פלורידה, עם 167 מתוך 287 קולות. עם זאת, הוועדה סירבה לאשרר את מינויו של בלאק, בנימוק של שבועת נאמנות שעליה לא חתם לפני שרשם את מועמדותו. השבועה קובעת כי המועמדים חייבים להימנע מפעילויות "שעשויות לפגוע בשמה של המפלגה הרפובליקנית". בין השאר, דרק הנחה תוכנית רדיו בשם "המופע של דרק בלאק" בימי חול בתחנת הרדיו המקומית ווסט פאלם ביץ', פלורידה, אליה שילם דון בלאק 600 דולר לשבוע בעד שידור התוכן. שידורי תוכנית הרדיו הסתיימו בינואר 2013, כאשר דרק בלאק הופיע בכמה מהפרקים האחרונים.
החל מקיץ 2013, החל דרק בלאק להטיל ספק באידאולוגיות הגזעניות שלו, והוא חזר בו מאידאולוגיית העליונות הלבנה, ובין השאר פרסם התנצלות פומבית בפני אלו שנפגעו ממעשיו ואמונותיו הקודמות. על פי הדיווחים הוויתור שלו זעזע את אביו ואנשים המקורבים אליו. עד 2016, דרק בלאק ויתר לחלוטין על דעותיו הלאומניות והתבטא באופן פעיל נגד דעות כאלה בעיתונות. כתב של הוושינגטון פוסט אלי ססלו פירט את השינוי האידאולוגי של דרק שהוביל לריחוק ממשפחתו, עבר למישיגן, שינה את שמו ובסופו של דבר החל לימודי דוקטורט באוניברסיטת שיקגו, בלימודי תור הזהב של האסלאם.
פאל שאנדור (פילוסוף)
פאל שאנדור (בהונגרית: Sándor Pál; סולנוק, 1 באפריל 1901 – בודפשט, 21 בפברואר 1972) היה פילוסוף, פרופסור באוניברסיטה, דוקטור למדעי הפילוסופיה יהודי-הונגרי.
שמותיו הספרותיים הבדויים היו: Pál Alexander, Pál Altenau, André Gaillard, Pál Gésmey, Humble, Lajos Kelemen, Ferenc Kollár, Gusztav Köhler, Paul Ravin, Ferenc Safary, Kurt Sauerland, John Stuart Miller, J. St. Miller, Roger Steffens, György Szalai, Pál Sándo Szolnoki, Nicolaus Waubke.
ביוגרפיה.
פאל שאנדור נולד במשפחה יהודית כבנם של מיקשה שאנדור עובד גזברות העירייה של סולנוק ושל הרמינה קוהן (כהן). הוא הצטרף לתנועת העבודה בשנת 1918. משנת 1919 היה חבר במפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP). בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, היה ראש ארגון הנוער הקומוניסטי (KIMSZ) בסולנוק. שאנדור נעצר לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ושוחרר זמנית. הוא היגר לווינה ב-1921, שם למד פילוסופיה באוניברסיטת וינה עד 1925. הוא היה חבר בווינה ב-KMP וכן במפלגה הקומוניסטית של האוסטריה. הוא פעל בקבוצה של הפועלים צעירים. מ-1925 עד 1927 היה עיתונאי.
שאנדור חזר הביתה לממלכת הונגריה ב-1927 בהוראת ועדת החוץ של ה-KMP, ובאותה שנה הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית (ה-MSZMP בראשות אישטוואן ואגי). בינתיים עבד כפקיד. מספר מאמרים שלו הופיעו בפרסום המשפטי של ה-KMP, בכתב העת בשם "100%" שנאסר, לכן בשנים 1931–1933 ערך כתב עת בשם "סקירה חברתית" (Társadalmi Szemle). בשנת 1928 נשא לאישה את יוליאנה, בתם של משה סרני ושל לואיזה גטצל בבודפשט. בין השנים 1929 עד 1930 היה חבר גם מערכת העיתון "הקומוניסט" במשך כמה חודשים.
באותה תקופה הוא פרסם כמה ספרי ספרות זולה ורומנים בחוברות, עם עשרות שמות בדויים, בהתאמה. בחלק מהן ציין את שמו הבדוי כמתרגם. במהלך מלחמת העולם השנייה היה עורך הסדרה של ספריית אירופה וחבר בוועדת הזיכרון ההיסטורית ההונגרית. הוא נעצר מספר פעמים. עם כניסת הגרמנים להונגריה (מבצע מרגרטה) בשנת 1944 ירד למחתרת הן בשל היותו יהודי והן בשל היותו קומוניסט.
לאחר 1945 היה מזכיר המפלגה הקומוניסטית ההונגרית (MKP) ברובע 2 של בודפשט, עבד אז במערכת "העם החופשי" (Szabad Nép) והיה העורך של כתב העת "כלכלה" (Gazdaság). הוא נעצר ב-1950 באישומים מפוברקים. הוא זוכה ושמו שוקם ב-1954. מאותה השנה היה מנהל סוכנות התרגום הלאומית. בסוף 1956 לקח חלק בארגון מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית (MSZMP). בשנים 1956 ו-1957 היה נשיא נציבות המפלגה ברובע 5 של בודפשט. משנת 1958 עמד בראש המחלקה למרקסיזם-לניניזם באוניברסיטת זמלווייס לרפואה. באותה השנה הפך לדוקטור לפילוסופיה. מ-1959 ועד מותו היה ראש המחלקה לפילוסופיה בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת אטווש לוראנד.
פאל שאנדור
הרלן
נטלי מסיקה
נטלי מסיקה (נולדה ב-1965) היא ארכאולוגית, גאוגרפית וסופרת העוסקת בתיעוד מבנים היסטוריים לשימור.
ביוגרפיה.
הוריה של נטלי מסיקה נולדו בעיר הנמל ביזרטה שבצפון תוניסיה למשפחה יהודית תוניסאית, בתקופה של התרחבות ההשפעה הצרפתית על חיי הקהילה היהודית שם, תחת השלטון הקולוניאלי. היא נולדה בעיר ניס בצרפת, אליה היגרו הוריה בשנת 1961. משפחתה עלתה לארץ בשנת 1969 והתגוררה בנצרת עילית (כיום נוף הגליל). היא מתגוררת במושב תימורים.
בין השנים 1990 - 1995 עבדה כארכאולוגית ברשות העתיקות.
בעונות הקיץ בשנים 1996- 1999 הייתה מנהלת בצוות החפירה במשלחת האנגלו-אמריקאית בפומפיי.
בין השנים 1997–1998 הייתה עוזרת הוראה בחוג לגאוגרפיה וארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1999–2004 הייתה מרצה בחוג לארכאולוגיה וגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב, בתחום יישומי מחשב.
בין השנים 2001–2005 הייתה מנהלת ואוצרת מוזיאון רמלה.
משנת 1996 עוסקת כיועצת שימור עצמאית באתרים ארכאולוגיים, אתרי מורשת ומבנים היסטוריים לשימור, שחזור ופיתוח.
השכלתה.
בשנת 1990 קיבלה תואר ראשון בחוגים לארכאולוגיה ואמנות יצירה באוניברסיטת חיפה.
בשנת 1996 קיבלה תואר שני בחוג לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת התזה של הייתה בנושא צלמיות חרס מהתקופה הפרסית-הלניסטית מעכו, בהדרכת פרופסור א' שטרן ודוקטור ס' רוזנברג.
בשנת 2008 קיבלה תואר שלישי בחוג לארכאולוגיה וגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב בנושא ניתוח אתרים עירוניים בתקופת הברזל ב', בהדרכת פרופסור ז' הרצוג ופרופסור י' פורטוגלי.
מלבד עברית, מסיקה דוברת אנגלית, צרפתית ואיטלקית.
דעותיה.
על מצב ההשכלה הגבוהה בישראל והשסע העדתי כתבה מסיקה, כי בעיית הייצוג של קבוצות מוחלשות היא פועל יוצא של בעיות היסטוריות בהשכלה הגבוהה בישראל, במיוחד
ספריה.
מסיקה פרסמה עד כה שני רומנים בעברית. ספרה השלישי, העוסק בדמותה של הזמרת והשחקנית היהודייה-תוניסאית חביבה מסיכה, עדיין לא ראה אור.
בשנת 2008 ראה אור ספר הביכורים שלה, הרומן ההיסטורי "אדמה שחורה". העלילה מסופרת מנקודת מבטה של ילדה קטנה המתגוררת ביודפת שבגליל התחתון בזמן מאורעות המרד הגדול - אירועים שהובילו לנפילתה בידי צבאות ידי אספסיאנוס בשנת 67 לספירה. במקביל מסופר סיפורה של משפחת אצולה רומית שמתגוררת בפומפיי, שחרבה בשנת 79 בהתפרצות הר הגעש וזוב. הספר נשען, בין השאר, על תובנותיה כארכאולוגית שחפרה בשני האתרים.
בשנת 2021 ראה אור הרומן "חלון לים של נצרת". הספר הוא רומן טרגי-קומי, שעלילתו נפרשת בין נצרת עילית של שנות ה-70, תוניסיה תחת הכיבוש הצרפתי, צרפת ותל אביב. לדברי מסיקה הספר שמו של הספר קשור בסיפור הגעת המשפחה לנצרת עילית, כאשר .