מסגרת המים מילאה תפקיד משמעותי בהתפתחות המהפכה התעשייתית - תחילה באנגליה, אך עד מהרה גם ביבשת אירופה, לאחר שהיזם הגרמני יוהאן גוטפריד בריגלמן הצליח לגלות פרטים על הטכנולוגיה, שנשמרה בסודיות מוחלטת - חשיפת פרטים הייתה דינה בעונש מוות. בריגלמן הצליח לבנות מסגרות מים עובדות והשתמש בהן כדי לפתוח את מפעל הטווייה הראשון ביבשת, שנבנה ב-1783 ב-Ratingen וגם נקרא "קרומפורד", משם התפשטה הטכנולוגיה ברחבי העולם. בניין המפעל משמש כיום כמוזיאון, והוא המקום היחיד בעולם שבו ניתן לראות מסגרת מים מתפקדת.
ג'וזף הנרי בלקבורן
כביש מצרים-סעודיה
סולימאן עיזאת
סולימאן עיזאת (בערבית: سليمان عزت; סלימאן עזת; 16 באפריל 1910 - 25 ביולי 1970) היה מפקד חיל הים המצרי. עיזאת היה מפקדו הראשון לאחר מהפכת הקצינים החופשיים ונחשב לאביו של הצי המצרי המודרני. התפטר מתפקידו לאחר ההפסד המצרי במלחמת ששת הימים, והנזק הכבד שנגרם לחיל הים המצרי.
קריירה צבאית.
סולימאן עזאת סיים את לימודיו במכללה הצבאית המצרית ב-1931. ב-1945 תפס את מחמוד אל-עסאווי עוואד אללה, רוצחו של ראש ממשלת מצרים, ד"ר אחמד מאהר פאשה . עיזאת גם ניטרל את הרוצח מנשקו.
עיזאת השתתף במלחמת העצמאות נגד ישראל. בעקבות טיבוע אל-אמיר פארוק על ידי חיל הים הישראלי, ניסה להגיע לחופי תל אביב. ב-1 בינואר 1949 פיקד על אחת משתי אניות מצריות, נצר ומצר, שניסו להפגיז את נמל תל אביב. במשך 13 דקות נורו 92 פגזים, שלא פגעו בעיר ולא גרמו נזק. חיל הים הצעיר של ישראל איתר את האוניות המצריות והתפתח בניהם קרב תותחים. לא נגרמו נזקים בשני הצדדים אך האוניות המצריות הוברחו לנמל עזה.
לאחר מכן עמד בראש האקדמיה הימית המצרית , ראש מטה חיל הים המצרי, והחל מאוקטובר 1959 כמפקד חיל הים המצרי.
לאחר מלחמת סיני חיזק הצי המצרי את כוחותיו בים סוף, נוכח פתיחת מצרי טיראן והגברת התנועה הימית הישראלית במפרץ אילת. בשנת 1961 מצרים רכשה 3 צוללות סובייטיות, ובסוף תרגיל גדול הצהיר עיזאת כי מצרים מחזיקה בצי החזק ביותר מקרב המדינות הבלתי-מזדהות.
ביוני 1963 השתתף עיזאת במשלחת צבאית גדולה של ראשי צבא מצרים אל נשיא ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב. בביקור זה, עיזאת סיכם על רכש חדש לחיל הים המצרי, טילים הדומים לאלה המותקנים על ספינות הטילים מסדרת קומאר. זאת כדי להימנע מקרב־מגע מול חיל הים הישראלי, הנחשב לחולשה היסודית של הצי המצרי. באוגוסט אותה שנה הכריז עיזאת כי מצרים הצליחה לייצר צוללת בעצמה, והשלימה בהצלחה את הפלגת הניסיון שלה.
במלחמת ששת הימים נמנע עיזאת מלהפעיל את חיל הים המצרי ביצוע פעולות מקיפות, למרות ציו הגדול. זאת מתוך חשש שחיל האוויר הישראלי, אשר השמיד כבר את חיל האוויר המצרי, יטביע את הצי המצרי, או חלק משמעותי ממנו. במצרים זוקפים לזכותו של עיזאת את פעולת אלכסנדריה בה נשבו 6 לוחמי שייטת 13 ונפגעה הצוללת אח"י תנין (צ-71).
לאחר ההפסד המצרי, מנהיגי הכוחות המזוינים של מצרים הודחו ובהם הרמטכ"ל עבד אל-חכים עאמר, מפקד כוחות היבשה עבד אל-מוחסן כאמל מורתגי ומפקד חיל האוויר מוחמד סידקי מחמוד וכן שר ההגנה שאמס בדראן. למחרת, אולץ עזאת להתפטר. עם זאת, בתקשורת המצרית פורסם כי הוא הגיש את התפטרותו מרצונו, והתעקש על כך עד שגמאל עבדל נאצר קיבל אותה. זאת כחלק ממזעור הנזקים התקשורתי שעשתה התעמולה המצרית, אשר פרסמה כי כוחות חיל הים המצרי לא נפגעו, ואף השיגו ניצחונות על חיל הים הישראלי. החליפו בתפקיד פואד אבו זיכרי.
במהלך שירותו קיבל עיזאת כמה אותות צבאיים, החשובים שבהם הם "מדליית הזיכרון למלחמת פלסטין ב-1948", "מדליית השחרור בשנת 1956", ו"המדליה הצבאית של המחלקה הראשונה בשנת 1961".
מותו.
עיזאת נפטר ב-25 ביולי 1970.
על שמו נקראה ספינת הטילים מדגם "אמבסדור" () שהגיעה לחיל הים המצרי בנובמבר 2013. בנוסף, הקבוצה ה-98 של בוגרי המכללה הצבאית המצרית נקראה על שמו.
מחוזות לטביה
איזבל דיאז איוסו
דז'ו פולדס
ינה סיגטי (שחקן)
ינה סיגטי (במקור שוורץ, בהונגרית: Szigeti Jenő; דברצן, 18 בדצמבר 1890 – בודפשט, 12 בדצמבר 1949) היה שחקן תיאטרון ושחקן קולנוע יהודי-הונגרי רב פעלים בתיאטרון ובקולנוע לפני מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
ינה שוורץ נולד במשפחה יהודית כבנם של קארוי שוורץ ושל קטלין האס. הוא למד שש כיתות בתיכון (מתוך 8) כלומר בסך הכל עשר שנות לימוד ולאחר מכן היה תלמיד בבית הספר של "אגודת השחקנים הלאומית" (כבר ב-1910 הוחתם לשחק באזור הספר) בשנים 1910–1912 הופיע על הבמה בעיר שופרון בצפון מערב הונגריה, ובשנת 1912 הצטרף לתיאטרון העם של אויפשט. הוא היה חייל במלחמת העולם הראשונה וזכה בעיטור "מדליית כבוד מכסף עם עיטור מלחמה" (Silberne Ehrenmedalie mit der Kriegsdekoration) של הצלב האדום. הוא שוחרר בשל פציעה.
בשל החוק היהודי השני, בין השנים 1940–1944 לא הורשה להופיע, אלא רק בפני קהל יהודי בתיאטרון גולדמארק במסגרת הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. הוא הצליח לשרוד את השואה ואחרי מלחמת העולם השנייה בין השנים 1945–1947 הופיע שוב בשלושה תיאטראות בבודפשט.
יצירתו הספרותית: בשנת 1922 יצא לאור ספרו על ידי בית הדפוס העירוני מליוס בעיר דברצן בשם: "זיכרונות של קומיקאי", אשר פורסם גם בצורת מאמרים בהמשכים בעיתון בשפה ההונגרית "שיקגו טריבון".
סיגטי עיצב בעיקר תפקידי אופי, "אנשים קטנים" ודמויות גרוטסקיות-קומיות. סיגטי הצליח גם באופרטה וגם בקברט. מותו נגרם מדלקת ריאות. אשתו הייתה טרז ליכטמן.
טוביאנסקי (סרט)
טוביאנסקי הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2014 בבימויו של ריקי שלח, עם מיכה סלקטר, עוז זהבי, פולי רשף ומרינה שויף בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי מיכאל בר זוהר והוא מבוסס על פרשת טוביאנסקי ממלחמת העצמאות בה נחטף סרן מאיר טוביאנסקי על ידי מפקדי מודיעין, הועמד לדין שדה מהיר באשמת בגידה והוצא מיד להורג על ידי כיתת יורים. התסריט אינו חופף במדויק את המהלך ההיסטורי כמו התנגדותו של אחד השופטים להחלטה על ההוצאה להורג או הרומן בין בנימין ג'יבלי למזכירתו. הזמן בין מעצרו של טוביאנסקי להוצאתו להורג היה 3.45 שעות בלבד...
רוב הצילומים נערכו בבית קאסר באבו כביר ובסביבתו. קיר ההוצאה להורג הקולנועי של טוביאנסקי נמצא שם עד היום.
המוזיקה נכתבה בידי אלירן אביתר לוי. בסוף הסרט שרה מיטל טרבלסי את שירו המפורסם של נתן אלתרמן "אלמנת הבוגד" ללחן של לוי.
תקציר העלילה.
ירושלים, יוני 1948, סרן מאיר טוביאנסקי (מיכה סלקטר) עומד לצאת לפגישה עם מפקד מחוז ירושלים דוד שאלתיאל (איתן לונדנר). הוא מקפיד על הופעתו כמו קצין בריטי - מדים מגוהצים, כובע קצינים, מקל קצינים וצעיף סביב הצוואר. הוא נפרד מאשתו לנה (מרינה שויף) ומבנו הקטן יעקב (ניר הורוביץ).
שאלתיאל מודיע לו כי התקבלו תלונות של חיילים על התנהגותו כלפיהם כמפקד מחנה שנלר ולכן החליט להעבירו לתפקיד חשוב של מפקד שדות התעופה של ירושלים המשמשים כעורק קשר יחיד בין הבירה לשפלה. טוביאנסקי מקבל זאת בחוסר רצון אך מבטיח שישפר את התנהגותו.
במפקדת המודיעין של המחוז יושב בנימין ג'יבלי (עוז זהבי) שמוטרד מהעובדה שהירדנים מפגיזים מטרות אסטרטגיות כמו מחסני נשק ותחמושת. הוא בטוח שיש מרגל שמוסר להם את מיקום האתרים. ג'יבלי הוא גבר נאה ונשים נמשכות אליו. הוא מתעלס עם מזכירתו אהובה שושני (שירה קצנלנבוגן).
טוביאנסקי עובד בנוסף לתפקידו הצבאי, כמנהל שירות הלקוחות של חברת החשמל הירושלמית. החברה היא בבעלות בריטית ומנהל החברה הוא מייק בריאנט (דייוויד מילטון ג'ונס) שמגיע למשרדי החברה ומבקש מטוביאנסקי את רשימת האתרים המועדים שיש לספק להם חשמל ברציפות למרות החוסר בדלק בירושלים. שלמה לוי (רוני בליץ) סגנו של טוביאנסקי בחברת החשמל, מבחין בדבר ומוסר את העתק הרשימה לג'יבלי שקופץ על המציאה ובטוח שתפס את המרגל. הוא מציג זאת לשאלתיאל שמכיר את טוביאנסקי, לא מתרגש ודורש הוכחות נוספות. ג'יבלי שולח את הקצינים זאב לסקי (עידו מוסרי) וזאב נגבי (אלדד פריבס) לחקור אבל הוא כבר מודיע לאיסר בארי (פולי רשף) קצין הש"י הראשי.
ג'יבלי ובארי נפגשים על חוף הים בתל אביב ומחליטים לאסור את טוביאנסקי ולהעמידו לדין על ריגול ובגידה. בינתיים מבלה טוביאנסקי חופשה קצרה בתל אביב עם אשתו כאשר נעצרים לידם הקצינים דוד קרון (אורי פפר) ואברהם קדרון (מיקי לאון) ומבקשים ממנו להתלוות אליהם לפגישה חשובה במפקדה. טוביאנסקי נפרד מאשתו שהולכת לראות סרט של דני קיי (חייו הסודיים של וולטר מיטי) ומשאירה אצל הסדרן (יהודה ברקן) את הכרטיס של בעלה שיתאחר.
טוביאנסקי מבחין שהג'יפ עזב את תל אביב ולשאלתו הם מגלים לו שהוא עצור ולוקחים ממנו את האקדח ומקל. בדרך מתלווים אליהם ג'יבלי ובארי וכולם עוצרים לאכול במסעדה כשטוביאנסקי מוחזק בג'יפ.
בחולדה הם נפגשים ביגאל אלון (ג'וש שגיא) ובארי מבקש ממנו כמה חיילים לעזרה ואלון לא מסרב. הם מגיעים לבית ג'יז שם הם מכניסים את טוביאנסקי לחדר, מושיבים אותו על כיסא וג'יבלי קורא את כתב האישום. טוביאנסקי מודה שעשה טעות בתמימות אבל לא בגד אבל זה לא עוזר לו. דוד קרון מסרב בתחילה להחלטה אך חברו אברהם קדרון משכנע אותו כי איסר בארי צודק והוא מסיר את התנגדותו. בארי מבקש מהלוחם גולדמן (יגאל רזניק) שיכין קבוצת יורים להוצאה להורג. שני חיילים מסרבים.
בינתיים נודע ללסקי ונגבי כי ההפצצות הרלוונטיות, קדמו להעברת הרשימה וממהרים לבית ג'יז בכדי למנוע את ההוצאה להורג, אך מאחרים את המועד.