חוסה וייט נולד בעיר מטנסס בקובה לאב ממוצא ספרדי ולאם ממוצא אפרו-קובני.
הוא החל לנגן בכינור בעזרת אביו שהיה כנר חובב. בגיל 18 נתן את קונצרט הבכורה שלו במטנסס בליווי המלחין והפסנתרן האמריקאי לואי מורו גוטשלק שהכיר בכישרונו, עודד אותו להמשיך בלימודיו בקונסרבטואר של פריז ואף אסף כסף למענו.
בפריז למד את הכנר ז'אן-דלפין אלאר וב-1856 זכה בתחרות כינור בפרס הראשון.
ב-1870 קיבל אזרחות צרפתית. הוא הוערך ביותר על ידי רוסיני.
בשנים 1877–1889 שימש וייט כמנהל הקונסרבטורין הקיסרי בריו דה ז'ניירו וכמלחין החצר של פדרו השני, קיסר ברזיל.
עם הדחת הקיסר הוא שב לפריז שם חי את שארית חייו.
יצירותיו.
וייט כתב כ-30 יצירות, רובן לכינור וכלי קשת, מהן יש לציין:
דורבנים (תת-משפחה)
חיים א' כהן
חיים אליעזר כהן (נולד במרץ 1949, ה' באדר תש"ט) הוא בלשן ישראלי, חבר האקדמיה ללשון העברית ופרופסור בדימוס בחוג ללשון עברית באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
חיים אליעזר כהן נולד בשנת 1949 בתל אביב. למד באוניברסיטת תל אביב בחוגים ללשון העברית ולשפה וספרות ערבית. בשנת תשנ"ב קיבל תואר דוקטור על עבודה שכותרתה "ההיצב התחבירי של הכינויים בלשון התנאים".
מונה לפרופסור חבר בחוג ללשון העברית באוניברסיטת תל אביב. בשנים תשע"א–תשע"ה כיהן כראש בית הספר למדעי היהדות באוניברסיטה זו. תחומי מחקרו: לשון חז"ל ומסורות הלשון בסידור התפילה. בשנת 2018 יצא לגמלאות.
בשנת תשס"ג נבחר לחבר־יועץ באקדמיה ללשון העברית ובשנת תשס"ח נבחר לחבר בה. החל משנת תשע"א עורך המילון ההיסטורי ללשון העברית. בשנים תשנ"ד–תשס"ב היה עורך כתב העת "לשוננו לעם".
שימש חבר המערכת של מילון "רב מילים".
עמותת ידידי חיל הים
ז'רמי מקייזה
ז'רמי מקייזה (; נולד ב-15 ביוני 2000) הוא זמר וכדורגלן בלגי. נציג בלגיה לאירוויזיון 2022 באיטליה.
ביוגרפיה.
חיים אישיים.
מקייזה נולד באנטוורפן להורים קונגולזים. מקייזה ומשפחתו נדדו בין ערים בבלגיה עד שהתיישבו בעיר אוקלה, שם למד מקייזה לדבר הולנדית וצרפתית.
מקייזה, בן למשפחה מוזיקלית (אמו נגנית גונג וזמרת, ואביו זמר), החל להופיע במקהלת הכנסייה בגיל צעיר ולאחר מכן עבר לשיר במסגרת לימודיו בבית הספר, שם לקח חלק בתחרות וניצח.
לאחר זכייתו בתוכנית The Voice Belgique מקייזה לקח הפסקה מתואר בגאולוגיה, על מנת להתמקד בקריירות שלו, כדורגל ושירה.
קריירה.
בגיל 13 החל לשחק כדורגל בקבוצת בי אקס בריסל מהליגה הרביעית הבלגית. בספטמבר 2021 חתם מקייזה לשנה כשוער בקבוצת אקסלסואר וירטון מהליגה הבלגית השנייה.
בשנת 2021 השתתף בתחרות The Voice Belgique כשהמנטורית שלו היא בברלי ג'ו סקוט. הוא זכה בתוכנית במקום הראשון.
ב-15 בספטמבר 2021 הודיעה רשות השידור הוולונית בתוכנית הבוקר Le 8/9 שמקייזה ייצג את בלגיה באירוויזיון 2022 עם השיר "Miss You". ב-12 במאי 2022 ביצע מקייזה את "Miss You" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר.
פפדאם
פפדאם (בהינדי: पापड़; באנגלית: Papadam) הוא לחם שטוח ומתובל העשוי מקמח שעועית או עדשים ונפוץ במדינות תת-היבשת ההודית.
לחם הפפדאם מורכב לרוב מקמח שעועית או עדשים, כמון, פלפל שחור, מלח ושמן בוטנים שאותם מערבבים, מייבשים בשמש ומטגנים.
הפפדאם נחשב למנה ראשונה ונהוג לצרוך אותו לצד רוטב צ'אטני, בצל קצוץ או פלפל צ'ילי.
הר אלון
הר אלוֹן הוא הר ברכס הכרמל, כחצי קילומטר מערבית לצומת דמון ממנה יוצא כביש 721 ליד עספיא. פסגת ההר מגיעה לגובה של 515 מטר מעל פני הים והיא הפסגה השלישית בגובהה בכרמל לאחר פסגת רום הכרמל שמגיעה לגובה של 546 מטרים מעל פני הים וגבעת ההגנה המגיעה לגובה של 528 מטרים.
מפסגת ההר יורד לכיוון צפון מערב נחל כלח ונחל גלים, ולכיוון דרום מערב נחל אלון, ובקעת אלון, בה זורמים מספר נחלים ביניהם: נחל אורן, נחל חיק ומעיין עין אלון. בבקעת אלון נמצאת גם חורבת אלון. פסגת ההר נפגעה קשה באסון הכרמל (2010) ובשרפה בכרמל (1989) וגם בשריפה ב-1998 ועצי אלון רבים על ההר נשרפו.
שמו של ההר הוא על שם עץ האלון הצומח עליו.
כשני קילומטרים מערבית לפסגת ההר נמצא בית הסוהר דמון וחורבת דמון, מפסגת ההר ישנו נוף מרהיב אל עבר הכפרים הדרוזיים עספיא ודלית אל-כרמל, וגם הערים והיישובים חיפה, טירת כרמל, בית אורן, יישובי חוף הכרמל, חדרה ותחנת הכוח אורות רבין, ובימים עם ריאות טובה ניתן לראות גם עד נתניה ותל אביב.
מן הפסגה ניתן להשקיף גם על הכרמל התיכון ופסגות הכרמל הר שוקף, הר ערקן, רום כרמל, מלון יערות הכרמל ועוד.
אחת לכמה שנים יורד בפסגת ההר שלג ואף נערם. אירוע כזה קרה לאחרונה בשנת 2015. בחורף 1992 נערמו כ-25 סנטימטרים של שלג על פסגת ההר. בממוצע יורדים בהר כ-650 מילימטרים של גשם בשנה, ובחורף הטמפרטורות יכולות להגיע ל-5–7 מעלות צלזיוס.
פופיט
פופיט או פופ איט (מאנגלית: Pop it) הוא צעצוע שזכה לפופולריות רבה בשנת 2021. הצעצוע עשוי מסיליקון ומיוצר בשלל צורות וגדלים, שבכולם שורות צבעוניות של בועות, שניתן להעבירן שוב ושוב מצד אל צד. הוא משווק כמפחית דחק. הצעצוע הוא מעין גרסה רב-פעמית למשחק בפלסטיק בועות. בנוסף לשימוש בו כצעצוע ליחיד, ניתן להשתמש בו כמשחק נים לשני שחקנים.
הצעצוע נוצר בשנת 1975 על ידי תיאו ואורה קוסטר, זוג ממציאי צעצועים ומשחקים ישראלי, בעלי המותג "תאורה". אורה קוסטר סיפרה כיצד הציגה לתיאו את צורת המשחק: "ביקשתי מתיאו להרכיב לי מודל עגול מפלסטיק שיכלול שדה של שדיים שיעמדו יפה, ושאפשר יהיה ללחוץ עליהם בקלות מצד לצד. תיאו עשה בדיוק מה שביקשתי, שדיים עם פטמות נפלאות, אבל החומרים אז היו נוקשים והלחיצה לא הייתה נעימה". רק בשנת 2012 נמצא יצרן שהסכים לייצר ולהפיץ את הצעצוע - חברת FoxMind ממונטריאול שבקנדה, שבשליטת הישראלי לשעבר דוד קפון. החברה יצרה וריאציות אחדות של האב טיפוס, והחלה להפיץ גרסה עגולה מסיליקון נעים למגע, ששווקה כווריאציה של נים בשם "אחרון מפסיד" (Last Mouse Lost). בשנת 2014 נוצרה גרסה נוספת, מרובעת, שנמכרה בשם . בשנת 2019 יצרה החברה שותפות עם חברת Buffalo Toys, וזו השיגה חוזה הפצה בלעדי עם רשת הקמעונאות האמריקאית טארגט, שבה נמכר הצעצוע בשם "" וזכה לפופולריות. היצרנים פרסמו את הצעצוע ברשתות החברתיות, והוא זכה לפופולריות רבה לאחר פרסום סרטון ויראלי ברשת טיקטוק שבו גייטליין, קופה מסוג קפוצ'ין, משחקת בצעצוע.
הצעצוע נמכר במאות מיליוני עותקים, מרביתם חיקויים מתוצרת סין ויצרנים נוספים במזרח הרחוק.
פופ איט
יעל פורטוגז
יעל וולף פורטוגז (באנגלית: Yael Wolf Portugheis; נולדה ב-30 בנובמבר 1951) היא אמנית ישראלית, יוצרת בעבודות פסיפס, רקמה, צורפות, עיצוב, גילוף בעץ וציור.
ביוגרפיה.
נולדה וגדלה בנס ציונה. בת להורים ניצולי שואה, קלרה וישראל וולף. אביה עבד במכון למחקר ביולוגי בנס ציונה מיום היווסדו, והקים את התשתית של מעבדות המחקר, החדרים הנקיים ועוד.
כבר בהיותה בת תשע גילתה את אומנות הפסיפס והחלה לאסוף ולצרף אבנים בצבעים שונים לתמונות. כל חייה ציירה, רקמה וארגה תוך שימוש בחומרים שמקורם בטבע הסובב אותה. במהלך השנים רכשה ידע ויצרה גם בתחומי הגרפיקה, רקמה, צורפות, עיצוב, גילוף בעץ וציור, וכן בהיסטוריה של האמנות.
שירתה בצה"ל כצפני"ת בחיל הקשר.
בשנת 1998 נסעה להשתלם במרכז ללימודי פסיפס ברוונה שבאיטליה, שם למדה את הטכניקה של אומנות הפסיפס. הייתה חברה בארגון הבינלאומי לאמנות המוזאיקה המודרנית, הציגה והשתתפה בכנסים באיטליה, בסקוטלנד, בברזיל, בארצות הברית, בבריטניה ועוד.
הייתה בין הראשונים בארץ ליצור פסיפס מודרני, בר קיימא ומחובר לסביבה בהשראת האדריכל גאודי, תוך שילוב תכנים של יודאיקה, מסורת יהודית וישראלית ובשילוב חברתי. מרבית עבודות הפסיפס בוצעו בשיתוף הקהילה, תוך התייחסות למקורותיה ובשיתוף תלמידים ממוסדות חינוך ובעלי צרכים מיוחדים, תוך הענקת כלים של חינוך אמנותי, יצירה סביבתית ועבודה משותפת. ביצירות הפסיפס מוחה יעל על הזמניות והבזבזנות בחברה העכשווית ומשמרת את העבר לטובת העתיד.
ליעל פורטוגז שלושה ילדים: עדי, נועה ועומרי. נשואה לאבי פורטוגז משנת 1971. מתגוררת בנס ציונה.
על האמנות שלה.
במשך השנים עברה יעל פורטוגז בין תחומים שונים של אמנות פלסטית, כגון שילוב יצירה בטקסטיל וציור בצבעי שמן. ביצירותיה נראית בבירור זיקתה לטבע, לחומר הגולמי וליצירה בת קיימא. בציוריה יש טבע מתפרץ, בצבעים ומרקמים המביעים תמונות שהיא חווה בסביבתה. הטבע בעונות השנה השונות, וצבעי הפריחה, נוכחים בכל יצירותיה. ביצירות הטקסטיל והצורפות שלה משתמשת יעל בחומרים גולמיים ומשלבת טכניקות של רקמה, סריגה, צביעה בצבעים טבעיים, הדפסה בוטנית עם חומרים אקולוגים ושזירת חרוזים וקישוטים, שכולם טבעיים. גם ביצירות אלו משלבת האמנית את האני מאמין החברתי שלה – על ידי שימוש בטכניקות מסורתיות מכל העולם ושילוב עבודות יד של נשים יוצרות מכל קשת החברה. יוצרת תמונה מצירוף חומרים, עובדת באבן טבעית שבורה עם פטיש ואזמל, או בכל חומר אחר: שברי כלים, פסולת בניין, קרמיקה שבורה, חלוקי נחל, צדפים ועוד.
בשנת 2005 חלתה במחלת שרירים (מיאסטניה גרביס), ובעקבותיה חזרה לעסוק בציור, אמנות בעץ וטקסטיל.
לימודים.
למדה ציור אצל האמן סטפן אלכסנדר והאמן שלום שכוי, למדה לתואר ראשון בשנת 1987 באוניברסיטה העברית בירושלים, אמנות והיסטוריה יהודית, אך לא השלימה אותו.