במפעלי הבוגרים שיחק שניידר לראשונה במדי ארצות הברית במהדורה הראשונה של גביע העולם בהוקי קרח, מפעל נבחרות של ה-NHL שהחליף את גביע קנדה, ב-1996. שניידר כבש בטורניר שני שערים ועלה עם נבחרת ארצות הברית לסדרת הגמר, בה הפתיעה את נבחרת קנדה וזכתה בתואר.
שנתיים אחר כך, ב-1998, שיחק שניידר במדי נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת נאגנו - האולימפיאדה הראשונה בה השתתפו שחקני NHL. שניידר לא תרם דבר מבחינה התקפית וסיים ללא שערים או אסיסטים, וארצות הברית נוצחה ברבע הגמר על ידי נבחרת צ'כיה והסתפקה במקום השישי.
פציעות מנעו ממנו את האפשרות לשחק בנבחרת ארצות הברית באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) ובמהדורה השנייה של גביע העולם ב-2004.
ב-2006 ייצג את ארצות הברית בפעם האחרונה, באולימפיאדת טורינו, וגם באולימפיאדה השנייה והאחרונה שלו ירד מנוצח עם נבחרתו ברבע הגמר, הפעם על ידי נבחרת פינלנד.
לאחר הפרישה.
לאחר הפרישה מונה שניידר לתפקיד עוזר בכיר למנכ"ל ה-NHLPA - איגוד שחקני ה-NHL. עיקר עיסוקו הוא בקידום חוקים ותקנות להגדלת בטיחותם של השחקנים.
ב-2012 מונה על ידי ארגון מכבי בארצות הברית להיות המנהל המקצועי של נבחרת ההוקי קרח של ארצות הברית למשחקי המכביה ה-19. לאחר שהשתתף בשלבים הראשונים של גיוס ומיון השחקנים, עזב את התפקיד.
ב-2014 התקבל שניידר כחבר בהיכל התהילה של הספורט היהודי.
חיים אישיים.
שניידר גדל כיהודי, אך למד בבית ספר תיכון קתולי בגלל תוכנית ההוקי המפותחת שלו. הוא התקרב לשורשיו היהודיים בתקופתו בלוס אנג'לס קינגס, שם קיים מפגשי לימוד שבועיים עם רב והחל לצום ביום כיפור ולחגוג חגים יהודיים נוספים.
שניידר נשוי ואב לשלושה ילדים. על משפחתו והתקרבותו לשורשיו סיפר ב-2006:
על פי עדותו, על פני קריירה שנמשכה 21 עונות ולמעלה מ-1300 משחקי NHL, הוא נתקל רק פעמיים בהערות אנטישמיות מצד שחקנים יריבים, את שמותיהם מעולם לא ציין. לדבריו לא הגיב מילולית להערות, אך הגיב כדרכו של מגן הוקי קרח - במשחק קשוח במיוחד מול אותם יריבים, ובתיקולם אל הלוחות בצידי הזירה.
מתיו שניידר
ענן אטלס
ענן אטלס (באנגלית: Cloud Atlas) הוא סרט עצמאי מסוגת מדע בדיוני-פנטזיה-הרפתקה, שנכתב ובוים בידי לאנה ולילי וצ'אוסקי וטום טיקוור. הסרט הוא עיבוד קולנועי לספרו של הסופר הבריטי דייוויד מיטשל, ועלותו (100 מיליון דולר) היא מהגבוהות ביותר לסרט עצמאי. בסרט מככבים טום הנקס, האלי ברי, ג'ים ברודבנט, הוגו ויבינג, ג'ים סטרג'ס, סוזן סרנדון ויו גרנט, אשר מחליפים זהויות לכל אורכו של הסרט.
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים בטורונטו ב-8 בספטמבר 2012 וזכה לקימת כבוד בת עשר דקות. הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר וכן היה ברשימת עשרת הסרטים מביניהם נבחרו המועמדים לפרס אוסקר בקטגוריית האפקטים המיוחדים, אם כי לא זכה להיכנס לחמישיית המועמדים הסופיים.
מבין מבחר פרסי מבקרים, הסרט זכה בפרס סאטורן בקטגוריית האיפור הטוב ביותר, וזאת מבין חמש מועמדויות.
עלילה.
עלילתו הרשמית של "ענן אטלס" מתוארת כדלקמן:
עלילת הספר עליו מבוסס הסרט מציגה שישה סיפורים המתארים את סיפורה של האנושות על פני שלוש תקופות זמן שונות, מדרום פסיפיק הרחוקה של המאה ה-19 ועד לעתיד דיסטופי. כל סיפור נקרא בידי הדמות הראשית שבסיפור לאחריו, ברטרוספקטיבה לאחור. כל הסיפורים מלבד לאחרון נקטעים בנקודה מסוימת, וכאשר הסיפור השישי מסתיים במרכזו של הספר, העלילה "חוזרת בזמן" וסוגרת קצוות עלילה פתוחים בכל סיפור, אך נסוגה לתקופות היסטוריות קדומות יותר.
ששת הסיפורים הם:
תקופת זמן שביעית מוצגת במבואו ואחריתו של הסרט, והיא מתרחשת מספר עשורים לאחר העתיד הפוסט-אפוקליפטי. בתקופה זו, זאכרי המזדקן מעביר מונולוג במיקום שאינו ידוע בתחילה. באפילוג מתגלה כי זאכרי מספר את הסיפור לנכדיו הרבים, בעוד שני ירחים וכדור הארץ מאירים בשמי הלילה כנקודה כחולה חיוורת. מארונים יוצאת מתוך ביתם והם מתחבקים.
יין מריאני
יין מריאני (Vin Mariani) היה משקה פופולרי שהיה מורכב משילוב של יין ושל קוקאין. המשקה נוצר על ידי הכימאי הצרפתי אנג'לו מריאני בשנת 1863.
המשקה זכה לפופולריות גדולה ועשה שימוש בטכניקות פרסום חדשניות, בהן שימוש בסלבריטאים המצולמים כשהם שותים את המשקה, שבתמורה להסכמתם לצילום הוענק להם המשקה חינם. בהם היו האפיפיורים לאו השלושה עשר ופיוס העשירי וכן ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, הנריק איבסן, ז'ול ורן ותומאס אדיסון.
המשקה קוקה-קולה היה מהמתחרים של יין מריאני, ונמכר כמשקה קוקאין לא אלכוהולי.
רימון השנהב
רימון השנהב הוא פריט ארכאולוגי בגודל אצבע שנרכש על ידי מוזיאון ישראל. בניגוד למשתמע משמו, הרימון אינו עשוי משנהב אלא מעצם של היפופוטם. בעת רכישתו נחשב לפריט הארכאולוגי היחיד שנמצא עד אותה עת מבית המקדש הראשון, אולם בשנת 2004 הועלו חשדות שהפריט מזויף והוא הוסר מהתצוגה.
הפריט נושא את הכתובת "לבי (תיהו) ה קדש כהנם" ("לבית ה' קודש כהנים"), והוא זוהה כחלק משרביט ששימש את כוהני בית המקדש הראשון. קוטרו המרבי הוא כ-2 ס"מ וגובהו כ-4 ס"מ.
הראשון שחקר את הפריט היה הפרופסור הצרפתי אנדרה למר (André Lemaire) , אשר נתקל בו אצל סוחר עתיקות ירושלמי בתחילת שנות השמונים. הוא פרסם את הממצאים במאמר בשנת 1984. לאחר מכן הוצג הפריט במוזיאונים שונים ברחבי העולם. הרימון נרכש בשנת 1988 על ידי מוזיאון ישראל. הוא נרכש מסוחר עתיקות אנונימי בעבור 600 אלף דולר, אשר התקבלו מתורם שווייצרי.
לאחר רכישת הפריט החל להתעורר חשד כי הפריט מזויף. ועדת מומחים של רשות העתיקות בהשתתפות פרופ' יובל גורן קבעה בשנת 2004 כי הרימון הוא זיוף והוא הוסר מתצוגת המוזיאון. באותה שנה, משטרת ישראל הגישה כתבי אישום פליליים נגד עודד גולן, באשמת זיוף עתיקות. זו הייתה הפעם הראשונה שבית המשפט דן במקרה של זיוף עתיקות. ב-14 במרץ 2012 גולן זוכה מכל אשמה, מחמת הספק. בין הפריטים בהם דן בית המשפט היה גם רימון השנהב.
בחודש מאי 2007 שלושה מחברי ועדת המומחים המקורית בדקו מחדש את הכתובת שעל הרימון. שמואל אחיטוב, אהרון דמסקי ויובל גורן שינו חלק קטן מהמסקנות של הוועדה המקורית, אך בסופו של דבר דבקו במסקנה שמדובר בזיוף. פרופסור למר דבק בעמדתו לפיה הרימון הוא אותנטי.
בשנת 2008 הגיש פרופסור יצחק רומן חוות דעת מומחה, לפיה הרימון אינו מזויף. לדבריו טעתה ועדת המומחים מ-2004 כשטענה שמדובר ברימון עתיק שהוסיפו לו כיתוב לאחרונה. רומן בדק את הרימון באמצעות מיקרוסקופ אלקטרונים וגילה שהן הרימון והן הכיתוב עתיקים באותה מידה, מכיוון שקווי השבר העתיקים ברימון חוצים את האותיות. כמו כן הוא גילה שהפטינה שנמצאת בתוך האותיות לא הודבקה אליהן, אלא האותיות חרוטות לתוך החומר ולכן הפטינה טבעית.
אלן דוטריו
אלן דוטריו (בצרפתית: Hélène Dutrieu; 10 ביולי 1877 – 26 ביוני 1961) הייתה אלופת רכיבה על אופניים ומתחרה במרוצי מכוניות, פעלולנית ברכיבה על אופניים ועל אופנוע ובנהיגה במכונית, חלוצת טיסה, נהגת אמבולנסים במלחמת העולם הראשונה ומנהלת בית חולים צבאי בלגית-צרפתייה.
בשלהי המאה ה-19 התחרתה בתחרויות רכיבה על אופניים, שברה שיאי רכיבה לנשים והייתה אלופה במספר תחרויות. ב-1910 הייתה לאישה הראשונה שהטיסה מטוס עם נוסע, ולאישה הרביעית בעולם, והבלגית הראשונה, שקיבלה רישיון טיסה. כמו כן, השתתפה וניצחה במספר תחרויות טיסה. ב-1913 הייתה לטייסת הראשונה שקיבלה את מדליית לגיון הכבוד הצרפתי.
חייה.
אלן דוטריו נולדה ב-10 ביולי 1877 בטורנה, בלגיה, כבתו של קצין בצבא הבלגי. בגיל 14 עזבה את בית הספר כדי להתפרנס.
רכיבה על אופניים ופעלולנות.
דוטריו הייתה למתחרה מקצועית במרוצי אופניים וחברה בקבוצת "Le chaîne Simpson". ב-1895 שברה את השיא העולמי לנשים בקטגוריית מרחק הרכיבה הרצוף על אופניים במשך שעה. ב-1897 וב-1898 זכתה במקום הראשון באליפות העולם למרוצי אופניים לנשים באוסטנדה, בלגיה, וקנתה לה את הכינוי "החץ האנושי" ("La Flèche Humaine"). באוגוסט 1898 זכתה במקום הראשון באליפות הגרנד פרי של אירופה ("Grand Prix d’Europe") ובנובמבר באותה שנה זכתה במקום הראשון בתחרות מרוץ שנים-עשר הימים בלונדון, אנגליה. לאופולד השני, מלך בלגיה העניק לדוטריו את עיטור הצלב של סנט אנדרה, משובץ ביהלומים, לכבוד הישגיה המוצלחים בתחום הרכיבה על האופניים. לאחר מכן החלה להופיע במופעים של להטוטי רכיבה, וביולי 1903 רכבה על גבי מסלול מעוקל כלולאה במופע 'אלדורדו' במרסיי, צרפת. בספטמבר 1903 הופיעה באולם אולימפיה בלונדון. היא הייתה לפעלולנית ידועת-שם בתחומי הרכיבה על אופניים ועל אופנוע ובנהיגה במכונית, וכן התחרתה במרוצי מכוניות.
חלוצת טיסה.