קריירה.
רדמיין החל את הקריירה שלו בקבוצות חובבניות חצי-מקצועניות. בצעירותו נבחן בארסנל, אך זו העדיפה להחתים על פניו את וויצ'ך שצ'נסני.
בשנת 2008 חתם בסנטרל קואסט מרינרס מליגת העל האוסטרלית, ובספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה.
ב-18 בינואר 2010 הצטרף לבריזבן רואר. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון כמחליף בדקה ה-80 של השוער הראשון מייקל תיאוקליטוס בניצחון 4–0 בבית על גולד קואסט יונייטד.
לאחר ששיחק גם במלבורן סיטי ובווסטרן סידני וונדררס, בינואר 2017 חתם בסידני והפך לשוער הראשון של הקבוצה.
קריירת נבחרות.
רדמיין שיחק בנבחרות הצעירות של אוסטרליה, וב-7 ביוני 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 0–1 ל במשחק ידידות.
ב-13 ביוני 2022, רדמיין עלה מהספסל בדקה ה-120 של משחק הפלייאוף של מוקדמות מונדיאל 2022 נגד . בדו-קרב הפנדלים הוא הציל את הפנדל האחרון והבטיח את עלייתה של אוסטרליה למונדיאל 2022. בראיון לאחר המשחק, רדמיין חשף שהטקטיקה תוכננה במשך חודשים.
אוטו בליקסנקרונה-מלר
אוטו בליקסנקרונה-מלר (בדנית: Otto Blixenkrone-Møller; 27 באפריל 1912 - 26 בינואר 2006) היה גנרל דני אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא דנמרק בין השנים 1972–1977.
ביוגרפיה.
מלר נולד באגרסו ב-27 באפריל 1912. ב-1936 הוא התגייס לצבא המלכותי הדני ולמד בקורס קצינים עד 1938. לאחר מכן שרת במשמשר המלכותי הדני. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא התנגד לכיבוש הגרמני בדנמרק והיה חבר בתנועת ההתנגדות המטה הכללי הקטן. בשנים שלאחר המלחמה סייע בשיקומו של הצבא הדני ובתהליך הצטרפותו לנאט"ו. בין השנים 1951-1953 שימש כנספח הדני במפקדת נאט"ו. לאחר מכן שימש כנספח הצבאי בוושינגטון די סי ואוטווה עד 1956.
בין 1959-1961 שימש מלר כראש מחלקת המבצעים של המטכ"ל. לאחר מכן הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט המשמר פונה. ב-1963 הועלה לדרגת גנרל-מאיור ומונה לראש מטה הצבא הדני המלכותי. ב-1967 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט וב-30 בנובמבר 1972 מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). ב-30 באפריל 1977 הוא סיים את תפקידו ופרש מהצבא. לאחר פרישתו שימש כיועץ עבור חברת הספנות A.P. Møller. הוא נפטר ב-26 בינואר 2006.
פיתוי קטינים לפעילות מינית
פיתוי קטינים לפעילות מינית (באנגלית: Child Grooming) היא פעולת התיידדות ויצירת קשר בין-אישי ידידותי ורגשי עם קטין, ולעיתים עם משפחתו, במטרה להחליש את מגננותיו ולבסוף להתעלל בו מינית. פיתוי קטינים משמש לעיתים קרובות גם כדי לפתות קטינים לעסקים בלתי חוקיים שונים כגון סחר בילדים, זנות קטינים, סחר במין, או ייצור פורנוגרפיית ילדים, אך לא מוגבל לכך.
הפשע נאסר בדרכים שונות מאז האמנה הבינלאומית לדיכוי הסחר בנשים ובילדים, אשר נחתמה בשנת 1921 כהסכם רב-צדדי של חבר הלאומים, שטיפל בבעיית הסחר הבינלאומי בנשים ובילדים. פיתוי מקומי הוא סוג של פיתוי קטינים, בו כנופיות מטפחות קורבנות שכונתיים. הוא קיבל הגדרה זו ב-2010, על ידי המרכז לניצול ילדים והגנה מקוונת בבריטניה.
מאפיינים.
כדי ליצור מערכת יחסים טובה עם ילד ומשפחתו, מטפחי הילדים עשויים לעשות מספר דברים: הם עשויים לנסות לרכוש את אמון הילד או ההורים על ידי התיידדות איתם, במטרה של גישה נוחה לילד. יחסי אמון עם המשפחה פירושו שהורי הילד נוטים פחות להאמין להאשמות אפשריות. מטפחי ילדים עשויים לחפש הזדמנויות לבלות זמן לבד עם הילד, דבר שניתן לעשות על ידי הצעת בייביסיטר; המטפלים עשויים גם להזמין את הילד לשינה או לשיתוף מיטה. הם גם עשויים לתת מתנות או כסף לילד בתמורה למגע מיני, או ללא סיבה נראית לעין. בדרך כלל, הם מראים פורנוגרפיה לילד, או מדברים על נושאים מיניים עם הילד, בתקווה להקל עליו לקבל מעשים כאלה, ובכך לנרמל את ההתנהגות. הם עשויים לעסוק גם בחיבוקים, נשיקות או מגע פיזי אחר, גם כשהילד אינו רוצה בכך. מטפחי ילדים רבים יימנעו ממגע מיני ישיר עם הקורבן כאשר הוא עדיין קטין, ויבטיחו לחכות עד שיגיע לגיל 18.
כדי להגן על פעולות כמו תקשורת מקוונת, חשודים בעברה השתמשו במה שמכונה "הגנת פנטזיה"; הטיעון לפיו הם רק הביעו פנטזיות ולא תוכניות להתנהגות עתידית. בארצות הברית, הפסיקה מבדילה בין שני אלה וכמה מואשמים בטיפוח ילדים השתמשו בהצלחה בהגנה זו.
קנוד ירנסן
קנוד ירנסן (בדנית: Knud Jørgensen; 22 בספטמבר 1919 - 11 בדצמבר 1990) היה גנרל בחיל האוויר הדני, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא דנמרק בין השנים 1977–1984.
ביוגרפיה.
ירנסן נולד ב-22 בספטמבר 1919, וב-1942 התגייס לחיל ההנדסה של הצבא המלכותי הדני. במהלך מלחמת העולם השנייה עזב את דנמרק ושרת בבריגדה הדנית. לאחר המלחמה עבר ירנסן הכשרה כטייס והתגייס לחיל האוויר המלכותי הדני. ב-30 באפריל 1977 הוא מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). הוא כיהן בתפקיד עד 30 בספטמבר 1984 ואז פרש מהצבא. לאחר פרישתו שימש כיו"ר מוזיאון התעופה הדנית. הוא נפטר ב-11 בדצמבר 1990.
איסאק גרינוולד (צייר)
איסאק (יצחק) הירש גרינוולד (בשוודית: Isaac Hirsche Grünewald; 2 בספטמבר 1889, סטוקהולם, שוודיה – 22 במאי 1946, אוסלו, נורווגיה) היה צייר אקספרסיוניסטי יהודי-שוודי, מתלמידיו של אנרי מאטיס. דמות מרכזית בדור הראשון של המודרניסטים השוודים.
קורות חייו ופועלו.
גרינוולד נולד בסטוקהולם למשפחה יהודית שהיגרה מרוסיה. בשנים 1905–1908 למד בבית ספר לאמנות בעירו, ובגיל 19 נסע לפריז והחל בלימודיו באקדמיה של מאטיס . ב-1909 הציג את עבודותיו בתערוכת קבוצת אמנים סקנדינביים שנודעו בכינוי "הצעירים" ("De Unga"). את הציירת בת ארצו סיגריד ירטן הכיר בפריז והם נישאו ב-1911. שניהם מוערכים כמי שהביאו את האמנות המודרנית לשוודיה.
גרינוולד היה בראשית דרכו מוקד למחלוקת ציבורית בשל סטייתו מהנורמות הקלאסיות והרומנטיות השגורות. למרות, ואולי בגלל, מעמדו כחלוץ ומנהיג המודרניזם השוודי בימיו, הושמץ ברמזים לכך שלא השיג את הצלחתו בדרך הישר. הלעיזו עליו שהוא "חקיין של מאטיס כאמן וגאון בזכות עצמו כאיש עסקים". מלבד זאת שימש גרינוולד מושא להלעגה אנטישמית.
בשנות ה-20 החל גרינוולד לקצור הצלחות כלכליות. הוא יצר תפאורות לאופרה המלכותית השוודית ועסק בעיצוב במה להצגות תיאטרון. ב-1925–1926 עיטר בציוריו את הקירות והתקרה באולם המשני בבית הקונצרטים של סטוקהולם. ב-1928 נמסרה לידיו מלאכת עיטור הקירות בחדר הישיבות המרכזי ב"ארמון הגפרורים" בלב סטוקהולם.
ב-1926 התקבל כחבר באקדמיה המלכותית השוודית לאמנויות .
יצירותיו של גרינוולד הוצגו בתחרות האמנות באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932).
בשנים 1932–1942 שימש כפרופסור באקדמיה המלכותית לאמנויות של שוודיה וב-1941 פתח בית ספר לאמנות משלו. במהלך חייו חיבר מאמרים רבים בנושאי אמנות.
ב-1945 הוענקה לו מידי מלך שוודיה "מדליית הנסיך אויגן" בתחום הציור, וזאת בשנה הראשונה לקיום העיטור.
לפי נתוני יצירותיו של גרינוולד, מבין המודרניסטים, מניבות לסוחרי האמנות את הרווחים השנתיים הגדולים ביותר. במכירה הפומבית באביב 2009 בבית המכירות השוודי "בוקובסקיס" נמכר ציור של גרינוולד, מהידועים פחות, ב-2.65 מיליוני קרונות (כ-340 אלף דולרים אמריקנים ב-2009).
אשתו סיגריד ירטן סבלה מבעיות נפשיות שהביאו לאשפוזה לתקופות ממושכות. גרינוולד התגרש ממנה ב-1937 ונישא בשנית לאמנית מרטה גרונדל (Märta Grundell). בני הזוג נהרגו ב-1946 בתאונת מטוס סמוך לאוסלו. גרינוולד נקבר בחלקה היהודית בבית הקברות הצפוני בסטוקהולם ואשתו נקברה לצידו.
קישורים חיצוניים.
כל צבעי הקשת: מציוריו של איסאק גרינוולד
מרגוט הוימן
מרגוט הוימן (בגרמנית: Margot Heuman; 17 בפברואר 1928 – 11 במאי 2022) היא ניצולת שואה אמריקאית שנולדה בגרמניה. הוימן היא הלהט"בית היהודייה הראשונה שידוע כי שרדה את מחנות הריכוז הנאציים.
קורות חיים.
ילדותה.
מרגוט הוימן נולדה בהלנטל שבגרמניה, סמוך לגבול בלגיה. ביתה היה מעל חנות הכלבו בבעלותם ובניהולם של הוריה קרל ויוהנה. להוימן הייתה אחות צעירה, לורה. כשהייתה בת ארבע עברה משפחתה לליפשטאט וכעבור מספר שנים, בגיל תשע, עברה משפחתה לבילפלד, שם למדה הוימן בבית ספר ציבורי. אביה עבד באגודה לסיוע ליהודי גרמניה. ב-1939 גורשו היא ואחותה באופן פתאומי מבית הספר. הוריהן רשמו אותן לבית ספר יהודי, בו לימדו מורים שפוטרו מעבודתם על ידי הנאצים.
מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1942 נשלחו רוב יהודי בילפלד למחנות השמדה, אבל משפחת הוימן נשלחה לגטו טרזיינשטט, ביוני אותה שנה, מפני שאביה עבד בארגון יהודי. הילדים בטרזיינשטט שוכנו בבתי נוער, ושם זכו לתנאים ואוכל טוב יותר משאר תושבי הגטו. הוימן ואחותה נשלחו לבתי נוער נפרדים. בבית הנוער פגשה מרגוט צעירה אוסטרית, דיטה נוימן, והשתיים ישנו יחד והיו בקשר אינטימי אך לא קיימו יחסי מין. הן שמרו על הקשר בסוד.
במאי 1943 או 1944 נשלחה המשפחה לאושוויץ. נוימן ודודתה הגיעו לאושוויץ ימים מספר לאחר מכן. הוריה של מרגוט ויתרו על התור לסלקציה לעבודת כפייה מאחר שידעו שאחותה הצעירה לא תשרוד את הסלקציה. אבל נוימן ודודתה לא ויתרו, וגם הוימן בחרה לעמוד בתור לסלקציה לעבודת כפייה מתוך רצון להישאר עם חברתה. כ-200 נשים שעברו את הסלקציה נשלחו ברכבת מאושוויץ למחנה הריכוז נוינגמה בגרמניה. משפחה של הוימן נרצחה באושוויץ.