האקלים בטוסו הוא אקלים סובטרופי לח ( סיווג האקלים של Köppen "Cfa" ). כמות המשקעים השנתית הממוצעת בעיר עומדת על כ־1200 מילימטרים בשנה. הטמפרטורה הממוצעת השנתית נעה בין כ-20°C ביום ועד 14°C בלילה. העיר ממוקמת בגובה פני הים, הטמפרטורה השנתית ביום גבוהה ב-2.3% מהממוצעים של יפן. בטוסו יש 129.03 ימי גשם (35.35% מהזמן) בשנה.
אוכלוסייה.
נכון לשנת 2021 התפלגות התושבים בעיר בין גברים לנשים היא כלהלן: 47.9% גברים ו-52.1% נשים.
נכון לשנת 2021 אחוז הילדים עד גיל 14 עומד על 15.07%, מבוגרים בגיל העבודה 61.00% וזקנים שמעל לגיל 65 עומד על 23.92%. סך הכל 98.5% מהתושבים בעלי נתינות יפנית ורק 1.5% בעלי נתינות זרה.
אישים חשובים.
מסיושי סאן, מייסד ומנכ"ל סופטבנק, מנכ"ל של סופטבנק מובייל, והיו"ר הנוכחי של תאגיד ספרינט. בפברואר 2021 הוערך הונו על ידי פורבס בכ-47.7 מיליארד דולר.
חינוך.
בטוסו, מערכת החינוך מבוסס על: 8 בתי ספר יסודיים, 5 חטיבות ביניים, 4 בתי ספר תיכון, 2 בתי ספר מקצועיים ומכללה אחת.
תחבורה.
רכבת.
התחנה המרכזית של העיר היא תחנת טוסו. אליה מגיעים קווי הרכבת: קיושו שינקנסן, הקו הראשילהקגושימה והקו הראשי לנגסאקי.
תיירות.
נקודות סיור.
אזומיה, אזור סכר קוואצ'י, פארק הר אסאחי, הר קוסנבו, מוזיאון הנצחה לרפואת נאקטומי, מפל אוצ'וזו, מסלול המרוצים סאגה, פארק טאשירו וטוסו פרימיום אאוטלט.
ברית ערים תאומות.
לטוסו יש הסכם ברית ערים תאומות עם:
נקודת מקין
נקודת מקין (באנגלית: M'Kean Point) היא לשון יבשה בחוף הדרום מזרחי של האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה היא שלוחה של פסגת קאלופר.
לשון היבשה ממוקמת בין מפרץ ברונאו (שנמצא 9.2 קילומטרים ממערב לנקודת מקין), לבין נקודת רנייר.
לשון היבשה מפרידה בין שפכו של קרחון סרבארנה שמדרום-מערב ללשון היבשה, לבין קרחון מגורה שמצפון - צפון-מזרח ללשון היבשה.
הלשון ממוקמת 17.32 קילומטרים מזרחית - צפון-מזרחית מנקודת בוטב; 2.6 קילומטרים צפונית - מזרחית לנקודת אייטוס;
הלשון ממוקמת 3.3 קילומטרים דרומית - מזרחית לפסגת גרייט נידל.
ו-13.99 קילומטרים דרומית - מערבית לנקודת רנייר.
היסטוריה.
מיפוי הנקודה.
הנקודה צולמה מהאוויר על ידי הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד (FIDASE) בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1957, וכן על הקרקע על ידי סוקרים של סקר שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1957–1959, ובהתבסס על אלה, הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968.
הנקודה מופתה לאחר מכן על ידי סוקרים ספרדים בשנת 1991 ועל ידי סוקרים בולגריים בשנת 2005 וכן בשנת 2009.
מקור השם.
הנקודה נקראת על שם קפטן ג'יי מ'קין (Captain J. M'Kean), רב החובל של ספינת צייד כלבי הים הבריטית הנסיכה שארלוט ("Princess Charlotte"), אשר הגיע לאזור זה בקיץ האנטארקטי בשנים 1821 – 1822.
אלי מזרחי (עובד ציבור)
אליהו (אלי) מזרחי (31 במאי 1935 - 2001) היה מנהל לשכתם של ראשי הממשלה גולדה מאיר ויצחק רבין.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לרבקה ושאול מזרחי. סיים את לימודי התיכון במחזור ה-33 של הגימנסיה העברית רחביה. במהלך לימודיו בבית הספר התיכון, היה אוהד קנאי של תנועת החרות, ואף נמנה עם צעירי קן בית"ר ששכן ברחוב החבשים (כיום רחוב אתיופיה) בירושלים. בנוסף, הוא השתתף באופן קבוע בהרצאותיהם של ד"ר ישראל אלדד וגאולה כהן. לאחר שירותו הצבאי בחטיבת גבעתי, נרשם ללימודי היסטוריה ופילוסופיה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים. אולם בתום שנת הלימודים הראשונה, עזב ופנה ליוזמות עסקיות ברודזיה הדרומית (כיום זיממבואה), באילת ובחבש (כיום אתיופיה). ב-1959 חזר לישראל, התקבל לנציבות שירות המדינה וחזר ללימודיו האקדמיים. ב-1961 החל לעבוד ב שם עבד עד לאוגוסט 1962. בנובמבר 1962 החל לעבוד בגנזך המדינה - תחילה כעוזר טכני ולאחר מכן כספרן.
בסוף שנות השישים שימש כעוזרו של יועצה המדיני וראש לשכתה של ראש הממשלה גולדה מאיר, שמחה דיניץ. כשהאחרון מונה לשגריר ישראל בארצות הברית, ירש מזרחי את תפקידו והפך למנהל לשכת ראש הממשלה בפועל ב-30 בינואר 1973. הוא המשיך בתפקיד זה גם עם יורשה בתפקיד, יצחק רבין. פרש משירות המדינה ב-1977 עם כניסתו של מנחם בגין ללשכת ראש הממשלה.
פרשת החומר הארכיוני שלקח לביתו.
ב-1988 פנתה גרושתו, בוורלי מזרחי, לגנזך המדינה לאחר שמצאה בדירתם חומר ארכיוני וספרים שהיו ברשות בעלה מתקופת עבודתו בשירות המדינה. החומר, אשר כלל חומר ברמת סיווג סודי וסודי ביותר, נלקח על ידי מזרחי לביתו ונשמר שם בניגוד לחוק במשך יותר מעשור. מזרחי נחקר על ידי השב"כ, שם הבינו שהוא שוקד על פרסום ספר אותו איים לפרסם בארצות הברית במידה ולא יעזרו לו כספית. בעקבות זאת, הצליח לקבל מענק חד פעמי של 100 אלף דולר, וקצבה חודשית מהמדינה. ההסדר הסודי הזה נמשך עד 1999, עד ששריפה אקראית בכפר פלסטיני גילתה שגם שם היו מוטמנים דו"חות מודיעין מקרטונים שהחזיק מזרחי - עליהם לא דיווח.
השב"כ, שהגיע למסקנה כי מזרחי שיקר בהצהרה שהעביר למדינה וכי הייתה תקלה במכונת האמת שבדקה אותו, זימן אותו לבדיקה נוספת. בהצהרתו השנייה הודה, והבטיח להעביר את שאר החומר. אולם ב-2001 נפטר ולא הספיק לעשות זאת.
קישורים חיצוניים.
אוסף אלי מזרחי, אתר ארכיון המדינה
אורי אולניק
אורי אולניק (1963 - 25 באפריל 2016) היה מנכ"ל משרד התקשורת ומנהל בחברות הייטק.
ביוגרפיה.
אולניק נולד בקיבוץ רביבים, אמו מיכל הייתה לוחמת פלמ"ח ובהמשך עבדה במפעל המתכות בקיבוץ. אביו משה היה חבר פלמ"ח גם כן ובהמשך מילא מספר תפקידים בכירים במשק.
אולניק למד עריכת דין ועבד במשרד אביטל דרומי. בשנת 1999 הצטרף למשרד התקשורת כיועץ לשר התקשורת, בנימין בן אליעזר. לאחר החלפת הממשלה בשנת 2001 מונה על ידי שר התקשורת ראובן ריבלין למנכ"ל המשרד. ביוני 2004 הודיע לשר התקשורת באותה עת, אהוד אולמרט, על רצונו לפרוש ולפנות לדרך חדשה שאינה בתחום התקשורת. בתקופת כהונתו במשרד התקשורת בוצעו מספר רפורמות, בין היתר הגברת התחרות בדואר, סיום מכרזי דור 3 בסלולר, קידום מהלך לפרטת בזק ועוד.
לאחר פרישתו ממשרד התקשורת כיהן בתפקידים בכירים בחברת קומברס ומשנת 2009 בחברת אמדוקס.
באפריל 2016 נפטר בעת טיול באיטליה. אולניק היה נשוי לדפנה והשאיר אחריו שני בנים. הובא למנוחות בקיבוץ רביבים, על מצבתו נכתב - אוהב אדם, אהוב על כולם .
הפשטה (מדעי המחשב)
רימיני (נפה)
נפת רימיני (באיטלקית: Provincia di Rimini) היא נפה במחוז אמיליה-רומאניה שבצפון איטליה. בירת המחוז היא העיר רימיני ומתגוררים בכ-43% מאוכלוסיית הנפה. הנפה גובלת ברפובליקה העצמאית של סן מרינו. נכון לשנת 2019, המחוז מונה 339,437 תושבים על פני שטח של 922 קמ"ר, המקנה לו צפיפות אוכלוסין של 368 תושבים לקמ"ר. הנפה כוללת 27 קומונות.
עיירות לחופי הים האדריאטי מהוות מוקד תיירות.
היסטוריה.
רימיני נוסדה בשנת 268 לפני הספירה כמושבה לטינית והייתה מקושרת דרך ויה פלמיניה לרומא ודרך ויה אמיליה לפיאצ'נצה. לאחר נפילת רומא ב-476 הצטרפה לקונפדרציה ביזנטית שהכילה מספר ערים לאורך חופי מרשה. בעקבות זאת, היא הייתה תחת שלטון האפיפיור במשך שנים רבות עד שהפכה לקומונה במאה ה-11. הנפה נשלטה על ידי משפחתו של גואלף מלטסטה עד המאה ה-16, אז נשלטה לזמן קצר על ידי הרפובליקה של ונציה. הנפה הפכה לחלק ממדינת האפיפיור ולימים הפכה למרכיב של ממלכת איטליה. בתחילת מלחמת העולם השנייה לאזור הגיעו פליטים יהודים רבים. אצ'יו ג'ורג'טי נתן להם אפשרות להסתתר בבית מלון בבעלותו תוך שיתוף פעולה עם ראש המשטרה המקומית של העיירה בלאביה. על פעילות זו הם זכו להכרה כחסידי אומות העולם. הנפה ובעיקר רימיני עצמו הופצצה בכבדות הם שוחרר ב-1944 על ידי חיילים בריטים ופולנים.
בעקבות משאלי עם שנערכו בשנת 2006 ו-2009 מספר מועצות מקומיות הועברו מפזארו אה אורבינו לשטח הנפה.
נפת רימיני
פנבילי
פנבילי (בלועזית: Pennabilli) היא קומונה בנפת רימיני שבמחוז אמיליה-רומאניה שבצפון איטליה, הממוקמת כ-140 ק"מ דרומית-מזרחית לבולוניה וכ-45 ק"מ דרומית לרימיני.
גאוגרפיה.
שטחה של העירייה מושפע מהפארק הטבעי הבין-אזורי של סאסו סימון וסימונצ'לו והוא חלק מקהילת ההרים אלטה ולמרצ'יה. פנבילי היא העירייה השנייה בגובהה במחוז רימיני, אחרי , והעירייה השנייה הדרומית ביותר במחוז אמיליה-רומאניה, אחרי .
היסטוריה.
על פי ממצאים ארכאולוגיים, בני האדם הראשונים החלו להתיישב באזור פנבילי בתקופות האטרוסקים והרומאים. במהלך הפשיטות הברבריות של אמצע האלף הראשון לספירה, שתי הפסגות שעליהן ניצבת הבירה (הנקראים כיום "רוקיונה" ו"רופה"), שימשו מקלט לאוכלוסיות שהתיישבו בסביבה ולאורך נהר ה. כך נוצרו הקהילות של "פנה" ו"בילי"; על פי חוקרי , השם הראשון נובע מהמילה הלטינית "פינה" (פסגה/קצה), והשני מ"ביליה" (ראשי עצים), והם מתייחסים למבנה אופייני של שתי גבעות. קהילת פנה התפתחה ככפר, בעוד קהילת בילי הייתה מעוז של ; הוא מוזכר כבר בשנת 962, כאשר הקיסר אוטו הגדול העניק אותו כמחנה לרוזני .
עד ל-15 באוגוסט 2009, פנבילי הייתה משויכת למחוז מארקה (נפת פזארו אה אורבינו) ממנו היא התנתקה, יחד עם עוד שש רשויות מקומיות נוספות מאזור אלטה ולמרצ'יה, בעקבות יישום תוצאת משאל עם שנערך ב-17 וב-18 בדצמבר 2006.
ב-20 במאי 2010 הצטרפה פנבילי הצטרף למועדון התיירות האיטלקי .
במחצית הראשונה של פברואר 2012 אזור העירייה היה אחד המושפעים ביותר מירידת שלגים חריגה, שהגיעו אפילו לגובה של 3 מטרים במרכז העיירה.
ספורט.