במדינה שלטה החונטה הצבאית האתיופית המרקיסיטית-מיליטנטית (ה"דרג") שנתמכה על ידי ברית המועצות. במלחמה נגד אריתראה שהתחילה כשנה לאחר מכן, פנתה אתיופיה שוב לעזרת ישראל. ב-1977 נסגרה עסקה סודית בין אתיופיה לישראל, שבמסגרתה העבירה ישראל סיוע צבאי בתמורה להעלאת יהודי אתיופיה. כמאתיים מיהודי אתיופיה הצליחו להגיע לישראל במטוסי תובלה ישראלים, אבל העסקה נפסקה לפני השלמתה בגלל החשיפה של המבצע בתקשורת על ידי משה דיין ב-1977. בנוסף, עד 1977 גם ארצות הברית סייעה לאתיופיה בהכשרה וציוד צבאי. מ-1976 נכנסו לתמונה לוב ודרום תימן, מדינות האסלאם שתמכו במאבקה של אריתראה קודם לכן והחלו להעניק סיוע לאתיופיה וגם גברה השפעתה של ברית המועצות באתיופיה. וכך, בעקבות הלחץ של ברית המועצות, מנגיסטו, מנהיג המדינה ניתק את הקשרים עם ישראל. מ-1978 ואילך נעלמה הנוכחות הצבאית של ישראל מאתיופיה.
בתחילת שנות ה-80 שוב הופשרו היחסים בין המדינות ולפי חלק מהדיווחים, ישראל אף סיפקה לאתיופיה ב-1983 ציוד צבאי סובייטי בשווי 20 מיליון דולר, ציוד שהוחרם במאבק עם אש"ף. לפי חלק מהמקורות, ב-1985 יועצים צבאיים ישראלים חזרו לאתיופיה. באותו זמן גם התבצע מבצע משה. יש הסבורים שהעברת הציוד קשורה לעליית יהדות אתיופיה. עיתוי המבצע היה מכריע גם כן, משום שבתקופה זו השתולל רעב באתיופיה ו-350 אלף פליטים ברחו לסודאן. יחד עם זאת, כאשר דבר המבצע נודע בתקשורת, ממשלת אתיופיה טענה שתושביה נחטפים ודרשה להחזירם. הרכבת האווירית יצאה משטח סודאן מדינה שלישראל לא היו יחסים עמה. סודאן ספגה ביקורת והופעלו עליה לחצים מצד העולם הערבי והמבצע הופסק. האיסוף של שאר יהודי אתיופיה נעשה מאוחר יותר בשנת 1985 תחת כיסוי מטוסי סיוע אמריקאים לסודאן.
המבצע נודע כמבצע שבא. נטען שארצות הברית הבטיחה סיוע אמריקאי מוגבר למנהיג סודאן, כאשר החוב של סודאן באותו זמן עמד על 9 מיליארד דולר, והוא הבטיח לאפשר לישראל לבצע את האיסוף משטח סודאן. ב-1989 חודשו קשרים בין אתיופיה לישראל.
בעקבות השינויים במאזן הכוחות של המלחמה הקרה והפסקת התמיכה המתוכננת של ברית המועצות, אתיופיה החלה להפנות את מבטה אל המערב ולישראל. ב-1991 התקיים מבצע שלמה שנעשה בתיאום גלוי עם ממשלת אתיופיה. אתיופיה ביקשה נשק תמורת שיתוף הפעולה וישראל הציעה לה מתקנים להתפלת מים. בסופו של דבר אתיופיה קיבלה סיוע של 35 מיליון דולר. במסגרת התחממות ביחסים בין שתי המדינות, אתיופיה נמנעה בהצבעה באו"ם שנועדה להכיר בציונות כסוג של גזענות. מספר חודשים לאחר מכן הגיעה משלחת אתיופית לישראל בנושא חקלאות ותעשייה.
כיום (החל מ-1991).
ב-1991 הוצע לאריתראה סיוע בתחום החקלאות והפיתוח. אריתראה קיבלה את עצמאותה מאתיופיה בשנת 1993.
ב-1993 הגיע ראש ממשלת אתיופיה לישראל ושתי המדינות חתמו על הסכם סיוע רפואי וחקלאי. לסיכום, אתיופיה הייתה מוקד אסטרטגי חשוב לישראל, בהתחשב במיקומה בקרן אפריקה בסביבת משטרים אסלאמיים.
ביוני 2004 נחתמה אמנה למניעת כפל מס בין ישראל לבין אתיופיה.
ביולי 2016, כחלק ממסעו של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לאפריקה, הייתה גם אתיופיה. נתניהו הוא ראש הממשלה הראשון שמבקר באתיופיה זה 30 שנה. נתניהו נפגש עם מקבילו האתיופי והצדדים חתמו על הסכמים בתחום המדע, הטכנולוגיה והתיירות. לגבי בני העדה שעדיין לא עלו לישראל אמר נתניהו: "מחויבים להם". במסגרת הביקור ביקשה ישראל את עזרת אתיופיה בהחזרת הנעדר אברה מנגיסטו מרצועת עזה.
ראש ממשלת אתיופיה אמר כי מדינות מזרח אפריקה תומכות בחזרתה של ישראל כמדינה משקיפה לאיחוד האפריקאי, ממנו סולקה בשנת 2002 בלחץ פלסטיני.
ביולי 2017 ביקר ראש ממשלת אתיופיה בישראל והתקבל בנמל התעופה בן-גוריון על ידי שר התקשורת איוב קרא. במהלך ביקורו בישראל הוא נפגש עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ועם נשיא המדינה ראובן ריבלין.
במאי 2018, ביקר נשיא המדינה ראובן ריבלין באתיופיה ונפגש עם נשיא אתיופיה מולטו טשומה, הפטריארך האתיופי הארותודוכסי אבונה מתיאס וראש ממשלת אתיופיה אביי אחמד.
בספטמבר 2019, ביקר ראש ממשלת אתיופיה אביי אחמד בישראל ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו.
ביל גרהם
ביל גרהם (באנגלית: Bill Graham; 8 בינואר 1931 - 25 באוקטובר 1991) היה אמרגן אמריקאי-יהודי ומקדם מופעי רוק החל משנות ה-60 של המאה ה-20 ועד מותו.
ילדותו ונעוריו.
גרהם נולד בשם וולפגנג וולודיה גרג'ונקה בברלין, בנם של פרידה (לבית זאס) ויענקל גרג'ונקה, מהנדס במקצועו. משפחתו של גרהם הייתה משפחה יהודית במעמד בינוני-נמוך אשר היגרה מרוסיה לגרמניה קודם לעליית הנאציזם בגרמניה. אביו של גרהם מת בתאונה יומיים לאחר לידת בנו. בסביבות גיל 7, אימו של גרהם העבירה אותו יחד עם אחותו טולה לבית יתומים בברלין. ילדי בית היתומים נשלחו לצרפת לפני פרוץ המלחמה, בעוד חלק מאחיותיו הגדולות נותרו עם אימן בגרמניה וחלקן עזבו את גרמניה (לסין והונגריה). לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה הנאצית, הוברח גרהם עם ילדים אחרים מחוץ למדינה, אחותו טולה שהייתה עמו לא שרדה את המסע ומתה בדרך (כפי הנראה בליון שבצרפת). אימו של גרהם נרצחה באושוויץ. אחיותיו של גרהם (למעט טולה) שרדו את המלחמה, חלקן היגרו לארצות הברית חלקן נשארו באירופה ואחת מאחיותיו חיה בישראל במשך שנים רבות.
לאחר מסע ארוך מפרך ומסוכן שעבר דרך אירופה, צפון אפריקה והאיים הקאריבים הגיע גרהם לארצות הברית. לאחר תקופה קצרה הועבר גרהם למשפחת אומנה יהודית אשר התגוררה ברובע הברונקס שבניו יורק.
בשנותיו הראשונות בארצות הברית סבל גרהם מכינויי גנאי של ילדים אחרים שלעגו למבטאו הגרמני, דבר שגרם לו לסבל ולכן לאחר אימון, הוא סיגל לעצמו מבטא ניו יורקי מושלם. עם הגיעו לארצות הברית אימץ גרהם את השם ביל (ביל הוא שם חיבה לוויליאם - המקבילה האמריקאית לשמו הגרמני וולפגאנג). בהמשך ועל אף שאהב את שם משפחתו המקורי שינה גרהם גם אותו כיוון שאנשים לא הצליחו לבטא אותו כהלכה. הבחירה בשם החדש הייתה כמעט אקראית כאשר השם החדש נבחר מתוך מספר טלפונים.
גרהם סיים בהצלחה לימודי תיכון בניו יורק ולימודי תואר ראשון במנהל עסקים בסיטי קולג' של ניו יורק. החל משנות העשרה שלו ועד לבגרותו גרהם היה מעריץ נלהב של מוזיקה וריקודים לטיניים אשר היו פופולרים באזור מגוריו ברובע ברונקס בניו יורק. גרהם שהיה מבקשר קבוע במועדוני הריקודים הלטיניים בניו יורק הזמן הפך עם הזמן לרקדן מיומן ואף זכה במספר תחרויות ריקוד לחובבים.
בשנת 1951 גויס לצבא ארצות הברית ושירת במלחמת קוריאה כתצפיתן ארטילריה וזכה על פעילותו בעיטורי כוכב הארד ולב הארגמן. עם שובו לארצות הברית עבד כמלצר ורב מלצרים, במלונות נופש בהרי קאטסקיל ובעיר ניו יורק. מאמצע שנות ה-50 ועד תחילת ה - 60 גרהם החליף עבודות, מקומות מגורים וטייל בעולם בניסיון למצוא את מקומו וייעודו.
קריירה.
בתחילת שנות ה-60 גרהם ראה את עתידו בתור שחקן תיאטרון וקולנוע. הוא השקיע בכך את מרצו לקח שיעורי משחק והשתתף באודישנים להפקות קולנוע וטלוויזיה בניו יורק ולוס אנג'לס. למעט מספר תפקידים שוליים כניצב לא הצליח גרהם לקדם את קריירת המשחק שלו ולאחר עוד אודישן כושל בלוס אנג'לס הוא נסע לסן פרנסיסקו כדי להתגורר סמוך לאחותו ריטה. לאחר שהוזמן לקונצרט חינם שנערך בפארק שער הזהב, נוצר קשר בינו לבין San Francisco Mime Troupe, להקת תיאטרון רדיקלי שזכתה להצלחה והכרה והייתה זקוקה לאדם שינהל אותה. אף על פי שגרהם עדיין קיווה להצליח כשחקן הוא נענה לבקשת הלהקה ובמשך תקופה ניהל אותה בהצלחה. לאחר הופעה פומבית שיצרה תסבוכת עם המשטרה הלהקה נזקקה למקורות מימון להגנה משפטית. גרהם ארגן קונצרט התרמה כדי לממן את ההוצאות המשפטיות והקונצרט זכה להצלחה וביקוש רב. בעקבות הקונצרט הראשון נערך עוד שני קונצרטים נוספים באולם הפילמור אודיטוריום. האירועים משכו קהל עוד יותר גדול וגרהם הבין שהוא עלה על הזדמנות עסקית גדולה.
גרהם ולהקת San Francisco Mime Troupe לא הצליחו להסכים על המשך קיום האירועים הללו וגרהם עזב את ניהול הלהקה כדי להתמקד בהפקת המופעים על בסיס אולם הפילמור.
בשנתיים הראשונות הופעל הפילמור וסט מאולם הפילמור המקורי ברחוב Geary, ולאחר מכן עבר למיקום קרוב (אך גדול ובטוח יותר) ה- Carousel Ballroom בשדרות Van Ness
במשך שלוש שנות הפעילות של הפילמור ווסט (Fillmore west) הופיעו מיטב האומנים האמריקאים והבריטים של התקופה ובניהם: ג'ימי הנדריקס, ג'ניס ג'ופלין, להקת המי, לד זפלין, The Band, אלברט קינג, ביבי קינג, Canned heat, Paul butterfield blues band, אלקטריק פלג, ג'פרסון איירפליין, קרידס קלייר ווטר ריבייבל, סנטנה, הגרייטפול דד |(שהופיעה במקום יותר מכל להקה אחרת) ועוד אומנים והרכבים רבים ומפורסמים באותה התקופה.
הפילמור ווסט לא היה רק אולם הופעות, אלא חלק חשוב בתרבות הנגד שצמחה בסן פרנסיסקו בשנות ה - 60 ונתן במה לאומנים, לקהל ולתרבות באותה התקופה.
בתחילת 1968 פתח גרהם אולם הופעות נוסף בניו יורק (בפינה של השדרה ה 2 ורחוב 6) בשם הפילמור איסט (Fillmore east). באולם אשר היה תיאטרון ישן, הותקן מיטב ציוד הסאונד של התקופה ובדומה לפילמור ווסט אירח את השמות הגדולים של התקופה. המקום פעל כשנתיים וחלק מההופעות הונצחו בתקליטים שהפכו לרבי מכר כגון: At Fillmore East של ה Allman brothers או ה Band of Gypsys של ג'ימי הנדריקס שהקליטה אלבום חיי בשני ערבים עוקבים בפילמור איסט.