ב-1969 הפך ד"ר רוזנברג ליועץ גאולוגי עצמאי של חברות נפט בישראל (לפידות, חיפושי נפט וחברת הנפט הלאומית) וממדינות נוספות, שפעלו בים הצפוני, בארצות הברית, בקנדה, באקוודור ועוד. בעיקר שימש מאז כיועץ הגאולוגי הראשי של חברת "דלק קידוחים" והיה יועץ החברה במהלך תגליות הגז הגדולות בים התיכון. ב-1975 היה נציג חברת הנפט הלאומית במשלחת המדינית-צבאית של ישראל בשיחות על החזרת שדות הנפט בסיני למצרים וההסדרים הקשורים לעניין זה, במסגרת המשא ומתן על הסכם הביניים בין ישראל למצרים.
בשנות השמונים של המאה העשרים נטל חלק בפעילויות מגוונות בתחום חיפושי מקורות אנרגיה. הוא היה שותף להקמת החברות "ישראמקו" ו"יואל", היה מעורב בהבאת קבוצת ארמנד האמר (מבית Occidental Petroleum) ולשילוב מומחיה בעבודת חיפושי הנפט ביבשה ובים ושימש כמנהל הקידוחים של שלוש חברות אלה ושל "דלק". הוא יזם את הקידוחים הימיים מול חופי אשדוד, "ים-1" ו"ים-2". בקידוח ים-2 נמצא נפט מאיכות מעולה, אך הוא לא הוגדר כבעל פוטנציאל כלכלי, אם כי היה ההוכחה הראשונה לכך, שב"מדף היבשת" שלחופי ישראל נמצאים מאגרי נפט.
הקמת אבנר חיפושי נפט.
פעולתו החלוצית המשמעותית ביותר הייתה ב-1989, בייזום הקמתה של "שותפות מוגבלת לחיפושי נפט" (יחד עם ד"ר דוד כהן וגדעון תדמור) - חברת "אבנר חיפושי נפט", שנקראה בראשי התיבות של שמו (אליהו בן נחום רוזנברג). הוא התמנה למנכ"ל משותף ולגאולוג הראשי ובעל הסמכות המקצועית הבלעדית. במקביל המשיך לשמש כיועץ הגאולוגי של חברת "דלק".
במסגרת עבודתו המקצועית ב"אבנר" העריך רוזנברג כי באזורים גאולוגיים מסוימים בים התיכון, בקרבת חופי ישראל, מצוי גז. הוא החליט על ביצוע קידוח בשדה "נועה", שדה הגז המסחרי הימי הראשון, שאותו קרא על שם בתו הצעירה. קידוחי "נועה" וקידוחי "מרי" הכלכליים שבאו אחריהם בוצעו במסגרת מיזם משותף (Joint Venture), שותפות ים תטיס, שאת הקמתה יזם ב-1999 (עם "דלק" ו"סאמדאן" [Samedan] - שהפכה לימים לנובל אנרג'י). שותפות זו פועלת עד היום בתחום מאגרי הגז באזור.
באוקטובר 2015 אישר משרד האנרגיה והתשתיות לקבוצה שיזם והקים רוזנברג לחדש את הקידוח בשדה "חלמיש 1", באזור חתרורים שבנגב, בין אזור ערד לים המלח. באתר זה מצא רוזנברג נפט כבר ב-1995, אבל הקידוח נסגר משיקולי אי-כדאיות כלכלית באותה עת. במאי 2016 פרסם מעריך חיצוני (Dunmore Consulting) דו"ח המצביע על 100% של ודאות גאולוגית להימצאות נפט באתר "חתרורים", בהיקף של בין 7 ל-11 מיליון חביות. רוזנברג החזיק באמצעות חברה בשליטתו ב-2.5% מרישיון חתרורים.
ד"ר רוזנברג היה מעורב בפעילויות בינלאומיות שונות בתחום חיפושי מקורות אנרגיה באירופה ובאמריקה. היה לו חלק במעורבות ישראל במאגר הימי הקפריסאי אפרודיטה (באזור "בלוק 12"), שהולידה שיתוף פעולה בתחום הגז בין ישראל לקפריסין.
בד בבד עם עיסוקו המקצועי, שימש ד"ר רוזנברג במשך כ-20 שנים כמרצה בכיר ומרצה-אורח של סטודנטים לתואר מוסמך ודוקטור בחוג לגאולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים ובחוג לאסטרופיזיקה של אוניברסיטת תל אביב, בתחומי המינרלוגיה, גאולוגיה של נפט, ופיענוח רישומים חשמליים-לוגיים (Interpretation of Electric Logs). הוא הכשיר דורות רבים של גאולוגים וגאופיזיקאים. לפי בקשת הפרופ' ישעיהו ליבוביץ ויעקב בן-תור כתב את הסקירה הגאולוגית של הערך נפט באנציקלופדיה העברית.
ד"ר רוזנברג זכה ב-2010 ב"אות השנה" מטעם "ועידת האנרגיה והעסקים של ישראל" על תרומתו למשק האנרגיה.
נפטר ב-9 במאי 2020. היה נשוי למרים (בת חיים ושרה כהנא, נולדה בתל אביב בכ"ג באדר א' תרפ"ט, 5 במרץ 1929, נפטרה ב-ח' באב תשפ"א, 17 ביולי,2021; אחותה של כלת פרס ישראל לספרות עמליה כהנא-כרמון). להם שתי בנות ובן.
חגורה (פירושונים)
טטיאנה ליסנקו (מתעמלת)
טטיאנה פליקסיבנה ליסנקו (באוקראינית: Тетяна Фелiксiвна Лисенко; נולדה ב-23 ביוני 1975) היא מתעמלת בעבר סובייטית ואוקראינית ממוצא יהודי. היא אלופה אולימפית, בעלת 3 מדליות מהן 2 זהב, בתרגיל על קורה ובתחרות הקבוצתית (ברצלונה 1992) ואלופת עולם (אינדיאנפוליס 1991), בעלת 3 מדליות מהן 1 זהב.
ביוגרפיה.
ליסנקו נולדה בחרסון שבאוקראינה. היא יהודייה מצד אמה. היא החלה להתאמן בהתעמלות מכשירים בגיל 5 ב"דינמו" חרסון. בגיל 9 החלה להתאמן בהדרכתו של אולג אוסטפנקו.
את הופעת הבכורה שלה ערכה ליסנקו בגמר גביע העולם, שנערך בבריסל שבבלגיה בשנת 1990, וזכתה ב-3 מדליות, מהן 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, בתחרות קרב-רב אישי (39.599 נק') לפני בת ארצה סבטלנה בוגינסקאיה (39.586 נק') והנרייטה אונודי מהונגריה (39.574 נק') ובתרגיל מקבילים מדורגים. מדליית ארד בתרגיל קרקע. נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום רביעי בתרגיל על סוס קפיצות ובתרגיל על קורה.
אלופת עולם.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה באינדיאנפוליס שבארצות הברית בשנת 1991 זכתה ליסנקו במדליית זהב בתחרות הקבוצתית. נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני בתרגיל על מקבילים מדורגים ובמקום 13 בתחרות קרב-רב אישי.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בפריז שבצרפת באפריל 1992 זכתה ליסנקו במדליית ארד בתרגיל קרקע ביחד עם מריה נקוליטה מרומניה (9.887 נק') אחרי קים זמסקל מארצות הברית (9.937 נק') והנריאטה הונודי (9.912 נק'). נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי בתרגיל הקורה ובמקום תשיעי בתרגיל על מקבילים המדורגים.
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, בתרגיל על הקורה (9.975 נק') לפני לו לי מסין ושאנון מילר מארצות הברית שזכו במדליית כסף ביחד (9.912 נק') ובתחרות הקבוצתית (395.666 נק') לפני רומניה (395.079 נק') וארצות הברית (394.704 נק'). מדליית ארד בתרגיל על סוס קפיצות (9.912 נק'), אחרי לוויניה מילושוביץ' מרומניה והנרייטה אונודי שזכו ביחד במדליית זהב (9.925 נק'). נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי בתחרות קרב-רב אישי (39.537 נק').
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בברמינגהאם שבבריטניה בשנת 1993 זכתה ליסנקו במדליית ארד בתחרות קרב-רב אישי (39.011 נק'), אחרי שאנון מילר (39.062 נק') וג'ינה גוגן מרומניה (39.055 נק'). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בתרגיל על מקבילים המדורגים.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בבריזביין שבאוסטרליה בשנת 1994 סיימה ליסנקו במקום רביעי בתרגיל על סוס הקפיצות ובמקום 18 בתחרות קרב-רב אישי.
שנתיים לאחר סיום הקריירה הספורטיבית שלה, בשנת 1996 היגרה ליסנקו לקליפורניה שבארצות הברית.
בשנת 2002 החלה ליסנקו ללמוד משפטים באוניברסיטת סן פרנסיסקו וסיימה את לימודיה בשנת 2005. היא החלה לעבוד כעורכת דין. היא נישאה ליוגש ולזוג נולדה בת, סופיה.
סטפן גראייק
שלום סטפן גרָאיֶיק (בפולנית: Stefan Grajek; 15 בדצמבר 1915 - 13 ביוני 2008) היה מלוחמי מרד גטו ורשה.
ביוגרפיה.
גראייק נולד בשנת 1915 לחיה וישראל בוורשה שבפולין. בשנות ה-30 נמנה עם מנהיגי תנועת פועלי ציון.
בפרוץ מרד גטו ורשה גראייק היה בין הלוחמים בפיקודו של אליעזר גלר באזור בתי המלאכה של טבנס ושולץ, של התעשיין הגרמני ולטר טבנס. לאחר ימים אחדים יצא מהגטו כדי להכין דירות מסתור ומפלט ללוחמים לאחר הקרבות, וחזר לגטו כדי להוביל לוחמים לדירות שהכין. לאחר המרד התפזרו הלוחמים שנותרו באזור היערות שמסביב לוורשה. גראייק עמד בראש הקבוצה הראשונה של חברי האי"ל, שהתמקמה בחורשת לומיאנקי, כשבעה קילומטרים מוורשה. עם פרוץ המרד הפולני, גראייק ורבים מחבריו הצטרפו לפרטיזנים הפולנים שלחמו באזור בצבא הנאצי. אחרי דיכוי מרד ורשה ב-1944 הסתתר גראייק עם קבוצת חברים בהנהגת מורדי גטו ורשה בדירות ובמרתפי מסתור.
אחרי מלחמת העולם השנייה פעל גראייק בפולין לשיקום שארית הפלטה היהודית בפולין. היה ממייסדי "ועד הבריחה" בלובלין, שהגה את תוכנית הבריחה של שארית הפלֵטה, ריכוזה והכנתה לעלייה לארץ ישראל. בניגוד לאבא קובנר, מנהיג קבוצת הלוחמים שתמכו בהעלאת חברי התנועות החלוציות לארץ ישראל לאלתר, גראייק (בדומה לצביה לובטקין ויצחק צוקרמן) גרס, שיש להישאר באירופה ולרכז את המאמץ בארגון כל הניצולים לעלייה המונית ארצה במסגרת "תנועת הבריחה". מי שהייתה לרעייתו, אוטה וארגון-גראייק, נטלה חלק בפעולה מיוחדת לאסוף ולרכז אלפי ילדים ולהכינם לעלייה ארצה באמצעות תנועת הבריחה.
גראייק עלה לישראל ב-1949 והיה ממקימי קיבוץ לוחמי הגטאות. גם בארץ הוא היה פעיל ציבורית. בין השאר שימש כיו"ר ארגון הפרטיזנים העולמי ויו"ר התאחדות עולי פולין. היה חבר ההנהלה והוועד המנהל של יד ושם.
גראייק חיבר שלושה ספרים על המרד והשנים שלאחריו.
הקים את המרכז היהודי העולמי ללימוד ולחקר יהדות פולין באוניברסיטת תל אביב.
סטפן גראייק נפטר בתל אביב ונטמן בבית העלמין הישן בהרצליה ליד רעייתו, אוטה (1925–2005).
אמנוריה
ולדימיר מצ'יאר
ולדימיר מצ'יאר (בסלובקית: Vladimír Mečiar; נולד ב-26 ביולי 1942 בזבולן) הוא פוליטיקאי סלובקי שהיה ראש הממשלה הראשון של הרפובליקה הסלובקית שנבחר בעקבות בחירות דמוקרטיות. כיהן כראש ממשלת הרפובליקה הסלובקית במסגרת פדרלית בשנים 1990–1991 ובשנים 1992–1993, והיה ראש ממשלת סלובקיה העצמאית הראשון, בשנים 1993–1994. נבחר שוב לראשות הממשלה בשנים 1994–1998. מילא פעמיים את מקום נשיא סלובקיה. הוא משפטן בהכשרתו.
כמנהיג מפלגת העם - התנועה לסלובקיה דמוקרטית (ĽS-HZDS), מצ'יאר הוביל את סלובקיה להיפרדות מהרפובליקה הצ'כית, שנכנסה לתוקף רשמי ב-1 בינואר 1993. הוא היה אחד המועמדים העיקריים לנשיאות סלובקיה בשנים 1999 ו-2004.