סוריה האשימה את ישראל כי היא עומדת מאחורי התקיפות למרות שזו לא הודתה בכך. בימים שלאחר התקיפה שרר מתח רב באזור לאחר שאישים סורים אמרו כי התקיפה מהווה "הכרזת מלחמה" נגד סוריה. צה"ל נערך בכוחות מתוגברים בגבול הצפון, שמי הצפון נסגרו לתעופה אזרחית ונפרסו מערכות ההגנה האווירית כיפת ברזל.
לפי גורמי מודיעין מערביים, המתקפות בסוריה כוונו כנגד משלוחים של טילי פאתח 110 מתוצרת איראן שיועדו לארגון חזבאללה בלבנון.
לפי דיווחי המרכז הסורי לזכויות אדם בתקיפות נהרגו לפחות 42 חיילים סורים ונפצעו מאות. ייתכן שמספר החיילים ההרוגים עומד אף על 100–300 הרוגים, אך יש דיווחים סותרים בנושא.
התקיפה הראשונה.
ב-4 במאי פורסם ברשת CNN האמריקאית כי גורמים אמריקאיים ומערביים בוחנים מידע בנוגע לתקיפות אוויריות בשטח סוריה ובמקביל דיווחו מקורות אמריקאים אחרים כי התקיפה הייתה נגד נשק שיועד לחזבאללה.
התקיפה השנייה.
בליל 5 במאי דיווחו תושבים בדמשק על הפצצות כבדות שבוצעו מן האוויר נגד מתקנים צבאיים בעיר. על פי דיווחי אזרחים, תקיפה זו הייתה כבדה ומאסיבית יותר מקודמתה. במשך מספר שעות תקפו מטוסים מטרות שונות בעיר. הטלוויזיה הסורית דיווחה על התקיפה אך לא מסרה פרטים באשר לזהות הנשק שהופצץ. גורמי מודיעין פרסמו כי הנשק שהופצץ בסוריה בשני המקרים הם טילי קרקע-קרקע מסוג פאתח 110, מתוצרת איראנית, אשר יועדה לארגון החזבאללה כהוקרה על התייצבותו לצד המשטר הסורי במלחמת האזרחים בסוריה. הטילים הותקפו במספר מוקדים, בהם נמל התעופה הבינלאומי של דמשק ואתר בקרבת המרכז למחקר מדעי שהותקף בינואר 2013 בנסיבות דומות. על פי הסורים במהלך הפעולה נורתה אש נ"מ נגד המטוסים התוקפים.
מעיין יוסף
פנחס מונדשיין
הרב פנחס מונדשיין (נולד בב' באייר ה'תשכ"ז, 12 במאי 1967) הוא דיין בבית הדין הרבני האזורי נתניה, ומחבר סדרת הספרים 'שערי עיון', בעבר שימש כר"מ בישיבת מרכז הרב.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לרב פרופ' אהרן מונדשיין, שהיה אז אברך בישיבת מרכז הרב ותלמידם של הרב הנזיר ושל הרב בצלאל ז'ולטי (לימים הוציא לאור שיעורים של שניהם). דודו היה ההיסטוריון וחוקר החסידות יהושע מונדשיין.
למד בישיבה התיכונית שעלבים, והחל משנת ה'תשמ"ד בישיבת מרכז הרב, שאותה לא עזב מאז. התקרב לראשיה הרב אברהם אלקנה שפירא והרב שאול ישראלי (לאחר פטירתו השתתף הרב מונדשיין בעריכת ספרו על מסכת בבא-קמא). היה מקורב גם לרב יהודה גרשוני, שאתו למד מספר שנים בחברותא בביתו ואף הוסמך על ידו להוראה. למד גם אצל הרב זלמן נחמיה גולדברג וגם על ידו הוסמך להוראה. בשנת תשנ"ב הוסמך על ידי הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא והרב מרדכי אליהו. קודם נישואיו גר בבני-ברק בשכנות לרב אברהם גניחובסקי, ראש ישיבת טשיבין, שאיתו למד בשבתות. היה הולך בקביעות לשיעוריו של הרב ישראל זאב גוסטמן.
סגנון לימודו הושפע בעיקר משיטת העיון של הרב נחום פרצוביץ, ובשיעוריו הוא מרבה להביא מדבריו.
בשנת תשנ"ד החל לשמש כראש הכולל של הגרעין התורני ביבנה, מן הגרעינים הראשונים. במקביל היה 'נושא ונותן' בישיבת מרכז הרב. בשנת תשנ"ז התמנה על ידי ראש הישיבה הרב אברהם אלקנה שפירא, לר"מ בישיבה. הוא מסר בה גם שיעורי אמונה. ועמד בראש מסלול לאברכים ללימוד גמרא ושו"ע בעיון עד שנת ה'תשע"ט עת נבחר לכהן כדיין.
בשנת תשס"ג הוסמך לדיינות ושימש מספר שנים בהתנדבות כדיין בביה"ד לדיני ממונות בראשות הרב דב ליאור.
מאלול תשע"ה ועד אלול תשע"ח מסר שיעור כללי בגמרא ובאמונה בישיבת ההסדר ראשון לציון.
באלול תשע"ח נבחר לדיין בבית הדין הרבני האזורי נתניה
חיים אישיים.
מתגורר בשכונת גבעת שאול בירושלים, נשוי לרחל ולהם שבעה ילדים. בנו הבכור הרב מאיר שמחה הוא עורך ספריו וראש כולל של ישיבת מרכז הרב ביישוב רבבה. בנו שלמה הוא מחבר הספרים 'תענה אמונים', 'אור עולם' ועוד.
שיעוריו וספריו.
בשנת תשע"ב התחיל להוציא את שיעוריו לאור בסדרת ספרים הנושאת את השם 'שערי עיון'. הסדרה מונה שבעה ספרים, על מסכתות פסחים, קידושין, יבמות, גיטין, בבא קמא ובבא מציעא (שני כרכים). בספריו, כמו בשיעוריו, הוא מדקדק בדברי הגמרא והראשונים ובהגדרת המושגים. לספר מצורפות הסכמותיהם של הרב יהודה גרשוני, הרב אברהם אלקנה שפירא, הרב יעקב שפירא והרב זלמן נחמיה גולדברג.
גם בשיעורי האמונה הוא מדגיש כי יש להקפיד על דיוק בהגדרות ובמונחים; ומאידך להבחין בזוויות השונות שבהם עוסקים הדברים, מתוך שאיפה להכלילם למשנה אחת ולא למהר לראותם כמחלוקת.
חופית לבנה
חופית לבנה (שם מדעי: "Calidris alba") היא מין של עוף מהסוג חופית ממשפחת החרטומניים.
מאפיינים.
אורכה של החופית הלבנה כ-18 עד 20 ס"מ, ומשקלה כ-40 עד 100 גרם ובעת הנדידה, תוכל כמעט להכפיל את משקלה. החופית הלבנה מתרבה בקוטב הצפוני, ומרבה לנדוד לטווחים ארוכים, עד לדרום אמריקה, דרום אירופה, אפריקה ואוסטרליה. החופית הלבנה מאוד חברתית בחורף, ומתקבצת בלהקות גדולות בחופים. היט שונה מאוד במראה ממיני חופיות אחרים, מה שהוביל לסיווגה כסוג נפרד, "Crocethia";" ". עם זאת, מחקרים אחרונים קובעים שהחופית קרובה מספיק גנטית למינים אחרים של חופיות מהסוג" Calidris "על מנת להיכלל בסוג זה"."
כמשתמע משמה, רוב גופה של החופית הלבנה לבן. כנפיה מנומרות בצבע חום עדין, מקורה העבה שחור ועיניה שחורות. התנהגות אופיינית לחופית הלבנה היא ריצה לאורך חופים עם תנועת רגליים המזכירה דיווש, ועצירה על מנת לתפוס חרק. החופית ניזונה בעיקר מסרטנים ומחסרי חוליות ממינים שונים. באביב, החופיות הנודדות לדרום אמריקה ניזונות ממספר עצום של ביצי סרטן זנב-חרב במפרץ דלאוור.
באביב, חלק מהחופיות מגיעות לאזורי הרבייה שלהן באזור הארקטי, שם הנקבות מטילות 3–4 ביצים. באזור הארקטי החופיות ניזונות בעיקר מחרקים ומחומרים צמחיים.
לשכת הטיוב של ארצות הברית
לשכת הטיוב של ארצות הברית (באנגלית: United States Bureau of Reclamation בראשי תיבות: USBR) היא סוכנות פדרלית הפועלת במסגרת מחלקת הפנים של ארצות הברית, המפקחת על ניהול משאבי מים, בייחוד בכל הנוגע לפיקוח ותפעול של מיזמי הטיה, הובלה ואגירה שהיא בנתה ברחבי מערב ארצות הברית לשם השקיה, אספקת מים וייצור חשמל הידרואלקטרי. לשכת הטיוב היא כיום סיטונאית המים הגדולה ביותר בארצות הברית, המובילה מים ליותר מ-31 מיליון איש, ומספקת לכל חקלאי חמישי במערב ארצות הברית (כ-140,000 איש) מים להשקיה של כ-40,000 קילומטרים רבועים של שדות, בהם גדלים כ-60% מכלל הירקות בארצות הברית וכ-25% מהפירות והאגוזים. לשכת הטיוב היא גם יצרן החשמל ההידרואלקטרי השני בגודלו במערב ארצות הברית.
לשכת הטיוב הוקמה ביולי 1902 על בסיס חוק הטיוב (Reclamation Act). איתן היצ'קוק (Ethan Allen Hitchcock; 1909-1835), מזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלם של הנשיאים ויליאם מקינלי ותאודור רוזוולט, הקים את הסוכנות בשם "שירות הטיוב של ארצות הברית" כחלק מהסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS), אחת מהיחידות התפקודיות של מחלקת הפנים. שירות הטיוב החדש חקר מיזמי מים פוטנציאליים בכל אחת ממדינות מערב ארצות הברית שבהן היו אדמות פדרליות – ההכנסה ממכירת האדמות הפדרליות נועדה להיות מקור המימון הראשוני של התוכנית. משום שבטקסס לא היו אדמות פדרליות, היא לא נכללה בתוכנית עד 1906, כאשר הקונגרס העביר חוק מיוחד שכלל אותה בין הנהנות מחוק הטיוב.
היסטוריה.
מ-1902 עד 1907 יזם שירות הטיוב כ-30 מיזמים במערב ארצות הברית. ב-1907 הפריד מזכיר הפנים את שירות הטיוב מה-USGS ויצר לשכה עצמאית בתוך מחלקת הפנים. פרדריק היינס ניואל (Frederick Haynes Newell) מונה כמנהל הלשכה החדשה.
בשנים הראשונות נתקלו מיזמים רבים בבעיות: קרקעות שנכללו במיזמים התגלו כבלתי מתאימות להשקיה; ספסרות בקרקעות הובילה למיקום גרוע של מקומות יישוב; החקלאים לא יכלו לעמוד במועדי התשלומים לשירות בגין המים בשל עלויות ראשוניות גבוהות של הכנת הקרקע לחקלאות והקמת מבני עזר; המתיישבים היו חסרי ניסיון בחקלאות המבוססת על השקיה; מי תהום גבוהים באדמות המושקות דרשו מיזמי ניקוז יקרים; ומיזמים שפעלו באזורים שבהם ניתן היה לגדל רק יבולים בעלי ערך כלכלי נמוך. ב-1923 שונה שם הסוכנות ל"לשכת הטיוב". עם זאת, ב-1924, לאור מתיחות גוברת עם המתיישבים ובעיות מימון התפרסם מחקר הקרוי "דו"ח מגלה העובדות" (Fact Finder's Report) שבו הוצגו בעיות ונמתחה ביקורת על פעולת הסוכנות בחלוקת מים לקרקע בבעלות פרטית. בתגובה נחקק בשלהי אותה שנה "חוק מגלה העובדות" (Fact Finders Act) שניסה להתמודד עם חלק מהבעיות שהוזכרו בדו"ח, והנושא טופל שוב במסגרת חוק ההסדרים של 1926 (Omnibus Adjustment Act of 1926 (44 Stat. 636)).
ב-1928 אישר הקונגרס את "מיזם קניון בולדר" (סכר הובר), ולראשונה הגיע מימון ללשכת הטיוב מתקציב ממשלת ארצות הברית. האישור התקבל לאחר דיון נוקב בשאלת היתרונות והחסרונות של אספקת חשמל ציבורית מול אספקת חשמל פרטית.