ב-23 בפברואר 1916 התבקשה ממשלת פורטוגל על ידי ממשלת בריטניה לעצור בנמליה ספינות גרמניות, כענישה על הפעלת צוללות כנגד הצי הבריטי מול חופיה. ממשלת פורטוגל נענתה לעתירה, דבר שגרר הכרזת מלחמה של האימפריה הגרמנית על פורטוגל ב-9 במרץ. לפורטוגל היה אינטרס נוסף להשתתף במלחמה בשל תביעתה לשחרור נמל קיונגה (Kionga) במוזמביק, שנכבש על ידי גרמניה ב-1894.
חיל המשלוח הפורטוגלי לצרפת.
ב-7 באוגוסט אישר הפרלמנט של פורטוגל הקמת חיל משלוח של 55,000 לוחמי חיל רגלים ו-1,000 תותחנים שיוכפפו למפקדת הצבא הבריטי בצרפת. במקביל הוקם חיל המשלוח הפורטוגלי (Corpo Expedicionário Português, CEP) על סמך גיוס 30,000 חיילים מתנדבים שהחל עוד ביוני. חיילי הכוח הגיעו לחופי צרפת בינואר 1917. הכוח היה בהיקף של שתי דיוויזיות והוכפף לארמייה הבריטית הראשונה. על ה-CEF פיקד הגנרל פרננדו טמגיני דה אבראו א-סילבה ( General Fernando Tamagnini de Abreu e Silva).
באותה עת נשלחו לצרפת גם 1,000 התותחנים של כוח הארטילריה הכבדה העצמאי (Corpo de Artilharia Pesada Independente, CAPI), שפעל תחת פיקוד צבא צרפת.
הכוח הפורטוגלי נשלח להחזיק בקו חפירות בחזית איפר, שהה בו במהלך החורף של 1917-1918 וסבל שחיקה מתמשכת. עד ראשית אפריל נפגעו 10% מהחיילים, המורל בקרב החיילים היה נמוך ביותר ונשמעו קולות של מרד כנגד הפיקוד הבריטי, שלא היה אהוד על החיילים. ב-4 באפריל החליט הפיקוד הבריטי להחזיר את הדיוויזיות הפורטוגליות לרענון בעורף. אולם ב-9 באפריל 1918, היום בו תוכננה החלפתם, תקפו את הגזרה כוחות גרמניים עדיפים (כ-100,000 חיילים גרמניים מול 20,000 פורטגלים) במסגרת מבצע "ג'ורג'ט" של מתקפת האביב הגרמנית (נקרא גם "קרב איפר הרביעי" ו"קרב ליס").
בשל הנחיתות המספרית והמורל הנמוך ניסו הפורטוגלים להחזיק בקווי ההגנה, אך לא יכלו לגלי התקפה גרמניים ונכנעו. בכך, העיר ההיסטוריון באזיל לידל הארט, עצרו את המומנטום של המתקפה הגרמנית (שנאלצה להתמודד עם אלפי שבויים) והצילו את בעלי-בריתם. 6,500 חיילים פורטוגלים נלקחו בשבי ו-400 נהרגו באותו יום. גיבור היום היה הטוראי אניבל מילהיש (Aníbal Milhais), שהפך לגיבור לאומי בארצו. הוא חיפה לבדו באמצעות מקלע לואיס על נסיגת חבריו ועמד מול גדוד אופנוענים גרמני. בהמשך הצליח לברוח מהשבי הגרמני וחזר ללחום בשורות הצבא הבריטי.
לאחר קרב זה, נשלח רוב הכוח הפורטוגלי לעורף ודיוויזיה אחת המשיכה בלחימה תוך שילובה בארמייה החמישית של הצבא הבריטי.
המלחמה באפריקה.
ב-1916 כבשו כוחות פורטוגל את משולש קיונגה מידי הגרמנים אך ב-25 בנובמבר 1917 פלש כוח גרמני בפיקודו של הגנרל פאול פון לטו-פורבק (Paul Emil von Lettow-Vorbeck) ממזרח אפריקה הגרמנית למוזמביק. הכוח הגרמני החזיק בצפון המושבה הפורטוגלית כבסיס אספקה לצורך פשיטותיו על רודזיה הצפונית.
הבעיות בעורף.
הקריסה בסחר הימי והשימוש בכוחות צבא במלחמה גרמו לבעיות רבות בחברה ובכלכלה של פורטוגל. האינפלציה דהרה והאספקה של חומרי גלם ומזון הייתה מקוטעת ודלה בשל הסגר הצוללות הגרמני על נמלי הים של המדינה. בתנועת העובדים, אותה הוביל ארגון האנרכו-סינדיקליסטים לא ראו ברפובליקה גוף המייצג את עניינם, ועל כן נקטו בפעולות מחאה, כגון ריבוי שביתות ואף פנו לאלימות פוליטית.
בדצמבר 1917 ביצע סידוניו פאיש (Sidónio Pais) הפיכה שמטרתה הייתה הקמת רפובליקה נשיאותית, תוך שילוב תומכי המונרכיה והקתולים. בחלוף שנה נרצח פאיש, ובראשית שנת 1919 פרצה מלחמת אזרחים מוגבלת בהיקפה בין תומכי המונרכיה לתומכי המשטר הרפובליקני, שבעקבותיה הוחזרה על כנה החוקה של 1911. המערכת השלטונית הזו שרדה במשך שמונה שנים ונדרשה להתמודד עם בעיות חברתיות לא מעטות וכן עם התקוממויות וניסיונות הפיכה. ב-1926 ביצעו אנשי צבא הפיכה וכפו על פורטוגל דיקטטורה צבאית.
תוצאות המלחמה.
פורטוגל קיבלה ייצוג בועידת השלום בפריז (1919) ובחוזה ורסאי. לפי תביעתה נסוגו כל הכוחות הגרמניים ממוזמביק ועיר הנמל קיונגה חזרה לשליטת פורטוגל.
לומברדית מערבית
הועד הערבי העליון
מיליציה יהודית חמושה
פילוסופיה קונטיננטאלית
בורג' דובאי
בורג' חליפה
עמנואל שיקנדר
י' ל' פרץ
עקלתון (מסילה)
עֲקַלָּתוֹן (נקרא לפעמים גם מסילת עיתוק) הוא מסילת ברזל קצרה היוצאת ממסילה ראשית ומשמשת למטרות תפעוליות. עקלתון עשוי להתחבר למסילה הראשית בשני קצותיו או בקצה אחד בלבד באמצעות מסוטים, וממנו יכולים להסתעף עקלתונים נוספים. תנועת ציוד נייד בעקלתון מוגבלת למהירויות נמוכות במיוחד (30-40 קילומטר לשעה) ובמקרים רבים המסילה עצמה היא מאיכות נמוכה ביחס למסילה הראשית.
שימושים.
לעקלתון שימושים רבים בתפעול רכבות, ובעיקר הוא משמש לדיור רכבות, עיתוק רכבות, טעינה ופריקה של מטענים, חיוג רכבות וכן לעליה וירידה של נוסעים בתחנות רכבת שבהן מספר הרציפים גדול ממספר המסילות בקו העובר בתחנה.
בתחנה המשמשת לעריכת רכבות עשויים להיות עקלתונים רבים המאפשרים למיין קרונות מסוגים שונים או לסדרם על פי יעדיהם השונים. עקלתונים מרובים נמצאים גם במסופי מטענים, מכרות או נמלים בהם מתבצעות פעולות טעינה ופריקה רבות במקביל.
בתחנת רכבת תפעולית המשמשת רק למפגש רכבות, יהיה עקלתון אחד או שניים. עקלתונים אלו הכרחיים על מנת לאפשר תנועה דו כיוונית על מסילה יחידה. עקלתון בודד ניתן גם למצוא בתחנות נוסעים בהן רכבת מהירה חולפת בתחנה ללא עצירה על המסילה הראשית ועוקפת רכבת מאספת העוצרת ברציף הצמוד לעקלתון. עקלתון כזה גם מאפשר לתחנה להיות תחנת קצה של קו מסוים, ותחנת ביניים של קו אחר בלי שהרכבות המסיימות בתחנה יפריעו לרכבות הממשיכות.
פילוקטטס
פילוקטטס (ביוונית: Φιλοκτήτης, פירוש אפשרי - "אהבת הקניין") הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, מגיבורי שירת הומרוס וגיבורם של מחזות דרמה שנכתבו בעת הקלאסית ביוון העתיקה. דמותו נכרכת בשירה היוונית עם שהות על אי בודד ועם מאבק ממושך בכוחות פנימיים וחיצוניים; בכך, היא נקשרת עם נושא ראשיתה של התרבות, ראשית הציוויליזציה האנושית.
פילוקטטס הוא בנו של המלך פּוֹיַס מחבל תסליה, גיבור עבור היוונים, מלוחמי טרויה שנודע מעל לכל ביכולת הקשתוּת הנדירה שלו.
בספרות.
לבד מאזכורים באיליאדה, עלילותיו של פילוקטטס על האי תוארו במחזות שנשאו את שמו, שאותם חיברו סופוקלס, אייסכילוס ואאוריפידס; ואולם, מחזהו של סופוקלס הוא היחיד ששרד. כמו כן הוא מוזכר במטמורפוזות של אובידיוס.
ישנם לפחות ארבעה סיפורים נפרדים המתארים את השתלשלות האירועים שקרו לפילוקטטס במסעו לטרויה כאשר כולם מעידים לכך שהוא נחבל ברגלו. לפי גרסה אחת, פילוקטטס ננשך על ידי נחש שהרה שלחה כדי להעניש את פילוקטטס על שירות שלו או של אביו להרקלס. מסורת אחרת מספרת כי הוא אולץ בידי היוונים להראות היכן מופק אפרו של הרקלס וכאשר הוא מגיע אל האתר, נפצע ברגלו שנגעה באדמת האפר. גרסה אחרת מתאר את הגעת האכאים, בדרך לטרויה בתחילת המלחמה, לאי טנדוס. מאחר שאכילס הכעיס את אפולו בשל רציחת מלך טנס, כביכול בנו של האל, הציעו האכאים כפיצוי קורבן לאפולו, יצא נחש מן המזבח ונשך את פילוקטטס. הגרסה האחרונה מציעה כי פילוקטטס הוכש באי של כריס, נימפנה כפי שמוצג במחזה של סופוקלס.
בגרסאות מודרנית לעיתים מוצג כי סיבת הפציעה נבעה משריטה בחץ מורעל.
פילוקטטס אצל סופוקלס.
הדרמה המחורזת של סופוקלס הועלתה לראשונה ב-409 לפנה"ס כחלק מאירועי הדיוניסיאה המסורתיים, וזכתה בפרס ראשון. היא ממוקמת על ציר הזמן בנקודה שלאחר השלכתו של הקַשָת המוכשר, פילוקטטס מהעיר מַליס, מהאונייה שבה הפליג עם המלחים במסע לכיבוש טרויה, לאחר שהוכש ברגלו על ידי נחש וייסורי פציעתו מאיימים על הצוות שעימו על הסיפון. הוא נעזב על ידי חבריו על האי לֵמְנוס כשהוא סובל מפצע וברשותו קשתו בלבד. למעשה, העלילה מתרחשת מתום עשר שנים מאותו נידוי, והיא מגוללת את המפגש בין הגיבור המתענה, השוהה בגלות נוראה ובודדה על האי, לבין שליחי צבא יוון הבאים להשיב אותו אל החזית, ובתוך כך מביאה את הקונפליקט העוצמתי בין מייצגי הציוויליזציה (התרבות) לאדם שנמצא מחוץ לה.
אהרן הראל-פיש
אהרן (הרולד) הראל-פיש (באנגלית: Harold Fisch; ח' בניסן תרפ"ג, מרץ 1923 – כ"ב בחשוון תשס"ב, 8 בנובמבר 2001) היה חוקר ספרות, פרופסור לספרות אנגלית באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה.
פיש נולד בבירמינגהאם שבאנגליה לרב ד"ר שלמה פיש ולרבקה לבית סוויפט. בילדותו נדדה המשפחה בעקבות משרת אביו, והתגוררה בליברפול, בברמינגהאם, בשפילד ובלידס. בשנת 1940 החל לימודיו באוניברסיטת שפילד, אך בשנת 1942 הפסיקם כדי התגייס לצי הבריטי, שבו שירת על סיפון משחתת בים הצפוני ולאחר מכן כקצין סיפון באוקיינוס האטלנטי. ידיעותיו בשפה הגרמנית איפשרו לו להאזין לאלחוט ולמנוע פגיעת טורפדו במשחתות הבריטיות. בשובו ליבשה הוצב כאיש מודיעין בגרמניה, ונכח במתרחש בברגן-בלזן. לאחר שחרורו שב ללמוד ובשנת 1946 סיים לימודיו בהצטיינות. בשנת 1948 סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת אוקספורד והוכשר להוראה אקדמית. עבודת התיזה שלו עסקה בחקר הפרוזה של ג'וזף הול. במסגרת לימודיו היה פעיל בארגון הסטודנטים היהודים, ולאחר שובו מהמלחמה עמד בראש הפדרציה היהודית הבין-אוניברסיטאית.