בנוסף לשינוי בגישתו להפקה, החל צ'פלין לעדן את דמותו בסרטים, שעליה מתחו ביקורת המבקרים בנוסח: "היא משדרת בהמיות וגסות". דוגמה ראשונה לשינוי באופן המשחק של צ'פלין באה לידי ביטוי בסרטו "הנווד" שיצא לאקרנים ב-11 באפריל 1915. על אף העובדה, כי דמות הנווד שולבה קודם לכן בסרטיו, בסרט זה היא שינתה פנים. צ'פלין זנח את סגנון משחק ה"סלפסטיק" הבוטה ואימץ סגנון משחק עדין ורגיש יותר שאותו המשיך לפתח גם בסרטיו הבאים (דוגמת הסרט "The Bank", אשר יצא לאקרנים בחודש אוגוסט 1915).
בשנת 1915 צ'פלין היה כבר שחקן מפורסם ומוערך ביותר. דמותו שהחלה להיות מוכרת בכל רחבי העולם, הפכה למותג מבוקש בחנויות בגרסאות שונות של מוצרים. בשנים הללו ביסס צ'פלין את עצמו ככוכב הבינלאומי הראשון של תעשיית הסרטים בארצות הברית. כשהחוזה שעליו היה חתום בחברת "Essanay" הסתיים בחודש דצמבר 1915, דרש צ'פלין שהיה מודע למעמדו הבלתי מעורער בתעשייה, מענק חתימה בסך 150,000 דולר כתנאי לחתימה על חוזה חדש. הוא קיבל מספר הצעות עבודה, בין היתר מחברת יוניברסל, פוקס וויטגרף, אך את ההצעה האטרקטיבית ביותר הוא קיבל מחברת "Mutual", אשר הבטיחה לצ'פלין משכורת בסך 10,000 דולר לשבוע.
סוף תקופת Essanay והמעבר ל-Mutual.
לאחר משא ומתן עם חברת "Mutual", חתם עמה צ'פלין על חוזה בסכום עתק של 670,000 דולר לשנה, אשר מיצב אותו כאחד היוצרים בעלי השכר הגבוה בתעשייה. משכורתו החריגה יצרה עניין רב בתקשורת וסוקרה בהרחבה. לאחר החתימה על החוזה, ציין נשיא החברה ג'ון פרולר כי: "אנחנו יכולים להרשות לעצמנו לשלם לצ'פלין סכומים כאלה, מפני שהציבור מעוניין מאוד לראות אותו מופיע כמה שיותר, והוא מוכן לשלם על זכות זו".
חברת "Mutual" העניקה לצ'פלין במרץ 1916 סטודיו פרטי לעבודה בלוס אנג'לס. בערך באותה עת, הרחיב צ'פלין את אנסמבל השחקנים שגיבש סביבו וצירף לשורותיו את השחקנים אלברט אוסטין ואריק קמפבל (Eric Campbell), אשר הופיע בהמשך בחלק מסרטיו כמו "The Floorwalker" (מאי 1916), "The Fireman" (יוני 1916), "The Vagabond" (יולי 1916) ועוד. עבור הסרט "The Pawnshop", אשר יצא לאקרנים ב-2 באוקטובר 1916, גייס צ'פלין לשורותיו את השחקן הנרי ברגמן, שהשתתף ברבים מסרטיו במהלך 30 השנים הבאות.
שנת 1916 נחשבה לשנה פורייה מאוד בעבודתו של צ'פלין ולא בכדי. במסגרת חוזה העבודה עם חברת "Mutual" נקבע כי על צ'פלין להוציא לאקרנים סרט כל ארבעה שבועות, בין היתר כדי לכסות את ההוצאה על משכורתו הגבוהה. עם זאת, בתחילת שנת 1917 החל צ'פלין לדרוש כי יאפשרו לו להשקיע זמן עבודה ממושך יותר על כל סרט. בעשרת החודשים הראשונים של השנה הוציא צ'פלין לאקרנים ארבעה סרטים בלבד - "Easy Street" (ינואר), "The Cure" (אפריל), "The Immigrant" (יוני) ו-"The Adventurer" (אוקטובר). ההשקעה הנוספת נתנה ככל הנראה את אותותיה, ולדעת חוקרי קולנוע ומבקרים רבים, נחשבים סרטים אלו למשובחים מבין יצירותיו. צ'פלין העיד בעצמו, שנים רבות לאחר מכן, כי התקופה שבה עבד עם חברת "Mutual" הייתה מהמאושרות בחייו.
בשנים אלו התחוללה מלחמת העולם הראשונה והתקשורת באנגליה ביקרה את צ'פלין על כך שלא התגייס לצבא. עם זאת, ההנחה היא כי צ'פלין הסכים להתגייס לצבא, אך שוחרר מהשירות בשל בעיות בריאותיות.
"First National" ו"הנער" (1917 - 1922).
עם סיום החוזה עם חברת "Mutual", החל צ'פלין בחיפוש אחר חברת הפקות חדשה שתאפשר לו להקדיש זמן רב יותר לעבודה על סרטיו.
ביוני 1917, חתם צ'פלין על חוזה להפקת 8 סרטים חדשים עבור חברת ההפקות "First National" עבור סכום חסר תקדים של מיליון דולר. על מנת ליצור סביבת עבודה נוחה, בנה צ'פלין סטודיו פרטי על שטח רחב ידיים בשדרות סאנסט במערב לוס אנג'לס, אשר כלל את ציוד ההפקה המתקדם ביותר. בניית הסטודיו הסתיימה בינואר 1918.
ב-14 באפריל 1918, יצא לאקרנים סרטו הראשון של צ'פלין במסגרת חברת "First National". הסרט "A Dog's Life" ביטא את השליטה הרבה של צ'פלין באלמנטים השונים של בניית הסרט (הבימוי, ההפקה והתסריט). כמו כן, ניכר בסרט שינוי מסוים בדמות "הנווד" המוכרת שהוצגה הפעם כמלנכולית יותר, בסגנון הליצן העצוב. היה זה הסרט הראשון שבו צ'פלין, ואחיו סידני ששיחק בו תפקיד קטן, שיתפו פעולה.
באותה עת, התנדב צ'פלין לקמפיין ה-"Third Liberty Bond", שבמסגרתו נסע ברחבי ארצות הברית, בלוויית ידוענים ואנשי ציבור על מנת לגייס כספים למען מדינות ההסכמה. בנוסף ביים צ'פלין, על חשבונו, סרט תעמולה בשם "The Bond", אשר הכנסותיו הוקדשו לטובת הפרויקט.
סרטו הבא של צ'פלין "הכתף שק", אשר יצא לאקרנים ב-20 באוקטובר 1918, הושפע ממאורעות המלחמה - העלילה מתרחשת בצרפת במהלכה של מלחמת העולם הראשונה, שבה מגלם צ'פלין שחקן אמריקאי שנשלח להילחם בחזית וחולם כי הוא מצליח להכריע בעצמו את המלחמה, לאחר שהוא שובה את הקייזר ומביא בכך לתבוסתם של כוחות בצבא הגרמני. הסרט, שנחשב לקצר ביותר שביים צ'פלין (מבין הסרטים שביים באורך מלא), זכה לביקורות טובות ונחשב עד לאותה עת לסרט הפופולרי ביותר שלו. טרם הפקת הסרט, הביעו רבים מעמיתיו של צ'פלין את חששם מיצירת סרט קומדיה על נושא כה טעון כמו מלחמה, אך הוא מצידו טען כי הוא נחוש ליטול את הסיכון.
"United Artists".
בעקבות הצלחתו הרבה של הסרט "הכתף שק", דרש צ'פלין מחברת "First National" שיפור בתנאי החוזה שעליו חתמו, אך דרישתו נדחתה על ידי החברה, שכבר במסגרת ההסכם הנוכחי שילמה לצ'פלין סכום חסר תקדים. באותה עת, החלו לרחוש שמועות על כוונה למזג את חברת "First National" עם חברת הפקות צעירה בשם "Famous Players-Lasky" שהוקמה שלוש שנים קודם לכן. צ'פלין, שחשש למעמדו בחברה בעקבות המיזוג האפשרי, חבר לכמה מיוצרי הסרטים האילמים והשחקנים המובילים בתעשייה - מרי פיקפורד, דאגלס פיירבנקס, דייוויד גריפית', על מנת להקים חברת הפצה חדשה בשם "יונייטד ארטיסטס".
החברה הוקמה בינואר 1919, בעקבות תחושתם של היוצרים והשחקנים כי הם מקופחים כלכלית ומנוצלים על ידי בעלי האולפנים וחברת הפטנטים של תומאס אדיסון (Motion Picture Patents Company), תאגיד ענק ששלט באותה עת בתשעת אולפני הקולנוע המרכזיים. צ'פלין ועמיתיו טענו כי האולפנים חסמו את ערוצי ההפצה של סרטי היוצרים העצמאיים ובאופן זה השתלטו על תעשיית הקולנוע. חבירתם של צ'פלין ועמיתיו להקמת החברה סללה את הדרך למערך הפצה עצמאי לשיווק סרטיהם ולחופש יצירה, ללא התחשבות בשיקולים מסחריים. הרעיון של הקמת חברת הפצה בידי יוצרי סרטים, אשר אחראיים על מימון יצירותיהם ועל השליטה המלאה בהם, הייתה חדשנית ופורצת דרך בתעשיית הקולנוע, שנשלטה באותה עת ברובה על ידי התאגיד של אדיסון.
צ'פלין שהיה נלהב לפתח את החברה החדשה שהקים, ביקש מבעלי חברת "First National" לשחררו מהחוזה שעליו היה חתום, אך הם דרשו כי ישלים את ששת הסרטים שהתחייב ליצור על פי החוזה. מספר חודשים לפני הקמת החברה נישא צ'פלין לשחקנית מילדרד האריס . החתונה נערכה בספטמבר 1918 בלוס אנג'לס, הרחק מעיני התקשורת. לאחר מספר חודשי נישואים, ב-7 ביולי 1919, ילדה האריס את בנם הבכור נורמן ספנסר צ'פלין. נורמן, שנולד מעוות כתוצאה מפגמים גנטיים, נפטר שלושה ימים לאחר לידתו. הטרגדיה שחוו השניים וכן הסכסוכים הרבים שהתגלעו ביניהם, הובילו לגירושי הזוג באפריל 1920. באוטוביוגרפיה שלו, ציין צ'פלין כי הקשר עם האריס היה "זיווג שלא ניתן לחיבור".
הנער.
הצילומים לסרט הנער החלו באוגוסט 1918. את תפקיד הילד גילם ג'קי קוגן בן ה-4.
במהלך הפקת הסרט, התברר לצ'פלין כי מדובר בפרויקט גדול יותר מכפי שסבר בתחילה וכי הפקתו תארך זמן ממושך. בשל כך, ובהתחשב בעובדה כי עדיין היה חתום על חוזה עם חברת "First National", שדחקה בו ליצור סרטים נוספים, עצר צ'פלין את ההפקה, על מנת להפיק את הסרט "A Day's Pleasure", אשר יצא לאקרנים ב-15 בדצמבר 1919. הסרט עוסק בניסיונו של אב להוציא את בני משפחתו לטיול ועל הקשיים שנקרים בדרכם. בסרט זה משתתף לראשונה ג'קי קוגן בתפקיד אחד מבניו. הסרט שנוצר בזמן קצר, זכה לביקורות צוננות בעיתונות.
לאחר תהליך הפקה ארוך של למעלה מ-9 חודשים, יצא הסרט "הנער" לאקרנים ב-21 בינואר 1921 והיה עד לאותה עת הסרט הארוך ביותר שיצר צ'פלין (כ-68 דקות). עלילת הסרט היא על נווד (צ'פלין) המאמץ ילד עזוב (ג'קי קוגן) שננטש בסמטה על ידי אמו. כאשר הילד מתבגר, הוא הופך להיות יד ימינו של הנווד במעשי גזל ושוד קטנים שהם מבצעים לצורך הישרדות. בסוף הסרט, מתאחדים האם והילד.
אף על פי שהסרט קומי, הוא עוסק בסוגיות דרמטיות מורכבות העוסקות בעוני וביחסי משפחה קשים שבהם ילדים מופרדים מהוריהם. ילדותו הקשה של צ'פלין בלונדון הייתה ההשראה לכתיבת התסריט. הסרט זכה להצלחה רבה, הוקרן ביותר מ-50 מדינות (עד 1924) וזכה במקום השני ברשימת הסרטים הרווחיים ביותר באותה שנה, אחרי "ארבעת פרשי האפוקליפסה" שזכה במקום הראשון.
לאחר שיצא לאקרנים סרטו הבא "The Idle Class", ב-25 בספטמבר 1921, החליט צ'פלין לשוב לאנגליה בפעם הראשונה לאחר כמעט עשר שנות שהייה בארצות הברית. עם הגעתו, החל לעבוד על סרטו הבא "Pay Day", אשר יצא לאקרנים ב-2 באפריל 1922. בשל חילוקי דעות מקצועיים בנוגע להפצתו, יצא סרטו הבא של צ'פלין "The Pilgrim", שהיה סרטו הקצר האחרון, ב-26 בפברואר 1923, באיחור של שנה.
תקופת השיא כמפיק עצמאי (1923–1938).
"האישה מפריז" ו"הבהלה לזהב".