אצל 15-20% מהנשים עם הפרשות פטמה נגרמו כתוצאה מסתימת צינור. התופעה נפוצה אצל נשים בגיל המעבר, ייתכן ויש קשר לכאב ולנסיגת הפטמה. לעיתים עשוי להופיע גם גוש.
קרצינומה בצינורית השד מופיע בדרך כלל עם ממצאים חריגים בממוגרפיה. בסבירות נמוכה יותר קרצינומה בצינורית השד עלולה להופיע כגוש, כאב או בהפרשות מהפטמה אצל נשים. לעומת זאת אצל גברים הפרשת הפטמה היא התופעה השכיחה ביותר.
זיהום בשד, דלקת בשד, או מורסה עלולות לגרום להפרשה מהפטמה.אקזמה בפטמה עלולה לגרום להפרשה עם תוך התקשות הפטמה.
הפרשות מהפטמה עשויות לנבוע מסרטן השד במיוחד במקרים בהם יש גוש נלווה באזור החזה. הפרשה דמית עלולה להופיע במחלת פאג'ט.
הפרשת חלב.
העלאת פרולקטין יכולה לגרום להפרשת חלב מהפטמה. הגורמים להעלאת הפרולקטין יכולים להיות גורמים אנדוקריניים כמו בלוטת יותרת המוח, בלוטת התריס ותרופות כמו:
ישנם גם עשבים שעלולים לגרום להפרשות מהפטמה לדוגמה:אניס ושומר.
אבחון.
ההערכה של הפרשת פטמה חלבית אצל נשים שאינן בהריון ושאינן מניקות שונה מההערכה של הפרשות פטמה חריגות אחרות. לעיתים ניתן לברר את הסיבה להפרשה ללא ביצוע בדיקות.
במקרים בהם נדרש לבצע בדיקות דם הבדיקות כוללות בדרך כלל בדיקות בלוטת התריס ופרולקטין על מנת לשלול תת-פעילות של בלוטת התריס ויתר פרולקטין בדם. בדיקות נוספות שניתן לבצע כוללות ממוגרפיה, אולטרה סאונד השד, CT ראש על מנת לשלול גידול בבלוטת יותרת המוח, וביופסיה של השד, רנטגן של צינורות השד או ביופאסית עור.
העדר תאים סרטניים בדגימות של הפרשת הפטמה לא שולל סרטן (מחלה) ולכן לא מבצעים ציטולוגיה של הפרשת הפטמה. עם זאת ההנחיות לגבי הבדיקות משתנות, וסביר יותר לבצע בדיקות אם ההפרשה דמית, משד אחד או שנבדקת מעל גיל 50. אם תוצאות הבדיקה מעידות על תאים ממאירים יש סבירות גבוה לסרטן (מחלה).
טיפול.
בתחילה יש לבצע הערכה לסרטן. הטיפול יהיה לפי הגורם להפרשת הפטמה. ויכול לכלול החלפת תרופה, הסרת גוש, מריחת קרם לטיפול או מתן תרופות לטיפול בגורם להפרשה. ניתו לטפל בסגירה של צינורות באמצעות הסרה כירוגית של הצינורות המעורבים. סיבות זיהומיות עשויות לדרוש אנטיביוטיקה או חתך וניקוז. ישנם מיקרים שלא נדרש טיפול.
אם לא נמצאה חריגה, כריתת צינור עשויה לפתור את התסמינים הטיפול תלוי גם בשאלה אם קיימת הפרשה חד צינורית או רב צינורית והאם הסימפטומים של הפרשת הפטמה מטרידים את המטופל. במקרים מסוימים ייתכן שלא יהיה צורך בהתערבות נוספת, ובמקרים אחרים יבוצע כריתה מלאה של הצינור. אם המטופל מעוניין לשמר את יכולת ההנקה, וקיימת הפרשה חד צינורית בלבד יש לשקול דוקטוסקופיה\גלקטוגרפיה (הליך רפואי לצפיה ודגימה בצינורות החלב).
אפידמיולוגיה.
הפרשת פיטמה היא אחת משלוש התלונות השיכוחות בקרב נשים, לאחר כאבים בחזה וגוש באזור השדיים. כ-10% מהנשים יכולות להבחין בהפרשות מהפטמה בהפעלת לחץ על השד. יותר מ-50% מהנשים חווות הפרשות מהפטמה באמצעות משאבת חלב. רוב ההפרשות החריגות מהפטמות אינן קשורות לסרטן השד אך כ-3% אכן קשורות.
צ'יפ רוי
צ'ארלס יוג'ין "צ'יפ" רוי (באנגלית: Charles Eugene "Chip" Roy; נולד ב-7 באוגוסט 1972) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-21 של מדינת טקסס, ברציפות מאז 2019. רוי, חבר המפלגה הרפובליקנית, מייצג האזור השוכן צפונית לסן אנטוניו וחלק משמעותי מעיר הבירה אוסטין. טרם היבחרו לקונגרס היה יד ימינו של הסנאטור טד קרוז ועוזרו של התובע הכללי של טקסס.
ביוגרפיה.
צ'יפ רוי נולד ב-7 באוגוסט 1972 בבת'סדה שבמרילנד, וגדל בלובטסוויל (Lovettsville) שבקהיליית וירג'יניה. הוריו, דון ורונדה רוי, היו שמרנים תומכי רונלד רייגן שסייעו בעיצוב משנתו הפוליטית של רוי. באוניברסיטת וירג'יניה השלים ב-1994 לימודי תואר ראשון במסחר, ובשנה העוקבת היה למוסמך אוניברסיטה במערכת מידע. במשך שלוש שנים עבד כאנליסט עבור בנק השקעות. מאוחר יותר הוא קיבל תואר שני נוסף במשפטים מבית הספר למשפט של אוניברסיטת טקסס באוסטין.
ראשית דרכו הציבורית נעוצה בעבודתו במטה הבחירות של התובע הכללי של טקסס ג'ון קורנין אל הסנאט של ארצות הברית בבחירות 2002. כשקורנין נבחר לסנאט והתמנה לסגן יושב ראש הוועדה הסנאטוריאלית הרפובליקנית הלאומית כמו גם ועדת המשפט של הסנאט, שימש רוי כמנהל הסגל שלו ויועץ בכיר. רוי סיפק ייעוץ פוליטי לקורנין ולצוותו בנושאי חקיקה כולל מועמדויות משפטיות, קניין רוחני, פשע, רפורמה במשפט אזרחי ומתן ייעוץ כללי במהלך הדיונים על רפורמת ההגירה של ממשל ג'ורג' ווקר בוש. רוי עבד עבור קורנין עד 2009. רוי שב לטקסס מגבעת הקפיטול כדי לעבוד כתובע פדרלי במחוז המזרחי של טקסס.
כעבור שישה חודשים, התפטר רוי מתפקידו כתובע פלילי מטעם הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, והחל לעבוד כסופר צללים עבור הספר "Fed Up!" מאת ריק פרי, אז מושל טקסס. ב-1 באפריל 2011 הכריז פרי על רוי כבחירתו לניהול משרד היחסים המדינתיים-פדרליים של טקסס, שתפקידיו כוללים שדלנות בארגונים פדרליים עבור מוסדות בטקסס (כגון מענקים לאוניברסיטאות). כאשר טד קרוז נבחר לסנאט האמריקאי ב-2012, מונה רוי לראש הסגל של קרוז. בספטמבר 2014, כאשר קרוז שקל להתמודד בבחירות המקדימות לנשיאות ב-2016, הועבר רוי מתפקידו כראש הסגל לאסטרטג פוליטי בכיר. במהלך שלב ועדת הגישוש הנשיאותית של קרוז, נקלעו השניים לוויכוח על טקטיקות ואסטרטגיה פוליטיות שהתלהטו עד לכדי עזיבתו של רוי את משרדו של קרוז.
לאחר שקן פקסטון נבחר בבחירות 2014 לתובע הכללי של טקסס, מונה רוי לסגן הראשון של התובע הכללי. ב-10 במרץ 2016, יממה לאחר התפטרותו מלשכת התובע הכללי של טקסס, התמנה רוי למנכ"ל ועדת הפעולה הפוליטית "Trusted Leadership", שהעניקה תמיכה למסע הבחירות הנשיאותי של טד קרוז בבחירות לנשיאות באותה השנה. ב-6 במרץ 2018 נבחר רוי למועמד המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס ה-21 של טקסס בבית הנבחרים של ארצות הברית. ביום בחירות 2018 נבחר אל הקונגרס ה-116 אחרי שגבר על מועמד המפלגה הדמוקרטית ג'וזף קופסר עם 50.2% מקולות הבוחרים.
המשטר הצבאי של ארצות הברית בקוריאה
המשטר הצבאי של ארצות הברית בקוריאה (USAMGIK) היה הגוף הרשמי ששלט בחצי הדרומי של חצי האי הקוריאני בין ה-8 בספטמבר 1945 עד ה-15 באוגוסט 1948.
המדינה הוקמה לאחר כניעת האימפריה היפנית וסיומה של מלחמת העולם השנייה. קוריאה הפכה לרפובליקה עממית עד לשנת 1946, ולאחר מכן חולקה לשטח סובייטי ואמריקאי.
רקע.
הרפובליקה העממית של קוריאה, מדינה קצרת ימים, הוקמה באוגוסט 1945. שליט הרפובליקה העממית, ליו וון-היונג, הקים את המפלגה העממית של קוריאה, שהייתה המפלגה השולטת.
היסטוריה.
לפני החלוקה.
לאחר כניעת יפן לבעלות הברית, קו רוחב 38 צפון חילק את קוריאה לשלטון סובייטי בצפון ואמריקאי בדרום. בין השנים 1945 ו-1948 קיבל דאגלס מקארתור את השליטה בדרום. הממשלה המקומית בוושינגטון די. סי. אישרה למקארתור לפעול בשטח כרצונו. הוא דרש מהגנרל ג'ון הודג' שיקים בקוריאה משטר צבאי אמריקאי. הכוחות האמריקאים נחתו באינצ'ון ב-8 בספטמבר, ועשו כרצונו של מקארתור. לאחר מכן, הודג' אמר כי "קוריאה הייתה יריבה של ארצות הברית".
לאחר החלוקה.
ב-9 בספטמבר, ג'ון הודג' הודיע כי הממשלה היפנית הקולוניאלית תמשיך להתקיים כשהתקיימה לפני המלחמה. למרות זאת, הוא החליף מספר בכירי ממשלה בגנרלים אמריקאים.
לאחר שהתמודד עם חוסר שביעות רצון מצד הקוריאנים, הקים הודג' באוקטובר את ועדת הייעוץ הקוריאנית. רוב החברים בוועידה היו חלק מן המפלגה הדמוקרטית הקוריאנית, שהוקמה בתמיכת ארצות הברית.
בדצמבר של אותה השנה, ארצות הברית וברית המועצות הסכימו על דרך הממשל בקוריאה המחולקת, כך היא תנוהל על ידי הוועידה האמריקאית-סובייטית שנחתמה במוסקבה. הוועידה גם הכריזה כי קוריאה תשוב להיות מדינה עצמאית בשנת 1949. עם זאת, המעצמות הכובשות המשיכו לשלוט בחלקן לפי האידאולוגיה שלהן.
התנגדות לממשל הצבאי.
ב-8 בדצמבר, הממשל האמריקאי החל לאסור על שביתות נגד הצבא. למרות זאת, המפלגה הקומוניסטית של קוריאה החלה שביתה כללית סוציאליסטית בספטמבר 1946. השביתה החלה בעיר פוסאן, אך התפשטה ברחבי המדינה עד ה-24 בספטמבר וכרבע מיליון עובדים הצטרפו לשביתה. המשטר הצבאי תקף את השובתים בעזרת צבאו, ותמך בקבוצות פוליטיות אנטי-קומוניסטיות. ב-1 באוקטובר, בעקבות ניסיונות המשטרה לפיזור המחאות בדאיגו, נהרג פועל אחד. הפגנות בימים הבאים הובילו ל"מרד הסתיו" באותה השנה. המנהל האמריקאי הגיב להפגנות בכך שהכריז על ממשל צבאי, שהוביל למותם של מפגינים רבים.
מהפכת האי ג'ג'ו החלה באפריל 1948 כאשר פועלים שמאלנים הרגו 30 פעילי משטרה דרום קוריאנים. המהפכה החלה לאחר שמנהיג קוריאני קומוניסטי, פאק הון-יונג (שגם שיתף פעולה עם קים איל סונג) קרא לשביתה כללית ב-7 בפברואר. באותו הזמן היו במפלגת העובדים של דרום קוריאה לפחות 60,000 חברים, ועוד כ-80,000 תומכים פעילים. החברים והתומכים הללו הפגינו, אך בכמה מקרים המפגינים תקפו פעילי ממשלה ומשטרה. הפעולות האלו נמשכו למשך החודשים שלאחר מכן וגרמו למותם של 14,000 עד 30,000 איש.
פוליטיקה.