לקראת סוף השנה חתמו עשרות רבנים, בהם חברי בית דין רבני חב"ד בישראל ובקראון הייטס, על פסק דין שבו נכתב: . כחודש לאחר מכן חתמו עשרות רבנים על פסק דין נוסף שבו נכתב: , דהיינו שלב בהתגלות המשיח לשיטת הרמב"ם, הקודם לשלב שבו הוא מוגדר כ"משיח ודאי". באמצע תשנ"ב ייחס הרבי לפסקי דין של רבנים השפעה חיובית על תהליך הגאולה, והדברים התפרשו כמתייחסים לפסקים האמורים. לאחר פטירתו פורשו הדברים בקרב אנשי הזרם המתון כמתייחסים לפסק שהגיע זמן הגאולה ושהמשיח צריך להגיע, ושאינם עוסקים בו דווקא, פסק שהרבי קבע מספר פעמים שהוא מזרז את הגאולה. פסקי דין נוספים שהוא נביא ושהוא המשיח נחתמו במרוצת השנים.
עם זאת לדברי אנשי הזרם המתון נכנסו אז כמה רבנים לשאול אותו האם יש לפרסם עליו שהוא משיח ונענו בשלילה נחרצת.
באותה תקופה היה הרב יואל כהן ממובילי ההתעוררות המשיחיסטית בחב"ד בין השאר באמצעות מאמרים בשבועון כפר חב"ד. מסופר כי כאשר ביקש הרב אהרן דב הלפרין, עורך שבועון כפר חב"ד, את חוות דעתו של הרב שניאורסון עצמו לגבי פרסום מאמר של הרב כהן, בנושא פרסום זהותו כמשיח, השיב לו הרב: (כלומר, לא לפרסם את המאמר ואם יפרסם, עליו לסגור את העיתון).
שנת תשנ"ב (1992).
בשנים תש"נ-תשנ"ב החלו חלק מהחסידים לפנות אל הרבי כאל המשיח, ולא נענו בהתנגדות. כך למשל, בכ"ט בטבת תשנ"ב הגישה אשה לרבי במעמד חלוקת הדולרים תוף עם הכיתוב "יחי אדוננו מורנו ורבנו המלך המשיח לעולם ועד", וסיפרה כי בלילה הקודם רקדו נשים עם תוף זה, "עם ביטחון בהתגלות כ"ק אדמו"ר שליט"א מלך המשיח". הרבי חייך, ביקש שתשאיר אצלו את התוף ונתן לה עבורו דולר נוסף.
בשבת פרשת נח ד' בחשוון תשנ"ב, שרו החסידים לפני הרבי בהתוועדות את השיר הנזכר לעיל "חיילי אדוננו, מורנו ורבנו, חיילי משיח צדקנו", והוא הגיב:
בחשון תשנ"ב התיר האדמו"ר לרב וולפא להדפיס את הספר "יחי המלך" העוסק בגאולה, ספר שאסר להדפיס כמה שנים קודם לכן. הוא התנה זאת בכך ש"ידידים מבינים" ישמיטו ממנו דברים שעלולים להרחיק יהודים מלימוד חסידות. כך יצא הספר לאור ללא רמזים לזהותו של המשיח. הרב וולפא ואחרים ראו בכך שינוי משמעותי, לעומת התגובה החריפה שקיבל וולפא בשנת תשמ"ד.
בחודש שבט תשנ"ב רצה מנחם ברוד להגיב לפרסומים בתקשורת על משיחיותו של הרבי, ולהסביר את אמונת החסידים. כשהעביר את הרעיון לרבי, ביקש ממנו הרבי שלא להתייחס לנושא כלל, באמרו "האומנם אינו מבין שכשיתחיל לדבר ימשיכוהו עוד יותר"?.
בשנת תשנ"ב (1992) שלח הרב וולפא לרבי חוברת שנשאה את השם "קונטרס בעניין קבלת פני משיח צדקנו" שעסקה בזהותו כמשיח. בתגובה שיגר לו הלה מענה, כשבועיים לפני שלקה בשבץ: .
תקופה קצרה לפני שלקה בשבץ, כתב בפתק: .
הרב יהודה לייב גרונר, סיפר: "בוקר אחד, אחר תפילת שחרית, כשנכנסתי להיכל, הרבי אמר: מה זה שאומרים עלי שאני המשיח? עניתי שלפי דברי הרמב"ם בסוף הלכות מלכים – פרטים על דבר משיח, הרי הרבי מתאים לזה ביותר. ואמר הרבי: זה שהוא המשיח, צריכים לגלות לו מלמעלה, ולעת עתה לא גילו זה לי". עם זאת, בשנת 2015 התפרסמה בשמו גרסה שונה, שלפיה האדמו"ר קיבל את דבריו של גרונר.
תקופת מחלת הרב שניאורסון.
בכ"ז באדר א' תשנ"ב (1992) לקה הרבי בשבץ מוחי, שגרם לשיתוק של הצד הימני בגופו ונטל ממנו את יכולת הדיבור. הוא ענה לשאלות מזכיריו ואחרים בעיקר בתנועות ראש. תקופה ארוכה כמעט לא יצא אל הציבור. מהיום השני של ראש השנה תשנ"ג ועד י"ד חשוון תשנ"ד הוצא מדי פעם אל הציבור, כשהוא יושב במרפסת מיוחדת שנבנתה סמוך לחדרו, בצד המערבי של בית המדרש הגדול.
החל מאירוע השבץ ועד לפטירתו גבר הלהט המשיחי ועמו הפרסומים על זיהויו כמשיח. כאמור, בתקופה זו יצא מדי פעם למרפסת שנבנתה במיוחד לשם כך, והשקיפה אל בית מדרשו שבמרכז חב"ד העולמי - 770. בהזדמנויות אלו נהגו חסידיו לשיר לפניו "יחי אדוננו מורנו ורבנו מלך המשיח לעולם ועד", ופעמים רבות עודד את השירה (בקרב חסידי חב"ד ישנה חשיבות לכל תנועה שלו).
מרבית רבני וחסידי חב"ד סברו בתקופת מחלתו כי אף על פי שהביע פעמים רבות קודם לכן את אי שביעות רצונו מפרסומו כמשיח, עידוד השירה מלמד שגישתו השתנתה והוא כבר אינו מתנגד לכך. הרב יואל כהן סבר שהתנגדותו הייתה רק לפרסום הדבר, ומכאן ראיה שהוא סבור כי הוא אכן המשיח. כיום יש בזרם המתון, הטוענים כי הדברים היו נכונים לשעתם, אולם אינם מתאימים כיום, לאחר מותו; ויש טוענים כי החסידים טעו אז בהבנת הדברים, וכי דעתו הייתה ונשארה נגד זיהויו ופרסומו כמשיח.
לקראת י' בשבט ה'תשנ"ג יזמה קבוצה מחסידי חב"ד כינוס שמטרתו 'קבלת מלכותו' כמשיח. התקשורת פרסמה בעידוד חלק מהחסידים שב-770 עומד להתקיים מעמד הכתרה שלו כ"מלך המשיח". רבני חב"ד פרסמו הודעה ששללה את רעיון ההכתרה ובמיוחד את פרסומו, אך חזרו בהם לאחר ששמעו מהמזכיר יהודה לייב גרונר כי הרב שניאורסון אישר את קיום הכינוס. במקביל התפרסמה מרבני חב"ד קריאה רשמית לחסידי חב"ד להשתתף במעמד ו"לקבל את מלכותו של הרבי מלך המשיח" (צילום ה'קריאה' מוצג משמאל).
במהלך האירוע דיברו כמה מרבני חב"ד על משיחיותו של הרבי, אולם לפני יציאת הרבי לאירוע הכריזו מזכיריו לייבל גרונר ויהודא קרינסקי בשמו מספר פעמים כי הוא שולל את רעיון ההכתרה ומבקש להתייחס ליציאתו לאירוע כאל יציאה רגילה שלו בכל ערב. הרבי הביט בעיקר לעבר המצלמות ועודד קלושות את שירת החסידים "יחי אדוננו... מלך המשיח".
בשנת תשנ"ג הוציאה הוצאת הספרים הרשמית קה"ת את הספר בשורת הגאולה, שבפתח הדבר שלו נכתב "על פי בקשת רבים, ובהסכמת כ"ק אדמו"ר מלך המשיח שליט"א, הננו מוציאים לאור...". בשבועון בית משיח נטען בשנים תשנ"ט - תש"ס (1999 - 2000) כי הוא אישר באמצעות מזכירו את הדפסת התואר 'מלך המשיח' בספר זה. בשנת 2003 טען יהושע מונדשיין, שבירר בעזרת "שלוחים נאמנים" אצל כל מזכירי הרבי, וכולם הכחישו את השמועה שלפיה אישר הרבי בתקופת מחלתו לכתוב עליו בספרי חב"ד את התואר "מלך המשיח". עם זאת, באתר חב"ד אינפו נכתב בשנת 2015 שבעדות בבית משפט פדרלי בניו יורק, סיפר יהודה לייב גרונר (ממזכירי הרבי) כי בשנת תשנ"ג הוא קיבל אישור מהרבי לכתוב עליו "מלך המשיח".
לאורך כל תקופת המחלה היו רבים ששאלו את חסידי חב"ד כיצד יגיבו אם ימות. התשובה שניתנה ברוב המקרים הייתה שדבר כזה בלתי אפשרי. רובם ככולם של חסידי חב"ד היו משוכנעים שהרבי יקום ממיטת חוליו ויתגלה כמשיח. באותה תקופה תמכו בעמדה זו רוב רבני התנועה והחסידים וכן העיתון של חב"ד, "כפר חב"ד".
פטירתו.
בכ"ז באדר ה'תשנ"ד, כשנתיים לאחר האירוע המוחי, שקע הרב שניאורסון בתרדמת ואושפז בבית החולים "בית ישראל". לאחר שלושה חודשי אשפוז, בג' בתמוז ה'תשנ"ד נפטר. פטירתו גרמה לזעזוע בקרב חסידיו, שסירבו להאמין שמאורע כזה יכול להתרחש. הוא נקבר בצמוד לקברו של חמיו, בתוך אוהל מיוחד בחלקת חב"ד בבית הקברות היהודי מונטיפיורי, שבקווינס, ניו יורק.
תקופה קצרה אחרי פטירתו, פרסם בית דין רבני חב"ד (הגוף שמינה הרב שניאורסון לסמכות העליונה של חב"ד בישראל) מכתב הקורא לחדול מהכרזות (כוונתם הייתה להכרזה "יחי אדוננו מורנו ורבינו מלך המשיח לעולם ועד") ולהכריז רק בנוסח אותו קבע הרבי "יחי המלך". חלק מרבני הזרם המתון הצהירו שטעו בכך שעודדו את הלהט המשיחי וקראו לחסידים לחדול מהפרסומים המשיחיים. רבנים אחרים, מהזרם המשיחיסטי, הכריזו שלא חל כל שינוי ויש להמשיך ולפרסם את משיחיותו משום שהרבי לא מת. כמה מרבני חב"ד חתמו על פסק דין שאין לכתוב תארים המלמדים על פטירתו של הרבי בשערי הספרים שלו.
פולמוס ההתייחסות לפטירת הרבי.
בנוסף לסוגיה המשיחית, אנשי הזרם המשיחיסטי סבורים שהרבי עדיין חי בגוף גשמי, וממשיכים להוסיף לשמו את ראשי התיבות "שליט"א" המוצמדים אך ורק לאנשים חיים. חלק מהם אינם עולים לקברו ובאים רק לבית מדרשו בברוקלין.
הזרם המתון בחסידות מסתייג מפעולות אלו של הזרם המשיחי, מתנגד לדעתם ומכיר בעובדת מותו. אנשי הקבוצה נוהגים כדרך חסידים שרבם נפטר, והם מצפים לשובו בתחיית המתים.
רקע רעיוני.
בהשקפת העולם החב"דית מיוחסת חשיבות רבה לאדמו"רי חב"ד כ"נשיאי הדור". הרבי עצמו אמר: . כלומר, נשמתו של משה רבנו התלבשה בכל אחד מאדמו"רי חב"ד (בהסתמך על דברי התלמוד משה לא מת"). לאור זאת, ממשיכים רוב חסידי חב"ד מכל הזרמים להאמין שהרבי ממשיך גם כיום להנהיג את החסידות ואת העולם בכלל כ'נשיא הדור'.
האפשרות שהרבי ימות, נחשבה במשך השנים על ידי חסידיו כבלתי אפשרית. אמונה זו התבססה על הצהרתו עם תחילת כהונתו כי דורו - הדור השביעי בחסידות, הוא הדור האחרון בשושלת אדמו"רי החסידות ותפקידו להביא את הגאולה. במשך השנים חזר על הצהרה זו תוך הדגשה ש"דורנו הוא הדור האחרון לגלות והוא הדור הראשון לגאולה". כתוצאה מכך האמינו החסידים שיחיה עד בוא הגאולה ולאחריה (בחיים הנצחיים שבגאולה). גם בתקופת מחלתו המשיכו החסידים להביע בפומבי את ביטחונם שהוא יחיה. גם לאחר מותו מרבית החסידים משני הזרמים ממשיכים להאמין או לפחות לקוות שיתגלה כמשיח.
ההתייחסות.