חברת הבת משוב תכנה ליצוא יצאה להנפקה בנסדאק באוגוסט 1991. בהזדמנות זו, שונה שמה של החברה למג'יק תעשיות תוכנה, תוך שמירה על ראשי התיבות MSE. ההנפקה השפיעה עמוקות על מצבה של חברת האם, שנסחרה בתל אביב. על בסיס הצלחה זו, החברה אמצה אסטרטגיה של חברת החזקות, שהתבססה על הקמה, פיתוח או השקעה בחברות או פרויקטים טכנולוגיים מבטיחים. בין 1992 ו-1995 משוב רכשה את השליטה בחברת "דטה מיכון", חברה ציבורית שנסחרה אף היא בבורסה בתל אביב, ובחברת "פרדיים ג'יאופיזיקל" (שנקראה אז "GT טכנולוגיה גרפית") שהתמחתה בתכנות דימות לתעשיית חיפושי הנפט. פרדיים הנפיקה בנסדאק ב-1998, ונמכרה לקרן השקעות גדולה ב-2012 תמורת כמיליארד דולר. משוב השקיעה גם באלאדין מערכות מידע, חברה ישראלית שפיתחה ושיווקה אביזרי חמרה להגנה על תכנה, והנפיקה גם אותה בנסדאק. ב-1996 רכשה משוב 85% מאתר אינטרנט צעיר בשם וואלה!, ופיתחה אותו לכדי אתר האינטרנט המוביל בישראל. ב-1997 משוב הקימה את בבילון ביחד עם אמנון עובדיה, שפיתח תוכנת תרגום בשם "מיכל". משוב השקיעה גם בפרויקטים שנכשלו, כגון חברת "Boss" שיצרה חמרה, או "מנטורטק", שעסקה בלימוד מקוון ונסחרה בנסדאק.
השתלטות על ידי קבוצת פורמולה.
בשנת 1996 החל מצבה של החברה הבת מג'יק תעשיות תוכנה להתדרדר. החברה החלה להציג הפסדים, והדבר השפיע לרעה על מצבה של כל קבוצת משוב. הנהלת החברה החליטה על הכנסת משקיע חזק. נתקבלה הצעה מחברת שמרוק (Shamrock) בניהולו של סטנלי גולד, אולם האספה הכללית של בעלי המניות החליטה להעדיף את השקעתה של קבוצת פורמולה בניהולו של דני גולדשטיין. פורמולה השתלטה על משוב ב-1998, וניצלה ביעילות את החברות בקבוצה. תוך שנה עלה השווי של וואלה! ל-30 מיליון דולר, בבילון הנפיקה את מניותיה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, חברת ההדרכה "סיון" הפכה להיות חברה ציבורית אף היא ומג'יק תעשיות תוכנה גייסה למעלה מ-100 מיליון דולר בבורסה בארצות הברית.
פורמולה ויז'ן טכנולוגיות.
בשנת 2001, כחלק מארגון מחדש בקבוצת פורמולה בעקבות פקיעת בועת הדוט-קום, החליט דני גולדשטיין, אשר עמד בראש הקבוצה, לשנות את שם החברה מ"משוב מחשבים" ל"פורמולה ויז'ן טכנולוגיות", וליעד אותה כחטיבת חברות ההזנק של הקבוצה. כן החליט גולדשטיין להפריד את פורמולה ויז'ן מפורמולה מערכות באמצעות חלוקת כל המניות המוחזקות על ידי פורמולה מערכות כדיבידנד. בקונפיגורציה חדשה זו תיק ההחזקות של החברה כלל חברות שנותרו מקבוצת משוב, כגון בבילון, וכן כמה מהחברות הצעירות בתיק ההשקעות של פורמולה מערכות (אשר בה רוכזו רק ההחזקות הבוגרות של הקבוצה), כגון "פורמולה טלקום סולושנס" (חברת בילינג), "FIS" ו-"עידית" (שתיהן עסקו בתכנות לביטוח והתמזגו ב-2011 עם חברת סאפיינס), "טי-סופט", "סינטק מדיה" ואחרות.
FTS (פורמולה טלקום סולושנס) הונפקה בבורסה לניירות ערך בלונדון באוגוסט 2005.
בעשור האחרון, החברה מכרה חלק מהחזקותיה בחברות "ג'יגה ספייסס", סאפיינס ו"ניקוב מחשבים". פורמולה ויז'ן לא ביצעה השקעה משמעותית בשנים האחרונות, ומניותיה, הרשומות עדיין למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, נסחרות בדלילות ובשערים נמוכים.
בשנת 2015 החלה החברה לפתח תוכנה לניהול השקעות מבוססת אלגוריתמים, ובשנת 2016 החלה לנהל כספים באמצעותה כדי לבחון את ביצועי התוכנה בתנאי שוק. ביולי 2017 החלה החברה לספק שירותי ניהול השקעות ללקוחות, אך אלה רשמו הפסדים בכל התיקים המנוהלים ובנובמבר 2018 החליטה החברה להשבית את פעילות התוכנה.
החברה החזיקה כ-35% מחברת איי. אמ. פרסון בע"מ, שעסקה בתוכנה לעיבוד שפה טבעית (צ'טבוט). בתחילת 2019 הגדילה החברה את חלקה בבעלות על איי. אמ. פרסון ל-97%, ופעילות איי. אמ. פרסון הפכה לפעילותה העיקרית של החברה, ובהמשך עברה איי. אמ. פרסון לבעלותה המלאה של החברה. בספטמבר 2019 מונה יקי דוניץ למנכ"ל החברה.
ב-19 בספטמבר 2019 שינתה החברה את שמה לשם "איי.אי. מערכות שיחה בע"מ". בפברואר 2021 שינתה איי. אמ. פרסון את שמה לקוקוהאב בע"מ, בעקבות שם המוצר העיקרי שלה. החברה מפתחת רכיבים לבניית צ'טבוטים ומציגה את חזונה:
ריקוד עם
ריקוד עם הוא ריקוד שמקורו קדום, והוא מבוצע בקבוצות המורכבות מהמוני העם (להבדיל ממחול המבוצע על ידי רקדנים מקצועיים) או בהופעתן של להקות מחול פולקלוריסטי, לרוב מאופיינים אלו בתנועות קצובות פשוטות וקבועות ע"מ שיותאמו לכלל המעוניינים לרקוד.
הקונסרבטוריון של פריז
קארל ג'וזף וירט
ז'אק תיבו
ליאוניד קוגן
האירוע המסיניאני
אילן בכר
M103 היה טנק כבד מתוצרת ארצות הברית שפותח בתחילת שנות ה-50. ה-M103 היה הטנק הכבד המבצעי הראשון שהיה בשימוש בצבא ארצות הברית, ועד להופעת טנק המערכה M1 אברהמס בשנות ה-70 היה לטנק הכבד ביותר בשירות הצבא האמריקאי. אחרון הטנקים יצא משירות בשנת 1974.
פיתוח.
במהלך מלחמת העולם השנייה ניסה הצבא האמריקאי ללא הצלחה לפתח טנק כבד בעל שריון עבה ותותח עוצמתי. בתום המלחמה, גברה התעניינותו בפיתוח של טנק שכזה עם חשיפתם של טנקים גרמנים כבדים ניסיונים כדוגמת הפנצר 8 'מאוס' וה-E100, ועם הופעתו של הטנק הסובייטי החדש IS-3 ב-1945. ה-IS3 אשר היה חמוש בתותח בקוטר 122 מ"מ ושריון עבה השפיע רבות על פיתוח הטנקים בארצות הברית בשנים שלאחר המלחמה
ב-1948, עם התגברות החשש לפרוץ מלחמה כנגד ברית המועצות, פרסמה ועדת החימוש האמריקאית (OTCM) מפרט לטנק כבד חדש במשקל 58 טון החמוש בתותח 120 מ"מ, תחת השם T43. עם פרוץ מלחמת קוריאה בחודש יוני 1950, העבודה על ה-T43 לא התקדמה מעבר לבניית דגם עץ של הטנק. באותו זמן נראה היה כי המלחמה תוביל לעימות כלל עולמי ולמלחמת עולם שלישית. מאחר שלצבא ארצות הברית לא היה אף טנק בארסנל שלה אשר השתווה ל-IS3 הסובייטי, הזמין הצבא כ-80 טנקי T43 (כשמאוחר יותר גדלה ההזמנה לכ-300 יחידות).
דגם האבטיפוס הראשון של ה-T43 הושלם ביוני 1951 ונשלח למתחם הניסויים באברדין. הדגם הסופי, ה-T43E1, שכלל מספר שינויים מדגם האבטיפוס נכנס לייצור בין השנים 1953–1954 במפעל של קרייזלר
בדלאוור, ממנו הושלמו כ-300 יחידות. במבחנים שנערכו לכלי נמצא כי הוא לא מתאים לסטנדרטים של הצבא והטנקים הושמו באחסון. בנובמבר 1955 המליצה ועדת ביקורת להכניס 98 שינויים לטנקים כדי שאלה יתאימו לדרישות הצבא; אלה אושרו ובאפריל 1956 הטנק המתוקנן קיבל את השם M103 .
מאפיינים.
החימוש העיקרי של ה-M103 היה תותח בקוטר 120 מ"מ M58, בעל זווית הגבהה והנמכה של 15°+ עד 8°-. שני מקלעי 7.62 מ"מ M1919 בראונינג הותקנו במקביל לתותח משני צדדיו. בנוסף, מקלע כבד בקוטר 12.7 מ"מ M2 בראונינג הנשלט בשלט רחוק הותקן בצריחון המפקד. צריח הטנק היה גדול ממדים כדי להכיל את התותח יחד עם ארבעת אנשי צוות: המפקד, התותחן ושני טענים. איש הצוות החמישי, הנהג, ישב בקדמת התובה.
שירות מבצעי.
טנקי M103 הראשונים נפרסו באירופה בינואר 1958, כחלק מגדוד השריון 899, שכונה מאוחר יותר גדוד השריון הכבד השני. יחידה זו, שאורגנה בצורה שונה מגדודי השריון בצבא האמריקאי שכללו טנקים בינוניים, הורכבה מארבע פלוגות בנות שש מחלקות כל אחת, כשבכל מחלקה שלושה טנקי M103 (סך הכל 18 טנקים בפלוגה). בשנים 1958–1959 נכנס הטנק גם לשירות בחיל הנחתים האמריקאי.
עם כניסת טנק המערכה M60 פטון לשירות ב-1963, ביטל הצבא האמריקאי את גדודי השריון הכבדים שלו וטנקי M103 הוחלפו על ידי ה-M60. בחיל הנחתים שירתו טנקי M103 עד 1973.
כרמל שאמה-הכהן
הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן
הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן התרחשה במהלך מלחמת העולם השנייה עת פלשו כוחות צבא בריטניה וכוחות הצבא האדום של ברית המועצות לשטחה של איראן על מנת למנוע התייצבותה במלחמה לצד מדינות הציר.
רקע.
בשנת 1941 משל באיראן השאה רזא שאה פהלווי. השאה, שקיבל את השלטון לידיו בשנת 1923, היה ידוע בחיבתו לפאשיזם, ובאהדתו להיטלר. היטלר הביע עניין באיראנים, הן בשל סברתו כי להם ולגרמנים מוצא גזעי משותף, והן בשל רצונו להחליש את ההשפעה הבריטית במזרח התיכון.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התיר השאה לסוכנים גרמנים פעולה חופשית בטהראן, וסייע למרד רשיד עאלי אל-כילאני בבגדאד. היה אף בכוונתו להעביר את משאבי הנפט של ארצו לשליטה גרמנית, דבר שהיה פוגע במאמץ המלחמתי של בעלות הברית.
לאחר הצטרפות ברית המועצות למלחמה, הפכה עמדתה של איראן לקריטית. איראן יכלה לשמש כנתיב למעבר אספקה מערבית דרושה ביותר בעת המלחמה בחזית המזרח, וזאת כאשר האספקה, לה הייתה זקוקה ברית המועצות כאוויר לנשימה, הגיעה במסלול ארוך ומסוכן דרך ארכנגלסק ומורמנסק, או דרך ארצות הברית לולדיבוסטוק. מסלולים אלו היו מוגבלים בהיקף האספקה שניתן היה להעביר דרכם, והמסלול הארקטי עבר בשטח שהיה נתון לאיום ימי גרמני. עמדתה של איראן שהיוותה דרך מעבר נוספת אל ברית המועצות, ומסלול יבשתי דרוש ביותר להובלת אספקה, קיבלה חשיבות רבה.
דרישות הבריטים והסובייטים כי הסוכנים הגרמנים יעזבו את טהראן, הביאו אך להפגנות פרו גרמניות, ולסירוב השאה לנקוט פעולה כלשהי.
הפלישה.
ב-25 באוגוסט 1941 פלשו כוחות בריטים, הודים וסובייטים לאיראן, במבצע שכונה "מבצע עידוד" (Operation Countenance). הכוחות פיזרו מנשרים בהם קראו לחיילים האיראנים שלא להילחם, וכי לארצם לא נשקפת כל סכנה. במנשרים הוסבר כי ארצם אינה "נכבשת", אלא "משוחררת" מידי הכוחות הפרו-נאציים. למרות זאת, התחושה בקרב האיראנים הייתה קשה וזה הביא לגידול בתנועות הלאומיות. אדיב בורומאנד החל בפעילות פוליטית בעקבות הפלישה ופרסם מספר שירים בנושא.