דו"ח זכויות האדם של משרד החוץ האמריקני בשנת 2011 מצא כי,לא הייתה אפליה רשמית על רקע נטייה מינית בתעסוקה, דיור, אי מתן אזרחות, גישה לחינוך או לשירותי בריאות. עם זאת, על פי הדיווחים, סטיגמטיזציה חברתית של קהילת הלהט"ב נפוצה, והממשלה לא פעלה נגדה במהלך השנה. על פי הדיווחים, גברים הומוסקסואליים קיבלו אלימות פיזית, מאסר, אלימות מילולית, השפלה וסחיטה באיומים על ידי שוטרים, ז'נדרמים ואנשי הכוחות המזוינים. במהלך השנה על פי הדיווחים, חיל הרפובליק של חוף השנהב (FRCI) הכה והתעלל בגברים הומוסקסואליים ובטרנסג'נדרים, רובם עובדי מין. תלונות לא הוגשו מחשש לנקמה. לפי הדיווחים, מצבה של קהילת הלהט"ב השתפרה לאחר המשבר שלאחר הבחירות, אך נותר רעוע. ארגוני הלהט"ב המעטים במדינה פעלו בזהירות כדי להימנע ממיקודם על ידי ה-FRCI וחברי כוחות דה-דפנס וא-דה-סיקוריט לשעבר. עם זאת, עיתונים דיווחו לטובה על מסיבת סילבסטר שנערכה על ידי קבוצת לסביות באביג'אן.טורו קלבר, נשיא קבוצת "להט"ב אלטרנטיבה חוף השנהב", נזכר בספטמבר 2011 כי רופא סירב לקבל שירות לפני מספר שנים לחולה בגלל נטייתו המינית של המטופל. קלבר וכמה מחברי הקבוצה מחו אז מחוץ למרכז הבריאות בו עבד הרופא, ובסופו של דבר הסתיימו בכך שהמטופל קיבל טיפול. קלבר הצהיר כי בסך הכל, "עדיין קיימת אפליה של אנשים הומוסקסואליים, אך בדרך כלל אנו נעים לעבר סובלנות יחסית עם הזמן".
אוונסוויל
אוונסוויל (באנגלית: Evansville) היא בירת מחוז ונדרבורג במדינת אינדיאנה בארצות הברית. העיר נמצאת על גדות נהר אוהיו בדרום-מערב אינדיאנה. באוונסוויל מתגוררים 117,429 תושבים (נכון ל-2010), מה שהופך אותה לעיר השלישית בגודל אוכלוסייתה באינדיאנה, אחרי אינדיאנפוליס ופורט ויין. במטרופולין של העיר מתגוררים 358,676 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה.
באזור ישבו אינדיאנים מאות שנים לפני בואם של האירופאים לאזור, וגם לאחר בואם של האחרונים במאה ה-17 הם עדיין שלטו בו. ב-1805 אנשי לנאפי ויתרו על השטח סופית והעבירו אותו לידי המושל הצבאי של טריטוריית אינדיאנה באותו זמן ויליאם הנרי הריסון.
ב-1812 יו מק'גרי הבן רכש שטח של 441 אקר באזור וקרא לו "מק'גרי'ס לנדינג" (McGary's Landing). כדי למשוך יותר אנשים להתיישב באזור ב-1814 הוא שינה את שם ההתיישבות לאוונסוויל כהוקרה לקולונל רוברט מורגן אוונס, שהיה גיבור מלחמה מקומי במלחמת 1812 ופעל לפיתוח ההתיישבות. ב-7 בינואר 1818 אוונסוויל הפכה לבירת מחוז ונדרבורג.
העיר החלה לצמוח בעשורים שלאחר מכן ובייחוד אחרי מלחמת האזרחים האמריקנית. אוונסוויל הפכה למרכז כלכלי ומסחרי אזורי והיא קלטה מהגרים רבים מאירופה, בעיקר מגרמניה. העיר המשיכה לצמוח גם בתחילת המאה ה-20 עד שהצמיחה נעצרה כמו ביתר ארצות הברית במהלך השפל הגדול בשנות ה-30 של המאה ה-20.
במלחמת העולם השנייה אוונסוויל הפכה למרכז תעשייתי לייצור כלי נשק ובכך התגברה סופית על השפעות השפל הגדול. בשלב מסוים נפתח בעיר מפעל לייצור P-47 ת'נדרבולט בו יוצרו חלק ניכר מכלל המטוסים מדגם זה.
כלכלה.
אוונסוויל היא המרכז הכלכלי של דרום-מערב אינדיאנה בפרט ושל אזור משולש הגבולות של אינדיאנה, קנטקי ואילינוי בכלל. הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על תעשייה ומסחר.
חינוך.
בעיר נמצאים מספר אוניברסיטאות ומוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת אוונסוויל ואוניברסיטת דרום אינדיאנה.
תחבורה.
את העיר משרת נמל התעופה האזורי אוונסוויל, המציע טיסות לשיקגו, אטלנטה, דאלאס, דטרויט ושארלוט.
בעיר עוברים כביש בין-מדינתי 69, המקשר בין המדינות מישיגן וטקסס, וכביש בין-מדינתי 64, המקשר בין המדינות וירג'יניה ומיזורי.
אבנסוויל
התאוריה של הכל (סרט)
גלית דיסטל-אטבריאן
גלית דיסטל-אַטְבַּרְיָאן (נולדה ב-10 בינואר 1971, י"ג בטבת ה'תשל"א) היא חברת כנסת מטעם מפלגת הליכוד. פובליציסטית, שדרנית רדיו וסופרת ישראלית.
קורות חיים.
נולדה בשם גלית אטבריאן, לפרווין (לאה) ולרחמים, שעלו לישראל מאיראן בשנת 1965. גדלה בירושלים. שירתה בצה"ל כמש"קית ת"ש בחיל האוויר. בעלת תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2009 יצא לאור ספרה הראשון, "ואם היו אומרים לך", בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר. ספר המבוסס על מציאות חייה כאם לבן המתמודד עם הפרעות התפתחות ואוטיזם. הספר זכה בתמיכת מפעל הפיס "בהוצאה לאור של ספרים בעלי ערך ספרותי".
בשנת 2014 יצא לאור ספרה השני, "טווס בחדר מדרגות", בהוצאת כנרת זמורה-ביתן. הספר היה בין חמשת הספרים המועמדים הסופיים לפרס ספיר לספרות לאותה שנה.
כותבת טור קבוע באתר nrg וכן טורים לאתר "מידה" והחל מ-2017 גם לישראל היום. הגישה בימי רביעי את התוכנית "לא סותם ת'פה" ברדיו גלי ישראל ביחד עם אראל סג"ל. באפריל 2016 החלה להגיש עמו, יום אחד בשבוע, את תוכניתו החדשה בגלי צה"ל.השתתפה בתוכנית הפאנליסטים "הפטריוטים" בערוץ 20 ובסרטונים של כאן דיגיטל. בנובמבר 2020 החלה להגיש תוכנית יומית בתחנת הרדיו גלי ישראל. כתבה מספר נאומים עבור מירי רגב כשזו כיהנה כשרת התרבות. בינואר 2020, במסגרת הסכם פשרה בתביעת דיבה שהגיש מני נפתלי נגד דיסטל-אטבריאן בגין התבטאותה בראיון שערכה איתו בתחנה, הסכימה תחנת הרדיו גלי צה"ל לשלם לנפתלי פיצוי של 16 אלף ש"ח.
בכתיבתה והופעותיה התקשורתיות היא מביעה עמדות ימניות ותוקפת את תרבות ה"תקינות פוליטית" והשמאל הרדיקלי. בין השאר האשימה את ארגוני הנשים והפמיניסטיות בכך שהן מתעלמות ממעשים אלו כאשר המבצעים הם ערבים (פלסטינים או ערביי ישראל) או מסתננים מאפריקה ומנסות למנוע מנושאים אלו לעלות לסדר היום הציבורי. דוגלת בהקטנת המגזר הציבורי, מינימום התערבות ממשלתית וביטול רגולציות עודפות. היא תומכת של בנימין נתניהו ומביעה אמון מלא בחפותו.
ב-4 בפברואר 2021, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, שריין אותה נתניהו במקום העשירי ברשימת הליכוד לכנסת העשרים וארבע, ודיסטל נבחרה לכנסת העשרים וארבע.
חיים אישיים.
ב-1998 יצאה עם בעלה, עודד דיסטל, לשליחות בת חמש שנים, כחלק מעבודתו כנספח כלכלי בשגרירות ישראל ביוון. לאחר חזרתם הם התגרשו, וגלית החלה לעסוק בתחום ההלבשה ובכתיבת ספרות. לזוג שני ילדים.
דיסטל מתגוררת עם בן זוגה בכפר האורנים.
סוסילוס
סוסילוס, היה היסטוריון ספרטני. שימש כמורה ליוונית עבור חניבעל ברקה, בן קרתגו המפורסם. ויחד עם יווני נוסף סלינוס, התלווה אל תלמידו במסעו לאיטליה ותיעד יחד עם סלינוס את המסע. ספרו לא שרד אך שימש כמקור עבור פוליביוס, וקורנליוס נפוס.
לא ידוע דבר על חייו של סוסילוס, ולא ברורה הדרך בה הפך למורו של חניבעל, יש המעריכים שהדבר קרה בתיווכו של קסאנתיפוס הספרטני. לעומת זאת תאודור מומזן מעריך שסוסילוס וחניבעל נפגשו רק כאשר חניבעל כבר היה מבוגר.
קורנליוס נפוס מציין שהוא היה ספרטני שלימד את חניבעל יוונית, ויחד עם סלינוס התלווה למסע לאיטליה. נפוס ממליץ לקוראיו לעיין בחיבורם "מעשי חניבעל" בשבעה ספרים, כדי למצוא עוד פרטים אודות חייו של חניבעל. פוליביוס השתמש גם הוא בספר אם כי במידה פחותה יותר. בהמשך הוא אף תוקף את המקור שלו:
קיקרו בחיבורו "ניחוש העתידות", מביא סיפור בשמו של סוסילוס, לפיו לאחר המצור על סגונטום, התגלה יופיטר בחלום אל חניבעל וזימן אותו אל מועצת האלים. הוא הורה לחניבעל לא להביט אחורה, אולם חניבעל לא התאפק והציץ לאחוריו, לתדהמתו הוא ראה מפלצת אדירה מאחוריו. כששאל את יופיטר מה היא המפלצת, יופיטר השיב לו שתמיד עליו לדאוג למצב בחזית שלו ולא לחשוב על העורף.
גרנט גאסטין
תומאס גרנט גאסטין (באנגלית: Thomas Grant Gustin; נולד ב-14 בינואר 1990) הוא שחקן וזמר אמריקאי, ידוע בשל תפקידו כבארי אלן / הפלאש בסדרת הטלוויזיה "הפלאש" ובשאר הסדרות כחלק מיקום החץ.
ביוגרפיה.
גאסטין נולד בנורפוק, וירג'יניה. בנם של טום גאסטין וטינה הייני (אחות לילדים). במהלך לימודי התיכון, למד גאסטין במגמת התיאטרון המוזיקלי בבית הספר לאמנות של המושל, בנורפוק, וב-2008 סיים את לימודיו בתיכון גרנבי. הוא המשיך ללמוד בחוג לתיאטרון מוזיקלי ב"אוניברסיטת אלון" בקרוליינה הצפונית במשך שנתיים. גאסטין עזב את לימודיו כדי לקחת תפקיד בברודוויי במחזמר "סיפור הפרברים", ויצא לסיבוב הופעות מה-30 בספטמבר 2010 ועד ה-23 בספטמבר 2011.
קריירה.
ב-8 בנובמבר 2011, גאסטין הופיע לראשונה בסדרת הטלוויזיה "גלי" כסבסטיאן סמיית', תלמיד מקהלה הומוסקסואל. גאסטין נבחר לתפקיד לאחר שבועות ארוכים של ליהוק, ולמרות שנבחן במקור לתפקיד רקדן סטפס ונכשל באודישן, התסריטאי ראיין מרפי קיבל אותו לתפקידו של סמיית'. בסוף מאי 2012, גאסטין השתתף בצילומי הסרט "סיוט של אמא" עבור רשת Lifetime, ושיתף פעולה עם השחקניות אנבת' גיש וג'סיקה לונדס בצילומים שנערכו בקנדה. ב-11 ביולי 2012, הוכרז כי גאסטין עתיד להופיע בתפקיד ראשי בסרט "אפלואנזה".