רקוויאם פולני היא יצירה פרי עטו של המלחין הפולני קשישטוף פנדרצקי, על פי טקסט הרקוויאם הקתולי (עם מזמורים רבים) בתוספת תרגום לפולנית של הטריסגיון - תפילה אותה אומרים בנצרות האורתודוקסית המזרחית. היצירה הולחנה במשך תקופה ארוכה, החל משנות השמונים, ועודכנה לאחרונה בשנת 2005. כל אחד מפרקי היצירה מוקדש לדמות או לאירוע בהיסטוריה הפולנית, ובכך יצירה זו היא יצירה לאומית ופוליטית, דבר זה מתבטא גם בשמה. הרקוויאם הפולני נחשב לאחת היצירות הידועות ביותר של פנדרצקי ולהלחנה חשובה של מיסת הרקוויאם.
חיבור היצירה.
בשנת 1980 ביקשה תנועת סולידריות, מפנדרצקי לכתוב יצירה לטקס הסרת הלוט מפסל במספנות גדנסק, לזכר ההרוגים במהומות נגד הממשלה של 1970 בהם נהרגו 42 מפגינים. פנדרצקי נענה לבקשה והלחין יצירה למילות ה"לקרימוסה", אותה הקדיש ללך ואלנסה, מנהיג תנועת סולידריות. את הלקרימוסה הרחיב פנדרצקי לרקוויאם שלם, שכל אחד מפרקיו הוקדש לאירוע או לדמות בהיסטוריה הפולנית. לדוגמה: הדיאס אירה הוקדש למרד ורשה, הרקורדרה למקסימיליאן קולבה וליברה מה לטבח יער קאטין. מוטיב לאומי נוסף קיים ביצירה בדמות אזכור להמנון פולין במהלך הרקורדרה.
היצירה בוצעה בביצוע חלקי (8 פרקים בלבד) ב-1983 בוושינגטון, ובביצוע בכורה מלא ב-28 בספטמבר 1984 בשטוטגרט. בשנת 1993 הוציא פנדרצקי מהדורה חדשה ומעודכנת של הרקוויאם בתוספת פרק הסנקטוס, וב-2005 הוציא שוב מהדורה חדשה ובה פרק נוסף, "שיאקונה", שהוקדש לאפיפיור הפולני יוחנן פאולוס השני.
ביצועים בישראל.
פנדרצקי עצמו הגיע לישראל לנצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית בביצוע של הרקוויאם הפולני פעמיים. הפעם הראשונה הייתה בדצמבר 1986, והיה זה הביצוע הראשון של הרקוויאם בישראל. לרגל יום הולדתו ה-80 של המלחין, בשנת 2014, הוא הוזמן שוב לישראל וניצח על סדרת קונצרטים של התזמורת הפילהרמונית בביצוע לרקוויאם המעודכן.
הרכב וביצוע.
לביצוע היצירה נדרשים ארבעה סולנים: סופרן, מצו סופרן, טנור ובס, מקהלה גדולה של ארבע קולות ותזמורת גדולה הכוללת:
זמן ביצוע של היצירה בגרסתה הראשונית הוא כ-95 דקות, ובגרסתה המעודכנת מעט יותר משעתיים.
עבודת הגרשוני
משה ן' חביב
ג'וני ארנסט
ג'וני ארנסט (באנגלית: Joni Ernst; נולדה ב-1 ביולי 1970) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הרפובליקנית. מכהנת כסנאטורית מטעם מדינת איווה.
ביוגרפיה.
ארנסט, בתם של ריצ'רד ומרלין קולבר, נולדה וגדלה בחווה חקלאית במחוז מונטגומרי שבאיווה. ב-1993 סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת המדינה של איווה. ב-1995 סיימה תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת המדינה קולומבוס.
במהלך לימודי התואר הראשון הצטרפה לתוכנית קצונת המילואים של צבא ארצות הברית והיא משרתת מ-1992 בכוחות המילואים של הצבא. תחילה שובצה כקצינה בחיל ההנדסה של הצבא וב-2001 הצטרפה למשמר הלאומי. במלחמת עיראק גויסה ושירתה בכווית ובעיראק מפברואר 2003 ועד אפריל 2004, תקופה בה פיקדה על פלוגת המשמר הלאומי מאיווה שעסקה במשימות הובלה ותמיכה לכוחות הלוחמים. היא המשיכה להתקדם בשירות הצבאי וב-2011 הוענקה לה דרגת לוטננט קולונל. היא פיקדה על גדוד 185 במשמר הלאומי של הצבא, בתקופת קמפיין הבחירות שלה לסנאט הוצבה כקצינת לוגיסטיקה במטה המשמר הלאומי של הצבא באיווה ולאחר היבחרה שובצה כסגנית ראש המטה.
לאחר לימודי התואר השני עבדה כאחראית משאבי אנוש בחברת ביטוח בריאות ובמוסד השכלה גבוהה. ב-2001 מונתה למתאמת שירותי החירום במחוז מונטגומרי. ב-2005 נבחרה למבקרת מחוז מונטגומרי ונבחרה שוב לתפקיד ב-2009. ב-2011 נבחרה לסנאט של איווה בבחירות מיוחדות שנערכו בעקבות מינויה של קודמתה לסגנית המושל. ב-2012 נבחרה לכהונה נוספת.
ב-2014 התמודדה בבחירות לסנאט של ארצות הברית. במהלך קמפיין הבחירות זכתה לתשומת לב לאומית כשבסרטון תעמולה ציינה כי לאור ניסיונה במשק חי כמסרסת חזירים, היא תדע לקצץ בשומנים בממשל. ההשוואה עוררה גל של לעג מצד תומכי המפלגה הדמוקרטית, אנשי תקשורת וקומיקאים. היא ניצחה בבחירות לסנאט ברוב של 52.2%. בכך הייתה לאישה הראשונה לכהן בקונגרס מטעם מדינת איווה. לאחר השבעתה נבחרה על ידי המפלגה הרפובליקנית לשאת את נאום התגובה לנאום מצב האומה של הנשיא ברק אובמה.
היא חברה בסנאט בוועדת הביטחון, בועדת החקלאות, התזונה והיערנות, בוועדת העסקים הקטנים והיזמות, בוועדת הסביבה והעבודות הציבוריות, ובוועדת המשפט. היא חברה במועצת המבקרים של וסט פוינט.
עמדותיה של ארנסט הם שמרניות, היא מתנגדת להפלות מלאכותיות ומהמובילות בקונגרס להסרת המימון הפדרלי לפדרציה האמריקאית להורות מתוכננת. תומכת בתיקון השני לחוקת ארצות הברית ומתנגדת לפיקוח נוסף על החזקת כלי נשק מצד הממשל הפדרלי. היא תומכת בקיצוץ בתקציבי הממשלה, מתנגדת להתערבות הממשל הפדרלי בנושאים כמו שכר מינימום, נישואים חד-מיניים וחינוך ותומכת בביטול מחלקת החינוך בממשל. בהתייחסה לנושא הטרדות מיניות בצבא ציינה שהיא עצמה סבלה מכך ושהיא מאמינה כי גורם חיצוני ועצמאי צריך לבחון את תלונות בתחום, על אף התנגדות צפויה לחקיקה כזו מצד חברי מפלגתה.
ארנסט נשואה ואם לילדה. היא אוונגליסטית באמונתה.
ארנסט
ארנסט (Ernst) הוא שם פרטי ושם משפחה ממקור גרמני והולנדי.
בית קזינו
אפודי סהרוני
אפודי סהרוני (שם מדעי: "Chrysolophus amherstiae") הוא מין של עוף בינוני ממשפחת הפסיוניים שבסדרת התרנגולאים, והוא קרובו של הפסיון הזהוב, החי באותו אזור. שמו המדעי קרוי על שם המושל הכללי של בנגל ויליאם אמהרסט (William Amherst), ששלח ב-1828 ללונדון את הדוגמה הראשונה של העוף.
מין זה חי בעיקר בסין הדרומית מערבית ובבורמה, אך הופץ על ידי האדם לאזורים אחרים בעולם כגון לבריטניה, שם חלק מהאוכלוסיות חיות בטבע.
אורכו של הפסיון 100-120 ס"מ והזנב 80 ס"מ. הוא מזכיר מאוד במראהו את הפסיון הזהוב: הנוצות ירוקות, עם רשת שחורה של נוצות, בחזה והקצה הקדמי של הכנפיים וכן תחילת הראש, הבטן והעורף לבנים והכנפיים כחולות. הזנב ארוך מאוד ולבן עם נוצות צדדיות אדומות ואדומים גם החלק התחתון של הבטן וקצה הראש. על הצוואר מניפה לבנה היכולה להתנפח.
כמו רוב הפסיונים האחרים, גם לנקבת האפודי הסהרוני צבעי הסוואה חומים עמומים והיא הרבה יותר קטנה מהזכר. הם נמצאים רוב הזמן על הקרקע וניזונים מתבואה, עלים, זרעים וחרקים.
תפוצתם רחבה והם אינם בסכנה כלשהי.
פסיון קוקלאס
פסיון קוקלאס (שם מדעי: "Pucrasia macrolopha") הוא מין יחיד בסוג "Pucrasia" ממשפחת הפסיוניים. קרובם של התרנגול והחוגלה, החי ביערות הרריים במזרח אסיה.
מאפיינים.
הפסיון הוא עוף חום בינוני וצנוע המוגבל ליערות הרריים מאפגניסטן ועד נפאל ומצפון מזרח טיבט לסין הצפונית והמזרחית. הם נוטים לא לעבור את קו העצים. נוצות הזכר אפורות-כסופות ומפוספסות בשחור. ראשו שחור וחזהו בצבע חום-ערמוני עם נקודות לבנות על הצוואר. מאחורי הראש יש זכר ציצה גדולה בצבע שחור ובקצה צהוב. לעומתו הנקבה צבועה רק בחום מוסווית יותר ממנו, לשני המינים זנב לבן וארוך. אורכם של הפסיונים 58-64 ס"מ ומשקלם 1135-1415 גרם, כשאורך הנקבות 18-22 ס"מ ומשקלן 1025-1135 גרם.
זה אחד הפסיונים היותר מוסווים אבל הוא קורא בשירה מורכבת לנקבות, בעיקר בשעות השחר, אותה הם עושים בין השיחים. הם מקננים על הקרקע אבל ישנים על עצים בלילה כי להקטין סיכון מטורפים.
מיון.
תת-מיני הפסיון הם:
ניקדור
ניקדור (ברומנית: Nicador) הוא הכינוי שניתן לכל אחד משלושת המתנקשים הלגיונרים בחיי ראש ממשלת רומניה, יון ג. דוקה, ביום 29 בנובמבר 1933, בסינאיה, רומניה.
הכינוי ניקדור הורכב מחיבור אותיות לקוחות משמות המתנקשים: Ni"colae Constantinescu, "Ca"ranica Ion, "Dor"u Belimace" ויחד Nicador.
הרקע להתנקשות.
המצב הכלכלי של רומניה היה קשה והיא נזקקה להלוואות חוץ, כדי לייצב את כלכלתה. צרפת, בת בריתה של רומניה ושותפת סחר חשובה, תבעה מהרומנים לאסור את התנועה הלגיונרית, שהייתה בת ברית של גרמניה הנאצית ומתנגדת לקשרי המסחר עם צרפת. בקיץ 1933 ביקר בצרפת יון דוקה ובין יתר משימותיו נשא ונתן על קבלת הלוואה גדולה מבנק פריז וארצות השפלה (Banque de Paris et des Pays Bas), אותו ייצג הבנקאי היהודי הוראס פינאלי (Horace Finaly), שגם הוא תבע הרחקת התנועה הלגיונרית. דוקה התבטא, שאם יגיע לתפקיד ראש הממשלה, ידאג להרחיק את הלגיונרים.
קרול השני, מלך רומניה, שהודיע ב-1925 שהוא מוותר על ירושת המלוכה ועזב את רומניה, שב אליה ב-1930, הדיח את בנו הקטין, מיכאי הראשון, מלך רומניה, מהמלוכה ותפס את המלכות. תפיסת המלכות הייתה בניגוד לרצון המפלגה הליברלית והמלך העדיף את מתנגדיהם בממשלה. לאחר פרשיות שחיתות מהדהדות, כמו פרשת סקודה, המלך נאלץ לשנות כיוון ולהזמין את הליברלים להרכיב ממשלה.
ב-14 בנובמבר 1933 הורכבה ברומניה ממשלה חדשה בראשותו של דוקה. ב-9 בדצמבר שלח ניקולאיה טיטולסקו מברק לשגריר רומניה בצרפת ובו קבע שתבוצע הרחקת התנועה הלגיונרית ואיים שיתפטר אם זה לא יקרה. טיטולסקו קשר בין הרחקת התנועה ובין הלוואה נוספת שנשא ונתן למען קבלתה מחבר הלאומים. באותו יום נערכה הצבעה בממשלת רומניה וברוב של 8 נגד 7 הוחלט לאסור על צורותיה השונות של התנועה הלגיונרית. טיטולסקו הצביע בעד ודוקה הצביע נגד.