האוריבי נעלם מחלקים רבים בטווח שלו על ידי התפשטות חקלאות אנושית, תחרות עם בעלי חיים מקומיים, הריגה על ידי כלבי בית, תפיסה במלכודות, וציד נרחב לבשר. דוגמה חמורה למשל היא בפארק הלאומי קומואה בחוף השנהב, שבו האוריבי חווה ירידה של כ-92% בין שנת 1978 ל-1998 בעיקר בשל ציד בלתי חוקי. למרות זאת, האוריבי עדיין מראה עמידות רבה לציד בחלקים מסוימים של הטווח שלו, אם כי לא במידה גמישה כל כך כשל קודו משורטט וצביון הסבך. האוכלוסיות שלו הופכות להיות יותר ויותר מפוצלות והוא נעדר בהדרגה מאזורים מיושבים בצפיפות.
ההפצה ושפע הפרטים מצויים בעיקר באזורים מוגנים או שהם צפיפות האוכלוסייה האנושית נמוכה. להלן חלק מהאזורים המוגנים שבהם הוא מצוי: הפארק הלאומי ניוקולו-קובה (סנגל), הפארק הלאומי קומואה (חוף השנהב), הפארק הלאומי נאזינגה ושמורת ארלי-סינגו (בורקינה פאסו), הפארק הלאומי שומה והפארק הלאומי בואי (גאנה), שמורת פנדג'ארי (בנין), הפארק הלאומי W (ניז'ר, בנין ובורקינה פאסו), שמורת הציד סלאמאת המזרחית (צ'אד), הפארק הלאומי בנדינגילו ושמורת הציד ג'ובה (דרום סודאן), הפארק הלאומי דינדר (סודאן), הפארק הלאומי פארו, הפארק הלאומי באנואו, הפארק הלאומי נדג'ידה ואזורי הציד הסמוכים אליו (קמרון), שמורת סאנגבה ואזורי הציד הסמוכים אליה, הפארק הלאומי מנובו-גונדה סנט פלוריס (הרפובליקה המרכז אפריקאית), ביצות אופמבה, הפארק הלאומי גרמבה והפארק הלאומי קונדאלונג'ו (קונגו הדמוקרטית), הפארק הלאומי אומו (אתיופיה), הפארק הלאומי מרצ'יסון פולס, אגם מבורו והפארק הלאומי עמק קידפו (אוגנדה), שמורת מסאי מארה והפארק הלאומי רומה (קנייה), הפארק הלאומי סרנגטי (טנזניה), ביצות בנגוואולו ועמק קאפו (זמביה), הפארק הלאומי גולדן גייט והפארק הלאומי היג'לאנדס (דרום אפריקה). אוריבי הגארד מצוי בשמורת בוני-דודורי בקניה ובפארק הלאומי בוש בוש בסומליה, אך אין מידע זמין על מצבו הנוכחי בפארקים.
אומדן האוכלוסייה העולמי של האוריבי הוא 750,000 פרטים.
דוקרן הכף
דוקרן הכף (שם מדעי: "Raphicerus melanotis"; מכונה גם גרייסבוק דרומי), הוא מין אנטילופה קטנה בסוג דוקרן ובשבט אנטילופות סבך האנדמי לדרום אפריקה. הוא התגלה על ידי האירופאים בעת הגעתם לכף התקווה הטובה, אך למרות זאת תואר מדעית לראשונה רק בשנת 1811 על ידי קרל פטר טונברג. מבחינה חיצונית וגנטית הוא קרוב יותר לדוקרן שארפי שנחשב בעבר כתת-מין שלו, וניתן להתבלבל ביניהם בנקל. דוקרן הכף חופף עם דוקרן הסטינבוק כמעט בכל חלקי תפוצתו, ולמרות שהוא קטן יותר מהסטינבוק בגובה הכתפיים, במשקל הוא לעיתים עולה עליו. דוקרן זה כקרוביו נמצא במצב טוב יחסית באפריקה ללא איומים חמורים ובאזורים שאין צדים אותו הוא מסתגל מאוד לפעילות אנושית.
אנטומיה.
קרניים.
דוקרן הכף מתאפיין בזוג קרניים קצרות ודקיקות האופייניות לסוג דוקרן, לאוריבי ולביירה, והן קצרות במקצת משל דוקרן הסטינבוק וארוכות יותר משל דוקרן שארפי. המבנה של הקרן פשוט: הקרן זקופה וצומחת כלפי מעלה באלכסון או ישר לעיתים עם זווית מקושתת קטנה. מיקום הקרניים הוא בצידי המצח מעל העיניים, ומרחק קטן מהם ומהאוזניים. המרחק בין הקרניים זהה לרוב בין הבסיס לקצוות, אך בניגוד לקרוביו קרניו מתעקמות לעיתים כלפי פנימה או החוצה כך שזה עשוי להשתנות. הרווח בבסיס בין הקרניים גדול יחסית כפי שאופייני לאנטילופות הסבך. גם קרניו של דוקרן זה דקיקות כמחט, ויש הבדל מועט בעובי בין הבסיס לקצוות למרות שאין זה נראה מרחוק. השפיץ של הקרניים חד ביותר. צבע הקרניים בהיר יחסית לקרוביו - בדרך כלל אפרפר כחלחל, והקצוות נוטות להיות שחרחרות מבריקות. הזכרים הם היחידים שמצמיחים קרניים, וזהו ההבדל העיקרי בינם לבין הנקבות.
כסות.
הפרווה של דוקרן הכף גסה ועבה במיוחד בחלק האחורי, ודלילה יותר בצוואר, בראש וברגליים; באזור האחורי היא ארוכה במעט, והשערות שבה סומרות בעיקר במפגש עם זכרים אחרים. צבע הפרווה דומה אמנם לדוקרן שארפי אך נטה להיות כהה וברור יותר: השוקיים וצדדי החזה נעים בין אדמדם כהה לערמוני-בורדו, צדדי הבטן והמותניים לאדמדם בהיר, והרגליים, הגחון, הצוואר והגרון בצבע כתמתם-ב'ז כהה\בהיר; די נפוץ שהצבע אחיד לגמרי. העכוז, החזה והצדדים הפנימיים העליונים של הרגליים - לבנים. בכל הגוף מפוזרות שערות כסופות הגורמות לפרווה להבריק בשמש, והשילוב של צבעים אלה מספק לו הסוואה מצוינת בבית גידולו. צבעו של הזנב לבנבן בצד הפנימי ואדמדם בצד החיצוני, אך הוא כמעט ואינו נראה בשל הפרווה העבה והגסה שסביבו. לדוקרן הכף יש בחלק העליון של הגרון "סינר" לבן בולט שאינו מצוי אצל דוקרן שארפי, אם כי זה שכיח שהוא נעדר.
צבע ראשו של דוקרן הכף כתמתם או זהבהב כהה, ובכך ניתן לזהותו מדוקרן שארפי בעל הראש האפרפר. סימוני הפנים דלילים למדי: המצח משתנה בין אדמדם כהה לכתמתם כהה כשאר הראש, והוא נוטה להשחיר מעט באזור הקרניים. הצד העליון של האף מוקף בכתם שחרחר - אפרפר דהוי, והצד התחתון הכולל גם את השפתיים לבנבן. העור שסביב העיניים חסר שיער וכהה, וכתוצאה מכך נוצר עיגול דהוי מסביבם; משני צידי העין יש רצועות שיער לבנות הנראות כ"גבות", והן קטנות יותר משל הסטינבוק. החריצים השחורים שמעבירים נוזל לבלוטות הריח גדולים ביותר אצל מין זה, ולפעמים הם נראים כמשולש שחור גדול בצידי העיניים המגיע עד ללוע. הריסים קצרצרים ושחורים. צבע האוזניים משתנה בין אפרפר ובז' בצד החיצוני, ללבנבן ושחרחר בצד הפנימי עם סימון "E".
מבנה ומידות גוף.
לדוקרן הכף צוואר קצר ורחב ומבנה גוף קומפקטי וגוץ, אך עדיין הוא ארוך יחסית לפרסתנים קטנים אחרים. הראש שלו עגלגל במצח ומסתיים בחרטום משולש עם דמיון יותר לשארפי מאשר לסטינבוק, והפרווה הסמיכה שבראש נותנת לו מראה נפוח מעט לעומת שני המינים. הרגליים שלו קצרות ודקיקות ביחס לגוף, ומכיוון שהאחוריות ארוכות מהקדמיות פלג גופו האחורי גבוה ובולט מהקדמי וגורם לגבו להיות מקושת. מאפיין זה מאפשר לו לתת זינוקים גדולים כדי להיעלם לטורפיו בסבך. עם זאת העמדה של צווארו וראשו זקופה בניגוד לצביון או לאיילון. האוזניים שלו גדולות מאוד ביחס לגוף, והן עגלגלות באמצעם ומשולשת בקצוות. עיניו ואפו גדולים עגלגלים ושחורים, והפה דק ושחרחר. הפתיחה של הלוע גדולה יחסית לגודל הכללי של הראש. הפרסות שבכף הרגל חדות וארוכות, וה"פרסות המזויפות" בקרסול שנמצאות תדיר אצל דוקרן שארפי נעדרות לרוב אצל מין זה. הזנב של דוקרן הכף קצרצר ומתמזג עם הפרווה הסבוכה שבחלק האחורי של הגוף. מלבד הקרניים ההבדל בין הזכרים לנקבות מתבטא בכך שלזכרים בלוטות ריח גדולות ובולטות יותר, והם שוקלים מעט יותר מהנקבות.
מידות הגוף של דוקרן הכף:
גובה הכתפיים: 55-45 ס"מ.
אורך הראש והגוף: 75-65 ס"מ.
אורך הקרניים: 13-6.5 ס"מ.
אורך הזנב: 5.5 ס"מ.
משקל: 23-8 ק"ג.
תפוצה ובית גידול.
דוקרן הכף אנדמי כאמור לדרום אפריקה. הוא מצוי בפרובינציות הבאות: מרבית הכף המערבי (שעל שמה הוא קרוי), דרום ומרכז הכף המזרחי, מערב הכף הצפוני, ובמידה פחותה בדרום מערב קוואזולו-נטאל; התפוצה הגאוגרפית משתרעת לאורך שולי רמות אפריקה הדרומית - מול קו החופים.
בית גידולו של דוקרן זה הוא בעיקר סבכי שיחים וחורשים דלילים האופייניים לאקלים ים תיכוני אך גם סוואנה-מישורית ("הקארו הגדול") או בשולי רכסים הררים כדוגמת דראקנסברג בתנאי שיש בקרבת מקום כיסוי טוב של צמחייה או חורש דליל. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 30-10 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 1,000-100 מילימטר לשנה.
אקולוגיה.
התנהגות ופעילות.
דוקרן הכף הוא בעל חיים לילי בדרך כלל, המסתמך בעיקר על חוש ריח ושמיעה חזק כדי לנווט את דרכו בבטחה וביעילות מהסבך הצפוף למישורים פתוחים בחושך. במהלך היום הוא נח בסבך הצמחייה תחת צל של סלעים או שיחים, ובמקומות רבים הוא פעיל גם בשעתי הבוקר המוקדמות ושעות הערב. כאנטילופות קטנות נוספות, דוקרן הכף הוא בעל חיים חששן וזהיר מן הרגיל, והוא מומחה באיתור ובהתחמקות מסכנות. כאשר הדוקרן חש אפילו בהפרעה הכי קטנה הוא נדרך מיד ומנסה לאתר את מקור ההפרעה ברדיוס שסביבו. במקרה ויבחין בטורף במרחק גדול הוא יעלם במהירות מהאזור עוד לפני שהלה יקלוט אותו; במקרה והטורף נמצא במרחק בינוני ויש חשש לגילויו, הוא נשכב בצמחייה העבותה ללא תזוזה בהרכנת צוואר ואוזניים שלא יבלטו. לרוב הטורף יחלוף בלי לשים לב אליו כלל, אך אם בכל זאת הוא קלט אותו או שהתקרב למקום המסתור יתר על המידה, דוקרן הכף יחכה לדקה האחרונה ואז יזנק במהירות בריצת זיג-זג לצדדים המקשה מאוד על טורף רגיל לעמוד בקצב מסובך שכזה. בדומה לקרוביו, גם דוקרן הכף עשוי להימלט לתוך מחילות של שנבובים עד שתחלוף הסכנה כליל.
בשל גודלו, לדוקרן הכף אויבים רבים שהעיקריים שביניהם הם נמרים, ברדלסים, תנים, סרוואלים, קרקלים, פיתוניים, צבועים חומים, ודורסי יום גדולים.
מערכת חברתית.