ככל שהסדרה התקדמה, כך המשיכה או החיבה שבין קראשר ופיקארד נעשתה ברורה יותר, אם כי הן קראשר והן פיקארד מנסים להסתיר את רגשותיהם, לא רוצים להודות שזה מה שהם מרגישים, למרות שכל אחד מהם, בהזדמנויות שונות, שוחח על כך עם חברי צוות אחרים (בעיקר עם ויליאם רייקר ודיאנה טרוי). השניים מתקרבים זה לזה במהלכה של הסדרה, החל מפרק העונה הראשונה "The Naked Now". בסופו של דבר, מערכת היחסים שלהם מתקדמת בצורה ניכרת בפרק "Attached"", בו השניים מחוברים זה לזו בצורה טלפתית, מה שמוביל לגילוי רגשות רומנטיים עמוקים שהם חולקים האחד עם השני. בסופו של פרק זה, נרמז רמז להמשך מערכת היחסים הרומנטית בין השניים, כאשר בוורלי מסמיקה, ואומרת לפיקארד: "אולי "אנחנו צריכים לפחד", ברומזה כי היא עדיין לא מוכנה לעשות את הצעד הבא ביחסים ביניהם.
עם זאת, כעבור מספר בודד של פרקים, בפרק "Sub Rosa"", אנו רואים כי הן בוורלי והן פיקארד לא מסוגלים להשתחרר מהרגשות האלו, והם מוצאים עצמו בנקודת ההתחלה, מנסים להעמיד פנים כי רגשותיהם האמיתיים לא קיימים, וכי אין להם בעיה להיות "רק ידידים" אחד עם השני.
בפרק הכפול החותם את הסדרה "All Good Things...", אנו מגלים כי בעתיד אפשרי-אלטרנטיבי, ד"ר קראשר וקפטן פיקארד התחתנו והתגרשו, וכי גם בחלוף כל כך הרבה שנים - נראה שעדיין יש להם רגשות זה לזה. מעט מידע ניתן על נסיבות הנישואין או הפרידה שלהם. בהווה, במהלך הפרק, השניים מתחתנים. עם זאת, אירועי ציר זמן זה (הן בהווה והן בעתיד) נהרסים, כאשר פיקארד משנה את העבר.
אחרי "הדור הבא".
בארבעת סרטי הקולנוע, בהם מככבים צוות שחקני "", נמשך הפלירט בין ד"ר קראשר לבין קפטן פיקארד, למרות שזה לא ברור מאליו כפי שהיה בפרקים קודמים בסדרה, ובוודאי שזה לא היה חלק מאף אחד מקווי העלילה המשמעותיים של אף אחד מהסרטים. הרגע היחיד הראוי לציון, שבו קורה משהו בין שתי דמויות אלו, התרחש בסצנה שנמחקה מהסרט ".
לאחר העברתה למטה הרפואה של צי הכוכבים, קראשר ופיקארד ממשיכים לנהל שיחות אינטימיות באמצעי תקשורת שונים. קראשר מספרת לו על תפקידה החדש, והם מנסים להישאר אפלטוניים לאורך כל השיחה עד אשר בסופו של דבר בוורלי אומרת: "אני אשמור את הריקוד האחרון בשבילך"", משפט שיש לו משמעות פרטית בין השניים, רמז כי לבוורלי עדיין יש רגשות כלפיו והיא לא וויתרה על מערכת יחסים רומנטית בין שניהם.
עלילותיהם של קראשר ופיקארד נמשכות גם לאחר סיום סדרת הטלוויזיה וארבעת סרטי הקולנוע - בסדרת ספרי כיס, בהם מערכת היחסים הרומנטית בין השניים נמשכת לאורך שנים, עד לנקודה של נישואים והולדת ילדים.
אורי גורן (גרינבלט)
אורי גורן (גרינבלט) (2 בפברואר 1926 – 4 ביולי 2017) היה איש הגדעונים, מפקד אוניית מעפילים "לטרון", אלוף-משנה בצה"ל שפיקד על היחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין, ממייסדי חברת ECI.
ביוגרפיה.
גורן נולד במושב נחלת יהודה (כיום חלק מראשון לציון) בנם של דבורה ודב גרינבלט. למד בבית הספר חביב ובגימנסיה הריאלית בראשון לציון. ב-1943 התנדב לארגון "ההגנה" ושירת במשטרת היישובים העבריים. במאי 1945 נשלח לקורס אלחוטנים של "ההגנה" ושירת ברשת הקשר הארצית של הארגון.
בפברואר 1946 גויס על ידי שאול אביגור למוסד לעלייה ב' ושימש כגדעוני (אלחוטן), כממונה על רשת הקשר של המוסד באירופה ועסק בפעילות רכש והברחת נשק ותחמושת לארץ ישראל. בשיתוף פעולה עם הפלי"ם שימש מנהל מחנות מעפילים המיועדים לעלייה והיה פעיל בניסיונות להעלאתם ארצה. סייע בארגון אוניית המעפילים "יגור" שהפליגה מנמל לה-סיוטה (La Ciotat) בצרפת ועל סיפונה כ-750 איש. באחת ההפלגות החשאיות של צוותי ספינות שחזרו לאירופה היה תחת פיקודו של לובה אליאב, ומאז נרקמה ביניהם, לפי תיאורו, "ידידות מופלאה" רבת שנים. בספטמבר 1946 מונה למפקד אוניית המעפילים "לטרון", שהפליגה בפיקודו מנמל לה-סיוטה ב-19 באוקטובר כשעל סיפונה 1,252 מעפילים וצוות של רב חובל ומלחים ספרדים. לאחר מסע שסבל מכשלים טכניים רבים השתלטו על הספינה כוחות בריטים וגררו אותה לנמל חיפה ב-1 בנובמבר. משם גורשו המפעילים למחנות המעצר בקפריסין כשגורן וחבריו מלווים אותם במשך מספר חודשים. בהמשך סייע בארגון מעפילי ספינת המעפילים "אקסודוס". גורן המשיך בפעילותו במוסד לעלייה ב' עד יוני 1948.
לאחר הקמת צה"ל יצא לקורס קצינים ולקורס קציני קשר, שימש קצין הקשר של חטיבת גולני, ב-1951 מונה לסגן מפקד בה"ד 7 ובהמשך למפקד הבסיס. השתחרר והיה חבר קיבוץ כפר הנשיא. ב-1955 התגייס לשירות הקבע ומונה לקצין ההדרכה של חיל הקשר. עם הקמת חטיבת הצנחנים מונה למפקד פלוגת הקשר שלה. השתתף בפעולות התגמול בהן מבצע יהונתן, מבצע גוליבר, מבצע לולב ומבצע שומרון. במלחמת סיני ליווה את מפקד חטיבת הצנחנים אריק שרון והיה העד היחיד לחילופי הדברים בינו לבין רחבעם זאבי לפני קרב המיתלה. לאחר לימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה מונה לקצין הקשר של פיקוד המרכז.
ב-1962 מונה למפקד היחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין. בתקופתו פותחו ביחידה אמצעי קשר והאזנה מתקדמים, שהוחדרו על ידי סיירת מטכ"ל למצרים בסדרת מבצעים נועזים וסיפקו מידע מודיעיני רב ערך. בכלל זה המידע סייע בהכנות לקראת מלחמת ששת הימים. ב-1966 יצא ללימודים במכון תאגיד RCA בארצות הברית ולאחר שנתיים שב לפקד על היחידה הטכנולוגית, עד שחרורו ב-1970. בתקופתו זכתה היחידה שלוש פעמים בפרס ביטחון ישראל.
לאחר שחרורו חבר לחיים הרצוג, יו"ר "אלקטרה" ויחד עם המהנדס דוד רובנר ייסדו את חברת אלקטרה-אלקטרוניקה, החברה רכשה את חברת אלקטרוניקה-ישראל שייצרה את טלוויזיות שניידר ומהמיזוג התפתחה חברת ECI. גורן כיהן כמנכ"ל החברה עד פרישתו ב-1977. בתקופתו פותחו בחברה מערכות תקשורת דיגיטליות והיא הפכה לתאגיד בינלאומי מוביל בתחומו.
נפטר ביולי 2017. הותיר אחריו אישה, מרגה (גוטהלף), אותה הכיר בעת שירותם בגדעונים, ושני בנים.
התנועה הפנומאנית
התנועה הפנומאנית (בפינית Fennomania, חיבור שמה הלטיני של פינלנד, Fennia, והמילה היוונית "מאניה" - "שגעון") הייתה התנועה הפוליטית החשובה ביותר בדוכסות הגדולה של פינלנד במאה ה-19.
חברי התנועה, ה"פנומאנים", הקימו לאחר מלחמת קרים את המפלגה הפינית, שהעלתה על נס את השפה והתרבות הפינית, מתוך רצון להוציאן מהמעמד הכפרי אל קדמת הבמה הפוליטית והתרבותית, ולבסס את מעמדה של הפינית כשפת לאום מרכזית.
מול תנועה זו התעוררה בקרב האוכלוסייה השוודית תנועה שנקראה "סבקומאנית", שניסתה להגן על האינטרסים של המיעוט השוודי ועל קשריו עם שאר העולם הגרמאני.
רבים מהפנומאנים דיברו בעצמם שוודית כשפת אם. אלה למדו את השפה הפינית ואימצו אותה, מתוך מטרה להפוך את הפינית לשפת האם של דור ההמשך. חלק מחברי התנועה הפנומאנית באו מבתים דו-לשוניים, בהם דיברו פינית או פינית ושוודית כאחד. לחלקם היו שמות משפחה שוודיים.
בשלהי המאה ה-19 רוב הפנומאנים אימצו שמות פרטיים פיניים שהתאימו לשמותיהם הפרטיים המקוריים וכמן כן שמות משפחה פיניים, לפעמים תרגום לפינית של שמות המשפחה השוודיים.
בשנים האחרונות של המאה ה-19 והשנים הראשונות של המאה ה-20 התנועה הפנומאנית התפצלה לשתי מפלגות פוליטיות: המפלגה הפינית הצעירה והמפלגה הפינית הישנה.
סיסמה.
לאדולף איוואר ארבידסון, אולי בהשראה מיוהאן וילהלם סנלמן, מיוחסת סיסמתם של הפנומאנים (עדיין בשוודית):
כלומר:
שאול זינגר
שאול זינגר (באנגלית: Saul Singer, נולד בארצות הברית, ב-1961) הוא סופר, עיתונאי, עורך, פובליציסט ובעל טור ישראלי אמריקאי, נאו-קונסרבטיבי, שחיבר בין השאר, יחד עם גיסו דן סינור, את הספר רב המכר "Start-up Nation: The Story of Israel's Economic Miracle". הספר תורגם ל-20 שפות לפחות, ביניהן סינית, יפנית, בולגרית, מונגולית ועוד. בתרגום לעברית הוא קרוי "מדינת הסטארט אפ".
ביוגרפיה.
זינגר נולד בניו יורק, ארצות הברית ב-1961, בן בכור מתוך ארבעה בנים לזוג יהודים אמריקאים, סוזן ומקס זינגר. כשהיה בן 12 הגיעה המשפחה כולה לישראל, גרה בירושלים, אך חזרה כעבור זמן קצר לארצות הברית. זינגר ואחיו הצעיר ממנו בשנה אלכס, נשארו עוד כמה שנים בישראל וגרו בקיבוץ כיסופים, אך כשהיה זינגר בן 16 חזרו גם שני האחים הגדולים לארצות הברית. במשך השנים שלאחר מכן שבה ועלתה כל המשפחה לישראל, בהדרגה.
זינגר עצמו סיים בית ספר תיכון ותואר ראשון בביולוגיה ומדע המדינה באוניברסיטת טאפט, שליד בוסטון, מסצ'וסטס. הוא היה במשך עשר שנים יועץ למספר חברי קונגרס אמריקאים ובצוות המחקר של ועדת הבנקאות של הסנאט ובוועדה לענייני חוץ של הקונגרס. כתב למספר רב של עיתונים בארצות הברית, לרבות הוול סטריט ג'ורנל, וושינגטון פוסט, קומנטרי, מומנט, ניוזוויק, CNN-Opinion ,The Wilson Quarterly, The New Leader, ועוד.
ב-1987 נהרג אחיו, סגן אלכס זינגר, באחת מפעולות צה"ל בלבנון. הוא היה מפקד מחלקה בחטיבת גבעתי ונפל בדיוק ביום הולדתו ה-25.
זינגר עלה לישראל כעבור שבע שנים, ב-1994. בישראל הוא היה במשך שנים רבות עיתונאי ופובליציסט בג'רוזלם פוסט ושימש גם כעורך מאמרי המערכת של העיתון. היה מראשוני העיתונאים שכתבו כנגד הסכמי אוסלו.
ב-2003 יצא לאור בארצות הברית, בהוצאת Cold Spring Press, ספרו - "Confronting Jihad: Israel's Struggle and the World After 9/11", שהוא אוסף מאמרים שזינגר כתב בין השנים 1997 - 2003, בג'רוזלם פוסט ובעיתונים אחרים. ההקדמה לספר זה נכתבה על ידי ויליאם קריסטול, מראשי הנאו-קונסרבטיבים בארצות הברית כיום.