בראיון שניתן לעיתון "הארץ" לרגל פרסום הספר אמר בסוק: "חיפשתי סיפור מרתק, רמה ספרותית, ייחוד אישיותי, גיוון חברתי, תרבותי ומגדרי. העברית הייתה שפת מעטים ורק עשר אוטוביוגרפיות בסך הכל נכתבו בעברית, אבל החלטתי לתת להן עדיפות ובחרתי בשלוש. הרי יש משהו מעורר הערצה בבחורה בת 17, בעיירה נידחת במחוז וילנה, שכותבת 70 עמודי מחברת בעברית מצוינת, או בבחור ישיבה בעל השקפה ציונית, שכותב עברית מאוד מוזרה, שמזכירה את לשון ספרות ההשכלה). רציתי גם להדגים בעיות מתודולוגיות, של נראטיב, של אותנטיות או אמינות. הנוח ביותר הוא להסתמך על 'חומרים קשיחים', כמו פרוטוקולים של ועדות, או עיתונות, כי אלה מקורות שיש להם לגיטימציה ואיש לא מערער עליהם. זיכרונות של צעירים הם חומרים רכים, החשופים לערעור, אבל הבנתי שזה חומר מיוחד, שמאפשר סוג חדש של תובנות".
בראיון נוסף מספר העורך השני נוברשטרן, שהוריו היגרו מפולין לארגנטינה לפני המלחמה: "החומר הזה הוא מפגש מאוחר עם עולמם של ההורים שלנו התמונה שעולה מסיפורי החיים החושפניים האלה מנפצת את האידיאליזציה שיש לנו על חיי המשפחה היהודית. יש אלימות, אבא שנוטש, לפעמים הולך עם נשים אחרות, אחים קטנים שגוססים ואין כסף לרופא ולתרופות, אמא שמתה בלדתה. אלה היו משפחות גדולות, בתנאי מצוקה. הילדים בדור ההוא לא באו מתוך רצון, והם ידעו זאת. הרבה כתבו, 'נולדתי בטעות'. קנה המידה היה - אם הם ישמשו ככוח עבודה. וכל עוד לא היו כוח עבודה, הם היו למעמסה. הלידה הייתה מלווה תמיד בפחדים, ובגלל תמותת היולדות היו הרבה אמהות חורגות, והמתחים המשפחתיים הועצמו. בעדויות האלה קשה למצוא אהבה בין הורים לילדיהם, וכמובן לא בין הורים לבין עצמם".
אברהם רוטפרב עלם יהודי בן ה-18 כותב בפולנית לתחרות של 1939
האלמונית האנזי בת ה-17, ילידת ליטא, כתבה בעברית חיבור בשם "דיוקן שכולו עיניים" ובו היא מתארת את הבית ההרוס שבו גדלה ואת תחושת הנחיתות הגופנית הנובעת ממום בעין וממחלת עור. על אביה היא כותבת:
עלילות נעורים עמ' 165
ובהמשך:
רוזה שפייזר, שכתבה תחת השם הבדוי "אסתר", בת למשפחה חסידית, הלומדת בבית הספר בית יעקב שבעיירת מגוריה, מספרת:
ליפמן בוסק שכתב תחת שם העט "אליעזר אחימאיר", בן 18, כותב:
בטי פבלו
בטי פבלו (נולדה ב-14 בנובמבר 1971, השתמשה בתחילה בשמות בתי ובטי) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
הזמרת בטי פבלו, הידועה בשמה המקצועי בטי, נולדה בתל אביב ובמשך ילדותה עברה לגור עם הוריה בערים נוספות, בהן ראשון לציון, באר שבע ואריאל. לאחר שירותה הצבאי התגוררה בעיר חולון ובתל אביב.
בצבא שירתה בלהקת הגדנ"ע, יחד עם תום פטרובר ואורית שחף מלהקת "היהודים".
יכולותיה המוזיקליות והבימתיות של בטי התגלו עוד בהיותה ילדה קטנה. בטי למדה בלמידה עצמית לנגן על כלי מוזיקה, חליל, פסנתר וגיטרות, ובמהלך השנים הבוגרות למדה גם סאונד.
לאחר שירותה הצבאי שיחקה במחזמר בכיכובו של השחקן מוטי גלעדי ובבימויו של שמעון ישראלי "מח"כים למשיח", השתתפה בהצגות ילדים ב"תיאטרון שלנו", הופיעה בהרכבי קאברים בשם "בטי ואני" ו"קאנטהלופ", ביימה להקות נוער ושימשה ככוראוגרפית במופעים שונים. בשנת 1994 החלה בלימודי משחק בסטודיו של יורם לוינשטיין.
בשנת 1995 עברה להתמקד ביצירה המוזיקלית, עת החלה לעבוד עם המפיק המוזיקלי שמוליק דניאל על אלבומה הראשון.
בשנת 2021 הוזכרה ונידונה בהרחבה מספר לא מועט של פעמים בפודקאסט הסלבס המצליח כמעט מפורסמים.
קריירה כזמרת יוצרת.
שיריה בסגנון הרוק פופ, נעים בין בלדות מרגשות ועד שירים מקפיצים, ומבטאים חיפוש אחר אמת פנימית עמוקה וחזקה לעיתים עד כאב, דרך התמודדות אמיצה וישירה הנוגעת בנבכי הנפש ומעוררת את לב המאזין.
בסגנון כתיבתה היא מבקשת להתעמת עם מצבים כואבים ושאלות הנוגעות במהות החיים ובקשר ביחסים זה עם זה.
בתחילת שנת 1999 הוחתמה בטי בחברת התקליטים הליקון, לאחר עבודה של ארבע שנים על אלבומה הראשון "פרפרים". שמה פורסם בתקשורת רק בשמה הפרטי "בתי" ב-"ת" שנגזר משמה המלא בתיה. כל השירים באלבום נכתבו על ידה והאלבום הופק בשיתוף עם המפיק שמוליק דניאל ואיש הסאונד יאיר גורן, שהיה בן זוגה עוד מתקופת הלהקה הצבאית.
השיר הראשון שיצא מתוך האלבום ביוני 1999 היה "נדנדה", שזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו ונכנס לפלייליסט של גלגלצ. לאחר מכן יצאו סינגלים נוספים לרדיו בהם "יום הולדת", "פרפרים", "קצת ממך", ו"ביי ביי בייבי" האלבום המלא יצא לאור באפריל 2000.
בתקופה זו בטי כבר הופיעה עם ההרכב המוזיקלי שלה, ברחבי הארץ במועדוני רוק ופסטיבלים כשהזירה המרכזית שלה הייתה מועדון הבארבי, שם זכתה להכרה רבה מול קהל נאמן שליווה אותה בתקופת הופעותיה גם בשנים הבאות. במהלך ההופעות שנמשכו שנתיים, התרשם ממנה הזמר והמוזיקאי אביב גפן והציע לה להצטרף לסיבוב הופעותיו "יומן מסע" ולפתוח את המופע במספר משיריה. הקהל של אביב גפן קיבל אותה באהדה רבה.
בשנת 2002, הוזמנה בטי להשתתף כשחקנית בסרט הקולנוע "סיפורי בית קפה", בכיכובו של משה איבגי ושיר הנושא של הסרט, "ספק", נבחר מתוך אלבומה "פרפרים".
בטי הופיעה בתוכניות טלוויזיה מגוונות וביניהם השתתפה בתוכנית לילה גוב שבה שרה דואט עם הזמר גידי גוב את השיר "ניצוצות" שכתב רמי פורטיס.
ב-2003 זכתה בטי בפרס אקו"ם לעידוד פרסום היצירה על הלחנה. כמו כן השתתפה כיוצרת בפרויקט שרות לאה גולדברג, בו הלחינה את השיר "שיר קטן" למילותיה של לאה גולדברג.
אלבומה השני "נסה אותי" יצא אף הוא בהליקון בשנת 2004, כשהפעם בטי הייתה אמונה על ההפקה המוזיקלית ועל תוכני האלבום. רוב האלבום הוקלט באולפנה הביתי והסינגל הראשון שיצא מתוכו היה "נסה אותי". שירים נוספים שיצאו כסינגלים מהאלבום היו "מניפולציה", "מלכת הפופ", "מר לי" והשיר שזכה להצלחה הרבה ביותר מהאלבום "סיבות אישיות", עבורו נוצר גם וידאו קליפ בבימויו של ליאור מולכו.
בתקופה זו כתבה בטי לזמרת שירי מימון את הסינגל הראשון שלה עד שתבין אותי.
אלבומה השלישי "בין המילים" יצא במרץ 2009, בהפקה עצמית, ושמה הפרטי שונה מ"בתי" ל"בטי". באלבום זה שבה לשתף פעולה עם שמוליק דניאל כמפיק המוזיקלי. גם שירי אלבום זה נכתבו על ידי בטי.
באלבום ישנן נגיעות מוזיקליות לטיניות לשורשים הלטינים של בטי הבאים לידי ביטוי בשני שירים המתורגמים מעברית לספרדית ("Nuestra Verdad", "Soledad"). שיר מהאלבום בספרדית זכה להשמעות בתחנות רדיו בבואנוס איירס בארגנטינה, ובעקבותיו הוזמנה בטי להתארח ולשיר דואט עם הזמרת המפורסמת מארגנטינה טרסה פרודי.
בשנה זו פנה אל בטי המפיק המוזיקלי עופר ניסים והציע להפיק גרסת רמיקס לשיר שלה "רעל" מאלבומה השלישי. השיר הפך ללהיט מועדונים ובעקבותיו שיתפו השניים פעולה גם ביצירת רמיקס לשיר "Gracias a la Vida" (הידוע מביצועה של הזמרת מרסדס סוסה), בביצועה הקולי של בטי, שיצא בשנת 2011.
בשנת 2010 הוזמנה בטי להשתתף בתוכנית "Minuto De Fama", בערוץ הטלוויזיה הלטיני במיאמי, שם ביצעה מספר משיריה בשפה הספרדית. התוכנית שודרה לערוצי הטלוויזיות ברחבי מיאמי, פוארטו ריקו, קובה, וניו יורק.
ככותבת ומלחינה עבור אמנים אחרים, הלחינה בטי את השיר "ראיתי עיניים חלונות" ל-"שירים אחרונים" (2012), אלבום משיריו של יוסי בנאי, השיר בוצע על ידי ברי סחרוף. כמו כן, גם כתבה והלחינה את השיר "תפור עליה" לאלבום הבכורה של חן אהרוני (2010) ואת השיר "תפני מקום" לאלבומה של הזמרת גלי עטרי (2015).
ביוני 2013 יצאה לרדיו, בעיבודה המוזיקלי של בטי יחד עם הגיטריסט לידור לוי, גרסה מחודשת בסגנון רוק פולק, לשיר "עוד לא אהבתי די" אשר כתבה והלחינה נעמי שמר.
בפברואר 2017 יצא "בדלת הראשית", אלבומה הרביעי של בטי המוסיפה הפעם גם את שם משפחתה והיא מוצגת מעתה כ"בטי פבלו" . אלבומה החדש של בטי מאופיין בסגנון קצבי ותיאטרלי, המשלב השפעות מוזיקליות תקופתיות והוא מציג את המסע האישי של בטי בשנים האחרונות.
בתחילת 2018, בזמן שהחלה לעבוד על אלבומה החדש בספרדית, הופיעה בתוכנית "אביב או אייל" בנבחרת של אייל עם השיר "Mírame" (תביט בי). השיר הוא הגרסה הספרדית לשיר "מצטער" שנכתב במקור בעברית על ידי מישה קירקילן, ועשור קודם הקליטה אותו בטי כסקיצה עבור אייל גולן במסגרת פרויקט שירים ישראליים שנכתבו בספרדית. הביצוע בתוכנית הוביל לתגובות נלהבות ולהחלטה להקליט אותו בסגנון ספרדי-אנדלוסי, יחד עם המפיק המוזיקלי ערן כרמי. בדצמבר 2018 יצא השיר "Mirame" לתחנות הרדיו כסינגל הראשון מתוך האלבום החדש .
באלבום החדש שכולו בספרדית, חוקרת בטי את הצד הלטיני שלה ומשלבת בו פופ ונגיעות אתניות. את האלבום (מלבד השיר "Mirame") הפיק מוזיקלית אודי תורג'מן ומתארחים בו מוזיקאים בינלאומיים מארגנטינה וברזיל.
הפצצת גרניקה
הפצצת גרניקה הייתה הפצצה אווירית של חיל האוויר הגרמני והאיטלקי על העיר הבסקית גרניקה שבספרד. המתקפה התרחשה ב-26 באפריל 1937 בזמן מלחמת האזרחים בספרד, וגרמה להרס רב ולטבח באזרחים. הממשלה הבסקית דווחה על 1,654 איש שנהרגו, אך קיימות גם הערכות שמדובר על מאות הרוגים. ההפצצה היא הנושא של יצירה מפורסמת של הצייר פבלו פיקאסו, גרניקה.
לפני ההפצצה.
מצב הכוחות במלחמת האזרחים.