כמגויסים אחרים לתוכנית האותנסיה, פרנצל התייצב בקולומביה האוס שם נבחן על נאמנותו הפוליטית ולאחר מכן צפה בסרט על הניוון בחברה שנוצר מבעלי נכויות. בתחילה עבד במכבסה וכשומר, לאחר מכן בבניית מרכז האותנסיה בברנבורג ולבסוף אחראי על ההסקה במרכז האותנסיה בהדמר. כאחראי על ההסקה, תפקידו היה לפנות גוויות מתאי הגזים, להסיר שיני זהב, לשרוף את הגופות, וכן תפקידים נוספים שנוגעים לתאי הגזים ולמשרפות. ישנה טענה הגורסת כי פרנצל עזר לתכנן את תאי הגזים בהדמר. כמו עמיתיו, הייתה זו ההתנסות הראשונה של פרנצל עם המתה בגז ושריפת גופות, התנסות שתסייע לו בתפקידו בעתיד במחנה סוביבור. ב-20 באפריל 1942, הוא שובץ במסגרת מבצע ריינהרד ונשלח למחנה ההשמדה סוביבור.
סוביבור.
פרנצל סיפר שבעת שקיבל את הפקודה להתייצב בסוביבור, נאמר לו שמדובר במחנה עבודה שהוא צריך לשמור עליו. כאשר גילה על טבעו האמיתי של המחנה נאסר עליו לדבר על כך עם איש, שכן הנעשה במחנה היה צריך להישמר כסוד מדינה. העונש לעובר על חוק זה היה מאסר במחנה ריכוז או מוות.
פרנצל היה המפקד של מחנה מספר אחד, מחנה עובדי הכפייה בסוביבור. הוא שימש כמחליפו של גוסטב וגנר כסגן מפקד המחנה כאשר וגנר היה בחופשה או ביצע מטלות אחרות מחוץ למחנה. בזמנים אלו, פרנצל בחר מי מבין האסירים מהטרנספורטים החדשים יעבוד בתוך או מחוץ למחנה (ולמעשה קבע גם מי מהם יישלח לתאי הגזים). מעשיו במחנה עזרו בתיעוש המוות של אסירי המחנה כחלק מיעדי מבצע ריינהרד.
הוא הלקה בשוט שלו את אסירי המחנה ללא היסוס. אריך באואר, אחד ממפקדי מחנה 3 של סוביבור, הצהיר: "הוא [פרנצל] היה אחד מאנשי סגל המחנה הקבועים האכזרי ביותר. השוט שלו היה מאוד משוחרר". למשל, באביב 1943, כשעובד כפייה ניסה לשים קץ לחייו וחפץ למות, פרנצל צעק שליהודים אסור להרוג את עצמם - רק לגרמנים יש את הזכות להרוג. פרנצל הלקה את האסיר הגוסס וחיסל אותו בירייה. שנים מאוחר יותר בראיון שנערך עמו, פרנצל אמר שתמיד היה "הוגן" בעת מתן עונשים. כמו כן, באביב 1943, לאחר ששני יהודים מחלם ברחו מן המחנה, סגל המחנה התוועצו ביניהם ופרנצל הכריז שהעונש על הבריחה יהיה הוצאה להורג של כל אסיר עשירי ממסדר הבוקר. פרנצל בעצמו הלך בין שורות העומדים במסדר הבוקר ומשך את הקורבנות להריגה בירי במחנה 3. עשרים אסירים הוצאו להורג כפעולת נקם על שני האסירים שברחו.
שלא כמו לרוב אנשי האס אס, לפרנצל היו גבולות כלשהם. הוא העיד שנמנע מלקחת חלק בפעולות הרצחניות יותר שבוצעו במחנה. למשל, כשמינו אותו להיות אחראי על החשמלית שהובילה את היהודים לתאי הגזים הוא מחה. פרנצל תיאר זאת כך:
לאחר מרד האסירים באוקטובר 1943, פרנצל עזר בפירוק המחנה. הוא נשלח לבצע משימה בטריאסטה וברייקה, בה הוחרמו בתיהם של היהודים שגורשו מאיטליה.
מעצר ומשפט.
עם סיום המלחמה הוא נעצר על ידי יחידות צבא ארצות הברית במחנה של שבוי מלחמה ליד מינכן, אך שוחרר לאחר זמן קצר. הוא מצא עבודה בפרנקפורט כטכנאי תאורה. ב-22 במרץ 1962, בעודו בחופש מעבודתו, הוא שוב זוהה, נעצר והובא למשפט יחד עם קציני אס-אס נוספים לשעבר במסגרת משפטי סוביבור שהחלו ב-6 בספטמבר 1965.
האישום העיקרי כנגד פרנצל היה רצח באופן אישי של 42 יהודים ובהשתתפות ברצח של כ-250,000 יהודים.
זהו הטיעון של פרנצל לנעשה במחנה:
ב-20 בדצמבר 1966, פרנצל נשפט למאסר עולם על כך שרצח במו ידיו 6 יהודים, ועל חלקו ברצח ההמוני של כ-150,000 יהודים כמפקד מחנה 1 של סוביבור. הוא שוחרר בשנת 1982 מסיבה טכנית, נשפט מחדש, ושוב נגזר עליו מאסר עולם ב-4 באוקטובר 1985. בשל גילו המתקדם ובריאותו הלקויה, גזר הדין לא יצא לפועל והוא שוחרר.
ניצול סוביבור, תומאס בלאט, היה מבין האנשים שנקראו להעיד במשפט נגד פרנצל. כאשר בלאט נסע לעיר שבה התקיים המשפט, הוא ופרנצל נפגשו בבית מלון כדי לדון בשאלות היסטוריות ובפרטים טכניים על פעילות המחנה, לצורך ספר שבלאט כתב על המרד במחנה. משערים שאירוע זה היה הפעם היחידה בה איש מסגל מחנות ההשמדה רואיין על ידי אסיר מהמחנות.
בשנים שלאחר המלחמה, פרנצל הביע תכופות חרטה על מעשיו, אך הסביר שהוא ציית לפקודות שניתנו לו. הוא ויתר על האמונה שלו במפלגה הנאצית ואמר:
בסרט משנת 1987 "הבריחה מסוביבור" קרל פרנצל גולם על ידי השחקן קורט ראב.
הוא העביר את שנות חייו האחרונות בבית אבות בגרבסן שליד הנובר, שם מת ב-2 בספטמבר 1996.
ראיון מ-1983 עם ניצול מחנה סוביבור תומאס בלאט.
ב-1983, ראיין תומאס בלאט, ניצול מחנה סוביבור, את פרנצל (שהיה בן 73). בראיון התעמת בלאט מול פרנצל על הבחירות שעשה בתוקף עבודתו במחנה, וכיצד הוא זוכר את הדברים. במהלך הראיון, פרנצל טען בניגוד לכתובת שהוצבה בסוביבור "כאן הנאצים רצחו 250,000 שבויי מלחמה רוסים, יהודים, פולנים וצוענים":
כמו כן, כאשר נשאל לסוגיית הזיכרון של השואה והכחשתה על ידי גרמנים רבים, הצהיר שהוא לא מכחיש את הדברים שקרו:
פרנצל חזר על הטיעון שהוא היה בכלא במשך 16 שנה עבור פשעיו, ושבמשך התקופה הזו הוא חשב רבות על המאורעות שהיו בסוביבור ועל חלקו בהם. יחד עם זאת, נראה שהוא לא שש לקבל על עצמו אחריות ישירה עבור הרג היהודים במחנה, ושהערכתו היא שמתו הרבה פחות יהודים מכפי שטוענים כיום (להערכתו מדובר ב-160 אלף).
קרובקה
קרוּבְקה (בפולנית: Krówka , "פרה קטנה". ידועה במדינות חבר המדינות גם בהגייה הרוסית "קוֹרוֹבקה") היא סוכרייה חלבית פולנית, בעלת מרקם של טופי רך, הנחשבת לאחד הממתקים הפופולריים ביותר בפולין ובחבר המדינות, והיא מוכרת גם במדינות אחרות.
ייצור תעשייתי של קרובקה החל בידי פליקס פומורסקי (Feliks Pomorski) בפוזנן בשנות ה-20 של המאה ה-20. הסוכריות הבודדות נארזו בנייר שעליו התנוססה דמות פרה מזן הולשטיין, דבר שתרם לעלייה המהירה של הפופולריות שלה. במהלך מלחמת העולם השנייה גורש פומורסקי מפוזנן, ומיקם את חברת הייצור, שנקראה "קרובקי פומורסקי" (Krówki Pomorski), בעיר מילנובק (Milanówek) שממערב לוורשה. החברה המשיכה בייצור קרובקה גם בשנות המלחמה, שכן המצרכים הפשוטים היו זמינים למרות המחסור. כיום מיוצרת הקרובקה על ידי מספר חברות. באופן מסורתי העטיפה נצבעת בצבעי צהוב או חום, וכן שחור ולבן, ולשם פתיחתה משמשות שתי לשוניות משולשות.
הקרובקה מזכירה בטעמה ריבת חלב, ובדומה לה מייצרים אותה על ידי הרתחת עיסה העשויה מחלב, סוכר וחמאה. לעיתים מוסיפים לעיסה גם שמנת ווניל, או אף קקאו. לאחר שהעיסה מתקררת ומתמצקת במשך מספר ימים, ניתן לחתוך אותה לחתיכות קטנות, הנארזות בעטיפת נייר.
בישראל משווקת קרובקה תוצרת החברה האוקראינית רושן (Roshen).
אח&quot;י נוגה
תווכה מוכוונת מסרים
תווכה מוכוונת מסרים (באנגלית: Message-oriented middleware) היא תווכה המקשרת בין תוכניות מחשב באמצעות העברת מסרים. התוכניות עשויות להיות בתוך אותו יישום מחשב או ביישומי מחשב שונים. יישומי המחשב עשויים להתבצע במחשבים שונים בסביבות טכנולוגיות הטרוגניות. הקישור בין יישומי המחשב נעשה באמצעות העברת מסרים.
אופני עבודה.
השימוש בתווכה מוכוונת מסרים בא להתגבר על חסרונות של Remote Procedure Call באמצעות ביטול הצימוד ההדוק בין שני היישומים המעורבים.
אופן העבודה השכיח ביותר הוא עבודה אסינכרונית באמצעות תורים, כלומר: יישום מחשב אחד כותב מסר לתוך תור, המנוהל על ידי תווכה מוכוונת מסרים ויישום אחר קורא את המסר בזמן כלשהו מאוחר יותר.
אופני עבודה הנתמכים על ידי תווכה מוכוונת מסרים:
אופן עבודה נוסף הוא Publish–subscribe. באופן עבודה זה נשלח מסר למספר יישומים, שנרשמו מראש כמנויים.
באופן היסטורי לא היה תקן לנושא וכל גוף פיתח ממשק תכנות יישומים לעצמו. Advanced Message Queuing Protocol קיבל הכרה מ-ISO. "HLA" קיבל הכרה מ-IEEE. פרוטוקול נוסף שנמצא בשימוש הוא Streaming Text Oriented Messaging Protocol.
בנו מוסא
בנו מוסא (מילולית: בניו של מוסא) היו שלושה אחים ממוצא פרסי בבגדאד של המאה ה-9 שכתבו חיבורים משותפים חשובים על מתמטיקה ומדעים, והיו ידועים בין הממציאים הגדולים של זמנם.
חייהם.
"בנו מוסא" היה הכינוי המשותף לאחים אבו ג'עפר מוחמד אבן מוסא אבן שאקר (803 – 873) אחמד אבן מוסא אבן שאקר, ואל-חסן אבן מוסא אבן שאקר. הם היו שלושת בניו של מוסא אבן שאקר, אסטרונום שהתיידד עם הח'ליף אל-מאמון בתקופה שהח'ליף היה עדיין מושל מחוזי של ח'וראסאן.לאחר מותו של אביהם, אנשיו של אל-מאמון דאגו לשלושת האחים הצעירים, ולאחר שהבחינו בכישוריהם של שלושת האחים צירפו אותם לחוגי המלומדים שפעלו בבית אל-חכמה בבגדאד, מוסד המחקר, התרגום והלימוד המפורסם.
שלושת האחים למדו בבית אל-חכמה תחת המלומד יחיא אבן אבי מנצור. הם השתתפו במפעל התרגומים של טקסטים של חכמי יוון העתיקה לערבית. תפקידם היה לנהל משא ומתן לרכישת כתבי יד יוונים קדמוניים מהאימפריה הביזנטית ולהביאם לבגדאד לתרגום וללמידה. הם צירפו אליהם לנסיעותיהם גם את המתמטיקאי והמתרגם המפורסם ת'אבת אבן קורה וכן את המלומד האשורי חנין אבן אסחאק.
לאחר מותו של הח'ליף אל-מאמון, שלושת האחים המשיכו לעבוד גם בחצרותיהם של הח'ליפים שבאו אחריו: אל-מעתצם, אל-ואת'ק הראשון ואל-מתוכל הראשון. בימיהם של שני הח'יליפים האחרונים התגלו מריבות פנימיות בבית אל-חכמה, ובשלב מסוים בנו מוסא נהפכו ליריביו של המלומד הערבי הידוע אל-כינדי. בימיו של אל-מתוכל הראשון האחים הועסקו גם בבניית תעלה עבור העיר החדשה ג'פריה. הם נפטרו בבגדאד בסוף המאה ה-9.
כתביהם.