בפברואר 2012 טען ראש ענף שיכון ומקרקעין באגף החשב הכללי במשרד האוצר כי 200 מיליון שקלים שהתקבלו ממכירת נכסי חברת הדיור חלמיש בתל אביב ושהיו אמורים לעבור לאוצר לצורך רכישת דיור ציבורי חדש נשארו בקופת החברה. לטענת חלמיש הכסף נועד לתחזוקת המבנים. על פי דיווחי משרד האוצר נקנו בשנת 2011 200 דירות ציבוריות בעלות של כמיליון שקלים לדירה.
המחסור בדיור ציבורי.
בשנת 2010 הוגשו למשרד כ-8,000 בקשות לדיור ציבורי. 2,340 משקי-בית היו רשומים ברשימת הזכאים הממתינים לדיור ציבורי ביולי 2011, מלאי הדירות הזמין להם עמד על 313 דירות בלבד, מרביתן מחוץ לאזורי הביקוש שבמרכז הארץ וזמן ההמתנה לדירה של מי שהוכרה זכאותו עשוי להימשך 6–7 שנים. בתקופה זו זכאי הממתין לקבל סיוע בשכר הדירה, גובה הסיוע לא התעדכן משנת 2002 על אף עלייה חדה במחירי שכר הדירה בשוק החופשי. בשנת 2011 היה הסיוע המוצע ליחיד 1,044 ש"ח בחודש, משפחה (עד שלושה ילדים) – 1,250 ש"ח ומשפחה עם ארבעה ילדים ויותר – 1,550 ש"ח.
בשנת 2012 הציע חבר הכנסת דוד אזולאי כי 5% מהדירות הנבנות על קרקע שמשווק מינהל מקרקעי ישראל יוקצו לדיור ציבורי, משרד האוצר התנגד להצעה והציע במקום בניה ציבורית הגדלה של הסיוע בשכר דירה עד ל-3,000 שקלים בחודש. במרץ 2012 דחתה ועדת השרים לחקיקה את ההצעה. שר האוצר יובל שטייניץ נימק את התנגדות האוצר בעלות הבניה המוצעת - 1.5 מיליארד שקלים ובכך שמינהל מקרקעי ישראל משווק קרקעות בעיקר בפריפריה ואילו רוב הביקוש לדיור ציבורי הוא במרכז הארץ.
באוגוסט 2012, במסגרת הסכם בין הליכוד לש"ס הוחלט על העברת 260 מיליוני שקלים לרכישת דירות ולשיפוץ דירות קיימות בדיור הציבורי. כספים אלו התקבלו ממכירת נכסים של חברות הדיור הציבורי חלמיש בתל אביב, פרזות בירושלים ושקמונה בחיפה והם שולמו לאוצר כהחזר הלוואה שניתנה לחברות אלו. מתוך הסכום הכולל - 130 מיליון שקלים מקורם בחברת פרזות הירושלמית שהייתה באותה תקופה בהליכי פירוק ואילו חלקה של חברת חלמיש - 100 מיליון שקלים הועבר במסגרת הסדר גישור שקבע שופט בית המשפט העליון בדימוס תיאודור אור בשנת 2010.
מנתונים שפרסם משרד הבינוי והשיכון, עולה כי שנת 2014 נרכשו 6 דירות בלבד לדיור הציבורי, בשנת 2015 נרכשו 270 דירות, בשנת 2016 625 דירות ובשנת 2017 411 דירות. עם זאת בין השנים 2013 ועד מחצית 2017 נמכרו לדיירים 6,200 דירות כך שתור הממתינים לדיור ציבורי גדל ב 21% בין 2016 לשנת 2017.
בפברואר 2017 הודיעו שר האוצר משה כחלון ושר השיכון יואב גלנט על תוכנית חדשה להרחבת מלאי דירות הדיור הציבורי, בתוכנית שלפיה 3%-5% מהדירות בפרויקט מחיר למשתכן יוקצו לרכישת דירות עבור זכאי הדיור הציבורי. בשנת 2018 בכספים שגויסו בהנפקת איגרות חוב של עמידר (כמיליארד שקלים) נרכשו כ 800 דירות למאגר הדיור הציבורי, באותה שנה קיבלו 172,000 משקי בית סיוע בשכר דירה. בשנת 2021 פורסם כי 1,500 דירות דיור ציבורי מושכרות לעמותות ומשמשות כמועדוני נוער, בתי כנסת וגני ילדים
המלצות הוועדה למלחמה בעוני.
הוועדה למלחמה בעוני בישראל (ועדת אלאלוף) קבעה כי המדינה "אינה ממלאת בצורה מספיקה את חובתה להבטיח לאזרחיה העניים דיור נאות
בעלות סבירה" וכתוצאה מכך ההוצאה על דיור של משפחות עניות באזור המרכז הגיע לכ-60% מהכנסתן. המליצה וציינה כי אחוז זה עדיין נמוך ביחס למקובל במדינות ה OECD. הוועדה המליצה על תוספת של 700-1,000 דירות ציבוריות בשנה במשך 15 שנים, 15-20% מגידול זה יופנה לבתי אבות לחסרי דיור קשישים. הומלץ על מגוון דרכי רכישה שימנעו ריכוז עוני למשל ייעוד ארבעה אחוזים מכלל יחידות הדיור שייבנו במסגרת כל מכרזי קרקע לטובת דיור ציבורי. הוועדה ציינה כי מאות דירות ציבוריות משמשות כמשרדים או עומדות לרשות עמותות, בתי כנסת ומוסדות אחרים. הומלץ לשלב את רשימות הזכאים של משרד העלייה והקליטה ומשרד הבינוי והשיכון ולהתאים את גודל הדירה המוצעת לגודל המשפחה. עלות ההצעות לשיקום הדיור הציבורי - כ-450 מיליון שקלים בשנה.
כהשלמה לדיור ציבורי בבעלות המדינה המליצה הוועדה על פתרון של שכירות ארוכת טווח (10 שנים) במימון כמעט מלא של המדינה כך שיינתן ביטחון בדיור לזכאי דיור ציבורי באזור מגוריהם. למרות המלצות אלו בתקציב שנת 2015 הוקצבו פחות מ–5% מתקציב ההמלצות בתחום הדיור הציבורי. לא יושמה ההמלצה להגדלת מלאי הדירות הציבוריות, והסיוע בשכירות ארוכת טווח. ההמלצה להגדלת הסיוע בשכר דירה יושמה ב60 מיליון שקלים לעומת 950 מיליון על פי המלצת הוועדה.
זכאות לדיור ציבורי בישראל.
עקב המחסור בדירות ציבוריות הקריטריונים לזכאות הוקשחו ובשנת 2012 זכאים לדיור ציבורי רק משפחות (ובכלל זה משפחות חד-הוריות) שיש בהן שלושה ילדים לפחות אשר ממצות את כושר ההשתכרות ומקבלות קצבת הבטחת הכנסה או שהכנסתן אינה עולה על "הכנסה מזכה", המתעדכנת מעת לעת או נכים רתוקים לכיסאות גלגלים ששכרם אינו עולה על השכר הממוצע במשק. כדי לקבל אישור זכאות לדירה ציבורית צריכה משפחה לעמוד בכל ארבעת התנאים:
ככלל מי שעובד ולא זכאי לקצבאות אינו זכאי לדיור ציבורי וכמוהו אם חד הורית שזכאית למזונות ללא השלמת הכנסה. עם זאת, גם משהוכרה הזכאות קבלת הדירה בפועל עשויה להידחות לתקופה ארוכה בשל מספרם הרב של הזכאים הממתינים.
בינואר 2012 התקבל תיקון לחוק זכויות הדייר בדיור הציבורי הנוגע להעברת הזכאות במקרה גירושים. על פי התיקון, שהוצע בידי חברת הכנסת רוחמה אברהם השאלה מי מבני הזוג זכאי להחזיק בזכאות לדירה תקבע על פי הקריטריונים סוציאליים ולא כחלק מחלוקת הרכוש המשותף. . מטרת החוק, למנוע לחץ על בן זוג לוותר על זכאותו בתמורה לגט או לוויתור על נכסים אחרים.
דייר ממשיך.
על פי משנפטר דייר מוגן בדירה ציבורית או עבר למוסד סיעודי זכאי בן זוגו, בנו או נכדו להמשיך להתגורר באותה דירה ובאותם תנאים בהם התגורר הדייר הקודם. שכר הדירה שישלם הדייר הממשיך בשנתיים הראשונות יהיה זהה לזה ששולם על ידי קודמו. כדי לקבל מעמד דייר ממשיך צריכים להתקיים שני תנאים:
זכאותם של דיירים ממשיכים להתגורר בדירת דיור ציבורי הייתה מוקד למחלוקות משפטיות בין החברות המשכנות המעוניינות, בשל המחסור בדירות פנויות, בפרשנות מצמצמת לזכאות הדייר הממשיך כדי לפנות דירות לזכאים לבין הדיירים עצמם, כך למשל נקבע כי מעבר לדירת קרוב משפחה מטפל אינה נחשבת "מעבר למוסד סיעודי" לצורך חישוב משך המגורים המשותף. בפסק דין בו קבע בית המשפט העליון כי תקופת מאסר (בניגוד להפסקת שהיה בדירה בשל אשפוז או שרות צבאי למשל) אינה נכללת בחישוב משך המגורים המשותף הנדרש להכרה כ"דייר ממשיך" ניתן משקל למחסור החריף בדיור ציבורי כשיקול לפרשנות המצמצמת מספר הזכאים .
בשנת 2009, במסגרת חוק ההסדרים תוקן החוק ושלל את זכות הדייר הממשיך למגורים בנכס אם אינו עומד בעצמו בתנאי הזכאות
ביקורי מעגל.
לשם אימות נתוני הדיירים והשימוש בדירה הציבורית נערכים ביקורים בדירות הציבוריות על ידי החברות המשכנות בתדירות של לפחות פעם בשנה, ביקורים אלו מכונים "ביקורי מעגל". משרד השיכון מגדיר ביקורי מעגל כ ביקור המעגל בודק:
אי שיתוף פעולה של הדייר עם המבקר (רכז השטח של החברה המשכנת) עשוי להוביל לשלילת זכויות כגון הנחה בשכר דירה. טופס ביקור המעגל הוא הקובע את מספר הדיירים הנחשבים כמתגוררים בדירה והכרה בבן משפחה כ"דייר ממשיך" נקבעת מנתוני ביקור המעגל בשלוש השנים שלפני פטירת הדייר הראשוני. זכותו של הדייר לקבל עותק של דו"ח ביקור המעגל וכן להכליל בדו"ח הביקור את טענותיהם על מצב הדירה.
תחזוקת הדיור הציבורי.
חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי מחייב את המדינה . בנוסף על פי סעיף 8 לחוק על המדינה לקבוע "מפרט לאחזקה שוטפת של דירות ציבוריות". המפרט מציין רשימת פריטים שיש לתקן או להחליף במידת הצורך: צנרת מים וביוב, מערכת חשמל, דוד חימום, נגרות, מרצפות ותיקון סדקים. בפועל מצבן הפיזי של רוב הדירות הציבוריות ירוד. מבקר המדינה בדק בשנת 2009 מדגם של 35 דירות (27 של עמידר והיתר של חברות חלמיש וחל"ד) וכן 9 בניינים. על מצב הדירות נקבע:
מבין 9 הבניינים שנבדקו נמצאו ב-4 ליקויים המסכנים חיי אדם וב-4 נוספים ליקויים חמורים, ורק בניין אחד מה-9 נמצא תקין. המפרט לאחזקה שוטפת המעוגן בחוק אינו כולל פריטים כדוגמת דלתות חדרים, אביזרים סניטריים וברזים, ארונות מטבח או כיור מטבח. דייר המבקש שיפוץ או התקנת פריט שאינו כלול במפרט מופנה לוועדת חריגים הדנה בבקשתו. על פי בדיקת מבקר המדינה הטיפול בבקשות אלו איטי, הוועדות מתכנסות בתדירות נמוכה מהנדרש וחלק ממהחלטות אינן ברורות או מנומקות. על אף מצבן הירוד של הדירות הציבוריות לא ניצל משרד השיכון בשנים 2007 ו-2008 את מלוא התקציב שיועד לוועדות החריגים. בשנת 2012 התריע שר השיכון כי . משרד השיכון העריך את עלות התחזוקה הנדרשת ב-90 מיליוני שקלים בשנה.
מאבק ציבורי.
במחאת האוהלים הושמעה קריאה לשיקום הדיור הציבורי בפרט במאהלים בפריפריה, דו"ח ועדת טרכטנברג הצביע על ירידת היצע הדירות הציבוריות ועל מצוקת הזכאים הממתינים וציינה כי אך נמנעה מהמלצות קונקרטיות הנוגעות לדיור הציבורי. צוות המומחים האלטרנטיבי בראשות פרופ' אביה ספיבק ופרופ' יוסי יונה המליץ על הכרה בזכות לדיור כחלק מ .