אתר המורשת העולמית שטפוטפואטאה מראי במרכזו משתרע על שטח של 21.24 קילומטרים רבועים הכוללים שני עמקים מיוערים, חלק מהלגונה ושונית אלמוגים ורצועת אוקיינוס פתוח. שטח זה מוקף באזור חיץ של 33.63 קילומטרים רבועים.
טיסהבה
טיסהבה (בהונגרית: Tiszabő) הוא כפר גדול במישור הגדול הצפוני, במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק בנפת קונהג'ש.
מיקום.
הכפר ממוקם באלפלד, בחלק המרכזי של המחוז, על הגדה השמאלית של טיסה. סולנוק, מושב המחוז, נמצאת כ-42 ק"מ ממנו. יישובים שכנים: טיסהרוף, פג'וורנק ובגדה הימנית של טיסה קטלק.
מקור שמו.
הקידומת טיסה מתייחס לנהר. הסיומת - בה (bő) היא ממוצא טורקי, פירושו ראש חמולה.
היסטוריה.
בסביבת היישוב נמצא רק ממצא אחד מתקופת הברונזה מכיוון שעדיין לא בוצעו חפירות רחבות היקף.
לאחר התיישבות המדיארים במרכז אירופה התגורר בכפר בתקופת ארפאד עם כלשהו, ככל הנראה קאבארים דוברי טורקית שנפרדו מכוזריה. אזכורו הראשון בכתב של הכפר הוא משנת 1077 בצורה של בק (Bek) ובג (Begh), בהתאמה, כלומר מילה ממוצא טורקי שפירושו ראש חמולה. שם זה גם מאשר שהקאבארים דובר הטורקית אכן אכלסו את האזור בתחילת כיבושו על ידי השבטים ההונגרים.
בשנת 1257 בלה הרביעי, מלך הונגריה הזכיר באיגרת תרומה את האזור בצורה של "terra nomine Ben juxta Titiam" כלומר כרכושם של הסרצנים (quae quidem antea per Saracenos possidebatur), שנהרס במהלך הפלישה המונגולית לאירופה. לאחר מכן תרם המלך בלה את האחוזה לפטר, לדמטר, למיקלוש, לצ'פן, לאישטוואן ולקרוביהם מהחמולה דם (de genere Dem).
הכפר רשום גם בפנקס המעשרות האפיפיורי בין השנים 1332 עד 1337 כישוב של הארכידוכס של קמיי. בימי הביניים מילא מעבורת הטיסה של הכפר תפקיד משמעותי. הכפר נהרס שוב במאה ה-16 והוקם מחדש רק במאה ה-18.
תחבורה.
ניתן להגיע אל הכפר בכביש בדרך הצדדית בין פג'וורנק (כביש ראשי 4) טיסהבה. התחבורה הציבורית מסופקת על ידי אוטובוסים של Volánbusz . אין קו רכבת דרך היישוב. תחנת הרכבת הקרובה ביותר היא כ-15 מהכפר. המעבורת על גבול הכפר מקשרת אותה עם קטלק (Kőtelek) בגדה הימנית של טיסה.
אופנה באירוויזיון
תחרות הזמר של האירוויזיון נערכה לראשונה ב-1956. במהלך שנות ה-60 מרבית הלבוש של האמנים שהשתתפו בתחרות הושפע מאופנת שנות ה-50, שכן מרבית הזמרות לבשו שמלות ארוכות ומרבית הזמרים לבשו חליפות. בין יוצאות הדופן היו הזמרות הבריטיות סנדי שו ולולו שהופיעו על הבמה עם שמלת מיני.
במהלך שנות ה-70 נראו על במת התחרות מגוון סגנונות אופנה ובין הפריטים שנכחו היו מכנסיים מתרחבים, סרבלים ונעלי פלטפורמה. בשנות ה-80 אופנת התחרות הושפעה מהטרנדים האופנתיים במדינות המערב בשנים אלו ורבות מהמתמודדות הופיעו על הבמה עם שיער מנופח. נראו הרבה על הבמות גם מכנסי ג'ינס וחולצות תחרה.
באירוויזיון 1986 עוצבה למנחה שמלת יהלומים שנשמרה בחדר ההלבשה של NRK, רשות השידור הנורווגית.
עיצוביו של ז'אן-פול גוטייה נראו מספר פעמים על בימות התחרות, הוא עיצב את התלבושות מספר פעמים לנציגי צרפת ולמספר אמנים נוספים בתחרות כמו אנה ויסי מיוון ב-2006.
מדי שנה מוענק הפרס ההומוריסטי - פרס ברברה דקס לאמן עם התלבושת הגרועה ביותר בתחרות.
חוק תעריפי התחבורה הציבורית
חוק תעריפי התחבורה הציבורית הוא חוק שבא להסדיר את עלויות התחבורה הציבורית. הוא נחקק בתאריך 18 בינואר 2016 ועבר בקריאה שנייה ושלישית. החוק נועד לעזור לשכבות החלשות ולסייע עם ההוצאות היומיומיות של אזרחי מדינת ישראל.
סוגיות מרכזיות בחוק זה.
החוק מורה על הפחתת השתתפות הציבור במחיר נסיעה ציבורית ומעלה את השתתפות המדינה בעלות. על פי החוק, עד התאריך 24 בינואר 2016, על שר האוצר ושר התחבורה והבטיחות בדרכים הוטל לעדכן את עלויות התחבורה הציבורית, לפי ההנחיות הכתובות בחוק הפיקוח. הם הורידו כ-14.5% מהתעריפים הקודמים, על פי שיטת העיגול המוסכמת. במקביל החוק מגדיל את תשלומי התמיכה מהממשלה למפעילי התחבורה הציבורית. התשלומים השתנו לפי הסכם המדינה עם מפעילי התחבורה הציבורית ביום הראשון שבו החוק הוצא לפועל.
סוגיה נוספת.
מחירי הפעלת התחבורה הציבורית החדשים יקרים ולכן החברות צריכות לגבות מחיר גבוה ביחס להוצאותיהם, על מנת להמשיך לתת שירות. הסובסידיה שנוספה בחוק נועדה כדי למנוע את עליית מחירי התחבורה הציבורית יתר על המידה ובנוסף לאפשר לחברות להמשיך לפעול.
תמי 4
יאנינה בוגוצקה
יאנינה בוגוצקה (גודלבסקה) (בפולנית: Janina Bogucka-Godlewska; 8 במרץ 1904 - 19 ביולי 1992) הייתה זמרת ושחקנית פולנייה. היא ובעלה אנדז'יי בוגוצקי הוכרו על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם על הצלת הפסנתרן ולדיסלב שפילמן בזמן השואה.
קורות חייה.
לפני מלחמת העולם השנייה הופיעה יאנינה כשחקנית בתיאטראות שונים בוורשה. ב-27 ביוני 1933 נישאה לאנדז'יי בוגוצקי.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
מיד לאחר הקמת גטו ורשה, נאלץ הפסנתרן והמלחין היהודי הידוע ולדיסלב שפילמן לעבור אליו. בינואר 1943, בתחילת ההתנגדות היהודית בגטו ורשה, שפילמן היה במקום העבודה שלו מחוץ לגטו יחד עם עוד כמה פועלים. המשטרה הגרמנית ששמרה על הקבוצה אפשרה לאחד הפועלים ללכת לעיר כדי לקנות מזון לאחרים. שפילמן ניצל את המצב וביקש מאותו פועל שיעדכן את בני הזוג, שהיו מכריו, על מצבו. הם קיבלו את הידיעה, כשב-13 בפברואר 1943, הגיע אנדז'יי, בעלה של יאנינה, למקום העבודה של שפילמן ולקח אותו לדירה של מכרים משותפים, שם חיכתה לו יאנינה. הם ארגנו לו יחד את מקום המסתור ודאגו לו במשך כשבועיים.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה המשיכו יאנינה ובעלה בקריירות המשחק שלהם. הם הופיעו בתיאטרון הפולני הצבאי בלודז' ובתיאטראות שונים בוורשה, ביניהם התיאטרון הלאומי. בנוסף להיותה שחקנית, יאנינה הייתה גם זמרת והשתתפה במספר הקלטות בכורה של יצירות מאת המלחין הפולני ויטולד לוטוסלבסקי.
הכרה והנצחה.
בעקבות עדויות על מעשיהם של הזוג בוגוצקי למען הצלת שפילמן, שנמסרו בורשה על ידי הלנה מרנהולץ למשה בייסקי, וממנו ליד ושם, הוכרו יאנינה ואנדז'יי בעלה ב-23 במאי 1978 כחסידי אומות העולם. ב-30 באפריל 1981, לאחר פטירתו של אנדז'יי, ביקרה יאנינה בישראל והשתתפה בטקס נטיעת עץ ומסירת מדליה על שמה ועל שם בעלה המנוח בגן חסידי אומות העולם. הזוג בוגוצקי מוזכר בספרו של שפילמן, ובסרט הפסנתרן של הבמאי רומן פולנסקי.
אלקנה הורביץ
אלקנה "אֶלְקוּנֶה" הורביץ (אוקטובר 1889 - 1 במרץ 1976) עלה במסגרת העלייה השנייה והיה מחברי ארגון השומר וממקימי הקיבוצים מחניים, איילת השחר והגושרים. נבחר לאספת הנבחרים הראשונה.
ביוגרפיה.
נעוריו.
הורביץ נולד באוקטובר 1889 בז'יטומיר שברוסיה (כיום אוקראינה) למאיר הורביץ מנישואיו לאשתו השנייה. אבי המשפחה היה שותף לבית מסחר לעצים אולם לאחר שהוצא מהשותפות עברה המשפחה לברדיצ'ב שם גרו האחיות של האם. בילדותו למד בחדר ובהמשך בתלמוד תורה. בגלל המצב הכלכלי הרעוע בבית נאלץ לצאת לעבודה כבר בגיל 13 והמצב החמיר עוד יותר כשבגיל 14 נפטרה אימו. הורביץ שלא היה בקשרים טובים עם האישה השלישית של אביו נשלח לשהות עם אחותו החורגת בוורשה. בעלה של אותה אישה היה צורף והוא צירף את הורביץ כשוליה בעסק שלו.
בורשה של תחילת המאה ה-20 פעלו מספר רב של תנועות ציוניות והורביץ נחשף לרוחות חדשות ורעיונות חדשים ובין השאר התחבר ליצחק טבנקין, יוסף זלצמן ויצחק גרינבוים. הורביץ נכח בוויכוחים האידאולוגים בין טבנקין, שדגל בהשתתפות היהודים במאבק המעמדות, לבין גרינבוים שדגל בנייטרליות ובחר את דרכו של טבנקין ובעקבות כך הצטרף הורביץ למפלגת פועלי ציון. בעקבות פעילות המפלגה החלו השלטונות לרדוף אחר חבריה ורבים מהם אף נאסרו לתקופות שונות ועקב כך עזב הורביץ את בית אחותו ועבר להתגורר עם אליעזר משה סלוצקין. המשטרה שהמשיכה לחפש אחריו אסרה בטעות את אחותו אלקה הורביץ וחוסר רצונו של אלקנה להתייצב במשטרה ולקחת אחריות כדי להביא להביא לשחרור אחותו גרמו לנתק בינו לבין המשפחה שלא אוחה לעולם. הורביץ, שנאסר בסופו של דבר, נענש בהגליה ונשלח לרצות את עונשו בעיר חרסון שם הוצב לעבוד בכריכיית ספרים ואולץ להתייצב כל יום במשטרה. לאחר כחודש פרצה שביתה בכריכייה והורביץ, שנותר ללא עבודה, החליט להפר את תנאי מאסרו ונסע לבקש עזרה ממשפחתו בברדיצ'ב ובורשה.
עלייתו ארצה.
בגלל הסכנה לחייהם ובתיאום עם טבנקין הוחלט לשלוח את הורביץ ואת זלצמן ארצה. לרוע המזל, כבר בתחילת הדרך (בקאטוביץ) נפרדו השניים כשכל כספו של הורביץ נשאר בידי זלצמן דבר שאילץ אותו לשרוד בהמשך הדרך. תחנתו הבאה הייתה קרקוב ומשם הגיע לווינה שם כבר חיכה לו סלוצקין. בווינה עבד הורביץ מספר חודשים כדי לחסוך כסף. לאחר זמן מה הגיע לשם גם זלצמן ללא הכסף (בו השתמש כדי לשחד פקידי גבול). הורביץ וסלוצקין החליטו לממן את שילוחו המיידי של זלצמן ארצה והם יעלו מאוחר יותר. באפריל 1909 עלה הורביץ על אוניית משא בשם "בוקובינה" שהפליגה מטריאסטה ולאחר עצירה באלכסנדריה הגיעה במאי לחיפה.
עבודתו בארץ ישראל.