באותו יום ביטל הקיסר קרל את הברית הצבאית עם הקיסרות הגרמנית, וב-27 באוקטובר מינה ממשלה חדשה עם היינריך לאמאש כראש ממשלת אוסטריה. ממשלה אמפריאלית אחרונה זו איבדה למעשה את האימפריה, שכן האסיפות הלאומיות שהוקמו כבר הסדירו סמכותן מעל הרשויות המקומיות מטעם האימפריה. אפילו באוסטריה הגרמנית; אחרי שכל נציגי הלאומים האחרים הכריזו על ביטול שבועת השתייכותם למלוכה ההבסבורגית, ב-30 באוקטובר נציגי גם אוסטריה הגרמנית התנתקו מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. כך היה שבימים שלאחר קריסת הממשל המרכזי של האימפריה פעלו בווינה שתי ממשלות: הממשלה הקיסרית בהנהגתו של לאמאש, שכמעט לא היה מסוגל להפעיל כל סמכות שלטונית שהיא, וממשלת אוסטריה הגרמנית, ישות פוליטית רפובליקנית ללא חוקה ועם גבולות לא מוגדרים רשמית.
ב-31 באוקטובר הודיעה ממשלת הונגריה שהיא מסיימת את האיחוד הפרסונלי עם הקיסרות האוסטרית, והאימפריה הגיעה למעשה לקִצה, כאשר כל קבוצה בדלנית מבססת עצמאות בשטחה על בסיס ממשל מקומי. מכיוון שקרל סירב להתפטר, הוא שוכנע על ידי 'ממשלת הפירוק' הקיסרית תחת לאמאש לחתום על מסמך בארמון שנברון ב-11 בנובמבר 1918 בו הוא מצהיר כי ויתר על כל השתתפות נוספת שלו בענייני המדינה. מסמך זה סימן רשמית את סוף שלטונה של מלוכת הבסבורג. עם היפרדות האימפריה החלו מאבקים פנימיים חדשים ורבים מחוקי החירום לשעת המלחמה שהובילו לתסיסה האזרחית, כגון הגבלת מזון, צנזורה על התקשורת ואחרים, נותרו בפעילות במדינות החדשות.
קרל וזיטה בילו את ימיה האחרונים של הקיסרות האוסטרו-הונגרית בארמון שנברון, שנתפס כמעוז האחרון של הסמכות ההבסבורגית. כמה חדרים הוכנו בחיפזון לזוג הקיסרי, מכיוון שהדירות הקבועות של המשפחה הקיסרית היו חלק מאתר בנייה באותה העת (נקבע כי ארמון שנברון יעבור שיפוץ יסודי לאחר מותו של הקיסר הקשיש פרנץ יוזף, אך העבודות נעצרו והארמון נותר במצב חצי בנוי עקב המלחמה). לאחר שקרל חתם על המסמך לוויתור על השתתפותו בענייני המדינה, הזוג הקיסרי איבד את תומכיהם הנאמנים הפוליטיים האחרונים. מנהיגה הרפובליקני של אוסטריה הגרמנית, קרל רנר, פנה לקרל באומרו: "מר הבסבורג, המונית מחכה."
לאחר תום הקיסרות.
ניסיונות ההפיכה בהונגריה להשבת הכתר.
המצב הפוליטי בהונגריה.
ב-11 בנובמבר 1918, הצהרת הוויתור של קרל על סמכויות השלטון נעשתה במקביל עם חתימת הסכם הכניעה הגרמני. קרל הודיע לקציניו שהוא משחרר אותם מחובת נאמנותם האישית אליו והודיע שהוא מעניק לעמו את הרשות להחליט לגבי צורתה העתידית של הממשל. באותו יום עזבה המשפחה המלכותית את וינה. ב-13 בנובמבר פרסם קרל הודעה זהה לעם ההונגרי. הוא הקפיד להדגיש שלא הודח מעולם. המשפחה המלכותית עזבה לשווייץ והתמקמה בטירת פרנז'ן (Prangins), על גדות אגם ז'נבה.
קרל כאמור ויתר על סמכויותיו החוקתיות ב-11 בנובמבר 1918 אך מעולם לא התפטר מאופן רשמי ולא ויתר על טענתו לכתר. ב-1921 דרש קרל משליט הונגריה, מיקלוש הורטי, ששלט כעוצר (כלומר ממלא מקומו של המלך בהיעדרו), את כתר הונגריה, בטענו שתוארו של הורטי אינו חוקי כאשר יש מלך חוקי להונגריה. הסיעה השמרנית-מלוכנית הפוליטית בהונגריה שלטה במדינה מאז 1920 וראשיה הכריזו על הקמתה המחודשת של ממלכת הונגריה אך לנוכח שהותו של קרל בשווייץ, הורטי מונה לכהן כעוצר עקב היעדר הריבון. עם שיבתו של קרל להונגריה, שמירת העוצרות בידי הורטי נתפסה בעיני המלוכנים ההונגרים כבגידה שלו במלוכה. הורטי אחז בסמכויות רודניות והיה ביכולתו לפזר את הפרלמנט, למנות שרים ולפקד על הכוחות המזוינים.
הורטי, מצדו, נסמך חוקית על צידודו של הפרלמנט בהתנגדות שלו להחזיר את קרל אל כס המלוכה. עוד בנובמבר 1919 ארגן הורטי פגישה עם קרל בניסיון לשכנעו שלא ישוב לטעון לכתרו בבודפשט. נראה שצעדו של הורטי נבע מאיומן של המדינות השכנות של הונגריה (צ'כוסלובקיה וממלכת יוגוסלביה שאך-זה זכו לעצמאות) לפלוש להונגריה אם יעלה קרל על כס המלוכה שם. נוסף על השכנות המיידיות של הונגריה, ממלכת איטליה והאימפריה הבריטית התנגדו גם כן לשיבת קרל למלוכה. היה חשש שבשיבת קרל למלוכה תחל הונגריה מחדש לטעון לנחלותיה בגבולות שקדמו לחוזה טריאנון. באותה העת, בשביל למנוע את התממשות הטענות הטריטוריאליות הללו, ממלכת רומניה, ממלכת יוגוסלביה וצ'כוסלובקיה היו בתהליך הקמת ברית 'ההסכמה הקטנה'. שר החוץ הצ'כוסלובקי אדווארד בנש טען כי הונגריה הפכה למרכז פעילות עבור ראקציה פרו-מלוכנית שאיימה על הסדר המדיני החדש במרכז אירופה. במקביל לכך היה מאבק בין תושבים הונגרים ותושבים אוסטריים על הריבונות בחבל בורגנלנד המסוכסך בגבול בין הונגריה ואוסטריה הגרמנית.
גורמים פוליטיים אזרחיים רבים ברחבי הונגריה עדיין תמכו בקרל ובשיבתו לכתר ויחדיו נודעו בכינוי "קרליסטים". בהונגריה התמיכה העממית במלוכה הייתה גדולה יותר מאשר באוסטריה ונוסף על כך הממשלה ההונגרית מעולם לא הכריזה על ביטול מוסד המלוכה. היו חברי אצולה הונגרים רבים שתמכו גם כן בשיבת קרל למלוכה, כגון אלברט אפוני. קצינים שונים בצבא שהזדהו עם התרבות הגרמנית, כמו גם הכנסייה הקתולית, תמכו בשיבת המלוכה גם הם. הורטי וראש הממשלה פאל טלקי ניסו לפתור ללא הצלחה את שאלת המלוכה דרך הפרלמנט במסגרת מאמציהם להביא לפשרות פוליטיות. התסיסה האזרחית גברה עם חתימת חוזה טריאנון, שלאחריו שלח קרל מכתב חריף להורטי בו הדגיש את נכונותו לכתר לפי חוק ולפי זכות דתית. על אף המכתב, הורטי נשאר מבוצר בעמדתו ובהמשך טען כי עדיין לא היה זה הזמן המתאים עבור השבת קרל למלוכה ההונגרית.
מהלך ניסיונות ההפיכה.
במהלך שנת 1920 ניסה קרל מספר פעמים להיכנס להונגריה ללא הצלחה דרך שימוש בדרכונים מזויפים. ב-24 במרץ 1921 ניסה פעם נוספת להיכנס להונגריה בעודו מחופש ובשימוש דרכון ספרדי מזויף שהשיג מקשר פורטוגזי. הוא עזב את שווייץ ועבר לצרפת וממנה נסע לווינה ברכבת לילית. משם נסע לתחנת גבול על הגבול האוסטרי-הונגרי. קרל תכנן להיפגש עם הורטי עוד באותו היום, אך שמר על תוכניותיו בסודיות מוחלטת כך שמקורביו ותומכיו מתוך הונגריה עצמה לא ידעו על הגעתו. קרל על כל מקרה מיהר לנוע לבודפשט וקיווה שרוב הפוליטיקאים נמצאים מחוץ לבירה עקב העובדה שהיה זה חג הפסחא באותה העת. קרל קיווה שללא התנגדות ישירה מתוך הבירה יוכל לפעול במהרה ולהסדיר ממשלה חדשה של תומכיו.
פגישה בין קרל והורטי אורגנה לבסוף ובדלתות סגורות קרל המשיך לטעון לכתר ההונגרי והוסיף בפני הורטי כי יש לו תמיכה מצד הממשלה הצרפתית. מאורח יותר כתב הורטי שהציע לקרל לוודא עם ראש ממשלת צרפת, אריסטיד בריאן, שהאחרון מבטיח לשמור על ריבונותה של הונגריה לנוכח האפשרות של התערבות חיצונית אילו ישוב קרל לכתר. הורטי עוד טען כי אם תתמוך צרפת בהונגריה יעביר בשמחה את סמכויות המלוכה לידי קרל. הורטי הציע לקרל שייעזר בתומכיו המלוכניים להקים כוח צבאי שינוע לכבוש את וינה. קרל יצא מבודפשט אך לא עזב את הונגריה ועם הזמן התפשטה השמועה על כך שהוא נמצא במדינה. דיפלומטים צ'כוסלובקים ויוגוסלבים החלו ללחוץ על הורטי שיפעל נגד קרל וההנהגה היוגוסלבית אף איימה בהתערבות צבאית בתוך הונגריה. 'ההסכמה הקטנה' לחצה גם על בריטניה וצרפת שיצאו בהצהרות רשמיות לפיהן הן מתנגדות להשבתו של קרל אל הכתר ההונגרי. בהתחשב במצב הממשלה ההונגרית החלה לפעול במהרה להוציא את קרל מהונגריה.
כוחות המשטרה ההונגרית החלו לנוע לעבר העיירה בה שהה קרל והוא לבסוף הסכים לצאת מהונגריה. ביציאתו מהמדינה רשם מניפסט בו הדגיש את עמדתו בעניין הכתר ופרסם אותו ברחבי העיתונים. שבועיים בלבד לאחר שיצא משווייץ כדי להשיב לעצמו את הכתר ההונגרי, קרל שב לגלותו בשווייץ. שיבתו הקצרה של המלך הובילה למשבר פוליטי חדש בהונגריה. היו שהאשימו את קרל, מבין יריביו הפוליטיים, בערעור ריבונותה של הונגריה, ולנוכח המשבר ראש הממשלה טלקי התפטר. ממשלה חדשה הוקמה בראשות תומכו של הורטי ומתנגדו של קרל, אישטוואן בתלן. כל השרים מהממשלה הקודמת שתמכו בקרל באופן כלשהו, לא הוכללו בממשלה החדשה. חלק מהקרליסטים קידמו השתלטות צבאית בעוד הזמן היה נגדם; הפשרה הטריטוריאלית במערב הונגריה עם אוסטריה הורידה מבסיס התמיכה בהם ו'ההסכמה הקטנה' הפכה לברית צבאית רשמית.
ב-21 באוקטובר החל ניסיון ההפיכה השני, כאשר קרל טס משווייץ להונגריה איפה שנחת בשופרון, בסיס תומכיו. מחסור במידע לוגיסטי הוביל לעיכוב בהוצאתו לפועל של המבצע. ממשלה מלוכנית זמנית הוקמה בשופרון בראשותו של אישטוואן ראקוצי. בבוקר 22 באוקטובר הגיעה הידיעה על הגעתו של קרל לאוזניו של הורטי. קרל האמין כי צרפת עדיין תתמוך בטענתו לכתר ולא תאפשר פלישה להונגריה מצד שכנותיה כדי לשמר את סדר הכוחות החדש שבוסס בסופה של המלחמה. החל גיוס הצבא ההונגרי בראשות הורטי והקבינט בבודפשט יצא בהכרזה רשמית לפיו קרל הוא פרסונה נון גראטה (אישיות בלתי רצויה) בהונגריה. יוגוסלביה החלה בגיוס מחודש של צבאה וצ'כוסלובקיה דרשה באופן מידי שהצבא ההונגרי יוטל תחת פיקוח מדינות ההסכמה. במקביל לכך החלה תנועת הקרליסטים לעבר בודפשט.