חינוך לבריאות מסייע במניעת מחלות מידבקות וכרוניות מזה מאות בשנים ונעשה בו שימוש במגוון תחומים החל בשמירה על היגיינה אישית ובטיחות המזון בימי-קדם ועד הפחתת השימוש במוצרי טבק, הגברת ההיענות לחיסונים, בריאות השן, מניעת פגיעות ונושאים הקשורים לשמירה על אורח חיים בריא.
בעולם אידיאלי, פעולות של חינוך לבריאות יובילו לקבלת החלטות התורמות לבריאות ולאימוץ דרכי חשיבה ושינויים סביבתיים שמובילים לשיפור מצב הבריאות. עם זאת יש לזכור את הקשר החזק הקיים בין חינוך לבריאות להוגנות ולשוויון הזדמנויות, ומגביר את חשיבותה של הגברת המודעות של מקבלי החלטות לנושאי בריאות.
כאמור, לפעולות של חינוך לבריאות מספר מטרות, ביניהן פיתוח מיומנויות והקנייה של כלים וידע על גוף האדם, על השפעות הסביבה, התרבות וההיסטוריה על הבריאות. מדובר, למשל, בשיעורים, הרצאות וסדנאות העוסקים בחינוך תזונתי, בריאות מינית, בריאות השן, היגיינה, מניעת הפגעויות, עידוד ההנקה ועוד לילדים, נוער, וקבוצות יעד אחרות או בפעילות לובינג בקרב קובעי מדיניות. הקניית מידע וכלים רלוונטיים מאפשרת לאדם לפעול בשיקול דעת, ולהגביר את יכולת ההתמודדות עם מצבים הקשורים לבריאותו ולגורמים המשפיעים עליה בצורה ישירה או עקיפה. לרוב, אך לא תמיד, כדי להשיג שיפור במצב הבריאות יש לנהל אורח חיים בריא באופן ארוך טווח.
הגדרות.
לחינוך לבריאות מספר הגדרות, המשקפות את התפתחות הגישות השונות לתחום. בתחילה התמקדה ההגדרה באחריות הבלעדית של הפרט לבריאותו (גישת סגנון החיים). ארגון הבריאות העולמי הגדיר זאת כך: "טיפוח המוטיבציה, המיומנויות והביטחון העצמי (מסוגלות עצמית) הנדרשים לנקיטת פעולה לשיפור הבריאות". הגדרה זו מוצאת ביטוי בהגדרה רחבה, אף כי מוקדמת יותר: "כל שילוב של פעולות למידה שמטרתן להשפיע באופן חיובי על אימוץ רצוני של התנהגות התורמת לבריאות". בהמשך, החל בשנות ה-70 של המאה ה-20, המיקוד עבר לגורמים המשפיעים על הבריאות שאינם בשליטת הפרט והגדרת ארגון הבריאות העולמי הורחבה לרמת הקהילה "הזדמנויות למידה הבנויות באופן מודע שמערבות אופן כלשהו של תקשורת המתוכנן לשיפור האוריינות הבריאותית, כולל שיפור הידע, ופיתוח כישורי חיים שיועילו לבריאות הפרט והקהילה". לבסוף נוספה התייחסות לגורמים שאינם בשליטת הפרט: "תקשורת של מידע הנוגע לגורמים החברתיים, הכלכליים, והסביבתיים המשפיעים על הבריאות, כמו גם על רמת הסיכון של הפרט, על התנהגויות סיכון ועל השימוש בשירותי בריאות".
התפתחות היסטורית.
חינוך לבריאות מתבצע במגוון שיטות ובמגוון רמות: בתחילת דרכו המודרנית, בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, עסקו בעיקר בחינוך לבריאות ברמת הפרט, דהיינו, בהדרכת מטופלים בעל-פה. זו לוותה לעיתים בהעברת מידע כתוב בעלוני הנחיות. ברמת האוכלוסייה נעשה שימוש בכרזות, הרצאות וסדנאות. במקביל, באותן שנים נמצא כי האנשים שהפיקו את התועלת הרבה ביותר מקמפיינים היו משכילים ועשירים יחסית. בכך נסללה הדרך להכרה בהשפעתם המשמעותית של גורמים שאינם בשליטת הפרט, על בריאותו. כתוצאה מכך, התפתח היבט מוכר פחות של חינוך לבריאות: הגברת המודעות של מקבלי-החלטות מקומיים, רשותיים, ולאומיים להשפעה של החלטות-מדיניות על בריאות התושב, וזאת לצורך ניסוח מדיניות שתשפר את מצב הבריאות -במקום לפגוע בו- ולקידום החקיקה הנלווית לה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 התרבו המחקרים בתחום החינוך לבריאות. ממצאיהם הרחיבו את הבנת הקשר המורכב בין ידע לשינוי התנהגות. בעקבות מחקרים אלו, פותחו תיאוריות לשיפור יעילותן של התוכניות. בסוף המאה ה-20 ובעשורים הראשונים של המאה ה-21, חלה התפתחות טכנולוגית משמעותית. השימוש בקמפיינים בתקשורת ההמונים, ברשתות חברתיות, בגיימינג ועוד, התרחב והתמקצע. זאת על אף ששימוש באפיקים אלו בעייתי לעיתים בשל הבדלים כלכליים, חברתיים וסביבתיים ובגין אי-נגישותם לאנשים עם מוגבלויות מסוימות בעלי הכנסה נמוכה.
גם בתחום הדרכת המטופלים נרשמה התמקצעות מבוססת ראיות, שכללה פיתוח כלים חדשים, שימוש עקבי בתיאוריות והרחבת תחומי ההדרכה ממידע על המחלה/מצב הבריאות לשימוש מושכל במערכת הבריאות וחיזוק האוריינות הבריאותית של המטופלים. במקביל, נמצא ששימוש בחינוך לבריאות בלבד אינו אפקטיבי: כדי להשפיע על מצב הבריאות יש להשתמש בפעולות נוספות - מבוססות ראיות ועם השפעה סביבתית – בין אם מדובר בסביבה הפיזית, בסביבה הטכנולוגית, בסביבה התרבותית, בסביבת המדיניות או בשילוב של אלו. מסיבה זו, חינוך לבריאות נחשב, לעיתים, לדרך מוגבלת למדי ביצירת שינוי התנהגותי. ייתכן ותפישה זו גרמה להערכת חסר של תפקיד החינוך לבריאות, ולכשל בהבנת הפוטנציאל שלו ככלי תמיכה הכרחי וחשוב במגוון רחב של התערבויות קידום בריאות.
אתיקה.
שאלת חופש הבחירה עולה כאשר מנסים להשפיע על התנהגויות, אמונות ועמדות של אנשים, לכן, מטרת העל של חינוך לבריאות היא אימוץ רצוני של הרגלים והתנהגות ויישומם כדרך חיים במישור הגופני, הנפשי, החברתי והסביבתי. העקרונות האתיים העומדים במרכז העיסוק בבריאות בכלל, ובחינוך לבריאות בפרט סותרים, לכאורה, זה את זה. מחד, מחנכים לבריאות מחויבים לעשות כמיטב יכולתם כדי לקדם את בריאות האוכלוסייה. מאידך, הם מחויבים שלא לפגוע בהם ולשמור על כבודם. הצגת אנשים שמנים כדוגמה שלילית, למשל, פוגעת בעקרונות אלו: גם אם הכוונה לקדם את בריאותם של אנשים אחרים, היא יכולה לעיתים להתפש כ"האשמת הקורבן". עקרון אתי נוסף שיש לשמור עליו הוא האוטונומיה, כלומר, זכותם של אנשים לקבל החלטות הנוגעות להם עצמם. כדי לפעול באופן מוסרי, על העוסקים בחינוך לבריאות להיות מודעים לעקרונות האתיים העומדים בבסיסו של עיסוק זה אותם ניתן למצוא במסמכים שונים בשפה האנגלית.
תיאוריות ומודלים בחינוך לבריאות.
לתיאוריות ומודלים המסבירים התנהגות בריאותית מבוססי-ראיות יתרונות רבים: הם מסבירים, בין היתר, את הסיבות האישיות והסביבתיות להתנהגויות בריאות ספציפיות ואפשר להשתמש בהם כ"מפת דרכים" לתכנון, וכ"ארגז כלים" ליישום והערכה של תוכנית חינוך לבריאות, כולל בחירת קבוצות יעד, שיטות עבודה ודרכי הערכה. תיאוריות שנעשה בהן שימוש רב הנלמדות גם בישראל הן:
ועוד
נושאים בחינוך לבריאות.
חינוך לבריאות מתייחס להיבטים המשפיעים על בריאות האוכלוסייה, ושהשגתם קשורה, בין היתר, לשמירה על אורח חיים בריא ו/או לשינוי הגורמים המשפיעים על הבריאות. כמה מן הנושאים המרכזיים בחינוך לבריאות מוצגים להלן:
יעילות של אסטרטגיות חינוך לבריאות.
אסטרטגיות שונות של חינוך לבריאות נמצאו כיעילות יותר מאחרות במניעה והפחתה של מצבי חולי ובהתנהגויות התורמות להיווצרן ולשימורן.
העיסוק בחינוך לבריאות.
העיסוק בחינוך לבריאות מתבצע במגוון מסגרות, מערכות וארגונים ביניהם – מערכת החינוך, מערכת הבריאות, הרשויות המקומיות, הצבא, המשטרה, התעשייה ומקומות עבודה אחרים, ארגונים עסקיים, עמותות וארגונים ללא כוונת רווח, אמצעי התקשורת, הממשלה ועוד. ברמת הפרט – הרמה הבלתי פורמלית - עוסקים בכך במשפחות ובקהילות.
דוגמאות לתוכניות חינוך לבריאות.
במערכת החינוך.
הפחתת ההשמנה בקרב ילדים ובני הנוער. בני הנוער רבים בעולם המערבי סובלים מעודף משקל וזאת מסיבות רבות: המצאות של מזנוני אוכל מהיר וזמין ברוב שעות היום; השימוש הגובר והולך הטכנולוגיה; שינוי במגמות הטיפול ההורי ועוד. מחקרים עדכניים, גם בישראל, מראים שבני הנוער והחטיבה הצעירה מבלים רבות משעות הפנאי בפעילות מול מסכים: שימוש בטלפונים סלולריים, צפייה בטלוויזיה, ומשחקי מחשב. זאת בעוד בעבר הילדים ובני הנוער עסקו ביותר פעילות גופנית בהפסקות בבית הספר ובמפגשים חברתיים אחר הצהריים. בשני העשורים האחרונים מדובר על עלייה משמעותית בעודף משקל בקרב בני הנוער והילדים (כל ילד רביעי שמן).
בבתי ספר תיכוניים בישראל קיים פרויקט בו התלמידים לומדים על הקשר בין אורח חיים בריא ובריאות. מטרת הפרויקט היא ליצור מסגרת תומכת שתלווה את תלמיד התיכון גם מחוץ לבית הספר. הפרויקט דן בסוגיות בריאותיות נפוצות בישראל ומחוצה לה, לדוגמה - הפרעות אכילה, יציבה נכונה, תזונה נבונה, קרינת השמש, תאונות דרכים ועוד. מפעילי הפרויקט הם עיריית חיפה והתאחדות הספורט אך משתתפים גופים נוספים המפעילים פעילויות הקשורות לנושאים הנלמדים כגון הפרעות אכילה - ארגון האנורקסיה והבולימיה, תאונות דרכים - משטרת ישראל (ביספורט).
משרד החינוך פיתח מערך לימודי בשם "לי-בריאות" שמטרתו הטמעת תחום הבריאות בבתי הספר. הפרויקט שילב את כלל המקצועות בהעברת מסרים של חינוך לבריאות בבתי ספר יסודיים תוך שימוש במגוון תחומי ידע, ביניהם תזונה בריאה, היגיינה אישית וסביבתית, פעילות גופנית, מניעת התנהגות מסכנת, שמירה סביבתית. כחלק מהתכנית נלמדו תוכני בריאות בשלל שיעורים, למשל, בשיעור מדעים למדו על גוף האדם ומערכת השריר שלד, בשיעור תנ"ך למדו על תפקידי המזון בסיפורים המקראיים, בשיעור חינוך גופני למדו על השימוש במידע וכיצד ליצור ממנו תפוקה האישית מיטבית, בשיעור לשון למדו לגשת למאמרים העוסקים בבריאות ובנפש בריאה, כמו גם מונחים באנגלית שחדרו לשפה העברית הקשורים לנושא חינוך גופני ותזונה. מרבית תוכני התכנית אינם נמצאים עוד במאגרי משרד החינוך.
בקופות החולים: כל קופות החולים מפעילות מגוון של סדנאות לקהל הרחב ולצוות העובדים בנושאים שונים: פעילות גופנית, גמילה מעישון ועוד. אתרי הקופות מנגישים מידע רחב, הקיים גם בעלוני מידע המופצים במרפאות, בחוברות הדרכה ובהרצאות.
במקומות עבודה: מקומות עבודה רבים מפעילים סדנאות עבור עובדיהן.