במהלך כל חייו לאונרדו פביו היה תומך של פרוניזם. הדבר הביא לכך שבשנת 1976 הוא נאלץ לעזוב את המדינה וחזר לארגנטינה רק בשנת 1987. בשנת 1993 הוא ביים וכתב תסריט לסרט על חייו חוסה מריה גטיקה, גם הוא בין תומכי פרון מובהקים.
אריק גרסיה
אריק גרסיה מרטרט (בספרדית: Eric García Martret; נולד ב-9 בינואר 2001) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני, המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ברצלונה מהלה ליגה ובנבחרת ספרד.
קריירת מועדונים.
מנצ'סטר סיטי.
גרסיה נולד בברצלונה שבספרד והיה חלק מאקדמיית הכדורגל של ברצלונה, והצטרף לאקדמיית הכדורגל של מנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג בשנת 2017, ושיחק באקדמיה במשך עונה אחת.
גרסיה ערך את הופעות הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מנצ'סטר סיטי ב-18 בדצמבר 2018, במשחק נגד לסטר סיטי במסגרת רבע גמר גביע הפוטבול ליג. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ב-21 בספטמבר 2019, כשהחליף את ניקולאס אוטמנדי בדקה ה-61 בניצחון 0–8 על ווטפורד במסגרת המחזור ה-6. ב-11 בדצמבר 2019 ערך גרסיה את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 1–4 על דינמו זאגרב במסגרת שלב הבתים של המפעל לעונת 2019/2020.
ב-1 ביוני 2021 חתם גרסיה בברצלונה, הקבוצה בה גדל, עד 2026.
קריירה בינלאומית.
גרסיה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד ב-6 בספטמבר 2020, כשהחליף את סרחיו ראמוס בדקה ה-61 בניצחון 0–4 על נבחרת אוקראינה במסגרת ליגת האומות 2020/2021.
גרסיה נכלל בסגל נבחרת ספרד לטורניר יורו 2020.
סת' איסטמן
סת' איסטמן (באנגלית: Seth Eastman: 24 בינואר 1808– 31 באוגוסט 1875) היה אמן ובוגר ווסט פוינט, ששירת בצבא ארצות הברית, תחילה כמייצר מפות ומאייר, והמשיך וצייר מאות ציורים מחיי האינדיאנים למחקר שיזם הקונגרס האמריקאי, בזמן שירותו הצבאי.
ראשית חייו.
סת' איסטמן נולד ב־24 בינואר 1808 בברונסוויק, מיין, הבכור מבין 13 ילדיהם של רוברט ושרה לי איסטמן. הוא היה בן שש עשרה כשנכנס לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט בשנת 1824. הוא סיים את לימודיו בשנת 1829 ונכנס לצבא כסגן שני בגדוד החי"ר הראשון.
קריירה.
איסטמן עשה את הקריירה שלו בצבא ארצות הברית. הוא הפך לאמן מוכשר והשתמש בכישוריו בייצור מפות ותיעוד פעילויות הצבא. בשנת 1830 הוצב לפורט סנלינג ליד מיניאפוליס במינסוטה של ​​ימינו. זה היה בסיס צבאי גדול עם 20 קצינים ועד 300 חיילים. המצודה הייתה עמוק בתוך השטח האינדיאני על נהר המיסיסיפי העליון. בעודו שוהה שם במשך שלוש שנים, למד איסטמן את שפת שבט הסיו וצייר סצינות רבות מחיי הילידים האמריקאים בשטח.
בשנים 1833 עד 1840 הוצב איסטמן בווסט פוינט, שם לימד רישום לצורך ייצור מפות. בשנת 1841 התמנה איסטמן למפקד פורט סנלינג וחזר למינסוטה. כשהיה שם מספר שנים עם אשתו השנייה ומשפחתה, המשיך לחקור ולצייר את חיי הילידים. בנם פרנק נולד בשנת 1844, הבת וירג'יניה בשנת 1847, ובנם ג'ון בשנת 1849. הוא צייר ושרטט תמונות של הכפרים האינדיאנים.
מששמע שהקונגרס אישר לחקור את האינדיאנים לחוקר הנרי סקולקראפט, ביקש איסטמן להתמנות למאייר של פרסום הממצאים. לבסוף בשנת 1849 בגיל 41, הייתה לו ההזדמנות לכך. קפטן איסטמן ומשפחתו עברו לוושינגטון, שם נולד בנם הארי בשנת 1854.
איסטמן החל לעבוד על מה שיהיו מאות תמונות להמחשת המחקר המסיבי של סקולקרפט, שפורסם בשישה כרכים בין השנים 1851–1857.
זו הייתה יצירה מונומנטלית שעבורה עבד איסטמן חמש שנים. באותה תקופה השלים כ־275 עמודי איורים המלווים את ששת הכרכים של סקולקראפט בדבר ההיסטוריה, התנאים ואפשרויות של השבטים הילידים בארצות הברית. כאשר כרך הראשון יצא לאור בתחילת 1851, איסטמן יכול היה להתגאות בהישגיו. איוריו המדויקים והביצועים להפליא של חיי הילידים, שצוירו כמעט לחלוטין משרטוטי השדה שלו, הוכיחו שהוא היה הבחירה הנכונה לבצע את העבודה האפית הזו.
עבודתו של איסטמן, השלימה את עבודתם של ציירי הנוף של אסכולת נהר הדסון בתקופתו, שהמחישו בעזרת תמונות הנוף את הרחבת בניית האימפריה של ארצות הברית.
לקראת סוף הקריירה שלו, בדרגת סגן אלוף, הוזמן איסטמן על ידי הוועדה לענייני צבא לצייר תמונות של שבע עשרה מבצרים חשובים. הוא השלים את הציורים הללו בין השנים 1870–1875.
נישואין ומשפחה.
במהלך הצבתו הראשונה בפורט סנלינג, סת׳ איסטמן בשנת 1830 התחתן עם וואקאן אינאג'ין-ווין, בתו בת החמש עשרה של ראש שבט אינדיאני דקוטה. בשנת 1832, זמן קצר לאחר לידת בתם ווינונה. הוא הכריז שנישואיו הסתיימו כאשר הוצב מחדש, כפי שהיה אופייני לגברים אירופאים-אמריקאים רבים שנטשו נשים אינדיאניות וילדיהן. בתו וינונה הייתה ידועה גם כמרי ננסי איסטמן.
בשנת 1835, בעת שהותו בווסט פוינט, התחתן סת' איסטמן בפעם השנייה, עם מרי הנדרסון, בתם של רופאים מהדרום. היא ומשפחתה היו מוורנטון, וירג'יניה. לבני הזוג נולדו חמישה ילדים, חלקם נולדו במהלך המשימה המורחבת של איסטמן במערב כשחזר לפורט סנלינג במשך שבע שנים כמפקד המצודה. שני בני הזוג התעניינו בתרבות דקוטה. מרי איסטמן אספה סיפורים ואגדות מסורתיים במהלך שהותם בפורט סנלינג, כהכנה לספר מאוחר יותר שאייר בעלה.
מיהאי אנדראש רונאי
מיהאי אנדראש רונאי (סבו שינה שאת שמו מרוזנברג לרונאי. שמו העברי של מיהאי אנדראש היה מרדכי לייב מאיר, בהונגרית: Rónai Mihály András; בודפשט, 14 במרץ 1913 – בודפשט, 22 בפברואר 1992) היה סופר, משורר, מתרגם, פובליציסט יהודי-הונגרי. הוא היה בנו של מיהאי רונאי, וטרינר, ושל הרופאה אמה האוזר. דודו היה הצלם הידוע דינש רונאי, ודודתו השחקנית הרמין רונאי (1877–1926). אשתו הייתה הציירת היהודייה-הונגרייה מריאן גאבור.
ביוגרפיה.
עד המלחמה.
מיהאי אנדראש רונאי נולד בבודפשט למשפחה יהודית מתבוללת ברחוב לובאג 20. אביו היה ד"ר מיהאי רונאי (1879–1945) וטרינר, יועץ ראשי, סופר, ואמו ד"ר אמה האוזר (1886–1945) רופאת נשים. כישרונו הופיע כבר בילדותו. כתלמיד בן ארבע עשרה של גימנסיית ברז'ני בבודפשט הוא זכה במקום הראשון בתחרות ספרותית בשנת 1927. רונאי לא התקבל לאוניברסיטה בבודפשט בשל החוק האנטי יהודי, הנומרוס קלאוזוס שהגביל את מספר היהודים באוניברסיטאות, כך הוא התחיל לעבוד בעיר סגד בגיל שבע עשרה עבור העיתון "דרום הונגריה". המשוררת ברתה בונצה (Boncza Berta) שכונתה "צ'ינסקה" והייתה אשתו הראשונה של המשורר אנדרה אדי עד מותו, השתייכה לחוג החברים של משפחתו. היא התערבה בשמו ובסופו של דבר התקבל רונאי לפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סגד. צ'ינסקה הייתה אשתו של הצייר אדן מארפי באותה תקופה (לאחר מות בעלה הראשון). בשנת 1931, בגיל שמונה עשרה, רונאי ערך לדפוס את שירי המשוררת. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה בשנת 1934 ועבד כבר כעיתונאי משנת 1930. בין השנים 1932–1939 עבד בפשטי נפלו ובשנים 1935–1937 היה כתב העיתון בפריז. במקביל כתב מאמרים עבור היומון נפסבה. בין השנים 1938–1939 חי כמהגר בפריז ולאחר שובו להונגריה נלקח לשרות העבודה בין 1940 לבין 1944 (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי במיוחד בחזית המזרחית באוקראינה. הוא שרד את השנה האחרונה של מלחמת העולם השנייה כשהוא ואשתו הסתתרו עם ניירות מזויפים בצורה בלתי חוקית. הוריו ואחיו הצעיר (שהיו בגטו בודפשט) נרצחו (נורו למוות) על ידי אנשי מפלגת צלב החץ ב-10 בינואר 1945 (כשבוע לפני שחרור הגטו) בכיכר ליסט פרנץ.
אחרי המלחמה.
על אף שהיה לו בר מצווה, הוריו לא שמרו על חוקי הדת היהודית. אולם, כמו חותנו, גם הוא ראה חשיבות ביהדותו. הוא כתב מאמרים רבים עבור העיתון היהודי "אוי אלט", כלומר "החיים החדשים" (כתב העת של הקהילות היהודיות בהונגריה) מאז 1947. בשל כתביו אלה מונה ונבחר בשנת 1958 כחבר בנציגות הלאומית של היהודים ההונגרים, ולאחר מכן כמנהיג וחבר כבוד של הקהילה. אבל הוא רק כתב, לא לקח חלק בפרקטיקה של חיי הקהילה, הארגון שבו עבד עבד רונאי אחרי המלחמה היו עבור העיתונים וכתבי עת "האלאדאש" (פרוגרס), "המשקיף בתמונות" (Képes Figyelő) ועיתונים אחרים. בשנת 1948 הפך לעורך האחראי של "קשת בענן" (Szivárvány). בשנת 1957 עבד כאיש המטה הראשי של מדיאר נמזט (Magyar Nemzet) יומון שפעל נשנת 1938 ועד 2018 ומשנת 1958 כעורך הראשי של מגיאר סמלה (Magyar Szemle). בשנת 1959 החל בעריכת העיתון של "האיגוד העולמי של ההונגרים" (Magyarok Világszövetsége), אחר כך סגן העורך הראשי שלו ואחר כך חבר מערכת העורכים. החל משנת 1957 כתב מאמרים ליומון החשוב נפסבדשאג (Népszabadság) והופיע דרך קבע ברדיו. הוא העביר את מוקד עבודתו לעיתונות כבר בשנות השלושים. בשנת 1997 הוענק לו פרס הספר יוז'ף פיץ (לאחר מותו) עבור המהדורה השנייה והמורחבת של "השירה האיטלקית של שמונה מאות" בהוצאת משרד התרבות. אשתו הייתה כאמור מריאן גאבור (1917–2014), ציירת, איתה התחתן ב-27 באפריל 1944 בבודפשט.
מרכז לאחטה 2
קתלין דוסון
קתלין דוסון (באנגלית: Kathleen Dawson; נולדה ב-3 באוקטובר 1997) היא שחיינית סקוטית, האלופה האולימפי ושיאנית העולם (טוקיו 2020) במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב ואלופת אירופה (בודפשט 2021) ושיאנית אירופה (2021) במשחה ל-100 מטר גב.
ביוגרפיה.
דוסון נולדה וגדלה בקירקלדי, סקוטלנד.