בראשית דרכה התמקדה החברה בבניית מטוסים דו-כנפיים, אשר זכו בתחרויות אוויריות רבות. החברה המטוסים הוקמה בהנדון, צפון לונדון ב-25 בספטמבר 1920. ב-1921 פנה אליהם איש העסקים העשיר אלן באטלר, שרצה שהם יבנו לו מטוס ספורטיבי חדש מסוג DH37. החברה הרחיבה במהירות את ייצור המנועים והמדחפים שלה והפכה לספקית מרכזית לרשת של יצרני מטוסים, וגם הקימה מתקני ייצור חדשים בקנדה ובאוסטרליה בסוף שנות ה-20. במהלך 1940 החברה רכשה את חברת Airspeed Limited שפעלה בפורטסמות' שבחוף הדרומי וייצרה מטוסים כמו אוקספורד, הורסה גלידר, אמבסדור וקונסול. Airspeed פעלה בתחילה עם זהות מוצר משלה. עם זאת, עד 1951 היא התמזגה במלואה עם דה הבילנד, אשר המשיכה לייצר רבים מהעיצובים החדשניים שלה, כגון ה-DH121 Trident בעל שלושת המנועים וה-.Jet Dragon
במלחמת העולם השנייה התפרסמה החברה בזכות מטוס העץ, המוסקיטו ("יתוש"), אשר שימש גם את חיל האוויר הישראלי עד 1956. לאחר המלחמה, יצרה דה הבילנד ב-1952 את מטוס הנוסעים הסילוני הראשון, הקומט, אשר נודע לשמצה לאחר שלוש תאונות קטלניות כתוצאה מעייפות החומר.
דה הבילנד נקנתה על ידי חברת הוקר סידלי, וזו נרכשה בתורה על ידי בריטיש אירוספייס. מספר תכנונים מקוריים של דה הבילנד עודם מיוצרים ב-BAE Systems.
בישראל הפעילה ארקיע מטוסי דאש 7 מתוצרת החברה, המטוס האחרון נמכר במרץ 2010 לחברת תעופה אמריקאית.
תקשורת דבורים
מוריס ז'אר
מוריס-אלקסיס ז'אר (בצרפתית: Maurice-Alexis Jarre; 13 בספטמבר 1924 - 29 במרץ 2009) היה מלחין ומנצח צרפתי. ז'אר חיבר אומנם יצירות קונצרטיות אחדות, אך הוא נודע בעיקר במוזיקה שכתב לקולנוע, בייחוד לסרטים בבימויו של דייוויד לין: "לורנס איש ערב" (1962), "דוקטור ז'יוואגו" (1965), "בתו של ריאן" (1970) ו"המעבר להודו" (1984). שני הפסקולים הראשונים והפסקול האחרון ברשימה זו, זיכו אותו בפרסי האקדמיה. פסקולי מוזיקה אחרים שלו, שגם הם ראויים לציון, נכתבו לסרטים "הבשורה" (1976), "ללא מוצא" (1987), "ללכת שבי אחריו" (1989), ו"רוח רפאים" (1990). לז'אר ניתן כוכב בשדרת התהילה בהוליווד.
בנו הוא המוזיקאי ז'אן מישל ז'אר.
ילדות ונעורים.
מוריס-אלקסיס ז'אר נולד בליון ב-1924. הוא החל ללמוד מוזיקה בגיל מבוגר מרוב המוזיקאים. תחילה נרשם לבית הספר להנדסה בסורבון, אבל שינה את דעתו ועבר ללימודי מוזיקה. הוא עזב את הסורבון, בניגוד לרצון אביו, ונרשם לקונסרבטואר של פריז ללמוד הלחנה והרמוניה. ככלי הנגינה הראשי שלו בחר בכלי הקשה. במהלך לימודיו התוודע אל פייר בולז ובהמשך החליף אותו כמנהל התיאטרון הלאומי העממי. בשנת 1951 הקליט בצרפת את פסקול הסרט הראשון שלו.
מוזיקה לסרטים.
בשנת 1961 חל שינוי משמעותי בקריירה המוזיקלית של ז'אר, כשמפיק הסרטים סם שפיגל ביקש ממנו לכתוב את הפסקול לסרט לורנס איש ערב, שזיכה את ז'אר בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב הראשונים שלו. אחריו באו היום הארוך ביותר (1962) "הרכבת" (1964), גמביט ו"הפרס הגדול" (1966), סרט המרוצים הפולחני לבמאי ג'ון פרנקנהיימר, וביניהם נחל עוד הצלחה גדולה בסרט דוקטור ז'יוואגו (1966), שכלל את הנעימה ללא מילים "הנושא של לארה" (שהייתה לנעימת השיר "אי שם אהובתי") וזיכה אותו בפרס האקדמיה השני שלו. הפסקול שלו לסרטו של דייוויד לין, "בתו של ראין" (1970), המתרחש באירלנד, נמנע לגמרי משימוש בסגנונות מוזיקה איריים מסורתיים, על פי דרישותיו של לין. את השיר "היו אלה ימים טובים" מתוך בתו של ראיין הקליטו בהמשך כוכבי מוזיקה כמו לייזה מינלי, שעשתה בו שימוש בתוכנית הטלוויזיה שלה, שזכתה לשבחי הביקורת, "לייזה עם Z" וזמרים אחרים במהלך שנות ה-70'. ז'אר תרם את המוזיקה לסרטו של לוקינו ויסקונטי "הארורים" (1969), לסרט מלון פלאזה (1971), מיני סדרה ,הרצח של מרי פייגן" (1988), לסרט שונאים סיפור אהבה (1989) ולסרטו של ג'ון יוסטון, "האיש שהיה רוצה להיות מלך" (1975). ב-1972 הלחין את הפסקול לסרט השפעת קרני גמא על ציפורני החתול בבימויו של פול ניומן וב-1982 את הפסקול לסרט "שנה בצל הסכנה" בבימוי של פיטר ויר. ב-1984 זכה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב על הפסקול לסרט המעבר להודו של דייוויד לין.
הפסקול האחרון של ז'אר היה לסרט טלוויזיה בנושא השואה בשם "התקוממות".
סגנון מוזיקלי.
ז'אר כתב בעיקר לתזמורת, אבל החל להעדיף מוזיקה מסונתזת בשנות ה-80'. ז'אר הוכיח, שכתיבת המוזיקה האלקטרונית שלו לסרט "העד" הייתה לאמיתו של דבר מייגעת יותר, דרשה יותר זמן והפקתה עלתה יותר מפסקול תזמורתי. ז'אר כתב מוזיקה אלקטרונית גם לסרטים "משיכה קטלנית", "שנה של חיי סכנה" ו"אין מוצא". רבים מפסקולי המוזיקה שלו לאותה תקופה מכילים גם מהילות של מוזיקה אלקטרונית ואקוסטית, כמו "גורילות בערפל", "ללכת שבי אחריו", "חוף מוסקיטו" ו"סולם יעקב".
חיים אישיים.
ז'אר היה נשוי ארבע פעמים. מנישואיו השונים נולדו לו בן ובת, ובנוסף אימץ את בנה של אשתו השלישית מנישואיה הקודמים.
בנו הבכור, מנישואיו הראשונים, הוא ז'אן מישל ז'אר - מוזיקאי מפורסם בזכות עצמו, הנחשב לאחד מחלוצי המוזיקה האלקטרונית.
קישורים חיצוניים.
כתבות על פטירתו בעיתונים הישראלים:
הפרזה
הגזמה היקשית
הפרזה היקשית
הפלגה היקשית
דואר מבוסס רשת
דואר מבוסס רשת (בלועזית: Webmail) הוא שירות דואר אלקטרוני המאפשר גישה אל כל שירותי הדואר דרך דפדפן, באמצעות תוכנת דואר אלקטרוני המותקנת על שרת Web של ספק השירות, ומשמשת כממשק המציג את הודעות הדואר האלקטרוני בדף אינטרנט בדפדפן.
מטרת השירות היא לספק יכולת גישה נוחה ופשוטה לחשבון הדואר האלקטרוני מכל מחשב המקושר לרשת האינטרנט, ללא תלות בתוכנת דואר אלקטרוני המותקנת על המחשב המקומי (כדוגמת Microsoft Outlook), וללא צורך להתקין ולהגדיר תוכנה כזו.
ראו גם.
פרוטוקולי דואר אלקטרוני:
Webmail
דואר אלקטרוני מבוסס רשת
Blender
קרוקט (אדריכלות גותית)
קרוקט (באנגלית: Crocket) הוא קישוט אדריכלי בצורת חוד, קרס או עלה אבן מעוקל, הנפוץ באדריכלות הגותית. הקרוקט שימש לקישוט חוץ המבנה הגותי, בעיקר לקישוט משטחים משופעים כמו צריחים מחודדים, צריחונים, גגות וכן גמלונים מקושטים מסוג Wimperg. לרוב הקרוקטים עוצבו בצורת עלי אבן מעוקלים, ניצני פרחים או חודים. מקור השם "קרוקט" הוא מהמילה הצרפתית "croc" שפירושה וו או קרס, עקב דמיון הקרוקט לראש מטה הכמורה של הבישוף. הקרוקט שימש גם לקישוט רהיטים, מזבחות ויצירות מתכת בסגנון גותי.
אביעזר יערי
אביעזר יערי (נולד ב-24 בפברואר 1930) הוא איש צבא ישראלי, שסיים את שירותו בצה"ל בדרגת אלוף. שירת באמ"ן כראש ענף סוריה בתקופת מלחמת יום הכיפורים, מפקד חטיבת המחקר ומפקד המכללות הצבאיות.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
יערי נולד בקיבוץ מרחביה, בנם של אנדה ומאיר יערי. הוא גדל במרחביה עד גיל 12 בטרם עבר למוסד חינוכי במשמר העמק, ב-1948 חזר למרחביה והתקבל כחבר מן המניין בקיבוץ. באותה שנה התגייס לצה"ל, שירת בתחילה בגדוד 113, גדוד משמר של יוצאי עמק יזרעאל, שמאוחר יותר נטמע בחטיבת גולני. יצא לקורס מ"כים ולאחריו שובץ כסייר בחטיבה 7. ב-1949 יצא לקורס קצינים אך בסיומו בחר שלא לשרת בקבע והשתחרר מן הצבא.
יערי חזר לקיבוץ עבד כרפתן ועשה שנת שירות בתנועת השומר הצעיר בתל אביב, במקביל שירת במילואים בחטיבה 9 והשתתף בקרב תל מוטילה. ב-1952 החל לשרת כקצין מודיעין בגדוד 93, אך בקשתו להשתבץ לחיל המודיעין נענתה בשלילה. במבצע קדש השתתף עם חטיבה 9 בחציית חצי האי סיני וכיבוש שארם א-שייח'.
ב-1963 החל לעבוד בבית דפוס במרחביה, תפקיד אותו מילא עד 1968. בתקופה זו היה פעיל פוליטי במוסדות מפ"ם ומונה לאחד ממזכירי הקיבוץ. במלחמת ששת הימים שירת כקמ"ן חטיבה 8 המשוריינת בפיקודו של אלברט מנדלר. יחד עם החטיבה נטל חלק בקרבות ההבקעה ברמת הגולן ובכיבוש קוניטרה.
שירות באגף המודיעין.
לאחר המלחמה התגייס לשירות קבע בצה"ל, והצטרף לחטיבת המחקר באגף המודיעין, ב-1968 מונה לראש מדור מדיני בענף סוריה. וב-1971 קודם על ידי אהרן יריב לדרגת סגן-אלוף ולראש ענף 5, ענף סוריה לבנון ועיראק, תפקיד בו כיהן בתקופה שלפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים. ועדת אגרנט זקפה לזכותו עצמאות מחשבתית וראיית הקשר בין היערכות הכוחות המצרים להיערכות בחזית הסורית. יערי ננזף על ידי ראש החטיבה אריה שלו כשנקט פעולה אישית, ומסר אזהרה לקצין המודיעין של פיקוד הצפון, חגי מן, ולמפקד אוגדה 252, מפקדו לשעבר, אלברט מנדלר. בבוקר 5 באוקטובר 1973, דרש לערוך גיחת צילום על מנת לאמוד את ההכנות הצבאיות בחזית הסורית, אך על ממצאיה דווח רק למחרת, יום פרוץ המלחמה. לאחר המלחמה שודרג ענף 5 לזירת מחקר ויערי שעמד בראשו עוד שנתיים קודם לדרגת אלוף-משנה.
ב-1974 מונה לראש הזירה המזרחית באמ"ן. ב-1975 מונה לקצין מודיעין של פיקוד הצפון לאור בקשתו של אלוף הפיקוד רפאל איתן. ב-1977 החל בלימודים במכללה לביטחון לאומי שנפתחה מחדש, וב-1978 התמנה לעוזר ראש אמ"ן למחקר (ראש חטיבת המחקר). במהלך הדיונים בממשלה על האפשרות לתקוף את הכור הגרעיני בעיראק, הביע תמיכה במהלך, בניגוד לדעת מפקדו, ראש אמ"ן יהושע שגיא. במלחמת לבנון הראשונה המליץ, יחד עם גיורא פורמן שהיה עוזר ראש אג"ם, לשר הביטחון אריאל שרון להימנע מהכנסת כוחות צה"ל לביירות. בתפקידו האחרון בצה"ל שימש יערי בין השנים 1983 ל-1986 כמפקד המכללה לביטחון לאומי.
לאחר שיחרורו מצה"ל.