הרי הרוקי הקנדיים מורכבים מאבן גיר, אבן חול וצפחה. חלק משכבות הסלעים האלה הן בין העתיקות ביותר בהרי הרוקי. הפארק מכיל 20 אגמים, ויש בו גם קירות סלע, תצורות גאולוגיות שונות. אחת מהתצורות הללו היא פצלי ברג'ס, הידועה כאחד ממרבצי המאובנים העשירים ביותר בכדור הארץ. פצלי ברג'ס התגלו ב-1909 על ידי צ'ארלס דוליטל וולקוט. בפינה הדרום-מזרחית של הפארק נמצא מחדר פלוטוני הידוע כקומפלקס נהר הקרח, ובו מרבצים של סודליט. בשדות הקרח ואפטה וואפוטיק נמצא מוצאו של נהר קיקינג הורס, שהוכרז כנהר מורשת קנדי. נהר זה הוא גשר טבעי דרך סלע מוצק. אתר זה שוכן 3 קילומטרים מערבית לפילד, והגישה אליו היא דרך שביל שמגיע עד לאגם אמרלד.
בצדו המזרחי גובל יוהו בפארק הלאומי קוטניי, ובצדו הדרומי הוא גובל בפארק הלאומי באנף. משרדי הפארק ומרכז המבקרים שלו נמצאים בעיירה הקטנה פילד שבקולומביה הבריטית. מקורה של המילה יוהו הוא בשפת קרי, ומשמעותה היא יראת כבוד או פליאה.
הפארק משתרע על פני 1,313 קמ"ר, והוא הפארק הלאומי הקטן ביותר מבין קבוצת הפארקים הלאומיים שבה הוא נכלל. פארק יוהו, הפארק הלאומי קוטניי, הפארק הלאומי באנף ושלושה פארקים של פרובינציית קולומביה הבריטית (האמבר, הר אסיניבוין והר רובסון) הוכרזו כולם כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו, בשם הקיבוצי "הפארקים בהרי הרוקי הקנדיים".
עונת החורף בפארק ארוכה, ועונת הקיץ חמימה וקצרה יותר. הטמפרטורה הממוצעת בעמקי הנהרות בינואר היא מינוס 7 מעלות צלזיוס, וביולי הטמפרטורה הממוצעת אינה עולה על 22 מעלות צלזיוס. הטמפטורות באזורים הגבוהים יותר של הפארק נמוכות ב-5 עד 7 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים גדלה ככל שעולים בגובה, ונעה בין 380 מילימטרים עד 1,250 מילימטרים.
אגמים בפארק.
בשטח הפארק 61 אגמים, המהווים אתרי תיירות פופולריים. העיקריים שבהם הם: אגם אופאבין, אגם ואפטה, אגם אוהרה, אגם שרברוק, אגם אמרלד, ואגם לואיז.
הצומח והחי.
בפארק יש שלושה אזורי צמחייה המחולקים לפי הגובה. האזור ההררי מאופיין בערבות דשא וביערות של אשוח דגלאס ועצי אורן, המכוסות בקיץ במצע עבה של פרחי בר. ביער התת-אלפיני גדלים בעיקר יערות מחטניים סגורים. עצים אינם גדלים באזור האלפיני, והצמחייה היא בעיקר ערבה אלפינית וחזזית המתקיימת על הסלעים.
בפארק תועדו כ-60 מינים של יונקים, ובהם אייל פרדי לבן-זנב, אייל פרדי שחור-זנב, אייל קורא, אייל קנדי, דוב גריזלי, דוב שחור, זאב מצוי, זאב ערבות, עז הרים (האוכלוסייה הגדולה ביותר עם כ-400 פרטים) ופומה צפון-אמריקאית. כמו כן תועדו למעלה מ-200 מינים של עופות, ובהם עיט זהוב ועיטם לבן-ראש. מאגרי המים של הפארק הם בית גידול עבור מספר מינים של וייטפיש, טרוטה, ופיקרל צפוני. האקלים החורפי של הפארק אינו מאפשר את שגשוגם של זוחלים ושל דו-חיים, ועד כה תועדו רק 7 מינים של בעלי חיים אלה.
יבנה (קלן)
יבנה (השם הרשמי בגרמנית: Jüdisches Reformrealgymnasium Jawne, "בית־הספר־התיכוני־הרפורמיסטי היהודי יבנה") הייתה הגימנסיה היהודית היחידה בחבל הריין בגרמניה בין שתי מלחמות העולם. הגימנסיה נוסדה בפסח ה'תרע"ט (1919) והתקיימה עד לגירוש תלמידיה אל מותם ביולי 1942. 130 מתלמידי בית הספר ניצלו במסגרת הקינדר-טרנספורט לאנגליה, ביוזמתו של מנהל בית הספר באותה עת, ד"ר מנחם אריך קליבנסקי.
תולדות בית הספר.
בית הספר הוקם ב-1919 על ידי רב העיר רבי עמנואל קרליבך והרב פינחס וולף כהמשך לבית הספר היסודי היהודי "מוריה". מבנה בית הספר הוקם בשנת 1921 ב-Helenenstraße והוא הוכר כ"ליצאום" (Lizeum; בית ספר תיכון) חצי-ציבורי, כך שבנייתו מומנה באופן חלקי על ידי הממשלה. חבר הנאמנים של בית הספר הורכב מנציגי הקהילה היהודית ומוריו היו בעלי השקפות דתיות-אורתודוקסיות.
החל מה-9 באפריל 1929 כיהן כמנהל בית הספר מנחם אריך קליבנסקי ומספטמבר אותה שנה שויך בית הספר לקטגוריה של Privats Jüdisches Reform-Realgymnasium mit Realschule für Knaben und Mädchen לאמור: בית ספר יהודי פרטי-רפורמיסטי עם בית ספר תיכון לבנים ולבנות. בית הספר התמודד עם קשיים רבים החל מן המשבר הכלכלי העולמי של 1929 ועד שריפת בית הכנסת ב"ליל הבדולח", אולם הלימודים התקיימו ובית הספר אף הצליח לשגשג.
בשנת הלימודים 1930–1931 מנתה אוכלוסיית התלמידים בבית הספר 103 בנים ו-75 בנות. בשנת הלימודים 1936–1937 נמנו 410 תלמידים, בנים ובנות.
אפילו באוגוסט 1941 נפתחה שנת הלימודים כסדרה "כאילו (Als ob) הכל נשאר כמקודם".
השואה ותוכנית ההצלה.
החל מ-1937 פיתח קליבנסקי תוכנית ללימוד אנגלית ועברית מודרנית במטרה לסייע לתלמידים להגר לאנגליה או לעלות לארץ ישראל. הוא השיג את הסכמת הלשכה המרכזית להגירת יהודים של ממשלת גרמניה הנאצית ואת הסכמתם של גורמים יהודים בלונדון, ליברפול ומנצ'סטר שהתחייבו לקלוט את התלמידים. עד סגירת השערים ב-1939 הצליח לסייע להצלתם של 130 תלמידים על ידי שילוחם ללא הוריהם לאנגליה.
ביולי 1942 נשלחו אל מותם שרידי הקהילה היהודית של קלן ובהם קליבנסקי ומשפחתו ו-1,100 ילדים, בהם תלמידי בית הספר. הם גורשו מזרחה ברכבות ונורו ביער ליד מינסק לבורות הריגה.
הנצחה.
מבני הגימנסיה נהרסו במלחמת העולם השנייה ואחריה. באזור נבנו בניינים מודרניים, אך ב-2001 הוקמה אנדרטה לזכר התלמידים שנשלחו אל מותם וכיכר, הממוקמת במקום בו הייתה חצר בית הספר, נקראה על שמו של קליבנסקי.
בשנת 2007 נפתחה תערוכת קבע במרכז למידע ולזיכרון בקלן בשם "הילדים מהחצר הסמוכה" (Die Kinder auf dem Schulhof nebenan) המנציחה את זכר בית הספר ותלמידיו באמצעות תיעוד רב.
מרד שבע בן בכרי
מֶרֶד שֶׁבַע בֶּן בִּכְרִי - הוא מרד שחולל שבע בן בכרי למטה שבט בנימין כנגד שלטונו של דוד המלך ושבט יהודה על עם ישראל. המרד דוכא ושבע בן בכרי הוצא להורג. תיאור המרד מופיע ב.
הרקע למרד.
המרד התחולל בזמן ניסיונות השיקום של חצר דוד מהשלכותיו של מרד אבשלום. במהלך הקרב שבו חוסל אבשלום (שהתרחש ביער אפרים), שהה דוד בעיר מחנים (בעבר הירדן המזרחי). לאחר שהסתיים הקרב ואבשלום נהרג, חצה דוד את הירדן (מערבה) בלווית פמליה מבני שבטו, שבט יהודה. הדבר מעורר תרעומת בקרב שאר השבטים.
בנוסף, יש לזכור כי שבע בן בכרי הוא בן שבט בנימין, הללו קרובים למלך שאול, שתחתיו מלך דוד ולבסוף החליפו. בתום מרד אבשלום מטיל דוד קנס על אחד מצאצאיו האחרונים של שאול, מפיבשת בן יהונתן. הקנס מוטל עליו אחרי שנשפט שלא בפניו על אי סיוע למלך דוד בזמן מרד אבשלום ועל ניסיון למלוך תחתיו על פי דברי ציבא עבד מפיבושת שהביא צידה לאנשי דוד בבורחם.. בתחילה הקנס היה שכל רכוש מפיבושת יעבור לעבדו ציבא אך כשהתברר שציבא שיקר ומפיבושת אף לא הסתפר הקנס היה לחלוק את נחלתו עם עבדו ציבא אף כי מפיבושת אמר שמצדו הכל ילך לעבדו כל עוד דוד חזר בשלום. על פי המדרש כאשר אמר דוד שציבא ומפיבושת יחלקו את השדה יצאה בת קול ואמרה רחבעם וירבעם יחלקו את המלוכה.
ניתן להוסיף גם את העובדה כי דוד החזיק צבא של שכירי חרב זרים, שתפקידם להטיל מרות על בני ישראל. הנחה נפוצה מוטעית היא שדוד היה אחראי על ביטולן של מסורות שבטיות, כגון העלאת ארון הברית לירושלים, בניגוד למקומו המסורתי, בהר אפרים, שם התגורר שבע בן בכרי.
בתשתית המרד עומד אופן ההמלכה של דוד על שבטי ישראל, כריתת ברית, מעין חוזה, בין שבטי הצפון לבין דוד, שהיה אז מלך יהודה.
התפתחות המרד.
קריאת המרד של שבע בן בכרי נפלה על אוזניים קשובות, ושבטי ישראל מקבלים עליהם את מנהיגותו של שבע בן בכרי. ניסיון הפיזור הראשון של המרד נעשה באמצעות מינויו של עמשא בן יתר לגיוס צבא משבט יהודה לפיזור המרד, אלא שעמשא בן יתר מתמהמה בפעולה זו (למרות הבטחה כי יכהן כשר צבא במקום יואב בן צרויה).
דוד ממנה לכן את אחיינו, אבישי, לפזר את המרד. אבישי, בראש צבא הגיבורים של דוד, יצא למרדף אחר שבע בן בכרי. בתחנה הראשונה של המרדף, גבעון, מוצא להורג עמשא בן יתר על ידי יואב בן צרויה. להוצאה להורג היה אפקט מלכד על צבאו של יואב ותרם לגיוס שבטי ישראל לצד יואב. יואב החל אם כן רודף אחרי שבע בן בכרי שברח לעיר אבל בית מעכה.
צבאו של יואב צר על העיר ומתחיל לנסות לפרק את חומתה. אישה חכמה מן העיר מנהלת משא ומתן עם יואב בסופו מושלך ראשו של שבע בן בכרי מעבר לחומה והמצור מופסק.
השלכות המרד.
בערוב ימיו יצווה דוד על בנו ויורשו שלמה להוציא להורג את יואב בן צרויה, משום שהרג את עמשא בן יתר במהלך המרד (ואת אבנר בן נר).
עם זאת, הקריאה אותה השמיע שבע בן בכרי "אֵין-לָנוּ חֵלֶק בְּדָוִד וְלֹא נַחֲלָה-לָנוּ בְּבֶן-יִשַׁי אִישׁ לְאֹהָלָיו יִשְׂרָאֵל" הדהדה שני דורות אחר כך בעת פילוג הממלכה, אירוע שהיווה צימצום משמעותי בכוחו של בית דוד.
ההשלכה ההלכתית הנלמדת מהמרד.
מסיומו של המרד, נלמדת הלכה בתוספתא בעניין הסגרת אדם אל מותו לצורך הצלת רבים. הרמב"ם אף מזכיר בהלכותיו (הלכות יסודי התורה פרק ה) את שמו של שבע בן בכרי, ופוסק שמותר להסגיר רק אדם שחייב מיתה כמו שבע בן בכרי, במידה והזכירו את שמו של האדם ובמידה ועשה מעשים בדומה לשבע בן בכרי .
מרד שבע בן בכרי ותיקון הסופרים.
הקריאה האמורה של שבע נכללת במסורות בדבר תיקון סופרים.
לגרסת מסורות אלו, הקריאה הייתה ""אֵין-לָנוּ חֵלֶק בְּדָוִד וְלֹא נַחֲלָה-לָנוּ בְּבֶן-יִשַׁי אִישׁ לְאלהיך יִשְׂרָאֵל".
כלומר, אחת הסיבות למרד הוא ביטול מסורות פולחן שבטיות, כך ששבטי ישראל חשו שנותק הקשר בינם לבין אלוהים. כדי למנוע פגיעה בכבודו של האלוהים, וכדי למנוע פרשנות לפיה יש יותר מאל אחד, שונה נוסח הקריאה.