אם השחקן מסיים את השלב ונותרו לו עוד מהלכים אז אחד מהבאים מתבצע: או שמספר דגים יופיעו על לוח המשחק ויאכלו חלק מן הסוכריות (כל מהלך שלושה דגים), או שחלק מהסוכריות יהפכו לסוכריות מפוספסות ויפעלו. הודות לכך השחקן צובר ניקוד נוסף לו היה זוכה אם היה יכול להשתמש במהלכים העודפים שנותרו לו.
כל שחקן מקבל כברירת מחדל חמישה מחזורי חיים. שחקן זקוק למחזור חיים אחד לפחות כדי לשחק שלב של המשחק. אם השחקן אינו מצליח לסיים את השלב, הוא מאבד מחזור חיים. חיים נוצרים מחדש מדי 30 דקות. ניתן לחדש מחזורי חיים גם באמצעות עזרה מחברי פייסבוק, תשלום בנקודות פייסבוק או תשלום בכסף.
עולם החלומות (Dreamworld).
החל משלב 50 מקבלים מסלול אלטרנטיבי במשחק - במפת השלבים מופיע ינשוף בצד המסך. כאשר לוחצים על הינשוף, מגיעים למפה נוספת בה מהלך המשחק שונה.
בצד המסך יש ינשוף על ירח לא מלא בצורת חצי סהר שבכל אחד מקצותיו יש שתי סוכריות שונות. בכל מהלך המוריד סוכרייה עם אחד הצבעים שבקצוות, הירח נוטה לצד הסוכרייה שבצבע שבו השתמשו למהלך. אם הירח נוטה יותר מידי הינשוף נופל והשלב נגמר. בכל מהלך הירח מתמלא, ואם הירח מתמלא עד הסוף יש מכת "מון סטראק" (מכת ירח). זו מכה שמופעלת למספר מוגבל של מהלכים המעלימה ומבטלת למשך זמן המכה סוכרייה מאחד הצבעים או יותר.
עולם החלומות כולל 665 שלבים.
מוניצ'יפל קראיובה
מוניציפל קראיובה (ברומנית: Clubul Sportiv Municipal Craiova) היא קבוצת כדורסל רומנית מהעיר קראיובה. המתמודדת בליגת העל הרומנית ובבעבר השתתפה בליגה הבלקנית.
היסטוריה.
המועדון הוקם בשנת 2001. בסיום עונת 2002/03 העפילה הקבוצה לראשונה לליגה הבכירה. לאחר עונה אחת ירדה בחזרה מהמקום האחרון לליגה השנייה ואף לליגה השלישית. בעונת 2006/07 טיפסה לליגה השנייה ולאחר עונה אחת העפילה בחזרה לליגת העל. לאחר מספר עונות בתחתית, סיימה הקבוצה את עונת 2012/13 במקום הרביעי והפסידה בסדרת רבע גמר הפלייאוף לקבוצת גז מתאן מדיאש 3-0. בעונת 2013/14 השתתפה הקבוצה לראשונה בליגה הבלקנית
מאז חודש נובמבר 2012, מארחת הקבוצה בהיכל הרב תכליתי החדש פוליבלנטה המכיל 6,000 מקומות ישיבה.
קנדי קראש
רייבל ווילסון
פנמה (פירושונים)
וויליאם פיטרסון
מדליית השישי באוקטובר
אחוה (תקליטים)
אחוה הייתה חברת התקליטים הראשונה שנוסדה בתל אביב, בארץ ישראל המנדטורית, בסוף 1933 על ידי דב מייבלט. החברה פעלה כ-8 חודשים, העסיקה שמונה עובדים והדפיסה 15 אלבומים שונים בהיקף של כמה מאות תקליטים.
דב מייבלט היה עובד בחברת התקליטים הפולנית "סירנה" והגיע לארץ ישראל כתייר בשנת 1933. באותם ימים לא היו ביישוב שידורי רדיו ומספרם של בעלי גרמופונים היה זעום. חלק מבעלי האמצעים בקרב עולי העליות הרביעית והחמישית הביאו עמם גרמופונים ותקליטים לארץ. לדבריו של אליהו הכהן, חוקר הזמר העברי, "קשה לדמיין היום עד כמה הארץ הייתה מלאה אז שירה... השירה התפתחה בעיקר מסביב למדורה, בבתי ספר, בקיבוצים, בקני תנועות הנוער". מייבלט החליט להשתקע בארץ ולייסד חברת תקליטים - הראשונה מסוגה בארץ-ישראל. כדי להקים את החברה נכנס לשותפות עם חברת אחווה, שעסקה בשאיבת בורות ספיגה, והשקיע מהונו 5,000 ליש"ט. בדצמבר 1933 הקים את חברת התקליטים באותו שם במבנה משאבת המים בפרדס (כיום צומת הרחובות דרך בגין ומזא"ה) בשולי תל אביב. מטרתו הייתה להפיק את ראשוני התקליטים לפני פתיחתו של יריד המזרח השני, באפריל 1934. הדגש של יריד המזרח היה עידוד תוצרת הארץ.
מייבלט פנה לתיאטרון "המטאטא" כדי לאתר זמר ומעבד ומצא שם את מבוקשו - משה וילנסקי בן ה-23, מוזיקאי בהכשרתו, היה פסנתרן ב"מטאטא" ועלה כשנתיים לפני כן מפולין. יוסף גולנד, מכוכבי התיאטרון, נבחר כזמר. מייבלט ווילנסקי בחרו יחד 30 שירים של מרדכי זעירא, עמנואל עמירן ווילנסקי עצמו, שהיו פופולריים באותה עת. לאחר שווילנסקי הכין להם עיבודים צריך היה למצוא אולפן הקלטות, כיוון שביישוב לא היה כזה בנמצא. לאחר שווילנסקי חיפש לשווא, בהתבססו על שמועות, אולפן בביירות ובצידון שבלבנון, הציע גולנד להקליט את השירים בברלין, כיוון שאחיו התגורר שם והיה בקשרים עם בעלי אולפן.
גולנד יצא עם עיבודיו של וילנסקי לברלין בפברואר 1934 והקליט באולפן "ארטיפון" את כל 30 השירים ביום אחד עם חלק מתזמורת היידישער קולטורבונד של ברלין. תזמורת ג'אז זו הייתה בעלת מוניטין וניצח עליה החצוצרן זיגפריד פטרושקה. במרץ שב גולנד לתל אביב עם המאסטרים (אב-טיפוס מתכתי שאותו משכפלים במפעל) וייצור תקליטי השלאק (נקראו אז בעברית "לוחות גרמופונים") החל, לאחר שמכבש ייצור הגיע למפעל. אחוה ייצרה 15 תקליטים שונים, כולם במהירות של 78 סל"ד. כל תקליט הכיל שני שירים, אחד בכל צד. על מנת לחסוך בהוצאות הופקו רוב התקליטים מקרטון שהיה מצופה בשכבה דקה מאוד של שלאק (למרות שעמידות הקרטון נודעה כבר אז כנמוכה). שלושה תקליטים יצאו גם בגרסת שלאק טהור. על התווית שבמרכז התקליטים הופיע שמו של גולנד והכיתוב "תוצרת הארץ". שמו של וילנסקי לא הופיע על התקליטים. על פי קטלוג החברה, ייצרה אחוה גם גרמופונים.
שני השירים המצליחים ביותר היו "דודה הגידי לנו כן" ו"תל אביב". שירים נוספים שהודפסו היו:
מייבלט הצליח להציג את תקליטיו ביריד המזרח השני בסוף אפריל 1934 וזכה להצלחה רבה. אחוה אף הבטיחה גרמופון מתוצרתה לכל אחד שירכוש את כל 15 התקליטים. ב-20 ביולי 1934 שלחה הלשכה הראשית של קרן קיימת לישראל מזכר לשליחיה בעולם ובו שובחו התקליטים כאמצעי תעמולה יעיל וחשוב לתנועה הציונית. למרות ההצלחה והבקשה שהגיש מייבלט להעסקת עוד שלושה מומחים מגרמניה, בנוסף לשמונת עובדיו, נאלץ מייבלט להפסיק את הייצור בנובמבר אותה שנה עקב איכותם הטכנית הירודה של רוב התקליטים. תקליטי הקרטון נשברו או נשחקו בקלות, התעקמו או חוררו על ידי המחט, ציפוי השלאק התקלף או שהחור בתקליטים לא היה ממורכז.
לאחר שמייבלט סגר את מפעל אחוה הוא עזב לגרמניה וייסד שם חברת תקליטים. ככל הנראה, שב מייבלט לפולין בשנת 1937.
בובי סנדס
רוברט ג'ררד "בובי" סנדס (אנגלית: Robert Gerard "Bobby" Sands, ידוע גם בשמו המאומץ האירי: Roibeárd Gearóid Ó Seachnasaigh, רוֹבַּארְד גֶ'רוֹיְיד אוֹ'שַׁאכְנֶסִי; 9 במרץ 1954 – 5 במאי 1981) היה חבר "הצבא האירי הרפובליקני הזמני", הידוע בשל מותו במהלך שביתת רעב במחאה על תנאי הכליאה של הרפובליקנים הצפון-אירים בבתי-הכלא הבריטיים.
ביוגרפיה.
שנים ראשונות.
סנדס נולד באבוטס קרוס שבעיירה ניוטונאבי מצפון לבלפסט, לג'ון ורוזלינד סנדס. שני הוריו היו קתולים, אם כי סבו מצד אביו היה פרוטסטנטי, ושם משפחתם מרמז על מוצא סקוטי. הצלצול הלא-גאלי של השם אפשר למשפחה הקתולית להשתלב בקלות יחסית ברובע האמיד, שהיה מאוכלס כמעט אך ורק בפרוטסטנטים. בובי היה הבן הבכור, והיו לו שתי אחיות ואח צעירים: מרסלה, ברנדט וג'ון. לקראת סוף שנות ה-50 החלה המשפחה לסבול הטרדות משכניהם על רקע דתם, שנחשפה לבסוף. ב-1961, לאחר הצקות ואיומים, נאלצו לעבור מביתם לראת'קול, שיכון אחר בניוטונאבי שבו היוו הקתולים 30% מהאוכלוסייה.
באמצע העשור הלך והחמיר המתח בצפון אירלנד: למול קריאת הקתולים להפסיק את האפליה נגדם, הקימו קיצונים פרוטסטנטים את כוח המתנדבים מאלסטר ב-1966. התנגשויות בין שני הפלגים התחוללו ברחבי הצפון, ובאוגוסט 1969 הן הגיעו לשיאן בגל של מהומות שגבה מאות פצועים והביא לשיגור צבא בריטניה לאזור. במקביל למאורעות אלו, סבל סנדס הצעיר מהתנכלות שכניו. הוא ואחיותיו הוכו על ידי ילדים אחרים לעיתים תכופות. ב-1970 עזב בובי את בית-הספר, בגיל חמש-עשרה, ומצא עבודה כמתלמד במפעל להרכבת אוטובוסים. הוא עזב את המשרה ב-1972, לאחר שהוכה ואוים ברצח מספר פעמים על ידי העובדים האחרים. ביוני אותה שנה הותקף בית הוריו על ידי אספסוף, והמשפחה עזבה לרובע קתולי במערב בלפסט.
הצבא האירי הרפובליקני.
זמן קצר לאחר המעבר הצטרף סנדס ל"צבא האירי הרפובליקני הזמני" (Provisional IRA), ארגון שפרש מהצבא האירי הרפובליקני (IRA) בדצמבר 1969 בדרישה לנקוט יד קשה בצפון. כחלק ממחויבותו ללאומנות האירית אימץ לעצמו שם גאלי, רובארד ג'רוייד או'שאכנסי. בתחילה הקים בעצמו תא פעילים קטן וחובבני, אליו גייס כמה מחבריו. שלושה מהם נהרגו כשניסו להרכיב פצצה מאולתרת. לאחר מכן עבר אימונים מסודרים ביותר בנשק מטעם הצאר"ז והצטרף לתא הארגון בפולס רוד שבבלפסט. הוא השתתף במספר פעולות שוד ובהברחות אמל"ח. באוקטובר 1972 נעצר לאחר שארבעה אקדחים נתפסו בבית ששהה בו. בעודו במעצר נשא לאישה את חברתו ההרה, ג'רלדין נואד. באפריל 1973 הורשע ונגזרו עליו חמש שנות מאסר בבית-הכלא מייז. בעודו במאסר זכה לתנאי 'מעמד מיוחד'. אלה הוענקו ביולי 1972 לכל העצירים שעברו עבירות הקשורות לסכסוך הפוליטי, ולמעשה נתנו להם זכויות של שבויי מלחמה. בשהותו בכלא קרא סנדס את כתבי ג'יימס קונולי, קרל מרקס וצ'ה גווארה ונעשה סוציאליסט. באפריל 1976 הוא שוחרר ושב להתגורר עם אשתו ועם בנו, ג'ררד.