בשנת 1950 הועמדה פארקר לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בתפקיד האלמנה הצעירה מרי אלן הנשלחת לכלא בדרמת הפשע של ג'ון קרומוול "כבולה". על התפקיד היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר של פסטיבל ונציה. בשנה שלאחר מכן עבדה פארקר עם במאי העל הקלאסי ויליאם ויילר בדרמת המשטרה שלו "סיפור בלשי", בסרט היא הופיעה בתפקיד מרי אשתו של הבלש ג'ים מקלוד (קירק דאגלס) והועמדה לפרס אוסקר נוסף לתפקיד הראשי הטוב ביותר.ב-1952 שיחקה פארקר בסרט ההרפתקאות "סקרמוש" בתפקיד לינור ובדרמת המלחמה "מעל ומעבר" בתפקיד לוסי אשתו של קולונל חיל האוויר האמריקאי פול טיבטס (רוברט טיילור).
בשנת 1955 הועמדה פארקר בפעם השלישית לפרס האוסקר על תפקידה בדרמה "מלודיה קטועה" בתור כוכבת האופרה האוסטרלית מריג'ו לורנס, באותה שנה הוסיפה לרזומה גם הופעה עבור אוטו פרמינגר בסרטו "האיש בעל זרוע הזהב" בתפקיד זוש אשתו של פרנקי מאג'קינק (פרנק סינטרה) המרותקת לכיסא גלגלים. בהמשך שנות ה-50 שיחקה פארקר גם תחת בימויו של ראול וולש במערבון "המלך וארבע המלכות" לצידו של קלארק גייבל ותחת בימויו של פרנק קפרה בקומדיה "חור בראש" בתפקיד גברת רוג'רס.
בשנות ה-60 הופיעה פארקר בקלאסיקה המוזיקלית של רוברט ווייז "צלילי המוזיקה" בתפקיד הברונית אלזה שריידר וכמו כן גם בדרמה של וינסנט מינלי "הביתה מהגבעה" לצידו של רוברט מיצ'ם.
מחוץ לעולם הקולנוע שיחקה פארקר גם בסדרות טלוויזיה, היא הועמדה לפרס אמי בשנת 1962 על הופעת אורח בסדרה "השעה ה-11" ולפרס גלובוס הזהב בשנת 1969 על הופעתה בסדרה "העולם של ברייקן".
פארקר התחתנה ארבע פעמים. בעלה הראשון היה פרד לואיס לו נישאה (למשך שנה אחת) ב-1943. בשנת 1946 התחתנה עם המפיק ברט פיירדולב וילדה לו שלושה ילדים. הם התגרשו בשנת 1953. בעלה השלישי היה הצייר פול קלמנס. הנישואים הללו נמשכו 11 שנים ולזוג נולד בן אחד (השחקן פול קלמנס). נישואיה הרביעיים היו לריימונד הירש לו היא הייתה נשואה עד למותו ב-2001.
פארקר הלכה לעולמה ב-9 בדצמבר 2013 בעיר מגוריה פאלם ספרינגס, קליפורניה מסיבוכים של דלקת ריאות בגיל 91. על פי בקשתה האחרונה גופתה נשרפה ואפרה פוזר על פני האוקיינוס השקט.
על שמה של פארקר ישנו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
פארקר שגדלה וחונכה כנוצרייה פרוטסטנטית התגיירה ולכל אורך שנותיה ככוכבת קולנוע הגדירה עצמה כיהודייה.
בנשוב על הפלואוצ'ניצה
בנשוב על הפלואוצ'ניצֶה (בצ'כית: Benešov nad Ploučnicí, בגרמנית: Bensen) היא עיירה במחוז אוסטי נד לבם בצ'כיה. טירה יפהפייה מתקופת הרנסאנס הסקסוני תוחמת את הכיכר המרכזית.
זהו מקום הלידה של שחקני הכדורגל הגרמנים פטר ורולנד דוק, וקאלום ווייט.
האזכור הכתוב הראשון של הכפר הוא מ-1352.
קו הרכבת 081 מהעיר דצ'ין לכיוון העיר צ'סקה ליפה עובר בעיר. במקביל לפסים וממשיך עימם, נמצא הכביש הראשי מספר 262/II.
פרובינציית אנטרה ריוס
פרובינציית חוחוי
פרובינציית טוקומאן
פרובינציית טיירה דל פואגו
פרובינציית לה פמפה
פרובינציית לה ריוחה
פרובינציית מיסיונס
כביש 89 (ארצות הברית)
כביש 89 הוא כביש אורך מדרום לצפון במערב ארצות הברית. הכביש מתחיל בכביש בין-מדינתי 44 (I-44) בפלגסטף שבאריזונה ומסתיים בכביש המהיר מספר 2 של אלברטה בגבול עם קנדה סמוך ליישוב באב במונטנה. עד 1992 הייתה תחילת הכביש הרשמית בעיירה נוגלס שבגבול בין ארצות הברית למקסיקו.
אריזונה.
הכביש מתחיל בפלגסטף. הוא ממשיך צפונה ועובר בסמוך לפארק הלאומי גרנד קניון ושמורת הנאוואחו. בסמוך לגבול עם יוטה הכביש מתפצל לשני כבישים, כביש 89 וכביש 89A. כביש 89A, כיום נתיב חלופי לכביש 89, חוצה את נהר הקולורדו על גשר נאוואחו סמוך למעבר ליז פרי, והיה עד שנות ה-60 של המאה ה-20 הנתיב המקורי של הכביש. הנתיב הנוכחי של הכביש נבנה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 על מנת לשנע עובדים וחומרי בנייה לבניית סכר קניון גלן וחוצה את נהר הקולורדו סמוך לעיירה פייג' בגשר קניון גלן שנבנה בצמוד לבניית הסכר. שני הנתיבים מצטלבים מחדש בעיירה קנאב ביוטה על הגבול עם אריזונה.
בפברואר 2013 שקע קטע כביש באורך 50 מטרים כ-40 קילומטרים דרומית לפייג' כתוצאה ממפולת, והכביש נסגר לתנועה. נכון לסוף 2013 קטע כביש זה סגור והנהגים נאלצים לנסוע בדרכים חלופיות על מנת להגיע לפייג'. כתחליף חלקי נסלל כביש 89T תוך 79 ימים דרך שמורת הנוואחו.
יוטה.
קנאב היא היישוב הראשון על הכביש ביוטה. מכאן הכביש פונה צפונה ומוביל דרך הפארק הלאומי ציון והפארק הלאומי ברייס קניון. בהמשך עובר הכביש את עיירת הרפאים תיסטל (Thistle) שנחרבה במפולת אדמה ב-1983. מרחק קצר משם מגיע הכביש לחזית ווסאץ' (Wasatch Front), כינוי לשרשרת הערים הגדולות של יוטה המשתרעות למרגלות רכס ווסאץ' (Wasatch Range), בהן בירת יוטה סולט לייק סיטי, שבהם מתגוררים כ-80% מאוכלוסיית המדינה. הכביש עובר דרך אוגדן (Ogden) ובו הוא קרוי שדרות וושינגטון, ודרך לוגן (Logan) שבה הוא הרחוב הראשי שבו נמצאת גם אוניברסיטת המדינה של יוטה (Utah State University). הדרך ממשיכה צפונה ויוצאת מיוטה בסמוך לאגם הדובים (Bear Lake).
איידהו.
הכביש עוקף את אגם הדובים. בעיירה מונטפיליור (Montpelier) חוצה הכביש את כביש 30 (כביש המחבר בין פילדלפיה במזרח לפורטלנד במערב). מרחק קצר משם חוצה הכביש את הגבול למדינת ויומינג.
ויומינג.
בוויומינג חוצה הכביש את עמק סטאר (Star Valley) ואת הקניון הגדול של הנהר סנייק בפארק הלאומי גרנד טיטון, הוא עובר בעמק ג'קסון הול (Jackson Hole). הכביש עובר דרך פארק ידוע פחות (John D. Rockefeller, Jr. Memorial Parkway) לפני שהוא נכנס לכניסה הדרומית של פארק הלאומי ילוסטון. קטע כביש בתוך הפארק שאיננו ממוספר מחבר בין הקטע בכניסה הדרומית של כביש 89 לפארק לכניסה הצפונית מהפארק במדינת מונטנה.
מונטנה.
כביש 89 נכנס למונטנה בכניסה הצפונית לפארק ילוסטון, סמוך לעיירה גרדינר (Gardiner). הוא חוצה את המדינה לרוחבה בטרם הוא מתקרב לפארק הלאומי גליישר. כביש הגישה לפארק הקרוי "דרך ההולכים אל השמש" יוצא מכביש 89 בעיירה סיינט מרי (St. Mary, Montana). ממשיך הכביש וחוצה את הגבול לקנדה סמוך ליישוב באב (Babb). המשך הכביש בקנדה קרוי הכביש המהיר מספר 2 של אלברטה (Alberta Highway 2).
פרובינציית סלטה
פרובינציית סן לואיס
פרובינציית סנטיאגו דל אסטרו
פרובינציית פורמוסה
פרובינציית צ'אקו
פרובינציית צ'ובוט
פרובינציית קורדובה
פרובינציית קוריינטס
פרובינציית קטמרקה
שלמה סובל
הרב שלמה סובל (כתיב יידי: סאבעל, סאבל; י' בטבת תרס"א, 1 בינואר 1901 - י"ג בטבת תש"ל, 22 בדצמבר 1969) היה דרשן ירושלמי.
תולדותיו.
נולד בדווינסק שבלטביה, בנם של שמואל סובל. בבחרותו עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. בהיותו בן 18 נישא לאיטא פינא חסא, בתו של רבי בן ציון ידלר.
ניהל התכתבות תורנית ענפה עם שני רבנים בולטים בדורו - רבי יוסף רוזין ("הרוגוטשובר") ורבי יוסף חיים זוננפלד, ופרסם את תוכן התכתבותו עמם בשני ספרים: שו"ת שלמת יוסף (התכתבותו עם הרוגוטשובר) ושו"ת שלמת חיים (התכתבותו עם הרב זוננפלד).
חיבר את הספר שלמה חדשה, שלושה חלקים, הכוללים את חידושיו וביאוריו במקרא, בהלכה ובאגדה.
כיהן כר"מ במספר ישיבות בירושלים. היה דורש בירושלים בשבתות ובחגים.
נפטר בשנת תש"ל, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
משפחתו.
בניו: יוסף, שמואל ויצחק נחמן סובל, בנותיו: רחל - אשת חיים קנריק, ורבקה - אשת ישראל מרגלית, מתלמידי ישיבת מיר בשנחאי, וחיה סלובה -אשת דודה יהושוע לייב אריה (בן הרב בן ציון יאדלר). מנכדיו: הרב שלמה סובול - רב קהילת שערי יונה מנחם ממודיעין ומייסדה של הארגון הרבני "ברקאי", השופט משה סובל, והרב משה מרדכי קארפ, מרבני מודיעין עילית (חתן בתו רבקה).
שלמה סובול
ארץ בושת
ארץ בושת הוא מופע תיאטרון-קברט סאטירי שנכתב על ידי דלית מילשטיין. סיפור המחזה מתרחש כולו בין כתליו של מועדון לילה. המופע משלב מיומנויות קרקסיות, קסמים, מוזיקה חיה וריקוד, המערבב מיניות בוטה עם אכזריות. במרכז סיפור המחזה: הליצן יעקב, בובתו-אהובתו רחל ומשפחת אבינו-כאן.
המחזה עלה בשנת 2006 בהפקת תיאטרון נוצר.
על המחזה.
הלילה יורד על רחובותיה המאובקים של העיר תל אביב שליד הים. שמיכה אפלולית של ערב קיץ ים תיכוני מכסה מעין את טרדות היום יום, הדהודיה של מלחמה בלתי נגמרת, עליבותם של פקידי השלטון, והתפוררותה של התקווה לעתיד טוב יותר. במיטב מחלצותיהם מוזמנים ניצולי שיגרת היום יום של המזרח התיכון לשכוח את צרותיהם בין כתליו של המועדון 'ארץ בושת'. את קרני השמש השוקעת מחליפים הזרקורים השוטפים את הבמה באור יקרות - רמז להבטחה גדולה בהשקעה קטנה. אלא שמה שמתחיל כמו קברט קרקסי עליז ואסקפיסטי מתברר כבבואה סוריאליסטית של המציאות אותה מנסה הקהל לשכוח ולהשכיח.
במשך שלוש שנים יצרו דלית מילשטיין (טקסט ובימוי) ובועז ברקת (מוזיקה) עם קבוצת אמנים (אורי אשכנזי – קסמים, אורית נבו – כוריאוגרפיה אווירית, רוויטל אריאלי – בובות, רינה בדש – כוריאוגרפיה, ערן לביא - קרקס) יצירה על מה שהוגדר על ידי הביקורת "כ"מהות החיים תחת צל ההבטחות בארץ שאיבדה את תומתה"". ההצגה הבנויה כשורה של אפיזודות קירקסיות במגוון של סגנונות תיאטרוניים, מהווה מסווה לסיפורה של הטרגדיה הגדולה של החלום הציוני על מדינה טובה והגונה לאנשים טובים והגונים. ההצגה התקיימה במועדוני לילה שונים, בחלל שעוצב במיוחד לטובת האירוע ומאפשר לקהל לשבת סביב שולחנות, לשתות ולאכול במהלך ההצגה ולקחת בה חלק פעיל, ההצגה מתרחשת במספר זירות מקבילות – על הבמה ומחוצה לה.