"קיר רפלקטיבי" הוא שם קבוצת פסלים של האמן הישראלי יגאל תומרקין. הפסלים מוצבים במקומות שונים כגון מוזיאון תל אביב לאמנות, קמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם ועוד.
היסטוריה.
קבוצת הפסלים "קיר רפלקטיבי" נוצרה במהלך המחצית השנייה שנות ה-70 של המאה ה-20. בתקופה זו זנח תומרקין את סגנון הפיסול האסמבלאז'י, המשלב חלקי נשק, לטובת עיסוק במבניות וצורה גאומטריים.
תצוגה של שבעה פסלים, אותה כינה תומרקין "מחוה לארצות-הברית", נפתחה ב-1 בספטמבר 1976 בפארק פלאשינג מדוז שבניו יורק. פסלים נוספים הוצגו באותה עת גם ליד מוזיאון קווינס במנהטן ופסל נוסף בסוהו, בסמוך לגלריית "Sculpture Now". בעקבות השחתה של פסלים ובעיות של ביטוח, פירק תומרקין את התצוגה בחודש נובמבר. חלק גדול מן הפסלים נפגע בתאונת דרכים. תומרקין תיקן את חלקם והעבירם לתצוגה בסטנפורד, ניו ג'רזי, באוניברסיטת ברנדייס במסצ'וסטס, באוניברסיטת בוסטון ופסל נוסף הותקן בביתו של אספן פרטי בווסטר, מסצ'וסטס.
תיאור.
היצירות מורכבות ממסגרות מתכת בהן שילב תומרקין משטחי זכוכית. משטחים אלו חושפים בפני הצופה את מנגנוני הבנייה של הפסל ואף מהווים רקע לקומפוזיציה של צורות המשולבת במערכת המסגרות של הפסל.
תומרקין קשר את הסגנון הפיסולי של היצירות אל חוויותיו מן התרבות האמריקאית. "הביקור בניו יורק", כתב תומרקין, "נותן לי עוד זווית ראייה; הזכוכית והקורטן, הסביבה משתקפת בפסלים. פסליי הופכים לאופקיים, כניגוד לאדריכלות הבינלאומית המכוונת לגובה.
הערות שוליים.
סטריגיל
סטריגיל היה כלי מתכתי קטן ומעוקל ששימש ביוון העתיקה וברומא העתיקה לקירצוף לכלוך וזיעה מהגוף, בתקופות בהן עדיין לא היו סבונים יעילים.
ניקוי הגוף התבצע בשלבים: תחילה נמרח שמן מבושם, אחר כך גורד השמן מהגוף יחד עם הלכלוך על ידי הסטריגיל. עבור העשירים ביצעו משרתים את הפעולות הללו.
סטריגיל שימשו לעיתים קרובות אתלטים וכן במרחצאות רומיים. הכלי יוצר בגדלים שונים, עבור אברי גוף שונים. לסטריגיל נלווה "אריבלוס" - קנקן שמן קטן. יצירות אמנות בנות התקופה מציגות אתלטים עם אריבלוס וסטריגיל.
Disassembler
M-75 היא רקטת ארוכת טווח מייצור עצמי של ארגון החמאס. הרקטה מגיעה לטווח של 70–75 קילומטר, ובעת שיגור מרצועת עזה מסוגלת לפגוע בין היתר בתל אביב ובירושלים. ראש הנפץ של הרקטה נושא מקסימום 10 קילוגרם חומר נפץ.
הרקטה נכנסה לשימוש לראשונה בנובמבר 2012 במהלך מבצע עמוד ענן, עת שוגרה לעבר ירושלים ותל אביב. ב-16 בנובמבר 2012, במהלך מבצע עמוד ענן, שוגרה רקטה שכזו לעבר ירושלים ונפלה במזרח גוש עציון.
לפי עלי ברכה, נציג חמאס בלבנון, הרקטה היא גרסה מקומית של פג'ר 5, אשר מיוצרת בעזה עם
טכנולוגיה שמקורה באיראן.
שם הרקטה מייצג את טווח ההגעה שלה בצירוף ראשי תיבות שם משפחתו של איבראהים מקאדמה, מראשי הזרוע הצבאית של החמאס שחוסל על ידי צה"ל בשנת 2003.
כמו יתר הרקטות שבשימוש החמאס, בהן הפג'ר 5 המגיעה לטווח של עד 75 קילומטר וה-M-302, גם ה-M-75 אינה מצוידת במערכת הנחיה ולכן דיוק הפגיעה שלה במטרות מוגבל, אך הטווח המוגדל שלה הופך אותה לאפקטיבית יותר מיתר הקסאמים שברשות הארגון. הרקטה הפכה לסמל לניצחון עבור החמאס, ובעת חגיגות ה-25 שנה להקמתו הציג הארגון דגם קרטון ענק של הרקטה, וכן הושקו בושם שנושא את שם הרקטה וכיכר בעזה על שמה.
אביעזר פילץ
הרב אביעזר פילץ (נולד בכ"ב באב ה'ת"ש, 26 באוגוסט 1940) הוא ראש ישיבת תושיה במושב תפרח ("ישיבת תפרח") וחבר במועצת גדולי התורה של דגל התורה.
ביוגרפיה.
נולד וגדל בכפר אברהם, לרב יצחק מרדכי, ראש ישיבת "תורה ומלאכה" במקום, וגולדה-דבורה פילץ. למד בישיבת אור ישראל לצעירים ובישיבת חברון בירושלים. בתחילת שנות ה-60 נישא לאפרת, בתו של הדיין הרב יצחק מאיר בן מנחם-פצינר, חתנו של הרב איסר זלמן מלצר. באירוסיו שנערכו בפתח תקווה נכח דוד הכלה הרב אהרן קוטלר, ששהה באותה עת בביקור בישראל. בתקופת אירוסיו למד בישיבת לייקווד במשך כשנה אצל הרב קוטלר. לאחר נישואיו התגורר בביתו של סב אשתו הרב איסר זלמן מלצר בשכונת בתי ברוידא בירושלים ולמד בכולל של בוגרי ישיבת חברון בשכונת גבעת שאול בירושלים.
בשנות ה-70 הצטרף לצוות הרבנים של ישיבת תושיה במושב תפרח בראשות הרב יעקב פרידמן, וכעבור זמן התמנה לעמוד בראשות הישיבה. בהשראתו מתאפיינת הישיבה בהקפדה בענייני הלכה, באווירה של הסתפקות במועט ובהתמדה ושקיעות בלימוד התורה. לישיבה תקנות רבות אשר מטרתן לשמר את הצביון הייחודי של הישיבה. עם השנים צירף לצוות הישיבה את גיסו הרב מנחם בן-מנחם ואת תלמידיו הרב יעקב שיינברג והרב דניאל ארנפרוינד. במהלך השנים הקים הרב פילץ מוסדות נוספים בתפרח ובהם ישיבה קטנה בראשות תלמידו הרב בצלאל גנצרסקי.
בשנת ה'תשע"ג פתח הרב פילץ סניף בעיר בית שמש בשם "נתיבות התורה", בראשות הרב יוסף רובינשטיין. הרב פילץ הוא נשיא הסניף ובתחילת דרכו מסר בו אחת לשבועיים שיעור כללי.
הרב פילץ דוגל בקו ההשקפתי השמרני של הרב שך, שהיה קרוב משפחתו. הוא בעל השפעה על קהילות ומוסדות תורה, בעיקר בדרום הארץ. הוא סייע רבות בהקמת ישיבת רכסים, בראשות הרב אליהו ציון סופר.
במבצעי צה"ל, "עופרת יצוקה" ו"עמוד ענן", הורה על המשך לימודים סדירים של הישיבה, בניגוד לישיבות אחרות בדרום שהעתיקו את פעילותן לאזור המרכז.
לקראת ההתנתקות התבטא בשיחה שהעביר לבני ישיבתו כי אילולא צער המשפחות היה ראוי שהמפונים יחגגו "יום טוב" על כך "שנגאלו מן העבודה הזרה של הציונות".
הרב פילץ נאם בעצרת רבבות של "דגל התורה" לקראת הבחירות לכנסת העשרים ודיבר בחריפות בגנות מדינת ישראל והציונות.
בשבועות הראשונים של התפרצות הקורונה בישראל, הורה להמשיך את הלימודים בישיבה כרגיל, למרות הוראת משרד הבריאות לסגור את הישיבה. כתוצאה מכך חלו כ-35 מתלמידי הישיבה
בי"ח בכסלו תשפ"א צורף כחבר למועצת גדולי התורה של דגל התורה.
בין תלמידיו: הרב פנחס אבוחצירא והרב אליעזר יהודה פינקל ראש ישיבת מיר.
משפחתו.
נשוי לאפרת פילץ, מחנכת במכללת אופקים. הם הורים לשני בנים. בנם הבכור, הרב מאיר, מחבר ספרי "אורי וישעי" על התלמוד, וראש כולל "בית ישראל" בירושלים. בנם השני, איסר זלמן, חתנו של הרב בנימין קרליבך, ר"מ בישיבת מיר.
איגוד כלל גרמני
פרנץ קאהן
פרנץ קאהן (או כהן, בגרמנית: Franz Kahn; 13 ביוני 1895 - אוקטובר 1944) היה מנהיג ציוני בצ'כוסלובקיה בין שתי מלחמות העולם.
קורות חיים.
קאהן נולד בפלזן שבבוהמיה, אז בתחומי אוסטרו-הונגריה. אביו היגר בצעירותו עם אחיו לארצות הברית וחזר לעיר, שם התחתן ונולדו לו שני ילדים, פרנץ וסטלה. ההורים נפטרו והותירו את ילדיהם יתומים. פרנץ הצעיר הצטרף, בזמן לימודיו בבית הספר התיכון, לתנועת הנוער היהודית "תכלת לבן". לאחר שהחל את לימודי המשפטים גויס, בזמן מלחמת העולם הראשונה, לצבא האוסטרי ושרת כקצין בחזית המזרח, שם נפצע ואבד את זרועו. לאחר שהות בבית חולים לשבויי מלחמה בנורווגיה חזר לפלזן, והשלים את לימודי המשפטים. בשנת 1921 מונה למזכיר הכללי של הפדרציה הציונית בצ'כוסלובקיה וכחבר הנהלתה. הוא היה אחראי על ארגון רוב הקונגרסים הציוניים בתקופה שבין מלחמות העולם. כמו כן עבד במשרדי תנועת 'החלוץ' ופעל בשיתוף פעולה הדוק עם יעקב אדלשטיין לקידום עליית צעירים יהודים לפלסתינה.
עם סיפוח צ'כוסלובקיה על ידי גרמניה הנאצית ב-1938 היה קאהן פסימי באשר לגורל היהודים במדינה, ובפרט לא חשב שתצמח תועלת ליהודים משיתוף פעולה עם הכובש הנאצי. עם זאת, החליט קאהן להישאר במדינה, מתוך מחשבה שיוכל לקדם את האינטרסים הציוניים בצורה טובה יותר בגולה. יחד עם אשתו אולגה (לבית פרידלר), היגר בסוף שנת 1938 מהעיר אוסטרובה לכיוון העיר פראג, בעוד את שני ילדיו, שושנה ורפאל, שלח ארצה במסגרת עליית הנוער. קאהן ואדלשטיין היו אנשי הקשר הרשמיים של המוסדות הציוניים, כמו גם של האס-דה (שרות הביטחון הנאצי) ומוסדות המדינה הצ'כוסלובקית.
קאהן לקח חלק חלק בקונגרס הציוני ה-21 שהתקיים בסוף אוגוסט 1939 בז'נבה. הוא סירב להצעת חבריו לקונגרס להעתיק את מקום מגוריו לשווייץ.
לאחר גירוש אדלשטיין לגטו טרזינשטט בדצמבר 1941 המשיכו קאהן ואשתו לעבוד שנה נוספת במשרד התרבות היהודית בפראג. בסוף ינואר 1943 נעצר קאהן יחד עם אשתו ופעילים ציונים נוספים והוגלה לגטו טרזינשטט. קאהן לא הביע רצון למלא תפקיד משמעותי במועצת הזקנים של הגטו, בין היתר משום שהוטלה עליה מלאכת הכנת רשימת הנידונים לגירוש באקציות. אף על פי כן, לקח על עצמו את תפקיד מנהל מערך ההרצאות במחלקת התרבות, תוך שימת דגש על עבודה עם נוער, ציונות ויהדות. מאמצים רבים שנעשו על ידי גורמים מחוץ לארץ להביא לשחרורו, העלו חרס. בחגיגת הרצל בגטו בשנת 1944 נשא ד"ר קאהן את נאומו האחרון, וסיימו במילים "עם ישראל חי".
בתאריך 4 לאוקטובר 1944 הוגלה קאהן יחד עם מרבית מנהיגי הגטו ומשפחותיהם למחנה ההשמדה אושוויץ בירקנאו, שם, בסמוך להגעתו, נרצח בתאי הגזים.
אוגדת הבשן
אוגדת הבשן ("אוגדה 210"; בעבר עוצבת נתיב האש, "אוגדה 366", "אוגדה 49") היא אוגדה מרחבית הכפופה לפיקוד הצפון, בצבא ההגנה לישראל.
האוגדה הוקמה מספר חודשים לפני מלחמת יום הכיפורים במהלך כוננות כחול לבן.
החל מיולי 2020 מפקד האוגדה הוא תת-אלוף רומן גופמן.
מבנה.
האוגדה מונה כוחות נוספים, ביניהם:
היסטוריה.
מלחמת יום הכיפורים.