בנייתו של הנמל החלה ב-1927 והוא נפתח לטיסות פנימיות ובינלאומיות ב-22 באפריל 1931, אם כי טיסות סדירות לנמל החלו לפעול רק כשנתיים מאוחר יותר. הטרמינל הראשון התאים לכשלושים אלף נוסעים בשנה, ובנוסף אליו נבנו מספר האנגרים ומבנה למועדון התעופה. קו הטיסה הסדיר הראשון היה הקו לברצלונה, ואחריו החלו להתווסף קווי טיסה בינלאומיים.
בתחילת דרכו כלל הנמל מסלול המראה על דשא, ורק בשנות הארבעים, כחלק מתכנון מחודש של הנמל, נסללו מסלולים חדשים. אורכו של המסלול הראשון שהחל לפעול בשנת 1944 היה 1,400 מטרים ורוחבו היה 45 מטרים. עד סוף העשור פעלו בנמל שלושה מסלולים, שאינם קיימים עוד כיום.
בשנות החמישים עברו בנמל יותר מחצי מיליון נוסעים בשנה והופעלו במקביל חמישה מסלולי המראה. בין היתר נפתח קו הטיסה לניו יורק, ובשנת 1955 נפתח הטרמינל השני, שיועד לטיסות פנים. בשנות השישים החל הנמל לקלוט מטוסים גדולים, והצמיחה בתנועת הנוסעים גדלה מעל למצופה, בעיקר בשל התפתחות התיירות בספרד. בתחילת העשור שירת הנמל כ-1.2 מיליון נוסעים בשנה, כפול מהתחזיות שהוצגו ב-1957.
בשנות השבעים, עם תנופת התיירות האדירה ועם הצגתו של מטוס הבואינג 747, עברו בנמל כ-4 מיליון נוסעים בשנה, והחלה בנייתו של טרמינל בינלאומי (כיום טרמינל 1). ב-1974 הוצג לראשונה קו השאטל לברצלונה, והחל לפעול במספר טיסות יומיות וללא צורך בהזמנה מוקדמת של כרטיס. לקראת מונדיאל 1982 עבר הנמל שיפוצים נרחבים, שכללו הרחבה ושדרוג של שני הטרמינלים הקיימים.
בשנות התשעים המשיכה צמיחתו של הנמל. ב-1994 נפתח מסוף המטען הראשון ושופץ מגדל הפיקוח. ב-1997 נפתח אגף צפוני חדש בטרמינל הבינלאומי. ב-1998 נחנך מגדל פיקוח חדש בגובה 71 מטרים, וב-1999 נפתח אגף דרומי חדש בטרמינל הבינלאומי. בעקבות פתיחת האגפים החדשים בטרמינל הבינלאומי, הוחלט על שינוי סיווג הטרמינלים: האגף הדרומי ומרבית הטרמינל הבינלאומי הישן הפכו לטרמינל 1, שאר הטרמינל הבינלאומי הישן יחד עם הטרמינל המקומי הפכו לטרמינל 2 והאגף הצפוני הפך לטרמינל 3.
בחודש נובמבר 1998 נפתח מסלול המראה חדש באורך 4,400 מטרים, בין הארוכים באירופה. בשנת 2004 הסתיימה בנייתו של טרמינל 4 וסלילתם של שני מסלולים נוספים, מקבילים למסלולים הקיימים, והטרמינל החדש נפתח רשמית ב-5 בפברואר 2006. עם הרחבה זו, הפך מדריד-בראחס לנמל התעופה בעל שטח הטרמינלים הגדול בעולם.
טיסות לישראל וממנה.
אל על מפעילה שתי טיסות יומיות בין נמל התעופה לתל אביב.
איבריה מפעילה שתי טיסות יומיות בין נמל התעופה לתל אביב.
אייר אירופה מפעילה 6 טיסות שבועיות בין נמל התעופה לתל אביב.
ביולי 2018 הודיעה אייר אירופה על פתיחת קו חדש מנמל התעופה לאילת, הקו החל לפעול ב-30 באוקטובר עד 26 במרץ 2019.
יוהנס הווליוס
יוהנס הווליוס או יאן הווליוש (בלטינית: Johannes Hevelius, בפולנית: Jan Heweliusz; 28 בינואר 1611 - 28 בינואר 1687) היה אסטרונום פולני וכן חבר מועצת העיר גדנסק, אז חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי.
כאסטרונום נחשב הווליוס כמייסד תחום המיפוי הטופוגרפי של הירח. כמו כן עסק במיפוי שמי הלילה והגדיר 10 קבוצות כוכבים חדשות, מהן נמצאות בשימוש האיגוד האסטרונומי הבינלאומי, וגילה את קיומו של מירה - הכוכב המשתנה הראשון שזוהה ככזה.
ביוגרפיה.
הווליוס נולד בשנת 1611 בעיר גדנסק למשפחת מבשלי בירה ממוצא בוהמי. עם סיום בית הספר בשנת 1630 הוא למד פילוסופיה של המשפט בעיר ליידן ולאחר מכן נדד באנגליה ובצרפת עד שבשנת 1634 חזר לגדנסק והשתקע בה. שנה לאחר מכן הוא התחתן עם קתרינה רבשקה שגרה בשכנות אליו ובשנה שאחריה הצטרף לגילדת מבשלי הבירה, שבראשה עמד משנת 1643. משנת 1651 היה גם חבר במועצת העיר גדנסק. בשנת 1662 נפטרה אשתו ובשנה שאחריה הוא נישא בשנית לאליזבת קופמן שנחשבת לאחת מהאסטרונומיות הראשונות וגם הוציאה לאור חלק מספריו לאחר מותו בשנת 1687.
הישגים מדעיים.
החל משנת 1639 עסק הווליוס במחקר אסטרונומי. לשם כך בנה על גג ביתו מצפה שכלל טלסקופ, אותו תכנן ובנה בעצמו. בשנים 1641–1647 הוא התמקד בחקירת השמש והירח - הוא תיעד את כתמי השמש, מיפה את פני הירח וגילה את תנועת הליברציה שלו. בשנת 1647 הוא פרסם את תוצאות מחקריו על הירח בספר Selenographia, sive Lunae descriptio אותו הקדיש למלך האיחוד הפולני-ליטאי ולאדיסלב הרביעי ושהקנה לו פרסום רב בקרב מדעני התקופה.
בשנים שלאחר מכן הוא עסק במיפוי של שמי הלילה, גילה ארבעה שביטים בשנים 1651, 1661, 1672 ו-1677 שמחישוב מסלוליהם הגיע למסקנה ששביטים יכולים לנוע במסלולים פרבוליים סביב השמש. בשל תרומתו למדע הוא צורף בשנת 1664 כחבר הפולני הראשון בחברה המלכותית ובשנת 1678 זכה לביקור מלכותי של מלך פולין יאן סובייסקי.
ב-26 בספטמבר 1679 פרצה שרפה שכילתה את מצפה הכוכבים של הווליוס על כל הציוד והספרים שהיו בו. הוא שיקם את המצפה תוך זמן קצר וקרא את קבוצת הכוכבים סקסטנט לזכר הציוד שאבד לו. חוץ מקבוצה זו, הווליוס גם הגדיר את הקבוצות כלבי ציד, לטאה, אריה קטן, לינקס, שועלון ומגן שנקרא במקור "מגן סובייסקי" לציון הניצחון של יאן סובייסקי בשנת 1683 על הטורקים בקרב וינה.
קירייה אלייסון
פסדינה
פסדינה (באנגלית: Pasadena) היא עיר במחוז לוס אנג'לס השייכת למטרופולין של לוס אנג'לס, קליפורניה. נכון לשנת 2007 חיים בה כ-150,000 תושבים, העיר ה-160 בגודל אוכלוסייתה בארצות הברית. פסדינה היא העיר השישית בגודלה במחוז לוס אנג'לס הצפוף ומרכז התרבות העיקרי של עמק סן גבריאל.
פסדינה היא ביתם של מוסדות אקדמיים רבים (בהם: המכון הטכנולוגי של קליפורניה, JPL, מכללת מרכז האמנות והעיצוב), חברות היי טק ותעשייה חשובות.
היסטוריה.
השטח עליו יושבת כיום פסדינה נרכש על ידי בנג'מין וילסון אשר הקים במקום כרמים. בבעלותו של וילסון היה שטח גדול נוסף, כיום העיר ריברסייד השוכנת מזרחית למטרופולין של לוס אנג'לס. וילסון לימיו הפך לראש העיר השני של לוס אנג'לס.
בשנת 1873 זכה וילסון לביקור של מכר טוב, ד"ר דניאל ברי, ממדינת אינדיאנה. ברי חיפש מקום לבנות בו קליניקה מיוחדת למטופלים שלו, שרובם סבלו ממחלות בדרכי הנשימה, קצרת ואסתמה. ד"ר ברי, אסתמטי בעצמו סיפר ששלושת הלילות בהם ישן בחווה של וילסון היו שלושת הלילות הטובים שהיו לו, ומבחינת מזג אוויר זה המקום האידיאלי לסובלים ממחלות בדרכי הנשימה.
כאשר סיפר ד"ר ברי לוילסון על החזון שלו, וילסון הבין את ההזדמנות העסקית שנפלה בחלקו וב-31 בינואר 1874 הקימו את "אינדיאנה קולוני". השמועה עברה מפה לאוזן והגיעו אנשים נוספים מכל רחבי ארצות הברית והתיישבו באזור. כך נולדה לה עיירה קטנה.
בשנת 1886 ניתן לעיירה השם פסדינה לאחר הצבעה על ידי תושבי המקום. (האסטרואיד 2860 Pasacentennium שהתגלה על ידי אלינור הלין נקרא על שם העיר לרגל חגיגות 100 השנה למאורע זה בשנת 1986)
הפופולריות של המקום צמחה והביאה מתיישבים נוספים, מה שגרם לצורך בשיפור התשתיות. בסוף המאה ה-19 חוברה פסדינה למסילת רכבת חשובה, דבר שגרם לזינוק משמעותי באוכלוסייתה.
בזכות מזג אוויר המיוחד שבה הפכה פסדינה גם לעיר תיירות מבוקשת בעיקר על ידי עשירי החוף המזרחי והחלו להיפתח בה בתי מלון רבים.
בשנת 1911 הפך המכון הטכנולוגי של קליפורניה לאוניברסיטה הנהנית גם ממימון ציבורי.
בשנת 1913 תמה בנייתו של גשר רחוב קולורדו מעל נחל ארויו סקו. הגשר כונה גם "גשר המתאבדים" בשל המתאבדים רבים אשר קפצו ממנו אל מותם בתקופת השפל הכלכלי של ארצות הברית.
בשנת 2003 הושלמו העבודות על ה"קו הזהוב" של הרכבת הקלה של לוס אנג'לס, שמחברת כעת את פסדינה עם מרכז לוס אנג'לס.
גאוגרפיה.
פסדינה שוכנת בגובה 263 מטרים מעל פני הים ומשתרעת על שטח של 60 קמ"ר מזרחית ללוס אנג'לס ובתוך המטרופולין של לוס אנג'לס. פסדינה היא העיר השישית בגודלה במחוז לוס אנג'לס.
תחבורה.
פסדינה היא התחנה הסופית של "הקו הזהוב" של המטרו של לוס אנג'לס. הקו מתחיל מתחנת יוניון, במרכז לוס אנג'לס. הקו מתוכנן להמשיך דרך ערים נוספות במטרופולין של לוס אנג'לס עד מונטקלייר.
נמל התעופה בוב הופ (ידוע גם בשמו: נמל תעופה ברבנק-גלנדייל-פסדינה), הממוקם ליד ברבנק, משמש כנמל תעופה אזורי. רוב היעדים מנמל התעופה הם במערב ארצות הברית. נמל התעופה הבינלאומי הקרוב ביותר לפסדינה הוא נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס.
בתרבות.
פסדינה היא מקום ההתרחשות העיקרי של הסדרה "המפץ הגדול" ומקום המגורים של הדמויות הראשיות בה.
באקונין
נחלת יעקב
שמואל דויטש
שמואל פבזנר
נחלת יעקב (שכונה)
שאוויל
שאוול
שאוולי
שאבלה
שכונת עזרא
שכונת עזרא היא שכונה בדרום-מזרחה של העיר תל אביב-יפו. היא שוכנת מדרום לשכונת התקווה, ממזרח ומצפון לנחל איילון וממערב לשכונת הארגזים.
רחובות השכונה נקראים על שמות חודשי הלוח העברי ומונחים חקלאיים, דוגמת גדיש, גבעולים, שורשים, שבולים, יורה, מלקוש וכדומה.
היסטוריה.
השכונה הוקמה על ידי יהודים יוצאי ארצות ערב לפני קום המדינה, כתוצאה מהתפשטות שכונת התקווה הסמוכה דרומה. סמוך לשכונה נמצא גשר קיבוץ גלויות ששימש את ההולכים בשביל עפר שהוביל מאבו כביר במערב לכפר סלמה ממזרח לה. במלחמת העצמאות הוצבו בשכונה כוחות מחטיבת גבעתי של ההגנה אשר גוננו עליה ועל שכונת התקווה מפני התקפות הערבים מאבו כביר ומסלמה.
השכונה גדלה בשנות ה-50 ובשנות ה-60 כתוצאה מהתיישבות של עולים שעברו אליה מהמעברות. מדי חורף, כשנחל איילון עלה על גדותיו, סבלה השכונה מהצפות. הנחל הגואה הציף תדיר שטחים וניתק אותה מתל אביב.