ב-28 במרץ 1948 פתחו שומרי גבעת ברנר באש על מסיגי הגבול ממע'אר ואנשי החמולה המובסים החליטו לנקום בתושבי הקיבוץ, עוד באותו יום הגיעו למקום אנשי צבא ההצלה מיבנא. בכפר הצטרפו אליהם לוחמים מקומיים והם פתחו באש על השיירות העבריות שעברו בכביש.
אנשי צבא ההצלה הביאו אתם שני מוקשים חשמליים מופעלים מרחוק, הטמינו אותם במסעף הכביש לתל נוף, ליד בית הספר של הכפר, והמתינו במבנה בית הספר לשעת כושר להפעילם.
בשעה 17.30 עברו את צומת תל נוף שני משוריינים. בראשון היו נוטרים ובשני שמונה לוחמי חטיבת גבעתי. הערבים הצליחו להפעיל רק מוקש אחד והוא התפוצץ מתחת למשוריין של לוחמי גבעתי. המשוריין התהפך ועלה בלהבות. מתוך מע'אר נפתחה אש שמנעה את חילוץ אנשיו. כל שמונת הלוחמים נשרפו בתוך המשוריין. באותו לילה בוצעה פעולת גמול נגד הכפר ובה פוצץ בנין בית הספר ממנו הופעל המוקש הקטלני, גופות הנספים חולצו והועברו לקבורה, 7בחלקה הצבאית בבית העלמין ברחובות ונהג המשוריין - בבית העלמין בראשון לציון.
לוחמי גבעתי שזעמם על מע'אר היה רב, תכננו פעולה לכיבושו. המבצע כונה "מבצע דרור" והוא בוצע על ידי גדוד 53 של החטיבה בפיקודו של יצחק פונדק במסגרת מבצע ברק.
המבצע החל בליל ה-15 במאי 1948. בשעה 01.00 יצא כוח מגבעת ברנר דרומה וכוח מגדרה צפונה. הכוחות הגיעו לנקודת ההיערכות ב-03.00. כן יצאה מגבעת ברנר יחידה של 4 משוריינים שתפקידה היה למנוע מעבר תגבורת למע'אר.
לאחר התקפה קצרה נכבש הכפר. התברר כי הוא פונה מתושביו עוד בתחילת מאי ומאז הוחזק בידי יחידה קטנה של מתנדבים סורים ומקומיים.
בתי האבן והבארות פוצצו ובתי החימר והגרנות הועלו באש זמן קצר לאחר כיבוש הכפר.
לאחר המלחמה נוסד על רוב השטח החקלאי של הכפר, המושב בית אלעזרי. מהכפר נותרו ארבעה בתים המיושבים ובמקומו שוכן הגן הלאומי גבעות מע'אר.
שורש יחידה פרימיטיבי
דייב גולז
דייב גולז (באנגלית: Dave Goelz; נולד ב-16 ביולי 1946) הוא בובנאי אמריקאי שהפעיל דמויות רבות בסדרה "החבובות". הוא המפעיל הראשי של גונזו הגדול ועוד מספר דמויות, כגון: ד"ר בנסן האנידו, זוט (הסקסופוניסט של "הלהקה החשמלית"), בורגרד השרת ועוד. כמו כן הוא הפעיל את בובר פראגל ואת דוד מאט המטייל בסדרה "פראגל רוק" והוא הפעיל את סר דידימוס בסרט "המבוך".
בניית בובות.
גולז פגש את פרנק אוז בשנת 1972, כאשר הוא היה בחופשה בניו יורק. כמה חודשים לאחר מכן, גולס הראה את חוברת העיצובים שלו לג'ים הנסון וב-1973, הוא עבד בסדנאות של הנסון בתור בונה בובות. בתחילה הוא היה אמור לבנות בובות להצגה בברודוויי אולם זה נגנז בשביל פיילוט ב-ABC, "ספיישל יום האהבה של החבובות", שם גולז בנה בובה בשם "ברוסטר" וגם הפעיל אותה. לאחר מכן ב-1974 הוא בנה בובות לפיילוט נוסף של החבובות, שם הוא בנה את נייג'ל, חיה (החבובות), פלויד פפר וזוט אשר הפכו לדמויות מרכזיות.
החבובות.
בשנת 1976, גולז טס עם החבורה של הנסון ללונדון כדי לעבוד על מופע החבובות. גולז הפך לבובנאי ראשי עם הבובה של גונזו הגדול. הבובה החלה את דרכה בספיישל "התחליף הגדול של סנטה קלאוס" בתור "פראקל קופסת הסיגריות", ולאחר מכן הופיעה בתפקידי אורח שונים בהפקות אחרות של הנסון. ובמופע החבובות הבובה קיבלה את השם "גונזו".
כמו כן גולז הפעיל בובות אחרות כגון: ד"ר בנסן האנידו המדען, זוט הסקסופוניסט של "הלהקה החשמלית", בורגרד השרת הנחמד והדאגן ועוד חבובות נוספות.
דוד אלבום
הרב דוד טעביל אלבום או אלבוים (תשרי, תרפ"ח (1927) - י"ט בתשרי, תשס"ח 2008), מייסד התנועה לכינון המקדש, ומראשוני הפעילים למען עליה להר הבית והקמת בית המקדש, ובפרט במגזר החרדי.
תולדותיו.
נולד בחודש תשרי תרפ"ח בלודמיר לאביו נחמיה, ואמו פראדל, בשנת תש"ו בהיותו בן 18 עלה באוניית מעפילים לאחד הקיבוצים ומשם עלה לירושלים, ולמד בישיבת סאטמר.
פעילותו.
במשך חייו הכין כלי מקדש, בהם כיור וכנו, מנורה, חצוצרות, מחתות, מזלגות, פסכתרים ויעים, וכן כלי מידה לנוזלים בגדלים שהוזכרו במשנה. כמו כן, ארג את ארבעת בגדי הכהונה של כהן הדיוט. לשם כך למד את טכניקת האריגה הקדומה, וייבא נול אריגה מיוחד.
בחג הסוכות בשנים תשמ"ט, תש"ן ותשנ"א ניסכו מים, כהנים לבושי בגדי כהונה מהבגדים שהוא ארג, על רצפת הר הבית במקום המזבח, באמצעות כלים שהוא הכין.
פעילותו והכלים שהכין נושאים אופי חלוצי, עצמאי, "פרטיזני" ולא מאורגן. מכון המקדש המשיך בפעילות זו באופן ממוסד ומסודר יותר, בין השאר בהשראת מפעלו החלוצי של הרב אלבום.
במקביל להקמת התנועה לכינון המקדש, הקים גם את ישיבת "תורת הבית", ישיבה ללימוד הלכות בית המקדש ועבודתו. הישיבה הוציאה לאור ספרים וחוברות העוסקים במצוות בניין בית המקדש ובאפשרות לקיים מצווה זו בימינו. על פעילותו זו הותקף בחוגים חרדיים.
שותפים לפעילותו היו: אחיו התאום הרב אביגדור אלבום (עד פטירתו), ובן אחיו הרב יוסף יחיאל אלבום, שממשיך בכתיבה ובהפצת חומרי הסברה בציבור החרדי אודות בית המקדש.
דאסטי ספרינגפילד
דאסטי ספרינגפילד (; 16 באפריל 1939 - 2 במרץ 1999) הוא שם הבמה של מרי איזובל קתרין ברנדט או'בריאן (Mary Isobel Catherine Bernadette O'Brien), זמרת פופ ומוזיקת נשמה בריטית. סגנון המוזיקה שלה הוגדר כ"וייט סול" ("מוזיקת נשמה לבנה") והיא כונתה "המלכה הלבנה של מוזיקת הנשמה". במהלך קריירה ארוכה שהשתרעה משנות ה-50 עד שנות ה-90 של המאה ה-20 הייתה הזמרת הבריטית המצליחה ביותר, עם 18 להיטים בבילבורד הוט 100 בין 1964 ל-1970, הוכתרה על ידי המגזין מלודי מייקר לזמרת הטובה בעולם לשנת 1966 והייתה הזמרת הבריטית הראשונה שזכתה במשאל הקוראים של מגזין NME (בשנים 1964–1967 ו-1969) כזמרת הטובה בעולם. בסוף שנות ה-80, לאחר שנים של דעיכה, שיתפה פעולה עם להקת הפט שופ בויז וב-1999 נבחרה להיכל התהילה של הרוק אנד רול וקיבלה תואר של קצינה במסדר האימפריה הבריטית. ב-2008 הוצבה במקום ה-35 ברשימת 100 הזמרים הטובים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון.
ספרינגפילד היוותה גשר כפול בין בריטניה לארצות הברית, היא הייתה הראשונה שהביאה לבריטניה מופע של אמני מוזיקת הנשמה של מוטאון (ב-1965) והייתה האמן הבריטי השני שחדר למצעד הפזמונים האמריקאי ב"פלישה הבריטית", לאחר הביטלס (בדצמבר 1963 עם השיר "I Only Want to Be with You"). רוב המוזיקה שביצעה היו גרסאות כיסוי ומיעוטם שירים שנכתבו במיוחד עבורה. בין כותבי השירים שאת שירים ביצעה נמצאים כותבי "בניין בריל", קרול קינג וג'רי גופין, ברט בכרך והאל דייוויד ורנדי ניומן.
ראשית הקריירה.
נולדה למשפחה אירית-קתולית במערב לונדון.
למדה מוזיקה בבית ובשנת 1958 הצטרפה ללהקת הבנות "The Lana Sisters". ב-1960 הקימה יחד עם אחיה דיון וידידו טים פילד שלישיית פולק שנקראה "הספרינגפילדס" (כך הפכה מרי או'בריאן ל"דאסטי"). עם שלישייה זו הופיעה דאסטי ברחבי בריטניה וארצות הברית, הן בהופעות חיות והן בטלוויזיה. הלהקה אף הפיקה שני תקליטים. בעת שהייתה בארצות הברית נחשפה דאסטי למוזיקת רית'ם אנד בלוז והחליטה לשנות את סגנונה המוזיקלי.
בשנת 1963 נפתחה קריירת הסולו שלה עם הלהיט הענק (עם מכירות של למעלה ממיליון עותקים) "I Only Want to Be with You", הפקת השיר, שנעשתה על ידי ג'וני פרנץ, הייתה עשירה בצליל, בסגנונו של פיל ספקטור, וכללה כלי נשיפה וכלי מיתר והכפלות קול בסגנון להקת השירלס. השיר הגיע למקום ה-4 במצעד הסינגלים הבריטי. בדצמבר 1963 נכנס השיר למצעד האמריקאי ושהה בו 10 שבועות, הישג חסר תקדים לזמרת בריטית עד אז ושני רק לביטלס. ב-1 בינואר 1964 שרה ספרינגפילד את השיר במופע טלוויזיה מיוחד של "Top of the Pops".
שיא הקריירה (1964 - 1969).
ב-17 באפריל 1964 יצא לאור תקליט הבכורה של ספרינגפילד כזמרת סולו, "A Girl Called Dusty" (פיליפס רקורדס), שזכה להצלחה מרובה. לאחריו יצאה ספרינגפילד לסיבוב הופעות עולמי. בדרום אפריקה הופיעה בקייפטאון מול קהל מעורב, בניגוד לתקנות האפרטהייד וגורשה מהמדינה. בשנת 1965 הופיעה בפסטיבל סן רמו, אך לא הגיעה לגמר. עם זאת הגרסה האנגלית של השיר ששרה, "You Don't Have to Say You Love Me", הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי. ספרינגפילד עצמה לא העריכה את השיר וקראה לו "שמאלץ".
ב-28 באפריל 1965 יזמה ספרינגפילד את "פלישת מוטאון" לבריטניה (על משקל "הפלישה הבריטית" של מוזיקה בריטית לארצות הברית) במסגרת מופע טלוויזיה בשם "The Sounds of Motown", ששודר בטלוויזיה הבריטית הוצגו לקהל להקות מוזיקת הנשמה של חברת התקליטים מוטאון מדטרויט, The Temptations, הסופרימס, The Miracles עם סטיבי וונדר ומופע בו שיתפה ספרינגפילד פעולה עם מרתה ריבס והוונדלס.
ב-1965 הוציאה את תקליטה השני "Ev'rything's Coming Up Dusty" ואת התקליט "Golden Hits" שאיגד את כל הסינגלים שהוציאה. שני התקליטים הגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי.