טורנלה נוסדה כבר בסביבות שנת 1245 אך הייתה סגורה בפני יהודים בשל קרבתה לאזור המכרות, בשל כך ההתיישבות היהודית באזור החלה רק בשנות ה-40 של המאה ה-19.
בשנת 1861 התארגנה בעיירה קהילה יהודית מסודרת בראשותו של יעקב פירזיך, תפילה בציבור התקיימה בבית פרטי בעיירה, ונבנתה דירה לרב שמואל בראון השוחט,וכן איטליז כשר ובהמשך אף בית עלמין.
לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 החלה התפתחות כלכלית עצומה בעיירה, נסללו כבישים רבים שהפכו את העיירה למקום אסטרטגי שבו עוברות דרכי מסחר רבות, כתוצאה מכך נוצרו אפשרויות מסחריות רבות ויותר יהודים השתקעו במקום.
בשנת 1868 בקונגרס, הצטרפה קהילת טורנלה לארגון הקהילות.
בפילוג הקהילות בהונגריה בשנת 1869 הגדירה הקהילה את עצמה אורתודוקסית, ובאותו זמן נפתח בעיירה בית ספר יהודי אך הוא נסגר כעבור שלוש שנים כתוצאה מחוסר תלמידים, ונפתח שוב בשנת 1890, בשנה זו נחנך בית הכנסת, שנבנה בסגנון נאו-גותי והכיל 200 מושבים בעזרת גברים ו-100 מושבים בעזרת נשים והתקציב לבנייתו הושג ממכירת המקומות לצמיתות. עם גידול מספר היהודים בעיירה נבנה גם בית מדרש שהכיל עוד מספר חדרי תפילה, ובשנת 1938 נבנה אף בית כנסת נוסף שכונה "הקטן".
בשנת 1882 נסללה מסילת רכבת שעברה דרך העיירה, והייתה יסוד להתפתחות המסחרית של העיירה כך לדוגמה נערכו בה ירידים ארציים של תבואה ותוצרת חקלאית שנערכו עד אז בעיר הסמוכה פוטנוק, כתוצאה מכך החלו להשתקע בעיירה משפחות מכל רחבי הונגריה.
בשנת 1920 בעקבות התפרקות האימפריה האוסטרו הונגרית והסכם טריאנון העיירה סופחה לריבונות צ'כוסלובקיה שבה הוכרו היהודים כמיעוט לאומי בעל זכויות, ונעשו מעורבים בחיי החברה ובפעילות פוליטית, באותה תקופה גם נוסד בטורנלה סניף ציוני, אשר פעילותו העיקרית הייתה איסוף תרומות לקרנות לאומיות, בנוסף פעלו בעיירה גם סניפים של אגודת ישראל וצעירי אגודת ישראל וכן חברה קדישא, אגודת נשים, ביקור חולים, תפארת בחורים, חברת תלמוד תורה, אגודת סוחרים וחברת משניות.
בטורנלה פעלה גם המפלגה היהודית-לאומית ששימשה לשון מאזניים בין הרשימה ההונגרית לרשימה הסלובקית, בבחירות 1928 המפלגה קיבלה 191 קולות והייתה למפלגה השנייה בגודלה.
כלכלת הקהילה.
יהודי טורנלה היו מעורים היטב בחברה הכללית ובחיי הציבור בעיר וכמה מהם אף איישו משרות בכירות במינהל הציבורי, רובם התפרנסו ברווחה והשפעתם ניכרה היטב בתחום הכלכלה, ובעיקר במסחר ובמלאכה, והיו בעלי מקצועות חופשיים.
בשנת 1921 היו בעיירה 51 סוחרים יהודים, 12 בעלי מלאכה, 5 רופאים, 3 עורכי דין, 3 תעשיינים זעירים, רוקח ועוד מספר פקידים.
בשנות ה-30 היו בבעלות יהודים 52 בתי מסחר, 13 בתי מלאכה ו 5 מפעלים.
על חלקם של היהודים במגזר העסקי בטורנלה ניתן ללמוד מרישיונות העסק שהנפיקה לשכת המסחר המקומית ב-1921:
אוכלוסיית הקהילה.
בתום מלחמת העולם הראשונה התגוררו בטורנלה יותר מ-500 יהודים, כרבע מאוכלוסיית העיירה. אך במפקד שנערך בשנת 1921 רק 137 מתוכם התפקדו כיהודים והשאר הגדירו את עצמם כהונגרים או סלובקים.
בשנות ה-30 הגיע מספר היהודים בטורנלה לשיא של יותר מ-680 נפשות.
בעלי תפקידים בקהילה.
נשיאי הקהילה היו:
ראשי הקהל היו:
שאר התפקידים: מזכיר - אלכסנדר לנדייל, חזן - חוקר התלמוד ר' ארנשטיין, שוחט - הרב שמואל בראון.
רבנות הקהילה.
הקהילה השתייכה לזרם האורתודוקסי ורבנות הקהילה השתייכה לאזור הרבנות של העיירה פוטנוק הסמוכה, הרב שעמד בראש קהילת פוטנוק שימש בתפקיד הרב גם בטורנלה, כאשר תפקידי הרב היו: סידור קידושין, דרשות בבית הכנסת, פיקוח על השוחט, פסיקת דין בשאלות הלכה ופיקוח על לימודי הקודש בבית הספר של הקהילה.
הרבנים היו:
בשנת 1891 מונה הרב חיים אפרים באלאיטי לדיין ומורה צדק בעיירה, הוא פתח בעיירה תלמוד תורה ושימש בתפקיד ממלא מקום הרב, כמו כן היה בעיירה מורה צדק נוסף - הרב שמואל דוד רייניץ.
בתום מלחמת העולם הראשונה נותק הקשר בין היהודים בטורנלה לרבנות בפוטנוק, שנותרה בשטח הונגריה. ובשנת 1920 הוקמה רבנות טורנלה, בראשות הרב חיים אפרים באלאיטי. בשנת 1923 רכשה הקהילה מן העירייה בית והתקינה בו בית-מדרש עם דירת מגורים לרב. בחצר בית הקהילה הוקמו משחטה, אטליזים ומקווה חדיש עם בית מרחץ.
גורל יהודי הקהילה בשואה.
ב-2 בנובמבר 1938 על פי בוררות וינה הראשונה סופח החלק הדרומי של סלובקיה, לרבות טורנלה, להונגריה. לאחר סיפוח העיירה להונגריה האשימו השלטונות את היהודים בשיתוף פעולה עם שלטונות צ'כוסלובקיה, ובעילה זו רדפו אותם. שוטרים הונגרים הסיתו את תושבי העיירה נגד היהודים ומפעם לפעם פרצו בה מהומות אנטישמיות. בלחץ השלטונות אולץ ראש הקהילה, ד"ר אברהם (אדולף) פניו, להתפטר מתפקידו באמתלה שתמך בממשלת צ'כוסלובקיה ובמקומו נבחר לתפקיד שמואל קרקוביץ.
הממשלה ההונגרית הפרו - גרמנית חוקקה חוקים דוגמת החוק היהודי הראשון והחוק היהודי השני שנועדו להפלות את היהודים לרעה בלימודים ובכלכלה ורבים מהם אכן נותרו ללא פרנסה.
גברים יהודים רבים גויסו לעבודות כפייה בשירות העבודה ההונגרי, הם לא קיבלו נשק, סבלו מהתעללות מידי חיילים הונגרים, לעיתים נרצחו על ידם ולעיתים נשלחו למשימות התאבדות, חלקם אף מתו בקור ובמחלות. עקב התנאים הקשים ושיעור האבדות הגבוה, בחרו חלק מהם ליפול בשבי הסובייטי. רובם נספו בשבי זה ורוב אלה ששרדו שוחררו רק כעבור כשלוש שנות שבי, ב-1947.
בקיץ 1941 גירשו ההונגרים לאוקראינה שהייתה תחת שלטון גרמני שמונה משפחות מהעיירה שלא הצליחו להוכיח את אזרחותם ההונגרית, המגורשים נרצחו בטבח בקמניץ-פודולסקי, מספר שבועות לאחר מכן תפסו ההונגרים כ-100 גברים יהודים מהעיירה והעבירו אותם לפוטנוק. הרשויות ההונגריות ביקשו לגרש גם אותם לקמנץ-פודולסקי, אך הם שוחררו בהתערבות ההנהגה היהודית בבודפשט.
ב־19 במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה, אך המנגנון המינהלי ההונגרי נותר על כנו גם אחרי הכיבוש, והריכוזים בגטאות והגירושים נעשו לפי תקנות של רשויות השלטון ההונגרי, המרכזי והמקומי.
במרץ 1944 גרמניה כבשה את הונגריה וכעבור חודש ב-21 באפריל החלה הכנסת היהודים באזור לגטאות, בטורנלה הוקם גטו של 18 בתים ובו שוכנו 620 יהודים מהעיר ועוד 200 מיישובים נוספים בסביבה שוכנו בגטו שני בבית מלון בעיר; ב-4 ביוני 1944 החלו שוטרים הונגרים בפינוי הגטאות והעבירו את יושביהם למחסני טבק בפאתי העיר סמוך לתחנת הרכבת ויומיים לאחר מכן הועברו היהודים לגטו במישקולץ שם שוכנו במפעל לבנים 10,427 יהודים ממישקולץ ומגטאות אחרים במחוז. הצפיפות בו הייתה קשה מאוד, ורבים נאלצו ללון תחת כיפת השמים. ההונגרים ששמרו על מחנה השילוח עינו את יושביו כדי לגלות היכן הסתירו את חפצי הערך. היהודים במרכז השילוח הורעבו משום שלא סופק להם שום מזון מהרשויות המקומיות. ומשם גורשו בימים בין ה-12 ל-15 ביוני 1944 למחנה ההשמדה אושוויץ שבפולין.
ב -19 בדצמבר 1944 העיירה שוחררה בידי הצבא האדום וחזרה לשליטת צ'כוסלובקיה.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה חזרו 100 יהודים לטורנלה. הם הקימו מחדש את הקהילה ובראשה עמדו ד"ר ארנסט רייכמן ואיזידור שוורץ. תחילה בית הכנסת היה צריך לעבור שיפוץ ולכן עד אחרי השיפוץ התפילה הציבורית התקיימה בבית פרטי. רב הקהילה היה הרב אברהם קליין, בשנת 1947 הרב היגר לארצות הברית. לאחר מכן רב הקהילה היה ר' חנניה יום-טוב דויטש.
הפעילות הציונית בטורנלה חודשה בכך שיהודי הקהילה תרמו 44,700 קרונות לקרן הקיימת לישראל לנטיעת "יער קדושי צ'כוסלובקיה" בהרי ירושלים. בשנת 1948 הקהילה מנתה כ-179 אנשים אך שנה לאחר מכן מרביתם עלו לישראל. לאחר גל העליות הקהילה הקטנה שאותה הובילו ארנסט בריין וד"ר גומורי התקיימה עד שנות ה-80 ודאגה לאחזקת בית העלמין. כיום לא ידוע אם נותרו יהודים בטורנלה.
יחסי מאוריטניה–ספרד
יחסי מאוריטניה–ספרד הם יחסי החוץ בין מאוריטניה לספרד.
סקירה כללית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנות ה-60. ספרד הייתה המעצמה העיקרית שפיצלה את סהרה המערבית בין מרוקו למאוריטניה (1/3 מהאדמות נלקחו על ידי מאוריטניה, אם כי אף אחת מהן לא נותרה בשליטת מאוריטניה כיום). ספרד היא שותפת סחר מרכזית, שתופסת 4.1% מהיצוא המאוריטני ומספקת כ-5.1% מהיבוא.
ספרד הכירה רשמית בעצמאות מאוריטניה בנובמבר 1960, ושגריר ספרד הראשון הציג את אמנת ההסמכה שלו בשנת 1961. התביעה המאוריטנית על שטח סהרה המערבית שגובשה באו"ם בשנת 1963 פעלה בעיקר לחסימת תביעתה של מרוקו עצמה על השטח, שאם תצליח, היא עשויה גם להניע את טענת האירדנטיסטים המרוקאים על מאוריטניה עצמה, כשהדיפלומטיה המאוריטנית חוששת מהאפשרות להבנה ספרדית-מרוקאית. עמדתה של מאוריטניה ביחס לסהרה הוקשחה בשנות ה-70, ודרשה משאל עם של הגדרה עצמית, ובשנת 1972 המדינה כבר השלימה עם מרוקו. בהסכמי מדריד בשנת 1975, ויתרה ספרד על השליטה בשטח למרוקו ומאוריטניה.
במהלך פסגת ה-OAU בשנת 1978, מאוריטניה הכחישה את תיוג האיים הקנריים כטריטוריה שניתנת לניתוק מחדש, כמו כן היא הכחישה את ההכרה ב-MPAIAC כ"תנועה של שחרור לאומי".
לאחרונה, ספרד זכתה לחיזוק היחסים הדו-צדדיים על בסיס חשיבותה של המדינה האפריקאית, הכוללת גבול עם עם האיים הקנריים, בכל הנוגע לניהול הגירה לא חוקית.
ג'ון גלובר (צייר)
ג'ון גלובר (באנגלית: John Glover; ) היה צייר אוסטרלי יליד אנגליה. בגיל מבוגר היגר לארץ ואן דימן והפך לצייר פסטורלי בתקופה הקולוניאלית המוקדמת. הוא כונה "אבי ציור הנוף האוסטרלי".
החיים בבריטניה.