אריאס גילה תשוקה מיוחדת לחקר התמודדות האוכלוסייה עם המוות לאורך ההיסטוריה, וראה בה נדבך חשוב של מבנה החברה. הוא תיאר כיצד הפך המוות בעולם הנוצרי המערבי מדבר שבשגרה בתקופת ימי הביניים לטאבו בחברה בת זמננו. בספרו "שעת המוות", הוא מבחין בין שני סוגים עיקריים של מערכת היחסים בין האדם עם המוות: המוות המאולף, והמוות האסור.
המוות ה'מאולף', על פי אריאס, הסתיים כאשר הקרבה בין המתים לחיים הפכה לדבר לא מקובל. אריאס מביא כדוגמה את בית הקברות, שבעבר הוקם בתוככי חומת העיר, ושכיום נוטים למקמו במקום שאינו קרוב מדי לאנשים חיים. המוות הפך ל'אסור', מהבחינה שהוא הוצא יותר ויותר אל מחוץ לגבולות החיים, וכמעט שאינו נוכח בקרב החיים. גם החולים מפונים לבתי חולים כדי להאריך את חייהם, מה שמבודד אותם מקרוביהם, זאת בניגוד בולט לעבר שבו המת נפרד מהעולם כשהוא מוקף באהוביו.
הטענה של אריאס לא זכתה לאישוש מחקרי, אך האופן שבו הציג והבחין בין השלבים השונים השפיע רבות על המחקר בנושא, אף על פי שסדר השלבים שתיאר לא התקבלו כלשונם ונטען כי הם יכולים להתקיים במקביל, לאוו דווקא ביחס של מוקדם ומאוחר.
נחום דוב ברייאר
שמחה שוסטל
הרב אליהו שמחה שוסטל (או שוסטאל; תרפ"ג, 1923 – ב' באייר תשע"ב, 24 באפריל 2012) היה ראש ישיבת בית בנימין בסטמפורד, קונטיקט, ולפני כן ראש הכולל של ישיבת בית מדרש עליון בספרינג וואלי, ניו יורק.
קורותיו.
נולד בארצות הברית, בנו של טוביה ירוחם פישל שוסטל, חסיד אמשינוב שהיגר מפולין. בצעירותו למד בישיבת תפארת ירושלים. בגיל 13 החל את לימודיו בישיבת תורה ודעת, והיה מתלמידיו הקרובים של ראש הישיבה הרב שלמה היימן. כעבור זמן נמנה עם קבוצת התלמידים שעמה הוקמה ישיבת בית מדרש עליון.
נישא לשרה ארנפלד (נפטרה בכסלו תשע"ו, נובמבר 2015), בת הרב שמואל ארנפלד, ממשפחת החתם סופר, אב"ד מטרסדורף ומייסד קריית מטרסדורף בירושלים. לאחר נישואיו יסד את כולל האברכים בישיבת בית מדרש עליון ועמד בראשו שנים רבות.
בשנת תשל"ו יסד יחד עם הרב משה שפירא את ישיבת בית בנימין בסטמפורד, קונטיקט, ועמד בראשה למעלה משלושים וחמש שנה. כמו כן מסר שיעורים בישיבת בית מדרש עליון בסדר קדשים.
נפטר בארצות הברית בשנת תשע"ב (2012). הלווייתו יצאה מישיבת לייקווד, שבה מכהן בנו, הרב דוד שוסטל, כראש ישיבה, ומשם המשיכה לישיבת בית בנימין בסטמפורד. לאחר מכן הובא ארונו לארץ ישראל והלווייתו יצאה מישיבת בית שמואל בקריית מטרסדורף, הקרויה על שם חותנו. נקבר בהר הזיתים בירושלים.
ילדיו.
בניו: הרב דוד שוסטל - חתנו של הרב שניאור קוטלר ומראשי ישיבת לייקווד, הרב שלמה פייבל שוסטל - ראש ישיבת נאות יעקב בשכונת ליקוואוד, הרב טוביה שוסטל - ר"מ בישיבת עטרת תורה.
חתניו: הרב ירחמיאל אונגרישר - אחיינו של הרב דן אונגרישר וראש ישיבת נחלת ישראל בלייקווד, הרב בנימין הלפרין, הרב ירוחם ציילברגר - ראש ישיבת בית התלמוד בברוקלין, הרב מיכאל בנדר - משגיח ור"מ בישיבת סטמפורד.
אליהו שמחה שוסטל
1836 במדע
1837 במדע
לייב מאלין
צילום לאחר המוות
ל'אווניר אילוסטרה
ל'אָוֶונִיר אִילוּסְטְרֶה (בצרפתית: L'Avenir Illustré; בעברית: העתיד המצויר) היה עיתון יהודי בשפה הצרפתית שפעל בקזבלנקה שבמרוקו בין השנים 1926–1940 תחת השלטון הקולוניאלי הצרפתי.
העיתון ראה אור בצרפתית בתדירות משתנה: בשנותיו הראשונות כירחון והחל מ-1929 פורסם כדו-שבועון.
מייסדו ועורכו היה יונתן טורש (Thursz), יהודי אשכנזי יליד פולין שהתחנך בבלגיה והיגר למרוקו בשנת 1923. בין מייסדיו ועורכיו נמנה גם שמואל דניאל לוי, פעיל ציוני יהודי-מרוקאי אשר נהג לפרסם מאמרים רבים, שבין היתר עסקו ביהדות העולם, יהדות מרוקו, הציונות, קמפיין השקל הציוני, ועוד.
על רקע התנגדות השלטונות לפעילויות ציוניות, העיתון לא הכריז על עצמו ככזה, ומרבית חברי המערכת שלו היו נתינים של מעצמות אירופה ונהנו מחסינות יחסית. ערפולו היחסי באשר לציוניותו היה חלק מהסיבה שהוא הצליח לשרוד זמן רב, לעומת עיתונים אחרים.
העיתון קרא תיגר על הממסד היהודי ופנה לקהל צעיר הבקיא בתרבות מערב אירופה בקרב צעירי מוסדות כל ישראל חברים וקוראי הצרפתית על מנת לעורר פעולה מקרב הקהילה המקומית ולחשוף את קוראיו לחדשות מרחבי העולם היהודי בכלל והמפעל הציוני בארץ ישראל בפרט. מטרתו הייתה הנחלת ערכים יהודיים לאומיים עבור העילית המצומצמת של הקהילות היהודיות.
בעיתון מידע מפורט על חיי הקהילות במרוקו בתקופתו, הוא מכיל תצלומים והסברים על בעיותיה של החברה היהודית בקזבלנקה, וכמה מראשי העיתונאים היהודיים המקומיים החלו את דרכם בעיתון, ובהם יעקב אוחיון.
ב-1940 סגרה ממשלת משטר וישי את העיתון. לאחר שנסגר העיתון מילא את מקומו התרבותי כתב העת "נוער" שראה אור בידי קבוצת קרל נטר וארגון כל ישראל חברים.
יומיאורי שימבון
יוֹמִיאוּרי שִׂימבּון (ביפנית: (読売新聞) הוא עיתון יפני היוצא לאור בטוקיו, באוסקה, בפוקואוקה ובערים מרכזיות אחרות ביפן. זהו אחד מחמשת העיתונים בתפוצה ארצית ביפן והעיתון בעל התפוצה היומית הגדולה ביותר בעולם. מטה העיתון נמצא בטוקיו.
העיתון נוסד ב-1874. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 היה לעיתון בעל התפוצה הגדולה בעולם. התפוצה הכוללת של מהדורות הבוקר והערב של העיתון היא 14,067,000 נכון ל-2005. בנוסף למהדורה הארצית, נוספים לעיתון בערים שונות מהדורות חדשות מקומיות. היומיאורי שימבון מציג קו עריכה שמרני, אשר מאופיין לעיתים כעמדת מרכז-ימין בקשת הפוליטית ביפן.
מאז 1948 מעניק העיתון מדי שנה את פרס יומיאורי לכתיבה יוצרת, הנחשב לאחד הפרסים היוקרתיים ביפן בתחום הספרות.
בית ההוצאה לאור של היומיאורי שימבון מפרסם גם עיתון יומי יפני בשפה האנגלית, The Daily Yomiuri, שהוא העיתון בעל התפוצה הגדולה ביותר ביפן בשפה האנגלית. התאגיד מפרסם גם עיתון ספורט יומי, וכן שבועונים, ירחונים וספרים.
בכל השנים בהן נערכה אליפות העולם בכדורגל לקבוצות ביפן, מאז שנת 2006, היה העיתון נותן החסות לאירוע.
נתן אליהשווילי
נתן אליהשווילי (תרנ"ג, 1893 - י"ב באדר ב' תרפ"ט, 24 במרץ 1929) מורה עברי ומחנך יהודי גאורגי, מראשי התנועה הציונית בגאורגיה, שייסד בית ספר עברי בטביליסי.
תולדות חייו.
אליהשוולי נולד בשנת 1893 בעיירה צחינוואלי שבגאורגיה. בילדותו למד בחדר. השד"ר הרב אברהם חוולס הבחין בכישרונו של הצעיר, ולקח אותו עמו לישיבת ה״חפץ חיים״ בראדין, שם למד כשנה, וכן למד בבית המדרש למורים בווילנא. הרב אמר עליו: ״בין תלמידי הרבים, הצטיין מילדותו בכישרונותיו ובשקידתו על התנ״ך ועל התלמוד - אחד ושמו נתן״. כאשר עלה נתן לארץ נתן בידיו הרב חוולס, מכתב המלצה אל הרב קוק שאותו הכיר מימי לימודיהם המשותפים.
אחיו, שלום אליהשווילי, וידידו הקרוב יחיאל עמיחי מאנשי קרן היסוד, מעידים עליו שהיה אוטודידקט במלוא מובן המילה: קרא הרבה וביתו המלא וגדוש ספרים, שימש בית ועד לאינטליגנציה היהודית והלא יהודית. אנשים שאינם יהודים בקשו להישפט דווקא אצלו בזכות צלילות דעתו ומחשבתו.
אליהשווילי נמנה עם אבות התנועה הציונית בגאורגיה ביחד עם דוד באזוב, ד"ר מיכאל שטרייכר ומאיר מגלאשווילי. בקהילה היהודית בגאורגיה היו קיימים שני זרמים נוספים ששניהם התנגדו נמרצות לציונות: הראשונים היו המתבוללים, קבוצת "אסימילטורוב", שדגלה בהיטמעות בחברה הגאורגית ומרכזם הגדול היה בכותאיסי. הקבוצה השנייה, החוגים השמרניים, בהנהגת חכם ראובן אלואשווילי, רב פלך כותאיסי. הלה פעל בשיתוף עם הרב שמואל לויטין, שלוחו של רבי שלום דובער שניאורסון, שהגיע לעיר בשנת 1916.
נתן מעיד בספרו על הפעילות האנטי ציונית שהוזכרה לעיל: "ככה הורעלה הסביבה והתלקחה אש השנאה לכל דבר ציוני ולאומי במקומות אחדים בגאורגיה ובייחוד בכותאיס, עד שהיה מסוכן להעלות שם ציון וארץ ישראל על השפתיים. חלק גדול מזה צריך לזקוף על חשבונו של הרבי מליבאוויץ".
בפרוץ המהפכה היה נתן היהודי היחיד שהשתתף באספה הפומבית של האוכלוסייה הכללית באזור. הוא נאם באותה אספה ולמרות שהקהל לא הכיר אותו, זכה נאומו במחיאות כפיים סוערות כיון שביטא היטב את מאוויי ההמונים. מאז נתפרסם ברבים בשל השקפותיו הסוציאליסטיות דמוקרטיות, ודווקא הלא יהודים היו מעריציו הגדולים. בשנת 1917, מספר חודשים לאחר ועידת ציוני קווקז בבאקו, השיגה התנועה שני הישגים חשובים. בטביליסי נוסד בית ספר עברי-ציוני (בית ספר עמלני מספר 102) שבראשו עמד נתן אליהשווילי. בית הספר הפך מרכז לחינוך ציוני "ובתוך זמן קצר נשמע צלצול השפה העברית בפי הילדים בבית הספר וברחוב ושרו שירים עברים לאומיים". בכותאיסי נוסד (1918) הביטאון הציוני ראשון בשפה הגאורגית חמא אבראליסה (קול יהודי) בעריכתו של שלמה ציציאשווילי. בין הכותבים היו דוד באזוב ובנו הרצל, נתן אליהשווילי, בן-ציון אליגולאשווילי ועוד. העיתון הופיע במשך כשמונה חודשים כדו-שבועון וזכה לקהל קוראים נרחב. פורסמו בו מאמרים בנושאים אקטואליים, והוא התרכז בתיאור מצב היהודים בגאורגיה ובהפצת הרעיון הציוני.