תנועת האחים המוסלמים (בערבית: جماعة الإخوان المسلمين, תעתיק: ”ג'מאעת אַלְאִחְ'וָאן אַלְמֻסְלִמִין“) היא תנועה אסלאמיסטית סונית שנוסדה במצרים בשנת 1928 על ידי האימאם חסן אל-בנא. התנועה קוראת להשליט את האסלאם הסוני בחוקה ובחיי החברה באמצעות הפיכת מצרים ומדינות ערב האחרות למדינות הלכה שכל מערכותיהן מתנהלות בכפוף לחוקי השריעה. אחת מסיסמאותיה של התנועה היא "האסלאם הוא הפתרון".
התנועה נוקטת קו רשמי של התנגדות לשימוש באלימות, וגינתה באופן עקבי פעולות טרור אסלאמי, לרבות פיגועי 11 בספטמבר. עם זאת, שאלת קשריה עם ארגוני טרור נוספים נמצאת במחלוקת והיא מוגדרת כארגון טרור על ידי מספר מדינות, ובהן מצרים, איחוד האמירויות, ערב הסעודית, בחריין, סוריה, רוסיה, טג'יקיסטן וקזחסטן.
האחים המוסלמים נחשב ארגון אנטי יהודי על ידי גורמים רשמיים כגון מרכז שמעון ויזנטל, בין השאר קרא הארגון להשמדת מדינת ישראל.
התנועה ונגזרותיה הצליחו לאחוז בהגה השלטון במספר מדינות, לרבות מצרים, שם זכה נציגה, מוחמד מורסי, בבחירות לנשיאות ב-2012 והיה בשלטון עד להפיכה הצבאית בשנה שלאחר מכן. כיום הארגון ומנהיגיו נמצאים תחת רדיפה מצד שלטונות מצרים.
אידאולוגיה.
תנועת האחים המוסלמים מתנגדת לנטיות חילוניות במדינות האסלאם, ושואפת לחזרה אל תפישות האסלאם והתנגדות להשפעה המערבית.
אידאולוגיית התנועה מושפעת מתפישת הסלפיה, תנועה מתוך הזרם הסוני בדת האסלאם, המתייחסת אל האבות הצדיקים (السلف, אלסלף) שחיו בשלושת הדורות הראשונים של האסלאם, כדוגמה וכמופת, שעל פיהם יש לפעול. מקור ההשפעה בחסן אל-בנא, מקים התנועה, אשר למד את כתביהם של ההוגים הסלפים המפורסמים מחמד עבדה, ורשיד רידא. בנוסף, בנא לקח גם רעיונות ממחמד א-דין אל-חטיב, שהיה בעל עיתון אל-פאתח, עיתון סלפי לחלוטין, בו פורסמו רעיונות האסלאם כפי שהכירו אותם בימי הנביא מוחמד.
אולם, יש לתנועת האחים המוסלמים ביקורת קשה על התנועה הסלפית; הסלפים היו מסוגרים בעצמם, והתנגדו לכל פלג שלא היה בעל השקפה זהה לשלהם, ובשל כך התווכחו רבות עם העולמא והטריקות הסופיות. עניין זה נוגד את עקרונות תנועת האחים, שכן אחד מעקרונותיה החשובים הוא אחידות הכלל מתוך סובלנות והכלה כללית המתעלות מעל השסעים ואי ההסכמות הדתיות והעדתיות.
אחד העקרונות המרכזיים של התנועה הוא הטוטליות של האסלאם (الشاملة, אלשאמלה), לפיו האסלאם הוא רעיון מסדר לכל נדבכי חייו של המוסלמי, המקיף את תחומי הפרט, החברה, הכלכלה, הפוליטיקה, התרבות והספורט. ידועה אימרתו המפורסמת של חסן אלבנא בעניין זה: "האסלאם הוא אמונה ופולחן, מולדת ולאומיות, דת ומדינה, רוחניות ומעשה, ספרא וסייפא".
התנועה התנגדה נחרצות להגמוניה הפוליטית של המערב במזרח התיכון. פעיליה לחמו נגד ישראל במלחמת העצמאות, והתנועה התנגדה להסכמי שביתת הנשק בין ישראל למצרים ב-1949.
מבנה.
לאחים המוסלמים סניפים ב־70 מדינות. האחים המוסלמים במצרים הם ארגון עממי, ושמו נקשר בפעולות מחתרתיות פוליטיות שונות, לרבות השתתפות פעילה בהפלת משטרו (2011) של חוסני מובארכ. במדינות אחרות יש לארגוני התנועה המקומיים תפקידים בולטים יותר, ואף מושבים בבתי הפרלמנט. אנשי התנועה תמכו או שהביאו להקמתם של ארגונים שונים, כגון התנועה האסלאמית והג'יהאד האסלאמי במצרים, ותנועת הקהילות המוסלמיות המכונות "מוג'הידין" באירופה ובארצות הברית. לתנועה סניפים מאורגנים ברחבי העולם הערבי ובישראל, המארגנים פעילות חינוכית, חברתית וכלכלית. במסגרת סניפים אלו מאורגנים מפגשים, החל מתפילות בציבור ועד אירועי ספורט, היוצרים התערות חברתית.
היסטוריה.
האחים המוסלמים במצרים.
תנועת האחים המוסלמים נוסדה במצרים בשנת 1928, על ידי מורה צעיר בשם חסן אל-בנא. התנועה החלה את דרכה באסמאעיליה, הסמוכה לתעלת סואץ, הרחק ממוקדי הפוליטיקה המצרית. אסמאעיליה התאימה להקמת תנועת האחים המוסלמים עקב הימצאותם של פקידים אירופיים ממנהלת התעלה שחיו בה חיי רווחה לצד אוכלוסייה מקומית ענייה. מתח כלכלי-לאומי זה היווה כר נוח לשגשוג התנועה. במהלך תקופת השפל העולמי הגדול שהחל בשנת 1929, חדרה התנועה אל שורות האפנדים שהיו בין הנפגעים מהמצב הכלכלי, וגייסה, לאורך הזמן, אלפי חברים. בתקופה, בה עיקר פעילות התנועה התקיימה באסמאעיליה, הצליחו חבריה להביא להתעוררות דתית באומה האסלאמית. כמו כן, בקרב פשוטי העם התנועה חיזקה את היכולת של האסלאם להצליח בתחרות עם התרבות המערבית. בחופשת הקיץ של שנת 1932 ביקש חסן אל-בנא משיח' עבד אלוהאב אלנג'אר לפעול להעברת המרכז הארגוני לקהיר. באוקטובר 1932 החל המעבר, כששיאו הגיע בסוף 1933.
בסוף מאי 1936, הקימו "האחים המוסלמים" ועדה מיוחדת לארגון ולפיקוח על הסיוע לערבים הפלסטינים, שהיו בעיצומה של שביתה כללית בתחילתו של "המרד הערבי הגדול" (1936–1939). בקיץ 1938 אף יצאו "האחים המוסלמים" בקריאה להתנדב לג'יהאד בפלסטין. הפעילות בשאלת ארץ ישראל סייעה לארגון להשיג אחיזה גם בקרב האפנדיה (ולא רק משכבות עממיות ותלמידי אל-אזהר), ולהפוך לארגון שיש לו גם עמדות בנושאים לאומיים הקשורים במדיניות החוץ והאינטרסים הלאומיים של מצרים. פעילות זאת הייתה גורם חשוב בהפיכתו מארגון אידאולוגי וחברתי לארגון פוליטי.
ב־1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, הקים חסן אל-בנא סניפים נוספים של התנועה בעבר הירדן ובארץ ישראל. לאחר מלחמת העולם השנייה, חברים בארגון המצרי נקטו פעילות אלימה נגד ממשלתו של המלך פארוק. בעקבות כך, הארגון המצרי הוצא אל מחוץ לחוק במצרים, ומאות מתומכיו עברו לירדן. רבים מתומכי התנועה לחמו במלחמת 1948, חלקם במסגרות עצמאיות תחת צבאות מדינות ערב, נגד ישראל. חבר בארגון התנקש בחייו של ראש הממשלה המצרי מחמוד פהמי נוקראשי ב־28 בדצמבר 1948. אל-בנא נהרג ככל הנראה בידי סוכני ממשלה בפברואר 1949, בקהיר.
לאחר מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952, האחים המוסלמים במצרים תמכו בממשלתו החילונית של גמאל עבד אל נאצר ושיתפו עימה פעולה, אולם התנגדו להשפעות משמאל. בהמשך, חבר התנועה עבד אלמנעם עבד אלרא'וף ניסה להתנקש בחיי עבד אלנאצר ב־26 באוקטובר 1954. התנועה הוצאה שוב אל מחוץ לחוק, ומעל 4,000 מחבריה נעצרו, ובהם סייד קוטב, האינטלקטואל המשפיע ביותר מבין חברי התנועה. בעודו בכלא, כתב קוטב ספרים רבי השפעה (המפורסם בהם הוא הפירוש לקוראן "פי ט'לאל אלקראן"). חברי תנועה נוספים עברו לירדן, לבנון, ערב הסעודית וסוריה. בין העצורים באותה תקופה נמנה ד"ר מחג'וב עומאר, שהצטרף מאוחר יותר לפת"ח. הארגון המצרי התנגד לברית בין מצרים וברית המועצות באותה התקופה, והתנגד להשפעת הקומוניזם במצרים, במידה כה רבה עד כי ישנם דיווחים לפיהם הארגון נתמך בידי ה־CIA במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20.
נאצר השיב לתנועה את מעמדה כתנועה חוקית ב־1964, ושחרר את כל אסירי הארגון המקומי. בהמשך נעשו ניסיונות התנקשות נוספים בחיי נאצר, וגם הם יוחסו לחברי התנועה. בהוראתו הוצאו להורג כמה ממנהיגי האחים המוסלמים ב־1966 ורבים אחרים נעצרו שוב.
אנואר סאדאת, יורשו של נאצר, הבטיח עם עלייתו לשלטון לבצע רפורמות דתיות, וביניהן החלת השריעה (חוקי הדת המוסלמית). אולם הסכם השלום של סאדאת עם ישראל קומם את האחים המוסלמים, וככל הנראה לאנשי הארגון המצרי היה חלק בהתנקשות בחייו של סאדאת ב-1981. ב-1984 התקבל שוב ארגון האחים המוסלמים במצרים, באופן חלקי, כארגון דתי; מאז מקיים הצבא מעקב קפדני אחר פעילות הארגון, שמהווה מוקד התנגדות פוליטי משמעותי במצרים.
בשנת 2005 זכו ב-88 מקומות בפרלמנט המצרי, כמעט פי חמישה יותר מאשר בבחירות הקודמות. בשנת 2008 זכתה התנועה לאהדה עממית כאשר ארגנה שביתה כללית כמחאה על תנאי שכר נמוכים, תנאי עבודה ירודים, ליקויי בטיחות ועלייה במחירי המזון. בשנת 2010 נבחר ד"ר מוחמד בדיע למדריך הכללי של התנועה בשנת 2012 נבחר מוחמד מורסי כנשיא מצרים מטעם המפלגה של האחים המוסלמים, ברוב של 52 אחוז מהקולות בבחירות לנשיאות מצרים. בשנת 2013 הודח מוחמד מורסי במהלך הפיכה צבאית.
בבחירות שנערכו בעקבות ההפיכה במצרים ב-2011, זכתה "מפלגת החופש והצדק" של התנועה ב-36.6% מהקולות, והפכה למפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט המצרי. בבחירות לנשיאות שנערכו כארבעה חודשים מאוחר יותר, ניצח המתמודד מטעם התנועה מוחמד מורסי והפך ל"נשיא מצרים החדשה", עד הדחתו בידי הצבא המצרי בעת ההפיכה במצרים ב-2013. האחים המוסלמים השתלטו על מצרים בדרך להפיכתה למדינה דתית יותר, זאת בניגוד לתקופת שלטונו של מובארק שבה מצרים נטתה יותר לעולם המערבי והשלטון בה היה בעל אופי חילוני.
ב-23 בספטמבר 2013, הוצאה התנועה מחוץ לחוק במצרים וכל כספיה הופקעו בהוראת בית משפט.
האחים המוסלמים באפגניסטן.
בראשית ימי המלחמה הסובייטית באפגניסטן, האחים המוסלמים נחשבו לחלק מרכזי מהאופוזיציה האנטי־סובייטית. תנועת ההתנגדות באפגניסטן הוקמה במחאה על פעילותו השמאלנית של המלך זאהיר שה. לתנועה היה קשר לאחים המוסלמים.
האחים המוסלמים בבנגלדש.
האחים המוסלמים בבנגלדש (באורדו: جماعتِ اسلامی), היא התנועה האסלאמית הגדולה בבנגלדש, זהו פלג של התנועה האסלאמית ההודית, "גֻ'מַעאת-א-אסלאמי" שנוסדה ב-1941 על ידי סיד אבו אל-אעלא מודודי.
האחים המוסלמים בהודו.
ב-1941 הקים סיד אבו אל-אעלא מודודי תנועה אסלאמית בהודו וקרא לה "ג'מַעאת-א-אסלאמי" (באורדו: جماعتِ اسلامی). אחרי חלוקת הודו ב-1947 התפלגה התנועה לשני פלגים, מקצת החברים נשארו בהודו וקראו למפלגתם , רוב חברי התנועה עברו לפקיסטן וקראו לתנועתם . עם פילוג פקיסטן הפך הסניף בבנגלדש לתנועה עצמאית.
האחים המוסלמים בישראל.