בשנת 2019, בטקס פרסי אוסקר ה-92, זכה הסרט "פרזיטים" (דרום קוריאה), ובכך הפך לסרט הראשון בהיסטורית האוסקר שהשפה המדוברת בו היא אינה אנגלית וזוכה בפרס לסרט הטוב ביותר.
שיאים.
הסרט "טיטניק", היה הסרט היקר ביותר שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. מתוך 83 הבמאים שזכו בפרס הבמאי הטוב ביותר, אצל 62 מהם, זכה גם הסרט שלהם בפרס לסרט הטוב. חמישה סרטים בלבד זכו בפרס מבלי שהבמאים שלהם היו מועמדים בקטגוריה זאת: "כנפיים" (1927/28)" "גרנד הוטל" (1931/32), "הנהג של מיס דייזי" (1989), "ארגו" (2012) ו"הספר הירוק" (2018). שני במאים בלבד זכו בפרס, מבלי שהסרטים שלהם קיבלו מועמדות לפרס הסרט הטוב ביותר גם כן, והם: לואיס מיילסטון (1927/28) ופרנק לויד (1928/1929).
"הם יורים גם בסוסים" הוא הסרט בעל מספר הרב ביותר של מועמדויות לקטגוריות הפרס (9), מבלי שהסרט עצמו היה מועמד לקטגוריה זו. אחריו הסרטים: "הרפתקה בפוסידון", "מפגשים מהסוג השלישי", "רגטיים", "נערות החלומות" ו"האביר האפל" שקיבלו 8 מועמדויות.
פא תהאד לואנג
גלילי
פה תאט לואנג
יחס היהדות לתורת האבולוציה
תורת האבולוציה, המקובלת כיום כקונצנזוס מדעי, מאתגרת את תפיסת בריאת העולם כפי שהיא מתוארת במסורת היהודית. ביהדות לזרמיה יש גישות שונות כלפי תורה זו, חלק מהן שואב השראה מגישות שהתפתחו כלפי תורת האבולוציה בהגות הנוצרית. גישות אלה נחלקות לשתי קבוצות עיקריות: זו השוללת את תורת האבולוציה מכל וכל בטענה שהיא מתנגשת עם האמונה היהודית ולכן יש לדחותה, וזו המצדדת בתורת האבולוציה מתוך אמונה כי היא אינה משנה את מעורבותו של אלוהים באמצעות השגחה.
הגישה הראשונה, המכונה "בריאתנות" בשל דבקותה בסיפור הבריאה התנ"כי, שוללת את הממצאים המדעיים של תורת האבולוציה ומקבלת באופן מלא את תיאור הבריאה בספר בראשית על דרך הפשט. חלק ממצדדי גישה זו מקבלים ברוח דומה גם את התיאורים הכרונולוגיים המפורטים בתנ"ך, ולפיכך מאמינים שגיל העולם הוא כפי שמקובל במניין השנים בלוח העברי, כלומר כ-5,800 שנה. גישה זו היא הגישה המקובלת ברובו הגדול של הציבור החרדי בישראל.
הגישה השנייה, המקבלת את האפשרות להיתכנות הטענות שהעולם קיים מיליארדי שנים ושהחיים התפתחו באמצעות אבולוציה, נחלקת לפרשנויות פילוסופיות שונות, המיישבות את תורת האבולוציה עם היהדות על פי השקפות דתיות שונות. ההשקפה העיקרית בתוך קבוצה זו קוראת תיגר על מאפיין האקראיות בתורת האבולוציה, וטוענת כי יש ריבוי של הוכחות על קיומן של חוכמה, תוכנית ומגמה מאחורי תהליך ההתפתחות. אף שתפיסתם של רוב ההוגים היהודיים הדוגלים בגישה זו דומה לרעיון התכנון התבוני, אין לתפיסה זו יומרה להוות תאוריה מדעית שאמורה להחליף או לרשת את תורת האבולוציה. בניגוד לנצרות, מצדדי האבולוציה ביהדות אינם מחשיבים את תפיסתם כרעיון מדעי, אלא כרעיון רוחני שביכולתו לגשר בין האמונה הדתית באל ובהשגחה לבין התפיסה המדעית המקובלת.
הסתירות בין תורת האבולוציה לבין המסורת היהודית.
הבעיות העיקריות נעוצות בהיבטים אחדים:
הסברים קדם דרוויניסטים.
כפי הנראה ראשון ההוגים היהודים שהתייחס לממצאים עליהם נסמכה, לימים, תורת האבולוציה, הוא הרב ישראל ליפשיץ ב"דרוש אור החיים", שנדפס לראשונה ב-1830, 29 שנים לפני פרסום ספרו של צ'ארלס דרווין מוצא המינים ו-41 שנים לפני פרסום ספרו מוצא האדם. במאמר זה, שנועד לבאר את משמעות תחיית המתים במסורת היהודית, מזכיר הרב ליפשיץ את גילוין של ארבע שכבות קרקע מתקופות שונות, שבהם נמצאו שלדים ומאובנים של צורות חיים קדומות, לרבות דינוזאורים ו"פראאדעמיטען", שלדבריו הם "הבני אדם שהיו בעולם קודם בריאת אדם הראשון העכשויי". בהקשר של ממצאים אלו הוא מזכיר את אגדות חז"ל ודברי המקובלים, לפיהן טרם בריאת העולם אלוהים ברא עולמות אחרים, ש"לא הועילו לו", והחריבם, ושהיו 974 דורות של בני אדם ש"עלו במחשבה להיבראות", ולדברי הרב ליפשיץ נבראו בפועל, הושמדו עקב קלקול מעשיהם, ונשמותיהם נתגלגלו בבני האדם שבעולם הנוכחי לצורך תיקונן. בהסתמך על פירושו של רבינו בחיי לסיפור בריאת העולם שבתורה, הוא כותב שהעולם נבנה ונחרב שבע פעמים, במחזוריות של 7,000 שנה, עד להגעתו לשלמותו הסופית, ושכעת הוא נמצא במחזור הרביעי, שבו ניתנה לדבריו התורה, שהיא כנגד המאורות שבריאתם מתוארת ביום הרביעי לבריאה. לפיכך מפרש הרב ליפשיץ את שני הפסוקים הראשונים בתורה:
- בתחילת כל ההתחלות;
- "העטהער, הממלא את כל חלל העולם הנראה";
- כל כדור הארץ;
על תיאור העולמות הקדומים מדלגת התורה, לפי שאינו משמעותי עבור העולם הנוכחי, ומתמקדת רק בחורבנם:
- כאמור בתרגום המיוחס ליונתן, הארץ הייתה שוממה מבני אדם;
- "קבלה דחיפה ברוח סועה וסערה עושה דברו, ונתבלבלו סדרי הטבע הקדום באש ובמים, ונתהווה חושך ע"פ תהום."
- היא הרוח המחייה את הכול.
תגובות ראשונות.
עם הופעת "מוצא המינים" של צ'ארלס דרווין ב-1859, עורר הספר סערה בחוגים הדתיים, גם אלה היהודיים. בתחילה דחו כל הזרמים את האבולוציה: הרב אברהם גייגר, מייסד היהדות הרפורמית, צידד בבריאתנות, וכמוהו עשו גם ראשי הרפורמים באמריקה, הרב דוד איינהורן ויצחק מאיר וייז; האחרון הוסיף להיות מתנגד עקשני לתורה החדשה. ההוגה הרפורמי הראשון שתמך באבולוציה היה הרב קאופמן קוהלר, שנשא סדרת הרצאות ב-1874 בה תיאר התפתחות הדרגתית של המינים כמחזקת את רעיון ההתגלות המתמשכת של האל העומד בבסיס הזרם. תפישתו נעשתה לשלטת בתחילת המאה ה-20. בקרב הקונסרבטיבים רווחו גישות בריאתניות זמן ארוך יותר: אחד מראשיהם באמריקה, הרב חנוך יהודה קאהוט, תקף את התאוריה בדרשה שנשא ב-1886 וקבע כי המין האנושי התקיים 5,740 שנה בדיוק. עד שנות ה-30 התעלמה התנועה לרוב מהנושא, אך בסופן ניכרה קבלה שקטה שלו: ב-1938 הוזמן ארתור קומפטון להרצות בבית המדרש לרבנים באמריקה על ידי ההנהלה, והסביר כיצד התאוריה תומכת בקיומו של אל המתערב בטבע ללא הרף. בין האורתודוקסים הייתה התגובה לרעיון שלילית כמעט בלי יוצא מן הכלל, אך לא תמיד אחידה. ב-1873 נשא רש"ר הירש, מנהיג הזרם בגרמניה, דרשה בה דחה את האבולוציה אך קבע כי גם אם המדע יוכיח שהיא נכונה, היהדות תוכל להתמודד עם מסקנה זו.
מצדדים בבריאתנות.
הוגים רבים ביהדות האורתודוקסית משתייכים לאסכולת הבריאתנות, כלומר קבלת סיפור בריאת העולם שבספר בראשית כפשוטו. הוגים אלו, שגישתם נותנת את הטון במערכת החינוך החרדית, רואים את האבולוציה כתאוריה השערתית (ספקולטיבית) שאינה ניתנת להוכחה, ודוחים אותה כסותרת את הכתוב בתורה. עמם נמנה הרב מנחם מנדל שניאורסון, שלדבריו ייתכן כי התנאים הקיצוניים ששררו בעולם בראשיתו יצרו מראית עין של עולם בן יותר מששת אלפי שנים, וייתכן שאלוהים ברא מלכתחילה מאובנים באדמה, ללא שקדם לכך תהליך התפתחות, ומשום כך אין בממצאים מתחום הגאולוגיה, פלאונטולוגיה וכדומה כדי לסתור את האפשרות של בריאת העולם ללא אבולוציה. את הסיבות לכך שהאבולוציה בכל זאת התקבלה אצל רבים ייחס ל"טבע האדם המבקש לו למצוא פתרון לכל אשר סביב לו, גם בדוחק גדול... והשואף מטבעו להמצאנות ומקוריות, כדי לגלות את חריפותו האנליטית והאינדוקטיבית".
הוגה נוסף שצידד בגישה זו הוא ד"ר יצחק רפאל עציון. עציון כתב כי הגאומטריה לא-אוקלידית שנתגלתה במאה ה-19 הוכיחה שאקסיומות שבעבר נחשבו לאמיתות מוחלטות (כגון שדרך שתי נקודות עובר רק קו ישר אחד) הן למעשה שרירותיות, וניתן לבנות גאומטריות עם אקסיומות חלופיות. לדבריו, גם הנחות היסוד שעליהן נשענים "המדעים ההיסטוריים", כגון העדר כוח עליון וקצב קבוע של תהליכים טבעיים מסוימים שעליהם נשען התיארוך, הן אמונות שרירותיות שאין בכוחן לערער על אמונה בתורה.
ההתנגדות לתורת האבולוציה וביטולה כשגויה מזוהה עם מקצת המדענים הדתיים, כגון הביוכימאי משה טרופ, ועם מחזירים בתשובה כגון הרב אמנון יצחק והרב צבי ענבל.
יהודה לוי.
הרב פרופסור יהודה לוי כתב שאמנם היו בין גדולי התורה שקבעו שלאמיתו של דבר אין סתירה בין תיאור בריאת העולם בספר בראשית ובין תאוריית האבולוציה, אך לו קשה לקבל את האחרונה "בשל הקשיים המדעיים שבה." לפיכך, גרס:
מצדדים באבולוציה המוכוונת בידי האל.
הוגים אחרים מצדדים בגישה שהאבולוציה אכן יכולה להיות נכונה, אבל התפתחות המינים קרתה באופן שהוכוון באופן כלשהו בידי ה'. בין אלה ניתן למנות את אליהו בן-אמוזג (בספרו "אם למקרא"), את הראי"ה קוק, את הרב גדליה נדל (בספרו "בתורתו של ר' גדליה"), את פרופ' שלום רוזנברג ואת פרופ' יהודה לוי. גישתם נותנת את הטון בתוכנית הלימודים במחשבת ישראל של מוסדות החינוך הממלכתי-דתי בישראל.
הראי"ה קוק.
הרב קוק סבר כי האמונה היהודית אינה צריכה להתכחש לתורת האבולוציה, או להיות אדוקה בפשט פירוש המקראות. במכתבו לתלמידו ד"ר זיידל משנת 1908, טען בעניין "המחקרים החדשים" כי אין צורך להתנגד לכל גילוי שעומד בסתירה לפשט התורה, "מפני שאין זה כלל עיקר של תורה, לספר לנו עובדות פשוטות ומעשים שהיו. ובכלל זהו כלל גדול במלחמת הדעות, שכל דעה הבאה לסתור איזה דבר מן התורה, צריכים אנו בתחילה לא דווקא לסתור אותה, כי אם לבנות את ארמון התורה ממעל לה, ובזה הננו מתרוממים על ידה, ובעבור ההתרוממות הזאת הדעות מתגלות..." עם זאת, תמיכתו בתורת האבולוציה לא הייתה רק מכורח המציאות, אלא בעיקר מצד אמונתו הוויטליסטית בעולם.
בחיבורו שמונה קבצים (א' תקצ"ד) כתב: