התיאור המוגזם של הקרב שמקורו ברומן של לְווֹ גְווָאנְג'ונְג, "רומן שלוש הממלכות", אחד מארבעת הרומנים הקלאסיים הגדולים של הספרות הסינית, שונה בצורה ניכרת מהתיעודים ההיסטוריים. לדוגמה, גודל צבאו של צאו צאו נופח ליותר מ-800,000 איש, זאת ניתן לייחס לאתוס של התקופות המאוחרות יותר, בעיקר של שושלת סונג הדרומית. מדינת שׁוּ הָאן, במיוחד, הוצגה על ידי אנשי ספרות של תקופתה בתור היורשת "הלגיטימית" לשושלת האן, אז תיעודים פיקטיביים הקצו חשיבות גדולה יותר מאשר רישומים היסטוריים לתפקודיהם של לְיוֹ בֵּיי, ג'וּגֶה לְיָאנְג וגיבורים אחרים מ-שׁוּ. מטרה זו הושגה בדרך כלל על ידי צמצום החשיבות של המפקדים ממזרח ווּ והיועצים כגון ג'וֹאוּ יוּ' ולוּ סוּ. בעוד התיעודים ההיסטוריים מתארים את לוּ סוּ בתור יועץ נבון ואת ג'וֹאוּ יוּ' בתור מנהיג צבאי דגול ואדם "נדיב, נבון ואמיץ", רומן שלוש הממלכות מתאר את לוּ סוּ בתור סתמי ואת ג'וֹאוּ יוּ' בתור אכזרי וציני. שניהם מתוארים בתור נחותים מג'וּגֶה לְיָאנְג בכל המובנים.
הרומנים הוסיפו אלמנטים בדיוניים לחלוטין לתיעודים ההיסטוריים, ואלו חזרו ונשנו במחזות ואופרות פופולריים. דוגמאות מן הרומאנסה של שלוש הממלכות, כוללות את שימושו של ג'וּגֶה לְיָאנְג בקסם כדי לקרוא לרוחות עדיפות לקראת מתקפת ספינות האש, את האסטרטגיה שלו "להשתמש בסירות קש ללוות חיצים", ואת לכידת צאו צאו בידי גְווָאן יוּ' ושחרורו בשביל חְווָאז'ונְג. בנוסף התיעודים הפיקטיבים מתארים את ג'וּגֶה לְיָאנְג כמפקד צבאי של הכוחות המשולבים, דבר שאינו מדויק מבחינה היסטורית.
השפעה תרבותית.
העיר צְ'ה-בִּי של ימינו במחוז חוביי נקראה בעבר פּוּצִ'י. בשנת 1998 אישרה מועצת המדינה הסינית את שינוי שמה של העיר לציון הקרב על צוקים אדומים. פסטיבלי תרבות הנערכים בעיר הגדילו באופן משמעותי את התיירות. בשנת 1983, פסל של המשורר הבולט של שושלת סונג, סוּ שְׁה, הוצב באתר חְוָאנְגְג'וֹאוּ של "הצוקים האדומים של סוּ דונְגְפּוֹ" כהוקרה לכתביו בנושא הצוק האדום.
האנס פראנק
אלגוריתם מקוון
במדעי המחשב, אלגוריתם מקוון (online algorithm) הוא אלגוריתם אשר מאולץ לפלוט החלטות לפני השלמת קבלת כל הקלט. מאידך גיסא, אלגוריתם שאינו מקוון (offline algorithm) מורשה לעבור על כל הקלט בטרם ייאלץ לפלוט את החלטתו הראשונה. מסיבה זו, אלגוריתם מקוון עשוי להגיע להחלטות שאינן אופטימליות יחסית לאלגוריתם שאינו מקוון.
ניתוח התחרותיות (competitive analysis) של האלגוריתם הוא חקר איכות החלטות של אלגוריתמים מקוונים. זהו ניתוח של החרטה של אלגוריתם מקוון.
דוגמאות.
ניהול זיכרון מטמון.
בין שאר תפקידיה, מערכת הפעלה של מחשב מתפעלת מידע המחולק פנימית לדפים. המשתמש מבצע פעולות המתרגמות לבקשות גישה לדפים. רק לחלק מדפים אלה יש מקום בזיכרון המטמון של המחשב, ורובם נשמרים בדיסק הקשיח שלו. זמן הטעינה של דפים מהדיסק הקשיח לזיכרון הוא ארוך מאוד בהשוואה לרוב פעולותיו האחרות של המחשב. מסיבה זו, כשהמשתמש מבצע פעולה המתרגמת לצורך לטעון דף לזיכרון, ויש צורך לפנות דף אחר מהזיכרון לצורך כך, אידיאלית היה כדאי לפנות את הדף שיבוקש האחרון בעתיד. דא עקא, שהמחשב אינו יודע בשלב זה את כל סדרת הבקשות בעתיד, ולכן זו בעיה מקוונת.
משחק בעל יותר משחקן יחיד.
רוב המשחקים בעלי יותר משחקן יחיד (לדוגמה שחמט או דמקה) הם, לפי ההגדרה, מקוונים. אי אפשר לקבל מראש את סדרת ההחלטות של היריב, מפני שפעולותיו של כל צד נקבעות בין היתר על פי פעולת הצד השני.
בעיית k-השרתים.
בעיית k השרתים (K-Server problem) היא אחת מהבעיות הידועות באלגוריתמים מקוונים והוצגה לראשונה ב-1988. בבעיה זו ישנם k שרתים מפוזרים במרחב מטרי סופי (מעין "חדר"). הבעיה מוגדרת כך: בהינתן k שרתים הנמצאים בנקודות במישור, ובקשות שמגיעות מנקודות שונות באופן מקוון, צריך להחליט לכל בקשה איזה שרת להזיז לנקודה שלה כדי לטפל בה. המטרה היא להזיז את השרתים במרחק הכולל (על פי המרחב המטרי) הקטן ביותר האפשרי.
השערה רווחת היא כי יחס התחרותיות של בעיית k-השרתים הוא k. ידוע כי k הוא הערך הטוב ביותר האפשרי וכי לבעיית 2 השרתים ידוע אלגוריתם 2-תחרותי. לערכים גדולים יותר היחס הטוב ביותר הידוע הוא 2k-1.
בארי ולמן
בארי ולמן (באנגלית: Barry Wellman; נולד ב-30 בספטמבר 1942) הוא פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת טורונטו, קנדה.
ולמן כתב יותר מ-300 מאמרים, פרקים, דו"חות וספרים. הוא זכה בפרסים רבים מגופים שונים ביניהם האגודה הקנדית לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, ושתי מחלקות של האגודה אמריקאית לסוציולוגיה: קהילה וסוציולוגיה עירונית, תקשורת וטכנולוגיות מידע.
תחומי המחקר שלו הם סוציולוגיית הקהילה, האינטרנט, אינטראקציית אדם מחשב והמבנה החברתי כפי שבא לידי ביטוי בקהילות וארגונים ברשתות חברתיות.
עניין העל שלו הוא במעבר הפרדיגמה מיחסים/קשרים המרוכזים בקבוצה, לאינדיבידואליזם ברשת. ולמן טען שהתפתחות הקשר בין אדם לאדם הושפעה יותר מהתפתחות התקשורת מאשר מהתפתחות התחבורה.
ביקורים בישראל.
ולמן התארח בכנס צ'ייס 2012 של האוניברסיטה הפתוחה.
דרון ויליאמס
ההסכם הג'נטלמני (1907)
ההסכם הג'נטלמני משנת 1907 (באנגלית: Gentlemen's Agreement of 1907; ביפנית: 日米紳士協約 - Nichibei shinshikyōyaku) היה הסכמה לא רשמית בין ארצות הברית לאימפריה היפנית, שלפיה ארצות הברית לא תטיל מגבלות על ההגירה היפנית לתחומה ואילו יפן מצדה לא תתיר הגירה נוספת ממנה אל ארצות הברית. מטרת הסכם זה הייתה להפחית את המתיחות בין שתי מעצמות אלה השוכנות משני צדי האוקיינוס השקט. ההסכם מעולם לא אושרר על ידי הקונגרס של ארצות הברית, אשר הביא לסיומו בפועל בשנת 1924 עם חקיקת חוק ההגירה שאסר הגירת מזרח-אסייתים לארצות הברית.
במסגרת ההסכם הסכימה יפן שלא להנפיק דרכונים לאזרחים יפנים המעוניינים לעבוד בארצות הברית גופא, ובכך למעשה ביטלה הגירה יפנית נוספת לארצות הברית. בתמורה הסכימה ארצות הברית לקבל את נוכחותם של מהגרים יפנים שהתגוררו כבר בארצות הברית, להתיר הגירה לנשותיהם, לילדיהם ולהוריהם ולהימנע מאפליה במסגרת החוק נגד ילדים יפנים, ואחרים ממוצא אסייתי, בבתי ספר בקליפורניה. במדינת קליפורניה, ובסן פרנסיסקו בפרט, הייתה באותה העת אוכלוסייה גדולה ממוצא אסייתי. הנשיא תאודור רוזוולט, שלו היה יחס אוהד כלפי יפן, אישר את ההסכם, כפי שהוצע על ידי יפן, כחלופה לחקיקה רשמית יותר ומגבילה יותר.
רקע.
ראשית ההגירה היפנית לארצות הברית.
בניגוד לשטף ההגירה הסיני לקליפורניה בתקופת הבהלה לזהב, מדיניות הבידוד של הממשלה היפנית סיכלה ניסיונות הגירה של יפנים לארצות הברית. רק בשנת 1862 הפחיתה הממשלה היפנית את ההגבלות, וההגירה היפנית לארצות הברית החלה. ב-1882 נחקק חוק הדרת הסינים מסיבות גזעניות. הרגשות האנטי-סיניים בקרב האמריקאים עודדו יזמים אמריקאים לגייס פועלים יפנים, וב-1885 הגיעו העובדים היפנים הראשונים לממלכת הוואי. המהגרים מיפן החליפו למעשה את הפועלים הסינים ונטלו על עצמם את תפקיד שמילאו הסינים. אלא שלא כמו המהגרים הסינים, הצליחו רבים מהמהגרים היפנים לטפס בשלבי הקידום החברתי על ידי הקמת עסקים או הסבה לחקלאות ורכישת משק עצמאי, והפכו לחלק ממעמד הביניים. רוב המהגרים היפנים רצו לשבת בארצות הברית ישיבת קבע, והם הגיעו עם משפחותיהם, בניגוד לסינים אשר הגיעו כגברים צעירים בגפם ועזבו בשלב מאוחר יותר. היפנים נטמעו בחברה האמריקאית וקיבלו על עצמם את הנורמות והלבוש האמריקאיים. רבים אף הצטרפו לכנסייה המתודיסטית ולכנסייה הפרסביטריאנית.
על רקע זה צמח הנייטיביזם (תמיכה בחקיקה מפלה לטובתם של ילידי היבשת, שהונעה על ידי רגשות לאומניים קסנופוביים) שהופנה נגד תושבים ממוצא אסייתי בקליפורניה, ואשר התבטא, בין היתר, בשנת 1906, עת תיקנה מועצת החינוך של סן פרנסיסקו תקנה שקבעה כי על ילדים ממוצא יפני ואסייתי אחר ללמוד בבתי ספר מופרדים גזעית. באותה תקופה היוותה אוכלוסיית המהגרים היפנית כ-1% מתושבי מדינת קליפורניה, אשר רבים מהם היגרו לארצות הברית עקב האמנה משנת 1894 שהבטיחה הגירה חופשית מיפן.
עם התרחבות קהילת המהגרים היפנים בקליפורניה, המהגרים נחשדו בכך שהם מהווים תקיעת יתד של יפן בארצות הברית. לקראת שנת 1905 התמלא העיתון סן פרנסיסקו כרוניקל ברטוריקה אנטי-יפנית. ב-1905 הוקמה "הליגה להדרת יפנים וקוריאנים", ולה ארבעה עקרונות:
אמריקאים ממוצא יפני לא התגוררו בצ'יינהטאון, אלא ברחבי הערים. בנוסף, אף שהייתה מדיניות הפרדת יפנים בבתי הספר, היא לא נאכפה כל עוד היה מקום פנוי ולא הוגשו תלונות מטעם ההורים. אותה ליגה הופיעה בפני המועצה פעמים רבות והתלוננה על אי-יישום המדיניות, אלא שהיא נענתה בכך שלא ניתן מבחינה כספית להקצות משאבים נפרדים ל-93 תלמידים בלבד.
רעידת האדמה בסן פרנסיסקו והפרדת בתי הספר.
ב-18 באפריל 1906 פקדה רעידת אדמה במגניטודה של 7.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט את סן פרנסיסקו והרסה, יחד עם השרפה שפרצה בעקבותיה, חלקים נרחבים בעיר. לאחר השרפה החליטה מועצת החינוך לשלוח את 93 הילדים היפנים לבית הספר היסודי הסיני ושינתה את שמו ל"בית הספר הציבורי המזרחי לסינים ליפנים ולקוריאנים".