יפו ד' היא אחת משכונותיה של יפו, ומהווה חלק מרובע 7. יפו ד' היא אחת השכונות הדרומיות ביותר בתל אביב-יפו – היא גובלת בעיר חולון, נתיבי איילון ומחלף וולפסון ממזרחה, בשכונת יפו א' (דקר) מצפונה, בשכונת נווה גולן ממערבה ובעיר בת ים מדרומה.
הדירות בשכונה נחשבות לזולות במיוחד בהשוואה לשאר יפו. השכונה נחשבת לענייה במיוחד – חלקים משמעותיים מהאוכלוסייה בשכונה הם עולים חדשים, וכ-30% מתושבי השכונה נתמכים בצורה כלשהי על ידי הרווחה. מאז 2017 תוכננו כמספר פרויקטים משמעותיים של פינוי-בינוי הכוללים פינוי ובינוי של מאות דירות. בפרויקט ייבנו כמספר מגדלים והעבודות יבוצעו על ידי החברות "אלמוג" ו"זוהר יזמות".
בשכונה פועלים בין השאר של בית חב"ד, קן הנוער העובד והלומד ומרכז דניאל של היהדות הרפורמית.
אקאקי דיוודזה
מנוע כוכבי (פירושונים)
אריאל מוניץ
אריאל מוניץ הוא אימונולוג ופרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב. מתמחה בפעילות מערכת החיסון בתהליכים דלקתיים כרוניים כגון אלו אשר ניתן למצוא במחלות אלרגיות, מחלות מעי דלקתיות ואף סרטן. חלק ניכר ממחקרו עוסק בפעילותם של תאי דם לבנים המכונים אאוזינופילים. מוניץ הוא מומחה בינלאומי למחלות אאוזינופיליות כגון אסתמה, מחלות מעיים וכן למנגנוני תרופות ביולוגיות אשר מנטרלות את פעילותם של התאים הללו.
מוניץ הוא מהיוזמים והתומכים במודל ״היגיון בריא״ אשר חרת על דגלו הגנה ממוקדת לאוכלוסיות בסיכון והפניית משאבים למערכת הבריאות על פני מדיניות של סגרים ובידודים.
ביוגרפיה.
פרופ' מוניץ גדל והתחנך בשכונת בית וגן בירושלים ולמד בישיבה התיכונית ״נתיב מאיר״.
בין השנים 1977–1981 וכן בין השנים 1986–1988 התגורר ביוהנסבורג ובניו יורק, בהתאמה, במסגרת שליחות משפחתית.
פרופ' מוניץ מתגורר בירושלים, נשוי לכנרת ואב לשלושה.
שירות צבאי ביחידת מגלן.
מוניץ התגייס לצה"ל בשנת 1993 והשלים קורס קציני חי"ר בהצטיינות. במהלך שירותו, שימש כקצין ביחידת מגלן בשנים 1995–1997. במהלך שירותו כקצין, זכה לתעודת הצטיינות מהרמטכ"ל על פעילות מבצעית.
לימודיו האקדמיים.
בשנת 1998, למד לתואר B.Sc.Med במדעי הרפואה הבסיסיים באוניברסיטה העברית והמשיך למסלול הישיר לדוקטורט בפרמקולוגיה במימון מלגת הצטיינות מטעם רקטור האוניברסיטה העברית.
עבודת הדוקטורט שלו עסקה בזיהוי קולטנים שתפקידם לעכב פעילות של תאים אאוזינופילים במחלות אלרגיות ונכתבה בהנחייתה של פרופ' פרנצ'סקה לוי-שפר.
בשנת 2006, התקבל להשתלמות בתר-דוקטורט במעבדתו של פרופ' מארק רוטנברג בבית החולים לילדים בסינסינטי, אוהיו, ארצות הברית.
פועלו בתחום המחקר.
בשנת 2009, שב פרופ' מוניץ לישראל והתקבל כמרצה בכיר במחלקה למיקרוביולוגיה ואימונולוגיה קלינית בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. לאחר 4 שנים, מונה לפרופסור חבר וב-2017 קודם לפרופסור מן המניין. במהלך פועלו המחקרי, פרסם פרופ' מוניץ שלל מאמרים העוסקים בחקר תהליכים דלקתיים המשתתפים במחלות כרוניות. בין מאמריו ניתן למצוא מחקרים רבים המתארים מנגנונים בסיסיים בתגובות אלרגיות, כיצד תאים אאוזינופילים מתפתחים וכיצד הם מתפקדים בסרטן.
פיראניה (סרט, 1978)
פיראניה (באנגלית: Piranha) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 1978 בבימויו של ג'ו דנטה, עם ברדפורד דילמן והת'ר מנזיס בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על שבט דגי פיראניה שעברו שינוי גנטי שהפך אותם למסוכנים ביותר, שחודרים לנהר ומפילים אימה וקורבנות בקרב אזרחים בכפר נופש ובמחנה קיץ.
הסרט נוצר בהשראת סרט האימה מלתעות של סטיבן ספילברג.
הסרט הצליח מאוד והפך לסרט פולחן ובעקבותיו הופק סרט המשך ב-1981 סרטי רימייק ב-1995 ו-2010 וסרט המשך ב-2012 .
הסרט זכה בפרס סאטורן על העריכה והיה מועמד לפרס סאטורן לסרט האימה הטוב ביותר.
תקציר העלילה.
זוג מטיילים צעירים נכנס לבריכה במם מגודר שהכניסה אליו אסורה. הם מתפשטים ונכנסים לבריכה אבל כעבור זמן קצר הם נתקפים ונטרפים על ידי דגים, הבריכה מאדימה והם נעלמים.
החוקרת מגי מקיואן (הת'ר מנזיס) נשכרת לגלות מה עלה בגורלם. היא מגיעה בג'יפ למקום בו נראו לאחרונה - Lost River Lake. היא פוגשת שם בפול גרוגן (ברדפורד דילמן) שגר בקרבת מקום עם בתו סוזי שנמצאת כעת במחנה קיץ לחוף הנהר.
הוא מנסה לעזור לה ולוקח אותה למפעל צבאי נטוש שבו יש בריכת מים מלוחים. מגי פותחת את המגוף כדי לרוקן את הבריכה אבל אז הם מותקפים על ידי אדם שמנסה למנוע זאת. פול גובר עליו. הבריכה מתרוקנת והם מוצאים את שלדי בני הזוג. הזר מתעורר בינתיים, גונב את הג'יפ אך לבסוף מתהפך. הם לקוחים אותו לביתו של פול.
כשהוא מתעורר הוא מגלה ששמו ד"ר רוברט הוק (קווין מקארתי) וכי במתקן הזה פיתח מוטציה מסוכנת של דג פיראניה במסגרת פרויקט סודי של צבא ארצות הברית שמטרתו לזהם את כל מקורות המים של וייטנאם בדגים האלה. בינתיים הסתיימה מלחמת וייטנאם, והצבא נטש את המקום ורק הוא נשאר. לדבריו בגלל ריקון הבריכה יגיעו הפיראניה הטורפים לנהר וייטרפו כל מי שנמצא שם.
הם לא מאמינים לו אך למחרת הם שטים ברפסודה בנהר ונתקלים בידידו של פול, ג'אק (קינן ווין) מוטל על החוף ללא רוח חיים לאחר שרגלו נאכלה.
הם חוזרים לנהר ומבחינים בסירה קטנה עליה ילד זועק לעזרה לאחר שאביו טבל את ידו במים ונאכל על ידי הדגים. ד"ר הוק מתקרב לילד ומצליח להעביר אותו לרפסודה אבל בינתיים נטרף על ידי הפיראניה שמכלים זעמם ברפסודה ומתחילים לכרסם את החבלים שלה. ברגע האחרון, לפני שהרפסודה מתפרקת, הם מצליחים להגיע לגדה. פול מצליח למנוע את פתיחת סכר בנהר ומזעיק את המשטרה.
כוח צבאי בפיקודו של קולונל וקסמן (ברוס גורדון) מגיע למקום ביחד עם הביולוגית ד"רה מנגר (ברברה סטיל) שהייתה בעבר בת זוגו של ד"ר הוק לחיים ולמחקר. הם מחליטים להרעיל את הדגים בנהר אך פול חולק עליהם ואומר כי יש יובל שעוקף את הסכר והפריניה יכולים להגיע דרכו למחנה הקיץ ולכפר הנופש. הקולונל וד"ר מנג'ר מזהירים את פול ומגי לא לגלות דבר על הפרויקט הסודי הזה. פול חרד לגורל בתו שנמצאת במחנה קיץ ויודע שיש דרך לדגי הפיראניה לעקוף את הסכר. הוא ומגי מצליחים לברוח אך נעצרים על ידי המשטרה ונכלאים. מגי מצליחה להשתלט על הסוהר והם נמלטים במהירות ברכב משטרתי לעבר מחנה הקיץ. הילדים נכנסים לשחות בנהר ולפתע מותקפים על ידי הפיראניות. המדריכה בטסי (בלינדה בלסקי) נטרפת וכן ילדים נוספים ופצועים רבים. המים מאדימים מדם.
פול ומרגי מגיעים למקום מאוחר אך פול נרגע כשרואה את בתו שלמה כי לא רצתה להיכנס למים.
פול מתקשר למנהל כפר הנופש היוקרתי (דיק מילר) ומזהיר אותו אך זה דוחה אותו וגם קולונל וקסמן דוחה את החששות. לפתע מותקפים כל הרוחצים על ידי הפיראניות ורבים נטרפים או נפצעים קשה. קולונל וקסמן מנסה לעזור אך נטרף גם הוא.
פול יודע שהפיראניה האלה יכולים לחיות גם במים מלוחים וייזהמו גם את האוקיינוס. ליד שפך הנהר נמצא מפעל מתכת ובמרתפו מיכלים עם פסולת רעילה. פול ומגי מגיעים למקום בסירת מרוץ ופול צולל למיכלים ללא מסיכה, קשור בחבל לסירה כדי לפתוח אותם. בדרכו הוא נפגע על ידי פיראניות. מגי סופרת עד 100 ומושכת אותו לסירה. הפסולת הרעילה נשטפת לנהר וד"ר מנג'ר מרגיעה את העיתונאים כי אין כעת סכנה.
הפצה.
המועצה לביקורת סרטים ומחזות התירה את הצגת הסרט בישראל עם הגבלת צפייה מגיל 16 ולאחר הסרת קטעים מהסרט שבהם מוצגים איברים מרוטשים.
לודוויג פולץ
לודוויג פולץ (בגרמנית: Ludwig Foltz; 23 במרץ 1809 – 10 בנובמבר 1867) היה אדריכל, פסל ומאייר גרמני.
ביוגרפיה.
לודוויג פולץ היה בנו של הצייר לודוויג פולץ. אחיו היו פיליפ פון פולץ, גם הוא צייר חשוב, והשרטט והחרט פרידריך פולץ. לודוויג פולץ נסע לשטרסבורג בשנת 1825 בגיל 16, שם מצא עבודה בקתדרלה ובהקמת בית ספר חדש. הוא חזר לביתו לאחר שלוש שנים ושם משך את תשומת ליבו של יוהאן קלאודיוס פון לסולקס, שנתן לו את הרחבת טירת ריינק, אותה קיבל לידיו השר לעתיד מוריץ אוגוסט פון בתמן-הולווג.
על מנת לנהל את הבניין בהצלחה למד פולץ את שיטת הבניה במשך כשנה. לאחר מכן, הוא נסע למינכן בשנת 1830 לאקדמיה לאמנות. לאחר חמש שנים נוספות, השר יוזף לודוויג פון ארמנספרג הפקיד בידיו את השחזור והריהוט של טירתו ליד דגנדורף ביער בוואריה בשנת 1837.
בשנת 1837 מונה פולץ למורה בבית הספר למסחר ברגנסבורג. הוא בנה כאן את הוילה המלכותית בין השנים 1854–1856 בסגנון נאו-גותי, ואז מונה לפרופסור בפוליטכניק במינכן והופקד על בית המגורים המלכותי. בשנת 1852/55 נבנתה קפלת הקריפטה על אנטוניברג ליד סטפרג בהנחייתו מטעם משפחת האצולה ארקו.
בשנת 1860 הוא קיבל עבודה ברגנסבורג לסגור סופית את חזית הכנסייה המערבית, שנסגרה זמנית לאחר שנהרסה באמצע המאה ה-16. העבודה כללה הרחבת החלל הפנימי בכנסייה. פולץ פתר את המשימה ברגישות מבלי לפגוע בחלקים הישנים. נוצר אגף מערבי שמכיל גלריית עוגבים בת שתי קומות.
השנים האחרונות בחייו הוקדשו בעיקר לכנסייה המשוחזרת במינכן. נבנו בה 42 פסלי קדושים בגודל טבעי עשויים אבן וחימר, 40 פסלים קטנים יותר מגולפים בעץ, שתי נברשות גדולות, פריטי מזבח רבים ועוד.
לודוויג פולץ היה חבר באגודת מינכן לאמנות נוצרית.
הוא נפטר במינכן ב־10 בנובמבר 1867.
קברו של פולץ נמצא בבית העלמין הדרומי העתיק במינכן.
ג' הווארד מק'גראת'