בני-אדם קדומים שהגיעו לאי פלורס לפני התקופה הפלאוליתית העליונה היו עשויים להתפשט באותו אופן גם לאיים נוספים בארכיפלג סונדה ובארכיפלג המלאי. התגליות בפלורס עודדו ארכאולוגים לחפש ולתארך עדויות לקיום אדם באתרים עתיקים אחרים באיים. בשנת 2016 דיווח צוות ארכאולוגים בראשות חריט ואן דן ברג על גילוי כלי-אבן מסותתים בסמיכות למאובני סטגודון באי סולאווסי, כ-500 ק"מ מצפון לאי פלורס. כלים אלו תוארכו במספר שיטות, בכללן ארגון-ארגון ואורניום-תוריום, לגילאים של לפחות 200 אלף ועד 100 אלף שנה לפני זמננו. בשנת 2018 דיווח צוות ארכאולוגים בהשתתפות ואן דן ברג על גילוי כלי-אבן מסותתים בסמיכות למאובני סטגודון וקרנף נכחד ("Rhinoceros philippinensis") באי לוזון שבפיליפינים, יותר מ-2,500 ק"מ צפונה לפלורס, ותיארך אותם לגילאים שבין 777 ל-631 אלף שנה לפני זמננו בשיטת התהודה המגנטית האלקטרונית. בשנת 2018 דיווח צוות אחר על גילוי מאובני אדם נמוכי קומה המתוארכים לתקופה של 67 אלף עד 50 אלף שנה לפני זמננו במערת קלאו באי לוזון, וסיווג אותם כמין אדם חדש למדע הומו לוזוננסיס.
אנטומיה ומורפולוגיה.
לדעת מרבית החוקרים, שלדי ליאנג בואה שייכים מבחינת מאפייניהם לסוג האדם, אשר כולל את המין האנושי בן-ימינו הומו ספיינס וגם מספר מינים נכחדים. אך שלדי ליאנג בואה מתייחדים בגוף קטן ובנפח מוח קטן יותר משל כל נציג ידוע אחר של הסוג.
גוף קטן.
גובהה של LB1 הוערך על ידי המגלים ב-106 ס"מ, ומתוך הגודל של עצם שוקה נוספת שנמצאה במערה ומסומנת LB8 מוערך שבעליה היה בגובה דומה מאוד של 109 ס"מ. מידות אלו קטנות בהרבה אפילו מן הטווח התחתון של האוכלוסיות הנמוכות ביותר של בני-אדם בני-זמננו, כמו פיגמים אפריקאים (פחות מ-150 לנשים בוגרות) ופיגמים מאיי אנדמן (137 ס"מ לנשים בוגרות). ההבדל ניכר עוד יותר בהערכת המשקל על פי השלד: משקלה של LB1 הוערך ב-16 עד 29 ק"ג (לפי הגובה) או ב-36 ק"ג (לפי עובי עצם הירך), קטן משל כל אוכלוסייה מהסוג אדם שנתגלה, ודומה לשל אוסטרלופיתקים כמו לוסי המפורסמת, שקדמה ל-LB1 בכמעט שלושה מיליון שנה.
טאוקו יקוב ועמיתיו, המתנגדים לסיווג שרידי ליאנג בואה כמין נפרד מהומו ספיינס, חלקו על הערכת הגובה של המגלים ופרסמו הערכת גובה משל עצמם: 122 ס"מ (על פי אורך הזרועות) עד 126 ס"מ (על פי אורך הרגליים) בשביל LB1, ו-125.6 ס"מ בשביל LB8. יקוב ועמיתיו השוו גובה זה לגובה ממוצע של 146 ס"מ שאותו מדדו אצל נשים בנות-ימינו באוכלוסייה ילידית נמוכת-קומה בכפר רמפאסאסה (Rampasasa) שבאי פלורס, סמוך למערת ליאנג בואה. לפי הערכותיהם LB1 ו-LB8 היו נמוכות ביותר משלוש סטיות תקן מן הממוצע של נשות רמפאסאסה - הבדל שלדעתם ניתן להסבירו כתוצאה של פגם התפתחותי כלשהו. בשנת 2018, מחקר גנטי מפורט בפיגמים של רמפאסאסה לא מצא בגנומים שלהם אללים ממקור עתיק בלתי-מוכר, והסיק שקומה נמוכה התפתחה אצלם בתקופה מאוחרת ובאופן בלתי-תלוי מאוכלוסיית פלורסיינסיס באי.
מוח קטן.
הנפח הפנימי של קופסת המוח בגולגולת LB1 נמדד בתחילה על ידי מגליה כ-380 סמ"ק, ועודכן ל-417 סמ"ק במדידה מדויקת יותר באמצעות טומוגרפיה ממוחשבת. יקוב ועמיתיו מדדו ערך של 430 סמ"ק.
ערכים אלו הם כשליש מנפח המוח הממוצע של בני-אדם בני-זמננו, כ-1350 סמ"ק. הם קטנים משמעותית אפילו מנפח המוח של המינים הקדומים ביותר מהסוג אדם, למשל 545 סמ"ק בגולגולת קטנת המוח ביותר בין מאובני דמאניסי, 530 סמ"ק בגולגולת הומו הביליס הקטנה ביותר ממזרח אפריקה, ו-465 סמ"ק המוערך בנקבות הקטנות ביותר של הומו נאלדי בדרום אפריקה. הם דומים לגודלי המוח של אוסטרלופיתקים שקדמו ל-LB1 במיליון וחצי שנים, וכן לאלו של קופי-אדם בני-ימינו. מוח LB1 אף קטן מכפי שניתן היה לצפות כתוצאה מהקטנה פרופורציונית של גוף אדם מודרני, ומבחינת גודל מוח יחסי למשקל גוף תופסת LB1 עמדת ביניים: מעט יותר מקופי-אדם ואוסטרלופיתקים אבל פחות מארקטוס. מצד שני, צורת המוח של LB1, כפי שניתן ללמוד מן המתווה הפנימי של הגולגולת, הייתה מודרנית יחסית. בפרט האונה הקדם-מצחית (prefrontal cortex), המקושרת עם יכולות חשיבה מתקדמות ומודעות עצמית, דומה בגודלה ובצורתה לשל אדם מודרני למרות קוטנו של המוח כולו.
בניגוד לשרידי עצמות גוף, אשר נמצאו גם מנציגים אחרים של שרידי ליאנג בואה, קופסת הגולגולת נמצאה רק אצל LB1, ולכן רק אצלה ניתן למדוד את גודל המוח. מחסור זה בממצאים מעלה את החשד ש-LB1 הייתה יוצאת דופן גם בקרב אוכלוסייתה שלה, אולי כתוצאה ממחלה כלשהי, ולא ניתן להשתמש במידותיה כמייצגות.
מאפייני שלד.
בנוסף לקוטן גופו ומוחו, להומו פלורסיינסיס מספר מאפייני שלד המבדילים אותו מן האדם המודרני, ומרמזים על מוצא קדום יותר. הלסתות התחתונות של שני פרטים שונים ממערת ליאנג בואה, LB1 ו-LB6, שונות במקצת זו מזו אך שתיהן חסרות בליטת סנטר. בליטת הסנטר היא תכונה המופיעה רק אצל הומו ספיינס מודרני אנטומית, וחסרה אצל ארקטוס ואצל שאר מיני האדם והומינינים נכחדים. שיני פלורסיינסיס דומות לשיני הומו ארקטוס, בעיקר הקדם-טוחנת השלישית בלסת התחתונה.
עצם הזרוע של LB1 מתאפיינת בפיתול מועט יחסית סביב ציר האורך שלה, ובכך היא דומה לזו של קופים מטפסים דוגמת הגיבון והמקוק, ושונה מעצם הזרוע באדם המודרני. הפיתול החזק של עצם הזרוע במין ספיינס נחשב כהתאמה לשימוש בכלים, שכן הוא מטה את המרפק הצידה ומציב את כפות הידיים לפני הגוף והפנים, בתנוחה הנוחה יותר לטיפול בעצמים מאשר לטיפוס.
עצמות השוק של LB1 קצרות במיוחד, יחסית לכפות הרגליים הארוכות, וכן יחסית לאורך עצמות הזרוע שלה. יחס האורך בין עצם הזרוע לעצם הירך גדול משל כל הומינין מאוחר אחר, ודומה לזה של לוסי המפורסמת, נקבת אוסטרלופיתקוס אפרנסיס העתיקה ביותר משלושה מיליון שנה מ-LB1.
בית גידול ואורח חיים.
גאוגרפיה ועולם החי.
האי פלורס הוא אי געשי טרופי השייך לאיי סונדה בארכיפלג המלאי. האי נמצא ממזרח למדף סונדה, שעומקו כיום רק כ-100 מטרים מתחת לפני הים, ובשיאה של תקופת הקרח של הפליסטוקן, כאשר מפלס פני הים היה נמוך יותר, איחד את מרבית איי סונדה הגדולים כמו ג'אווה, סומטרה ובורנאו עם יבשת אסיה. מבחינת עולם החי שבו משויך האי לפאונה של וולאסאה (Wallacea), על שמו של חוקר הטבע הבריטי אלפרד ראסל וולאס, שחקר את עולם החי של איי אינדונזיה במחצית השנייה של המאה ה-19, והסיק את עקרון הברירה הטבעית במקביל ובאופן בלתי-תלוי מצ'ארלס דרווין. וולאס זיהה באיים את העדויות להגירתם של מיני בעלי-חיים וצמחים מאסיה ומאוסטרליה, באותו אופן שבו זיהה דרווין את העדויות להגירתם של מינים מיבשת אמריקה הדרומית לאיי גלאפגוס. בין המינים שהיגרו ממדף סונדה לפלורס בתקופת הפליסטוקן היו הפילים הגמדיים מהסוג סטגודון, ועל פי ההשערה גם בני-האדם הקדומים שהיו אבותיו של פלורסיינסיס. שרידיהם התגלו בסמיכות גם באתרי אגן סואה במרכז האי וגם במערת ליאנג בואה.
עצמות הפילים שהתגלו במערה סווגו על ידי החופרים כסטגודון פלורנסיס אינסולריס ("Stegodon florensis insularis"). מוצאו של תת-מין גמדי זה הוא ככל הנראה מתת-מין גמדי קדום יותר, סטגודון פלורנסיס פלורנסיס ("Stegodon florensis florensis") שעצמותיו התגלו באי פלורס באתרים ארכאולוגים עתיקים יותר, ביניהם אתרי אגן סואה המתוארכים לתקופות הפליסטוקן המוקדם והפליסטוקן התיכון. פילים אלו עברו אבולוציה להקטנת גודל גופם באי (גמדוּת איים, ראו להלן). משקל גופו של תת-המין פלורנסיס מוערך ב-850 ק"ג בבוגר, כמשקלה של פרה גדולת מידות, ותת-המין אינסולריס היה אף קטן יותר, ככל הנראה כגודלו של סוס פוני, אך עדיין גדול משמעותית מגודל גופם של תושבי ליאנג-בואה.
מינים נוספים של בעלי-חיים שחיו באי פלורס בתקופתו של הומו פלורסיינסיס היו דרקון קומודו (לטאה טורפת גדולה החיה עד היום), מין של חולדת הפפגומיס ("Papagomys") הענקית שאורך גופה כפול בערך מאורך הגוף של חולדת החוף הנפוצה בעולם בימינו, והמרבו הגדול הנכחד מרבו רובוסטוס שגובהו 1.80 מטר ומשקלו כ-16 ק"ג. יש להניח שתושבי ליאנג בואה היו צריכים להתמודד גם איתם.
שימוש בכלים ובאש.
במערת ליאנג בואה נמצאו כלי אבן מסותתים רבים, הדומים לאלה המקושרים בדרך כלל למאובני ארקטוס. הם כוללים בעיקר להבים ונתזים קטנים ופשוטים. כלים אלו מרוכזים באותן שכבות במערה שבהן נמצאו עצמות פלורסיינסיס וסטגודון, ונעדרים מן השכבות החדשות יותר. בשכבות עתיקות מעט מאלו המכילות את העצמות נמצאו כלי אבן כבדים יותר, ובכללם מקצץ גדול אחד. כמה מן הכלים ומן האבנים חוממו באש, וכן נמצאו במערה מרבצי אפר הרומזים על כירות או מדורות. עצמות הפילים במערה מחורצות בחלקן בחתכים מכלי-אבן, המעידים שהם נשחטו ושימשו כמזון לתושבי המערה, אם כי לא ניתן לדעת בוודאות אם הם ניצודו או נאספו כפגרים. ציד של חיה הגדולה בגופה מן הפלורסיינסים עצמם עשוי להעיד על שיתוף פעולה ושימוש בכלים.
יש חוקרים המתקשים להאמין שהומינין בעל מוח כה קטן היה מסוגל לסתת כלי-אבן ולשלוט באש, והם מעריכים שהכלים יוצרו על ידי אוכלוסיית ספיינס בריאה שחיה במערה, לצד אוכלוסיית פלורסיינסיס או בתקופה מאוחרת יותר, ואולם על כלי האבן לא התגלו חריטות או שרידי פיגמנטים האופייניים לכלים של בני-אדם מודרניים מן התקופה הפלאוליתית העליונה. יתר על כן, הכלים במערה תוארו כדומים לכלים שנמצאו באתרי וולו סגה ומאטה מנגה בפלורס, שם הם מתוארכים לתקופות עתיקות בהרבה. הכלים באתרים אלו תוארו כדומים לכלים אולדובאים, האופייניים לתקופה הפלאוליתית התחתונה במזרח אפריקה.
הכחדה.