בשנותיו הראשונות נהג תיאטרון "הבימה" להציג את ה"שלאגרים" שלו לאורך זמן. כמה מה"שלאגרים" היו בכיכובה של חנה'לה הנדלר. מי שהחליף את חנה'לה במשך השנים בהצגות כגון "טוביה החולב" ו"מירה'לה אפרת" הייתה בתה, השחקנית דליה פרידלנד.
בשנת 1968 פרשה לגמלאות.
חנה'לה הנדלר נפטרה בשנת 1987 ונטמנה בבית העלמין קריית שאול.
בתה היא השחקנית דליה פרידלנד ונכדתה היא המוזיקאית והשחקנית אילה אשרוב.
חרדון צב הדור
חרדון צב הדור (שם מדעי: Uromastyx ornata) המכונה גם "חרדון צב מגוון", הוא מין של לטאה ממשפחת החרדוניים.
שמו ניתן לו מעצם היותו "הדור", מלא צבע בגוונים כגון: כחול, ירוק, סגול, שחור ולעיתים לזכרים ישנם צבעים אדמדמים. גבו צבוע בנוסף בעיגולים בצבע חום ובפסים בצבע צהוב. לרוב לנקבות גוון דהוי או עמום יותר משל הזכרים והצבע הבולט בגבן הוא צבע חום-שחור. הוא משנה את צבעו בהתאם לטמפרטורה ולעונת הרבייה בה הנקבה מטילה 7–17 ביצים וקוברת אותן באדמה. כעבור כחודשיים בוקעים הצעירים.
לחרדון צב הדור שני תת-מינים:
חרדון צב הדור יכול להגיע לאורך מרבי של 37 סנטימטרים. זנבו שטוח, קוצני ומורכב מכ-20 קטעים. הזנב הקוצני מגן עליו מפני עופות טורפים שהם אויביו העיקריים. כמו כן, בעת סכנה הוא נכנס למחילתו כשזנבו נשאר כלפי חוץ ובהתקרב אויב למחילה מכה חזק מצד לצד בזנבו. לכל פרט יש מחילה נפרדת. תקופת הדגירה של הנקבות על הביצים היא כ-70–80 יום.
הוא מין הרבובורי (אוכל עשב). עיקר מזונו שיחי רכפתן מדברי וכן עשב, עלים, פרחים ופירות.
עיקר תפוצתו היא באזור חצי האי סיני, מערב סעודיה וישראל (הרי אילת). ניתן לראות כי הוא מצוי בשטחים מדבריים וחמים כרוב בני משפחתו. שלא כמו החרדון המצוי הוא שוכן בעיקר במדרונות סלעיים.
מין זה בישראל נמצא בסכנת הכחדה ונדיר לראותו בטבע. מצב שימור אזורי: (EN (B,C2a. מצב שימור עולמי למין זה לא הוערך.
שעון זריקות
שעון זריקות משמש בתחום הספורט, כדי לזרז את קצב המשחק של משחקי כדור שונים. הוא ידוע בעיקר בפעילותו במשחק הכדורסל אך גם משמש במשחקי ספורט נוספים כגון: סנוקר, לקרוס, קורפבול, פוטבול אוסטרלי ועוד.
בכדורסל, השעון בנוי כקוצב זמן (טיימר) שמטרתו להגביר את קצב המשחק (משמע להגדיל את מספר הנקודות למשחק). על הקבוצה המתקיפה לזרוק את הכדור לפני שנגמר הזמן בשעון (זמן קצוב נתון להתקפה אחת) ועליו להיכנס לסל או לגעת בטבעת, אחרת הדבר יגרום להפרה של החוקים והכדור יועבר לקבוצה הנגדית.
היסטוריה.
המאמן הווארד הובסון, שאימן באוניברסיטת אורגון ומאוחר יותר באוניברסיטת ייל, הביע אמון ברעיון.
דני בייסון, אבי הרעיון והבעלים של פילדלפיה 76' בליגת ה-NBA, ניסה את השעון הזריקות (24 שניות) לראשונה בשנת 1954, בזמן משחק של הקבוצה בעיר סירקיוז. לאחר המשחק הציע לליגת ה-NBA לאמץ זאת כחוק.
רבים טענו כי המצאה זו שימרה את ה-NBA בזמן בעיית האוהדים (כולל סיקורי הטלוויזיה) לפני שהרעיון הומצא. הוא קשור ישירות לטקטיקה שהשתמשו בה קבוצות רבות: בזמן שקבוצה מסוימת מובילה במשחק היא מתחילה "לשרוף שעון" (לבזבז את הזמן שנותר למשחק).
בלעדי שעון הזריקות, הקבוצה המובילה הייתה מתמסרת בלי סוף בינה ולבין עצמה ללא עונש או איסור ובכך מבזבזת את הזמן על מנת שהקבוצה הנגדית לא תוכל להגיב, לצמצם את הפער ואולי אף להוביל.
במקרה והקבוצה הנגדית הייתה חוטפת את הכדור, הקבוצה הייתה עושה עבירה ולאחר הזריקות, כאשר הכדור היה חוזר לידיה, הייתה מתנהלת על פי אותה שיטת משחק.
משחקים בעלי תוצאות נמוכות ועם המון עבירות, הפכו נפוצים, וגרמו שיעמום לקהל האוהדים.
ב-22 בנובמבר 1950 גברה קבוצת פורט ויין זולנר על מיניאפוליס לייקרס בתוצאה 19–18, וקבעה שיא - תוצאת המשחק הנמוכה ביותר בליגה. ה-NBA ניסה לשנות מספר חוקים בתחילת 1950 על מנת להגביר את קצב המשחק ולהקטין את מספר העבירות לפני שהליגה אימצה את הרעיון של בייסון.
דני טען כי המספר 24 לא נקבע בחטף אלא נבחר באופן הבא:
הוא שאף לכך שכל קבוצה תזרוק 60 זריקות, 120 זריקות למשחק. במשחק 48 דקות שהן 2,880 שניות, לחלק ב-120 נותן 24 שניות לזריקה לכל קבוצה.
כאשר הרעיון הגיע למימוש במשחקים בליגה, בתחילה שחקנים רבים היו לחוצים והחלו להגיע למצב זריקה לאחר 8–10 שניות.
במשך הזמן השחקנים התרגלו ולמדו ליצור מצב קליעה בהתקפה בזמן של כ-20 שניות.
השעון החדש, יחד עם מספר חוקים בנושא העבירות, יצרו מהפכה בליגת ה-NBA.
ממוצע הזריקות לקבוצה במשחק, בתקופה שקדמה לשעון הזריקות (עונות: 1946/7 - 1953/4), עמד על כ-79 נקודות למשחק.
כבר בשנה הראשונה לשעון הזריקות, עלה הממוצע של הקבוצות לכ-93 נקודות למשחק (עונה: 1954/5).
לאחר 4 שנים (עונה: 1957/8) הממוצע עלה ל-107 נקודות למשחק.
בשנת 1980 הוצג שעון הזריקות לליגת הקולג' והחלו להשתמש בו אך בזמן שונה של 45 שניות. לאחר מכן צמצמו את הזמן ל-35 שניות לכדורסל הגברים.
פעולה.
בליגת ה-NBA (מ-1954), ב-WNBA (מ-2006), וב-FIBA (מ-2000; בין 1956 ל-2000 שעון הזריקות נקבע לזמן של 30 שניות)
שעון הזריקות סופר לאחור 24 שניות ועל כן כינויו שעון ה-24. זריקה לסל שלא במסגרת זמן השעון לא תחושב. "באזזר" נשמע מיד לאחר שהשעון מגיע ל-0.
בנוסף לכך, השעון אינו מתאפס כאשר מתבצעת עבירה על ההתקפה, אלא נעצר. חוקים שהשתנו ב-NBA (מ-1998)
וב-FIBA (מ-2010) קובעים כי שעון זריקות יתאפס בזמן עבירה בתנאי שהשעון יעמוד על פחות מ-14 שניות בהתקפה והוא יאופס ל-14 שניות ולא ל-24 שניות ("שעון חדש").
שחקני כדורסל בקולג' משחקים עם שעון זריקות שזמנו עומד על 35 שניות (מ-1993; 45 שניות מ-1985 עד 1993) בארצות הברית ו-30 שניות בקנדה.
שחקניות כדורסל בקולג' ובתיכונים, גם בארצות הברית וגם בקנדה משתמשות בשעון זריקות של 30 שניות.
זמנים שונים שנועדו לשעון.
זמנים בארגונים בענף הכדורסל:
זמנים במקצועות ספורט נוספים:
גאוצ'יטו חיל
גאוצ'יטו חיל (בספרדית: Gauchito Gil) הוא כינויו של אנטוניו ממרטו חיל נונייס (Antonio Mamerto Gil Núñez; שנות ה-40 של המאה ה-19 - 8 בינואר 1878), גיבור עממי ארגנטינאי.
ביוגרפיה.
חיל נולד בפאי אוברה, בסמוך למרסדס שבפרובינציית קוריינטס. לפי הפולקלור המקומי, הוא היה גאוצ'ו שניהל רומן עם אלמנה עשירה, למורת רוחם של אחיה ושל השריף המקומי, שהיה בעצמו מאוהב בה. לאחר שהשריף האשים אותו בשוד, נמלט והתגייס לצבא, שנלחם באותה העת בפרגוואי במסגרת מלחמת הברית המשולשת.
עם סיומה של המלחמה שב לכפרו כגיבור, אך זמן קצר אחר כך נקרא שוב לצבא. מאחר שעייף מהקרבות, לא התייצב לשירות. בתקופה בה נמלט מהצבא פעל כרובין הוד מקומי, גנב מהעשירים לטובת העניים. בסופו של דבר נתפס בידי המשטרה ונתלה מרגליו מעץ חרוב. לפי האגדה, אמר לשוטר שעמד להוציאו להורג כי בנו של השוטר חולה מאוד, וכי יבריא רק אם השוטר יתחנן בפני חיל כי יצילו. השוטר לא עשה זאת, שיסף את גרונו של חיל, וכששב לביתו גילה כי בנו אכן חולה מאוד. השוטר נשא תפילה וביקש כי חיל יציל את בנו, והבן הבריא. השוטר דאג להביא את חיל לקבורה נאותה, והפיץ את סיפור הנס.
גאוצ'יטו חיל הפך עם השנים לגיבור לאומי ולקדוש בקרב תושבי צפון ארגנטינה, ובעיקר בקוריינטס, פורמוסה, צ'אקו וסנטה פה. רבים עולים לרגל לקברו ומבקשים ממנו לסייע להם, ומדי 8 בינואר, הוא יום מותו, נערך פסטיבל מיוחד. מנהג נוסף שרווח עם השנים הוא הקמת מקדשים קטנים בצדי הדרכים, הכוללים דגלים אדומים. מנהג זה רווח גם באזורים נוספים בארגנטינה - צפון-מערב ארגנטינה, קוז'ו ופטגוניה.
אנתלפיית אידוי
אנתלפיית האידוי (או אנרגיית האידוי וגם חום האידוי) היא האנרגיה הדרושה כדי לאדות חומר מסוים עד להמרתו למצב של גז.
בכימיה, אנתלפיית האידוי מבוטאת בקילוג'אול/מול ומסמנים אותה בסימן המתמטי formula_1.
המושג אנתלפיית עיבוי מתייחס לתהליך ההפוך. הערכים המספריים הם זהים אבל שליליים. כלומר ההתאדות היא חיובית (החומר מקבל חום) והעיבוי הוא שלילי (החומר מאבד חום).
חנה הנדלר
חנהל'ה הנדלר
קיל (כדוריד)
קיל (גרמנית: THW Kiel) היא קבוצת כדוריד מהעיר קיל שבגרמניה, אשר מתחרה בליגה הגרמנית בכדוריד. הקבוצה מחזיקה בשיא של 21 זכיות בליגה.
בשנת 2007 השלימה קיל טרבל היסטורי לאחר שזכתה בליגה הגרמנית, בגביע, ובליגת האלופות.
בשנת 2012, השלימה קיל שוב טרבל לאחר שניצחה בגמר ליגת האלופות את אתלטיקו מדריד.
תארים.
1957, 1962, 1963, 1994, 1995, 1996, 1998, 1999, 2000, 2002, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2020.
1998, 1999, 2000, 2007, 2008, 2009, 2011, 2012, 2014, 2015, 2020.
1995, 1998, 2005, 2007, 2008, 2011, 2012, 2014, 2015, 2020.
2007, 2010, 2012, 2020.
1998, 2002, 2004, 2019.
מחלקת הצילום של המושבה האמריקאית
מחלקת הצילום של המושבה האמריקאית (באנגלית: American Colony Photo Department) פעלה במושבה האמריקאית בירושלים משנת 1898 ועד מחצית המאה ה-20, ובמסגרתה צולמו אלפי תמונות בכל רחבי המזרח התיכון. חלק מהתמונות הפכו לסמלי תקופה, מפני שהנציחו אירועים היסטוריים חשובים. ביניהם ניתן למנות את ביקורו של וילהלם השני, קיסר גרמניה בארץ ישראל ב-1898, או את כניסתו של הגנרל הבריטי אדמונד אלנבי דרך שער יפו לירושלים, עם כיבוש העיר ב-1917. רוב התמונות של מחלקת הצילום נתרמו לספריית הקונגרס האמריקאי בשנת 1964, ובכך הפכו לנחלת הכלל.
הקמת מחלקת הצילום.