ארון או אהרון הטיראן (ברומנית: Aron Tiranul ואהרון הוויווד, ברומנית: Aron Vodă, בסלאבונית: Apѡн вода) היה שליטה של נסיכות מולדובה פעמיים: בכהונתו הראשונה בין ספטמבר 1591 עד יוני 1592, ובכהונתו השנייה בין אוקטובר 1592 עד מאי 1595. הוא היה בנו של השליט אלכסנדרו לפושניאנו. הבויארים כינו אותו "ארון האיום". (Aron cel Cumplit). זוהה לעיתים עם שליט ממוצא יהודי בשם "אהרן אמנואיל" או "אמנואל אהרן", שהוזכר בכמה מקורות בני תקופתו. בעקבות עלייתו לשלטון כמינוי של הסולטאן העות'מאני פרץ מרוץ בלתי רשמי שבו המועמדים לכתר מולדובה התחרו ביניהם מי יעניק לטורקים שוחד יותר גדול ויעלו העלאות ללא תקדים במיסים (החאראץ') שהיו משלמים לשער העליון. על אף עוינותם של היניצ'רים כלפיו נהנה ארון וודה מתמיכת לובי חזק שכלל את: שלמה אשכנזי, אדוארד בארטון, הוג'ה סעדאדין אפנדי ופטריארך קונסטנטינופול, ירמיאס השני. חרף הצלחתו הפוליטית, שקע אהרן בחובות כבדים ואז הרשה לנושיו להתערב במישרין במדיניות הפסיקלית של מולדובה, תוך ניצול פוגעני של האיכרים משלמי מיסים. לבסוף יצא ארון נגד הבנקאים והורה על הוצאתו להורג של ברטולומאו ברוטי
בעקבות מעשים אלה והדיכוי ביד חזקה של המורדים בלפושנה ובאורחיי הודח ארון מכס הנסיכות בפקודת העות'מאנים. בסופו של דבר הוראה זו בוטלה כעבור חודשיים. בינתיים ביוני 1592 בתמיכה פולנית עלה זמנית לשלטון מורד בשם פטרו הקוזק (Petru Cazacul) . הסולטאן העות'מאני התרעם על התערבות פולין בבחירת שליטי מולדובה ואיפשר לארון קבל את השלטון בחזרה. ארון נמצא בעת שלטונו השני בתלות הולכת וגוברת בתמיכתה של נסיכות טרנסילבניה. עלה שוב לכס מולדובה מולדובה כבן חסות כנוע של העות'מאנים, כשהוא נקט באמצעים נגד הפצת הדת הקתולית במדינתו וגירש את נציגי הישועים משטחה.
אולם בחשאי התחיל לשאת ולתת על האפשרות שמולדובה תשתתף ב"ליגה קדושה" אנטי-עות'מאנית כשהוא הכריז על עצמו בן ברית של הכס הקדוש ושל האימפריה הרומית הקדושה תוכנית זו נתמכה גם על ידי טרנסילבניה שבהנהגת השליט ז'יגמונד באטורי ועל ידי ולאכיה בראשות מיכאי האמיץ. עם התחלת המלחמה הארוכה בטורקים (1606-1593) ב-1593 מולדובה הפכה לזירת מלחמה שנייה, כשפלשו בה החאן של קרים והקוזקים מהסיץ' הזפורוז'י . אחרי משא ומתן ארוך הצליח ארון לכרות ברית עם הקוזקים. הוא סייע למיכאי האמיץ לאגף את הטורקים ולהרחיב את שליטתו בבוג'אק ובצפון דוברוג'ה. במהלך העימות הורה ארון על שורה של מעשי טבח - כולל רציחתם של שוביים טורקים ושל 19 חלפנים יהודים.
על אף מחויבותו הצבאית והדיכוי על ידו של התקוממות פרו-טורקית, עורר ארון את חשדו אל באטורי. קשריהם נעשו מתוחים אחרי שארון סירב להישבע אמונים לחצר טרנסילבניה כשהעדיף שמולדובה תוכר בחלק מהאימפריה הרומית הקדושה. לפי הדיווחים ערער באטורי את יסודות ה"ליגה הקדושה" על ידי טענותיו כי לא ניתן לסמוך על השליט המולדבי. באטורי התחיל לסייע למפקד מולדבי בשם שטפן רזבאן לעצור את ארון ולתפוס את השלטון. ארון ומשפחתו הוגלו לקורונה (בראשוב) ואחר כך נכלא ביישוב וינצו דה ז'וס (אז אלווינץ) בטירת מרטינוצי. ארון מת שם, ככל הנראה מורעל. בנו החורג, מרקו צ'רצ'ל ("עגיל" ) שרד והגיע לחצר ולאכיה ולזמן קצר שימיש כממלא מקום של מיכאי האמיץ בנסיכות מולדובה.
שנו של ארון וודה נשמר בשמות של כנסיית בשם ארוניאנו ושל כפר בעל אותו שם שנמצאים קרוב ליאש. ארון נחשב למייסד בית הספר הרומני הראשון בבראשוב, ברובע שקיי.
בית על הגדה
בית על הגדה (שם רשמי — בית הממשלה, ברוסית: Дом на набережной) הוא מתחם מגורים הנמצא ברובע יאקימנקה במוסקבה.
בית על הגדה נבנה בשנת 1931 על גדת ברסנבסקאיה של נהר מוסקבה. אנדרטה של אדריכלות קונסטרוקטיביזם. עד 1952 היה זה בניין המגורים הגבוה ביותר במוסקבה. בניין זה ידוע כמגורי האליטה הסובייטית, שסבלה במהלך הדיכוי הסטליניסטי.
מתחם המגורים ממוקם באי בלצ'וג, המחובר לעיר בשני גשרים - גשר האבן הגדול וגשר האבן הקטן. הבניין משתרע על שטח של 3.3 דונם ומורכב מ-8 בניינים בגובה 9 עד 11 קומות, 505 דירות ו-25 כניסות.
יאקוב זדיק
יאקוב זדיק (ברומנית: Iacob Zadik; 8 בדצמבר 1867 – 8 באפריל 1970) היה גנרל רומני. זדיק לחם, בין השאר, במלחמת הבלקן השנייה במלחמת העולם הראשונה וב.
קיסר אוסטריה
קיסר אוסטריה היה כינויו של המונרך השולט ב, ולאחר מכן ב. הראשון למלא תפקיד זה היה פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שעשה כן ב-1804. התפקיד אויש עד 1918, שעה שהאימפריה האוסטרו-הונגרית התפרקה בשלהי מלחמת העולם הראשונה. את התפקיד מילא אז קרל הראשון, קיסר אוסטריה.
כנסיית סנט ברתולומיו הקטנה
שר המדינה
שר המדינה הוא תואר הניתן לפוליטיקאים או לפקידי ציבור במדינות מסוימות הפועלות בשיטת דמוקרטיה פרלמנטרית. בחלק מהמדינות התפקיד של "שר המדינה" הוא שר זוטר. במדינות אחרות התפקיד של "שר מדינה" הוא תפקיד בכיר יותר, כמו שר בממשלה. ולעיתים מקביל לתפקידו של ראש הממשלה.
המוזיאון להיסטוריה ולתרבות של יהודי בוקובינה
המוזיאון להיסטוריה ולתרבות של יהודי בוקובינה (באוקראינית: Чернівецький музей історії та культури євреїв Буковини) הוא מוזיאון שנחנך בצ'רנוביץ שבבוקובינה ב-2008. המוזיאון מנציח את ההיסטוריה של יהדות בוקובינה. המוזיאון נבנה בבית העם היהודי, מרכז קהילתי יהודי שנפתח בעיר ב-1908 ונסגר במהלך מלחמת העולם השנייה.
על המוזיאון.
המוזיאון עצמו מכיל יודאיקה, מסמכים וחפצי יומיום הקשורים ליהודים, וכן חומרים קוליים וסרטונים קצרים. נוסף על כך, המוזיאון מציג תערוכות מתחלפות.
פרנץ פון שמיק
פרנץ פון שמיק (בגרמנית: Franz von Schmück; 5 באוקטובר 1797 – 29 במאי 1862) היה פוליטיקאי אוסטרי. כיהן כמושל בוקובינה מטעם האימפריה האוסטרית בשנים 1857–1854.
ביוגרפיה.
שמיק רכש את השכלתו באוניברסיטת קארל בפראג.
הוא החל את כהונתו כמושל זמני במרץ 1853, עם סיום כהונתו של קודמו בתפקיד, אנטון פון הניגר. עם זאת, רק ב-29 במאי 1854 הפך תפקידו מזמני לקבוע.
פעילותו של פרנץ פון שמיק בבוקובינה התאפיינה בחיפוש אחר דו-קיום שליו של דתות ולאומים רבים באזור. הוא תרם להקמת הספרייה הממלכתית בצ'רנוביץ וסייע למוזיאונים. הוא דאג לארגוני צדקה, עזר לפתוח את המועדון של הקיסרית אליזבת ופרנץ יוזף. הוא גם היה אחראי לפיתוח החינוך באזור, פתח כמה מוסדות חינוך ובתקופת כהונתו נפתח בית הספר היסודי היהודי-גרמני הראשון. ב-1857 הציע הברון שמיק ליהודים להקים בית כנסת חדש, כדי להקהל על בעיית הצפיפות בעיר. לאחר מכן החל הבנקאי מרקוס צוקר לאסוף תרומות לשם בניין בית הכנסת. כיוון שגיוס הכספים לא עלה יפה, הרעיון נגנז. רק ב-1872, עם התפלגותה של קהילת יהודי צ'רנוביץ לקהילה אורתודוקסית ולרפורמית הועלה מחדש רעיון בנייתו של בית הכנסת, כדי שישמש כבית כנסת רפורמי נפרד. לבסוף נחנך בית הכנסת ב-1877, ונודע בתור בית הכנסת הכוראלי של צ'רנוביץ. זאת, שנים רבות לאחר תום תקופת כהונתו של שמיק כנשיא בוקובינה. כמו כן, יזם שמיק את הקמתו של בניין הממשלה המחוזית של בוקובינה.
לאחר שעבד בבוקובינה, מונה פרנץ פון שמיק לנשיא בית המשפט העליון לאדמות מורביה-שלזיה. לאחר מותו של שמיק ב-1862, נחנכה אנדרטה לזכרו.
תחלואיני מלקה
תחלואיני מלקה (נולד ב-1 בינואר 1998) הוא אתלט יליד אריתריאה במעמד של פליט בישראל. הוא רץ למרחקים ארוכים, סיים במקום 16 באולימפיאדה כנציג משלחת הפליטים באולימפיאדת טוקיו (2020) בריצת המרתון.
ביוגרפיה.
בגיל 12 ברח מלקה מאריתריאה כאשר הוא עובר בדרכו את סודאן ומצרים שם עבר את מדבר סיני ברגל כדי להגיע לישראל. הוא גר ומתאמן בתל אביב שם הוא מתאמן במסגרת מועדון הפועל עמק חפר, בתמיכת מלגת ספורטאי פליטים מטעם הוועד האולימפי הבינלאומי.
פעילותו בספורט.
מלקה הוא אתלט המתחרה בריצות למרחקים ארוכים. הוא נבחר לאחד מששת הספורטאים שהתמודדו בקבוצת הפליטים באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר באוקטובר 2019 וסיים במקום 34 בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:28.11 דקות.
באוקטובר 2020 הוא נבחר להתחרות במסגרת משלחת הפליטים באליפות העולם בחצי מרתון שהתקיימה בגדיניה שבפולין, אך לבסוף לא נסע להתחרות בגלל בעיה באישור הוויזה. חודשיים לאחר מכן, הוא קבע בריצת חצי מרתון שיא אישי חדש של 1:02:21 שעות. שלושה חודשים לאחר מכן, בתחרות שהתקיימה באגם החולה ב-14 במרץ 2021 הוא רץ מרתון בפעם השנייה בחייו וקבע תוצאה של 2:10:55 שעות ובכך הפך לספורטאי הפליטים הראשון שהשיג את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת טוקיו.
אולימפיאדת טוקיו 2020.
לקראת משחקי טוקיו מועצת המנהלים של הוועד האולימפי הבינלאומי החליטה שלראשונה ייקחו במשלחת הפליטים גם שני אתלטים השוהים בישראל: ג'מאל עבדלמאג'י עיסא מוחמד מסודאן המתחרה בריצת 5000 מטר, ורץ המרתון תחלואיני (לואי) מלקה מאריתראה. השניים היו חלק מ-29 הספורטאים שנבחרו להשתתף במשלחת הבינלאומית המתחרה תחת הדגל האולימפי. תחלואיני (לואי) מלקה נשא את דגל משלחת הפליטים בטקס הפתיחה של האולימפיאדה, ביחד עם השחיינית יוסרה מרדיני מסוריה השוהה בגרמניה.
במשחקים האולימפיים עצמם הוא סיים במקום 16 בריצת המרתון בתוצאה של 2:14:02 שעות.
יוליאן זכרייביץ'
יוליאן אוקטביאן זכרייביץ-לוויגרוד (בפולנית: Julian Oktawian Zachariewicz-Lwigród; 17 ביולי 1837 – 27 בדצמבר 1898) היה אדריכל פולני וממתכנני בית הכנסת הכוראלי של צ'רנוביץ.
Say Hello 2 Heaven