בהמשך, ראול נוסע להתגייס לצבא. באמצע הדרך הוא רואה ג'נטלמן בגילו ומנסה להצטרף אליו. האדון האחר מגיע למעבורת לפניו, אך נופל לתוך הנהר. ראול, שרגיל לצלוח נהרות, מציל את הג'נטלמן, הרוזן דה גויסה, והשניים מתיידדים. בהמשך הדרך, החוב נפרע כאשר הרוזן מציל את ראול כאשר הם מותקפים על ידי חיילים ספרדיים. אחרי הקרב, הם מוצאים אדם גוסס שמבקש להתוודות. הם מביאים אותו לפונדק סמוך ומוצאים נזיר נודד. הנזיר מסרב לבצע את השירות, ולכן הם מכריחים אותו ללכת לפונדק. הנזיר שומע את הווידוי. הגוסס מגלה כי הוא היה תליין ומתוודה על חלקו בהוצאתה להורג של מיליידי דה וינטר. הנזיר מגלה את זהותו כבנה, ג'ון פרנסיס דה וינטר, שקורא לעצמו מורדאונט לאחר שצ'ארלס הראשון נישל אותו מכל תאריו. מורדאונט דוקר את התליין. גרימו, שמגיע להצטרף לראול, מגיע אל הפונדק מאוחר מדי כדי לעצור את הנזיר. אחרי שהוא שומע מראול מה קרה לגוסס, הוא יוצא להזהיר את אתוס מבנה של מיליידי. לאחר עזיבתו, ראול וגויסה מצטרפים לצבא של לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה ויוצאים לקרב בספרדים.
בינתיים, ד'ארטניאן ופורתוס מסייעים למלכה אן מאוסטריה, לבנה הצעיר, לואי הארבעה עשר ולחשמן מזראן לברוח מפריז אחרי שאזרחיה החלו מרד באמצעות קלעים (frondes – מכאן שם המרד – הפרונד) שאותם ניצלו כדי להשליך אבנים על חלונות הארמון. לאחר מכן, מזראן שולח את ד'ארטניאן ופורתוס לאנגליה עם מסר לקרומוול ומורה להם להישאר שם במשך זמן מה תחת פיקודו של קרומוול. במקביל, מלכת אנגליה הנרייט מארי (בתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת ודודתו של לואי ה-14) נפגשת עם חברם האנגלי הוותיק של המוסקטרים, לורד דה וינטר (גיסה של מיליידי) – מלוכן שבא לבקש סיוע צרפתי לצ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, בעלה, במלחמת האזרחים האנגלית והיא שולחת את אתוס ואראמיס לאנגליה כדי שיצטרפו לכוחות המלך. שוב שני זוגות המוסקטרים ​​מוצאים את עצמם משני צדי מתרס. אתוס ואראמיס, עם צאתם, מזוהים על ידי מורדאונט, שעקב אחרי לורד דה וינטר בתקווה למצוא את חבריו.
באנגליה.
בנה של מיליידי, מורדאונט, מעוניין לנקום את מותה של אמו. הוא רוצה לנקום לא רק בלורד דה וינטר, אלא גם בארבעת הקושרים האחרים שלקחו חלק ב"משפט החשאי" של אמו והוצאתה להורג. הוא רוצח את דודו, לורד דה וינטר, באותו קרב שבו המלך צ'ארלס הראשון נתפס. אתוס ואראמיס נשבים על ידי ד'ארטניאן ופורתוס שנלחמים לצד מורדאונט וחייליו של קרומוול. אתוס משכנע את ד'ארטניאן ופורתוס להציל את צ'ארלס הראשון והם משחררים את חבריהם ומתחילים בהכנות כדי לנסות להציל את המלך. בסופו של דבר, תוכניתם נכשלת ומורדאונט מתנדב להוציא להורג את המלך צ'ארלס הראשון, לאחר שד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים ​​לשעבר חוטפים את התליין כדי למנוע זאת. ד'ארטניאן וחבריו מתעמתים עם מורדאונט במעונו של קרומוול בלונדון, אבל הוא מצליח להימלט דרך מעבר סודי.
הצרפתים ומשרתיהם עומדים לעזוב את אנגליה דרך הים, אבל מורדאונט עולה על הסיפון ומאיים לפוצץ את הספינה. לרוע מזלו, משרתי המוסקטרים ​​גילו את חומרי הנפץ על הסיפון, הודיעו לאדוניהם, והם נמלטים בסירת הצלה לפני שהספינה עומדת להתפוצץ, כאשר הם מותירים את מורדאונט על הסיפון. מורדאונט שורד את הפיצוץ ומתחנן בפני המוסקטרים ​​להעלותו לסירתם. למעט אתוס, כולם דוחים אותו בבוז. אתוס מתעקש להצילו, אך תוך כדי שהוא מסייע לו לעלות לסירה, מורדאונט גורר אותו במכוון מתחת למים, שם הם נאבקים ומורדונט נהרג.
אתוס חובר לאחרים באומרו: ".. היה לי בן. רציתי להישאר בחיים". בכך מאושר חשדו של ד'ארטניאן כי הסיבה לדמיון במראה החיצוני בין אתוס לבין ראול בנו המאומץ, היא כיוון שראול הוא בנו הביולוגי של אתוס. אתוס עוד קובע כי "זה לא הייתי אני שהרג אותו. זה היה הגורל."
סיום.
לאחר חזרתם לצרפת, ארבעת החברים הולכים בדרכים נפרדות. ד'ארטניאן ופורתוס שמים פניהם לפריז דרך מסלול שונה מזה של שני האחרים, בידיעה שמזראן לא יסלח על אי הציות שלהם. אתוס ואראמיס מגיעים לפריז ולא מוצאים את חבריהם. הם מגלים על מאסרם על ידי מזראן ברואיל. אתוס מנסה לשכנע את המלכה אן לשחרר את חבריו, אך הוא נכלא גם כן. בהמשך, ד'ארטניאן מצליח להימלט יחד עם פורתוס ולשבות את החשמן מזראן. מזראן נלקח לאחד מטירותיו של פורתוס והוא מוכן לקבל את תנאיהם של ארבעת החברים בתמורה לחופש שלו.
התנאים:
תנאים אלה מתקבלים מאוחר יותר גם על ידי המלכה אן שבסופו של דבר מבינה שהיא נהגה בכפיות טובה כלפי ד'ארטניאן וחבריו.
בסופו של הרומן, הפרונד הראשון (שנמשך עד 1649) מגיע לסיומו ומזראן, המלכה אן, ולואי הארבעה עשר שבים לחצר המלכות בפריז. במהלך המהומות ד'ארטניאן הורג בטעות את רושפור ופורתוס הורג את בונסייה (שברומן הקודם היה בעל הבית של ד'ארטניאן וסוכן של רישלייה ועכשיו הוא קבצן ופרונדר). ארבעת החברים שבים ללכת בדרכים נפרדות: ד'ארטניאן נשאר בפריז עם מזראן והמלכה אן, אתוס חוזר ללה פירי, אראמיס חוזר למנזר שלו בנויסי ופורתוס חוזר לטירתו כברון.
אנטליהספור
מועדון אנטליהספור (בטורקית: Antalyaspor Kulübü) הוא מועדון כדורגל טורקי מהעיר אנטליה. המועדון הוקם בשנת 1966 והקבוצה הבכירה שלו משחקת בליגת העל הטורקית, ועורכת את משחקיה הביתיים באצטדיון ניו אנטליה.
היסטוריה.
אנטליהספור הוקמה בשנת 1966 כתוצאה מאיחודן של שלוש קבוצות מקומיות, יניקאפי סוספור, אילק אישיקספור ופרוקרומספור, בעיר החוף אנטליה. הקבוצה התחרתה בליגות הנמוכות בטורקיה בטרם עלה לסופר ליג בשנת 1982. התקופה הראשונה של הקבוצה בליגה העליונה נמשכה שנתיים, כשבתום עונת ירדה הקבוצה בחזרה לליגה השנייה. בעונה שלאחר מכן עלתה בשנית לליגה הראשונה, אך ירדה בחזרה בתום העונה. הקבוצה התחרתה בליגה השנייה עד סוף עונת , אז ניצח 2–3 את איסטמבולספור לאחר הארכה בגמר של פלייאוף הקידום לליגה הבכירה.
התקופה הארוכה ביותר של הקבוצה בליגה העליונה נמשכה עד שנת 2002, ובמהלכה התחרה בגביע האינטרטוטו פעמיים, ובגביע אופ"א פעם אחת. הקבוצה העפילה לגמר הגביע הטורקי בשנת 2000, אך הפסידה 3–5 לאחר הארכה לגלאטסראיי. אנטליהספור התחרתה בגביע אופ"א בעונת . הקבוצה ניצחה את ורדר ברמן 0-2 בחוץ, אבל במשחק השני הוא הפסידה 0–6. הקבוצה ירדה בסוף עונת לליגה השנייה, לאחר שסיימה בנקודה אחת מתחת לקו האדום.
הקבוצה עלתה חזרה לסופר ליג בעונת , לאחר שסיים במקום השני בליגה השנייה. בשנה שלאחר מכן ירדה הקבוצה בחזרה לליגה השנייה, אך הצליחה לשוב לליגה הבכירה כעבור עונה. הקבוצה סיימה במקום התשיעי בסוף עונת .
בעונת 2014/2015 סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגת המשנה, אך העפילה בחזרה לליגת העל לאחר עונה אחת בלבד, לאחר שניצחה במשחקי הפלייאוף את סמסונספור.
סמל המועדון.
סמל המועדון כולל את האותיות: A (אנטליה) ו-S (ספור, ספורט בטורקית) בהתאמה. בין האותיות מופיע "הצריח המחורץ", מינרט של מסגד עתיק מהתקופה הסלג'וקית ומסמליה של העיר אנטליה. שלוש הצורות המלבניות באיור המינרט מסמלות את שלושת המועדונים שהתאחדו והקימו יחד את אנטליהספור.
אצטדיון.
מגרשה הביתי של הקבוצה עד 2015 היה אצטדיון אקדניז יוניברסיטי, והייתה לו תכולה של 7,083 מושבים.
בשנת 2013 החלה אנטליהספור בבנייתו של אצטדיון חדש, אצטדיון ניו אנטליה שבו 32,539 מושבים. האצטדיון נפתח ב-25 באוקטובר 2015.
סגל נוכחי.
נכון ל-22 באפריל 2022
(בהשאלה מסונדרייסקה)
(בהשאלה מאל-אהלי)
(קפטן)
הישגים.
הגביע הטורקי:
TFF הליגה הראשונה (ליגת המשנה):
אנטליהספור בתחרויות אירופאיות.
גביע האינטרטוטו:
גביע אופ"א:
אסנת בלקינד-שפס
יצחק ניבורסקי
יצחק (איסידורו) ניבּוֹרסקי (Isidoro Niborski; ביידיש: ניבאָרסקי) הוא חוקר יידיש, פרופסור במכון הלאומי לשפות ולתרבויות המזרח (INALCO ) בפריז.
ביוגרפיה.
יצחק ניבורסקי נולד בבואנוס איירס שבארגנטינה בשנת 1947 כבן זקונים להורים שהיגרו מכוֹזֶ'לֶה (Chorzele, כאָרזשל) שבפולין לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. הוא התחנך בבית חילוני יידישאי.
לצד חינוכו בבית ספר ממשלתי בספרדית, למד גם בבתי ספר חילוניים ביידיש. בין מוריו סופרי היידיש שמואל צסלר ושמואל רוז'נסקי. קיבל תעודת בגרות והוסמך כמורה ליידיש ולעברית בבתי ספר של הקהילה היהודית ב-1963, והחל לעבוד כמורה. ב-1965 השתלם במשך שנה אחת במכון השתלמות למורי חוץ לארץ ע"ש חיים גרינברג שעל יד הסוכנות היהודית.
בשנים 1966–1979 עבד כמורה ליידיש בבתי ספר שונים והורה יידיש גם למבוגרים. הוא עבד בו-זמנית כפקיד במחלקת התרבות של הקהילה היהודית בבואנוס איירס ועבד גם כמגיה וכמתרגם.
בשנים 1970–1979 עבד עם סופר היידיש, צאצא לבית ויז'ניץ, ברוך הגר, על סיפורי החסידים שלו.
נישא ב-1974 ולו שלושה ילדים.
בסוף שנת 1979 היגר עם משפחתו לפריז. הוא עבד בספריית מֶדֶם בפריז בשנים 1979 – 1992. לימד יידיש בפורומים שונים, Paris Diderot University - Paris 7 ובמכון לשפות ועמי המזרח. השלים דוקטורט ב-1992 בספרות יידיש ומשמש כפרופסור במכון הלאומי לשפות ולתרבויות המזרח (INALCO ) מ-1994. משנת 1984 הוא מלמד יידיש בסמינרים ובקורסי קיץ שונים בערים ובאוניברסיטאות שונות ברחבי העולם: אוקספורד, קולומביה (ניו יורק), בריסל, מוסקבה, בולוניה, ברקלי, וילנה, ירושלים ותל אביב.
משמש כחבר ההנהלה של מרכז היידיש שליד ספריית מדם מאז הקמתו בשנת 2002. פרסם מאמרים בכתבי עת שונים, בהם "די גאלדענע קייט". חיבר ספרים שונים ללימוד יידיש בצרפתית (עם מורים נוספים). כמו כן הוא כותב הקדמות בצרפתית לתרגומים שונים של ספרי יידיש רבים.
לפאייט (לואיזיאנה)