באזורים לא מפותחים בעלי משטר איסלאמי נוקשה כגון סומליה, סומילילנד, מאוריטניה וצפון ניגריה, נטייה הומוסקסואליות מוגדרת כפשע שדינו עונש מוות. באוגנדה, טנזניה וסיירה לאון, אזרחים הומוסקסואליים הנחשבים כעבריינים יכולים לקבל מאסר עולם בגין פעילות חד מינית, אם כי החוק אינו נאכף בפועל בסיירה לאון. בנוסף להפללת הומוסקסואליות, חוקקה ניגריה חקיקה שתהפוך הומוסקסואליות לבלתי חוקי לבני משפחה הטרוסקסואליים, בעלי ברית וחברים של אנשי קהילת הלהט"ב. על פי החוק הניגרי, בעל ברית הטרוסקסואלי "המנהל, עדים, עוסק או מסייע" לכל סוג של פעילות שאינה תואמת מגדר והומוסקסואלים, יכול לקבל עונש מאסר של 10 שנים. מצב זה מוביל להשלכות בריאותיות קשות. חוקרי אוניברסיטת אוקספורד מצאו כי מצב זה מוביל להשלכות בריאותיות קשות, שיעור נשאי האיידס בקרב גברים הומוסקסואלים באפריקה שמדרום לסהרה גבוה פי עשרה מזה של גברים הטרוסקסואלים. החוקרים קבעו כי הדבר נובע מ"חוסר נכונות תרבותית, דתית ופוליטית לקבל אותם כחברים שווים בחברה".
בשונה מרוב מדינות יבשת אפריקה, לרפובליקה של דרום אפריקה יש עמדות ליברליות ביותר כלפי הומואים ולסביות, מאז שהמדינה הכשירה נישואים חד מיניים וחוקתה מבטיחה זכויות והגנות על אנשי קהילת הלהט"ב. דרום אפריקה היא המדינה היחידה באפריקה בה כל צורה של אפליה כלפי קהילת הלהט"ב אסורה חוקתית. בשנת 2006 הפכה דרום אפריקה למדינה הראשונה באפריקה והחמישית בעולם שחוקקה נישואים חד מיניים. עם זאת, למרות הגנתה, האפליה החברתית כלפי אנשי להט"ב דרום אפריקאים עדיין מתרחשת, במיוחד באזורים כפריים, שם היא מונעת על ידי מספר דמויות שמרניות-דתיות. עם זאת, אפליה נדירה בהרבה בערים גדולות יותר בתוכה וישנן קהילות להט"ב פעילות בערים כמו יוהנסבורג, קייפטאון, דרבן, פרטוריה, פורט אליזבת, איסט לונדון, בלומפונטיין, נלספרויט, פייטרמריצברג, קימברלי וג'ורג'. שלושת הערים הגדולות בדרום אפריקה, יוהנסבורג, דרבן וקייפטאון, נחשבות כמקבלות באופן הוגן את קהילת הלהט"ב ומוכתרות כיעדי תיירות לאנשי הקהילה בעולם. שטחים ספרדיים, פורטוגזיים, בריטים וצרפתים הנמצאים בשטחי היבשת, אוסרים על אפליה מוחלטת כלפי נטייה מינית, מתירים להומוסקסואלים מוצהרים לשרת בצבא, טרנסג'נדריות ושינוי מגדר, אימוץ ילדים על ידי זוגות חד מיניים, הכרה בזוגיות חד מינית ונישואים חד מיניים. מבין מדינות אפריקה החברות באומות המאוחדות, נכון לשנת 2021, 15 מדינות וטריטוריות חתמו בעד הצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית.
למען ביטחונם, תיירים הומוסקסואליים ולסבים מוזהרים להשתמש בשיקול דעת באפריקה, כולל עצות להימנע מגילויי חיבה פומביים (עצה המתייחסת באותה מידה גם לזוגות הומוסקסואלים וגם להטרוסקסואלים). דרום אפריקה נחשבת בדרך כלל למדינה האפריקאית הכי ידידותית (גיי פרנדלי) לקהילת הלהט"ב בהקשר למעמד החוקי של זכויותיהם, אף כי גם כף ורדה נחשבת לעיתים קרובות כחברתית מאוד כלפי הקהילה כמתואר בסרט התיעודי צ'ינדה ("Tchindas") משנת 2015 שסקר את הנושא.
מעמד להט&quot;ב
זכויות הומוסקסואלים
בויקו בוריסוב
בויקו מטודייב בוריסוב (בבולגרית: Бойко Методиев Борисов; נולד ב-13 ביוני 1959 בבאנקיה, מטרופולין סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) הוא פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן כראש ממשלת בולגריה במשך שלוש כהונות. עוד כיהן כראש עיריית סופיה.
ב-13 במרץ 2013 התפטר בוריסוב בעקבות הפגנות נרחבות ברחבי בולגריה. באוקטובר 2014 נערכו בבולגריה בחירות כלליות ובהן זכתה מפלגתו של בוריסוב לשליש בקירוב מקולות המצביעים, ול-84 מושבים. ב-7 בנובמבר 2014 החל בוריסוב את כהונתו השנייה כראש ממשלת בולגריה. ב-13 בנובמבר 2016 התפטר בוריסוב בעקבות תוצאות הבחירות לנשיאות בה הפסידה מועמדת מפלגת השלטון וזכה המועמד הפרו-רוסי רומן ראדב, אך בבחירות הכלליות לפרלמנט הגדילה מפלגת "אזרחים למען פיתוח אירופי" את כוחה ובוריסוב הקים ממשלת קואליציה שלישית וכיהן בראשה.
ביולי 2020 החלו הפגות ברחבי בולגריה ובהם השתתפו כ-400,000 מפגינים, שקראו לבוריסוב להתפטר על רקע המצב הכלכלי והאשמת ממשלו בשחיתות. המפגינים זכו לתמיכתו של נשיא בולגריה רומן ראדב, לו מערכת יחסים עכורה ויריבות פוליטית נוקבת עם בוריסוב. ההפגנות נמשכו שבועות ארוכים. באפריל 2021 נערכו בבולגריה בחירות כלליות, ומפגתו של בוריסוב איבדה משמעותית מכוחה בפרלמנט. ב-15 באפריל 2021 התפטר בוריסוב מכהונתו כראש ממשלה וסטפן יאנב מונה על ידי הנשיא לעמוד בראש ממשלת מעבר. בוריסוב התבטא בתקשורת הבולגרית וציין כי נשיא בולגריה רומן ראדב הנהיג בבולגריה משטר טוטליטרי.
ראשית הקריירה.
בוריסוב נולד בכפר באנקיה למטודי בוריסוב, איש משרד הפנים, ולוונטה בוריסובה, מורה בבית ספר יסודי. מ-1982 עד 1990 מילא תפקידים שונים במשרד הפנים, תחילה ככבאי ולאחר מכן כמרצה באקדמיה לשוטרים בסופיה. הוא הגיע לדרגת גנרל-לויטננט במשטרה הבולגרית. ב-1990 עזב בוריסוב את תפקידו במשרד הפנים וב-1991 הקים חברת אבטחה פרטית, איפון-1. הוא בעל חגורה שחורה בקראטה ואף אימן את נבחרת הקראטה הלאומית. ב-2001 שב למשרד הפנים ועד 2005 כיהן כמזכיר הראשי של המשרד בדרגת גנרל. ב-2005 ניגש לבחירות לפרלמנט הבולגרי מטעם "התנועה העממית ליציבות וקידמה" בראשות סמיון סקסקובורגותסקי, אך למרות הצלחתו בבחירות בחר להישאר בתפקידו במשרד הפנים. בהמשך, נבחר לכהונת ראש עיריית סופיה והחליף את סטפן סופיאנסקי.
ראש הממשלה.
ב-2006 הקים בוריסוב את מפלגת אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה שייצגה קו מרכזי-ימני במערכת הפוליטית הבולגרית. במאי 2007 רשם הישג פוליטי משמעותי ראשון, עת ניצחה מפלגתו בבחירות לפרלמנט האירופי בבולגריה. בוריסוב התמנה לראש הממשלה ה-50 של בולגריה ב-27 ביולי 2009, לאחר שמפלגתו זכתה במרבית המושבים בבחירות לפרלמנט שנערכו ב-5 ביולי 2009, בוריסוב נקט בשורת רפורמות בשירות הציבורי, בתשתיות ובכלכלת בולגריה ובכללן הפרטת קרנות הפנסיה, ארגון מחדש של משטרת בולגריה והמערך הפקידותי של משרדי הממשלה, ופיתוח תשתית הכבישים והאנרגיה במדינה.
בעקבות הפגנות נרחבות שמחו על יוקר מחירי האנרגיה, מצב הדיור הירוד ושחיתות, והחלו ב-17 בפברואר 2013 ברחבי בולגריה, הודיע בוריסוב ב-20 בפברואר על כך שממשלתו תתפטר. ב-13 במרץ 2013 סיים את כהונתו כראש ממשלה. לאחר הבחירות הכלליות לפרלמנט הבולגרי זכתה מפלגתו של בוריסוב ב-84 מושבים ובעקבות תוצאותיהן הוטל על בוריסוב להקים ממשלה. ב-7 בנובמבר 2014 החל בוריסוב את כהונתו השנייה כראש ממשלת בולגריה.
בעיתונות בבולגריה נכתב כי בוריסוב הוא לאומן והוא התבטא בגנות נחשלותם של אזרחי בולגריה מקרב בני רומה וממוצא טורקי, תוך שיריביו הפוליטיים מאשימים אותו בגזענות. מספר מקורות עיתונאיים העלו טענות כי לבוריסוב קשרים עם הפשע המאורגן בבולגריה. למרות טענות אלו, זוכה בוריסוב לאהדה רחבה בקרב הציבור בבולגריה, מכונה "באטמן" וב-2011 אף נבחר לכדורגלן השנה בבולגריה, תוך שהוא מקדים את דימיטר ברבאטוב חלוצה של מנצ'סטר יונייטד. בוריסוב גרוש ולו בת בשם ונטה מנישואיו הראשונים. לאחר גירושיו חי לתקופה מסוימת עם בת זוג, נשיאת "הבנק להשקעות" הבולגרי, צווטלינה בוריסלבובה.
בנובמבר 2016 נערכו הבחירות לנשיאות בבולגריה ובהן זכה רומן ראדב אשר נתמך על ידי המפלגה הסוציאליסטית והידוע כפרו רוסי מובהק. ראדב גבר על מועמדת מפלגת השלטון צֶצֶקָה צָצֶ'בָה. בעקבות תוצאות הבחירות התפטר בוריסוב והמערכת הפוליטית נערכה לבחירות לפרלמנט. ב-24 בינואר 2017 מונה אוגניאן גרג'יקוב לתפקיד ראש ממשלת בולגריה.
ב-26 במרץ 2017 נערכו בבולגריה בחירות לפרלמנט. מפלגתו של בוריסוב הגדילה את כוחה בפרלמנט הבולגרי ועלתה מ-84 ל-95 מושבים וב-4 במאי 2017 ההחל לכהן בכהונה שלישית. עם זאת, המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית, מפלגת האופוזיציה המרכזית לבוריסוב, הכפילה את כוחה וזכתה ל-80 מושבים בפרלמנט.
באוקטובר 2020, דווח שנמצא חיובי לנגיף COVID-19 והוכנס לבידוד בית.
ביולי 2020 החלו בבולגריה מחאות והפגנות בשל טענות לשחיתות ממשלו של בוריסוב, ובשל המצב הכלכלי. המחאות זכו ל"רוח גבית" מנשיא בולגריה רומן ראדב שנחשב בן בריתו של ולדימיר פוטין, ויריב פוליטי מר של בוריסוב. באפריל 2021 נערכו בבולגריה בחירות כלליות והקואליציה בראשות בוריסוב איבדה מכוחה. בידי בוריסוב לא עלה להקים קואליציה, וב-15 באפריל 2021 התפטר מתפקידו. במאי כוננה ממשלת מעבר תחת סטפן יאנב. המאמצים לכונן קואליציה עלו בתוהו, וביולי 2021 שוב נערכו בבולגריה בחירות כלליות. בבחירות יולי, איבדה מפלגתו של בוריסוב עוד מכוחה, אך אף מפלגה לא הצליחה להקים קואליציה. בנובמבר 2021 נערכו בבולגריה בחירות לפרלמנט ולנשיאות. הנשיא רומן ראדב הביס את יריבו אטאנאס גרג'יקוב וזכה לכ-67 אחוזים מקולות הבוחרים. מפלגתו של בוריסוב איבדה עוד 4 מושבים בפרלמנט, ומפלגת אנחנו ממשיכים בשינוי בראשות קיריל פטקוב ואסן ואסילב זכתה ב-67 מושבים בפרלמנט והפכה למפלגה הגדולה. קיריל פטקוב הצליח בהקמת ממשלת קואליציה וב-13 בדצמבר 2021, התמנה לראש ממשלת בולגריה. מפלגתו של בוריסוב, הפכה למפלגת האופוזיציה הגדולה בפרלמנט.
מערכת היחסים עם ישראל.