לאחר נסיגתו מגרמניה, נפוליאון ניצח במספר קרבות את בעלות הברית המתקדמות לפריז. למרות זאת הוא לא הצליח לאסוף תחת כוחו יותר מ-70,000 לוחמים, מול כחצי מיליון חיילי בעלות הברית. ב-30 במרץ 1814, נכנסו בעלות הברית לפריז. נפוליאון היה נחוש להמשיך להילחם, והוציא צו לגיוס 900,000 חיילים, אך רק מספר קטן בהרבה גויס לצבא הקיסרי.
הדחת נפוליאון וסיום המלחמה.
נפוליאון, שידע שצבאו נחוש להמשיך להילחם, הציע לצעוד לעבר פריז, אך המרשלים וקציניו הבכירים סירבו. ב-4 באפריל, התעמתו המרשלים והקצינים בהנהגת מישל נה עם נפוליאון, ואמרו לקיסר שהם מסרבים להמשיך להילחם. נפוליאון העריך שצבאו ילך אחריו, ובתגובה ענה לו נה: "הצבא הולך אחרי הגנרל שלו". ב-6 באפריל 1814 התפטר נפוליאון, וכעבור חמישה ימים נחתם חוזה פונטנבלו שבו הוסדרו תנאי הגלייתו לאי אלבה ומעמדם של בני משפחתו. בצרפת הונהג בשנית המשטר המלוכני של בית בורבון, ועל כס המלכות עלה לואי השמונה עשר.
למרות זאת, קרבות קלים נמשכו בהולנד, ספרד ואיטליה, במשך חודשי הקיץ של 1814.
ב-30 במאי נחתם חוזה פריז בין נציגי מדינות הקואליציה לבין שארל מבית בורבון כנציג צרפת. צרפת חזרה לגבולותיה מ-1792, בתוספת שטחים מסוימים, וכן ויתרה על כמה ממושבותיה. הסכמות חוזה פריז היו חלק מעיצובה מחדש של מפת אירופה, שלשם השלמתו התכנסו נציגי המעצמות בקונגרס וינה (אוקטובר 1814 - יוני 1815).
ניצחון הקואליציה התגלה כזמני. בסוף פברואר 1815 נמלט נפוליאון ממקום גלותו, שב לצרפת ותפס מחדש את השלטון. נדרשה מערכה נוספת, הקואליציה האנטי-צרפתית השביעית, כדי להכריעו באופן סופי.
שטח הפסולת של האוקיינוס השקט
שטח הפסולת של האוקיינוס השקט הוא מקבץ של פסולת ימית שנוצרה על ידי האדם ונישאת על גבי מערבולות של זרמי ים (Gyre) במרכז החלק הצפוני של האוקיינוס השקט, בערך בין 135°-155° מערב, ובין 35°-42° צפון. השטח מתאפיין בריכוז גבוה של חומרים צפים, ביניהם פלסטיק, כימיקלים וחומרי פסולת אחרים.
ההערכות לגביו גודל השטח נעות בין 700 אלף קמ"ר (כגודלה של טקסס) ועד כ-10 מיליון קמ"ר (כגודלה של ארצות הברית). ריכוז גבוה של פסולת אינו מצב שמוגדר היטב, ולכן הגדרות שונות מביאות להבדלים בין ההערכות השונות לגודלו של השטח. למרות גודלו וצפיפותו, שטח הפסולת אינו נראה בתמונות לווין בגלל ממדיהם הקטנים של החומרים המרכיבים אותו, ובשל העובדה כי רובם שקועים מעט מתחת לפני המים.
מקורה המדויק של הפסולת אינו ידוע ומעריכים כי כ-80% ממנה מגיע ממקור הממוקם על היבשה, וכ-20% הנותרים מקורם באוניות המשייטות בימים ומורכבים ברובם מחומר אורגני.
פסולת ממקור יבשתי נישאת על הזרמים מן החוף המערבי של ארצות הברית לתוך הזרם המעגלי בתוך כ-6 שנים, ואילו הפסולת מן החוף המזרחי של אסיה נכנסת לתוכו בתוך פחות משנה אחת.
הערכות וסדרי גודל של בעיית פסולת הפלסטיק.
הגודל המדויק של האזור אינו ידוע ואינו ניתן להערכה עקב אופי השטח - זרמי מים המושפעים ממגוון משתנים. נהוג לייחס את הבעיה לתחום הוויזואלי - חתיכות פלסטיק בגדלים שונים הנצפים מספינות או אמצעי תצפית. רוב האזורים המזוהמים בחלקיקי פלסטיק קטנים התלויים על פני השטח או מתחתם, דבר המקשה על איתור ממטוסים או לוויין במדויק. במקום זאת, רמת הזיהום באזור נקבעת על ידי הדגימה. האומדנים של גודל האזור נעים בין 700,000 קמ"ר, בערך בגודל של טקסס, ליותר מ-15,000,000 קמ"ר, בערך בגודל של רוסיה). אולם, אומדנים אלה מעידים על מורכבות הדגימה ועל הצורך להעריך את הממצאים כנגד תחומים אחרים. בנוסף, העדר תקן לקביעת רמות הזיהום באוקיינוס גורם לחוסר יכולת להערכה מדויקת יותר של תא השטח.
בחודש אוגוסט 2009, במכון סקריפס לאוקיינוגרפיה / פרויקט Kaisei מצאו כי עקבות פסולת פלסטיק נכחה ב-100 דגימות רצופות אשר נלקחו בעומקים משתנים וגדלים לאורך נתיב של 2,700 ק"מ דרך התיקון. הסקר גם אישר כי אף על פי ששדה הפסולת מכיל חתיכות גדולות, הוא מורכב מסך כולל של פריטים קטנים יותר אשר ריכוזם גדל ככל שמתקרבים למרכז אזור הסקר, ואת אלה מסוג ה"קונפטי" - חתיכות דקות מאוד - רואים בבירור מתחת לפני השטח. על אף שמחקרים רבים בתקשורת ובדוח הסברה טענו שגודלו של השטח הוא בקנה מידה של יבשת, מחקר שנערך בחסות הקרן הלאומית למדע מציע שהאזור הפגוע עשוי להיות קטן בהרבה. נתונים שנאספו לאחרונה מאוכלוסיית האוקיינוס השקט של האוקיינוס השקט מצביעים על כך שישנם שני אזורי מובהקים של פסולת מרוכזת באוקיינוס השקט.
במרס 2018 פרסם ארגון The Ocean Cleanup מאמר המסכם את ממצאיהם מ-Mega (2015) ו-Aerial Expedition (2016). בשנת 2015, הארגון חצה את שטח הפסולת של האוקיינוס השקט עם 30 כלי שיט, כדי לבצע תצפיות ולקחת דגימות עם 652 רשתות סקר. הם אספו סך של 1.2 מיליון חתיכות, אשר הם נספרו וסווגו לקבוצות. על מנת להעריך גם את הפסולת הגדולה יותר (אך הנדירה יותר) הם גם טסו מעל השטח ב-2016 עם מטוסי C-130 הרקולס, מצוידים בחיישני LiDAR. ממצאי שתי המשלחות, מראים כי התיקון הוא 1.6 מיליון קמ"ר ויש ריכוז של 10–100 ק"ג לקמ"ר. הם מעריכים שיש במקום 80,000 טון מטרי, עם 1.8 טריליון חתיכות פלסטיק, שמתוכן 92% מהמסה נמצאות בחפצים גדולים מ-0.5 ס"מ.
השפעה על החיים הימיים ועל בני האדם.
ועידת אושן של האו"ם העריכה כי האוקיינוסים עשויים להכיל יותר פסולת פלסטיק מאשר דגים עד שנת 2050. כמה סוגי פלסטיק שאינו מתכלה מוצאים בסופו של דבר את דרכם לבטנם של בעלי חיים ימיים, צעירים ובוגרים כאחד. באופן טבעי, מצב כזה משפיע גם על שרשרת המזון אשר ניזונה מדגים - עופות וחיות ים. מצב כזה אשר מאפשר לפלסטיק להיכנס לשרשרת המזון, יכול להוביל לבעיות גדולות יותר כאשר מינים שצרכו פלסטיק נאכלים על ידי טורפים אחרים - החל מהרעלות ועד לפגיעה ישירה מהפלסטיק עצמו.
דבר נוסף המסכן את בעלי החיים הוא לכידה ברשתות פלסטיק, אשר יכולות לגרום למוות. צבי הים מושפעים ביותר מתרחיש זה.
נזק ישיר לבעלי חיים.
המינים המושפעים כוללים את צבי ים ואת האלבטרוס שחור הרגל. אזור אטול מידווי מקבל כמויות ניכרות של פסולת ימית. 1.5 מיליון פרטי אלבטרוסים המתגוררים באזור עשויים לבלוע פלסטיק אל מערכת העיכול שלהם. כשליש מהגוזלים שלהם מתים, ורבים ממקרי המוות האלה נובעים מהורים המאכילים בפלסטיק או המושפעים מכך. הזיהום מגיע גם למקומות שאינם נמצאים בקרבה ישירה לאזורי הפסולת - כמו דרום אפריקה למשל. מאמר מחקרי שפורסם בשנת 2002 מצביע על פגיעות פלסטיק בכרישים - שנמצאו עטופים ברצועות של פוליפרופילן סביב גופם, דבר שעלול לפגוע ביכולת התנועה שלהם ולבסוף לגרום לתמותה.
פגיעה עקיפה במינים דרך שרשרת המזון.
הפגיעה העקיפה רחבה ומתחלקת לכמה רבדים: במקביל לסכנה הישירה לפגיעה בחיות כתוצאה מחלקיקים מיקרוסקופיים של פלסטיק אשר עשויים להצטבר בגופם, הפסולת הפלסטית עשויה לספוג מזהמים אורגניים ממי הים (DDT, PCB, PAH), אשר מלבד הרעלה אפשרית עשויים לגרום לפגיעות הורמונליות בחיות הפגועות, כתוצאה מעליה של אסטרדיול - אשר נובעת מהטעיה של המערכת האנדוקרינית שהגיבה כך עקב חשיפה לרעלים. חלקיקי פלסטיק מיקרוסקופיים ורעלנים אלה נספגים גם בגופם של מדוזות ודגים - המשמשים למאכל אדם.
הפצת מינים פולשניים.
זיהום הפלסטיק בים עשוי להקל על התפשטות מינים שונים של בע"ח הנעזרים בפלסטיק בתור כלי ניוד - ובהגיעם למקום חדש - מפרים את האיזון האקולוגי הטבעי. מחקרים הראו כי פסולת פלסטיק ימית משפיעה כך לפחות על 267 מיני בעלי חיים בעולם.
חדרה (פירושונים)
האגודה לזכות הציבור לדעת
האגודה לזכות הציבור לדעת, הקרויה לעיתים בקצרה ארגון "לדעת" היא עמותה ישראלית שנוסדה בשנת 1995 ועוסקת בביקורת על התנהלות מוטה או לא אתית של אמצעי התקשורת בישראל. האגודה עורכת מחקרים בנושא התנהלות התקשורת, מעניקה פרסים שנתיים העוסקים בביקורת התקשורת ופונה לרשויות האחראיות על ביקורת כלי התקשורת.
מייסדי האגודה ובעלי תפקידים.
מייסדי האגודה היו פרופ' אלי פולק (שהוא גם יו"ר האגודה), משה אלפי, אדיר זיק, פרופ' זאב פלק, פרופ' צבי אופיר ורמי סדן. ישראל מידד שימש כמנכ"ל ראשון (1995–2000) ולאחר פרישתו הצטרף להנהלה כסגן יו"ר. בין המנכ"לים שכיהנו: נילי בו גיגי וולף, זיו מאור ואלעד מלכא. נשיא האגודה היה עו"ד ד"ר מאיר רוזן (לשעבר שגריר ישראל בצרפת ובארצות הברית).
בין חברי נשיאות האגודה הפרופ' ישראל אומן, פרופ' גבריאל מוקד, המשורר ארז ביטון, אלוף במיל. אורן שחור וגאולה כהן. בעבר כיהנו בנשיאות האגודה יובל שטייניץ (1999–2003), נשיאה הראשון של האגודה, זלמן שובל (2004–2008) ועוזי לנדאו (2008–2009).
מטרות האגודה.
על פי הצהרת האגודה מטרותיה הן:
פעילות האגודה.
האגודה מחזיקה ארכיון תקשורתי המתעד תוכניות חדשות ואקטואליה משנת 1995 לצורכי מחקר.
פרסים.
הפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ'.
הפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ' הוא פרס שנתי אותו מעניקה האגודה מאז שנת 2000. הפרס מוענק לשני אישים שבעיני האגודה "הרימו תרומה אמיצה, איכותית ומשמעותית במיוחד לביקורת התקשורת בישראל".
גובה הפרס הוא 5,000 דולר, והוא נתרם על ידי בני הזוג נירה וקנת' אברמוביץ'.
בראיון שהתפרסם במגזין לענייני תקשורת "העין השביעית" אמרה מנכ"לית האגודה כי מטרת הפרס היא עידוד עיסוק תקשורתי בביקורת התקשורת על ידי חלוקת כבוד ותמריץ כספי לעוסקים בנושא".
הפרס לתקשורת כלכלית איכותית.