בשנת 2011, המגזין פורבס דירג את הנדרסון כעיר השנייה הכי בטוחה בארצות הברית, וכן העיר תוארה כ"אחת מן הערים הטובות ביותר לגור בהן באמריקה", על ידי הביזנסוויק.
רקוויאם (אוקכם)
הרקוויאם של אוקכם היא רקוויאם שהולחן על ידי יוהנס אוקכם במחצית השנייה של המאה ה-15. יצירה זו היא הרקוויאם המוקדם ביותר המולחן בסגנון פוליפוני ואחד מהרקוויאמים הקדומים ביותר ששרדו עד היום. זוהי אחת היצירות הידועות של אוקכם והיא ממשיכה להיות מושמעת גם היום.
היצירה.
זמן חיבור היצירה המדויק אינו ידוע. יש המשערים שהוא הולחן בשנת 1461, שנת מותו של שארל השביעי, שהיטיב עם אוקכם, והיצירה מבטאת אבל עליו. לעומתם יש המאחרים את זמן חיבור היצירה ל-1483 שנת מותו של לואי האחד עשר, ואף לזמן מאוחר מכך, קרוב למותו של אוקכם עצמו.
טקסט הרקוויאם הזה שונה מהטקסט הרגיל של הרקוויאם הקתולי. המזמור דיאס אירה נעדר, ובמקומו מופיעים שני מזמורים אחרים. מכיוון שהסנקטוס, האגנוס דאי והטקס לא מופיעים ביצירה, רווחת הסברה שהרקוויאם לא גמור. מקומות ריקים שנשארו בקודקס בו הופיעה היצירה מסוף המאה ה-15, יכולים להעיד שברקוויאם היו חלקים נוספים שלא היו בפני המעתיק או שהיו במצב לא קריא, בכל מקרה, חלקים אלו אם היו - אבדו.
היצירה הולחנה לארבע קולות ויש בה חמישה פרקים. הסגנון של היצירה הוא צנוע, כנראה בשל התפיסה שכך יאה למיסת אבל. כל אחד מהפרקים הולחן במנגינה שונה, ובכך שונה המיסה הזו ממיסות אחרות שהלחין אוקכם. כל אחד מהפרקים משתמש בווריאציה על מנגינת המזמור הגרגוריאני המוכר למזמור זה, גם זה חריג ביחס ליצירות אחרות של אוקכם.
קליניקת מר&quot;פ
שנת חלום
יעקב שמשוני
יעקב שמשוני (7 באפריל 1922 – 27 בינואר 2001) היה ראש מועצה הראשון של מועצת מרחבים, מייסד וראש ועד המתיישבים הראשון של העיירה אופקים, לפני שזו הוכרה כמועצה מקומית.
ראשית חייו.
שמשוני נולד ברומניה (בחלק ההונגרי של טראנסילבניה) בשנת 1922 לרגינה ומנחם מנדל.
ניצול יחיד למשפחתו שנספתה כולה בשואה (אמא, אבא ואחות בשם איבי (איבויה)).
הוא למד בגימנסיה בקלוז', היה מנהיג תנועת "הנוער הציוני" בעיר מגוריו. בשנת 1941 עלה לארץ כחניך המוסד "עליית הנוער" בהנהגת הנרייטה סאלד.
בשנת 1942 התגייס שמשוני לפלמ"ח. לאחר שנה נפצע באימונים והצטרף לחברת הכשרה בקיבוץ גניגר. בשנת 1946 ירד שמשוני לנגב, במסגרת מבצע: "11 הנקודות" ליישוב הנגב 1946, היה בין מייסדי קיבוץ אורים והיה יוזם ההצעה לקרוא לקיבוץ החדש בשם: "אורים".
קריירה.
בשנים 1950–1951 היה מדריך במושב פדויים, שם התגורר באוהל במשך שנה.
בשנת 1951 התמנה יעקב שמשוני לראש המועצה הראשון של מועצה אזורית מרחבים ואף הגה את סמל המועצה האזורית מרחבים. במסגרת תפקידו ייסד את "המרכז הכפרי האזורי", שלימים הפך לעיירה אופקים. יעקב ציין את החשיבות להקמת המרכז כדי לפתור את בעיית תעסוקתם של העולים שאינם עוסקים בחקלאות והציע להקים מרכז כפרי בו יתגוררו אנשים העוסקים במתן שירותים למושבי הסביבה. בשנת 1953 החלו לממש את תוכניתו.
בשלב הראשון הוקמו שבעה צריפים אשר שימשו כתחנת טרקטורים וכמגורי עובדי התחנה ובני משפחותיהם.
שמשוני הוסיף להתגורר בפדויים עד שנת 1955, ולאחר מכן עבר לאופקים כדי לפקח על הקמת העיירה. שמשוני תכנן להקים עיר גדולה, אך מושבי הסביבה גילו התנגדות לרעיון זה. נערכו ויכוחים סוערים בנושא, ושמשוני ניצח בעזרת מנחם ברבש, עובד משרד העבודה באותם ימים.
במקביל הועברה תחנת הטרקטורים לאשקלון, ושני בניינים קיבלו יעוד חדש: בנייני המועצה המקומית של אופקים. בליל ה-19 באפריל הגיעה קבוצת העולים הראשונה לאופקים כשהם מלווים בנציגי הקליטה של הסוכנות היהודית. העולים העייפים סירבו לרדת ולגור באופקים בשל השממה במקום, אך בסופו של דבר השתכנעו מדבריו של יעקב ונכנסו לצריפי המגורים.
שמשוני כיהן במשך שבע שנים כראש המועצה האזורית, אך סירב להיות ראש המועצה המקומית אופקים בטענה כי "אינני איש מפלגה".
חיים אישים.
שמשוני נישא לעליזה. יחד אימצו שני ילדים, אורי וליאת.
לאחר אימוץ הילדים שינה יעקב את שמו משמשון לשמשוני.
עליזה נולדה בעיראק בשנת 1922 לרגינה וציון טופיק.
היא לימדה בבית הספר "אשלים" שבאופקים במשך 34 שנים.
אסון קריסת הגג בבית הספר מקיף ו' בבאר שבע
אסון קריסת הגג בבית הספר מקיף ו' הוא אירוע שהתרחש ב-10 ביוני 1998, סמוך לשעה 19:30. תקרת אולם הספורט בבית הספר המקיף ו' בבאר שבע קרסה. באותה עת שהו באולם הספורט מספר נערים שהשתתפו באימון כדורסל. באסון זה נהרגו הנערים שלומי טולדו וליאור קבלו והנער גיא זלצר נפצע. התקרה קרסה כשעה ומחצה לאחר שהסתיימה יציקת בטון מסוג "בטקל" על גג אולם הספורט.
חקירת האירוע והמשפט.
בחקירת המשטרה התגלו ליקויים בעבודות השיפוצים שהתבצעו על הגג, וכתבי אישום הוגשו כנגד 12 נאשמים, בעלי תפקידים בעיריית באר שבע ובחברה שביצעה את השיפוצים. כולם הואשמו בעבירה של גרימת מוות ברשלנות.
בתחקיר שנעשה על ידי משרד החינוך נמצא, כי "הפרקליטות העבירה ביקורת חריפה נגד מנהלת בית הספר שלא מנעה פעילות באולם הספורט אחר שעות הלימודים למרות שידעה כי במהלך היום מתבצעות עבודות איטום ויציקה בגג אולם הספורט." למרות ביקורתה, ומסיבות משפטיות, לא הגישה הפרקליטות כתב אישום כנגד מנהלת בית הספר. עוד הוזכר כי "מדוע קרסה התקרה? מתוך העדויות וחוות הדעת של הטכניון ומומחים אחרים, מצטברות מסקנות חד משמעיות, כי התקרה קרסה בשל שלושה גורמים הנדסיים עיקריים מצטברים:
עוד נאמר, כי ניתוח הדברים בדיעבד מלמד, כי כל המעורבים בעבודה זו יצאו מהנחה מוטעית שמדובר בשיפוץ פשוט, ללא משמעות מבנית, לכן לא ערכו בדיקה יסודית של תסבולת הגג לפני תחילת העבודות. בבדיקה מול התקן הישראלי, נמצא כי העומס השימושי שעל גג מסוג זה היה אמור להבנות הוא 150 ק"ג/מ"ר. מנתוני חוות הדעת נמצא, כי הגג תוכנן לעומס שימושי של 20 ק"ג/מ"ר, כלומר, מקדם הבטיחות היה נמוך באופן דרסטי מהנדרש בתקן.
ב-24 בנובמבר 2003 קבע בית המשפט המחוזי בבאר שבע לאחר הערעור שעיריית באר שבע נמצאה אחראית לגרימת מותם ברשלנות של שני נערים באסון. בית המשפט המחוזי בבאר שבע בחר לזכות תשעה נאשמים מתוך 12.
מפסק הדין עלה כי עיריית באר שבע לא מינתה ממונה מיומן על הבטיחות כנדרש בתקנות, לא הכינה תוכנית בטיחות ולא קבעה אמצעי זהירות לבית הספר, זאת לאחר שתכננה והוציאה לפועל עבודות בנייה ללא היתר. כמו כן נכתב שהעירייה לא פעלה לבדיקת הגג ויציבותו, לא דיווחה לגורמים המשתמשים באולם הספורט, להנהלת בית הספר ולאגודת ספורט שהשתמשה באולם על אופן העבודה ומועדה ולא מנעה כניסה לאולם בעת ביצוע העבודות.
הכרעת הדין התקבלה בעקבות ערעור שהגישה המדינה כנגד זיכויים של עיריית באר שבע, מהנדס העיר, סגן המהנדס, מתאם מבני ציבור ושתי חברות שפעלו במקום לאחר שבית משפט השלום באשקלון זיכה אותם.
בנוסף לעיריית באר שבע הורשע גם דוד יעקובי, ששימש כמתאם מבני ציבור בעירייה, בגרימת מוות ברשלנות וחבלה ברשלנות, כיוון שלא בדק את התוכניות ולא ביצע בקרה על תכנון העבודות בבית הספר. עוד נכתב בפסק הדין שיעקובי לא הגיש את תוכניות הבנייה למחלקת רישוי ופיקוח בעירייה ולא קיבל היתר בנייה.
גזר הדין.
ב-24 בפברואר 2003 בית משפט השלום באשקלון הרשיע בגרימת מוות ברשלנות. שלושה מבין 12 הנאשמים באסון קריסת הגג. השופט רענן בן יוסף הרשיע את חברת קדים, החברה שתכננה ופיקחה על העבודות, את מהנדס החברה, זלמן גמבורד, ואת המהנדס המפקח על הבנייה, בסיל אלתר גם בגרימת חבלה ובבנייה ללא היתר. מנהל קדים, אבי הר שגיא, זוכה מחמת הספק.
השופט רענן בן יוסף התמקד בהכרעת הדין ברשלנותם של חברת קדים ושני מהנדסיה שהיו ממונים על העבודות: "התנהגותה של החברה הייתה רשלנית, והיא שהביאה, למרבה הצער, לאסון הקשה והנורא בו קיפחו את חייהם הנערים המנוחים: שלומי טולדו וליאור קבלו ונפצע גם גיא זלצר. כל חייהם של הנערים הללו היו לפניהם".
אזכור של הקורבנות באירועים שונים.
ב-26 במאי 2014 התקיימה אליפות באר שבע בקט-סל לתלמידים בכיתות ה'-ו' לזכרו של שלומי טולדו שנהרג באסון. לאירוע הגיעו כ-200 צופים. על ארגון האירוע היו ממונים משפחת טולדו וחברת כיוונים, ועל שיפוטו של האירוע הופקדו שחקני פרויקט הכדורסל של מקיף ג'. באליפות זכה לראשונה בית ספר דתי.
ב-31 במאי 2014, 16 שנה אחרי האסון, נערך טורניר כדורסל לזכרו של ליאור קבלו באולם מגרש הספורט במקיף ג' בבאר שבע. האירוע התרחש לעיני מאות צופים באולם מלא מפה לפה. הוא התקיים שנה שנייה ברציפות לאחר ששנה לפני כן חודש בתום הפסקה של כ-10 שנים. בטקס הסיום קיבל פרויקט הכדורסל של מקיף ג' מלגה כספית מהמארגנים בסך 2,500 שקל.
טביעת המעבורת דונג פאנג ג'ה שינג
טביעת המעבורת MV דונְג פָאנְג גְ'ה שִׂינְג (בסינית: 东方之星; פין יין: MV Dōngfāng zhī Xīng. בתרגום חופשי: כוכב המזרח) הייתה אסון ימי קטלני שאירע במחוז חוביי שבסין ב-1 ביוני 2015, ובו נהרגו 442 בני אדם.
מהלך האסון.
המעבורת ששימשה כספינת תענוגות התהפכה במהלך סערה בלילה שבין שני לשלישי (1–2 ביוני 2015) בנהר היאנגצה כשעל סיפונה 454 נוסעים ואנשי צוות. רבים מנוסעי המעבורת היו תיירי פנים סיניים בגילאים מבוגרים.
מיד עם טביעת המעבורת הצליחו בודדים ובהם קברניט הספינה והמהנדס הראשי לקפוץ אל המים ולהגיע בשחייה לגדות הנהר. ניסיונות החילוץ של שאר הלכודים בבטן המעבורת לא צלחו, ולאחר ימים ספורים דווח ב-7 ביוני כי 431 אנשים מצאו את מותם באסון, וכי נמשכים המאמצים לאיתור 11 נעדרים נוספים.
אמנון זעיר