בהשוואה לנשים, סרטן השד נדיר יותר אצל גברים, אך עדיין, קרוב לאחוז אחד מכלל המאובחנים בסרטן השד הם גברים. קיימים מעט ממצאי מחקר על ביטויי המחלה בקרב גברים, אך מכיוון שמספר המאובחנים במחלה עולה במהלך השנים, המחקר בתחום גדל בהדרגה. הגורמים לסרטן השד אצל גברים עדיין אינם ידועים ומובנים במלואם. בדומה לסרטן השד אצל נשים, היסטוריה של סרטן מסוג זה במשפחה מגבירה את הסיכון ללקות בו אצל גברים. מבחינה גנטית, לאחוז מסוים מהגברים הסובלים מסרטן השד ישנה מוטציה גנטית מסוג BRCA1 או BRCA2. הימצאות מוטציות גנטיות אלו אצל גברים, ובמיוחד מוטציה של BRCA2, מהווה גורם סיכון גבוה להתפתחות של סרטן השד. קיימים מגוון גורמי סיכון נוספים שנמצאו כמגבירים את הסיכויים בקרב גברים לחלות בסרטן השד, ביניהם: מצבים שבהם מופר איזון הורמונלי בהורמוני האסטרוגן והאנדרוגן אצל גברים, סרטן האשכים, בקע ובעיות פוריות, ומחלות שפירות של השד, כגון שד פיברוציסטי. גם מצבים כמו תסמונת קליינפטר, שימוש חיצוני באסטרוגן או טסטוסטרון, והשמנת יתר נמצאו כמעלים את הסיכון ללקות במחלה.
אבחון.
לאור העובדה כי הגידול בקרב גברים הוא נדיר והמודעות לנושא זה נמוכה, סרטן שד בגברים מאובחן בשלבים מתקדמים יותר בהשוואה לנשים. הגודל הממוצע של הגידולים המאובחנים בקרב הגברים הוא בקוטר 24 מ"מ וגם שכיחות הגרורות גבוהה יותר בהשוואה לנשים. האמצעים בהם מאבחנים סרטן שד בגברים דומים לאלה הנפוצים בקרב נשים, לרוב באמצעות אולטרסאונד וממוגרפיה. ברוב המקרים שלב הממוגרפיה מאפשר להבדיל בין התפתחות ממאירה לבין גידול שפיר של הרקמה. מאפיינים רדיוגרפיים המעידים על נגע ממאיר יכללו חריגות מסוימת משולי הנגע ברקמת הפטמה. בבדיקת אולטראסאונד, סרטן פולשני בדרך כלל נמצא במצב מוצק הדורש לקיחת דגימה ביופסית. הביופסיה נעשית או על ידי שאיבת מחט – מחט דקה מוחדרת לנגע כדי לדגום חלק מהרקמה – או על ידי ביופסיית כריתה – הכוללת כריתה של הגוש תחת הרדמה מקומית. כמו כן נבדקת הנוכחות של חלבוני גדילה היכולים להגביר ייצור של תאי סרטן אקטיביים.
ישנם סוגים שונים של סרטן שד. הסוג הנפוץ ביותר בקרב נשים וגברים הוא קרצינומה פולשנית. המצב המוקדם, הטרום-סרטני נקרא קרצינומה צינורית והוא מאובחן אצל גברים לעיתים רחוקות. המצב הטרום-סרטני פירושו שיש תאים סרטניים בשד אבל הם עדיין נמצאים בתוך צינורית השד ולא יכולים להתפשט.
טיפול.
הטיפול שניתן כיום דומה ברובו לטיפול בסרטן השד בקרב נשים. כדי לקבוע את סוג הטיפול, רופאים בוחנים את סוג סרטן השד, שלבי התפתחות המחלה (גודלו של הגידול ומידת התפשטותו), דרגת המחלה (הנקבעת על פי מראה התאים תחת מיקרוסקופ, נתון המסייע לחשב את קצב התפתחות הגידול הסרטני). כמו כן, בודקים האם לתאים יש קולטנים לטיפול ממוקד בסרטן.
ישנן מספר דרכי טיפול במחלה: ניתוח של כריתת השד עם דגימה מבלוטות הלימפה ולעיתים גם ניתוח להסרת קשרי בלוטות הלימפה, טיפול תרופתי נוגד הורמונים ושימוש בטמוקסיפן. במקרים מסוימים, כשלגידול יש קולטנים לאסטרוגן ופרוגסטרון, יבוצע טיפול כימותרפי לאחר ניתוח, על מנת להפחית סיכויי הישנות והתפשטות של המחלה. בטיפולים כימותרפיים-מניעתיים, ניתנים לרוב שילובים של כמה תרופות.
פרוגנוזה.
סיכויי ההחלמה מהמחלה אצל גברים זהים לסיכויי ההחלמה אצל נשים וזאת בהתאמה לגיל ולשלב האבחון. גידול קטן יותר והיעדר או מיעוט מעורבות של בלוטות הלימפה המקומית מגדיל את סיכויי ההחלמה. טיפול הורמונלי בסרטן שד בגברים עשוי להשפיע על הופעת תופעות לוואי של גלי חום ואין-אונות.
היבטים פסיכו-חברתיים.
על אף שמבחינה אונקולוגית, סרטן השד מתפתח אצל גברים ונשים עקב סיבות ביולוגיות דומות, התפיסה החברתית הרווחת כלפי המחלה היא כזאת המזהה אותה כמחלה נשית. העובדה כי המחלה שכיחה יותר אצל נשים תורמת להיעדר מודעות ציבורית ואקטיביזם בדבר חשיבות האבחון המוקדם אצל גברים.
נראה כי להבניות חברתיות סביב תפקידי המגדר "הנורמלים" של נשים וגברים בתרבות יש השפעה על חוויתם של גברים המאובחנים עם המחלה. מחקר מראה כי בשל הציפייה החברתית מגברים להיות חזקים וחסינים כשהם עומדים בפני מחלה או קושי, רבים מתארים כי הם חווים את המחלה כאיום על זהותם הגברית. בנוסף, האיברים בהן פוגעת המחלה, השדיים, מזוהים באופן מובהק עם המין הנשי ואף מהווים סמל למיניות נשית. לעומת זאת, החברה דוחה ואף מגחיכה את הרעיון של שדיים גבריים.
העדר המחקר אודות סרטן השד אצל גברים מקשה על הבנת ההשלכות הפסיכולוגיות והפיזיולוגיות הנוספות של סרטן השד בקרב גברים.
אבחון וטיפול
במקרים רבים בהם גברים פונים להתייעצות רפואית, מיד עם גילוי הסימפטומים, הם נדרשים למספר רב של בדיקות וחוות דעת נוספות, עד שאותם סימפטומים אכן נלקחים בחשבון ככאלה העלולים להיות קשורים לסרטן השד. בעקבות האבחון המאוחר של המחלה, אשר עשוי לפגוע בסיכויי ההחלמה, גברים רבים מבטאים תסכול, חרדה וחרטה על כך שלא יכלו לקבל טיפול בשלב מוקדם יותר. גברים מתארים קושי בשיתוף אחרים בהתמודדותם עם מחלה זו שמזוהה כמחלה נשית, ורבים מדווחים על תחושות של בושה, אי נוחות ומבוכה בעקבות אבחנתם. חלק אף מעדיפים להסתיר את האבחנה מהסביבה נוכח החשש מהתגובות שעשויות להגיע למשמע הבשורה.
גברים החולים בסרטן השד נתקלים בקשיים במהלך הטיפול מעצם העובדה שאין פרוטוקול ייעודי לטיפול בגברים, והוא מתבסס על הידע הרפואי של הטיפול בנשים. במחקר שנערך בשנת 2006, גברים העידו כי נאמר להם על ידי הצוות הרפואי שהם החולים הראשונים ממגדר גברי שבהם הם טיפלו, דבר שהעצים את תחושת חוסר הנוחות, אי הוודאות ותחושת חריגות שהם הרגישו. מחקרים נוספים מראים שתחושותיהם ודאגותיהם של גברים בנוגע לטיפול ולתופעות הלוואי הנלווים אליו, לא מקבלים מענה מספק, זאת על אף שהטיפול זהה לטיפול בנשים.
חלק ניכר מהתפיסה החברתית של מחלת סרטן השד כמחלה נשית נתרם מהפעילות של תנועות אקטיביסטיות להעלאת המודעות למחלה, כמו תנועת הסרט הוורוד. תנועה זו רתמה קהילות שלמות למאבק ותמיכה באותן נשים, אך בכך היא גם תרמה להנצחה של תפיסות מגדריות על המחלה. יש הטוענים כי התנועה המזוהה עם נשיות, מדירה אוכלוסיות אחרות הסובלות מהמחלה כמו גברים. במחקרים שנערכו, גברים החולים במחלה תיארו את הצורך בהעלאת המודעות לכך שהמחלה יכולה לפגוע גם בגברים. בשנת 1996 עוצב סרט ורוד-כחול על מנת להעלות את המודעות לכך שגם גברים יכולים לחלות בסרטן השד, אך הסרט הוורוד הוא עדיין הסמל הנפוץ למודעות למחלה. חלק מהגברים, וגם נשים אשר מרגישות כי אינן עונות לתפיסת הנשיות המסורתית, ציינו שהשימוש בסרט ורוד אשר נתפס כצבע נשי מובהק, כסמל למאבק בסרטן השד, מקשה על רבים מהם ומהן להזדהות איתו.
ליאל קייזר
ליאל קייזר (נולדה ב-2 בנובמבר 1988) היא עיתונאית וכתבת רדיו ישראלית, המשמשת כמגישה וכתבת בדסק הכלכלי בתאגיד השידור הישראלי.
ביוגרפיה.
קייזר היא בתם של גדעון ושלי קייזר, תושבי חשמונאים. היא השנייה מבין ארבעה אחים.
את שירותה בצה"ל עשתה בתחנת הרדיו הצבאית גלי צה"ל ולאחר שחרורה מצה"ל, למדה משפטים. היא התמחתה במשרד פישר בכר חן וול אוריון ושות' ועסקה בעריכת דין. בהמשך, עברה לעסוק בעיתונאות ושימשה ככתבת הפלילים של אזור ירושלים בעיתון "הארץ" ולאחר מכן, כמבזקנית בשידורי מחלקת הרדיו והטלוויזיה של "חדשות 10".
ב-2017 הצטרפה ל"כאן חדשות" של תאגיד השידור הישראלי ככתבת כלכלית ומגישה בתוכנית הכלכלה היומית "משחקי הכיס" ובימי חמישי "משחקי הכיס בגרסת רדיו" בכאן ב' לצד שאול אמסטרדמסקי.
קייזר היא בעלת תואר ראשון במשפטים. היא רווקה ונודע שבעבר הייתה בזוגיות עם מנהל מחלקת הפרומו ברדיו של תאגיד השידור הישראלי.
ליוויה רוטקירכן
ליוויה רוטקירכן (בסלובקית: Livia Rothkirchen; 1922, צ'כוסלובקיה – 2013, ישראל) הייתה היסטוריונית של השואה, חוקרת שואת יהודי צ'כוסלובקיה ועורכת כתב העת .
קורות חייה.
רוטקירכן הייתה בת אמצעית מבין בן וארבע בנות לבית דובר הונגרית וגרמנית בעיר וינוהרדיב. הבן נפטר בצעירותו. בבית הספר למדה רוטקירכן צ'כית וגרמנית, ובחוסט הסמוכה לווינוהרדיב רכשה השכלה גבוהה. במרס 1939 כבשו ההונגרים את חוסט ועל היהודים בה הוטל נומרוס קלאוזוס. עקב כך לא התאפשר לרוטקירכן להתקבל לאוניברסיטה.
במרס 1944 נכבשה הונגריה בידי גרמניה. ב-26 במאי 1944 גורשה רוטקירכן עם משפחתה לאושוויץ. היא שרדה וכך שלוש אחיותיה, אך הוריהן נספו.
לאחר המלחמה שבה רוטקירכן לווינוהרדיב, חלק מחבל זקרפטיה שהועבר מצ'כוסלובקיה לברית המועצות אחרי המלחמה, כדי למצוא שריד מבית הוריהן, אך לשווא. היא עברה לצ'כוסלובקיה והתיישבה בפראג עם אחיותיה. רוטקירכן התקבלה לאוניברסיטת קארל בפראג, למדה ספרות ולשון רוסית ואנגלית וב-1949 קיבלה תואר דוקטור. לאחר מכן למדה באוקספורד.
ב-1956 הצליחה לעלות לישראל והגיעה לירושלים. היא החלה לעבוד ביד ושם. המורה שלה לעברית באולפן היה אביגדור המאירי.
מחקריה.
רוטקירכן הייתה אספנית מסמכים, חוקרת וכותבת, ועורכת כתב העת המחקרי . היא הייתה עובדת האגף המדעי של יד ושם והועסקה בקִטלוג מדעי. היא הביאה תיעוד מצ'כוסלובקיה ומהונגריה ליד ושם, כולל ארכיונו של אוטו קומוי ותיעוד של קטרינה סנש, אמה של חנה סנש.
רוטקירכן פרסמה מאמרים מחקריים בתחומים רבים, בעיקר בחקר צ'כוסלובקיה והשואה, ופרסמה מאמרים על הממשלה הגולה, הממשלה הצ'כית ב בפראג, ההנהגה היהודית בטרזין ועוד.
עורכת "יד ושם: קובץ מחקרים".