גבול כווית–ערב הסעודית הוא הגבול הבין-לאומי המפריד בין כווית לערב הסעודית. אורך הגבול הוא 221 ק"מ, והוא מתחיל ממשולש הגבולות עם עיראק ומסתיים בחוף המפרץ הפרסי.
תיאור.
הגבול מתחיל משולש הגבולות עם עיראק, ליד ואדי אל-באטין. הגבול מתחיל כקו ישר, שאורכו כ-90 ק"מ, בזווית קלה לכיוון דרום-מזרח. לאחר מכן, הגבול ממשיך דרומה דרך סדרה של קווים לא סדירים, עד שהוא מתיישר שוב לקטע שאורכו כ-70 ק"מ, עד לסופו בחוף המפרץ הפרסי.
היסטוריה.
מבחינה היסטורית, לא היה גבול מוגדר בחלק זה של חצי האי ערב. בתחילת המאה ה-20, שלטה האימפריה העות'מאנית באזור עיראק, בריטניה שלטה בכווית כמדינת חסות, ובשטח מזרח סעודיה כיום, היו מספר קבוצות ערביות מאורגנות, שהקימו מדי פעם אמירות, שהבולטת בהן הייתה אמירות נג'ד וחסה , שנשלטה על ידי בית סעוד. בריטניה והאימפריה העות'מאנית חילקו באופן תאורטי את תחומי ההשפעה שלהן באמצעות מה שמכונה הקווים "הכחולים" וה-"סגולים" ב-1913–1914, לאחר חתימת האמנה האנגלו-עות'מאנית ב-1913. באותה אמנה, הכירו העות'מאנים בתביעות בריטיות על כווית, שהופרדה משטח מסופוטמיה העות'מאנית לאורך ואדי אל-באטין, לאורך קו המכונה כיום "הקו הירוק".
במהלך מלחמת העולם הראשונה, המרד הערבי, שנתמך על ידי הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הצליח להוציא את העות'מאנים מרוב המזרח התיכון. בתקופה שלאחר מכן, הצליח אבן סעוד להרחיב את תחם שליטתו באופן ניכר, ובסופו של דבר, הכריז על ממלכת ערב הסעודית ב-1932. אבן סעוד תבע את כווית כחלק ממדינתו החדשה, וניסה לספח אותה ב-1919. הניסיון לסיפוח גרם למלחמת כווית–נג'ד , שבה בסופו של דבר הפסידו הסעודים.
בדצמבר 1922, נפגש הנציב העליון הבריטי של מסופוטמיה, פרסי קוקס , עם אבן סעוד וחתם על אמנת עוקייר, שקבע את הגבול בין ערב הסעודית לבין שטחי הבריקים בכווית ובעיראק. האמנה יצרה גם את האזור הנייטרלי בין כווית וערב הסעודית, בדרום-מזרח כווית, שם שני הצדדים היו צריכים לתת שוויון זכויות עד לחתימת הסכם נוסף. כאשר מאוחר יותר, התגלה נפט באזור, הוסכם על חלוקת השטח ב-1965, ואושרר רק ב-1969 וב-1970, שלאחר מכן, נקבע גבול כווית–ערב הסעודית באופן סופי.
במלחמת המפרץ, עיראק פלשה וסיפחה את כווית ב-1990, ואף פלשה לשטח סעודיה בקרב חאפג'י . לאחר סיום המלחמה, הגבול חזר על כנו.
מעברי גבול.
שני מעברי הגבול העיקריים הם בסלמי ובנואיזב.
הר גאוס
בתי הכנסת של לבוב
בתי הכנסת של לבוב היו מאות בתי כנסת שפעלו בלבוב למן המאה ה-15 ועד חורבן הקהילה היהודית בלבוב בשואת יהדות אירופה. שניים מהם שרדו: בית הכנסת צרי גלעד, המשמש את הקהילה כיום, ובית הכנסת 'חדשים' שמבנהו משמש כיום את חברת שלום עליכם לתרבות יהודית. בתי הכנסת היוו מרכיב חשוב בנוף העירוני של לבוב.
בית הכנסת העתיק ביותר המוכר כיום היה עשוי עץ, הוא היה קיים לפני 1441 ושרידיו, עמודי אלון עם כיתובים בעברית שעמדו במקור בקומת המרתף שלו, נמצאו בחפירות לקראת בניית בית דירות מודרני ב-1904 ברחוב בלכרסקה (כיום: רחוב פדורובה) 29 בעיר.
עד מלחמת העולם הראשונה וחורבן יהדות גליציה שימשו רבים מבתי הכנסת גם כ"חדרים" וישיבות.
בפנקסי הקהילה היהודית בלבוב היו רשומים קרוב ל-400 בתי כנסת רשמיים ובכללם כמה עשרות בתי כנסת ובתי מדרש גדולים, ועשרות רבות של בתי תפילה קטנים, "קלויזים". לפי זאב זוהר, נוסדו רוב בתי הכנסת של לבוב ביוזמתו של הרב יוסף שאול נתנזון שיזם הקמת קהילות קטנות בתוך הקהילה הגדולה, לפי משלח יד משותף של המתפללים, על בסיס דברי חז"ל במסכת סוכה. חלק מבתי כנסת אלו התפתחו וגדלו, והקטנים שבהם השתמשו תחילה במבני עץ, ולאחר שפסק השימוש במבני עץ, בחדרים ייעודיים במבנה בית הכנסת הגדול בעיר, במבנה בית הכנסת הגדול "מחוץ לעיר", ובמבני בתי המדרש הגדולים. מלבד בתי הכנסת הרשמיים התקיימו בעיר עשרות מנייני תפילה של אדמו"רים ונכדי אדמו"רים (בנש"קים).
בבתי הכנסת היה שפע גדול של ספרי תורה ותשמישי קדושה, כתרים ורימונים, פרוכות ומעילים מפוארים. ברשימה של חפצי קודש שנבזזו בפרעות ב-1664 מופיעים 72 ספרי תורה, 24 כתרים ו-60 פרוכות שנלקחו מבית הכנסת הגדול "מחוץ לעיר" ו-65 ספרי תורה, 34 כתרים, 12 פרוכות ו-136 מעילים לספר תורה מבית הכנסת של נחמנוביץ', הוא בית הכנסת "שושנת הזהב". מספרים אלו ממחישים את היקף האוצרות בבתי הכנסת בלבוב.
ריאן פוגל
ריאן כריסטופר פוגל (באנגלית: Ryan Christopher Fogle; נולד בשנת 1983, ווירג'יניה, ארצות הברית) הוא קצין סוכנות הביון המרכזית, עבד כמזכיר השלישי של המדור הפוליטי בשגרירות ארצות הברית ברוסיה. עסק בריגול ברוסיה וגורש בשל כך לארצות הברית.
ביוגרפיה.
ריאן נולד בשנת 1983 בווירג'יניה לג'יימס ופטילין פוגלוב, המתגוררים כיום בסנט לואיס. פוגל סיים את לימודיו במכון מרי וסנט. בית ספר לואי קאנטרי בלאד, פרבר אמיד בסנט לואיס. לאחר התיכון נכנס פוגל ללימודים ב ב, ניו יורק, וסיים בשנת 2006 תואר ראשון. פוגל היה חבר באחוות הסטודנטים ובאגודת הכבוד הבכירה קונוסיוני, כיהן במועצת הסטודנטים ונבחר לחבר בוועדת הבחירות שלה בשנתו הראשונה. לאחר סיום לימודיו התגורר בווירג'יניה, .
הוא החל את הקריירה במודיעין כאיש סוכנות הביון המרכזית. בסוף אפריל 2011 החל לעבוד בשגרירות האמריקאית ברוסיה, כאשר ג'ון בייר היה השגריר. בפברואר 2011 אישר הקונגרס האמריקני את ריאן פוגל כיועץ למשימה הדיפלומטית האמריקאית.
הוא עבד במסווה כמזכיר שלישי של המדור הפוליטי בשגרירות במוסקבה, בראשותו של מייקל קלצ'סקי. המדור הפוליטי בשגרירות האמריקאית עסק באיסוף מידע בנושאי הגנה, מדיניות חוץ וביטחון ברוסיה.
בלילה שבין 13–14 במאי 2013 נעצר על ידי סוכני פ.ס.ב. בעת שניסה לגייס את אחד מקציני השירותים המיוחדים הרוסים המעורבים במאבק בטרור בקווקז. במהלך מעצרו נמצאו ברשותו אמצעים טכניים מיוחדים, גיליון עם הוראות לגיוס, אמצעים לשינוי מראהו ו-100,000 אירו. לאחר מעצרו הועבר לנציגי שגרירות ארצות הברית. משרד החוץ של הפדרציה הרוסית הכריז על פוגל כפרסונה נון גרטה ודרש לעזוב מיד את רוסיה. כמו כן, משרד החוץ הרוסי הגיש מחאה נגד שגריר ארצות הברית ברוסיה, מייקל מקפול על התקרית.
פוגל הצטווה לעזוב את הפדרציה הרוסית תוך ששה ימים ועשה זאת ב-19 במאי.
הר שולדר (אנטארקטיקה)
הר שולדר או הר שואולדר (באנגלית: Shoulder Mountain) הוא הר נישא סלעי, ברכס קירקווד, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
המדרון הדרומי של ההר הוא מצוק סלע גבוה בצורת משולש.
גובהו של ההר 1,000 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-4,081 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר מממוקם מצידו הצפוני של קרחון פריי התחתון, ובסמוך מדרום להר קריק.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי ההר.
ההר מופה על ידי משלחת הסקר הניו זילנדית הצפונית (New Zealand Northern Survey Party), של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958.
משלחת הסקר הניו זילנדית הקימה תחנת סקר על פסגת ההר ב-28 באוקטובר 1957.
מקור השם.
משלחת הסקר הניו זילנדית הצפונית נתנה להר את שמו בשנת 1957.
שמו של ההר תיאורי.
להר צורת "כתף" ולכן הוא נקרא בשם זה. שולדר באנגלית משמעו "כתף".
לקריאה נוספת.
• Ten Brink, U. S., B. C. Beaudoin, T. A. Stern, and S. Bannister, Seismic Investigation of the Boundary between East and West Antarctica , https://s3.amazonaws.com/Antarctica/AJUS/AJUSvXXVIn5/AJUSvXXVIn5p33.pdf
• Shen, Weisen &amp; Wiens, Douglas &amp; Stern, Tim &amp; Anandakrishnan, Sridhar &amp; Aster, Richard &amp; Dalziel, Ian &amp; Hansen, Samantha &amp; Heeszel, D. &amp; Huerta, Audrey &amp; Nyblade, Andrew &amp; Wilson, Terry &amp; Winberry, J.. (2017), Seismic evidence for lithospheric foundering beneath the southern Transantarctic Mountains, Antarctica , Geology. 46. 10.1130/G39555.1
• Giovanni Capponi, Chiara Montomoli, Stefano Casale &amp; Matteo Simonetti (2020), Geology of the northern Convoy Range, Victoria Land, Antarctica , Journal of Maps, 16:2, 702-709, DOI: 10.1080/17445647.2020.1822218
סאראמאה
יהודה ושומרון תחת שלטון ישראל
הר קריק
הר קריק (באנגלית: Mount Creak) הוא הר תלול ברכס קירקווד, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,240 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-3,521 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר מממוקם בסמוך מצפון להר שולדר; בקצה הדרומי של רכס קירקווד.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי ההר.
ההר התגלה על ידי המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
מקור השם.
משלחת דיסקברי נתנה להר את שמו.
ההר נקרא על שם קפטן אי. וו. קריק (E.W. Creak), האחראי על המצפנים (Director of Compasses) באדמירליות הבריטית.
לקריאה נוספת.
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 236
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, P 196
בנדידו (מתאבק)