בשנת 1888 שב לבריטניה וב-1892 נבחר כחבר פרלמנט מטעמה של מפלגתו של אביו, המפלגה הליברלית-יוניוניסטית. בתחילת דרכו היה שרוי בצלו של אביו אך התבלט בכוחות עצמו בהתמדה. בין 1895 ל-1900 כיהן כלורד הראשון של האדמירליות וב-1903 היה לשר האוצר של בריטניה תחת ראש הממשלה 1903 ארתור ג'יימס בלפור. עם פרישת אביו ב-1906 היה צ'מברלין למנהיגה-למעשה של המפלגה, שספגה מפלה כבדה בבחירות. כאשר הוצעה לו ב-1911, לאחר פרישת בלפור, מנהיגות המפלגה השמרנית, ויתר צ'מברלין לאנדרו בונאר לואו, פעולה שאמנם הרחיקה אותו מעמדת מנהיגות, אך הצליחה לחזק את הברית הפוליטית בין שתי המפלגות.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נוצרה ממשלת אחדות לאומית רחבה, בה כיהן כשר לענייני הודו, תחילה תחת הרברט הנרי אסקווית' ולאחר מכן תחת לויד ג'ורג'. ב-1917, לאחר כישלון המלחמה במסופוטמיה, בה היה אחראי על כוחות הודו, התפטר צ'מברלין מתפקידו. באפריל 1918 חזר לתפקיד שר בלי תיק בקבינט המלחמה ולאחר סיום המלחמה שב לתפקיד שר האוצר במסגרתו הנהיג את שיקום כלכלת המדינה לאחר המלחמה. ב-1921–1922 כיהן תקופה קצרה כראש המפלגה השמרנית, כלורד שומר החותם וכמנהיג בית הנבחרים (השר המקשר בין הקבינט לבית הנבחרים), אך לא הוביל אותה לבחירות.
ב-1924 מונה לשר החוץ של בריטניה בממשלתו של סטנלי בולדווין. הישגו העיקרי כשר חוץ היה בהצלחתו להוביל לחתימתם של הסכמי לוקרנו שנידונו בלוקרנו שבשווייץ ב־5–16 באוקטובר 1925 ונחתמו רשמית בלונדון ב־1 בדצמבר. את הדרך לדיונים על ההסכמים פתח בנאומו בפני חבר הלאומים בו קבע שיש לפתור סכסוכים דיפלומטיים בדרך של "הסכמים מיוחדים לפתרון צרכים מיוחדים" ("making special arrangements in order to meet special needs"). יחד עם שר החוץ הגרמני, גוסטב שטרזמן ועמיתו הצרפתי אריסטיד בריאן, הצליח בולדווין לקיים ועידה פורה שהניבה שורת הסכמים שקבעו את גבולות גרמניה והצליחו לפוגג את המתיחות בין גרמניה מחד וצרפת ובלגיה מאידך בחבל הרוהר והבטיחו ערובה בריטית ליציבותם. כן נחתמו הסכמים שביצרו את חוזי ההגנה של פולין וצ'כוסלובקיה עם צרפת. לצ'מברלין הוענק תואר אביר מסדר הבירית והוא זכה, יחד עם צ'ארלס דוז האמריקאי בפרס נובל לשלום, כן הופיע ב-30 בנובמבר 1925 על שער גיליון טיים מגזין. בריאן ושטרזמן זכו בפרס שנה לאחר מכן. הדחיפה הבריטית להסכמי לוקרנו נבעה מראשית מדיניות של פיוס כלפי גרמניה, מתוך מטרה לקרב בין צרפת לגרמניה, צעד שעתיד לגרום לצרפתים ולגרמנים ליצור אינטרסים משותפים במסגרתם תסכים צרפת להחליש את תמיכתה בפולין וצ'כוסלובקיה, צעד שיביא להסכמתן למסור את שטחים "גרמניים" (חבל הסודטים, המסדרון הפולני ודנציג) לגרמניה בדרכי שלום ובכך להוביל את אירופה לשלום יציב. צ'מברלין פרש ממשרתו ב-1929. למעט גיחה קצרה חזרה לממשלה כלורד הראשון של הימיה בממשלת רמזי מקדונלד לא שב עוד למשרת שר. ב-1935 המליץ על אנתוני אידן למשרת שר החוץ שהוצעה לו.
בניגוד לאחיו למחצה, היה צ'מברלין הדמות הציבורית הראשונה בבריטניה שזיהה את הסכנה הנשקפת מגרמניה הנאצית וביקש להפוך את המאבק בהיטלר למדיניות עיקרית. כבר ב-10 באפריל 1933, פחות משלושה חודשים לאחר עליית הנאצים לשלטון, קרא צ'מברלין להיטלר לעצור את רדיפת היהודים. הוא נחשב גם לתומך בציונות. יחד עם לאופולד אמרי ווינסטון צ'רצ'יל, ניהל מערכה פרלמנטרית נגד הנאציזם ונגד מדיניות של פיוס עם גרמניה הנאצית.
צ'מברלין מת בן 73, עשרה שבועות לפני שאחיו-למחצה, נוויל צ'מברלין, שהיה בעל עמדות שונות בתכלית בנושא מדיניות החוץ, נכנס לכהונת ראש ממשלת בריטניה.
מאיר אוריין
אברהם מאיר אוריין (בֶּכלינסקי) (י"א בטבת ה'תר"ע, 23 בדצמבר 1909 – ג' באב ה'תשל"ח, 6 באוגוסט 1978, חיפה) היה סופר וחוקר ספרות תורנית וחסידות, ופעיל ציבור חיפאי.
ביוגרפיה.
אוריין נולד בשם מאיר בכלינסקי בעיירה קוטנה שבפולין הרוסית, בנם של רחל לבית הנדלס ושלמה בנלר-ברלינסקי, חסיד, מתומכי פשיסחה-קוצק-גור. קיבל חינוך מסורתי ב"חדר" ובישיבה, ובגיל 18 נסמך לרבנות מטעם חבר הרבנים בוורשה. היה פעיל בתנועת החלוץ הדתי. בשנת 1933 נישא לשרה יעקובוביץ. באותה שנה עלה לארץ ישראל והחל לעבוד כפועל בפרדסי בני ברק ובבניין.
בשנת 1935 השתקע בעיר חיפה, ובה עסק בפעילות ציבורית, תרבותית וחינוכית. היה מנהל המחלקה לתרבות של הוועד הלאומי במחוז חיפה, ולקראת קום המדינה היה מזכיר ועדת המצב בחיפה. היה מזכיר ועד הנהלת בית הכנסת המרכזי בחיפה, חבר ועד אגודת הסופרים בחיפה וחבר נשיאות המרכז של הפועל המזרחי, חבר המועצה לתרבות ולאמנות שעל יד משרד החינוך והתרבות, חבר אגודת הסופרים העברים ויו"ר איגוד הסופרים הדתיים בישראל. ייסד והדריך את חוג הרמב"ם בחיפה.
בשנות ה-60 ניהל את לשכת הבריאות המחוזית בחיפה. היה ציר לקונגרס הציוני ה-25.
בין הספרים שחיבר - "מורה לדורות: רבינו משה בן מימון" (ירושלים תשט"ז), "סנה בוער בקוצק" (ירושלים, תשכ"ב) - על הרבי מנחם מנדל מורגנשטרן מקוצק וספרים נוספים בנושא החסידות.
כתב בקביעות בעיתונות הדתית: "הצופה", "גוילין" (ביטאון המפד"ל) ו"מחניים", ב"כרמלית" (השנתון הספרותי של סופרי חיפה), ב"מעריב" ועוד, ונתן הרצאות בנושאים שונים.
נפטר ב-6 באוגוסט 1978 ונקבר בבית הקברות חוף הכרמל בחיפה. הניח אישה, בת, יהודית אוריין, עיתונאית, מבקרת ספרות וקולנוע, ונכדים.
על שמו רחוב בחיפה.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
מאיר אורין
אהרן זאב אשכלי
ארס (מארוול קומיקס)
ארס (באנגלית: Ares) הוא דמות בדיונית של אל שהופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "Thor #129" מיוני 1966 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. הדמות היא אויבם של גיבורי-העל תור והרקולס, והיא מבוססת על אל המלחמה ארס מהמיתולוגיה היוונית .
ארס הוא בנו של זאוס, והוא אל המלחמה האולימפי. ארס התענג על לחימה בכל צורה שהיא, ללא התחשבות בקורבנותיה. השנאה בין ארס להרקולס התפתחה כאשר הרקולס הרג את חיות המחמד של ארס, ציפורי סטימפליה, וגדלה כאשר גילה כי זאוס העדיף את הרקולס יותר ממנו. כאשר זאוס איפשר לפולחן האלים היוונים והרומיים לחדול, ארס פיתח טינה עזה כלפי האולימפוס וניסה להרוס אותו. הוא סייע לפלוטו להיאבק בהרקולס, אשר הובסו בהתערבותו של תור. ארס נאבק בהרקולס פעם נוספת, וכרת ברית עם מכשפת כדי להפוך את הרקולס לעבד שלה. אחרי התקלות עם האוונג'רס, ארס השתמש במימי נהר ארוס כדי להגלות את הרקולס מהאולימפוס. הוא הקים את נצי המלחמה, ושלח את קראטוס וביה ללכוד את הרקולס, ומזימתו סוכלה על ידי האוונג'רס.
הוא נלחם בנאמור ובונוס, וניסה לחרחר מלחמה בין האולימפוס ואסגרד. בעקבות מלחמת האזרחים ביקום מארוול, ארס הצטרף לקבוצת האוונג'רס העוצמתיים של טוני סטארק, התומכים בחוק רישום העל-אנושיים. הוא השתתף גם באירוע מלחמת-עולם הענק הירוק, והובס על ידי הענק הירוק וקבוצת וורבאונד שלו. הוא אחד משני החברים שנותרו בקבוצת האוונג'רס העוצמתיים לאחר שנורמן אוסבורן החליף את סטארק כמנהיג סוכנות S.H.I.E.L.D באירועי "שלטון אפל", ושינה את הקבוצה לקבוצת האוונג'רס האפלים.
ארס נהרג בידי הסנטרי בחוברת מספר 2 של אירועי "מצור". במהלך חידוש הכותרים "מארוול החדשה והשונה", ארס הוחייה בידי המאסטרו והאספן כדי לשמש כחייל עבור "תחרות האלופים" שלהם ועל מנת להראות את כוחו של הנאוטרוניום.
וונדר מן
וונדר מן (באנגלית: Wonder Man, בתרגום לעברית: "איש הפלא") הוא דמות בדיונית של גיבור-על (לעיתים נבל-על) המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "The Avengers #9" מאוקטובר 1964 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
וונדר מן הוא האלטר אגו של סיימון ויליאמס, בנו של תעשיין עשיר, אשר ירש את מחסן הנשק שבבעלות אביו לאחר מותו. אולם, רווחי החברה צנחו בעקבות התחרות עם "תעשיות סטארק". הוא מנסה למעול בכספי החברה, אך נתפס ונכלא. סיימון מאשים בכך את סטארק, ומסכים לעסקה עם ברון זמו שתאפשר לו להסתנן לשורות קבוצת האוונג'רס. הוא משנה צורה לישות על-אנושית המונעת בידי אנרגיה יונית. ברון זמו משתמש בשירותיו של סיימון - אותו הוא מכנה "וונדר מן" - לתועלתו הזדונית, תוך שהוא מזהיר אותו שעליו להזריק לעצמו מנות של נסיוב כדי לשרוד, שאותו מחזיק זמו.
בהמשך, סיימון מוחזק בהקפאה קריוגנית למשך שנים. במהלכה, אולטרון - יצירתו המרושעת של הנרי פים - גונב את גלי המוח שלו לשימוש באנדרואיד ויז'ן. הוא מוחזר לחיים והופך לכלי משחק בידיהם של אחרים, ביניהם הנבלים קאנג הכובש, הלייזר האנושי, בלאק טאלון וגרים ריפר. הוא בוחר לבסוף להישאר עם האוונג'רס.
במהלך אירועי "מלחמת האזרחים", סיימון משוחד לעבוד עבור סוכנות S.H.I.E.L.D לצד אלה התומכים בחוק רישום העל-אנושיים, ומגויס לקבוצת האוונג'רס העוצמתיים של טוני סטארק. הוא החל במערכת יחסים רומנטית עם מנהיגת הקבוצה, קרול דנברס. עם הקמתה של קבוצת האוונג'רס האפלים באירועי "שלטון אפל", נורמן אוסבורן מוציא את וונדר מן לפרישה. וונדר מן הצטרף לקבוצת האוונג'רס המופלאים, ונהרג בחוברת "Uncanny Avengers #14" מנובמבר 2013, כשהעביר את כל האנרגיה שלו למכשפת השני. הוא חזר לחיים, אך נותר תקוע במוחה של רוג. במהלך משימתם של האוונג'רס המופלאים לחילוץ מכשפת השני ואחיה, קוויקסילבר, ויליאמס הופרד מרוג בידי מדעניו של הוד התפתחותו ועזב את הקבוצה.
כוחות ויכולות.