בשנת 1947 מונה למזכיר הכללי של אגודת "לאסירינו". האגודה פעלה בחסות הוועד הלאומי למען אסירים פוליטיים יהודים.
ב-13 במאי 1948 גויס פראג לשורות משטרת ישראל, והוצב באגף החקירות של מחוז תל אביב. לאחר מכן מונה לראש ענף החקירות במחוז. בתפקידו זה, הופקד פראג לעמוד בראש צוות החקירה שחקר בקיץ 1949 את פרשיית הרצח והאונס הראשונה של המדינה החדשה, פרשה שנודעה בשם "הרצח בגן מאיר".
בשנת 1951 מונה לסגן מפקד מחוז תל אביב, ובשנת 1952 עבר למטה הארצי ועמד בראש המחלקה הפלילית. בשנת 1953 מונה למפקד "חטיבת חופים וגבולות" במשטרת חיפה, ועם סגירת היחידה בשנה שלאחר מכן, מונה לתפקיד סגן מפקד מחוז ירושלים.
בשנת 1956 יצא להמשיך לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים בפקולטה למדע המדינה. באותה עת, נקרא פראג לעמוד בראש צוות החקירה שחקר את המרגל הסובייטי זאב אבני. אבני, שהיה יהודי וקומוניסט מושבע שהתכחש לדתו, עלה ארצה בשליחות מפעיליו במודיעין הסובייטי במטרה להשתלב במשרד החוץ הישראלי. אבני הודה בחשדות שיוחסו לו, הועמד לדין ונידון ל-14 שנות מאסר לריצוי בפועל. במהלך ריצוי עונשו הביע אבני חרטה ועונשו הופחת בחנינת נשיא המדינה, והוא שוחרר לאחר שריצה 7 שנות מאסר. שנים לאחר שחרורו מהכלא כתב אבני ספר על הפרשיה ("פרשת פיגמליון"), ובספר זה תיאר פראג, בפרק נפרד, את חלקו בחקירת הפרשה. בהמשך נפגשו פראג ואבני מחדש והיו לחברים קרובים.
בין השנים 1957–1959 היה מייסדו ומפקדו הראשון של בית הספר לקצינים בכירים.
בשנים 1960–1963 כיהן כראש משלחת משטרת ישראל לאתיופיה והיה יועץ ראשי למשטרת אתיופיה בשלבי הקמתה. במהלך שליחות זו זכה לעיטור הזהב הגבוה של הקיסר היילה סלאסי, אשר הוענק לו אישית על ידי הקיסר.
בשנת 1963 חזר לישראל ומונה לראש אגף שיטור והדרכה. בשנת 1969 מונה לתפקיד מפקד מחוז תל אביב, בראשו עמד עד פרישתו לגמלאות בשנת 1973.
בשנת 1974 מונה כמנהל הכללי של מוזיאון ארץ ישראל ברמת אביב, ושימש בתפקיד זה עד 1978.
בשנים 1978–1995 עבד עבור המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
פראג נפטר בשנת 2004 (בגיל 88) ונטמן בחלקה המשטרתית בחלקת המשטרה בהר הרצל שבירושלים.
משפחתו.
לפראג אח, מיכאל פראג, שהיה פרטיזן ועלה ארצה אחרי מלחמת העולם השנייה. הוריו ויתר משפחתו נשלחו על ידי הנאצים למחנות ריכוז בפולין ונספו בשואה.
פראג נישא ב-1941 לסידה צונגר ונולד להם בן, אלכסנדר. לאחר שהתאלמן, נישא פראג בשנית ב-1956 לשילה (גרושתו של מקסים סלומון, שלהם בן ששמו רפאל). לפראג ולשילה נולד הבן דייוויד.
ברוך לוי
ברוך לוי (נולד ב-14 בינואר 1933) הוא מומחה בתחום מדיניות חברתית, בעבר מפקד פיקוד גדנ"ע ומפקד המשמר האזרחי.
ביוגרפיה.
לוי נולד בבגדאד שבעיראק, הבן הבכור בין ארבעת בני המשפחה, בהם אחיו משה לוי (לימים רמטכ"ל צה"ל). בשנת 1935 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. בשנת 1951 התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל ובחטיבת הצנחנים. שירותו הצבאי נמשך בתפקידי קצונה עד פרישתו בשנת 1973 בדרגת אלוף-משנה. בין תפקידיו בצבא שימש מפקד הפנימייה הצבאית ומפקד פיקוד הגדנ"ע.
במהלך שירותו השלים תואר ראשון במשפטים (האוניברסיטה העברית, 1960), תואר ראשון בסוציולוגיה ומדעי החברה (האוניברסיטה העברית, 1967) ותואר שני בהצטיינות במדעי החינוך (אוניברסיטת תל אביב, 1970). לאחר פרישתו מצה"ל מונה על ידי ראש הממשלה גולדה מאיר ליועץ לענייני רווחה חברתית, ובתפקיד זה המשיך תחת ראש הממשלה יצחק רבין. בשנת 1980 השלים לימודי דוקטורט במדיניות חברתית מאוניברסיטת ברנדייס.
לוי נמנה בין מייסדי המועצה הלאומית לשלום הילד בשנת 1981 ועמד בראשה כיו"ר משך כ-20 שנה. בין תפקידיו הציבוריים בתחום הרווחה שימש חבר מועצת המוסד לביטוח לאומי, חבר האגודה לחקר החינוך וחבר המרכז לשירותי התנדבות. בין השנים 1988-1985 שירת כמפקד המשמר האזרחי במשטרת ישראל בדרגת ניצב. הוא התפטר מתפקידו בראשית שנת 1988 לאחר שהומלץ להעמידו לדין משמעתי, בעקבות תלונה של סגנו.
בסיום תפקידו במשטרה מונה למנהל העמותה לדמוגרפיה של העם היהודי. בשנת 1995 נבחר ליו"ר המועצה הלאומית להתנדבות בישראל ובשנת 2003 נבחר לנשיא המועצה. לוי משמש יועץ ומרצה בתחומי התנדבות ומדיניות חברתית. במסגרת תפקידיו השונים היה יו"ר העמותה לסיוע לנוער בצה"ל, יו"ר המרכז לדמוגרפיה, יו"ר חבר הנאמנים של מכללת הגליל, בשנת 1981 היה ממקימי המועצה לשלום הילד ובשנת 2007 נבחר ליו"ר "צוות - ארגון גמלאי צה"ל". זמן מה לאחר שסיים את תפקידו זה, נבחר לשמש כיו"ר מוזיאון "ההגנה" ו"ארגון חברי ההגנה" תפקיד אותו הוא ממלא עד היום.
בשנת 2016 נבחר לוי ליקיר העיר תל אביב יפו.
חיים אישיים.
לוי נשוי ואב לשלוש בנות.
אחיינו, ד"ר גל לוי, הוא חוקר מדע המדינה ומרצה בסגל ההוראה באוניברסיטה הפתוחה.
ביטחון שוטף
ביטחון שוטף (בראשי תיבות: בט"ש) הוא כלל הפעולות הכרוכות בשמירה על שגרת ביטחון בכל מקום בו עלולה להתרחש פעילות צבאית עוינת: בעיקר באזורים בהם קיימות מחתרות אלימות, אזורי מורדים ולאורך גבולות בין מדינות עוינות.
היקף.
היקף פעילות הבט"ש כולל:
שיטת פעולה.
בפעילות בט"ש מבצעות היחידות תצפיות, סיורים, מארבים, מחסומים ושמירה.
אמצעי עזר לתצפיות הם בלוני תצפית וכלי טיס שונים.
סיורים מתבצעים באופן רגלי, על אופניים, סוסים, כלי רכב, ספינות, וסירות מנוע.
כוחות.
יחידות ביטחון שוטף הן יחידות צבאיות, יחידות משטרה סמי-צבאיות (ז'נדרמריה) ואף מיליציות מקומיות.
בישראל.
בישראל אחראים על פעילות ביטחון שוטף משטרת ישראל (משמר הגבול בעיקר) וצה"ל. ביטחון שוטף מהווה חלק מתעסוקה מבצעית של יחידות קרביות בסדיר ובמילואים. ב-2020 הקים צה"ל את חיל הגנת הגבולות האחראי על שמירת גבולות השלום של ישראל (מצרים וירדן).
בחיל הים הישראלי משמשים עשרות כלי שיט למשימות של ביטחון שוטף בגבולות לבנון, עזה, מצרים וירדן: דבור, דבורה, צרעה ושלדג.
עבירת מס
סדר זמנים
מנדרין אוריינטל (בנגקוק)
מנדרין אוריינטל, בנגקוק (באנגלית: Mandarin Oriental, Bangkok) הוא מלון בן חמישה כוכבים בבנגקוק בבעלות חלקית ובניהולה של קבוצת Mandarin Oriental Hotel Group. הוא ממוקם לגדות נהר הצ'או פראיה, המבנה המקורי היה המלון הראשון שנבנה בתאילנד כשהוא נפתח כאוריינטל ב-1879. כיום, המלון הוא אחד משני הנכסים המהווים את ספינות הדגל של קבוצת מנדרין אוריינטל הוטל והוא נודע בשל השירות שלו, שבאופן עקבי ממצב אותו כאחד המלונות הטובים בעולם (ראו חלק הפרסים).
היסטוריה.
כשסיאם נפתחה לסחר זר אחרי החתימה על הסכם באורינג, המלחים שאכלסו את הספינות שהעבירו את הסחורות דרך בנגקוק נזקקו למגורים על החוף. כדי לעמוד בדרישה זו קפטן דיירס, אמריקאי ושותפו בארנס פתחו מלון בשם אוריינטל. הוא נשרף כליל ב-1865.
מספר שנים אחרי כן שותפות של רבי חובל דנים פתחה מלון חליפי באזור באנג ראק. בשנות השבעים הצוות של מלון אוריינטל החליט על פתיחת אגף הנהר החדש, ב-1876 כיסוד הרשמי של מלון אוריינטל.
אנדרסון.
ב-1881, הנס נילס אנדרסון בן ה-29, איש עסקים דני רכש את המבנה.
עסקיו המגוונים הפכו אותו להיות חבר נכבד בקהילה המערבית בסיאם. אנדרסון זיהה את הצורך במלון מכובד שבו מגורים נוחים, מסבאה ותפריט מערבי שיענה על צורכיהם של מטיילים ואנשי עסקים המבקרים בסיאם.
בעידודו של הנסיך פריסדנג ג'מסאי, הנס נילס אנדרסון הקים שותפות עם פיטר אנדרסון ופרדריק קינץ' כדי לבנות מלון יוקרה. תוכנן בידי קרדו ורוסי, צוות של ארכיטקטים איטלקיים מקומיים, האוריינטל היה מלון היוקרה הראשון בסיאם. המלון נפתח ב-19 במאי 1887 כשבו 40 חדרים ואטרקציות שבאותה עת מעולם לא נראו בסיאם מחוץ לארמון המלך: קומה שנייה (during a time of single storey bungalows), מסדרונות מרופדים בשטיחים, חדרי עישון ושירותי נשים, חדר ביליארד ובר שבו מקום ל-50 לקוחות.
על מנת להבטיח את הצלחת המסעדה ורמה משביעת רצון של שירות, פיתו הבעלים את השף ורב-המלצרים שעבדו בשגרירות הצרפתית והביאו אותם על מנת לעבוד במלון.
האירוע הגדול הראשון אותו המלון אירח היה הנשף הגדול ב-24 במאי 1888 שנועד לחגוג את יובל הזהב של המלכה ויקטוריה. אחרי שהוא בדק באופן אישי את מתקניו של המלון בדצמבר 1890, המלך צ'וללונגקורן החליט שהמלון עמד בסטנדרטים הנחוצים על מנת לאחר את האצולה המבקרת בבירה. האורחים הראשונים שביקרו במלון היו פמליית נסיך הכתר ניקולס מרוסיה (מאוחר יותר הצאר ניקולאי) באפריל 1891.
הבעלים המשיכו להחזיק במלון עד שמַרי מר הפכה לבעלים ב-1910. היא שיפצה לאלתר את המלון. היא מכרה אותו ב-1932. במהלך מלחמת העולם השנייה המלון הוחכר לצבא היפני שהשתמש בו כמועדון קצינים (שהיה תחת הנהלת המלון הקיסרי של טוקיו). בסיום המלחמה השתמשו בו כדי לשכן את האסירים המשוחררים של בעלות הברית, שמתוך אמונה שהיה זה נכס יפני בזזו את הבניין.
ז'רמן קרול.