הארגון מאמן כלבים להתריע בפני בעליהם לקויי השמיעה בדבר צלילים המסמלים סכנה - אזעקת אש או אזעקת עשן. הם מתריעים גם על צלילים של מתקנים שונים - פעמון דלת, שעון מעורר, טיימר של תנור מטבח או מוניטור לתינוק וכן התרעות אס אם אס בטלפון נייד. בנוגע לצלילים שאינם מסמלים סכנה מאומן הכלב להסב את תשומת לב בעליו ולהוביל אותו אל מקור הצליל, אך כשהכלב שומע צליל המסמל סכנה הוא נשכב על הארץ ואיננו מוביל את הבעלים אל מקור הצליל. סיועו של הכלב תורם להפגת תחושת הבידוד מהעולם הסובב אותם שיש לחלק מלקויי השמיעה עקב המוגבלות שלהם.
בצאתם מביתם עוטים הבעלים לכלביהם אפודה קצרה בצבע אדום בורגונדי ועליה לוגו הארגון. אפודה זו מציינת בפני העוברים ושבים שהכלב מסייע בידי מוגבל בשמיעה.
הכלבים מאומנים על ידי מתנדבים במהלך 20 החודשים הראשונים לחייהם. האימון נעשה בשלבים על פי תוכנית סדורה שפותחה על ידי הארגון. לאחר מכן, משמשיגים הכלבים את רמת האימון הנדרשת, נערכת התאמה בינם לבין אדם הנזקק להם. הם נמסרים לשירות בעליהם עד הגיעם לגיל 11. בעליהם רשאי להחזיק בהם לאחר מכן כחיית מחמד.
הארגון מאמן כלבי סיוע בעיקר מגזעי לברדור, פודל, קוקר ספניאל ו-Cockapoo (שהוא הכלאה בין שני האחרונים).
What's Your Pleasure?
(בעברית: מה ההנאה שלך?) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת האנגליה ג'סי וייר. האלבום יצא לאור ב-26 ביוני 2020, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס, וירג'ין EMI, PMR ו-Friends Keep Secrets. מתוך האלבום יצאו תשעה סינגלים.
רקע.
לאחר מסע קידום אלבומה השלישי "Glasshouse", וור הרגישה לחוצה להפסיק את המוזיקה בגלל מכירות לא טובות של אלבומים והתשישות שלה מסיבובי הופעות. עם זאת, הפודקאסט "Table Maners" של וור זכה למעקב גדול יותר של 13 מיליון מאזינים והפך במהרה לעדיפות העיקרית שלה. וור תיארה את הצלחת הפודקאסט כ"נקודת מפנה" ששינתה את השקפתה כלפי עצמה: "פתאום הרגשתי יותר נוח בעורי."
הוצאה.
"", היה צפוי לצאת לאור ב-5 ביוני 2020, אך לבסוף הועבר ל-19 ביוני, בשל מגפת הקורונה. וור הודיעה אז כי היא תזיז את צאתו לאחור בעוד שבוע כדי לא להתנגש עם יום השחרור. האלבום יצא בסופו של דבר ב-26 ביוני.
ב-8 בינואר 2021, אישרה וור בחשבון טוויטר שלה כי תוציא מהדורה מפוארת של האלבום. ב-27 באפריל, הכריזה וור כי המהדורה המפוארת, "What's Your Pleasure? (The Platinum Pleasure Edition)", צפויה לצאת לאור ב-11 ביוני 2021. הסינגל הראשי מתוכו, "Please", יצא לאור ב-28 באפריל 2021.
שאנדור הבשי
שאנדור הבשי (במקור הופמן, בהונגרית: Hevesi Sándor; נג'קניז'ה, 3 במאי 1873 – בודפשט, 8 בספטמבר 1939) היה במאי יהודי-הונגרי, פרופסור, מחזאי, מבקר, סופר, מתרגם, מנהל תיאטרון היה חבר באגודת קישפלודי.
ביוגרפיה.
שאנדור הבשי נולד במשפחה יהודית כבנם של מור הופמן (1843–1915) מורה, סופר ושל מינה וסל. תחילה סיים לימודי משפטים באוניברסיטת בודפשט, אחר כך תואר בפילוסופיה ודוקטורט בשתי הפקולטות. בין השנים 1892–1906 הוא היה כתב של כתב העת מגיאר סמלה (Magyar Szemle (folyóirat, 1888–1906)) עד לסגירתו. בשנת 1901, בתמיכתו של מנהל התיאטרון לאסלו באוטי, הצטרף לתיאטרון הלאומי של בודפשט כבמאי. בין השנים 1904–1908 היה אחד המנהלים המייסדים של אגודת תליה. בשנים 1907–1908 היה המנהל הראשי של תיאטרון העם (Népszinház); בין השנים 1908 לבין 1915 היה מנהל התיאטרון הלאומי של בודפשט, משנת 1922 הבמאי הראשי שלו, בין השנים 1923–1932 המנהל הכללי. משנת 1912 עבד גם בבית האופרה של בודפשט כמנהל ראשי ולעבודתו הייתה השפעה רבה על המודרניזציה של ארגון האופרה ההונגרית. בין היתר קבע את "מחזור מוצרט", ריענן את סיפורי הופמן, אאידה, איל טרובטורה. בינתיים נבחר לחבר גם באגודת פטפי.
בשנת 1922, במחזה שכתב "הקיסר והקומיקאי", זכה בפרס וויניץ' של האקדמיה ההונגרית למדעים והפך גם לבמאי הראשי של התיאטרון הלאומי באותה שנה. ב-1923 מונה למנהל התיאטרון. תחת הנהלתו, התיאטרון הלאומי פרח באופן שלא נראה בעבר בהיסטוריה הסוערת שלו. בתקופות קשות, בנסיבות קשות, נאבק בתמיכה הכספית הבלתי מספקת מהמדינה. למרות התרוששות של הקהל בפועל של התיאטרון, מעמד הביניים המשכיל, הוא השיב את הפופולריות של התיאטרון הלאומי. האודיטוריום היה מלא יום אחר יום, הצלחה אחת עברה את השנייה. באווירה הפוליטית והחברתית הנרגשת, הוא היה נתון להתקפות רבות בגלל הצגותיו, אך הוא עמד איתן בתפקידיו האמנותיים. התיאטרון חידש לחלוטין את הרפרטוארים של שייקספיר ושל מולייר, הסדיר מחדש את כל הקטעים של היצירות הקלאסיות של שני המחזאים בעלי השם העולמי בתפיסה מקורית שהתבססה על מחקר מעמיק, בהצלחה שלא היה שני לה.
בשנת 1926 הפך לחבר באגודת קישפלודי. בין השנים 1927–1932 היה פרופסור באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בשנת 1929 נשא הרצאות על ספרות הונגרית ועל ויליאם שייקספיר באוניברסיטת לונדון. משנת 1933 ועד מותו היה מנהל התיאטרון ההונגרי.
ב-22 במרץ 1915 התחתן בבודפשט עם מגדולנה, בתם של איגנץ אוסטררייכר ושל לואיזה אנגל.
הנצחה.
בית ספר יסודי נקרא על שמו בנג'קניז'ה, ותיאטרון הבשי שאנדור בזאלאגרסג נושא גם את שמו.
Closure (שיר)
Closure (בעברית: סְגִירַת מַעְגָּל) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן התשיעי שלה, "Evermore". השיר יצא לאור ב-11 בדצמבר 2020, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום. השיר נכתב על ידי סוויפט וארון דסנר והופק על ידי דסנר, בי ג'יי ברטון וג'יימס מקאליסטר. השיר זכה להצלחה בינלאומית מבלי שיצא כסינגל, תוך שנבחר גם לא לצאת כסינגל ולא נשלח לשום פורמט של רדיו הלהיטים העכשוויים.
עם יציאתו, "Closure" זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, שציינו בו את הגוון הקולי של סוויפט. גם במצעדי הפזמונים זכה להצלחה רבה, כאשר דורג במקום ה-82 במצעד הבילבורד הוט 100, תוך שדורג במקום ה-17 במצעד שירי הרוק &amp; האלטרנטיביים, ובמקום ה-17 במצעד השירים האלטרנטיביים.
רקע וכתיבה.
לאחר יציאתו של "Folklore" כתבה סוויפט את שני השירים "Closure" ו-"Dorothea", עבור ביג רד משין; להקתם של דסנר וג'סטין ורנון. בסופו של דבר הם נכללו ב-"Evermore". כדי לחגוג את יציאתו של "Folklore", יצר דסנר קטע כלי בשם "Westerly" שנקרא על שם מיקום ביתה של סוויפט ברוד איילנד. כעבור שעה, כתבה את "Willow" ושלחה לו אותו בחזרה.
"Evermore" נכתב והופק על ידי סוויפט, ארון דסנר, ברייס דסנר ואנטונוף, עם קרדיטים נוספים שניתנו לבי ג'יי ברטון וג'יימס מקאליסטר על "Closure".
סוגה.
ג'סטין ורנון היה מעורב בצורה רבה יותר בתהליך היצירה של "Evermore" מאשר ב-"Folklore". הוא ניגן בתופים בשירים "Cowboy like Me" ו-"Closure", בגיטרה ובנג'ו ב-"Ivy" וביצע קולות רקע ב-"Marjorie". הוא עיבד את קולה של סוויפט בשיר "Closure", על ידי שימוש בכלי נגינה בשם מסינה, שמעוות את הגוון הרך של קולה.
ביקורת.
כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, שציינו לשבח את גוון קולה של סוויפט בו.
קרדיטים וצוות.
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל, ופיצ'פורק.
Zero (בתרגום לעברית:אפס) הוא שיר של להקת הפופ רוק Imagine Dragons, שכתב אותו יחד עם המפיק שלהם ג'ון היל. זהו הסינגל השני מתוך אלבום האולפן הרביעי של הלהקה Origins השיר מופיע בסרט האנימציה של דיסני ראלף שובר את האינטרנט ונכלל בטריילר הרשמי השני שלו ובפסקול שלו.
רקע כללי.
דן ריינולדס, סולן הלהקה, אמר כי "[השיר] מדבר על המאבק של הדמות הראשית לקבלה עצמית", שהלהקה הדהדה איתו, ואילו במאי הסרט, ריץ' מור, כינה את השיר "בחירה נועזת עבור שיר אשראי קצה מכיוון שהוא עוסק במישהו שמרגיש כמו אפס, מישהו שלא תמיד הרגיש ראוי, מישהו שאיפשר לכל תחושת הערך העצמי שלו להסתמך על ידידות אחת".
פיל ג'ונסטון, הכותב והבמאי המשותף של הסרט, אמר כי חוסר הביטחון של ראלף הוא תחושה שכולם יכולים להזדהות איתה, "אבל השיר אומר לנו שאנחנו לא לבד. הם מסמרו את נושא הסרט באופן שגם גורם לך לרצות לרקוד."
קליפ.
וידאו קליפ לשיר יצא ב־23 באוקטובר 2018. הסרטון מתרחש באקרייד, ומקדם את סרט האנימציה של דיסני "ראלף שובר את האינטרנט". הוא זכה ליותר מ-65 מיליון צפיות נכון לספטמבר 2020.
הופעות חיות.
"Zero" הועלה לראשונה בשידור חי בפסטיבל המוזיקה iHeartRadio ב-22 בספטמבר 2018, יחד עם שיר נוסף מהאלבום: "Natural". השיר הוצג גם "בג'ימי קימל לייב!" ב-5 בנובמבר 2018. "Zero" הועלה גם בשידור חי בקוסמופוליטן בלאס וגאס ב -7 בנובמבר, יחד עם שלושה שירים נוספים מהאלבום: "Natural", "Machine" ו- "Bad Liar".
וולטר טוויס
וולטר סטון טוויס (באנגלית: Walter Stone Tevis; 28 בפברואר 1928 – 9 באוגוסט 1984) היה סופר אמריקאי. שלושה מספריו עובדו לסרטים: "אדי פלסון", "צבע הכסף" ו"האיש שנפל מכוכב אחר", וספר אחר שלו עובד לסדרת הטלוויזיה המצליחה "גמביט המלכה".
ביוגרפיה.
וולטר טוויס נולד בסן פרנסיסקו ב-28 בפברואר 1928. בגיל עשר אושפז בבית חולים לילדים עקב בעיות לב, והושאר שם לבדו כשנה, בזמן שמשפחתו עברה לקנטקי. לאחר ששוחרר מבית החולים טוויס נסע לבדו ברכבת לקנטקי על מנת להצטרף למשפחתו.
טוויס למד לתואר ראשון ושני בספרות אנגלית באוניברסיטת קנטקי, ולאחריהם החל לעבוד במשרות הוראה בבתי ספר תיכוניים בערים קטנות בקנטקי. במקביל החל לפרסם סיפורים קצרים. ב-1957 נישא לג'יימי גריגס (Jamie Griggs), ונולדו להם שני ילדים.