יוסף בן מתתיהו בספרו קדמוניות היהודים (ספר י"ח, ג', ב') סיפר כי הנציב הרומי פונטיוס פילטוס, שפעל במאה הראשונה לספירה, הביא לירושלים מים ממרחקים באמצעות צינור:
אם מזהים את מפעל המים המדובר עם האמה העליונה, הרי שהיא מאוחרת לימיו של הורדוס, אך היום מקובל לזהות את אמת המים של פילטוס עם אמת הערוּבּ, שהגבירה את זרימת המים לבריכות שלמה, ושיפרה בכך את ספיקת האמה העליונה שבנה הורדוס.
הלגיון העשירי - המאה השנייה לספירה.
במאה השנייה לספירה, לאחר שירושלים הפכה לאיליה קפיטולינה בידי הרומאים, עברה האמה העליונה שיפוץ מקיף. בחפירות שנערכו ליד קבר רחל בראשית שנות האלפיים, נתגלו בצד חוליות צינור ה'סיפון' שרידי גשר קשתות. ההנחה היא שגשר זה שימש את האמה בשלב ההרודיאני שלה, והוא הוחלף ב'סיפון' במאה השנייה לספירה. תיארוך השיפוץ למאה השנייה מתבסס על כמה מחוליות צינור ה'סיפון', שעליהן נמצאו כתובות בלטינית המוקדשות לקנטוריונים של הלגיון העשירי פרטנסיס שישב בירושלים. ממצא זה מעיד כי חיילי הלגיון שיפצו את האמה העליונה, כדי להבטיח את אספקת המים למחנה שלהם בעיר, ששכן באזור הרובע הארמני של ימינו. ייתכן כי המים נאגרו בבריכת חזקיהו, אך בוודאי לא הגיעו עד להר הבית, שכבר עמד חרב.
חיים פוזננסקי
חיים פוזננסקי ("פוזה") (20 במאי 1927 בתל אביב - 23 באפריל 1948 בנבי סמואל) היה מן הבולטים בלוחמי הפלמ"ח ומפקדי חטיבת הראל במלחמת העצמאות. אף על פי שהגיע רק לתפקיד מפקד פלוגה בטרם נהרג, הוא זכור כמפקד שהשפיע על ערכי הלחימה של מפקדי צה"ל עתידיים וכמופת של דבקות במשימה.
קורות חייו.
חיים פוזננסקי נולד ב-20 במאי 1927 בתל אביב, ליהודית ואברהם פוזננסקי, והיה אחד מארבעה אחים. הוא סיים את בית-הספר לבנים "אחד-העם" ובגיל 11 הצטרף לתנועת הנוער המחנות העולים. בגיל 15 יצא להכשרה בקיבוץ מעוז חיים, עם יצחק חופי, רחבעם זאבי ואלעד פלד, בהדרכתו של מנשה הראל, ושנתיים עבד כרועה צאן. בעבודתו זו הכיר את הבדווים של עמק בית שאן ולמד את תרבותם. החיים במרעה הכשירו אותו כסייר ואיש שטח. בגיל 17 התגייס לפלמ"ח, שם קיבל את הכינוי "פוזה", אשר רק בו היה מוכר לרבים.
שירותו בפלמ"ח.
פוזננסקי שירת במשך ארבע שנים וחצי בפלמ"ח. הוא עבר עם חבריו הכשרה מגויסת בבית הערבה שכונתה "חיות הערבה". בתקופת תנועת המרי העברי הוא השתתף בליל הרכבות בפיצוץ מסילת הרכבת בקו תל אביב - חיפה, בהתקפה על משטרת החופים של גבעת אולגה ופיצוצה ובהכנת חופי נחיתה לאניות מעפילים. במהלך השבת השחורה הוא נעצר בקיבוץ מעברות ונשלח למחנה המעצר ברפיח לתקופה קצרה.
בשנים 1945 עד 1947 פיקד פוזננסקי על מחלקת סיירים שהוכשרה בקיבוצים גבעת השלושה ומשמרות. המחלקה, ובה שני הרמטכ"לים לעתיד דוד אלעזר ורפאל איתן, הגיעה לרמה גבוהה של חיילות ושדאות; אנשיה העריצו את פוזה וסמכו עליו בכל.
באוקטובר 1947 התמנה פוזה למפקד פלוגה בגדוד הרביעי של הפלמ"ח. יוסף טבנקין, מפקד הגדוד, הטיל עליו פעולות רבות וביניהן פשיטה על מוסך האוטובוסים הערביים ברמלה, הפשיטה על מחנה הצבא הבריטי בתל ליטווינסקי והפעולה בכפר סלמה (מבצע יהושע), במבואות תל אביב.
לפני מבצע נחשון פוזה קיבל עליו את הפיקוד על פלוגה של טירונים ומפקדים חדשים ובלתי מנוסים, איתם השתתף במבצע נחשון ואחר יצא לקרבות בהרי ירושלים.
במרץ 1948 נהרג אחיו של חיים, , במארב בבית קשת אך פוזננסקי לא הסכים לעזוב את פלוגתו והמשיך לפקד עליה. להוריו סיפר ששובץ בתפקיד עורפי של אפסנאי. הוא נלחם בקרב על הכפר קאלוניה ובכיבוש הכפרים סאריס ובית סוריק במבצע הראל.
מותו בקרב נבי סמואל.
כיבוש נבי סמואל במבצע יבוסי תוכנן כמבצע לילי בהשתתפות ארבע פלוגות של הגדוד הרביעי (גדוד הפורצים) של חטיבת הראל של הפלמ"ח. פלוגה ב' בפיקוד פוזננסקי יועדה לנוע ברגל מצפון ולכבוש את משלט נבי סמואל. תנועת הכוח לנבי-סמואל ארכה זמן רב עקב ערפל ועקב טעות ניווט חל עיכוב בהגעת כח הגיבוי בפיקודו של אורי בן ארי. לטענת בן ארי ומפקד הגדוד, יוסף טבנקין ניתנה פקודה לסגת, עקב עלות השחר, אולם פוזננסקי התעקש על הסתערות והתחמק מביצוע הפקודה.
הסתערות הפלוגה נתקלה באש עזה, פוזה, סגנו יוחאי בן נון ושני מפקדי מחלקות נפגעו, והתבצעה נסיגה לא מאורגנת באור מלא שבה נפגעה כל פלוגתו של פוזה (מלבד שלושה לוחמים) ולמעלה מעשרים מהם נהרגו. פוזננסקי שנפצע אנושות, ביקש מחבריו לא לפנות אותו תחת אש, אולם אחד מפקודיו, רץ המ"פ יעקב זהבי, שהיה פצוע בעצמו, עזר לחלץ את גופתו.
המחלוקת על תפקידו בכישלון הקרב.
על פי עדויותיהם של אורי בן ארי ויוסף טבנקין, דבקותו המוגזמת של פוזה במשימה, הפיזור הטקטי של הפלוגה והתעלמותו מפקודת טבנקין, גרמו לכישלון ההתקפה:
ההיסטוריון אורי מילשטיין מתעמת עם תיאור זה. לטענתו לא הייתה פקודת נסיגה של טבנקין, פוזה נהרג מאש כוחות ישראלים, והעיכוב בתחילת הפעולה נגרם על ידי בן ארי במזיד כדי לגרום לביטול הפעולה. מילשטיין מייחס לבן ארי ניסיון לטייח את אחריותו לכישלון.
פוזננסקי נקבר בבית הקברות הצבאי בקריית ענבים ואחרי מותו הועלה לדרגת סרן.
דמותו בספרות.
דמותו של פוזה מרבה להופיע בספרות על לחימת הפלמ"ח במלחמת העצמאות.
מועדון הכדורגל ג'ילינגהאם
פוזה
יוניברסל מיוזיק גרופ
יוניברסל מיוזיק גרופ (באנגלית: Universal Music Group; בתרגום לעברית: קבוצת המוזיקה יוניברסל) היא אחת מחברות התקליטים הגדולות בתעשיית המוזיקה בעולם כיום ונמנית עם וורנר מיוזיק גרופ וסוני מיוזיק ב"שלוש הגדולות" - שלוש חברות התקליטים השולטות בשוק המוזיקה העולמי. בסיסה בסנטה מוניקה, קליפורניה, ארצות הברית, והיא מפעילה חברות קטנות יותר ולייבלים במקומות רבים בעולם. סניפי יוניברסל נמצאים בערים כמו: יוניברסל סיטי, סנטה מוניקה, נאשוויל, לונדון, פריז ורומפורד. בשנת 2004 היא נמכרה לחברת התקשורת הצרפתית ויונדי שכיום מחזיקה ב 100% ממניותיה.
בשנת 2019 המגזין העסקי Fast Company ציין את יוניברסל מיוזיק גרופ כחברת המוזיקה החדשנית ביותר והכניס אותה לרשימת ״50 החברות החדשניות ביותר בעולם״. "בתוך השינוי הדיגיטלי של תעשיית המוזיקה, יוניברסל מגדירה מחדש איך לייבל מודרני צריך להיראות״. UMG חתמה על הסכמי רישוי עם יותר מ-400 פלטפורמות ברחבי העולם.
היסטוריה.
תחילתה של החברה הוא בשנת 1934 כחברת תקליטים בשם 'דקה רקורדס'. בשנת 1962 היא נרכשה על ידי החברה המובילה בשוק דאז MCA INC. בשנת 1996 היא נרכשה על ידי סרטי יוניברסל שהחליטה לחדור גם לשוק המוזיקה. בשנת 2004 חברת התקשורת ויונדי הצרפתית רכשה חלק מהחברה והיא השלימה את השתלטותה עליה בשנת 2007 לאחר שקנתה 100% ממניותיה ואת חברת BMG בעלות של 2.1 מיליארד דולר.
החברה הוציאה סדרת אלבומים "20th Century Masters - The Millennium Collection".
2007-2012: רכישת EMI.
ביוני 2007, יוניברסל רכשה את חברת Sanctuary שהפכה בהמשך לחברת המרצ׳נדייז וניהול מותגים, Bravado. החברה מייצגת אמנים כמו ג'סטין ביבר, ליידי גאגא וקניה ווסט, ושיתפה פעולה עם רשתות קמעונאיות כמו Barneys, Bloomingdale's ו-Selfridges.
בשנת 2008, יוניברסל מיוזיק גרופ הפכה את הקטלוג שלה לזמין בסופטיפיי, נחשב אז שירות סטרימינג חדש לשימוש מוגבל מחוץ לארה״ב.
דאג מוריס פרש מתפקידו כמנכ"ל בינואר 2011. היו"ר/מנכ"ל לשעבר של יוניברסל מיוזיק אינטרנשיונל לוסיאן גריינג'קודם לתפקיד מנכ"ל החברה. גרינג' החליף אותו מאוחר יותר כיו"ר ב-9 מרץ 2011. עם מינויו של גריינג׳ למנכ"ל ביוניברסל מיוזיק גרופ, מקס הול קודם למנהל תפעול ראשי של יוניברסל מיוזיק אינטרנשיונל, החל מה-1 יולי 2010. החל משנת 2011 החלה Interscope Geffen A&amp;M Records של יוניברסל מיוזיק גרופ להחתים מתמודדים מתוכנית מציאות, אמריקן איידול. בינואר 2011, יוניברסל מיוזיק גרופ הודיעה שהיא תורמת 200,000 הקלטות משנות ה-20 עד שנות ה-40 לספריית הקונגרס לצורך שימור.
בשנת 2011, EMI הסכימה למכור את המוזיקה המוקלטת שלה ליוניברסל מיוזיק גרופ עבור 1.9 מיליארד דולר ואת מוזיקת הפאבלישיניג לסוני תמורת 2.2 מיליארד דולר. בין החברות האחרות שהתחרו על עסקי המוזיקה המוקלטת הייתה וורנר מיוזיק גרופ שדווח כי הגישה הצעה של 2 מיליארד דולר.
בספטמבר 2012, המכירה של EMI ליוניברסל מיוזיק גרופ אושרה באירופה ובארצות הברית על ידי הנציבות האירופית ו-נציבות הסחר הפדרלית. עם זאת, הנציבות האירופית אישרה את העסקה רק בתנאי שהחברה הממוזגת תמכור שליש מסך הפעילות שלה לחברות אחרות עם רקורד מוכח בתעשיית המוזיקה. יוניברסל מיוזיק גרופ מכרה את Mute Records, Parlophone, Roxy Recordings, MPS Records, Now That's What I Call Music!, Jazzland, יוניברסל יוון, Sanctuary Records, Chrysalis, EMI Classics, Virgin Classics והלייבלים האזוריים של יוניברסל מיוזיק גרופ כדי לעמוד בדרישה זאת. יוניברסל מיוזיק גרופ שמרה על הביטלס (לשעבר של Parlophone) ורובי וויליאמס (לשעבר של Chrysalis). קטלוג הביטלס נשמר ביוניברסל מיוזיק גרופ, בעוד שהקטלוג של וויליאמס הועבר לIsland Records.
2012-2017: EMI אינטגרציה וארגון מחדש.
ב-28 בספטמבר 2012 השלימה יוניברסל מיוזיק גרופ את הרכישה של EMI. בנובמבר 2012, סטיב בארנט מונה ליו"ר ומנכ"ל קפיטול מיוזיק גרופ. בהתאם לתנאי הנציבות האירופית לאחר רכישת EMI מכרה יוניברסל מיוזיק גרופ את קטלוג Mute ל-BMG הגרמנית ב-22 בדצמבר 2012. חודשיים לאחר מכן, BMG רכשה את Sanctuary Records תמורת 58 מיליון דולר.