במהלך המהפכה הצרפתית פוזרו ב-30 ביולי 1791 כל מסדרי האבירים ובאותה שנה הולאמו כל נכסי המסדר. בסיום תהליך פירוק המסדר לא נותר ממנו אלא שמו וראש המסדר שעתיד היה לעלות לכס המלוכה כלואי השמונה עשר, מלך צרפת חילק תארים הקשורים למסדר לקדם את מטרותיו הפוליטיות הקשורות להחזרת בית בורבון לגדולתו.
המסדר המשיך להתקיים לאורך ההיסטוריה הסוערת של צרפת של המאה ה-18 והמאה ה-19 ולאחר שבית המלוכה הצרפתי איבד השפעתו ונותק הקשר עם שושלת בית בורבון, המשיך המסדר בפעולתו כמסדר אבירים העוסק בפעילות צדקה דתית שהתמקדה במתן סיוע לעולי רגל בארץ הקודש תוך שיתוף פעולה עם הפטריארכיה היוונית קתולית שאחדים מבכיריה מונו לתואר "מגן המסדר" ועמדו בראשו.
קשר זה נמשך אל תוך המאה ה-20 ובמהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה. חברי המסדר - בעלי תואר אצולה נוצריים - מתמקדים בפעילות צדקה רפואית באסיה ובאפריקה.
יגאל בורשטיין
יגאל בורשטיין (נולד ב-27 במאי 1941) הוא במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי ופרופסור אמריטוס נלווה בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
יגאל בורשטיין נולד במנצ'סטר שבאנגליה. אביו מפולין ואימו מאוקראינה. הם שרדו את מלחמת העולם השנייה באנגליה. ב-1949 הם שבו לוורשה שבפולין במטרה לבנות מולדת חדשה ושוויונית ברוח הסוציאליזם, אולם התאכזבו ועלו לישראל ב-1957 בעליית גומולקה. אביו עבד ככימאי במכון ויצמן ואמו עבדה שם כספרנית.
בוגר תיכון עירוני ה' (תל אביב). בורשטיין שירת בסדיר ובמילואים כתותחן. בשנים 1962-1961 למד מתמטיקה באוניברסיטה העברית; בשנים 1965-1962 למד לתואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב והיה עוזר לפרופסור בן-עמי שרפשטיין בעריכת האנציקלופדיה לפילוסופיה מערבית.
בשנים 1967-1966 למד בורשטיין קולנוע בבית הספר לטכניקת סרטים בלונדון. בשנים 1967-1965 כתב ביקורת ספרות וקולנוע בעיתונים "על המשמר", "למרחב", "הארץ" ו"קשת". בשנים 1991-1985 שימש מבקר קולנוע בעיתונים "הארץ", "מעריב" ו"העיר". ב-1970 הרצה והדריך בבית הספר לאמנות הקולנוע של בית צבי, מאז 1973 מלמד בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ב-1984 קיבל קביעות, ב-1995 התמנה לפרופסור חבר נלווה וב-2008 התמנה לפרופסור מן המניין נלווה.
בורשטיין שהה כפרופסור אורח בבית הספר לקולנוע הדני בקופנהגן, בבית-ספר סם שפיגל לקולנוע בירושלים, באוניברסיטת ניו יורק ובמכללה הטכנולוגית של תל אביב-יפו.
פרסים והוקרה.
ב-1993 זכה בורשטיין בפרס משרד החינוך והתרבות לאמנות הקולנוע. בשנת 2020 הוענק לבורשטיין פרס מפעל חיים על ידי הפורום הדוקומנטרי לישראל.
חיים אישיים.
בורשטיין היה נשוי לשחקנית הבימה יעל דרויאנוב ולהם שני ילדים. היום הוא נשוי לרותה כהן, מנהלת אדמיניסטרטיבית ושותפה במרפאה לטיפול מיני.
אודות ספריו.
פנים כשדה-קרב.
ספרו של בורשטיין ראה אור ב-1991 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הוא עוסק בקולנוע הישראלי ובוחן את השתקפות המציאות הארץ-ישראלית בצילומי תקריבי-פנים החל מראשית המאה ו"הסרט הראשון של פלשתינה" למורי רוזנברג, דרך "עודד הנודד" לנתן אקסלרוד, "זאת היא הארץ" לברוך אגדתי, "צבר" לאלכסנדר פורד, סרטי ראשית המדינה כמו לא תפחידונו" למאיר לוין, סרטי בורקס ו"סאלח שבתי" לאפרים קישון, ועד "מאחורי הסורגים" לאורי ברבש, "עיניים גדולות" לאורי זוהר, "בר 51" לעמוס גוטמן, "יומן" לדוד פרלוב וסרטי ראשית שנות התשעים.
מבטי קרבה.
ספרו של יגאל בורשטיין שראה אור ב-2009 בהוצאת מאגנס ואוניברסיטת חיפה. כתב היד זכה בפרס בהט מטעם אוניברסיטת חיפה בשנת 2007. הספר מחולק לשלושה חלקים: הראשון, "חשיבה על סרטים", מתאר את השיח על אודות סרטים בכתביהם של הוגי דעות שונים; השני, "חשיבה של סרטים", מתמקד בהתפתחות האינטלקטואלית של הסרט בארץ ובעולם; והשלישי, "חשיבה עם סרטים", בוחן את השיח בין הסרטים לאמנויות אחרות ובין הסרטים לצופים.
קישורים חיצוניים.
מאמרים פרי עטו
דביבון גוואדלופ
דביבון גוואדלופ (שם מדעי: Procyon lotor minor) הוא תת-מין של דביבון מצוי, האנדמי לשני איים - באס טר וגרנד טר בגוואדלופ באנטילים הקטנים.
מיון.
דביבון גוואדלופ נחשב למין נפרד בעבר, אך שני מחקרים, אחד שנערך ב-1999 והשני ב-2003 הניבו את התוצאה שדביבון גוואדלופ הוא תת-מין של הדביבון המצוי ("Procyon lotor"). מחקר התכונות המורפולוגיות והגנטיות שנעשה ב-2003 על ידי כריסטופר מ. הלגן ודון א. וילסון קבע שתת-מין זה הובא לאיים לפני כמה מאות שנים. השערה זו נתמכת על ידי כך שדביבון גוואדלופ נראה מקורב לדביבון איי בהאמה ("Procyon lotor maynardi"), שהוא אנדמי לאי ניו פרובידנס באיי בהאמה ארכיפלג במרחק של 2,000 ק"מ. לכן, דביבון גוואדלופ ודביבון איי בהאמה שייכים לאותו הזן במהדורה השלישית של יונקי העולם ושמו המדעי הקודם "Procyon minor" רשום כשם מדעי נרדף לדביבון איי בהאמה.
בהשוואה לדביבון בגודל ממוצע, דביבון גוואדלופ הוא דביבון קטן, שהופך אותו לדוגמה של גמדות איים. גולגולתו עדינה, פרוותו היא אפורה כהה, עם קצת גוון חום-צהוב באזור הצוואר והכתפיים.
שימור.
ב-1996 סווג דביבון גוואדלופ כמין בסכנת הכחדה על ידי ארגון השימור העולמי כיוון שהאוכלוסייה של מין זה שמספרה פחות מ-2,500 פרטים ממשיכה להתדלדל. בהתחשב בטווח תפוצתו, סביר להניח שלעולם יהיה בסכנת הכחדה, בדיוק כמו ארבעת דביבוני האיים האחרים (דביבון טרס מריאס, דביבון קוסומל, דביבון איי בהאמה, ודביבון ברבדוס שנכחד ב-1964).
מין זה סובל מהרס בתי גידול, המנגרובים, ויערות הגשם. יתר על כן, הוא עדיין ניצוד על ידי תושבי האיים ומשמש עבורם למזון, וכן מאוים על ידי חדירתם של דביבוני סרטנים לאיים. דביבון גוואדלופ נבחר כמין הסמלי של הפארק הלאומי גוואדלופ, אבל יעמוד בפני הכחדה ללא מאמצי שימור נוספים. מצד שני, הלגן ווילסון מחזיק בדעה שדביבון גוואדלופ הוא בעצמו מין פולש שנחשב איום למערכת האקולוגית המבודדת.
שיטת הדמויות
גקרוקס
גקרוקס או γ בצלב הדרומי (נקרא גם גליזה 470) הוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים הצלב הדרומי (Crux) ואחד הכוכבים הבהירים בשמי הלילה.
כוכב זה הוא אחד מששת הכוכבים שמופיעים על דגל אוסטרליה. פרוש השם הוא קיצור של גמא - קרוקס, כלומר של גמא בצלב הדרומי.
מיקום.
גקרוקס נמצא כמעט על המשכו של הקו המחבר את אלפא בקנטאור ואת בטא בקנטאור - הכוכבים המצביעים על הצלב הדרומי.
הקו המחבר את גקרוקס ואקרוקס מצביע בקרוב לכיוונו של הקוטב השמימי הדרומי.
מאפיינים.
גקרוקס הוא ענק אדום במרחק של כ-88 שנות אור והוא הענק האדום הקרוב ביותר למערכת השמש. הכוכב הוא מסוג ספקטרלי M3.5 III עם טמפרטורה של כ-3,400 קלווין ועוצמת הארה של פי 140 משל השמש באור נראה, אבל פי 1,500 מהשמש אם כוללים גם את התחום התת אדום שבו נפלטת ממנו מרבית הקרינה.
מסתו של הכוכב היא כ-3 מסות שמש ורדיוסו הוא פי 113 מרדיוס השמש - כחצי יחידה אסטרונומית, והוא מתיך בליבתו הליום לפחמן ולחמצן. בדומה לכוכבים אחרים מסוג זה, בהירותו של גקרוקס משתנה מעט באופן סדיר למחצה במחזוריות של כ-90 ימים, אך השינוי קטן מכדי להראות בעין. הכוכב צפוי בסופו של דבר להתכווץ ולהפוך לננס לבן כאשר שכבותיו החיצוניות יתפשטו החוצה ויהפכו לערפילית פלנטרית.
מדידות ספקטרוסקופיות של גקרוקס מראות קווי בליעה אופייניים לבריום, יסוד שאינו מצוי בדרך כלל בכוכבים מסוג זה. הסבר מקובל לתופעה הוא שבעבר היה לגקרוקס בן זוג שסיים את התפתחותו כננס לבן והוא המקור לבריום, אך אין עדויות אחרות לקיומו של ננס לבן בקרבתו של הכוכב.
במרחק זוויתי של כשתי דקות קשת מגקרוקס ניתן להבחין באמצעות משקפת או טלסקופ קטן בכוכב לבן מסוג ספקטרלי A עם בהירות מדרגה 7, אך זהו כוכב שאינו קשור לגקרוקס ונמצא למעשה במרחק גדול לפחות פי 4 ממנו ורק במקרה שניהם נמצאים על אותו קו ראייה.
גמא בצלב הדרומי
סה-מה צ'יין
סְה-מָה צְ'ייֵן (סינית מפושטת: 司马迁, סינית מסורתית: 司馬遷,פין-יין:Sīmǎ Qiān, נולד בערך בשנת 140 לפנה"ס, נפטר ב-86 לפנה"ס) היה אבי ההיסטוריונים וההיסטוריוגרפים של סין ואחד ההיסטוריונים הראשונים שלה. מעמדו ופרסומו הוענקו לו בשל עבודתו הגדולה והחשובה ביותר רשומות ההיסטוריון, כתבים הסוקרים את תולדות סין במשך אלפיים שנה מהזמנים של סין המיתולוגית (הקיסר הצהוב) ועד זמנו (תקופת שושלת האן). עבודה זו הניחה את היסודות לעבודותיהם של היסטוריונים והיסטוריוגרפים סינים מאוחרים יותר. בנוסף להיותו היסטוריוגרף והיסטוריון מהחשובים בתולדות סין כמה מצאצאיו כמו סה-מה יאן ייסדו את שושלת ג'ין בסוף תקופת שלוש הממלכות של סין.
עבודתו בתור היסטוריון.
עבודתו הידועה ביותר ,"רשומות ההיסטוריון", (בסינית "שְׁה גִ'י" - 史记/史記) קבעה מוסכמות חדשות הן בסגנון והן באיכות אליו ישאפו בעתיד היסטוריונים סינים. היא היוותה אבן דרך בכתיבת ההיסטוריה הסינית.
בזמנים שקדמו להופעתו של סה-מה צ'יין ההיסטוריה הסינית נכתבה כהיסטוריה של שושלות בלבד, כאשר תקופה החלה עם עלייתה של שושלת והסתיימה עם נפילתה. החידוש שהכניס סה-מה צ'יין בכתיבת ההיסטוריה כהיסטוריה כללית הנוגעת לכל סין ולא רק לשושלות השליטים שלה השפיע על היסטוריוגרפים והיסטוריונים סינים מאוחרים יותר כגון גֶ'נְג צְ'יָאו וסְה-מָה גואנג. אף על פי שהיסטוריונים מאוחרים יותר רואים בכתיבתו של סה-מה צ'יין את המודל הרשמי לפיו צריך לכתוב היסטוריה, השיטה הסופית המנחה את ההיסטוריון הסיני כיצד לכתוב כתבים וספרים היסטוריים הופיעה מאוחר יותר בימיו של ההיסטוריון באן גו.