כ-4,300 ילדים גדלים בכ-3,700 משפחות אומנה ברחבי הארץ, והם מלווים על ידי ארגוני אומנה הפועלים מטעם משרד הרווחה והביטחון החברתי. לאחר חקיקת חוק האומנה (2016), שקבע העדפה לסידור הילד במשפחתו, כמחצית ממשפחות האומנה הן אומנת קרובים, כאשר מרביתן הן אומנות סבים. כשליש מהילדים באומנה הם בעלי מוגבלויות שונות (מוגבלות שכלית והתפתחותית, אוטיזם ונכויות פיזיות).
אור שלום מפעילה את תוכנית "אומנה במרכז" משנת 2004 ומטפלת בכ-800 ילדים בכ-600 משפחות אומנה מכל המגזרים בחברה הישראלית. התוכנית פועלת באזור המרכז ומסייעת לילדים בסיכון שהוצאו מחזקת הוריהם באמצעות גיוס משפחות אומנה, בדיקה של כשירותן לתפקיד, התאמתן לילד שזקוק לאומנה וליווי לאורך כל חיי האומנה. הילדים, בני יומם עד גיל 18. ילדים הגדלים במשפחות האומנה זוכים לבית חילופי שפעמים רבות הופך לבית קבוע. כ-50% ממשפחות האומנה הם קרובי משפחה של הילדים, ומספרם הולך וגדל בעקבות חוק האומנה.
כ-40 ילדים בממוצע מקבלים מדי שנה קורת גג במערך אומנת החירום של אור שלום. אומנת חירום מיועדת לקליטה מיידית של ילדים בגיל הרך, מגיל לידה ועד גיל 8, אשר נמצאים במצב סיכון במשפחתם הביולוגית ולכן זקוקים להגנה מיידית. משפחות אומנת חירום הן משפחות חסויות אשר אושרו על ידי המשרד לשירותים חברתיים והוכשרו לקליטת ילדים, בעיקר בגיל הרך, בכל שעות היממה וללא התראה מוקדמת. בכל משפחת אומנת חירום נקלטים 3–5 ילדים בו זמנית, לתקופה קצרה של 3–6 חודשים, במהלכם הם עוברים אבחון התפתחותי ורפואי, תצפיות וטיפול דיאדי עם הוריהם ונבנית עבורם תוכנית טיפול והמלצות להמשך. המשפחות נתמכות בליווי של עובדות סוציאליות ובתמיכה של בנות שירות לאומי.
תוכנית "מסתכלים אל האופק" היא תוכנית הכנה לחיים עצמאיים למתבגרים משלימה לתוכניות האומנה והמעונות. היא מיועדת לתלמידי כתות יא-יב וסביבתם הקרובה: הורי אומנה, הורי בית ואנשי הצוות המלווים. התוכנית מלווה כ-80 מתבגרים מדי שנה בהכנה לחיים עצמאיים ומשמשת כגשר מעבר לתוכנית הבוגרים. התוכנית עוסקת בתכנים של פיתוח מיומנויות מוחשיות, כגון לימוד התנהלות כלכלית, ניהול משק בית, קבלת החלטות נכונה, אורח חיים בריא, הכרה ומיצוי זכויות, הכנה לצבא, מימון רישיון נהיגה ועוד.
בשנת 2020 קיבל הארגון את תמיכת הקרן לילדים ונוער בסיכון של הבטל"א לפיתוח מענה מותאם למתבגרי אומנה לקראת יציאתם לחיים עצמאיים .
ארגון אור שלום תומך בצעירים חסרי עורף משפחתי במסגרת תוכנית "בוגרים לחיים" ומלווה כ-300 צעירים וצעירות, מגיל 18 ועד גיל 27, אשר גדלו במסגרות הארגון, וכ-80 מתבגרים, לקראת יציאה לחיים עצמאיים. חלקה הגדול של הפעילות ממומנת בתרומות פרטיות. הארגון מפעיל 12 דירות לצעירים בוגרי מסגרות חוץ ביתיות (פנימיות רווחה, כפרי נוער ואומנה) במסגרת מערך הדיור "גשר לעצמאות" של משרד הרווחה.
במרכז הורים וילדים ונתיבים להורות באילת עובד צוות רב מקצועי של הארגון עם כ-120 ילדים והוריהם, במטרה לסייע בקשר הורה-ילד במשפחות שזוהו בהן ילדים בסיכון וכדי למנוע את הוצאתם מהבית.
הצוות של אור שלום מונה כ-360 עובדים. הארגון מלווה ומפעיל כ-600 משפחות אומנה מתנדבות, כ-50 בנות שירות לאומי ומתנדבים רבים נוספים.
דויד קוקס
סֵר דויד ר. קוקס (באנגלית: George Edward Pelham Cox; 15 ביולי 1924 – 19 בינואר 2022) היה סטטיסטיקאי בריטי. עבודותיו של קוקס עסקו בתחומים רבים, ובהם ניתוח נתונים איכותיים, ניתוח השרדות ותכנון ניסויים.
ביוגרפיה.
קוקס נולד בעיר ברמינגהאם באנגליה. הוא למד מתמטיקה בקולג' סנט-ג'ון באוניברסיטת קיימברידג'. לאחר מכן למד באוניברסיטת לידס, וב-1949 קיבל תואר דוקטור לסטטיסטיקה. בין 1944 ל-1946 עבר במכון המחקר של חיל האוויר המלכותי, ולאחר מכן במכון המחקר של תעשיית הצמר. בין 1956 ל-1966 היה מרצה, ולאחר מכן פרופסור לסטטיסטיקה במכללת בירקבק באוניברסיטת לונדון. ב-1966 היה לראש החוג לסטטיסטיקה באימפריאל קולג' בלונדון, ומאוחר התמנה לתפקיד ראש המחלקה למתמטיקה שם. בין 1966 ל-1991 היה העורך של כתב העת ביומטריקה. ב-1988 מונה לנאמן בקולג' נופילד באוניברסיטת אוקספורד והיה לחבר המחלקה לסטטיסטיקה שם. הוא פרש רשמית מתפקידיו ב-1994.
קוקס נפטר בשנת 2022, בגיל 98.
עבודתו המדעית.
עבודתו המדעית של קוקס התפרשה על תחומים רבים. בין תרומותיו העיקרות:
בסך הכל קוקס פרסם מעל 300 מאמרים וספרים.
הכרה מקצועית ופרסים.
קוקס זכה לפרסים רבים, החשוב שבהם הוא הפרס הבינלאומי לסטטיסטיקה, שהוענק לו ב-2017. הוא היה הזוכה הראשון בפרס זה. כמו כן, הוא היה עמית החברה המלכותית לסטטיסטיקה, וזכה במדליית הכסף על שם גאי המוענקת מטעם החברה ב-1961, ובמדליית הזהב ב-1973. ב-1973 נבחר לעמית של החברה המלכותית של לונדון, זכה לתואר אבירות מידי המלכה אליזבת השנייה בשנת 1985 ונבחר לעמית כבוד של האקדמיה הבריטית בשנת 2000. כמו כן היה חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. בשנת 1990 זכה בפרס קטרינג למחקר הסרטן עבור פיתוח מודל הסיכונים הפרופורציונליים. ב-2005 זכה במדליית ג'ורג' בוקס. בשנת 2010 הוענק לו מדליית קופלי של החברה המלכותית על תרומתו המכוננת לתיאוריה וליישומי הסטטיסטיקה. בשנת 2016, הוא זכה בפרס חזית הידע של קרן BBVA בקטגוריית מדעי היסוד ביחד עם בראדלי אפרון, לפיתוח שיטות סטטיסטיות "חלוציות ובעלות השפעה עצומה" שהוכחו הכרחיות להשגת תוצאות אמינות בספקטרום עצום של דיסציפלינות מרפואה ועד אסטרופיזיקה, גנומיקה או פיזיקת חלקיקים.
הר שארפ (אנטארקטיקה)
הר שארפ (באנגלית: Mount Sharp) הוא הר בחלקו הצפוני של רכס סנטינל המהווה את מחציתם הצפונית של הרי אלזוורת' בארץ אלזוורת' במערב אנטארקטיקה שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר מעל 3,359 מטרים מעל פני הים, גובהו של ההר 3,000 מטרים מעל פני הים}, והוא ההר ה-237 בגובהו באנטארקטיקה.
הר שארפ ממוקם 3.2 קילומטרים דרומית--מזרחית מהר בארדן;
הר שארפ מתנשא מעל קרחון ז'נדה שמצפון לו, ומעל קרחון סאבאזיוס שממזרח לו.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי ההר.
ההר מופה לראשונה על ידי משלחת מרי בירד לנד לחציית אנטארקטיקה ( Marie Byrd Land Traverse party), אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958, בפיקודו של צ'ארלס ר. בנטלי.
מקור השם.
משלחת מרי בירד נתנה להר את שמו.
המשלחת קראה להר על שם פרופסור רוברט פיליפ שארפ (Robert Phillip Sharp), חבר בפאנל הטכני לחקר הקרחונים (the Technical Panel on Glaciology), חלק מהוועדה הלאומית של ארצות הברית ( U.S. National Committee), במסגרת השנה הגיאופיזית הבינלאומית (IGY).
לקריאה נוספת.
• Damien Gildea, Ellsworth Mountains - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
תמרה יובל-ג'ונס
תמרה יוֹבֵל ג'ונס (נולדה ב-1945) היא מעצבת אופנה, יוצרת ומרצה ישראלית. ג'ונס הייתה במשך מעל לשלושה עשורים דמות משפיעה בסטודיו של רוברטו קוואלי, וכן הייתה במשך 30 שנה מרצה בכירה במכללת שנקר, וכיהנה בין השנים 2013 עד 2017 כראש המחלקה לצורפות ואופנה בבצלאל. ג'ונס ידועה בשילוב תחומי אמנות שונים בעיצוב, ונטייתה אל האסתטיקה של תחילת המאה העשרים.
קורות חיים.
ג'ונס נולדה בשנת 1945 בחיפה. בשנת 1962, לאחר סיום לימודיה התיכוניים בבית הספר הריאלי, לקחה ג'ונס קורס ערב בציור אופנה. בין השנים 1966–1967 השלימה ג'ונס את הכשרתה המקצועית בקורס מטעם מרכז האופנה של מכון היצוא הישראלי. לאחר סיום לימודיה עבדה תמרה בהתנדבות במפעל "תדמור" כאסיסטנטית למעצב ז'אק לימור, וכן השתלמה במשך שנה במוזיאון הילדות V&amp;A בלונדון. לאחר מכן החלה ג'ונס לעבוד כמעצבת אופנה עצמאית. בשנת 1968 עיצבה ג'ונס דגמי אופנה עבור הבוטיק 'רפיפי' בתל אביב, שהתאפיינו במראה רומנטי־נוסטלגי. באותה שנה הקימה יחד עם נירה לונדון את חנות הבוטיק 'מאוד' בירושלים, שפעלה עד 1971. חנות זו, שכונתה בידי ירושלמים "הבוטיק הצהוב", הייתה חלוצית בשל לקיחת ההשראה מחנויות שונות בלונדון וכן בגלל היות המושג "בוטיק" חדש בארץ באותה תקופה, ועל כן זכתה בהצלחה מהירה. בשנת 1969 השתתפה ג'ונס בתחרות "הבגד הישראלי" מטעם מכון הייצוא. בשנת 1972 עברה ג'ונס מירושלים לתל אביב, והקימה שם את סטודיו האופנה "תמרה", וכן בוטיק בעל אותו שם שפעל ברחוב ש"ץ בירושלים. במקביל, זומנה ג'ונס על ידי רות דיין על מנת לעצב קו שמלות רקומות ומעוטרות בעבודת יד עבור חברת "משכית". בשנת 1972 עיצבה ג'ונס תלבושות עבור סרטו של דוד פרלוב "הגלולה". בתחילת שנות השבעים, יצרה ג'ונס תלבושות עבור להקת בת דור.