בטבע אפשר למצוא את הלוף הענק רק ביערות הגשם של סומטרה. גידולו בגנים בוטניים, נובע מסכנת הכחדה עקב בירוא יערות. הפריחה הראשונה מחוץ לסומטרה הייתה בגן בוטני בלונדון ב-1889. מאז הפך פופולרי בגינות מתורבתות וגנים בוטניים. בין השנים 1990–2007 נרשמו 80 אירועים פריחה.
אלפיניסטים
מקולה (עין)
מגניב
מנהיג עליון
מנהיג עליון מתייחס בדרך כלל לדמות בעמדת ההנהגה הגבוהה ביותר של ישות, קבוצה, ארגון או מדינה אשר בידו הסמכות, או שהוא כל-יכול בעמדת ההנהגה. בתחום הדת, המושגים "מנהיג עליון" או "שליט-על" מכוונים בדרך כלל לאל, או לממלא-מקום אל. בפוליטיקה, המושג "מנהיג עליון" מתייחס בדרך כלל לדמות כל-יכולה שסביבה נוהג פולחן אישיות, כמו הפיהרר אדולף היטלר בגרמניה הנאצית, הדוצ'ה בניטו מוסוליני באיטליה הפאשיסטית, הקאודיו פרנסיסקו פרנקו בספרד הרפובליקנית, המנהיג (ברוסית: Вождь בתעתיק: Vozhd) יוסיף סטלין בברית המועצות, מנהיג המהפכה עלי ח'מנאי באיראן, או המנהיג העליון של קוריאה הצפונית קים ג'ונג-און.
השחף
השחף (ברוסית: Чайка) הוא הראשון מארבעת המחזות העיקריים שכתב המחזאי הרוסי אנטון צ'כוב. השחף נכתב ב-1895 והופק ב-1896. הוא מתאר את הקונפליקטים הרומנטיים והאמנותיים בין ארבע דמויות: הסופר הידוע בוריס טריגורין, הצעירה החולמנית נינה, השחקנית המפורסמת אירנה ארקאדינה טרפלייב ובנה המחזאי המתחיל קונסטנטין (קוסטיה) טרפלייב.
דמותו של טריגורין נחשבת לתפקיד הגברי הגדול ביותר, למרות שכמו ביתר מחזותיו המלאים של צ'כוב, "השחף" נשען על אנסמבל דמויות מגוונות ומפותחות. בניגוד למלודרמה ששלטה בתיאטרון הרוסי בן המאה ה-19, פעולות הרות גורל (ניסיון ההתאבדות של קונסטנטין) אינן נראות על הבמה. הדמויות נוטות לדבר באופן עקיף ולא להתייחס לבעיות באופן ישיר; במילים אחרות, דבריהן שופעים במה שנהוג לכנותו כסאבטקסט,
או טקסט שאינו נאמר בקול רם.
הצגת הבכורה של "השחף" נערכה בפטרבורג ב-17 באוקטובר 1896. היא הועלתה בתיאטרון האלכסנדריני ונחלה כישלון צורב. ורה קומיסארז'בסקאיה, שגילמה את דמותה של נינה, הייתה כה מפוחדת מתגובת הקהל, עד שהיא איבדה את קולה.
צ'כוב עזב את האולם ושהה בשתי המערכות האחרונות מאחורי הקלעים. הוא עזב את הבניין לפני תום ההצגה והסתגר בביתו. כאשר ידידיו כתבו לו שההצגות נמשכות וזוכות להצלחה, הוא לא האמין וחשב, שהם רק מנסים לרומם את רוחו. במכתבי התשובה שלו כתב, שגם בעיניו המחזה הוא כישלון, והוא עצמו חסר כשרון כמחזאי. אולם שנתיים לאחר מכן, ב-17 בדצמבר 1898, עלתה ההצגה בתיאטרון האמנותי של מוסקבה בהפקה חדשה של קונסטנטין סטניסלבסקי, איש התיאטרון הרוסי המרכזי של התקופה. הצגת הבכורה זכתה להצלחה גדולה ומפתיעה, שהכתה גלים במוסקבה וברוסיה כולה. הפקה זו של "השחף" של סטניסלבסקי הפכה לאירוע חשוב בהיסטוריה של התיאטרון הרוסי ואחת מאבני הדרך המרכזיות בהיסטוריה של התיאטרון.
תהליך הכתיבה.
אחרי שרכש את חוות מליחובו (Melikhovo) ב-1892, בנה צ'כוב בקתה במרכז גן הדובדבנים, שהכילה שלושה חדרים, באחד הייתה מיטה ובאחר שולחן כתיבה. באביב, כשהדובדבנים פרחו, היה נעים להתגורר בבקתה, אולם בחורף היא הייתה נקברת בשלג והיה צורך לפנות את שביל הגישה אליה, שנחסם בשלג עד לגובה אדם. צ'כוב עבר לבסוף לבקתה וכתב במכתב מאוקטובר 1895:
בתיאור זה צ'כוב, למעשה, מכריז על נטישת מתווה הדרמה המסורתי. הדבר ייהפך לציון דרך חשוב בתיאטרון הצ'כובי. הצהרתו של צ'כוב גם משקפת את ראייתו את המחזה כקומדיה, נקודת מבט בה יחזיק בכל מחזותיו.
אחרי כישלון הצגת הבכורה, כינה אותו חברו אלכסי סובורין "נשי" והאשימו בהיותו "פחדן". צ'כוב הכחיש זאת בתקיפות, בכותבו:
הצלחתו הסופית של המחזה, הן בהצגות הבאות והן בהפקות הנוספות של התיאטרון האמנותי תחת סטניסלבסקי, עודדה את צ'כוב למשיך בכתיבת מחזות, והובילה להצלחה הגדולה של מחזהו הבא "הדוד וניה" ואחר-כך להמשך מפעלו הדרמטי.
עלילה.
המערכה הראשונה.
המחזה נערך באחוזה בבעלותו של סורין, עובד מדינה בכיר בגמלאות שבריאותו לקויה. הוא אחיה של השחקנית המפורסמת ארקאדינה, שזה עתה הגיעה לאחוזה עם מאהבה, הסופר טריגורין, לחופשה קצרה. סורין ואורחיו נפגשים בבמה מחוץ לביתם כדי לחזות במחזה לא שגרתי שבנה של ארקאדינה, קונסטאנטין טרפליוב, כתב וביים. בההצגה בתוך ההצגה זו משחקת נינה, נערה צעירה שמתגוררת באחוזה הסמוכה, המגלמת את "נשמתו של העולם" בזמן מרוחק כלשהו בעתיד. המחזה הוא ניסיונו האחרון של קונסטנטין ליצור צורה תיאטרלית חדשה, ולבנות מתח סימבולי. ארקאדינה לועגת למחזה, שלדעתה הוא מגוחך ובלתי מובן; ההצגה מסתיימת וקונסטנטין עוזב את המקום כשהוא חש מושפל. המערכה הראשונה משתיתה את המשולשים הרומנטיים השונים של המחזה: המורה מדוודינקו מאוהב במאשה, בתו של מנהל האחוזה; מאשה עצמה מאוהבת בקונסטנטין; קונסטנטין מאוהב בנינה, שאינה נענית לחיזוריו, וגם פולינה, אשתו של שאמרייב, מאוהבת זמן רב בדורן הרופא, שנעשה אדיש כלפיה.
כאשר מאשה מספרת לרופא הקשיש דורן על אהבתה לקוסנסטנטין, הוא רומז שהאגם, "האגם הקסום" הוא הגורם לפרץ הרגשות הרומנטיים של כל הנוכחים.
ארקאדינה אינה מודאגת במיוחד לגבי בנה, שלא מצא את דרכו בעולם. חלק מהנוכחים מצטרפים אליה ולועגים למחזה שלו, פרט לדורן הרופא, אשר מהלל אותו.
המערכה השנייה.
המערכה השנייה מתרחשת בבוקר בגינת האחוזה, כעבור מספר ימים. ארקאדינה, מאשה ודורן יושבים ומשוחחים. סורין, נינה ומדווידנקו מצטרפים אליהם. השיחה נסבה על סורין, אשר מזניח את בריאותו. מופיעים שאמרייב, מנהל האחוזה ואשתו פולינה. ארקאדינה מבקשת כרכרה וסוסים כדי לנסוע לעיר הקרובה, אך שאמרייב מסרב. הוא הוציא את כל הסוסים לעבודה בשדה. מתפתחת מריבה בינו לבין ארקדינה והיא מתרגזת ומכריזה כי תעזוב את האחוזה מיד. היא יוצאת בסערה בדרכה לבית, והאחרים יוצאים אחריה כדי לפייסה. נשארים רק דורן ופולינה, והיא מנצלת את ההזדמנות כדי להתחנן לפניו שלא ידחה אותה, ומתוודה שהקנאה בוערת בה למראה הנשים שהוא מוקף בהן. נינה חוזרת מהבית ומדווחת על המהומה השוררת בו עקב החלטתה של ארקאדינה לעזוב. הרופא מחליט להיכנס לבית כדי להרגיע את הרוחות ופולינה מצטרפת אליו. נינה נשארת לבדה. קונסטנטין מופיע ובידו שחף הרוג. הוא מניח אותו כשי לרגלי נינה, אומר כי הוא זה אשר ירה בו, ובקרוב יירה גם בעצמו, בגלל כישלונו כמחזאי ובגלל השינוי שחל ביחסה של נינה אליו. נינה מבועתת למראה השחף ונבוכה מדברי קונסטנטין. הוא מבחין בטריגורין, המתקרב אליהם, ויוצא בחמת זעם.
נינה מבקשת מטריגורין לספר לה על חייו כסופר. הוא מספר לה שאלו אינם חיים קלים. נינה אומרת שהיא יודעת שחייה של שחקנית גם הם אינם קלים, אולם היא רוצה להיות שחקנית יותר מכל דבר אחר. טריגורין רואה את השחף בו ירה קונסטנטין ומספר לנינה איך יוכל להשתמש בו כנושא לסיפור קצר: "נערה צעירה כמוך. חיה לה על שפת האגם מילדות. היא אוהבת את האגם כמו שחף, והיא מאושרת וחופשיה כמותו. אבל גבר מזדמן יום אחד למקום, מבחין בה, ומאחר שאין לו משהו טוב יותר לעשות – הורג אותה, כמו את השחף הזה כאן." (עמ' 37)
ארקאדינה קוראת לטריגורין מרחוק ואומרת, ששינתה את דעתה, והם לא יעזבו מייד. טריגורין יוצא. נינה משתהה בגינה, מוקסמת ונרגשת משיחתה עם הסופר המפורסם, וממצה את החוויה במילה אחת: "חלום!".
המערכה השלישית.
המערכה השלישית מתרחשת בתוך האחוזה, ביום שארקאדינה וטריגורין מחליטים לעזוב. בין המערכה השנייה לשלישית קונסטנטין מנסה להתאבד בכך שהוא יורה לעצמו בראש, אבל הכדור רק שורט את גולגולתו. רוב המערכה השלישית עוברת כשקרקפתו חבושה. נינה מגיעה כשטריגורין אוכל ארוחת בוקר ונותנת לו במתנה קמע עליו חרוטים בצד אחד ראשי התיבות של שמו ובצד השני שם ספרו "ימים ולילות" ובכך חושפת את אהבתה לו. והולכת מהמקום אחרי שהיא מבקשת לראותו לפני שיעזוב. ארקאדינה מגיעה בלווית סורין, שבריאותו ממשיכה להדרדר. טריגורין עוזב וממשיך לארוז. ארקאדינה וסורין מתווכחים, ובעקבות כך ראשו סחרחר עליו. מדבידינקו מסייע לו לצאת מהחדר. קונסטנטין נכנס ומבקש מאמו להחליף לו תחבושת. בעודה עושה כן, קונסטנטין מדבר סרה בטריגורין ומתנהל ויכוח נוסף. כשטריגורין נכנס, קונסטנטין עוזב בדמעות. טריגורין שואל את ארקאדינה אם הם יוכלו להישאר באחוזה. היא מחמיאה לו ומשדלת אותו עד שהם מסכימים לשוב למוסקבה. אחרי שהיא עוזבת, נינה נכנסת כדי להיפרד סופית מטריגורין ולהודיע לו שהיא בורחת כדי להיות שחקנית, בניגוד לרצון הוריה. הם מתנשקים בלהט ומתכננים להיפגש במוסקבה.
המערכה הרביעית.