חברת M.G. Car Company Limited מוזגה יחד עם "מוריס מוטורס" לתוך British Motor Corporation (BMC), שנוצר בשנת 1952 כמיזוג בין מוריס מוטורס בע"מ לבין חברת אוסטין מוטור בע"מ. תחת BMC, כמה מדגמי MG היו לא יותר מגרסאות מהונדסות של מותגים אחרים, כאשר החריג העיקרי היה מכוניות ספורט קטנות של MG. BMC התמזגה עם יגואר בספטמבר 1966, ובדצמבר, החברה החדשה קיבלה את השם British Motor Holdings BMH. שעצמה התמזגה עם תאגיד Leyland Motors בשנת 1968 לחברה בשם British Leyland Motor Corporation (BLMC). תאגיד זה הולאם על ידי הממשלה הבריטית וריכז כמעט את כלל תעשיית הרכב הבריטית בקונצרן אחד.
בשנת 1986 שונה שם התאגיד ל"קבוצת רובר" (על שם המותג רובר שגם מוזג לתוך הקבוצה ב-1967). הבעלות על מותג MG, ו"קבוצת רובר", עברה לידי תאגיד בריטיש אירוספייס בשנת 1988. אולם בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 הקבוצה כמעט ולא יצרה כלי רכב תחת מותג MG.
בבעלות BMW.
בשנת 1994 רכשה חברת BMW את "קבוצת רובר" תמורת 1.4 מיליארד דולר, כחלק מניסיון להרחיב את סל המוצרים של החברה, מעבר לשוק רכבי היוקרה גם לשוק המכוניות המשפחתיות והקומפקטיות. המהלך הסתמן תחילה כהצלחה, ומכירות BMW הגיעו לשיא של כ-31 מיליארד דולר ב-1996. אולם לאחר ארבע שנים שבהן הוזרמו סכומי כסף גדולים לשדרוג מפעלי "קבוצת רובר" ופיתוח דגמים חדשים, הקבוצה צברה הפסדים כבדים. המפעל הראשי של הקבוצה בלונגברידג' בבירמינגהאם העסיק 14,000 עובדים, אך פעל בתפוקה נמוכה.
תחת הבעלות של BMW יוצר רק רכב אחד תחת המותג MG, רכב הספורט MGF.
במרץ 2000, במסיבת עיתונאים לסקירת תוצאותיה הכספיות של BMW ב-1999, אמר מנכ"ל החברה, יואכים מילברג, כי ההשתלטות על "קבוצת רובר" הייתה כישלון. היא מחקה את ההשקעה ברובר והכריזה על הפסד של 2.4 מיליארד דולר.
במאה ה-21.
BMW מכרה את "קבוצת רובר", בשנת 2000 למעט המותג "מיני", לקבוצת משקיעים פרטית בראשות המנכ"ל לשעבר, תמורת סכום סמלי של 10 ליש"ט. קבוצת המשקיעים רכשה בפועל רק את המפעל הראשי של החברה ואת הזכיות לייצור רכבי רובר ו-MG, והחלה לפעול כחברה חדשה בשם "MG רובר". החברה לא השיקה דגמים חדשים אלא מיתגה מחדש את הדגמים שעברו מתיחת פנים. נתח השוק של מכוניות הקבוצה בבריטניה ירד ל-3%. ממשלת בריטניה הזרימה מיליוני ליש"ט להלוואות חירום לחברה במטרה לשמור על פעילותה. אך הקבוצה נכנסה לכינוס נכסים בשנת 2005 וייצור המכוניות הופסק ב-7 באפריל 2005. במקביל החלו מגעים עם החברה הממשלתית הסינית SAIC על השקעה בחברה.
ביולי 2005, חברת הבת של SAIC, נאנג'ינג אוטומוביל קורפוריישן, רכשה את החברה, לאחר שהתחייבה לייצר 80,000 כלי רכב בבריטניה כל שנה בחמש השנים הראשונות לרכישה וליצור 2,000 מקומות עבודה. הייצור עבר בהדרגה לסין, החל מ-2007, והופסק סופית בבריטניה בשנת 2016. עם זאת החברה מחזיקה עדיין במרכז פיתוח ועיצוב בבריטניה בבעלות חברה חדשה שהוקמה ב-2006 בשם . תחת הבעלות של SAIC פותחו דגמים חדשים, כולל רכבים חשמליים ודגמי SUV.
בשנת 2017 הוקמה חברת בת חדשה בהודו, בשם , החברה החלה לייצר ולשווק כלי רכב בשוק המקומי ב-2019.
שיווק בישראל.
חברת המזרח לשיווק מכוניות, שהייתה בעלת זיכיון השיווק של "קבוצת רובר", ייבוא לישראל בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ב-2000 את רכבי MG. הרכב העיקרי ששווק בישראל היה דגם הרודסטר MGF. בשנת 2004 שיווקה את דגמי ה-ZR וה-ZT; ה-ZR, היה למעשה מבוסס על ה"רובר 25", ה-ZT מבוסס על ה"רובר 75".
דגמי MG שמיצר תאגיד SACI מיובאים לישראל מאז 2009 על ידי קבוצת לובינסקי. הדגמים הראשונים שייבאו כללו את מכונית הספורט הדו-מושבית MGT-F ואת מכונית המנהלים MG 550.
בסוף שנת 2019 החל שיווקה בישראל של המכונית החשמלית מדגם MG ZS EV, בתצורת קרוסאובר סאב קומפקט. בשנת 2020, היא הייתה מכונית חשמלית הנמכרת ביותר בישראל, עם כמעט 700 מסירות.
דגמים.
בתחילת הדרך שימש המותג בעיקר למכוניות ספורט דו מושביות שיוצרו במפעל חברת המכוניות M.G באביגדון, כ־16 ק"מ דרומית לאוקספורד.
לאחר הלאמה והאיחוד של תעשיית הרכב הבריטית בשנת 1975, הוקמת קבוצת "בריטיש ליילנד" (British Leyland). צוות ההנהלה וההנדסה של "בריטיש ליילנד" היה בעיקר מארגון ליילנד לשעבר, שכלל את יריבתה ההיסטורית של MG טריומף. טריומף אוגדה בחטיבת היוקרה של "בריטיש ליילנד", לצד רובר ויגואר, בעוד ש-MG נשמרה יחד עם יתר מותגי BMC לשעבר בחטיבת אוסטין-מוריס, שייצרה מכוניות משפחתיות לייצור המוני. בעוד שדגמי טריומף חדשים כמו TR7 והדולומיט הושקו במהלך שנות השבעים, לא הוצגו דגמי MG חדשים מלבד גרסת ה-V8 המוגבלת של ה-MGB. בעוד שפעילות MG הייתה רווחית, רווחים אלו קוזזו לחלוטין על ידי ההפסדים העצומים שצברו שאר חטיבת אוסטין-מוריס וכל מימון לחטיבה במסגרת "בריטיש ליילנד" הוקצה למודלים נדרשים בדחיפות לשוק ההמוני, והותיר ל-MG משאבים מוגבלים לפיתוח ושיפור טווח הדגמים הקיים, שהפך למיושן יותר ויותר. בתוך תמהיל של פוליטיקה כלכלית, פנימית וחיצונית, הושבת מפעל אבינגדון ב-24 באוקטובר 1980, כחלק מתוכנית הקיצוצים הדרסטית שהייתה הדרושה להפעלת "בריטיש ליילנד" לאחר התקופות הסוערות של שנות השבעים. המכונית האחרונה שנבנתה שם הייתה ה-MGB, ולאחר סגירת מפעל אבינגדון, מותג MG ננטש באופן זמני, ו"בריטיש ליילנד" החליטה שלא יהיה יורש ישיר מיידי ל-MGB או ל-Midget.
בין השנים 1982 ל-1991 נהג המותג MG לתכנן גרסאות ספורטיביות יותר של דגמי המטרו, מאסטרו ומונטגו של אוסטין רובר. מותג MG לא הציג דגם חדש בעצמו עד 1992, עם ה- MG RV8 - רודסטר MGB מעודכן עם מנוע רובר V8, אשר נחשף בתערוכת ברמינגהאם 1992, עם ייצור בנפח נמוך החל בשנת 1993. בשנת 1995 הושק הדגם MG F רכב ספורט דו-מושבי שזכה להצלחה ולחידוש הפופולריות של המותג.
כאשר יצרנית הרכב הסינית SAIC רכשה את קבוצת MG Rover שפשטה את הרגל, כללה הרכישה את הקניין הרוחני ששימש כבסיס לנכסי הליבה של רובר, יחידת המנועים פאוארטריין, דגמי רובר הקיימים שמספרם 25, 45 ו-75, ודגמי MG. עם זאת שם המותג "רובר" הוחזק בידי BMW שסירבה להצעת SAIC לרכוש אותו. הסיבה הייתה הסכם נפרד שנתחתם עם חברת פורד שרכשה את המותג לנד רובר, שקיבלה זכות לרכוש גם את מותג האם "רובר". SAIC השיקה עקב כך מותג חדש בשם Roewe, שבה השמתשה בעיקר בסין, בשאר העולם כל דגמי הרכב שלה החלו להיות משווקים תחת המותג MG.
מכוניות ספורט.
החל מסוף שנות ה-60 ייצרה MG סדרה של מכוניות ספורט, בתצורת רודסטר 2 מושבים.
קישורים חיצוניים.
בישראל
מבצע דוגו
מבצע דוגו מתרחש מדי שנה בתאריך 18 בינואר. במבצע זה מצטרפים המונים למנהג אכילת הפלאפל הפרטי של ניצול השואה דוד לייטנר ("דוגו").
ביוגרפיה.
דוגו נולד בנירג'האזה שבהונגריה בשנת 1930, להוריו מאיר וגולדה, בעלי חנות מכולת מקומית. בפסח 1944 הועבר דוגו עם משפחתו לגטו שהוקם בנירג'האזה, ולאחר זמן קצר שולחה המשפחה למחנה אושוויץ. דוגו נותק ממשפחתו, אך הצליח לשרוד את תלאות המחנה.
ב-18 בינואר 1945 יצאה לדרך צעדת המוות מאושוויץ. מעל 60,000 אסירים הוצעדו מערבה בהליכה כאשר מי שעוצר ומפסיק ללכת נורה למוות. אחד מהצועדים היה דוגו, שהיה אז נער כבן 14. במהלך ההליכה כמעט והתייאש. בדמדומי עייפות, בין ערות לשינה הוא נזכר באמו, גולדה, שספרה לו בילדותו שבארץ ישראל יש לחמניות עגולות ("בילקלך") הצומחות על העצים. המחשבה על הבילקלך בארץ ישראל נתנה לו תקווה וכוח, ודוגו המשיך לצעוד. הצעדה הסתיימה במחנה מאוטהאוזן, לאחר מכן הועבר למחנה גונצקירכן משם השתחרר.
דוגו עלה ארצה והיה ממייסדי מושב ניר גלים.
מבצע דוגו.
זמן קצר לאחר עלייתו לארץ, דוגו טייל בשוק מחנה יהודה בירושלים, וראה כדורי פלאפל מיטגנים בשמן. הוא החליט כי מדי שנה, ב-18 בינואר, יום יציאתו לצעדת המוות, הוא יאכל פלאפל כפי יכולתו עד להתפקע (סיפר שבעבר היה יכול לאכול יותר מ-3 מנות פלאפל לבד, בשנים האחרונות ממרום גילו הוא אוכל כאחת), כדי לחגוג את העובדה שהוא חי, שהוא אינו רעב יותר, שהגשים את חלומה של אמו והגיע לארץ ישראל.
בשנת 2016 בית העדות יזם את "מבצע דוגו", והפך את המנהג הפרטי של דוגו למשהו שכל הציבור יכול לקחת בו חלק. מאז, מצטרפים מדי שנה המונים למנהג הפלאפל של דוגו. בית העדות הזמין אנשים מכל הארץ והעולם לאכול פלאפל באותו התאריך, ב-18 בינואר, ולהעלות את התמונות לרשתות החברתיות.
שירות בתי הסוהר מגיש פלאפל בחדרי האוכל באותו היום. בתי ספר רבים ברחבי הארץ והעולם לומדים באותו היום על צעדת המוות. משתתפים נוספים: משרדי ממשלה ושגרירויות, מקומות עבודה, חברות הסעדה, תנועות נוער, קהילות ויחידים.
ב-2019 השתתף נשיא המדינה ראובן ריבלין במבצע דוגו.
ב-2020 השתתף הרמטכ"ל אביב כוכבי באכילת פלאפל עם דוגו.
פרארי רומא
פרארי רומא (באנגלית: Ferrari Roma) היא מכונית ספורט במרכב קופה בעלת שתי מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי פרארי משנת 2020. היא הוצגה בנובמבר 2019.
עיצוב.
העיצוה החיצוני והפנימי מציג עיצוב GT חדיש, עיצוב הפרארי רומא מאפשר שילוב של יוקרה וספורט. העיצוה החיצוני מזכיר במעט את אסטון מרטין ונטאג'. גלגלים בקוטר 20 אינץ', הדגם הוצג עם בחירה בין גלגלים של חברת פירלי, מישלן או ברידג'סטון. הבלמים בקוטר 390 מ"מ.
הפנים כולל עיצוב יוקרתי ונוחות "יתר", טכנולוגיות מעודכנות, ושימוש גבוה בבד. לוח מחוונים דיגיטלי בקוטר 16.0 אינץ' המשותף עם פרארי SF90 סטרדלה, מסך מגע המשדר את המולטימדיה בקוטר 8.4 אינץ'.
מפרט טכני.