ארבע מהמדליות, בהן שלוש ממדליות הזהב, הגיעו מענף הקאנו/קיאק. הקיאקיסט מרכוס ואלס ניצח במקצה ל-1000 מטר, סאול קראוויוטו וכריסטיאן טורו ניצחו במקצה הזוגות ל-200 מטר, וקראוויוטו זכה גם במדליית ארד במקצה היחידים ל-200 מטר. במדליית הזהב השלישית זכתה מאיאלן שורו, בסלאלום. רביעיית הקיאקיסטים סיימה במקום החמישי במקצה ל-1000 מטר וטרסה פורטלה סיימה שישית במקצה ל-200 מטר. חותר הקאנו אלפונסו בנאווידס סיים במקום הרביעי במקצה ל-200 מטר ואנדר אלוסחי סיים במקום השמיני בסלאלום.
באתלטיקה זכו הספרדים בשתי מדליות. רות בייטייה זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה ואורלנדו אורטגה זכה במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות. דוד בוסטוס סיים שביעי בריצת 1500 מטר ובאטריס פסקואל סיימה שמינית בהליכה ל-20 ק"מ. גם בשחייה זכו הספרדים בשתי מדליות, את שתיהן השיגה מיריה בלמונטה. היא זכתה במדליית הזהב במשחה ל-200 מטר פרפר, זכתה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי וגם סיימה במקום הרביעי במשחה ל-800 מטר חופשי. השחיין הספרדי היחיד מלבדה שהעפיל למשחה גמר היה ז'ואן לואיס פונס, שסיים שמיני במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
שחקנית הבדמינטון קרולינה מארין זכתה במדליית זהב, והייתה לאישה הראשונה מחוץ לאסיה שרושמת הישג כזה, ולאדם הראשון מחוץ לאסיה שזוכה במדליית זהב אולימפית בבדמינטון מאז 1996. הטניסאים רפאל נדאל ומארק לופס זכו במדליית זהב בטורניר הזוגות, לאחר שגברו במשחק הגמר על הצמד הרומני פלורין מרג'אה והוריה טקאו. בטורניר היחידים סיים נדאל במקום הרביעי, לאחר שהפסיד בחצי הגמר לחואן מרטין דל פוטרו ובמשחק על מדליית הארד הפסיד לקיי נישיקורי. טניסאי ספרדי נוסף, רוברטו באוטיסטה אגוט, הודח בשלב רבע הגמר, אף הוא בידי דל פוטרו. בטורניר הזוגות לנשים הודחו גרביניה מוגורוסה וקרלה סוארס נבארו בשלב רבע הגמר.
בטאקוונדו זכתה אווה קאלוו במדליית כסף, ז'ואל גונסאלס איבד את תוארו וזכה במדליית ארד, וחסוס טורטוסה סיים במקום החמישי. נבחרת ההתעמלות האמנותית זכתה במדליית כסף, וקרולינה רודריגס סיימה במקום השמיני בתחרות היחידות. רוכב האופניים הספרדי היחיד שזכה במדליה בריו היה קרלוס קולומה, שזכה במדליית ארד באופני הרים. ג'ונתן קסטרווייחו סיים רביעי במרוץ נגד השעון, בו סיים יון איזאגירה במקום השמיני, וז'ואקים רודריגז סיים חמישי במרוץ אופני כביש. מרימת המשקולות לידיה ולנטין הייתה לספרדייה הראשונה שזוכה במדליה אולימפית בהרמת משקולות, מדליית ארד. אנדרס מאטה סיים במקום השביעי.
נבחרת הנשים בכדורסל זכתה במדליית כסף, לאחר שגברה בחצי הגמר 54-68 על סרביה, והפסידה 101-72 לארצות הברית במשחק הגמר. שחקנית הנבחרת אסטו נדור הייתה החוסמת המצטיינת בטורניר, עם 2.1 חסימות בממוצע למשחק. נבחרת הגברים פתחה את הטורניר עם שני הפסדים, אך בהמשך התאוששה, בדרך לזכייה במדליית ארד, לאחר הפסד לארצות הברית 82-76 בחצי הגמר, וניצחון על אוסטרליה 88-89 במשחק על המקום השלישי. שחקן הנבחרת פאו גאסול היה הריבאונדר המצטיין בטורניר, עם 8.9 בממוצע למשחק. נבחרת הנשים בכדורמים סיימה במקום החמישי ונבחרת הגברים בכדורמים ונבחרת הנשים ברוגבי שביעיות סיימו במקום השביעי. גם שתי נבחרות ההוקי שדה ונבחרת הנשים בכדוריד הודחו בשלב רבע הגמר.
ביתר הענפים בלטו ספורטאים אלה: שייטות ה-49er ברטה בטנאסוס וטמרה אצ'גוין סיימו במקום הרביעי, וגולשת הניל פרייד מרינה אלבאו איבדה את תוארה וסיימה במקום החמישי; הקלעית פאטימה גאלווס סיימה במקום הרביעי בטראפ, וסוניה פרנקט סיימה במקום השישי באקדח אוויר; הרוכב סוורו חוראדו סיים חמישי ברכיבה אומנותית, ובמקום השביעי עם הנבחרת; שחקן הגולף רפאל קבררה-ביו סיים במקום החמישי, וסרחיו גארסיה סיים במקום השמיני; הג'ודאית מריה ברנבאו סיימה במקום החמישי; השחייניות הצורניות אנה קרבונל וג'מה מנגואל סיימו במקום החמישי בדואט; החותרות אנה בואדה ואאינה סיד סיימו במקום השישי; הטריאתלט מריו מולה סיים שמיני; המתאגרף סמואל קרמונה הודח ברבע הגמר.
משחקי החורף.
במשחקי החורף היו הישגי הספרדים צנועים יותר. הפעם הראשונה בה התקרבו ספורטאים ספרדים לזכייה במדליה הייתה באולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956), אז סיימו גולשי המזחלות ויסנטה סרטוריוס ואלפונסו דה-פורטגו במקום הרביעי, אך הייתה זו הבלחה חד-פעמית.
באולימפיאדת סאפורו (1972) זכה גולש הסקי האלפיני פרנסיסקו פרננדס אוצ'ואה במדליה הראשונה של ספרד במשחקי החורף - מדליית זהב בסלאלום. ערב אולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018), זוהי מדליית הזהב היחידה בה זכה ספורטאי ספרדי במשחקי החורף. באולימפיאדת סרייבו (1984) הגיעה אחותו הצעירה של פרננדס אוצ'ואה, בלנקה, למקום השישי בסלאלום ענק, ובאולימפיאדת קלגרי (1988) סיימה במקום החמישי בסלאלום. באולימפיאדת אלברוויל (1992) שיפרה עוד יותר את הישגה, וזכתה במדליית ארד.
באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) סיימה מריה חוסה ריינדה במקום השישי בסלאלום, באולימפיאדת טורינו (2006) דורג גולש השלג ז'ורדי פונט במקום הרביעי, ובאולימפיאדת סוצ'י (2014) סיים המחליק האמנותי חאווייר פרננדס במקום הרביעי, וגולש השלג לוקאס אגיבאר סיים במקום השביעי.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכה המחליק האמנותי פרננדס במדליית ארד וגולש השלג רג'ינו הרננדס זכה במדליית ארד בסנואבורד קרוס.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
width="20px"|
באולימפיאדות החורף:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
width="20px"|
בענפי החורף:
יוחנן פרידמן
יוחנן פרידמן (נולד ב-28 במרץ 1936) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לשפה וספרות ערבית ובחוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית בירושלים. מאז 1999 הוא חבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וכיהן בשנים 2007–2010 כיו"ר החטיבה למדעי הרוח באקדמיה. חתן פרס ישראל לשנת ה'תשע"ו (2016) בתחום חקר המזרח הקרוב.
ביוגרפיה.
יוחנן פרידמן נולד בזקמנה שבסלובקיה, אז חלק מצ'כוסלובקיה ועלה לישראל עם הוריו בשנת 1949. לאחר שהות קצרה בקבוץ עברון ובקבוץ כפר מסריק, הוא למד את לימודיו התיכוניים בבית הספר הריאלי בחיפה (1954–1950). אחרי שירותו הצבאי, בשנת 1956, הוא החל את לימודיו לתואר ראשון באוניברסיטה העברית, בחוג לשפה וספרות ערבית ובחוג להיסטוריה של ארצות האסלאם. בשנת 1962 הוא סיים תואר שני בשפה וספרות ערבית. עבודת הגמר שלו נסבה על יצירתו של המשורר הערבי המפורסם אבו אל-עלאא אל-מערי (מת בשנת 1054 לספה"נ). אל־מערי היה משורר ביקורתי מאוד כלפי החברה ומערכת האמונות הדתיות של זמנו והואשׁם במינות ובהתרסה כלפי דת האסלאם. העבודה עסקה בתכנים הדתיים והתרבותיים שׁל קובץ השירים הידוע בשׁם "לֻזֻום מא לא ילזם" ונכתבה בהדרכתו שׁל פרופסור דוד צבי בנעט.
לאחר סיום לימודיו לקראת התואר השני, יוחנן פרידמן נסע לאוניברסיטת מק־גיל במונטריאול שבקנדה כדי ללמוד לקראת התואר השלישי. הוא למד אורדו והתמחה בתולדות האסלאם בהודו. עבודת הדוקטור שלו על ההוגה הדתי המוסלמי שיח' אחמד סִרְהִנדי (מת בשנת 1624 לספה"נ) אושרה בשנת 1966. העבודה נכתבה בהדרכתו של פרופסור צ'ארלס אדמס. בשנת 1966 הצטרף יוחנן פרידמן לאוניברסיטה העברית ומונה למרצה בלימודי האסלאם, בהדגשת המחשבה המוסלמית בתת-היבשת ההודית בימי הביניים ובעת החדשה. באוניברסיטה העברית הוא כיהן, נוסף על תפקידיו במחקר ובהוראה, כראש המכון ללימודי אסיה ואפריקה (1975–197–), ראש המדרשה ללימודים מתקדמים של הפקולטה למדעי הרוח (1980–1983), דיקן הפקולטה למדעי הרוח (1985–1988), וראש החוג לשפה וספרות ערבית (2002–2004). הוא שהה כפרופסור אורח, באוניברסיטאות ניו יורק ופנסילבניה, École pratique des hautes études בפריז, וכן היה עמית במכון ללימודים מתקדמים שבפרינסטון. הוא שימש שנים רבות חבר ועדת המקצוע להוראת הערבית בבתי הספר התיכוניים. בשנת 1999 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, הוא יו"ר ועדת הפרסומים של האקדמיה, והחל מ-2007 הוא מכהן כיו"ר החטיבה למדעי הרוח. זכה בפרס לנדאו למדעים ולמחקר לשנת 2003 בתחום מדעי הרוח.
הוא עורך כתב העת Jerusalem Studies in Arabic and Islam היוצא לאור במכון ללימודי אסיה ואפריקה של האוניברסיטה העברית.
יוחנן פרידמן נשוי לצפרירה ואב לשתי בנות.
מחקריו.
עד לשנת 2009 חיבר פרידמן ארבעה ספרים. שניים עוסקים בתולדות המחשבה המוסלמית בהודו; השניים האחרים נוגעים לאסלאם הקלאסי:
שיח אחמד סירהינדי: תיאור חשיבתו ומחקריו של דמותו בעיני הדורות הבאים.
ספר זה הוא עיבודה של עבודת הדוקטור של פרידמן אשׁר פורסם לראשׁונה ב-1971 בהוצאת אוניברסיטת מק־גיל (הדפסה חוזרת בהוצאת הספרים שׁל אוניברסיטת אוקספורד ב־2002). בספר זה עוסק פרידמן במחשבה המוסלמית הביניימית בהודו. הספר דן באחמד סרהנדי, מיסטיקאי מוסלמי הודי שנפטר ב-1624. הספר עוסק בנושאים כגון התחדשות האסלאם בראשיתה של כל מאה שׁל הספירה המוסלמית, היחס בין המיסטיקה לבין ההלכה והבעיות המיוחדות של מוסלמי הודו בהיותם מיעוט השולט על אוכלוסייה בלתי מוסלמית ברובה.
המשכיות הנבואה: היבטים בהגות הדתית האחמדית ורקעה הימי ביניימי.
ספרו השני של פרידמן שראה אור בהוצאת אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
, עוסק באחמדיה, שהיא תנועה משׁיחית מוסלמית מודרנית, אשׁר קמה בהודו בעשור האחרון של המאה ה-19. התנועה האחמדית מתיחדת בעיקר בשני רעיונות: