כשהחלו להופיע מצלמות הווידאו שהתאימו לשוק הביתי, גודלן של הקלטות הפריע לתכנן מצלמה קטנה וקלה. בדגמים הראשונים של מצלמות הווידאו הביתיות הייתה הפרדה בין המצלמה למכשיר ההקלטה, כלומר מצלמת הווידאו הייתה מורכבת משני חלקים נפרדים, שהיו מחוברים בעזרת כבל. יחידה אחת הכילה את מכשיר ההקלטה וספק הכוח (סוללה או חיבור למקור כוח חיצוני), והיחידה שנייה היא המצלמה. הפרדה זו מסורבלת ואינה נוחה, אך מצלמות שהכילו את יחידת ההקלטה היו גדולות ומסורבלות, בין השאר בגלל גודל הקלטת. כדי להתגבר על בעיה זו הוצגה קלטת מוקטנת בשם VHS-C. כדי לאפשר את הצגת הקלטת הזו במכשיר VHS נעשה שימוש במתאם שממדיו זהים לקלטת רגילה, והוא מכיל בתוכו את הקלטת המוקטנת.
השפעה תרבותית.
הופעת ה-VHS שינתה הרגלי צפייה, יצרה מוסדות חדשים ושינויים רבים בתחום תעשיית הבידור. האפשרות להקליט תוכניות טלוויזיה ולצפות בהן בשעה הנוחה לצרכן בלי האילוץ לצפות בתוכנית בזמן ששודרה שינתה את הרגלי הצפייה. בשלב שני החלו להופיע ספריות וידאו, דבר שהייתה לו השפעה גדולה אף יותר, ואפשרה לצרכנים לצפות בסרטים בלי להיות תלויים בהחלטת בעלי בתי הקולנוע בעיר מגוריהם. במקביל לירידה המתמשכת בצפייה בסרטים באולמות הקולנוע שנגרמה מעליית ההיצע בשידורי הטלוויזיה כמו גם מהאפשרות לצפות בסרטים בבית בעזרת הווידאו, נפתח לאולפני הסרטים ערוץ הכנסות נוסף, ממכירת והשכרת קלטות, הכנסות שהאריכו מאוד את משך הזמן בו סרט מסוים מייצר הכנסות, עוד זמן רב אחרי שהסרט ירד מהאקרנים בבתי הקולנוע.
סוגים חדשים של סרטים, שהתאימו פחות להצגה בקולנועים מסיבות שונות, יכלו להצליח בשוק הווידאו. בין סוגים אלו ניתן למנות "סרטי פולחן", ובמידה רבה יותר סרטים פורנוגרפיים, תעשייה שבין 1982 ועד הופעת האינטרנט וה-DVD בסוף המאה ה-20, הייתה מבוססת כמעט לחלוטין על הפצת תוצרתה בפורמט VHS. בטרמינולוגיה המקובלת באנגלית, המעבר מהפצה בבתי הקולנוע ל-VHS נחשב לסיום "תור הזהב של הפורנוגרפיה" .
עולם תוכן וצרכנות נוסף שנולד עם הופעת ה-VHS היה קלטות לילדים. מלבד סרטי קולנוע לילדים והקלטות של הצגות ילדים שהופצו כך, הופקו תכנים ספציפיים לקלטות וידאו לצריכה ביתית. תחום שבישראל הגיע לשיאו בשנות התשעים של המאה ה-20, שהביאו פתרון טלוויזיוני לילדים קטנים מחוץ לרצועת השידור לילדים של הטלוויזיה החינוכית, טרם הקמתם של ערוצים לגיל הרך. בין תכנים אלו נכללות סדרות חינוכיות/לימודיות (כגון בייבי איינשטיין) ותוכניות בידור לילדים (לרוב שירי ילדים על רקע אנימציה או בהגשת שחקן/בדרן המגלם דמות בסיפור מסגרת ובליווי ילדים-שחקנים).
שימושים ומוצרים נוספים.
rewinders.
האמונה שגלגול הסרט לאחור (rewinding) תורם לבלאי מואץ של מערכות VHS הביאה להופעת מכשירים ייעודיים לגילגול הסרטים לאחור ("rewinders"). בנוסף לצרכנים שהאמינו שעל ידי כך הם מאריכים את חיי המערכת, ספריות וידאו השתמשו ב-rewinders כדי להחזיר אחורה סרטים שהלקוח ששאל אותם לא החזיר לאחור, לעיתים תוך חיוב הלקוח בתשלום נוסף. בדרך כלל המכשירים הללו גילגלו את הסרט לאחור מהר יותר מאשר המערכת עצמה.
גיבוי נתונים.
מחירה הזול יחסית של מערכת VHS, ובייחוד המחיר הזול של קלטות ריקות, וכן תפוצתה הגדולה, הביאו לשימוש מעניין: החל מאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, מחשבים אישיים החלו להיות מצוידים בכוננים קשיחים. מערכות גיבוי נתונים אמינות במחיר סביר לא הופיעו למשך מספר שנים, ובעלי מחשבים שרצו לגבות את הכונן הקשיח נאלצו להשתמש בדיסקטים. מספר יצרנים ייצרו כרטיסי הרחבה למחשב אישי שהתממשקו עם מערכת ה-VHS והפכו אותה למערכת גיבוי, בקיבולת של כ-2 גיגהבייט לקלטת - נפח עצום בתקופה שהכוננים עצמם היו בנפח של עשרות עד מאות ספורות של מגהבייט. מערכות אלו מעולם לא זכו לתפוצה רחבה במערב, אבל החל מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 הן היו פופולריות ברבות מהמדינות העצמאיות שנוצרו בעקבות התפרקות ברית המועצות.
וריאציות על הסטנדרט.
לסטנדרט ה-VHS הופיעו עם השנים וריאציות שונות, הן במבנה הפיזי של הסרט והקלטת, והן בפורמט ההקלטה.
מיקוד (חברה)
קבוצת מיקוד היא חברת אבטחה וניקיון מהגדולות בישראל. החברה מעסיקה כ-8,500 עובדים. החברה נוסדה בשנת 1984 על ידי סולי אלישר. מטה החברה ברחוב השקמה במועצה מקומית אזור. החברה החלה דרכה בירושלים כחברת אבטחה בלבד, ובמהלך השנים נוספו תחומי פעילות נוספים על מנת לספק שירותים נוספים. כיום קבוצת מיקוד מורכבת מ-4 חברות בנות:
מאז שמשרד הביטחון החליט להפריט חלק מפעילות אבטחת המחסומים זכתה חברת מיקוד ביחד עם עוד ארבע חברות אבטחה נוספות במכרז שערך המשרד. בין השאר אחראית החברה לאבטחת המחסומים שער אפרים, אייל, הזיתים, וגלבוע. בנוסף, מספקת מיקוד אבטחה למספר שכונות במזרח ירושלים.
ביקורת על פעולת החברה.
בפברואר 2011 הוקם ארגון העובדים הראשון של החברה. באמצע אוגוסט 2011 פתחו מאבטחי החברה העובדים בעירית מודיעין בשביתה במחאה על כך שהחברה מסרבת להכיר ולנהל משא ומתן עם ארגון העובדים של החברה. בחודש ספטמבר של אותה שנה הודיעה הנהלת מיקוד כי היא מכיר בארגון ותנהל איתו משא ומתן על הסכם קיבוצי.
בשנת 2007 זכתה החברה במכרז החשב הכללי במשרד האוצר לאספקת שירותי אבטחת שרים. ב-2011 עלתה החברה לכותרות עקב תובענה ייצוגית שהוגשה כנגדה מצד 81 מאבטחי שרים, על סך 14 מיליון שקל על כך שהפרה תנאים סוציאליים של מאבטחי שרים ולא שילמה שעות נוספות, דמי חופשה, הבראה, מחלה וחגים.
אקס-פורס
אקס-פקטור
שיחות לעובדי גוגל
שיחות לעובדי גוגל (AtGoogleTalks או Talks@Google) הן סדרה של הרצאות, כל אחת במשך כחצי שעה עד שעה, שניתנו בפני עובדי חברת גוגל במשרדיה השונים ברחבי העולם, הוקלטו, והן זמינות לציבור הרחב באתר יוטיוב. המרצים באים מתחומים שונים כמו ממשל ופוליטיקה, מדע, מחשבים, אמנות, ספרות, בידור, טלוויזיה, בלשנות, הגות, היסטוריה ועוד. סדרת ההרצאות החלה בשנת 2006, ועד לשנת 2017 נערכו בה יותר מ-4,000 הרצאות. כתריסר הרצאות נוספות מדי שבוע. נכון ל-2018 יש לערוץ למעלה מ-125 מיליון צפיות.
בין המרצים השונים נכללים: ליידי גאגא, נועם חומסקי, סלמאן רושדי, סלבוי ז'יז'ק, ג'ון סרל, סטיבן פינקר, כריסטופר היצ'נס, בוב וודוורד, מוחמד יונוס, מייקל בלומברג, ברק אובמה, רון פול, טינה פיי, מרתה סטיוארט, הילרי קלינטון, פול קרוגמן, ג'יימס רנדי, דניאל גולמן, חוזה גונזלס, ג'ורג' סורוס, דייוויד בקהאם, ניל גיימן, סטיב ווזניאק, סאם האריס, קונדוליזה רייס, גארי קספרוב, דן אריאלי, ג'ון מקיין, דונלד קנות', פיליפ זימברדו, ריי קורצוויל, דייב ברי, הנרי קיסינג'ר, דיפאק צ'ופרה, אליס ווקר, סוניה ליובומירסקי, הווארד זין, דייוויד פרידמן, ג'יימי אוליבר, סטיבן ויינברג, דניאל אלסברג, ג'ונתן ספרן פויר, דניאל כהנמן, ננסי פלוסי, מרכוס דו סוטוי, ברנאר אנרי לוי, רם עמנואל וקווין מיטניק.
ספקטרוגרף
דור פלס
דור פלס (נולד ב-5 בנובמבר 1961) הוא במאי תיאטרון, שחקן, ומורה למשחק באקדמיה לאמנויות המופע בתל אביב. מייסד “דור סדנאות״ ביה״ס למשחק לחובבים.
ביוגרפיה.
פלס בוגר תואר ראשון בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במגמת בימוי. ביים מספר הצגות במסגרת תיאטרון האוניברסיטה.
"אחר צהריים קסום" מאת וולפגאנג באואר בתרגום שמעון לוי עיבוד ובימוי 2001 (עם השחקנים: ג'וש שגיא ואלחי לויט). "דון פרלימפלין ואהבתו לבליסה בגן ביתו" מאת פדריקו גארסיה לורקה, בתרגום רנה ליטוין 2002 (עם איציק כהן)
כשחקן תיאטרון הופיע בהצגות: "זינגר" בבימוי מיכה לבינסון ו"שלוש אחיות" בבימוי גדליה בסר (תיאטרון באר שבע), "סינים סינים" בבימוי ניקו ניתאי (תיאטרון הסמטה), "שמוליק של זהרה" מאת חגית רכבי ניקוליבסקי (תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער), ו"הנציב" (החאן הירושלמי).
ביים בתיאטרון הבימה את ההצגה "ליזליזה". בתיאטרון הסמטה ביים את "ברבוניות" (בהשתתפות: מיכאל כורש, מיכל ורד, יואב בר-לב), "אוטוסטראדה" (בהשתתפות: משה איבגי, שירה פרבר) ו"ווקמן" (בהשתתפות: ליאור מילר, ואורן שבו). בתיאטרונטו ביים את "שיחה ממתינה" שחקנית ענת ברזילי, ובסטודיו למשחק בחולון את "מכון ליווי". השתתף בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא, בו ביים את "הזולה של דדי" (שחקנים:הילי ילון ויניב מויאל) ו"קרדיט" שחקנים: יהודה מור, קארין אופיר. השפעת קרני גמא על ציפורני החתול, "משהו יפה" ו"הבחורים בדלת ממול" מאת תום גריפין במסגרת האקדמיה לאמנויות המופע. קבוצת התיאטרון בהנהלתו של דור פלס עובדת כיום במסגרת תיאטרון אלפא לאמנויות המופע, ושם עיבד (ביחד עם טל יצחקי) את "המסיבה של ג'קי". הצגות נוספות שביים בתיאטרון אלפא: "כשהחביתה נוגעת בסלט" מאת מיכאל מוריס-רייך (2021) ו"מלח הארץ" (עיבודה של טל יצחקי למחזה מאת ברנדן ג'ייקובס-ג'נקינס).
פלס כיהן 15 שנה כמנהל האמנותי ובמאי הבית של התיאטרון העירוני נתניה, במסגרתו הקים סדנאות תיאטרון וביים את ההצגות: "המין השני", "איפה הכסף", "הפרדס" (מאת יוסף בר-יוסף), "רק אתמול נולדה", "שמונה נשים", "הצעת נישואין" (מאת צ'כוב), "הורים איומים" (מאת ז'אן קוקטו), "אל תקרא לי מותק", "קערת עץ", "מים גנובים" (פלס זכה בפרס הבימוי בפסטיבל "כל הארץ במה" על הצגה זו, שזכתה גם בפרס ההצגה הטובה ביותר, ובעקבות זאת היא הוצגה גם בתיאטרון צוותא), "תיאטרון בסלון", "קלפנים" (מאת ניקולאי גוגול), "הניחוח של חנה", ופסטיבל אקט 2 בחיפה.