תערוכת היחיד הראשונה שלו נערכה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ב-1976, עבודות הצילום שלו התמקדו בעיקר בניו יורק ובבוסטון, הוא זכה מספר פעמים בפרס הקרן הלאומית לאמנויות.
צילומיו מרבים להתמקד בבתי ספר, ילדים בבית ספר ואישים בעלי מוגבלות.
ב-1975 החל את הפרויקט שלו "האחיות בראון" במסגרתו צילם את אשתו ושלוש אחיותיה מדי שנה בסדר קבוע. צילומי הפרויקט הוצגו במספר מוזיאונים ברחבי ארצות הברית. עד שנת 2020 צולמו האחיות ברציפות 46 שנה.
הוא שימש כמרצה במכללה לאמנות ועיצוב של מסצ'וסטס (Massachusetts College of Art and Design).
מערות אלורה
מערות אלורה (במראטהית: वेरूळची लेणी) הן אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, השוכנות במחוז אוראנגאבאד במדינת מהאראשטרה בהודו. זהו אחד ממתחמי מערות המקדש ההינדיות החצובים בסלע הגדולים בעולם, ובו מרבית המונומנטים השייכים להינדואיזם וחלקם שייכים לבודהיזם ולג'ייניזם, והם כוללים יצירות אמנות מהתקופה 600–1000 לספירה. מערה 16 המכונה היא מונולית, מקדש החצוב בשלמות מגוש סלע אחד הגדולים בעולם, מונומנט בצורת מרכבה המוקדש לאל שיווה. בגילופים של מקדש קאילשה יש פסלים המתארים את האלים, והאלות מההינדואיזם וכן פאנלים של תבליטים המסכמים את שני האפוסים ההינדים הגדולים.
באתר יש מעל ל-100 מערות, כולן נחפרו מצוקי הבזלת בגבעות צ'אראננדרי (Charanandri), 34 מהן פתוחות לציבור. אלו כוללות 17 מערות הינדואיסטיות (מערות 13–29), 12 מערות בודהיסטיות (מערות 1–12) ו-5 מערות ג'ייניות (מערות 30–34). כל קבוצת מערות מייצגת אלוהויות ומיתולוגיות שרווחו באלף הראשון לספירה, כמו גם מנזרים של כל דת בהתאמה. הם נבנו זה ליד זה וממחישים את ההרמוניה הדתית שהייתה בהודו העתיקה. כל המונומנטים של אלורה נבנו במהלך , שבנתה חלק מהמערות ההינדיות והבודהיסטיות, ו שבנתה מספר מערות ג'ייניות. מימון להקמת המונומנטים סופק על ידי מלכים, סוחרים ועשירי האזור.
אף על פי שהמערות שימשו כמקדשים ותחנת מנוחה לעולי רגל, מיקום האתר על דרך סחר עתיקה בדרום אסיה הפך אותו גם למרכז מסחרי חשוב באזור דקאן. האתר שוכן 29 קילומטרים צפונית-מערבית לאוראנגאבאד, וכ-300 קילומטרים מזרחית-צפונית-מזרחית למומבאי. מערות אלורה, יחד עם מערות אג'אנטה הסמוכות, מהוות אטרקציה תיירותית מרכזית באזור שבמהאראשטרה, ומונומנט מוגן בפיקוח ארגון הסקר הארכאולוגי של הודו (בראשי תיבות ASI).
מיקום.
האתר מערות אלורה שוכן במדינת מהאראשטרה כ-29 קילומטרים צפונית-מערבית לעיר אוראנגאבאד, וכ-300 קילומטרים מזרחית-צפונית-מזרחית למומבאי, 235 קילומטרים מפונה וכ-100 קילומטרים מערבית למערות אג'אנטה, 2.3 קילומטרים מ (הודו).
אלורה תופסת אזור סלעי שטוח יחסית בהרי גהט המערביים, שם הפעילות הגעשית העתיקה יצרה תצורות בזלת רב שכבתיות, המכונות מדרגות דקאן. הפעילות הגעשית שיצרה את הצוק הפונה מערבה ובו מערות אלורה התרחשה בתור הקרטיקון. החזית האנכית שנוצרה הפכה את הגישה לשכבות רבות של תצורות סלע לקלה יותר, ואפשרה לאדריכלים לבחור בזלת עם גרגירים עדינים יותר לפיסול מפורט יותר.
כרונולוגיה.
הבנייה באלורה נחקרה מאז השלטון הקולוניאלי הבריטי. עם זאת, הסגנונות החופפים בין המערות הבודהיסטיות, ההינדואיסטיות והג'ייניות הקשו על קבלת הסכמה הנוגעת לכרונולוגיית בנייתם. המחלוקות נוגעות בדרך כלל בשאלות: האם המערות הבודהיסטיות או ההינדואיסטיות נחצבו תחילה? ומה התאריך היחסי של המערות במסגרת מסורת מסוימת. הקונצנזוס הרחב שהתגבש מבוסס על השוואה בין סגנונות הגילוף באלורה למקדשי מערות אחרים באזור הדקאן שתוארכו, תיעוד טקסטואלי של שושלות שונות, וראיות אפיגרפיות שנמצאו באתרים ארכאולוגיים שונים ליד אלורה ובמקומות אחרים במהאראשטרה, מאדהיה פרדש וקרנאטקה. [16] [17] גרי הוקפילד מלנדרה טוען שלמערות אלורה היו שלוש תקופות בנייה חשובות: תקופה הינדית מוקדמת (~ 550 עד 600 לספירה), שלב בודהיסטי (~ 600 עד 730 לספירה) ושלב מאוחר יותר, הינדואיסטי וג'ייני (~ 730 עד 950 לספירה).
ייתכן שהמערות הקדומות ביותר נבנו בתקופת שושלות ו, השנייה ידועה בחסות שהעניקה למערות אג'אנטה. עם זאת, סביר להניח שחלק מהמערות הקדומות ביותר, כמו מערה 29 (הינדואיסטית), נבנו על ידי שסגדה לשיווה, ואילו המערות הבודהיסטיות נבנו על ידי . המערות ההינדואיסטיות המאוחרות יותר והמערות הג'ייניות המוקדמות נבנו על ידי , ואילו מערות הג'ייניות האחרונות נבנו על ידי , שמימנה גם מקדשי מערות ג'ייניות אחרות.
המונומנטים ההינדואיסטיים: מערות 13–29.
המערות ההינדואיסטיות נבנו בתקופת שושלת קלאצ'ורי, מאמצע המאה ה-6 ועד סוף המאה ה-8 בשני שלבים. תשעה מקדשי מערות נחפרו בתחילת המאה השישית, ואחריהם ארבע מערות נוספות (מערות 17–29). העבודות החלו לראשונה, לפי הסדר, במערות 28, 27 ו-19 ואז במערות 29 ו-21 שנחפרו במקביל למערות 20 ו-26.
המערות המאוחרות יותר, 14, 15 ו-16, הוקמו בתקופת שושלת רשטרקוטה, חלקן מתוארכות בין המאות ה-8 עד ה-10. העבודות החלו לראשונה במערות 14 ו-15 כאשר מערה 16, המונולית הגדול בעולם, הייתה האחרונה מבין השלוש שהוקמו. מערות אלה הושלמו במאה ה-8 בתמיכת המלך קרישנה הראשון.
מקדשים הינדים מוקדמים: מערה 29: דומר לנה.
הבנייה במערות ההינדואיסטיות המוקדמות החלה לפני כל אחת ממערות הבודהיסטיות או הג'ייניות. מערות מוקדמות אלה הוקדשו בדרך כלל לאל ההינדי שיווה, אם כי האיקונוגרפיה מרמזת כי בעלי המלאכה העניקו לאלים ואלות אחרות של ההינדואיזם כבוד בולט ושווה. מאפיין נפוץ של מקדשי מערות אלה היה לינגה-יוני החצוב בסלע בליבת המקדש, כאשר כל אחד מהם מוקף במרחב לשביל הקפה סביב סביב.
מערה 29, הנקראת גם דומר לנה (Dhumar Lena), היא אחת החציבות הראשונות באלורה ובין הגדולות ביותר. מבנה מקדש הינדי מוקדם במערה התרכז סביב "ואל גנגה" (Vale Ganga), מפל טבעי ששולב במונומנט. המפל נראה ממרפסת מגולפת בסלע מדרום ותואר כ"נופל על מצחו של שיווה הגדול", במיוחד בעונת המונסונים. הגילופים במערה זו גדולים מגודל טבעי, אך לדברי החוקר דבליקר (Dhavalikar), הם "גמלוניים, גוציים עם גפיים לא פרופורציונליים" בהשוואה לאלה שנמצאו במערות אלורה אחרות.
מערה 21: מקדש ראמשוואר.
מערה 21, הנקראת גם רמשוואר לנה (Rameshwar Lena), היא חציבה מוקדמת נוספת שבנייתה מיוחסת לשושלת קלאצ'ורי. המערה הושלמה לפני עליית שושלת רשטרקוטה לשלטון שהמשיכה את הרחבת המערות באלורה.
אף על פי שבמערה יש יצירות אומנות דומות לאלו שבמערות אלורה אחרות, יש בה גם מספר יצירות ייחודיות, כמו אלה המתארות את סיפור המרדף של האלה פרוואטי אחרי שיווה. במערות אחרות נמצאו גילופים המתארים את פרוואטי ושיווה בשעות הפנאי, חתונתם של פרוואטי ושיווה וריקוד שיווה וקרטיקייה (סקאנדה). המערה מכילה גם תצוגה גדולה של ספטא מטריקה (Sapta Matrika), שבע אלות האם של מסורת השאקטיזם של ההינדואיזם, כשמשני צדדיהן גנש ושיווה. בתוך המקדש אלות אחרות החשובות למסורת השאקטי, למשל האלה דורגה. הכניסה למערה 21 מוקפת בפסלים גדולים של האלות גנגה ויאמונה המייצגות את שני נהרות ההימלאיה הגדולים (גנגס ויאמונה) ומשמעותם לתרבות ההודית.
המערה מועצבת באופן סימטרי על פי עקרון ה הריבועית ויש בה תבניות גאומטריות משובצות החוזרות על עצמן בכל המערה. לינגה שיווה בקודש הקודשים של המקדש נמצא במרחק שווה מהפסלים העיקריים של האלות גנגה ויאמונה, כששלושתם ממוקמים במשולש שווה-צלעות. לדברי כרמל ברקסון (Carmel Berkson), פריסה זו מסמלת ככל הנראה את יחסי ברהמן-, התלות ההדדית של האנרגיות הגבריות והנשיות, שהיא מרכזית בתאולוגיה ההינדית.
מערה 16: מקדש קאילשה.
מערה 16, המכונה , היא מקדש מערות בולט במיוחד בהודו עקב גודלו, הארכיטקטורה שלו והעובדה שנחצב כולו מגוש סלע אחד.
מקדש קאילשה, בהשראת הר קאילאש, מוקדש לשיווה. הוא מעוצב בקווים דומים למקדשים הינדים אחרים עם שער, אולם כינוס, מקדש ראשי רב קומות המוקף בהרבה מקדשים קטנים המעוצבים על פי התבנית הריבועית, מרחב משולב של שביל הקפה סביב סביב, קודש הקודשים (גרבה-גרייה, garbha-griya, מילולית "בית הרחם") שבו שוכן הלינגה-יוני, וצורת צריח כמו הר קאילאש - כולם מגולפים מסלע אחד. מקדשים הקטנים שנחצבו מאותו סלע מוקדשים לאלים ולאלות גנגה, יאמונה, סראסווטי, עשרת האווטארים של וישנו, אלים ודים ואלות כולל אינדרה, אגני, ואיו, סוריה ואושה, כמו גם אלים לא-ודים כמו גנש, ארדהנארישווארה (חצי שיווה, חצי פרוואטי), הריארה (חצי שיווה, חצי וישנו), אנאפורנה, דורגה ואחרים. מפלס המרתף של המקדש כולל עבודות רבות של שיווה, וישנו ושאקטי; מערכת גילופים בולטת כוללת את שנים עשר האפיזודות מילדותו של קרישנה, מרכיב חשוב בווישנויזם.
המבנה הוא מתחם מקדש רב-מפלסי העומד בפני עצמו המשתרע על שטח כפול מהפרתנון באתונה. ההערכה היא כי האומנים הסירו 85,000 מטרים מעוקבים של סלע, במשקל של כ-200,000 טון, כדי לחצוב את המקדש.
בניית המקדש יוחסה למלך קרישנה הראשון משושלת רשטרקוטה (שלט 756–773 לספירה), אך נצפו גם אלמנטים מהאדריכלות של . ממדי החצר הם 82 מטר על 46 מטר בבסיס, וגובה המקדש 30 מטר. הכניסה כוללת נמוך. המקדש המרכזי המאכלס את הלינגאם כולל מנדפה עם גג שטוח הנתמכת על ידי 16 עמודים ו . פסל של השור הקדוש ננדי שעליו רוכב שיווה עומד על מרפסת מול המקדש. בשניים מהקירות בבית המקדש המרכזי יש שורות גילופים המתארות את המהאבהארטה, בצד הצפוני, והראמאיאנה, בצד הדרומי.