משנת 2017 מנהל עוזיאל את בית הספר היסודי "גבעון", בשוק הסיטונאי בבתל אביב.
חיים אישיים.
עוזיאל נשוי לצלמת מיקלה ברסטו, ומתגורר בתל אביב.
קריירה בקולנוע.
בשנת 2003 שיחק בסרט "מיס אנטבה" בבימויו של עמרי לוי. הסרט נעשה כהפקה משותפת לבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה ולקבוצת בוגרים. בשנת 2005 השתתף בסרט "חפצי באוויר", בבימויה של דלית אלירז ובתפקיד משני בסרט הקולנוע האמריקאי "מינכן", בבימויו של סטיבן ספילברג. בשנת 2006 שיחק בסרט הדרמה הבלגי "ירושלים, ירושלים". בשנת 2007 גילם את דמותו של אליו, דמות ראשית בסרט הקולנוע "מפטיר" בבימויו של דוד דאזאנשווילי. בשנת 2008 גילם את דמותו של בוקי בסרט "הכתובה", בבימויו של מנחם גולן. בשנת 2010 גילם בסרט "החוב" דמות של סוכן מוסד, לצדה של רומי אבולעפיה ושחקנים ישראלים נוספים. באותה שנה השתתף בסרט הביכורים "אורח", בו גילם את דמותו של אדם.
קריירה בטלוויזיה.
בשנת 2005 השתתף ב-AXN Mania, מגזין ספורט אתגרי בערוץ AXN. בשנת 2006 השתתף בסדרה הקומית "קוויקי", בבימויו של זאב קלאתי, ובסדרת הטלוויזיה "החברים של נאור". בשנת 2007 השתתף בעונה השנייה של סדרת הדרמה "אולי הפעם", בבימויו של עופר ויצמן. בשנים 2007–2008 השתתף בסדרה "סרוגים" ששודרה ב-Yes. בסדרה גילם את דמותו של דודי, טייס מסוקים בחיל האוויר. בשנת 2008 השתתף בסדרה "לשם שינוי", אשר שודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית. בשנת 2009 השתתף בסדרה "האי", סדרת מקור לנוער ששודרה ב-HOT. בשנת 2010 גילם את דמותו של אייל בסדרה "עד החתונה". בשנה שאחרי השתתף בסדרה הקומית "הצרות שלי עם נשים", אשר שודרה בערוץ 10, בתפקיד ינאי. בשנת 2012 גילם את דמותו של עומר בסדרה "אלנבי", ואת דמותו של ינון (נוני) בעונה השנייה של הסדרה "חטופים".
בשנת 2014 החל לשחק בסדרת הדרמה "מתים לרגע", בתפקיד ד"ר אלון כרמי.
בשנת 2016 החל לשחק בסדרה "בני ערובה" בערוץ 10 בתפקיד בועז, ובסדרה "בלתי הפיך" בערוץ 2, בתפקיד רועי.
בשנת 2022 גילם את שי דהאן בסדרה "מיוחדת" של כאן חינוכית.
קריירה בתיאטרון.
בשנת 2002 השתתף בהצגה צירים בבימויה של אפרת בן-חיים אשר הוצגה בפסטיבל עכו. בשנת 2003 השתתף בהצגה צברים בבימוים של רננה רז, רותם קינן ודני אשור אשר הוצגה בתיאטרון תמונע. בשנת 2004 השתתף בהצגה קידמה מאת טובי דיקמן אשר הוצגה בפסטיבל עכו. בשנת 2005 השתתף בהצגה צפירה מאת ובבימוי רותם קינן ודני אשור אשר הוצגה בצוותא. בשנת 2006 השתתף בהצגה תרנגול כפרות של תיאטרון הקיבוץ על פי ספרו של אלי עמיר, בבימויו של רפי ניב. בשנת 2009 ביים את ההצגה פעם בחיים מאת הארט וג'ורג' קאופמן שהוצגה בבית ספר עירוני א' לאומנויות.
בשנת 2010 העלה עוזיאל בתיאטרון הרצליה הצגת יחיד בשם "קשטנקה", לפי סיפור קצר של צ'כוב את ההצגה ביים מישה לוריה. באותה שנה אף שיחק בהצגה "מבדולח לעשן" של תיאטרון הקאמרי מאת ז'אק אטאלי בעיבוד ובימוי של אורי אגוז.
נגיד ש...
נַגִּיד שֶ... הוא ספר ילדים מאת מרים רות.
הספר יצא לאור בהוצאת עם עובד בשנת 1985 ואויר על ידי יעקב עברי.
עלילת הספר.
גיבור הספר הוא ילד בגיל הגן בשם תור. הגן נמצא בקצהן של מדרגות היוצאות מביתו. כל פעם מחדש תור מתקשה לעלות על המדרגות הרבות והדרך אל הגן אינה קרובה לסיומה. תור, שאינו מרגיש בנוח עם הדרך הקשה, נוהג להפעיל את דמיונו ולשחק ב"משחק החלומות" בו הוא משתמש במילות-קסם: "נגיד ש..." ומכאן שם הספר. בכל פעם הוא משנה את המשך המשאלה עקב הדבר אותו הוא מוצא בדרכו. בסיפור הוא פוגש בפעם הראשונה בחיפושית משה-רבנו ומדמיין שהוא עף עליה לגן, בפעם השנייה הוא פוגש בחתול מנומר ומדמיין שהחתול הוא למעשה נמר מטיל-אימה הנאמן לתור השולט בו ובפעם השלישית הוא נתקל בשלולית רחבה ומדמיין שהיא למעשה ים-סוף והוא עצמו צוללן. המקרה הרביעי חל ביום-הולדתו החמישי של תור והוא הולך לגן מפני שמחכה לו שם מסיבה לכבודו. תור מדמיין שהוא נסיך והכל מחכים לו בארמון. במקרה הזה הדבר שדמיין היה יחסית דומה למה שאירע במציאות. משפחתו חיכתה לו בכניסה ושמחה לראותו.
הילל וייס
הילל ויס
משפחת אורסיני
משפחת אורסיני (באיטלקית: Famiglia Orsini) היא משפחת אצולה איטלקית עתיקה ומכובדת, ממשפחות האצולה של רומא ויריבתן של משפחת קולונה ובית בורג'ה. המשפחה התפצלה למספר ענפים בטוסקנה, בממלכת נאפולי ואף באוסטריה. בין בני המשפחה 34 קרדינלים, שלושה אפיפיורים (סלסטינוס השלישי, ניקולאוס השלישי ובנדיקטוס השלושה עשר) ומצביאים-שכירים לשלל שליטים. עיקר כוחה של המשפחה היה בעת ימי הביניים והרנסאנס האיטלקי, רוב כוחה שקע במאה ה-17. איזבלה אורסיני, צאצאית המשפחה, ילידת 1975 ושחקנית במקצועה ("פרז הצעיר"), נישאה לנסיך ממשפחת המלוכה הבלגית בשנת 2009.
היסטוריה.
מקורה של המשפחה ממשפחת בובונה, משפחה רומאית מן המאה ה-11, ראשי המשפחה הראשונים נטלו את שם המשפחה בובונה-אורסיני. מקור כוחה ועושרה של המשפחה נובע מג'קינטו בובונה (Giacinto Bobone), שנבחר ב-1191 לאפיפיור סלסטינוס השלישי. הוא היה נפוטיסט, שדאג לשבץ את אחייניו כקרדינלים והעניק להם נכסים, לאחיינו ג'ובאני העניק נחלות (פייף) בנפת רומא ולאחיינו אורסו די בובונה העניק משרה בכירה במנהל העיר רומא. שם המשפחה אורסיני נובע מאורסו זה.
במאה ה-13 התפצלה המשפחה לשני ענפים. נפולאון אורסיני, שהיה מצביא-שכיר של מדינת האפיפיור עבר לעיר מנופולה (Manoppello), שם התקיים ענף משפחת אורסיני עד 1553. מתאו רוסו "הגדול" היה ב-1241 למושל רומא ומגינה וראש מפלגת הגואלפים, שתמכה במדינת האפיפיור (מול מפלגת הגיבלינים, תומכי האימפריה הרומית הקדושה, בראשות משפחת קולונה). למתאו היו עשרה בנים, שחילקו ביניהם את נכסיו, הבולט בהם היה ג'ובאני שנבחר ב-1277 לאפיפיור ניקולאוס השלישי.
ענף מונטרוטונדו.
הענף העיקרי של המשפחה נותר ברומא והיה מקורב מאוד למינהל מדינת האפיפיור. בסיס המשפחה היה בארמון שרכשה ב מאה ה-12 בעיירה מונטרוטונדו (Monterotondo) שבפאתי רומא. רבים מבני המשפחה כיהנו כקרדינלים ונשאו במשרות בכירות בקוריה של הכס הקדוש והיו סנטורים של רומא, בהם נפולאון בן בנו השלישי של מתאו רוסו שהיה קרדינל ונשא משרות ניהול בכירות במדינת האפיפיור בין 1288 ל-1324.
רבים מבני המשפחה היו מצביאים שכירים, בהם פרנצ'סקו שהוביל את צבא פירנצה במלחמתה נגד בית ויסקונטי מדוכסות מילאנו ב-1370, והאחים ג'קומו ולורנצו שנלחמו במאה ה-15 בשירות מדינת האפיפיור, ממלכת נאפולי ופירנצה. בתו של ג'קומו, קלריצ'ה, הייתה רעייתו של לורנצו דה מדיצ'י ("המפואר"). הקרדינל ג'ובאני בטיסטה אורסיני נרצח על ידי צ'זרה בורג'ה ב-1502 לאחר שהוביל את המתנגדים לאביו, האפיפיור המושחת אלכסנדר השישי.
במהלך השנים ניהלה המשפחה יריבות מרה עם משפחת קולונה עד כי ב-1511 קץ האפיפיור יוליוס השני ביריבות בין משפחות קולונה ואורסיני והוציא בולה אפיפיורית המשכינה שלום בין שתי המשפחות. ב-1571 נחתם השלום בין המשפחות כאשר ראשי שתי המשפחות נשאו לנשים את אחייניותיו של האפיפיור סיקסטוס החמישי. בית המשפחה ברומא הוקם על בסיסו של תיאטרון מרקלוס.
כוחה של המשפחה התדלדל בסוף המאה ה-16 בשל אובדן נחלות. אחוזת וארמון מונטרוטונדו נמכרו למשפחת ברבריני ב-1641 ולכן מוכר כיום כארמון אורסיני-ברבריני.
ענף ברצ'נו.
בן נוסף של מתאו רוסו, נפולאון, קיבל נחלות בצפון לאציו, בהן ברצ'נו (Bracciano) ונרולה (Nerola). בשנת 1426 הוקמה טירת ברצ'נו, מעוזם החזק ביותר של בני משפחת אורסיני. אחד מבני ענף זה של המשפחה היה ג'נטילה וירג'יניו אורסיני (Gentile Virginio Orsini; 1434-1497), שליח חילוני של מדינת האפיפיור לממלכת נאפולי, תאריו נשללו ממנו על ידי האפיפיור אלכסנדר השישי (בורג'ה), לטובת משפחות קולונה ובורג'ה. אך המשפחה התאוששה תחת שלטונם של האפיפיורים לאו העשירי וקלמנס השביעי מבית מדיצ'י ובני המשפחה החלו מראשית המאה ה-16 לשאת בזכאות לתואר נסיכי מדינת האפיפיור (Principe assistente al Soglio pontificio), תפקיד בו מכהנים בכל עת זוג נסיכים משתי משפחות אצולה רומאיות שונות המתמנים על ידי הקוריה הרומאית.
ב-1560 הוכתר פאולו ג'ורדנו (Paolo Giordano; 1541-1585) לדוכס הראשון מברצ'נו לאחר שנשא לאשה את איזבלה, בתו של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה. הוא חי ברומא, בנפרד מאשתו שחיה בפירנצה, אך ב-1576 חנק אותה למוות כי חשד בה בניאוף ונאלץ לברוח לצפון איטליה. בנו וירג'יניו (Virginio Orsini ;1572–1615) הוכתר לנסיך האימפריה הרומית הקדושה. אחיו אלסנדרו היה קרדינל ולגאט (שליח אפיפיורי).
במאה ה-17 עברה המשפחה להשתכן ברומא וצברה חובות כבדים. פלביו (Flavio ;1620–1698), הדוכס הנסיך האחרון של ברצ'נו נאלץ למכור את הדוכסות.
הענף הנפוליטאני.
נכדו של מתאו רוסו, ג'נטילה השני, היה פודסטה בויטרבו ושופט עליון בממלכת נאפולי (החל מ-1314). צאצאיו ייסדו את השושלת הנפוליטנית של המשפחה. ב-1407, בעקבות תמיכת ראש המשפחה במרד של קרלו החמישי, מלך נאפולי במלכה ג'ובאנה הראשונה, הוחרמו נכסי המשפחה ויחסיה עם כתר נאפולי התערערו. היחסים עם הכתר התחזקו בדור הבא, אך בדור שלאחר מכן תמכה המשפחה באלפונסו החמישי, מלך אראגון, שכבש את ממלכת נאפולי. בתמורה לתמיכת המשפחה העניק לה המלך את דוכסות בארי.
ענף פיטיליאנו.