קיימות מספר שיטות לחיזוי מכת ברק: האחת בודקת על ידי גלאי האם יש הצטברות של מטען חיובי באזור הגלאי (מעל גודל מסוים תהיה פריצת מטען מהענן לאדמה), והשנייה מבוססת על מעקב אזורי על ידי מכ"ם, שמקבל את אותות שברקים יוצרים מסביבו, ועל ידי המידע המצטבר יכול לתת השערה לגבי כיוון תנועת הברקים. שיטה נוספת היא שימוש במודלי חיזוי מזג אוויר ובדיקת התנאים המובילים ליצירת ברקים.
כתוצאה ממשבר האקלים סופות ברקים נעשות תכופות יותר הן באזורים בהם נחשבו נדירות, כדוגמת הקוטב הצפוני, והן באגן הים התיכון ובאזורים ממוזגים בחצי הכדור הדרומי, בהם הן גורמות לשריפות גדולות.
כדור ברק.
כדור ברק הוא סוג של ברק המתרחש בתנאים מטאורולוגים מסוימים, בעיקר בעת סופות רעמים וברקים, ומתואר בדרך כלל כגוף חשמלי בכל מיני צורות הזוהר ולוהט, ומרחף באוויר, קרוב יחסית לקרקע, זז כאובייקט חי ומשאיר אחריו שובל בדמות הילה חשמלית, ומסוגל לעבור דרך חומרים אטומים. בעבר, כדורי ברק נחשבו לתופעה נדירה מאוד שרק מעטים זכו לראותה, אך ממחקרים וממידע שנאסף, התגלה שכאחוז אחד מכלל האוכלוסייה צפה אי פעם בחייו בכדור ברק, אם ביודעין ואם לא. במשך זמן רב כדורי הברק נחשבו למיתוס ולא הייתה הסכמה לגבי קיומם. גם כשגם בימינו, טבעה של התופעה עדיין אינו ברור ומועלות השערות שונות באשר לה, ישנה הסכמה בקרב הקהילה המדעית שכדורי ברק אכן קיימים ושאינם מיתוס.
ברקים בתרבות.
בתרבויות רבות הברק נתפס כמעשה אלוהי או אלוהות בפני עצמה. ביניהם ניתן למנות את האל היווני זאוס, האל האצטקי טלאלוק, אל המאיה ק'אוויל, האל פרון במיתולוגיה הסלאבית, ת'ור במיתולוגיה הנורדית, אוקו במיתולוגיה הפינית, האל ההינדי אינדרה ואל השינטו היפני ראיג'ין. בדת המסורתית של שבטי הבנטו באפריקה, ברק הוא סימן לזעמם של האלים. פסוקים ביהדות ובאסלאם מייחסים גם הם חשיבות על טבעית לקיומו של ברק. בנצרות, ביאתו השנייה של ישו מושווה לברק.
באגף הפוליטי, מפלגות השתמשו בתמונת הברק כסמל לכוח: איגוד הפשיסטים הבריטי במהלך שנות ה-30, מפלגת פעולת האנשים בסינגפור ואחרות. סמל יחידת האס אס - ארגון ההגנה והמודיעין של המפלגה הנאצית הורכב מאותיות גרמניות עתיקות (רונות) הדומות לזוג ברקים. מלחמת הבזק בליצקריג נקראת בגרמנית על שם הברק.
בצרפתית ובאיטלקית הביטוי "אהבה ממבט ראשון" מתורגם ל-"Coup de foudre" ו- "Colpo di fulmine" בהתאמה, אשר בתרגום מילולי פירושו "מכת ברק".
כאות לעוצמה ולמהירות, מופיעים ברקים כסמלים של ארגונים ובהרלדיקה בתרבות.
הברק שימש בעבר לייצוג יכולות התקשורת המיידית של מכשירי טלגרף ורדיו המופעלים בחשמל. הוא היה מוטיב נפוץ בעיצוב אר דקו, במיוחד בעיצוב הזיגזג אר דקו של שנות ה-20 המאוחרות. הברק הוא סמל נפוץ של יחידות תקשורת צבאיות ברחבי העולם. מכת ברק היא גם אחד מהסמלים של תקן נאט"ו לסימון כוחות.
"הברק" או "הפלאש" הוא שמן של מספר דמויות בדיוניות, גיבורי-על שמופיעים בחוברות קומיקס של חברת DC קומיקס. הברק ניחן במהירות-על, יכולת המאפשרות לו לרוץ ולהתנועע במהירות עצומה, תוך הפרת חוקי הפיזיקה.
ביהדות מוזכר הברק כאחד מהמראות שעליהם נתקנו ברכות הראייה, ולכן נקבע בהלכה כי כאשר רואה אדם ברק עליו לברך ברכת עושה מעשה בראשית.
בית בורגונדיה
בית בורגונדיה (פורטוגזית: Casa de Borgonha, קָזָה דֶה בוֹרגוֹנִיה) היה ענף צעיר של השושלת הקאפטינגית, שמוצאו מרובר הראשון, דוכס בורגונדיה, בנו הצעיר של רובר השני, מלך צרפת.
בית בורגונדיה שלט על דוכסות בורגונדיה בין 1032 ל-1361. השושלת המרכזית של בית בורגונדיה הסתיימה עם מותו של פיליפ הראשון, דוכס בורגונדיה (המכונה פיליפ דה רובר) ב-1361. את הדוכסות ירש ז'אן השני, מלך צרפת, שאימו הייתה בת לבית בורגונדיה.
בין החברים הבולטים בבית בורגונדיה:
ניקולה ז'יגיץ'
ניקולה ז'יגיץ' (בסרבית: Никола Жигић; נולד ב-25 בספטמבר 1980; בבאצ'קה טופולה שבסרביה) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת החלוץ המרכזי.
זיגיץ' החל את הקריירה במספר מועדונים מקומיים בסרביה, ולאחר מכן להכוכב האדום בלגרד, שם שיחק במשך שלוש עונות. לאחר מכן הועבר לראסינג סנטנדר וממנה לוולנסיה, שהשאילה אותו בחזרה לסנטנדר למשך עונה אחת ב-2009. בקיץ 2010 חתם זיגיץ' במועדון ברמינגהאם סיטי מהפרמייר ליג באנגליה. עזב את המועדון בסוף עונת 2013/2014.
את הקריירה הבינלאומית שלו בנבחרת סרביה בשנת 2005 והבקיע את שערו הרשמי הראשון במשחק מול נבחרת חוף השנהב במונדיאל 2006 שנערך בגרמניה.
פול רובינסון (פירושונים)
מבנה משרד התחבורה היבשתית של גאורגיה הסובייטית
מבנה משרד התחבורה היבשתית של גאורגיה הסובייטית בטביליסי (בגאורגית: საქართველოს საავტომობილო გზების სამინისტროს შენობა) הוא בנין בעל מבנה ארכיטקטוני ייחודי בטביליסי. הוא תוכנן על ידי האדריכל גיאורגי צ'אחווה (გიორგი ჩახავა) עבור המשרד לתחבורה יבשתית של גאורגיה הסובייטית, ובנייתו נסתיימה בשנת 1975.
היסטוריה.
בשנות השבעים כיהן צ'אחווה כשר לתחבורה יבשתית של גאורגיה הסובייטית. לכן, הוא היה גם הלקוח וגם התכנן הראשי של הפרויקט. עקב היותו השר הממונה על הנושא הוא בחר את המיקום האידיאלי עבור המבנה במקום הבולט והאטרקטיבי ביותר בטביליסי באותם ימים.
האדריכל.
צ'אחווה נולד בשנת 1923 בטביליסי. בשנת 1941 הוא סיים את חוק לימודיו בבית הספר התיכון. לאחר מכן גויס לצבא האדום והשתתף במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה למד בפקולטה לאדריכלות באוניברסיטה הפוליטכנית של טביליסי. הוא סיים את לימודיו בשנת 1949. מאותה תקופה עבד כאדריכל בסטודיו משלו והוציא לפועל פרויקטים בגאורגיה, אוקראינה, אוזבקיסטן, טג'יקיסטן, אפגניסטן ולוב.
בתקופת פעילותו קיבל צ'אחווה מספר פרסים ותעודות הוקרה, ביניהם: תעודה מאיגוד האדריכלים של ברית המועצות (נוסד ב-1932), העיטור הממלכתי של מועצת הקומיסרים העממיים של ברית המועצות בשנת 1983 ומדליה מאיגוד האדריכלים של גאורגיה - "עיטור מיוחד לאדריכלות". בשנת 1991 הוא הפך לחבר כבוד באקדמיה הבינלאומית לארכיטקטורה אוריינטלית.
המבנה.
האתר המיוער שוכן בפרוורי העיר טביליסי על גדת נהר הקורה, על מדרון תלול, היורד ממערב למזרח. חלק גדול של המבנה מוגבה מעל פני הקרקע. את המבנה ניתן לראות ממרחק ושלושה כבישים מרכזיים המובילים מטביליסי צפונה חולפים בסמוך למבנה. ניתן להגיע למבנה דרך הקצה הגבוה שלו או הקצה הנמוך.
המבנה כולל קומות בטון בצורת תיבות המונחות זו על זו שתי וערב. חמישה חלקים, שכל אחד מהם מהווה שתי קומות. בסך הכל שמונה קומות (שתי הקומות הלפני אחרונות נמצאות בשני חלקים מקבילים. שלושה חלקים פונים ממזרח למערב ושני החלקים הנותרים, המונחים במאונך אליהם, פונים מצפון לדרום.
אדריכלות.
המבנה בנוי בסגנון אדריכלות קונסטרוקטיביסטית ומהווה אחת מהדוגמאות המובהקות לסגנון בנייה זה בטביליסי. אחד ממבקרי האכיטקטורה בהניו יורק טיימס תיאר את המבנה:
זורם לא-ניוטוני
זורם לא-ניוטוני הוא זורם, שבניגוד לזורם ניוטוני, תכונות הזרימה שלו לא ניתנות לתיאור על ידי ערך קבוע של צמיגות.
בתנאי לחץ מסוימים זורם כזה יכול להתנהג כמוצק, ובמקרים מסוימים, ניתן אפילו ללכת עליו. תמיסות פולימר רבות הן זורמים לא-ניוטונים, בדומה לחומרים יומיומיים רבים, כגון קטשופ, תרחיפי עמילן, צבע, דם ושמפו.
בזורם ניוטוני, היחס בין מאמץ הגזירה וקצב העיבור (קצב שינוי הצורה של הזורם) הוא ליניארי, כאשר הקבוע של היחס הוא מקדם הצמיגות של הזורם. בזורם לא-ניוטוני, היחס בין מאמץ הגזירה וקצב העיבור הוא לא-ליניארי, ויכול להיות אפילו תלוי בזמן. לכן, לא ניתן להגדיר מקדם צמיגות קבוע. ניתן להגדיר יחס בין מאמץ הגזירה וקצב העיבור (או צמיגות שתלויה במאמץ הגזירה), כאשר יחס זה שימושי במיוחד עבור זורמים שהתנהגותם אינה תלויה בזמן.
למרות שהמושג "צמיגות" נמצא בשימוש נרחב לאפיון חומרים, לעיתים הוא לא מתאים לתיאור ההתנהגות המכנית של חומר, כאשר המקרה הבולט הוא זורמים לא-ניוטונים. במקום זאת, זורמים אלה מאופיינים על ידי תכונות אחרות של מכניקת הזורמים.
נוזל לא ניוטוני
זורם לא ניוטוני
לואי מרשאן
לואי מרשאן (בצרפתית: Louis Marchand; 2 בפברואר 1669 - 17 בפברואר 1732) היה מוזיקאי צרפתי, מלחין ווירטואוז בנגינת עוגב וצ'מבלו.
חייו.
מרשאן נולד בליון. בגיל שלושים ואחת היה ל"נגן עוגב מלכותי". מרשאן נודע בטבעו התוסס והססגוני, הן בחייו האישיים והן כמוזיקאי וכבש את פריז בסערה כשהגיע לשם מליון. יצא לו שם של אדם קשה ובלתי מהימן, אך אף על פי כן נודע ברבים כ"מרשאן הגדול". אנקדוטה אחת ששרדה מימיו מספרת עליו, כי בעת סיור בדרזדן ניאות לתחרות מוזיקלית עם יוהאן סבסטיאן באך, אך הסתלק מן העיר זמן קצר לפני המועד שנקבע לתחילת התחרות. הדעה הכללית הייתה, שמרשאן נמלט מן העיר משום שחשש לנחול מפלה מידי באך, אבל אין הוכחה חותכת לכך.
תיאור מוסמך יותר של מרשאן נותר בכל זאת מן הימים ההם, והוא מעיד על עזות המצח שלו ובוטות הליכותיו. אחרי שאשתו של מרשאן עזבה אותו (ישנם מקורות המדווחים כי הכה אותה), פקד עליו המלך להעביר לה מחצית משכרו. כתוצאה מכך, קטע מרשאן אחוז החימה את אחד הקונצרטים שלו באמצע והודיע למלך, לפני כל אנשי החצר שהתכנסו לשמוע את נגינתו, שאם אשתו אמורה לקבל מחצית משכרו, מן הראוי שתבוא ותנגן את שארית הקונצרט.