סיזיפוס הבין בשלב זה שייאלץ לחזור לשאול. הוא ביקש מאשתו מרופה שלא תשים על עיניו מטבעות כמנהג הקבורה ביוון. כך, בהגיעו לשאול עמד על נהר הסטיקס ולא יכול לשלם למשיט המעבורת כארון כדי לעבור את הנהר. האדס אל השאול (בגרסאות אחרות מדובר באשתו, פרספונה) אפשר לו לחזור לעולם החיים כדי לבקש מאשתו לבצע את הקבורה כראוי. על ידי תחבולה זו חזר סיזיפוס לעולם החיים ומת כעבור שנים בשיבה טובה.
עונשו של סיזיפוס.
כעונש על תחבולותיו של סיזיפוס נגזר עליו לגלגל סלע ענק במעלה הר בשאול. זאוס גרם לכך שבכל פעם, כמעט לפני שסיזיפוס מגיע לפסגה, הסלע מתגלגל חזרה למטה ומצריך את סיזיפוס לחזור על הפעולה. סיזיפוס נידון לנצח למאמץ חסר תועלת וייאוש ללא סוף.
ישנו אזכור אחד בו סיזיפוס עצר ממלאכת עונשו. בספר העשירי של מטמורפוזות מאת אובידיוס מובא סיפורם של אורפאוס ואאורידיקה. אורפאוס ידוע כנגן שמצליח לשבות את כל שומעיו. בעת נגינתו להאדס בשאול ישנו תיאור כיצד כל הפעילות בשאול עצרה מלכת, שם מסופר כי אפילו סיזיפוס נח, נשען על הסלע והקשיב.
אזכורים בתרבות.
טרגדיה יוונית עתיקה בשם "סיזיפוס", כנראה מאת קריטיאס, לא שרדה אלא בציטוט קטע חלקי.
בספרו של אלבר קאמי "המיתוס של סיזיפוס", תוהה הגיבור, מה המשמעות לחיים בעולם מודרני של אבסורד, שבו אין ערכים מוחלטים. שאלתו היא מה הטעם לבכר קיום כזה על פני התאבדות. הוא השווה את חייו של האדם המודרני לגורלו של סיזיפוס שנגזר עליו לגלגל במעלה ההר אבן כבדה מבלי שיצליח להשלים את משימתו לעולם. הוא כותב: "די במאבק אל הפסגה כשלעצמו, כדי למלא בשמחה את לב האדם. יש לחשוב על סיזיפוס שמח".
ריצ'רד רייט, קלידן להקת פינק פלויד, תרם לאלבום של הלהקה Ummagumma (בה כל חבר להקה מבצע יצירה שלו) יצירה אינסטרומנטלית משלו בשם "Sysyphus" (אף על פי שמאייתים את השם באנגלית כ-"Sisyphus") יצירת רוק מתקדם ואוונגרד בת 13 דקות המחולקות לארבעה חלקים. כל חלק מבוסס על חלק מסיפורו של סיזיפוס.
אלכסיי ליאונוב
אלכסיי ארחיפוביץ ליאונוב (ברוסית: Алексе́й Архи́пович Лео́нов; 30 במאי 1934 – 11 באוקטובר 2019) היה קוסמונאוט, מחלוצי תוכנית החלל הסובייטית והאדם הראשון שביצע הליכת חלל.
ביוגרפיה.
ליאונוב נולד בכפר ליסטביאנקה (Листвянка) שבסיביר (מחוז קמרובו). סיים את בית הספר לטייסי קרב בשנת 1957, ובשנת 1960 התקבל ליחידה להכנת הקוסמונאוטים הסובייטים.
ב-18 במרץ 1965 ביצע ליאונוב את "הליכת החלל" הראשונה בהיסטוריה, כאשר יצא אל מחוץ לחללית ווסחוד 2 (ברוסית: Восход-2, זריחה) לטיול שנמשך 12 דקות ו-9 שניות.
לאונוב עשה זאת שלושה שבועות לפני מקבילו האמריקאי, האסטרונאוט אד וייט. בתום ההליכה, נתקל ליאונוב בקושי להיכנס חזרה לחללית, מפני שלחץ האוויר בחליפת החלל שלבש ניפח אותה עד כדי כך שהיא לא התאימה לפתח הקפסולה. בסופו של דבר, הצליח ליאונוב להידחק חזרה בקושי רב, לאחר ששיחרר מהאוויר שבחליפה לחלל. בעקבות התקלה, התארכה המשימה, שהייתה מתוכננת להמשך 12 דקות, לכמעט 24 דקות. אין בנמצא תמונות טובות של הרגע ההיסטורי, משום שהמצלמה שהותקנה מחוץ לחללית נשארה במנעל-האוויר שהושלך לחלל.
בחזרתם לאטמוספירה ארעה תקלה נוספת, במערכת ההנחיה האוטומטית, שחייבה את הטייס פאבל בלייב (Павел Беляев) לנווט את החללית באופן ידני. כתוצאה מכך, נחתו הקוסמונאוטים כ-1,000 ק"מ מהיעד המתוכנן, ונאלצו לבלות יומיים בקור המקפיא של הרי אורל. למעשה, הם שהו בהרים זמן ארוך יותר מאשר בחלל.
בשנת 1968 יוּעד ליאונוב לעמוד בראש הטיסה הרוסית המאוישת הראשונה סביב לירח, אך זו בוטלה לאחר שהאמריקאים הצליחו לבצע זאת לפניהם, בחללית אפולו 8.
בטיסתו הבאה לחלל, ב-15 ביולי 1975, פיקד ליאונוב על החללית סויוז 19 במסגרת משימה משותפת עם החללית האמריקאית אפולו, שהייתה הפעילות הרוסית-אמריקאית הראשונה בחלל.
בין השנים 1976 ו-1982 שימש גנרל לאונוב כסגן מנהל מרכז הקוסמונאוטים "גגארין" ואף שימש כעורך המעצב והקריקטוריסט של עיתון הקוסמונאוטים APOGEE.
כמחווה לקוסמונאוט, בחר סופר המדע הבדיוני, ארתור סי. קלארק בספרו "" לקרוא לחללית הרוסית הראשונה שנשלחה לכוכב הלכת צדק בשם "אלכסיי ליאונוב".
הוא הופיע בהופעת קמע בסרט החלל הרוסי "מעבר לכוכבים".
באוקטובר 2019 הלך לעולמו, בן 85 היה במותו. הותיר אחריו אישה, סבטלנה ושתי בנות. נקבר בבית העלמין הצבאי הפדרלי להנצחה סמוך למיטישצ'י במחוז מוסקבה.
ראשית ישראל
ראשית ישראל הוא ספר מאת הארכאולוג פרופסור ישראל פינקלשטיין, מהחוג לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב, וחוקר ההיסטוריה והמורשת ניל אשר סילברמן. הספר יצא לאור בשנת 2001 באנגלית בכותרת "The Bible Unearthed" ובשנת 2003 בעברית בכותרת: "ראשית ישראל: ארכאולוגיה, מקרא וזיכרון היסטורי", בהוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב. הספר יצא לאור גם בצרפתית, ספרדית, פורטוגזית ואיטלקית.
הספר הציג לראשונה לציבור הרחב בישראל ובעולם את כלל ממצאי המחקר המדעי בנושא בדור שקדם להופעתו, סינתזה מקיפה שלהם, ופרשנותם של המחברים. חלק גדול ממסקנותיו שיקפו את הקונצנזוס המדעי הקיים, ואחרות היו ועודן נתונות במחלוקת מדעית.
פתח דבר ומבוא לספר: ארכאולוגיה ומקרא.
לדעת המחברים, הגרעין ההיסטורי של התנ"ך נכתב כחלק מהרפורמה הפולחנית שהוביל יאשיהו, ועבר עריכות והרחבות לאחר חורבן בית ראשון ובימי שיבת ציון. מטרתם לחלוק את התובנות הארכאולוגיות החדשות, שאינן ידועות מחוץ לחוגי החוקרים, בשאלות כיצד צמח עם ישראל ומתי ומדוע נכתבה ההיסטוריה המקראית, וכיצד שמר הטקסט הזה על עוצמה כה אדירה עד ימינו. על כך יש להוסיף כי המחברים חולקים עם קוראי הספר גם תובנות רבות בחקר המקרא וההיסטוריה המקראית, חלקן לא חדשות, שאף הן כמעט שאינן ידועות מחוץ לחוגי המחקר.
המתודולוגיה של הספר נשענת על הניתוח הביקורתי של המקורות המקראיים (J, E, D, P, על מורכבותם), מקורות היסטוריים חוץ מקראיים, והמחקר הארכאולוגי המודרני כמקור ידע עצמאי, שאינו תלוי בפרשנות מקראית או היסטורית זו או אחרת. סינתזה של שלוש מתודות עצמאיות אלה מאפשרת הבנה טובה יותר של ההיסטוריה המקראית ושל ראשית ישראל.
בכל פרקי הספר המחברים מנסים להראות כי הזמן המתאים ביותר לחיבור או עריכת עיקר המקורות הנדונים הוא סביב ימי יאשיהו, במאה ה-7 לפסה"נ.
חלק ראשון: התנ"ך כהיסטוריה.
פרק 1: החיפוש אחר האבות.
סיפורי האבות במקרא משקפים הדים לתקופות היסטוריות וארכאולוגיות שונות המשתרעות לאורך יותר מ-1,000 שנים, ולכן "תקופת האבות" הוא מונח מקראי, אך לא היסטורי. אנכרוניזמים רבים כגון ביות הגמל, הסחר לערב, הופעת הפלשתים ועוד מראים כי הסיפורים הועלו על הכתב בתקופה מאוחרת. נראה שאפיזודות שונות מקורן במסורות נפרדות מאזורים שונים בישראל ויהודה הקדומות, אבל שילובן למסורת אחת נעשה ביהודה תוך הדגשת עליונותה. מסקנות אלה היו בעיקרן בקונצנזוס מדעי רחב, עוד טרם נכתב הספר. הגם שמקובל כי מועד העריכה והכתיבה של מסורות האבות היה מאוחר, אין הסכמה במחקר על התקופה והנסיבות המדויקות של התהליך, אותו מתארכים המחברים בעיקרו לימי יאשיהו.
פרק 2: האם יצאו בני ישראל ממצרים?
שושלת החיקסוס היא דוגמה להתיישבות הדרגתית של אוכלוסייה שמית באזור הדלתא של הנילוס, השתלטותה בדרכי שלום על מצרים, וגירושה בידי השושלת הבאה. גירוש החיקסוס מתוארך לשנת 1570 לפסה"נ בערך, ולמרות שהיסטוריונים קדומים קשרו אותו ליציאת מצרים, הוא קודם ביותר מ-300 שנה לתקופה בה נבנתה העיר רעמסס הנזכרת במסורות יציאת מצרים, לאזכור הראשון של השם "ישראל" במקורות (בכתובת פרעה מרנפתח) ולתקופה המשוערת של ראשית ההתנחלות בכנען. מהתקופה המתאימה הנדונה אין שום עדות היסטורית או ארכאולוגית ליציאת מצרים כמתואר במקרא, ולו בקירוב, וזאת מפרק זמן בו יש תיעוד היסטורי וארכאולוגי עשיר. המחברים מסכמים כי הסאגה של יציאת בני ישראל היא ביטוי רב עוצמה של זיכרון פרשת החיקסוס, אך איננה אמת היסטורית.
פרק 3: כיבוש כנען.
למרות שבראשית המחקר הארכאולוגי נטען כי ממצאי החפירות מוכיחים את פרשת כיבוש הארץ, הרי במהלך הדור שלפני פרסום הספר הוכיח המחקר החדש שלא הייתה זו אלא הנחת המבוקש. ערים מרכזיות בסיפורי הכיבוש כלל לא התקיימו בתקופת הברונזה המאוחרת, ערב תקופת הברזל ותקופת ההתנחלות, ומדובר דווקא בערים שסיפורי כיבושיהן הם מהמפורטים ביותר: יריחו, העי, גבעון, ועליהן יש להוסיף גם את חברון. החורבנות שכן התרחשו קרו בתהליך הדרגתי שארך יותר ממאה שנים, מאמצע המאה ה-13 ועד שלהי המאה ה-12 לפסה"נ. לפיכך מסע כיבושי יהושע, כמתואר במקרא ובתוך דור אחד, לא יכול היה להתקיים. לעומת זאת הערים הכנעניות נחלשו וחרבו בהדרגה מסיבות שונות וכתוצאה מזעזועים גלובליים במזרח הקדום של סוף תקופת הברונזה, ולכך השלכות על הבנת ההתנחלות בשלב הבא.
פרק 4: מי היו בני ישראל?