טיוח לא דורש בהכרח דורש הונאה או הצגת מידע מסולף. שיטת הטיוח הנפוצה ביותר היא חוסר תגובה, מתוך תקווה שפרטי השערורייה לא ייחשפו. שיטה זו נקראת "הסתרה פסיבית". במקרים כאלו מתפתחות לפעמים תאוריות קשר מורכבות.
שלבי הטיוח.
מקרי טיוח ידועים כוללים את פרשת ווטרגייט, פרשת איראן–קונטראס, טבח מי ליי, פרשת מסמכי הפנטגון, טיוח פרשיות השחיתות בניו יורק תחת שליטת טמאני הול (בסוף המאה ה-19), והסתרת נזקי העישון על ידי תעשיית הטבק. ניתוח של מקרים אלה העלה דפוס פעולה שחוזר על עצמו במקרים של טיוח. שלבי הטיוח מפורטים להלן.
בית החולים רפאל
בית החולים רפאל הוא בית חולים פרטי השוכן בפארק עתידים בתל אביב.
המבנה החדש של בית החולים נפתח בחודש מאי 2020 ומעניק שירותים רפואיים במגוון תחומים.
בית החולים פועל מתוקף רישיון שנרכש מבית החולים מרב שנסגר. בית החולים הוא בבעלות חברת אבעד מרכזים רפואיים בע"מ שבשליטת חיים דור (46%), ויתרת האחזקה מתחלקת (שווה בשווה) בין משפחת רקנאטי (נפתלי השקעות), הראל חברה לביטוח ומשפחת פז. מנכ"ל בית החולים הוא רו"ח משה רון, שעמד בראשות בית החולים מרב ובעברו עבד בהרצליה מדיקל סנטר.
בבית החולים מופעלים חדרי ניתוח בשילוב טכנולוגיות ומערכות רובוטיות מתקדמות, מחלקות התאוששות, טיפול נמרץ, מחלקות אשפוז, מכונים רפואיים ומרכזי רופאים, מחלקה בינלאומית ועוד. בית החולים רפאל מתמחה במערכי כירורגיה רובוטית, כירורגיה כללית, אורתופדיה, גסטרואנטרולוגיה, אורולוגיה, גינקולוגיה, פלסטיקה, אף אוזן וגרון ועוד.
לצד מערך הניתוחים קיימים בבית החולים מכונים רפואיים ובכלל זה בריאות האישה (בדיקות ממוגרפיה, אולטראסאונד, גינקולוגיה ועוד) ומכון אנדוסקופי (בדיקות גסטרוסקופיה, קולונוסקופיה ועוד). במבנה בית החולים שוכנות מרפאות פרטיות נוספות הפועלות בשיתוף פעולה עם בית החולים ובהן מכון דימות המבצע צילומי רנטגן, אולטרסאונד, CT ומרפאות מומחים בתחומים השונים.
חדרי הניתוח ברפאל מצוידים בטכנולוגיות רפואיות מתקדמות בהן הרובוט הלפרוסקופי דה וינצ'י מדגם X, המשמש לניתוחי אורולוגיה, כירורגיה כללית, חזה וגינקולוגיה בגישה זעיר-פולשנית. רפאל הוא בית החולים היחיד בישראל שמחזיק ברובוט MAKO של Stryker לניתוחי החלפת מפרקי ברך וירך.
לבית החולים שיתופי פעולה עם הביטוחים המשלימים של קופות החולים וחברות הביטוח.
ויקי קרייפס
ויקי קרייפס (בגרמנית: Vicky Krieps; נולדה ב-4 באוקטובר 1983) היא שחקנית לוקסמבורגית. היא כיכבה במספר הפקות אמריקאיות, לוקסמבורגיות, צרפתיות וגרמניות.
ביוגרפיה.
קרייפס נולדה בעיר לוקסמבורג, בת לאב לוקסמבורגי, שניהל חברת הפצת סרטים, ואם גרמנייה. סבה, רוברט קרייפס, היה פוליטיקאי וחבר בתקופת המלחמה בתנועת ההתנגדות הלוקסמבורגית לנאצים בזמן מלחמת העולם השנייה. קרייפס חוותה את חוויות המשחק הראשונות שלה בבית הספר התיכון Lycée de Garçons בלוקסמבורג, ולמדה בקונסרבטוריון של העיר לוקסמבורג. בשנת 2004, היא לא הייתה משוכנעת שהקריירה שלה תהיה עתידה. במקום להירשם לאחד מבתי הספר לדרמה, היא השתתפה בפרויקט חברתי בבית הספר היסודי של עיירה בדרום אפריקה ליד קניסנה. זה אישר את נחישותה ללמוד משחק, במטרה להופיע על במות תיאטרון. היא למדה באוניברסיטת ציריך לאמנויות, תוך שהיא מקבלת ניסיון במשחק בתיאטרון Schauspielhaus Zürich.
קריירה.
קרייפס גילמה תפקידים רבים בהפקות לוקסמבורג ובהפקות לוקסמבורגיות-זרות לפני ששיחקה בתפקידים ראשיים בהפקות זרות, כגון "האנה", "רומל", ו"לפני החורף".
תפקידה הראשי הראשון בסרט בשפה האנגלית היה בסרט הקולנוע "חוטים נסתרים", לצד דניאל דיי-לואיס. קרייפס גילמה את המוציאה לאור של כתב העת הבדיוני מילניום בסרט הקולנוע "הנערה ברשת העכביש". היא גילמה את המתורגמנית האלזסית שנפגעה מבחינה מוסרית בסדרת הטלוויזיה "Das Boot".
בשנת 2018 פורסם כי תשתתף בסרטו של בארי לוינסון, "השורד" המתאר את סיפורו של ניצול השואה הארי האפט, שאולץ להתאגרף כדי לחיות. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2021. בן פוסטר מגלם את האפט. לצד קרייפס משתתפים בסרט בילי מגנוסן, פיטר סארסגארד, דר זוזובסקי וג'ון לגוויזאמו. הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב-21 בספטמבר 2021 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
חיים אישיים.
קרייפס מתגוררת בברלין, גרמניה. יש לה שני ילדים, אליז ויאן-נואה.
טרויפולסקי גבריל
לאומי פרטנרס
ויקטור רנשבורג
ויקטור רנשבורג (בהונגרית: Ranschburg Viktor; גיור, 8 באוגוסט 1862 – בודפשט, 20 באוגוסט 1930), היה יהודי-הונגרי, מנכ"ל חברת ההוצאה לאור אתנאום, כותב ספרי עיון, קצין האקדמיה הצרפתית, בנו של הרב שלמה רנשבורג ואחיו של פאל רנשבורג, נוירולוג.
ביוגרפיה.
ויקטור רנשבורג נולד במשפחה יהודית בעיר גיור, שם סיים את בית הספר התיכון הבנדיקטי בשנת 1880. לאחר מכן נסע לגרמניה, שם למד סחר ספרים בחברת Baer &amp; Co. בפרנקפורט במשך ארבע שנים. הוא חזר באוגוסט 1884 והפך למנהל העסקים של חברת האחים רוואי, לימים של לאו רוואי. בשנת 1900 התקבל לתא "מרץ" של הבונים החופשיים. באותה שנה הוענק לו על ידי ממשלת צרפת התואר קצין האקדמיה הצרפתית (Officier de l'Académie Française) על שני פרסומיו בצרפתית (בהקשר הונגרי). בשנת 1901 ייצג את סחר הספרים ההונגרי בקונגרס ההוצאה לאור הבינלאומי של לייפציג כמזכיר הכללי של איגוד סוחרי הספרים ההונגרי. ב-1 במאי 1901, בהזמנתו של גוסטב אמיך, קיבל על עצמו על ניהול משרד הוצאת הספרים הגדולה של חברת אתנאום ספרות ודפוס. בתפקידו זה השתתף בהוצאת עשרת הכרכים של "תולדות האומה ההונגרית" בעריכת ההיסטוריון שאנדור סילאדי ובהוצאת "תולדות הספרות בתמונות" בעריכת ההיסטוריון ז'ולט ביטי. בשנת 1902 מונה לממלא מקום המנכ"ל של חברת אתנאום, ובאוגוסט 1903 הפך לאחד המנכ"לים של החברה. הוא עסק בעריכת "ספריית ההשכלה" ב-12 כרכים. מאוחר יותר עמד בראש חברת ההוצאה לאור פנתיאון. במשך זמן רב היה המזכיר ולאחר מכן המזכיר הכללי של איגוד הוצאות הספרים ההונגרי ושל סוחרי הספרים, ומשנת 1906 עד 1919 היה סגן הנשיא של האיגוד.
מאמריו הופיעו ב"קורבינה" (1897, גיליון 10) בנושא: פרסומות ספרים בעיתונים); ב"ביקורת הונגרית" (גיליון 8 משנת 1900). בנושא:מצבו ותפקידו של סחר הספרים ההונגרי).
ויקטור רנשבורג הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
מושבת האומנים של דרמשטאדט
מושבת האומנים של דרמשטאדט (בגרמנית: Darmstädter Künstlerkolonie Mathildenhöhe) מתייחסת הן לקבוצה של אומני יוגנדסטיל והן למבנים באזור מתילדנהוהה (Mathildenhöhe) בעיר דרמשטאדט בדרום-מרכז גרמניה, שבו חיו ועבדו אומנים אלה. האומנים מומנו במידה רבה על ידי פטרונים ועבדו יחד עם חברים אחרים בקבוצה שהיו להם טעם אמנותי תואם.
ארגון אונסק"ו הכיר במושבת האומנים מתילדנהוהה בדרמשטאדט כאתר מורשת עולמית בשנת 2021.
הקמה.
מושבת האומנים נוסדה בשנת 1899 על ידי ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן. המוטו שלו היה: "Mein Hessenland blühe und in ihm die Kunst" ("אדמת ההסן שלי תפרח ובתוכה האומנות"), והוא ציפה שהשילוב בין אומנות למסחר יקדם את הכלכלה במדינתו. מטרת האומנים הייתה פיתוח צורות בנייה וחיים מודרניות וצופות פני העתיד. לשם כך ריכז ארנסט לודוויג כמה אומנים מהאר נובו בדרמשטאדט: פטר ברנס, פאול בירק (Paul Bürck), רודולף בוזלט (Rudolf Bosselt), האנס כריסטיאנסן (Hans Christiansen), לודוויג הביש (Ludwig Habich), פטריץ הובר (Patriz Huber) ויוזף מריה אולבריך.
התערוכה הראשונה (1901).
התערוכה הראשונה של מושבת האומנים התקיימה בשנת 1901 בכותרת "מסמך על אומנות גרמנית" (Ein Dokument deutscher Kunst). המוצגים היו הבתים האישיים של המושבה מבני סטודיו ובניינים זמניים שונים. התערוכה נפתחה ב-15 במאי בפסטיבל שהציע פטר ברנס ועוררה עניין הרבה מעבר לגבולות דרמשטאדט, אך הסתיימה עם זאת בהפסד כספי גדול באוקטובר. פאול בירק, האנס כריסטיאנסן ופטריץ הובר עזבו את המושבה זמן קצר לאחר מכן, וכך גם פטר ברנס ורודולף בוזלט בשנים שלאחר מכן.
בית ארנסט לודוויג.
בית ארנסט לודוויג נבנה כאטלייה משותף על בסיס תוכניות שנערכו על ידי יוזף מריה אולבריך. אולבריך עבד כאדריכל והיה הדמות המרכזית בחבורת האומנים. פטר ברנס היה מעורב בהתחלה רק כצייר ומאייר. הנחת אבן הפינה התקיימה ב־24 במרץ 1900. האטלייה היה גם מקום עבודה וגם מקום להתכנסויות במושבת האומנים. באמצע הקומה הראשית חדר הישיבות עם ציורים של פאול בירק ויש שלושה חדרי סטודיו לאומנים מכל צד שלו. ישנן שתי דירות אומנים תת-קרקעיות וחדרים תת-קרקעיים למטרות עסקיות. הכניסה ממוקמת בגומחה המעוטרת במוטיבים מצופים זהב. שני פסלים בגובה שישה מטרים, "גבר ואישה" או "כוח ויופי", ניצבים משני צדי הכניסה והם יצירתו של לודוויג הביש. בתי האומנים נבנו סביב האטלייה. לקראת סוף שנות השמונים של המאה ה-20 נבנה הבניין מחדש והפך למוזיאון (Künstlerkolonie Darmstadt) על מושבת האומנים של דרמשטאדט.
בתי האומנים.
האומנים היו יכולים לרכוש נכס בתנאים נוחים ולבנות בתי מגורים שיופיעו בתערוכה. החזון היה שהניסיונות לשלב אדריכלות, עיצוב פנים, עבודת יד וציור צריכים להיות מופגנים בדוגמאות קונקרטיות. רק אולבריך, כריסטיאנסן, הביש וברנס היו יכולים להרשות לעצמם לבנות בתים משלהם, אך עם זאת היו בתערוכה הראשונה שמונה בתים מרוהטים במלואם.
בית וילהלם דייטרס.