סנוסרת הראשון בנה הרבה מקדשים שהידוע מביניהם הוא הקפלה הלבנה. הקפלה עשויה מאבן גיר.
ישנם שני טקסטים מצריים המיוחסים לתקופתו, הראשון זה "ההוראה של אמנמחת הראשון", שבו ישנן הנחיות כיצד להיות מלך אידיאלי. הטקסט השני הוא "סיפורו של שנהאת", סיפור על פקיד מצרי שבורח ממצרים לארץ רצנו, ובערוב ימיו חוזר למצרים. לאחר מותו של סנוסרת ירש אותו בנו אמנמחת השני.
מוסטפא סמואלי
מוסטפא חסן עבוד (סמואלי) (1922 - 10 במרץ 1956) היה תושב ירדן, שנהג להסתנן לאזור פרוזדור ירושלים בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 לצורכי שוד ורצח. מיוחסת לו הריגתם של כ-21 יהודים בין השנים 1949–1956.
ביוגרפיה.
נולד בכפר נבי סמואל בשנת 1922, והתגורר בו (ומכאן כינויו – סמואלי), דודו היה מוכתר הכפר. בנעוריו עבד בירושלים וכך למד לדבר עברית.
החל משנת 1949 שימש מורה דרך לכנופיית גנבי בהמות בראשות אברהים אל-ג'וג'. בשנת 1949 חוסלו חברי הכנופיה וסמואלי הפך עצמאי.
במשך 6 שנים נהג לחדור בלילות, בראש חוליות קטנות, לפרוזדור ירושלים, לעיתים תוך חצייתו מצפון לדרום. הם שדדו צאן ורכוש ורצחו אזרחים וחיילים כשהם נוטלים את כלי נשקם. רוב מעשי הרצח בוצעו במארב ומטווח קרוב. לצד מניעיו הפליליים, פעל סמואלי כנראה גם מתוך מוטיבציה לאומנית. נפוצו שמועות שהוא נשבע להרוג 100 יהודים כנקמה על מות אחיו במלחמת העצמאות, גרסה אחרת טוענת שרצה לנקום את מות חותנו שנהרג במהלך הסתננות.
בהדרגה הפך סמואלי למבוקש מרכזי של המודיעין הישראלי ולגיבור עממי בקרב האוכלוסייה הפלסטינית. הוא התחמק ממארבים רבים (בהם ייתכן שנפצע), ואף פרסם מודעות אבל בדבר מותו כדי להטעות את רודפיו.
בין השנים 1952–1953 הוא נמנע מהרג יהודים, וייתכן ששימש כמודיע ישראלי.
אחר כך, במקביל לעיסוקיו הפליליים, הפך גם לסוכן איסוף של הלגיון הירדני.
במאי 1953 שב סמואלי לפעילות עוינת ורצח שני שומרים במושב אבן ספיר. ב-9 ביולי 1953, פרצו סמואלי ועוזריו למחנה סטף של חטיבה 16 הרגו שני זקיפים, ו, וגנבו משם תת-מקלעים סטן.
בתגובה, אורגנה ב-12 ביולי 1953 פעולת תגמול צבאית למחצה כדי לפגוע בו. אריק שרון היה אז סטודנט באוניברסיטה העברית ושובץ למילואים במסגרת החטיבה הירושלמית, המח"ט מישאל שחם הציע לו לנסות לחסל אותו. אריק גייס חמישה מחבריו: שלמה באום, גוליבר, יהודה דיין, יוסף סעדיה, יורם לביא, וכן את האחים עוזי ויהודה פיאמנטה מחטיבה 16 לפשיטה על ביתו של סמואלי בנבי סמואל. הפעולה נכשלה מאחר שסמואלי לא נכח במקום.. על בסיס המשתתפים בפעולה נוסדה באוגוסט 1953 יחידה 101.
החל מ-1954 קיבלו יחידות של משמר הגבול שהוקם זה מכבר את האחריות על אזורי הספר סביב ירושלים.
סמואלי המשיך לבצע מעשי שוד ורצח, בין השאר בכסלון, מוצא, מעוז ציון, עגור, משמר איילון וקריית משה.
ב-10 במרץ 1956 רצח סמואלי יהודי במושב נחם, במהלך שוד כבשים. כוחות משמר הגבול הציבו לו מספר מארבים על הגבול הירדני ופצעו אותו כשניסה לשוב לכפרו. סמואלי ניסה להיכנע, אך כשהכוח לא נעתר לבקשתו, פתח באש ונהרג. מפקד הכוח שחיסל אותו היה איסמעיל קבלאן, מראשוני הלוחמים הדרוזים בכוחות הביטחון, שהגיע מהר הדרוזים והצטרף לצה"ל אחרי קרב רמת יוחנן.
על גופתו של סמואלי נמצא תת-מקלע אמריקאי מסוג M3 ("גריז") בעל משתיק קול.
בניגוד למנהגם עם גופות מסתננים, ביקשו שלטונות ירדן לקבל את גופת סמואלי מיד, עובדה שנתפסה בישראל כאישור שסמואלי פעל בשליחות הלגיון הירדני. גופתו הועברה דרך מעבר מנדלבאום הוא נקבר בלוויה צבאית רבת משתתפים בירושלים העתיקה.
בנאומו בכנסת לקראת הסכם השלום עם ירדן הזכיר יצחק רבין את סמואלי כדוגמה לתקופות בהן שררה עוינות בין העמים.
מחושתן
אווטר
מוסטפה סמואלי
מוצטפא סמואלי
סיניורי
אוריון (מיתולוגיה)
אוריון הוא דמות צייד מהמיתולוגיה היוונית. יש מספר גרסאות סותרות על סיפורו.
לפי המיתולוגיה היוונית, אוריון התאהב במרופה, אך אחיה, אוינופיון, התנגד לשידוך. אוריון אנס את מרופה וכנקמה השקה אותו אוינופיון לשוכרה וניקר את עיניו. האל הפייסטוס ריחם על אוריון ונתן לו נער מלווה בשם סדאליון. סדאליון הוביל את אוריון מזרחה, שם קרני השמש השיבו את אור עיניו. אוריון זמם להרוג את אוינופיון, אך הפייסטוס התערב פעם נוספת ובנה לאוינופיון מבצר תת-קרקעי. לאחר שאוריון לא הצליח למצוא את אויבו, יצא אל דלוס, שם פגש את אהובתו הבאה, את אאוס.
בסיפור אחר מסופר שסלנה אלת הירח התאהבה באוריון וחדלה להאיר בלילה. אפולון פיתה אותה להרוג אותו. בהתאבלה על מותו היא שיבצה אותו בין כוכבי השמים.
לפי סיפור אחד, אוריון הכריז על עצמו כצייד הגדול ביותר בתבל. הרה, אשת זאוס, שמעה זאת והחליטה להמיתו. לצורך כך היא משלחת את העקרב לרצחו, ואוריון אכן נעקץ למוות על ידי העקרב. רחמיו של זאוס נכמרו על אוריון, והוא מחליט לשימו בכיפת השמיים. הרה, מצדה, שמה בשמים את העקרב, כקבוצת הכוכבים עקרב, אך עומדת בתנאי שמציב זאוס, והוא ששני היריבים לא ייפגשו לעולם. ובאמת, כאשר אחת משתי קבוצות הכוכבים הללו זורחת, השנייה כבר שקעה - וכך שני היריבים לעולם אינם נפגשים.
סיפור אחר מספר שהאלה ארטמיס התאהבה באוריון עד כדי כך שהיא שכחה מחובותיה כאלת הירח. אפולו, אחיה, לא אהב זאת ולכן החליט לעשות מעשה. הוא גרם לה לשלוח את אחד מחציה נושאי-המוות אל אוריון מבלי שתדע. אוריון מת, ולאחר שנודע לה הדבר, ארטמיס העבירה אותו לשמים.
מעסרה
מעסרה או אל-מעסרה (בערבית: المعصرة, תעתיק מדויק: אלמעצרה) הוא כפר פלסטיני בשטחי הרשות הפלסטינית דרומית לבית לחם. הוקם באמצע המאה ה-20 על ידי בדואים בני שבט התעמרה. משמעות שמו - בית בד.
הכפר נודע בשל הפגנות היוצאות ממנו מדי שבוע, מאז נובמבר 2006, בשיתוף עם הכפרים הסמוכים, ערב א-שמעה, ג'ורת א-שמעה, ואדי א-ניס, אום סלמונה וואדי רחל, כנגד גדר ההפרדה. לטענת מארגני ההפגנות הופקעו 3,500 דונם מאדמות הכפר לצורך בניית גדר ההפרדה. במאי 2010, על פי מקור פלסטיני, אחד המפגינים נפצע קשה מפגיעת רימון גז מדמיע שנורה על ידי חיילי צה"ל.
וידאל ששון
וידאל ששון (באנגלית: Vidal Sassoon; 17 בינואר 1928 - 9 במאי 2012) היה מעצב שיער ואיש עסקים יהודי בריטי.
ביוגרפיה.
ששון נולד למשפחה יהודית בלונדון, אביו היה ממוצא יווני ומשפחת אמו, יהודייה אוקראינית, הגיעה מקייב. אביו עזב את המשפחה כשווידאל היה בן 4 ואחיו היה בן שנתיים, ושנה לאחר מכן שלחה אותו אמו לבית יתומים יהודי, שם שהה שש שנים. לאחר שאמו נישאה בשנית, התאחדה המשפחה. הוא היה צעיר מכדי לשרת בצבא במלחמת העולם השנייה, אבל היה חבר ב"קבוצה 43", מיליציה יהודית שהתעמתה עם ארגונים פשיסטים בלונדון. בשנת 1948 הגיע לישראל במסגרת המח"ל, ולחם בחזית הנגב במלחמת העצמאות.
ב-1954 פתח ששון מספרה בלונדון. הוא זכה לתהילה כספר בלונדון של שנות ה-60. ב-1968 עיצב את שיערה של מיה פארו לסרט תינוקה של רוזמרי. עיצובי השיער שלו כבשו את העולם והוא הקים רשת בינלאומית של מספרות, ושל בתי ספר לספרות. ב-1975 עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה ושם התגורר עד מותו. את קו מוצרי הטיפוח על שמו, מכר ב-1982 לחברה שנרכשה מאוחר יותר על ידי פרוקטר אנד גמבל, אך המשיך לקבל תמלוגים. ב-2003 תבע את פרוקטר אנד גמבל, בטענה שהחברה מחסלת את המותג שלו. ב-2004 הגיעו שני הצדדים לפשרה.
הוא נישא לבוורלי אדמס , שחקנית קנדית, בשנת 1967. לזוג ארבעה ילדים, בהם בן אחד מאומץ. הזוג התגרש בשנת 1986. הוא נישא מחדש לרוני, מנהלת בפרוקטר אנד גמבל. בתו קטיה ששון הייתה שחקנית, ומתה ממנת יתר בשנת 2002.
תארים.
בשנת 2009 קיבל ששון תואר "מפקד" במסדר האימפריה הבריטית לכבוד יום הולדתו.
על שמו נקרא "המרכז הבינלאומי לחקר האנטישמיות ע"ש וידאל ששון" באוניברסיטה העברית בירושלים..
וידל ששון
רומנס
חץ שחור
דיאפזון
רבקה פרידלנד
רבקה פרידלנד (נולדה ב-1968) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה. בעלת שתי מדליות ארד מהמכביה האחת עשרה (1981).
ביוגרפיה.
פרידלנד גדלה בקיראון ולמדה בבית ספר רימונים. היא שחתה בקבוצת השחייה של מכבי קריית אונו בהדרכתו של אורי קליינמן. היא זכתה באליפות ישראל לילדות וקבעה שיאי ישראל לילדות.
אלופת ישראל בת 12.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1980 בהיותה רק בת 12, זכתה פרידלנד בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.32 דקות, לפני מירב הדר (1:21.51 דקות) ותמי מוניוז (1:22.13 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש לגילאי 12 של 2:50.90 דקות, טוב משיאה הישראלי בן ה-8 שנים של שלומית ניר (2:51.89 דקות), אך אחרי מוניוז שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:50.15 דקות.
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי 1981. בגיל 13 בלבד. סיימה פרידלנד 3 פעמים במקום שמיני, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.08 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:56.42 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם ליאור בירקאן, הדר רובינשטיין, ועופרה מוניוז בשיא ישראלי חדש של 4:43.36 דקות, כששחתה את סגנון החזה.
המכביה ה-11.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב מספר ימים לאחר מכן זכתה פרידלנד ב-2 מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:19.63 דקות (6 מאיות השנייה אחרי הישראלית המובילה תמי מוניוז-1:19.57 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:53.54 דקות (14 מאיות השנייה אחרי מוניוז-2:53.40 דקות).
אליפות השיא.