החינוך הבלתי פורמלי ביישוב ולאחר קום המדינה נחלק לשבע תקופות שנקבעו בעיקר על פי השינויים בהתארגנות המחלקה לחינוך ואחר כך על ידי משרד החינוך:
ב-4.3.2021 צוין לראשונה בישראל יום החינוך הבלתי פורמלי ביוזמת מועצת התלמידים והנוער המחוזית מחוז חיפה במטרה להעלות על נס את חשיבות מסגרות החינוך החברתי ערכי והחינוך הבלתי פורמלי ולהוקיר תודה לכל העוסקים במלאכה זו - מדריכים, רכזים, מנהלי יחידות נוער, תנועות נוער וארגוני נוער בישראל. היום התקיים בסימן 90 שנים להולדתו של ראובן כהנא ובצל סגירת הפעילויות הפיזיות בשל משבר מגפת הקורונה בישראל ואופיין במעשי התנדבות, הוקרת תודעה, מפגשי שיח מקוונים והעלאת הנושא בתקשורת.
מחקרים בתחום.
על פי מאמרו של גדעון לווין, "כיצד לומדים בגיל הרך", חינוך בלתי פורמלי משמעו למידה מתוך מעשה ולא המעשה עצמו, לדוגמה, מתוך משחק בגן ילמד הילד על חברות או על ערך חברתי אחר.
למעשה ניתן לכלול את כל הגילאים עד גיל 18 כלוקחים חלק בחינוך בלתי פורמלי, אם זה באופן בלתי מודע כחלק מלמידה לאחר מעשה, או אם בהשתתפות במסגרת בלתי פורמלית כגון מתנ"ס או מועדון נוער. כל ילד החל מגיל 0 ועד 18 לוקח חלק באופן פסיבי בלמידה בלתי פורמלית בכך שלומד משיעורים או פעילויות בית ספריות.
כאשר הילד גדל ונכנס למסגרות חברתיות הילד נכנס לשלב האקטיבי של הלמידה. בהיותו נמצא במסגרת שהיא לא פורמלית ולא לומדים בה על פי תוכנית לימודים הילד לומד הרבה מעבר לנושא המרכזי.
לפעילות פנאי מובנית במסגרות חינוך בלתי פורמלי, יתרונות רבים. השתתפות בפעילות זו מאפשרת לפרט לרכוש מיומנויות וכישורי חיים שאינם מוקנים לו במסגרת הפורמלית. תוך כדי התנסות אישית, החווה קולט את הגירויים מהסביבה בצורה טובה יותר, ויוצר לעצמו סמכויות ומיומנויות חדשות בחייו. כמו כן השתתפות בפעילויות פנאי מוּבְנות תורמות להגברת הביטחון העצמי וקידום העצמאות של הפרט.
ליתרונות אלה חשיבות לגבי ילדים ובני נוער בסיכון וקבוצות שוליים, כגון עולים חדשים וקבוצות מיעוט. בהיותם בשלבים שונים של השתלבות וקבלת הנורמות המקובלות בחברה, החינוך הבלתי פורמלי מאפשר להם לממש עצמם, להביא לידי ביטוי את אישיותם ולהרגיש חלק מן הכלל.
בנוסף החינוך הבלתי פורמלי מביא להישגיים אישים אצל הפרט כגון: הישגיים לימודיים טובים, שיפור ביכולות אישיות וחברתיות, שיפור דימוי עצמי, פיתוח כישורי מנהיגות, ומניעת התנהגויות סיכון בקרב בני נוער.
החינוך הבלתי פורמלי דוגל בהתנסות אישית, למידה עצמית, רכישת ידע מתוך חוויות ופעילויות בהן הפרט לוקח חלק אקטיבי. זה מתוך ההנחה כי הפרט מקבל את גירויו מן הסביבה תוך כדי התנסות אישית ותוך כדי שילוב של הטמעה (קליטת המידע) והתאמה למה שהוא כבר מכיר. הפרט בונה סכמות חדשות בחייו או מרחיב סכמות ישנות. במסגרות הבלתי פורמליות דרכי הפעולה יבואו לידי ביטוי בפעילות חברתית, למידה מהתנסות אישית, וקבלת אחריות אישית של כל פרט ופרט בפעילות. דרכי פעילות בחינוך הבלתי פורמלי: בגנים - החצרות, פינת הבובות. בתנועות נוער פעילויות ODT (אימון והדרכה בחוץ - Outdoor Training), בית לקשיש - פעילויות חברתיות למיניהם.
המסגרות הנפוצות לקיום פעילויות בלתי פורמליות לרוב הן מסגרות חוץ בית ספריות אשר מתקיימות לאחר שעות בית הספר. המסגרות הנפוצות הן תנועות נוער כגון: הנוער העובד והלומד, מכבי צעיר, הצופים, בני עקיבא, תנועת הנוער של האיחוד החקלאי, ועוד. מתנס"ים, חוגים שונים בהם הפרט בוחר להשתתף על פי עניינו האישי. אך ישנה מסגרת אשר בהגדרה נחשבת למסגרת פורמלית אך הלמידה בה נעשית באופן בלתי פורמלי. מסגרת זו היא - גן הילדים. במסגרת זו הלמידה נעשית באמצעות עשייה, התנסות אישית של הילדים, שימוש בחפצים מוחשיים והנפשות. כול זה כדי להביא את הילד לניסיון אישי הרב ביותר ממנו הוא קולט, מעבד ובעצם רוכש עוד ועוד מידע, כישורים ומיומנות לחייו האישיים.
טקסונומיה
טַקְסוֹנוֹמְיָה (מיוונית – "τάξις": סידור; "νόμος": שיטה, חוק) היא סיווג שיטתי של עצמים מאותו תחום. הסיווג הנפוץ ביותר הוא מדרגי (הירארכי), אולם ייתכן גם סיווג שמרשה יחסים יותר מורכבים או פחות מורכבים בין הדברים הממוינים. למשל, סיווג מכונית גם כרכב קרקעי וגם כרכב ממונע; או סיווג של צמחים לפי צבע פרחיהם, המקובל במגדירי צמחים עממיים.
ההיסטוריה של הטקסונומיה.
הטקסונומיה בעבר.
בעבר השתמשו במילה טקסונומיה רק במשמעות של מיון עולם הטבע. בתחום זה מקובל עד היום המידרג שהציע בשנת 1735 המדען השוודי קארולוס ליניאוס, למרות שהמדענים שינו במשך השנים את הגדרת חברי כל מדרג, כפי שאפשר לקרוא בערך מיון עולם הטבע.
דוגמה לסיווג לפי המידרג של ליניאוס:
הטקסונומיה כיום.
כיום הורחבה משמעות המילה טקסונומיה לציון מיון בתחום כלשהו, כולל בארגון ידע בארגונים, באינטרנט, וכדומה.
בתחום המודרני של ניהול ידע נחשבות טקסונומיות מעט פחות רחבות מאונטולוגיות.
כדי להבחין בין טקסונומיה במובנה המורחב והכללי, לבין הטקסונומיה במובנה המקורי מתחום הביולוגיה, טבעו בשפה האנגלית את המונח . בוויקיפדיה העברית נבחר להשתמש לתחום הביולוגי במונח מיון עולם הטבע.
דוגמאות לטקסונומיה בתחומים שאינם קשורים למיון בעולם החי:
הטקסונומיה והאדם.
יש הטוענים שמוח האדם התפתח במהלך האבולוציה לסיווג טבעי של הכרתו את העולם למערכות ממוינות כדוגמת אלה המצוינות לעיל. השקפה זו יונקת בין היתר מהאֶפִּיסְטֶמוֹלוֹגְיָה (תורת ההכרה) של עמנואל קנט. אנתרופולוגים הבחינו שסיווגים מוטמעים במערכות חברתיות ותרבותיות מקומיות, וממלאים תפקידים חברתיים שונים. אחד המחקרים הידועים והמשפיעים ביותר בנושא הוא צורות היסוד של חיי הדת מאת אמיל דורקהיים. התאוריות של קנט ודורקהיים השפיעו גם על קלוד לוי-שטראוס, מייסד האנתרופולוגיה הסטרוקטורלית. לוי-שטראוס כתב שני ספרים חשובים בנושא הטקסונומיה: טוטמיזם והמוח הפראי.
טקסונומיות כגון אלה שנותחו על ידי דורקהיים ולוי-שטראוס מכונות לעיתים טקסונומיות עממיות, כדי להבחין בינן לבין הטקסונומיות המדעיות, המתיימרות להיות אובייקטיביות ואוניברסליות.
ראו גם.
סוגי טקסונומיה נוספים מתוארים בוויקיפדיה האנגלית, בערכים:
פיליים
פִּילִיִּים (שם מדעי: Elephantidae) היא משפחה של יונקים שהם היצורים החיים הגדולים ביותר על פני היבשה כיום. מספר סוגים היו במשפחה זו:
המשותף למינים ששרדו הוא זוג החטים הבולטים משני צידי הפה (למעט נקבת הפיל האסייתי). החטים המשמשים להפקת שנהב הם גורם מרכזי בציד פילים על ידי האדם. פגיעה במרחבי המחיה וציד צמצמו את אוכלוסיית הפילים הקיימת היום באפריקה מכמה מיליונים למאות אלפים בודדים. הפילים כיום הם מין מוגן, ובארצות שונות קיימות מגבלות על ציד, על ניצול ביתי ועל סחר במוצרים שמוצאם מן הפיל, בעיקר הסחר בשנהב.
אנטומיה.
גודל.
כל בני משפחת הפיליים הם בעלי חיים גדולים מאוד. משקלם הוא למעלה מ-5 טונות וגובהם למעלה מ-. פיל הסוואנה האפריקני הוא בעל החיים היבשתי הגדול ביותר שחי כיום. גודלם הרב מעניק לפילים הגנה כמעט מפני כל הטורפים.
הפיל הגדול ביותר שתועד היה פיל סוואנה אפריקני שניצוד באנגולה ב-1955, משקלו היה והוא התנשא לגובה של .
חדק הפיל.
המאפיין הבולט ביותר של הפיל הוא החדק, שהוא התארכות של האף והשפה העליונה. לחדק מספר שימושים:
הבדלים בין סוגי הפילים.
בין הפילים האפריקניים לפיל האסייתי ישנם מספר הבדלים חזותיים בולטים:
חטי השנהב של הפיל.
הפיל מפורסם גם בחטי השנהב שלו. אלו למעשה זוג שיניים חותכות מחוסרות אמייל שמתארכות ל-2 עד 3 מטרים ומשקלן מגיע לעשרות קילוגרמים. לנקבת הפיל האסייתי אין חטים, או כמעט לא ניתן להבחין בהם אם הנקבה אינה פותחת את פיה. קיימים גם זכרים רבים ללא חטים, במיוחד פילים סרי לנקיים.
השנהב הוא חומר יקר ערך, ומסיבה זו ניצודו הפילים בהמוניהם בימים עברו ועד עצם היום הזה. כיום הציד הולך ופוחת בשל חוקים נוקשים, וישנם מקומות במזרח אפריקה שאפילו מדללים מדי כמה שנים את אוכלוסיית הפילים, על ידי העברתם למקומות אחרים ועל ידי המתת פרטים לאחר מחקר יסודי, כדי למנוע נזקים עתידיים. אגדות רבות נקשרו אודות שנהב הפילים ועוד במאה ה-19 יצאו הרפתקנים לגלות את מקום הימצאם של בתי הקברות האגדתיים של הפילים כדי לזכות באוצר היקר, מתוך אמונה טפלה כי הפילים נודדים למקום מסוים כדי להוציא את נשמתם. פיל שהתפרסם בשל החטים הענקיים שלו היה הפיל סאטאו שחי בקניה וניצוד בסופו של דבר בגלל חטיו.
בנוסף לחטים, לפיל גם ארבע שיניים טוחנות. אורך כל שן כזו כ-40 ס"מ ורוחבה כ-10 ס"מ.
החטים משמשים את הפילים לשם חפירה בקרקע על מנת לחשוף שורשים ופקעות שנחשבים עבורם מעדן, וכן כדי להזיז מכשולים מן הארץ כדי לפלס דרכם בה. הזכרים נוהגים להשתמש לעיתים בחטים לשם מאבק, אם כי בדרך כלל אינם פוצעים זה את זה. החטים יכולים לשמש ככלי מגן, אולם בשל גודלו האימתני לפיל כמעט ואין אויבים טבעיים.
אוזניים.