בשנים 2020–2022 מתוכנן להשלים את הפיתוח של רכיבי מערכת הבקרה המשולבת. מערכת הניווט האינרטי המפותחת בתאגיד KRET אמורה להסתיים עד 2022, ולאחר מכן יחלו בדיקות, כשהסמכת המערכת מתוכננת לשנת 2022. על פי ההערכות, הפיתוח של SSJ-New אמור להסתיים במלואו עד 2023 ויעלה 120–130 מיליארד רובל, כולל יצירת מנוע PD-8 חדש, שלצורך פיתוחו הוקצה כמחצית מהסכום הכולל קבלת תעודת רישוי צפויה בשנת 2023. תחילת הייצור הסדרתי של SSJ-New מתוכננת לשנת 2024.
All Too Well (סרט קצר)
איוואן קזקוב
איוואן סמיונוביץ' קזקוב (ברוסית: Иван Семёнович Казаков; 1 בפברואר 1873 - 16 באוקטובר 1935) היה צייר וגרפיקאי רוסי; תושב הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית.
ביוגרפיה.
הוא נולד למשפחת חקלאים. בשנים 1888–1894 למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. הוא המשיך באקדמיה הקיסרית לאמנויות אצל ולדימיר מאקובסקי וקיבל את התואר "אמן" ב-1898.
התואר שלו כלל מלגה ללימודים באירופה ולכן, ב-1899 - 1900, הוא נסע לאיטליה, צרפת וגרמניה. עם שובו, התיישב בסנט פטרבורג. בעשור לאחר מכן הוא הציג תדיר שם ובמוסקבה.
בשנת 1906 הוא ביקש וקיבל תפקיד כמורה לרישום וקליגרפיה בטשקנט, בו החזיק עד 1910. בהיותו שם צייר נופים אדריכליים בסמרקנד ובבוכרה וכן בטשקנט. הוא גם יצר סדרה של סקיצות אתנוגרפיות.
מאוחר יותר לימד בבית ספר לאמנות אזורי וב-1921 הקים סטודיו משלו. בכמה הזדמנויות הוא עזר בארגון ועיצוב חגיגות מהפכניות. במהלך תקופה זו, הוא הציג בתערוכה הלאומית החופשית הראשונה לאמנות בסנט פטרבורג, התערוכה ה-47 של פרדוויז'ניקי במוסקבה (1922), והתערוכה הראשונה של סניף טשקנט של האקדמיה הרוסית לאמנויות, שהיה אחד ממייסדיה (1928). מ-1926 עד 1930, הוא היה חבר מארגן בסניף טשקנט של איגוד האמנים של רוסיה המהפכנית ועמד בראש הסטודיו שלהם.
בשנת 1930 הופיע בפרבדה ווסטוקה כתבה על קזקוב וחברו ירמי בורצב (1894–1942). שהאשימה אותם בכך שתלמידיהם ציירו דמויות של ישו וסנט פול, והציע לחקור את סניף איגוד האמנים בטשקנט על ידי המנהל הכללי לחינוך מקצועי. בתום החקירה האמנים הואשמו בפעילות אנטי-סובייטית. נגזר עליהם שלוש שנות גלות בסטלינאבאד.
גלותו של בורצב הוארכה מאוחר יותר.
קזקוב חזר ב-1933 ובילה את שנותיו האחרונות בהוראה במכון הפוליטכני בטשקנט.
ז'יגמונד שימוני
ז'יגמונד שימוני (במקור שטיינר, בהונגרית: Simonyi Zsigmond; וספרם, 1 בינואר 1853 – בודפשט, 22 בנובמבר 1919) היה אספרנטיסט, בלשן יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים. הוא אחיו הגדול של המומחה הגאוגרפי וכותב ספרי עיון ינה שימוני.
ביוגרפיה.
ז'יגמונד שטיינר נולד במשפחה יהודית כבנם של שמעון שטיינר, סוחר, ושל נטי מנזל. הוא למד בבודפשט, בלייפציג, ובברלין ולאחר מכן בפריז. חזר הביתה לבודפשט בשנת 1877, היה מורה מחליף משנת 1878, ולאחר מכן משנת 1889 מורה רגיל באגודה הלשונית ההונגרית. משנת 1895 היה העורך של משמר השפה ההונגרית, ולאחר מכן מ-1903 של החוברות הלשוניות. בסיוע יוז'ף בלשה ערך מילון גרמני-הונגרי. הוא נרדף על ידי הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919 בשל דעותיו הפוליטיות, דבר שריסק אותו לחלוטין מבחינה נפשית.
במשך ארבעה עשורים גידל דור חדש של בלשנים וגם כמלומד השאיר חותם מתמשך. עבודותיו על "מושא", "מילות קישור", "משפטי לוואי" משמעותיים ביותר. הוא יצר את תורת המשפט ההשוואתית. שימוני פרסם את תוצאותיו בבלשנות בלימודי הדקדוק בבתי הספר. הוא עסק גם בנושאי נכונות השפה. בשנת 1903, בשם שר הדתות והחינוך הממלכתי, ניסח את הכתיב הנכון החדש עבור לימודי בתי הספר, שהתקבל כמעט על ידי כל שעסקו בכתיבה ספרותית. הוא היה משמעותי הן כמורה והן כמדען. בשנת 1918 נבחר לסגן יושב ראש הוועדה הבינלאומית לתעמולת השפה. בשנת 1919 בתחילת השנה, עסק בהנהגת האספרנטו בהשכלה האוניברסיטאית בהונגריה שכתוצאה ממנה הוקם המכון הבינלאומי לשפה בבודפשט ביולי 1919.
חייו הפרטיים.
אשתו הייתה פאולינה בֶּכֶר, בתם של המורה יעקב בכר ושל שרולטה וייסמאייר, אותה נשא בבודפשט ב-11 ביוני 1882.
בנו קארוי גאבור שימוני (1883–1927) היה מהנדס.
המוזיאון להיסטוריה של יהדות רומניה (בוקרשט)
תנוין
אלה שדו שכטמן
אלה שדו שכטמן (נולדה בערך בשנת 1978) היא קצינת צה"ל בדרגת תת-אלוף המכהנת כיועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר (יוהל"ם) החל מנובמבר 2021.
ביוגרפיה.
שדו שכטמן נולדה וגדלה בעפולה. התגייסה לצה"ל בשנת 1996 ושובצה כמפקדת כיתה בבט"ר דותן (מחנה 80).
את מרבית שירותה בצה"ל ביצעה במערך מגל. במרוצת השנים שימשה כמפקדת פלוגה, כמפקדת בט"ר ניצנים, כמפקדת בית הספר לפיקוד (בה"ד 12) ובשנת 2019 מונתה למפקדת מערך מגל בדרגת אלוף-משנה. בתפקידה זה שימשה כשלוש שנים.
בנובמבר 2021 הועלתה לדרגת תת-אלוף, והחלה לכהן כיועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר, במקומה של יפעת תומר ירושלמי שמונתה לפרקליטה הצבאית הראשית.
חיים אישיים.
שדו שכטמן נשואה לנאור ואם לארבעה. מתגוררת בעפולה.
הפלישה האיראנית לאי אבו מוסא ולאיי טונב
הפלישה האיראנית לאי אבו מוסא ולאיי טונב התרחשה ב-30 בנובמבר 1971, זמן קצר לאחר הנסיגה של הכוחות הבריטיים מן האיים. איראן בהנהגת מוחמד רזא שאה פהלווי טענה לריבונות על האי אבו מוסא ועל איי טונב, שהיו חלק מהאמירויות שארג'ה וראס אל-ח'ימה.
לאחר תפיסת האיים על ידי איראן, האמירויות שארג'ה וראס אל-ח'ימה הצטרפו לאיחוד האמירויות הערביות ב-2 בדצמבר 1971 וב-10 בפברואר 1972, בהתאמה, מה שגרם לאיחוד האמירויות הערביות לרשת את הסכסוך הטריטוריאלי עם איראן על האיים. נכון לשנת 2022, האיים נותרו במחלוקת בין איחוד האמירויות הערביות והרפובליקה האסלאמית של איראן.
בשטח, איראן שמרה על שליטתה באיים מאז תפיסתם ב-1971, בעוד איחוד האמירויות הערביות עשתה מספר ניסיונות בערוצים בינלאומיים להחזיר לעצמה את השליטה הריבונית באיים.
זכויות להט&quot;ב בקוסטה ריקה
זכויות לסביות, הומואים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב) בקוסטה ריקה התפתחו באופן משמעותי ביותר בעשורים האחרונים. פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית במדינה מאז 1971. בינואר 2018, בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם הממוקם בקוסטה ריקה פסק את התרתם של נישואים חד מיניים ואימוץ עבור זוגות חד מיניים בעוד הממשלה הודיעה כי תחיל את הפסיקה בחודשים הבאים. באוגוסט 2018 פסק בית המשפט העליון בקוסטה ריקה נגד איסור הכרתם של נישואים חד מיניים, ונתן לאספה המחוקקת כ-18 חודשים לתקן את החוק בהתאם אחרת, יבוטל האיסור אוטומטית. לאחר מכן נישואים חד מיניים הפכו לחוקיים ב-26 במאי 2020.
ארגון זכויות האדם הבינלאומי, "Human Rights Watch" תיאר את קוסטה ריקה כ-"מחויבת לזכויות שוויון והשראה עבור מדינות נוספות במרכז אמריקה". אפליה על רקע נטייה מינית אסורה בתעסוקה ובכלל תחומים נוספים, וטרנסג'נדרים רשאים לשנות את מינם במסמכי זהות רשמיים כדי לשקף את זהותם המגדרית, לרבות רישיונות נהיגה, דרכונים ותעודות זהות.
מעמד בחוק.
הומוסקסואליות סווגה לראשונה כפשע בקוסטה ריקה בתקופת השלטון הספרדי מאז 1502. לאחר קבלת עצמאותה, עדיין הוגדרה כפשע עד הנשיאות הליברלית של טומאס גווארדיה בין 1870–1876. אף על פי שההפללתה הופסקה בתקופה זו כחלק מרפורמה גדולה יותר של מערכת המשפט, הומוסקסואליות עדיין נתפסה באופן נרחב כ-"חטא ידוע לשמצה".
בשנת 1971 נקבע גיל הסכמה אוניברסלי, כמו גם חוק חדש שאסר על "מעשי סדום שערורייתיים" ככל הנראה בפומבי בעוד כי לא היו הרשעות ידועות רשומות אך שמר על המעמד החוקי של פעולות הומוסקסואליות פרטיות בין מבוגרים בהסכמה. סעיף 382 בחוק העונשין שהזכיר "מעשי סדום שערורייתיים" בוטל ב-2002, לצד חוקים רבים אחרים.
התנצלות.
ב-1 ביולי 2018, נשיא המדינה קרלוס אלברדו קסאדה פרסם התנצלות פומבית בפני חברי קהילת הלהט"ב על הרדיפה והאפליה שעברו במשך השנים בקוסטה ריקה. קסאדה הצהיר כי המדינה "קידמה והוציאה להורג רדיפות, פשיטות, מעצרים שרירותיים ומכות" כלפי אנשיה. בהצהרתו ציין גם את קיומן של מהומות סטונוול אשר היו להתקוממות נגד התעמרות משטרת ניו יורק ב-1969 כלפי חברי הקהילה שהובילו לתנועת זכויות להט"ב בכלל רחבי העולם, ועל כך שקוסטה ריקה התירה הומוסקסואליות שנתיים לאחר מכן, ב-1971, אך אפליה ואלימות הומופובית נמשכו גם בעשורים הבאים,
הכרה במערכות יחסים חד מיניות.
בשנת 2006, בית המשפט העליון דחה עתירה לפיה חוקת קוסטה ריקה מחייבת הכרה בנישואים חד מיניים גם כן. עורך הדין למען זכויות האדם יאשין קסטרילו פרננדס עתר בטענה שהוראות חוקתיות מסוימות הנוגעות לשוויון זכויות ולמשפט הבינלאומי מחייבות הכרה בנישואים חד מיניים, אם כי רק שניים מהשופטים הסכימו עם עמדתו. דעת הרוב טענה כי בעת אישור החוקה, "נישואים" הובנו כאיחוד בין גבר לאישה בלבד. עם זאת, בהחלטת בית המשפט אכן נקבע כי לממשלה יש סמכות לחוקק איחודים אזרחיים.
בשנת 2008, האגודה לזכויות להט"ב, "Diversity Movement", הובילה מספר מחוקקים להגיש הצעת חוק להתרת איחוד אזרחי. הנציגים אנה הלנה צ'אקון (אז ממפלגת האחדות הנוצרית החברתית, כיום ממפלגת הפעולה האזרחית) וחוסה מרינו (החזית הרחבה) הביעו תמיכה בהצעת החוק שקבעה כי "הומוסקסואלים ולסביות הם לא פחות מכולנו בקוסטה ריקה. אנחנו לא מדברים על נישואים או אימוץ, אלא על זכויות אזרח בסיסיות".