אודן גדלה כבת בכורה מבין חמישה אחים במשפחה ממעמד הביניים. האב למד אדריכלות בדרזדן עד 1885 ונרשם כאדריכל ומורה בשנת 1890. כשהייתה מריה בת 8 עברה המשפחה לעיירה ולטרסהאוזן, לשם הועבר האב כפקח בניין.
בגלל קידומו של האב למפקח הבניין בעיר המגורים גותה (בשנת 1910) עברה המשפחה שוב. המשפחה עברה לקומה השנייה של בניין דירות בן שלוש קומות שנבנה באותם ימים. שוב, מריה נאלצה להשאיר את חברותיה מאחור ולהכיר חדשים.
"זה היה שינוי גדול עבורנו. לעבור מהעיירה הקטנה האידילית לעיר הגדולה ... בשנים האלה בגותה, מריה, אחותנו הבכורה ... עדיין הייתה בבית. היא הייתה המבריקה מכולנו, אני חושב, והיה לה דמיון מדהים. ארבע האחיות גרנו בחדר הגדול הסמוך למדרגות והצלחנו להסתדר בנוחות רבה."
אודן התיידדה עם האנה הך (1889–1978), שהייתה מבוגרת ממנה בשנתיים והגיעה גם ממשפחה מהמעמד הבינוני. כמוה, האנה הייתה הבכורה מבין חמישה אחים והיה לה רצון ללמוד אמנות - בניגוד לרעיון של אביה שבנות צריכות להתחתן. בגיל 18, בשנת 1911, נסעה מריה לברלין, חברתה האנה עקבה אחריה בשנת 1912. שם היו שתיהם בקשרים עם קבוצת האמנים האקספרסיוניסטית "Der Sturm" ועם המגזין דר שטורם, שפרסם.
בין השנים 1911 ל־1913 לקחה מריה אודן שיעורי רישום פרטיים מהאדריכל אוגוסט אקסטר במינכן ולמדה גם בבית הספר לאמנות שימושית בברלין. בשנת 1915 היא פגשה את הפובליציסט ובעל הגלריה המשפיע הרוארת ולדן. מעצותיו הביקורתיות היא קיבלה רעיונות סגנוניות וטכניים יותר מאשר ממוריה הקודמים. באותה שנה הציג את תמונותיה בגלריה "שטורם" שלו בברלין. הוא שיחזר את יצירותיה כגלויות ומכר כריות רקומות ביד של מריה אודן בגלריה שלו.
בשנת 1915, הצייר גאורג שרימפף ראה את חיתוכי העץ וצבעי המים שלה לראשונה ב"שטורם". הוא נזכר בשנת 1920: "שמחתי על כך יותר מכל תמונה אחרת שראיתי והערצתי את הציירת". הם נפגשו כעבור שנה והתחתנו ב־16 במאי 1917. ב־22 ביוני 1918 היא ילדה את בנם מרקוס במינכן.
היא נפטרה כתוצאה מהלידה.
מתוך הערצה לציירים פרנץ מארק ומארק שאגאל, שאותה חלקה עם בעלה, הם היו אמורים לקרוא לילד ז'אן מארק, אך הרשם התעקש על השם יוהנס מרקוס, מכיוון ששמות פרטיים צרפתיים לא היו רצויים בזמן המלחמה.
יצירה.
לא ניתן לטעות בהשפעתם של פרנץ מארק ומארק שאגאל בעבודתה של מריה אודן. בתמונותיה היא מספרת סיפורים על נשים, סוסים, שוורים, חזירים ואנשים הנופלים מהשמיים ומהכוכבים. במכתב לבעלה בתחילת 1917, היא כתבה: "אני חושבת שהנושא הופך את החיים ליפים כל כך כשאתה חווה את מהות הדברים, כי לכל דבר יש נשמה: פרחים, בעלי חיים, עננים, הרים, ערים, בתים, הדברים הכי טיפשים, אבן, מכחול, פיסת נייר, הכל! ".
יחס זה לחיים קבע את כל עבודתה ובא לידי ביטוי בה. כך תיארה הסופר אוסקר מריה גרף את השפעת ציוריה על המתבונן: "עדינות עצומה וכוח המשיכה הארצי זורם מגופם של בני אדם ובעלי חיים."
מריה אודן עבדה בתחילה בפורמטים קטנים: צבעי מים, גואש, חיתוכי עץ. רק מאוחר יותר עברה לציורי שמן בפורמט גדול.
הרבה מעבודותיה הצבעוניות אבדו.
הוקרה (סרט)
הוקרה (באנגלית: Tribute) הוא סרט קולנוע קנדי מסוגת דרמה קומית משנת 1980, בבימויו של בוב קלארק, עם ג'ק למון, רובי בנסון ולי רמיק בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ברנרד סלייד והוא מבוסס על המחזה שלו "הוקרה" שהועלה בברודוויי ב-1978.
זו דרמה משפחתית על מפיק שחולה במחלה סופנית ומשתדל להתקרב ולהתפייס עם גרושתו ובנו לפני שימות.
ג'ק למון זכה בפרס דוב הכסף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
בוב קלארק היה מועמד לפרס דוב הזהב.
תקציר העלילה.
סקוטי טמפלטון (ג'ק למון) הוא מפיק מופעי תיאטרון ותיק. הוא מאושפז לבדיקות בבית חולים ומתגלה שסובל מלויקמיה. באשפוז הוא מתלוצץ עם החולים ומתחבר בעיקר לסאלי היינס (קים קטרל) שעברה כריתת תוספתן.
בשובו לביתו מפתיעים אותו גרושתו מגי (לי רמיק) ובנם ג'אד (רובי בנסון) אותו לא ראה שלוש שנים. ג'אד הוא בחור ביישן שעומד להתחיל לימודי בקולג'. סקוטי מנסה להתקרב אליו אבל אינו מצליח. הוא מזמן פגישה בין ג'אד לסאלי ומתפתח ביניהם קשר עם עליות וירידות.
רק כעבור יום מגלה סקוטי לגרושתו שהוא חולה סופני ויחסה אליו משתנה. היא מגלה זאת לג'אד וגם הוא מתחיל להתייחס בסלחנות לאביו.
סקוטי מסרב לעבור טיפול כימותרפי. שותפו לו דניאל (ג'ון מארלי) ג'אד, מגי ובעיקר הרופאה שלו ד"ר גלדיס פטרלי (קולין דיוהרסט) לוחצים עליו כל הזמן.
לבסוף נשבר סקוטי ומסכים לטיפול. ג'אד מלווה אותו בבית החולים במצבים קומיים ובמצבים קשים ולא מש ממטתו. הוא ומצלם אותו בכל המצבים המצחיקים עם צוות בית החולים.
לקראת יום הולדתו מתכננים לו ג'אד, לו, סאלי והשחקנית הילרי (גייל גרנט) ערב הוקרה (פרידה?). אנשים שעבדו איתו במשך כל השנים מגיעים בטיסות מרחבי ארצות הברית, מתכנסים באולם ומשמיעים דברי הוקרה ושבח לסקוטי.
לסוף עולה סקוטי על הבמה ובקול חנוק הוא מסכם שהדבר החשוב לו ביותר הוא חידוש הקשר עם ג'אד. ג'אד עולה לבמה והם מתחבקים ומתנשקים לתשואות הקהל.
פרנץ ויטמן
פרנץ ויטמן (בהונגרית: Wittmann Ferenc; הודמזוושרהיי, 19 בינואר 1860 – בודפשט, 23 במרץ 1932) היה פיזיקאי יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, חבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים (1908). הוא היה בין עשרות המדענים היהודים שלא התנצרו כדי לקבל תואר פרופסור.
ביוגרפיה.
פרנץ ויטמן הוא בנם של איגנץ ויטמן ושל שרולטה ארליך. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה הטכנולוגית המלכותית של (פרנץ) יוזף ובאוניברסיטת בודפשט. משנת 1878 עבד באוניברסיטה הטכנולוגית המלכותית יוזף. במשך שנתיים היה האסיסטנט של פרופסור אלאיוש שולר מרצה למדעי הטבע הניסויים. לאחר מכן, בשנת 1892 הועבר למחלקה למדעי הטכנולוגיה והפיזיקה, שם עבד תחת פיקוחו של יוזף סטוצק במשך עשר שנים וכעוזר פרופסור ולאחר מותו מונה לפרופסור לפיזיקה טכנית. הוא העביר מספר הרצאות פומביות באגודה המלכותית ההונגרית למדעי הטבע, באגודה המהנדסים והאדריכלים ההונגרית ובחברה למתמטיקה ולפיזיקה. בשנת 1919 הפך לסגן מנהל המכון להכשרת מורים בבודפשט. מחקריו על זרם חילופין הם משמעותיים. הוא היה ממציא האוסצילוסקופ שנקרא על שמו. הוא עסק גם בהנדסת רדיו. מאמריו פורסמו בכתבי עת מקצועיים הונגריים.
פרנץ ויטמן הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
זו לופגרין
סוזן אלן "זו" לופגרין (באנגלית: Susan Ellen "Zoe" Lofgren; נולדה ב-21 בדצמבר 1947) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת קליפורניה. בראשית דרכה ייצגה את מחוז הקונגרס ה-16 בשנים 1995–2013, מאז התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית מייצגת את מחוז הקונגרס ה-19. לופגרין היא יושבת ראש ועדת המנהל של בית הנבחרים.
ביוגרפיה.
לופגרין נולדה בסן מטאייו (San Mateo) שבקליפורניה, בתם של מרי ויולט, עובדת בקפיטריה בבית ספר, ומילטון ר. לופגרן, נהג משאית לשינוע בירות. סבה היה שוודי. ב-1966 השלימה את לימודיה התיכוניים בתיכון גון שבפאלו אלטו, ובעודה תלמידת תיכון הייתה לופגרין חברה בארגון הפוליטי "Junior State of America". בשנת 1970 קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת סטנפורד, וב-1975 השלימה לימודי תואר שני במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סנטה קלרה. לאחר תום לימודיה בסטנפורד, עבדה לופגרין כחברת סגל עבור דון אדוארדס בוועדת המשפט של בית הנבחרים, כאשר הגישה הוועדה סעיפי הדחה נגד הנשיא ריצ'רד ניקסון, בעקבות פרשת ווטרגייט.
בשנת 1978 נישאה לג'ון מרשל קולינס. כאשר שבה לסן חוזה, החלה לופגרין לעבוד במשרד המחוזי של דון אדוארדס, במקביל ללימודיה באוניברסיטת סנטה קלרה. לאחר שנתיים בהן עבדה כשותפה במשרד עורכי הדין לענייני הגירה, נבחרה לופגרין לחברה במועצת המכללה של סן חוזה. לאחר מכן, ב-1981, נבחרה אל מועצת המפקחים של מחוז סנטה קלרה שנציגת מרכז העיר סן חוזה והיישובים הסמוכים לה, ומילאה תפקיד זה במשך 13 שנה.
ב-1994 נכנסה לופגרין לבחירות מקדימות בנות ששה מתמודדים במפלגה הדמוקרטית שהתקיימו במחוז הקונגרס ה-16 של קליפורניה, לאחר שאדוארדס פרש מהחיים הפוליטיים לאחר 32 שנים בקונגרס. המחוז, היה ועודנו מעוז דמוקרטי מובהק, ולכן היה ברור שהמנצח בבחירות המקדימות ייבחר בבחירות הכלליות לנציג השני של המחוז מאז הקמתו בשנת 1963 (בשנים 1963–1975 נספר כמחוז התשיעי, אחר כך כמחוז העשירי בשנים 1975–1993, ואז כמחוז ה-16 בשנים 20131993, ולבסוך כמחוז הקונגרס ה-19 מאז 2013). כאנדרדוג מוחלט, הצליחה לופגרין לגבור על טום מקנרי, ראש עיריית סן חוזה, בפער של קצת יותר מ-1,100 קולות.
לופגרין היא יו"ר משלחת קליפורניה אל בית הנבחרים, המונה 46 חברים. היא מכהנת כחברה בוועדת המשפט, ויושבת בראש ועדת המשנה לענייני הגירה, אזרחות, פליטים, ביטחון גבולות ומשפט בינלאומי. החל משנת 2009 כיהנה לופגרין כיו"ר ועדת האתיקה של בית הנבחרים, ומילאה תפקיד זה עד 2013. במהלך הליך ההדחה הראשון של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, נמנתה לופגרין בין שבעת מנהלי בית הנבחרים של משפט ההדחה בסנאט של ארצות הברית.
עשרת הקריאות
מכון המחקר הפטרבורגי לחיסונים וסרומים
מכון המחקר הפטרבורגי לחיסונים וסרומים (ברוסית: Санкт-Петербургский научно-исследовательский институт вакцин и сывороток, בראשי תיבות: СПбНИИВС) הוא מוסד מחקר ממשלתי רוסי שנחשב למכון המחקר וייצור החיסונים הוותיק ביותר ברוסיה.
היסטוריה.