בחודש דצמבר 1994 עבר לוולברהמפטון וונדררס מהליגה הראשונה של הפוטבול ליג, הליגה השנייה בחשיבותה באנגליה, תמורת 600 אלף לירה שטרלינג. תוך זמן קצר מינה אותו המאמן גרהאם טיילור לקפטן, הקבוצה, ויחד עם הקבוצה הוא הגיע לשלב רבע הגמר של גביע הפוטבול ליג, כשכזכור במיוחד משחק בו הבקיע שלושער מעמדת הבלם במשחק נגד פורט וייל. אמנם, הוא סבל מפציעת ברך שהשביתה אותו ממשחקי ההעפלה לפרמייר ליג, בהם הקבוצה הפסידה לבולטון וונדררס.
בעונה העוקבת החמיץ דה וולף את רוב משחקי הקבוצה, שסיימה במקום ה-20 בליגה. הוא הסתכסך עם המאמן החדש מארק מקגי שניסה להעביר אותו לקבוצת המילואים של המועדון, וטען כי אין זה ראוי ששחקן מנוסה כמוהו שלא נפצע ישחק בקבוצת המילואים. הוא עזב את המועדון זמן קצר לאחר מכן, וחזר למולדתו כשחתם בפנלו מליגת המשנה ההולנדית.
לאחר עונה אחת בפנלו, הוא עזב את המדינה פעם נוספת, והצטרף להפועל אשקלון מהליגה הבכירה בישראל. הוא התקשה לקבל דקות משחק במדי המועדון וערך שלוש הופעות ליגה בלבד, כשבמשחקו האחרון אף הבקיע שער עצמי. הוא חזר במהרה להולנד וחתם בהלמונד ספורט מליגת המשנה ההולנדית. היו לו יחסים מתוחים עם המועדון, ושני הצדדים הגיעו להסכמה הדדית להתיר את חוזהו במועדון במהלך עונתו השנייה במועדון. הוא סיים את העונה כמאמן-שחקן בקבוצה החובבנית צווארט-ויט '28.
קריירה בינלאומית.
ב-16 בדצמבר 1987 ערך דה וולף את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד, כשנכנס כמחליף בניצחון 3-0 על נבחרת יוון במסגרת מוקדמות יורו 1988. לאחר הופעה זו, לא שיחק במדי הנבחרת במשך חמש שנים. הוא חזר לשחק בנבחרת תחת המאמן דיק אדבוקאט, וערך חמש הופעות נוספות במדי הנבחרת בין השנים 1993–1994.
ב-24 במרץ 1993 הוא הבקיע צמד שערים בניצחון 6-0 על נבחרת סן מרינו במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר מונדיאל 1994, אך לא זכה לשחק בטורניר. ב-1 ביוני 1994 הוא ערך את הופעתו האחרונה במדי הנבחרת, בניצחון 7-1 על נבחרת הונגריה במשחק ידידות.
קריירת אימון.
דה וולף אימן קבוצות בליגות הנמוכות בהולנד ובטורקיה. בין השנים 2013–2014 שימש כעוזר מאמן בספרטה רוטרדם. בשנת 2019 החל לשמש כעוזר מאמן בפיינורד מליגת העל ההולנדית.
אוספאיים
לפני עיוור
ז'אק אדוארד אלכסיס
ז'אק אדוארד אלכסיס (בצרפתית ובקריאולית האיטית: Jacques-Édouard Alexis; נולד ב-21 בספטמבר 1947) הוא פוליטיקאי מהאיטי שכיהן כראש הממשלה בין השנים 1999–2001 ובשנים 2006-2008. הוא פוטר בכהונתו השנייה עקב מהומות שהתרחשו במדינה כמחאה על המחירים הגבוהים של המזון.
ביוגרפיה.
אלכסיס נולד בגונאיב שבהאיטי בשנת 1947. הוא גמר את לימודי התואר הראשון בהנדסה חקלאית באוניברסיטה הממלכתית של האיטי, כיום אוניברסיטת האיטי, בשנת 1973.. לאחר סיום לימודיו מילא אלכסיס סדרה של משרות במספר אוניברסיטאות ומכללות. הוא היה מרצה לכימיה באוניברסיטה הממלכתית של האיטי בשנים 1973–1976 ועוזר הוראה ומחקר באוניברסיטת לאוול בקוויבק שבקנדה בין השנים 1977-1978. קיבל את תוארו השני במדעי המזון והטכנולוגיה מאוניברסיטת לאוול בשנת 1979.
בין השנים 1979–1987 שימש כמרצה לטכנולוגיות מזון באוניברסיטה הממלכתית של האיטי ובין 1985 ל-1987 שימש שם כראש הפקולטה לאגרונומיה ורפואה וטרינרית וכסגן הדקאן.
הוא היה בין מקימי אוניברסיטת קיסקייה, ושימש כרקטור הראשון של האוניברסיטה, בין השנים 1990–1995.
כניסתו לפוליטיקה.
בין 1997 ל-1999 אלכסיס כיהן כשר החינוך, התרבות והנוער בממשלת האיטי.
אלכסיס הועמד לראשות הממשלה על ידי רנה פרבאל ב-16 ביולי 1998, לאחר שהסנאט דחה את שלושה המועמדים הקודמים. מינויו אושר ב-17 בדצמבר. הוא כיהן כראש ממשלה בין 26 במרץ 1999 ל-7 בפברואר 2001.
בין השני 1999–2000 אלכסיס כיהן, בנוסף לתפקידו כראש הממשלה, כשר הפנים של האיטי.
פרבאל נבחר לנשיאות מחדש בפברואר 2006, ושוב מינה את אלכסיס כראש ממשלה ב-17 במאי 2006, שלושה ימים לאחר שנכנס לנשיאות. המועמדות אושרה כמעט פה אחד על ידי שני בתי האספה הכללית, ואלכסיס וממשלתו הושבעו ב -9 ביוני 2006. ממשלתו השנייה הורכבה משש מפלגות.
על המדיניות הכלכלית של אלכסיס נמתחו ביקורות רבות, שגרמו להצבעת אמון בפברואר 2008, אותה שרד. מהומות פרצו בתחילת אפריל 2008 עקב מחירי המזון הגבוהים. כתגובה, הכריז אלכסיס על תוכנית השקעות שנועדה להוריד את יוקר המחיה.
ב-10 באפריל פורסם כי 16 סנאטורים (רוב, שכן יש 30 מושבים בסנאט) חתמו על מכתב המייעץ לאלכסיס להתפטר תוך יומיים. ב-12 באפריל הצביע הסנאט פה אחד על פיטוריו. לאחר הפיטורים, פרבאל אמר כי יתייעץ עם הפרלמנט לבחירת ראש ממשלה חדש, אך גם אמר כי אלכסיס עשה כמיטב יכולתו ולא צריך לקבל את כל האשמה על המצב.
חיים אישיים.
אלכסיס נשוי לפרדריקה פייר לואי ואב לחמישה ילדים.
לידה בהלכה
אלכסיס
פינינפארינה סרג'ו
פינינפארינה סרג'ו (באיטלקית: Pininfarina Sergio; נקראת גם: פרארי 458 פינינפארינה סרג'ו) היא מכונית קונספט במרכב קופה, בעלת שני מקומות ישיבה, שהוצגה על ידי פינינפארינה ופרארי בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2013. היא הוצגה כמחווה ליו"ר פינינפארינה לשעבר, סרג'ו פינינפארינה שמת ב-3 ביולי 2012.
היא בנויה על שלדת פרארי 458 איטליה (גרסת הספיידר).
למרות העובדה כי מדובר במכונית קונספט ייצרה פרארי שישה יחידות מהסרג'ו ומכרה אותם ללקוחות שנבחרו בקפידה.
הייצור של הסרג'ו התקיים במפעלי פרארי באיטליה, בעוד שאת העיצוב עיצבה פינינפארינה.
עיצוב.
העיצוב משלב אמנטיים עיצובים מודרניים אשר דומים לעיצוב של מכונית קונספט, המפואר אף על פי שאינו מיועד לייצור, מה שאין כן עם הסרג'ו, שיועדה לייצר מההתחלה. פנים המכונית נשאר כמו הפרארי 458. פינינפארינה התמקדה בעיקר בעיצוב החיצוני, חלק מהמכוניות יוצרו ללא שמשה קדמית (ברקטה) וחלק עם שמשה קדמית.
מפרט טכני.
היא כוללת מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.5 ליטר המספק 570 כ"ס. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 3.4 שניות והמהירות המרבית עומדת על 320 קמ"ש.
דארסי באסל
דיים דארסי אנדראה באסל (באנגלית: Dame Darcey Andrea Bussell), DBE (נולדה בשם מרני מרצדס דארסי פמברטון קריטל - Marnie Mercedes Darcey Pemberton Crittle ב-27 באפריל 1969) היא בלרינה ושופטת עבר בתחרות ריקודי הטלוויזיה "Strictly Come Dancing" ברשת ה-BBC.
באסל, שהוכשרה בבית הספר לחינוך לאמנויות ובבית הספר המלכותי לבלט, החלה את דרכה המקצועית בבלט המלכותי של סאדלרס וולס, אך לאחר שנה עברה לבלט המלכותי, שם הפכה לרקדנית ראשית בגיל 20 בשנת 1989. באסל זוכה להערכה כאחת הבלרינות הבריטיות הגדולות.
באסל נשארה עם הבלט המלכותי במשך כל הקריירה שלה, יותר משני עשורים, אך גם הופיעה כאמנית אורחת עם להקות מובילות רבות, ביניהן ניו יורק סיטי בלט, בלט תיאטרון לה סקאלה, בלט מריאינסקי, בלט המבורג והבלט האוסטרלי. היא פרשה מבלט בשנת 2007.
באסל עוסקת גם בקריירה מקבילה בתחום הטלוויזיה, הספרים והדוגמנות, ותומכת במספר רב של ארגוני צדקה ומוסדות ריקוד בריטיים ובינלאומיים.
ראשית חייה.
באסל נולדה בלונדון לאיש העסקים האוסטרלי ג'ון קריטל ואשתו האנגלית אנדראה ויליאמס.
בני הזוג התגרשו כאשר באסל הייתה בת שלוש. אמה נישאה בשנית ובאסל אומצה על ידי בעלה החדש של אמה, רופא השיניים האוסטרלי פיליפ באסל. המשפחה בילתה זמן מה באוסטרליה, שם למדה באסל בבית הספר. כשחזרו ללונדון למדה באסל בבית הספר היסודי פוקס בקנסינגטון.
קריירה.
באסל למדה את "כל אמנויות הבמה" בבית הספר לחינוך לאמנויות, והצטרפה לבית הספר המלכותי לבלט בווייט לודג', ריצ'מונד פארק, בגיל 13. בגיל 16 התקדמה לבית הספר המלכותי הגבוה לבלט בברונ'ס קורט (Baron's Court, "חצר הברון"), והצטרפה לבלט המלכותי של סדלרס וולס בשנת 1987. בעת לימודיה בבית הספר המלכותי לבלט, הופיעה במספר הפקות בית ספר, כולל הופעות בבית האופרה המלכותית.
בבית הספר הבחין הכוריאוגרף קנת מקמילן בטכניקה יוצאת הדופן שלה, וב-1988 שיבץ אותה בתפקיד הראשי בבלט "נסיך הפגודות" למוזיקה של בנג'מין בריטן, תפקיד שהזניק אותה לבלט המלכותי. בדצמבר 1989, בערב הפתיחה של המופע, הועלתה לדרגת רקדנית ראשית בגיל 20 בלבד.
באסל ביצעה את כל התפקידים הקלאסיים הגדולים פעמים רבות במהלך הקריירה שלה, כולל מאשה ב"חלומות חורף" והנסיכה רוז ב"נסיך הפגודות", שניהם בכוריאוגרפיה של מקמילן, וכן הנסיכה אורורה ב"היפהפייה הנרדמת", אודטה/אודיל באגם הברבורים, ניקיה וגמזאטי בביידרה, פיית שזיפי הסוכר במפצח האגוזים, מנון ב"סיפורה של מנון" וז'יזל בז'יזל.
בסך הכל ביצעה יותר מ-80 תפקידים שונים ונוצרו עבורה 17 תפקידים. ב"יפהפייה הנרדמת" גילמה את אורורה בארבע הפקות שונות, אחת מהן של סר אנתוני דואל במרכז קנדי בוושינגטון הבירה לפני הנשיא ביל קלינטון. היא הופיעה במספר הופעות אורח בבלט ניו יורק, החל מיוני 1993, בהופעה של פה דה דה מהבלט "אגון".
באסל התארחה בבלטו דלה סקאלה, בלט קירוב, בלט האופרה של פריז, בלט המבורג והבלט האוסטרלי. היא רקדה את הופעת הבכורה של סילביה מאת ליאו דליב בכוריאוגרפיה של פרדריק אשטון בבית האופרה המלכותי בקובנט גארדן ב-4 בנובמבר 2004. בשנת 2006 הודיעה על פרישה מתפקידה כרקדנית ראשית בבלט המלכותי, אם כי נשארה עם הלהקה כאמנית ראשית אורחת.