הר אג מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1956 – 1966.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של ג'ון ר. אג (John R. Ege), שהיה גאולוג מטעם הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, שהשתתף במשלחת הסקר הקרקעית של רכס נפטון (Neptune Range field party) בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1963 – 1964; משלחת זו תיקנה את מיקום ההר במפות (שהיה שגוי קודם לכן).
סוזן אנדרסון
סוזן אנדרסון (באנגלית: ; 31 בינואר 1870 – 16 באפריל 1960) הייתה רופאה אמריקאית, אחת מהנשים הראשונות שעסקו ברפואה במדינת קולורדו.
ביוגרפיה.
אנדרסון נולדה בפורט וויין, אינדיאנה. הוריה התגרשו כשהייתה ילדה והיא גדלה עם אביה, אחיה הצעיר וסבתה. לאחר שסיימה את לימודי התיכון בשנת 1891, משפחה עברה לגור בעיירה קריפל קריק, קולורדו (אז מחנה כרייה) בעקבות הבהלה לזהב של קולורדו. למרות כוונותיה לעבוד כמרכזנית, אביה עודד אותה להירשם לבית הספר לרפואה באוניברסיטת מישיגן.
היא סיימה את לימודי הרפואה וקיבלה רישיון לעסוק בתחום בשנת 1897. לאחר מכן שבה לקולורדו בחיפוש אחר עבודה. תחילה התמקמה במחנה הכרייה וטיפלה בכורים ובתושבי האזור, בהם נער שכמעט איבד את ידו לאחר שהיה מעורב בתאונת דינמיט במכרה. רופא שהיה נוכח במקום טען שיש לכרות את היד. מנגד ד"ר אנדרסון התעקשה שניתן לטפל בפציעה הקשה ללא ניתוח, ובכך הצילה את זרועו של הנער. המקרה התפרסם וד"ר אנדרסון בנתה לעצמה מוניטין של רופאה בעלת אומץ ויכולת למנוע ולטפל בזיהום. לאחר כשלוש שנים, ובעקבות מותו של אחיה, עזבה את קריפל קריק ועברה לדנוור. היא פתחה מרפאה אך לאחר זמן לא רב נאלצה לסגור, משום שמטופלים לא סמכו על רופאה שהיא אישה והעדיפו ללכת לרופאים גברים. היא המשיכה אל גרילי בצפון-מזרח קולורדו, שם נאלצה להתפשר ולעבוד במשך שש שנים כאחות למרות השכלתה.
בשנת 1907 נדבקה בשחפת. שיטת הטיפול באותם ימים עודדה חולים לעבור לאזורים בעלי אקלים קר ויבש, ובהתאם לכך עברה ד"ר אנדרסון אל העיירה ההררית פרייזר, ושם נשארה לגור גם לאחר החלמתה. השמועה בדבר רופאה שגרה בקרבת מקום הגיעה לאוזניהם של תושבי האזור, ואלו החלו לפקוד את ביתה. עד מהרה נודעה בקרב המקומיים כד"ר סוזי. אף על פי שלא היו ברשותה סוס או מכונית, הגיעה לכל מקום בו נדרשה, וביצעה ביקורי בית בכל תנאי מזג האוויר. היא טיפלה בתינוקות רכים, ילדים, נשים וגברים כאחד, ובמגוון רחב של מצבים רפואיים, תחלואות ופציעות. משום שרבים היו עניים, התשלום שקיבלה היה בדרך כלל עצי הסקה, דברי מאכל או באמצעות שירותים שניתנו לה כברטר. במשך 49 שנים הייתה הרופאה היחידה בכל אזור פרייז'ר. על מנת להשלים הכנסה, החלה בשנת 1926 לעבוד בחצי משרה כפתולוגית מחוזית.
לעת זקנה שבה אל קריפל קריק, ולאחר מותה נקברה לצד אחיה.
הרפס גניטלי
הרפס גניטלי (באנגלית: Genital herpes) הוא זיהום הנגרם על ידי וירוס ההרפס (HSV) באיברי המין. למרבית האנשים אין תסמינים או שהם חווים סימפטומים קלים ולכן אינם יודעים שהם נגועים. כאשר תסמינים באים לידי ביטוי, הם בדרך כלל כוללים שלפוחיות קטנות שנפתחות ויוצרות פצעים כואבים. תסמינים דמויי שפעת כגון חום, כאב או בלוטות לימפה נפוחות, עלולים להתרחש. תסמינים לרוב יחלו להופיע כ-4 ימים לאחר החשיפה כאשר הם עשויים להמשך עד 4 שבועות. לאחר ההידבקות עלולות להתרחש התפרצויות נוספות, אך הן בדרך כלל מתונות יותר.
המחלה מתפשטת בדרך כלל על ידי מגע ישיר של איברי המין עם פני העור או עם הפרשות של מישהו שנדבק. זה עלול להתרחש במהלך יחסי מין, כולל מין אנאלי ואוראלי. הדבקות עשויה להתרחש גם כאשר לצד המדביק אין פצעים בעת המגע המיני. הסיכון להדבקה בין בני זוג הוא כ-7.5% במשך שנה. HSV מסווג לשני סוגים, HSV-1 ו-HSV-2. בעוד שמבחינה היסטורית HSV-2 היה נפוץ יותר, HSV-1 גניטלי הפך נפוץ יותר בעולם המפותח. ניתן לאבחן על ידי בדיקת נגעים באמצעות PCR, תרבית ויראלית או בדיקות דם עבור נוגדנים ספציפיים.
ניתן להימנע מהידבקות בהרפס גניטלי על ידי אי קיום יחסי מין, שימוש בקונדומים או קיום יחסי מין עם מישהו שאינו נגוע. שימוש ארוך טווח בתרופות אנטי-ויראליות עשוי גם להפחית את הסיכון להדבקה נוספת.
נכון לשנת 2015 כמעט כ-846 מיליון אנשים (12% מאוכלוסיית העולם) סבלו מהרפס גניטלי. בארצות הברית, יותר מאחד מכל שישה אנשים בין הגילאים 14 עד 49 חולים במחלה. נשים נדבקות בשכיחות גבוהה יותר מגברים. שיעורי המחלות הנגרמות על ידי HSV-2 ירדו בארצות הברית בין 1990 ל-2010. לעיתים רחוקות סיבוכים עשויים לכלול דלקת קרום המוח, סיכון מוגבר לאיידס (HIV) אם נחשפים לנשא, והתפשטות לתינוק במהלך הלידה וכתוצאה מכך להרפס ביילוד.
סימנים ותסמינים.
בקרב גברים, הנגעים מופיעים על עטרת הפין, לאורך גוף הפין או בחלקים אחרים באזור כגון הירך הפנימית, הישבן או פי הטבעת. בקרב נשים, נגעים מופיעים על או ליד כף הערווה, בדגדגן או בחלקים אחרים של הפות, בישבן או בפי הטבעת.
תסמינים נפוצים אחרים כוללים כאב, גירוד וצריבה. תסמינים פחות נפוצים, אך עדיין שכיחים, כוללים הפרשות מהפין או הנרתיק, חום, כאבי ראש, כאבי שרירים, בלוטות לימפה נפוחות ומוגדלות וחולשה. לעיתים קרובות נשים חוות תסמינים נוספים כגון כאב או צריבה בהטלת שתן ודלקת צוואר הרחם. דלקת הרפטית (דלקת המשויכת לווירוס ההרפס) בפי הטבעת שכיחה בקרב אנשים המקיימים יחסי מין אנאליים.
כעבור 2–3 שבועות, הנגעים מתקדמים והופכים לפצעים ולאחר מכן מגלידים ומחלימים, אם כי נגעים על רקמה רירית עשויים לא להגליד כלל. במקרים נדירים, אם הזיהום התפשט לעבר עצם העצה באזור של חוט השדרה עלולה להגרם אצירת שתן חמורה ועשויים להופיע סימנים של מילורדיקוליטיס: כאב, אובדן תחושתי, נמלול ופריחה.
הִשָׁנוּת.
לאחר התפרצות ראשונית של הרפס גניטלי הנגרם על ידי HSV-2, תהיה הישנות אחת לפחות בכ-80% מהאנשים, בעוד ששיעור ההישנות של הרפס גניטלי הנגרמת על ידי HSV-1 הוא כ-50%. הרפס גניטלי הנגרם על ידי HSV-2 חוזר בממוצע ארבע עד שש פעמים בשנה, בעוד שהזיהום של HSV-1 מתרחש רק פעם בשנה.
אנשים עם הרפס גניטלי חוזר יכולים לקבל "טיפול מדכא", המורכב מטיפול אנטי-ויראלי יומי המכיל אציקלוביר, ואלציקלוביר (valacyclovir) או פמציקלוביר (farmciclovir). טיפול מדכא עשוי להיות שימושי לאלו שיש להם לפחות ארבע חזרות של הווירוס בשנה, אך הראיות ליעילות הטיפול חלשות. טיפול מדכא ככל הנראה יפחית את השנות המחלה גם בקרב אנשים עם שיעורי השנות נמוכים. יש להפסיק טיפול מדכא לאחר שנה לכל היותר כדי להעריך מחדש את תדירות ההישנות.
הדבקה.
הרפס גניטלי יכול להתפשט על ידי הפרשה ויראלית (באנגלית: viral shedding) לפני ואחרי היווצרות פצעים. הסיכון להתפשטות בין בני זוג הוא כ-7.5% במשך שנה (עבור מין לא מוגן). הסבירות להעברת הרפס גניטלי מאדם אחד לאחר יורדת ב-50% על ידי שימוש בקונדום, וכמו כן גם שימוש בקונדום נשי מוריד את הסיכויים ב-50%. הימנעות ממין במהלך התפרצות פעילה גם מסייעת להפחית את סיכויי ההדבקה. ככל שבן הזוג נושא את הווירוס זמן רב יותר, כך קצב ההעברה נמוך יותר. אדם נגוע עשוי להפחית עוד יותר את סיכוני ההעברה על ידי שמירה על מינון יומי של תרופות אנטי-ויראליות. זיהום על ידי הרפס גניטלי מתרחש בערך ב-1 מכל 1,000 אקטים מיניים.
בדיקות סקר.
בדיקות דם אינן מומלצות לאנשים שאין להם תסמינים של HSV, כולל נשים בהריון, מתוך חשש שהדבר יגרום ליותר נזק מאשר תועלת שכן יש שיעור חיובי שגוי גבוה וקבלת תוצאת בדיקה חיובית עלולה לגרום לבעיות אחרות, כגון קשיים בזוגיות.
טיפול.
אם נדבקים בהרפס גניטלי, אין תרופה. תרופות אנטי-ויראליות, כגון אציקלוביר, ואלציקלוביר, פמציקלוביר, עשויות למנוע התפרצויות או לקצר התפרצויות אם הן מתרחשות. שימוש ארוך טווח בתרופות אנטי ויראליות עשוי גם להפחית את הסיכון להדבקה. ככל שאדם חולה בנגיף זמן רב יותר, כך הוא חווה פחות התפרצויות והסיכויים שידביק אדם אחר קטנים, בשל אנטיגנים מיוחדים ותגובה חזקה יותר של מערכת החיסון.
אציקלוביר היא תרופה אנטי-ויראלית המפחיתה את הכאב ואת מספר הנגעים במקרה הראשוני של הרפס גניטלי. יתר על כן, היא מקטינה את התדירות והחומרה של זיהומים חוזרים. התרופה מגיעה בקפסולות, טבליות, הזרקה, אבקה להזרקה ומשחה. המשחה משמשת באופן מקומי והיא מפחיתה כאב, מפחיתה את זמן הריפוי ומגבילה את התפשטות הזיהום.
בקרב אנשים שחווים את ההתרפצות הראשונה שלהם של הרפס גניטלי, צריכה אוראלית של אציקלוביר עשויה להפחית את משך התסמינים והנגעים, אך הסיכון להשפעות שליליות אינו ודאי. ייתכן גם שישנו הבדל קטן אם בכלל בין אציקלוביר מקומי לפלסבו מבחינת משך התסמינים והנגעים והסיכון לתופעות לוואי.
ואלציקלוביר היא קדם תרופה המומרת לאציקלוביר בעת הכניסה לגוף. התרופה עוזרת להקל על הכאב ואי הנוחות ואף מאיצה את ריפוי הפצעים. ואלציקלוביר מגיעה רק בקפסולות והיתרון שלה הוא שיש לה משך פעולה ארוך יותר מאשר לאציקלוביר. שימוש לדוגמה הוא דרך הפה פעמיים ביום במשך עשרה ימים עבור נגע ראשוני, ופעמיים ביום במשך שלושה ימים עבור אפיזודה חוזרת.
פמציקלוביר היא תרופה אנטי-ויראלית נוספת השייכת לאותה משפחה. פמציקלוביר היא קדם תרופה אשר מומרת לפנציקלוביר (penciclovir) בתוך הגוף. לתרופה זה משך פעולה ארוך יותר מאשר לאציקלוביר והא מגיע רק בטבליות.
אפידמיולוגיה.