היינץ מלקוס נולד בדרזדן. לאביו היה אזרחות אוסטרית והוא היה בעל עסק בתחום הובלות. בשנות ה-30 היינץ קיבל אזרחות גרמנית. הוא למד בבית הספר והתעניין בטייס. בימים האחרונים של מלחמת העולם השנייה הוא קיבל רישיון טייס. בגלל ההפצצות המשפחה עזבה את העיר והסתתרה בהרים. לאחר סיום המלחמה הם חזרו לדרזדן. תקופה מסוימת העסק של אביו פעל אך נסגר בלחץ השלטונות. היינץ מלקוס החל לעבוד בהובלות במקביל החל להתעניין במרוצי מכוניות. הוא התחתן בשנת 1949 ובשנת 1950 נולד בנו הבכור.
במהלך שנות ה-50 מלקוס החל להשתתף במרוצי מכוניות וזכה בפרסים. הוא היה אלוף גרמניה המזרחית מספר פעמים והגיע למקום ראשון במרוצי מכוניות שנערכו במדינות הגוש הסובייטי. בסך הכל מלקוס היה אלוף גרמניה המזרחית חמש פעמים והתחרה עד לשנת 1977. עד לשנת 1977 הוא השתתף בכ-200 מרוצי מכוניות.
בשנות ה-60 הוא הקים חברה לייצור מכוניות מרוץ ומכוניות ספורט על בסיס מכוניות של Wartburg. במספר מרוצים הוא התחרה במכוניות שבנה בעצמו. מכונית מדגם Melkus RS 1000 הייתה הכי מוצלחת ונבנו 100 יחידות מדגם זה. כמו מלקוס עצמו מכוניות שלו התחרו במרוצי פורמולה 3 ו-Formula Junior. החברה נסגרה בשנת 1986.
לאחר איחוד גרמניה מקלוס פתח חברה למכירת מכוניות של BMW באזורים שונים במזרח גרמניה. העסק היה מוצלח והתפתח במהרה.
בנים של היינץ מלקוס ונכדו המשיכו במסורת משפחתית והיו נהגי מכוניות מרוץ מוצלחים.
מלקוס נפטר בשנת 2005 בעקבות מחלת לב.
דממת מוות
סטורמווגלס
טלסטאר ספורטקלאב
שמעון גינזבורג
הפרחים
הפרחים היה שבועון לילדים בעברית שיצא לאור בלוגנסק שבאוקראינה בשנים 1907–1914 על ידי ישראל בנימין לבנר.
היסטוריה.
בשנים 1905–1806 ערך ישראל בנימין לבנר את השבועון לילדים "החיים והטבע", שיצא לאור בווילנה. בשנת 1906 עבר ללוגנסק לאחר שמונה לרב מטעם שם. בלוגנסק החל להוציא לאור ולערוך את השבועון לילדים "הפרחים", שהיה מפעל יחיד שלו. גיליון ראשון של השבועון יצא לאור בחשוון תרס"ח (נובמבר 1907). השבועון יצא לאור עד אלול תרע"ד (ספטמבר 1914), אז נפסק פרסומו עקב מלחמת העולם הראשונה.
בשבועון פורסמו סיפורים, אגדות, שירים, מחזות, חידות, רשימות על החי והצומח, חדשות, התכתבויות עם העורך ועוד. עם המחברים שיצירותיהם פורסמו בשבועון נמנו יעקב פיכמן, אהרן ליבושיצקי, יהודה גרזובסקי (גור), שאול טשרניחובסקי, יצחק למדן, ישראל יהודה אדלר, מנחם זלמן וולפובסקי, ישראל זמורה, חיים דב שחר, פסח בן-עמרם, אברהם שוער, לוין קיפניס, שמעון גינצבורג ופסח גינזבורג.
במכתב למרדכי ליפסון, שהתלונן על שיבושים בקבלת השבועון, תיאר לבנר את עמלו:
טקס פתיחת אירועי האירוויזיון
טקס פתיחת אירועי האירוויזיון (נקרא גם על פי צבע השטיח: שטיח אדום / ורוד / כחול / כתום / טורקיז) הוא טקס חגיגי שמתקיים בתחילת השבוע של אירועי תחרות הזמר של האירוויזיון. העיר המארחת מקדמת בברכה את המשתתפים באירוע של יחסי ציבור, שמטרתו לשווק את תחרות הזמר ואת העיר המארחת, ולהציג את המשתתפים לאמצעי התקשורת.
טקס פתיחה תקשורתי ונוצץ במתכונת שקיימת בשנים האחרונות, בו המשתתפים צועדים על שטיח חגיגי - התחיל באירוויזיון 2009 במוסקבה. עד אז, בדרך כלל ראש העיר המארחת היה מקבל את פני המשתתפים בבניין העירייה, באירוע צנוע יותר.
הטקס נקרא גם על פי צבע השטיח - שטיח אדום / ורוד / כחול / כתום / טורקיז. מתקיים בדרך כלל ביום ראשון שפותח את שבוע אירועי האירוויזיון. לעיתים מתקיים יום לפני כן, בשבת שלפני אירועי האירוויזיון.
עונת 1956/1957 בליגת המשנה ההולנדית
עונת 1956/1957 הייתה העונה הראשונה של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה. קודם לעונה זו התקיימה הליגה במתכונת חובבנית בשם אליפות הולנד 32 קבוצות הרכיבו את הליגה בעונה זו, 9 הקבוצות שסיימו אחרונות את עונת 1955/56 באליפות הולנד מהליגה הראשונה A ומהליגה הראשונה B יחד עם מנצחות ליגת המשנה של אליפות הולנד.
בסיום עונה זו העפילו לליגה הראשונה דן האג ובלו וויט אמסטרדם. EBOH וספורטקאלב אמה נשרו לליגה השלישית.
מבנה.
מעונה זו ועד עונת 1995/96 על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 32 קבוצות בשני בתים ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 15 משחקים כל אחד - 30 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה בכל בית זכתה באליפות והעפילה לליגה הראשונה והקבוצות במקום ה-16 בכל בית נשרו לליגה השלישית.
גשר אידס
גשר אידס (באנגלית: Eads Bridge) הוא גשר משולב למעבר כלי רכב ורכבת מעל נהר המיסיסיפי המחבר בין הערים סנט לואיס, מיזורי ומזרח סנט לואיס , אילינוי. הוא ממוקם על שפת נהר סנט לואיס בין שכונת גדת לקלד , מצפון, לבין השטח של קשת השער, מדרום. הגשר נקרא על שם המתכנן והבונה שלו, ג'יימס ביוקנן אידס . עבודות בניית הגשר החלו ב-1867, והסתיימו ב-1874. גשר אידס היה הגשר הראשון על פני המיסיסיפי מדרום לנהר מיזורי. גשרים מוקדמים יותר מוקמו מצפון למיזורי, שם המיסיסיפי צר יותר. אף אחד מהגשרים הקודמים לא שרד, מה שאומר שגשר אידס הוא גם הגשר העתיק ביותר החוצה את הנהר.
על מנת לגשר על המרחק בין הגדות וחוזק הזרימה של נהר המיסיסיפי, גשר אידס דרש השגת מספר הישגים הנדסיים. נראה שהחשוב מביניהם הוא השימוש בפלדה, שסופקה על ידי חברת Keystone Bridge של אנדרו קרנגי. היה זה השימוש הראשון בפלדה כחומר מבני בקנה מידה גדול כל כך. ולמעשה, בניית הגשר הובילה את המעבר מבניית גשרים בברזל יצוק לפלדה כחומר ברירת המחדל למבנים גדולים. יסודותיו היו המבנים התת-ימיים העמוקים ביותר באותה תקופה, בגובה של יותר מ-30.48 מטרים (100 רגל) מתחת לפני המים. הם הותקנו באמצעות תאים פנאומטיים , יישום חלוצי של טכנולוגיית תאים תת-קרקעיים בארצות הברית, ובאותה עת, ללא ספק התאים התת-קרקעיים הגדולים ביותר שנבנו אי פעם. הקשת המרכזית שלו, באורך של 158.496 מטרים (520 רגל), הייתה המפתח הקשיח הארוך ביותר שנבנה אי פעם באותה תקופה. שיטת בניית הקשתות, שהיו תלויות ממגדלי עץ זמניים, מצוטטת לעיתים כשימוש הראשון ב"עקרון שלוחה" לגשר גדול. עקרונות הנדסיים אלה שימשו לגשרים מאוחרים יותר, כולל גשר ברוקלין, שהחל לבנות ב-1870.
גשר אידס הפך לחלק מהתדמית המפורסמת של העיר סנט לואיס, מהקמתו ועד 1965 כאשר קשת השער הושלמה. הכביש המהיר נסגר למכוניות משנת 1991 עד 2003, אך שוחזר וכעת הוא נושא תנועת כלי רכב והולכי רגל. הוא מחבר את שדרת וושינגטון בסנט לואיס, מיזורי עם ריברפארק דרייב ובסופו של דבר, איסט ברודוויי, שניהם באיסט סנט לואיס, אילינוי. מעבר הרכבת לשעבר נושא כעת את מערכת הרכבת הקלה מטרולינק סנט לואיס , המספקת שירות רכבות נוסעים בין סנט לואיס לקהילות בצד אילינוי של הנהר.
הגשר רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים כנקודת ציון היסטורית לאומית. נכון לאפריל 2014, הוא נושא כ-8,100 כלי רכב מדי יום, ירידה של 3,000 מאז שנפתח גשר הזיכרון לוותיקי סטן מוסיאל בפברואר 2014.
באירוח אצל דמיטרי גורדון
באירוח אצל דמיטרי גורדון (באוקראינית: В гостях у Дмитра Гордона) היא תוכנית ראיון של דמיטרי גורדון, שמאז 1996 משודרת בטלוויזיה האוקראינית ובאינטרנט.
תיאור.
מתכונת התכנית היא שיחות עם אנשים מפורסמים בני זמננו: דמויות תרבות, אמנות, מדע, ספורט ופוליטיקה. במשך השנים בתוכנית התארחו אנשים כמו: מיכאיל גורבצ'וב, ליאוניד קרבצ'וק, ויקטור יושצ'נקו, אלכסנדר לוקשנקו, וולודימיר זלנסקי, מיכאיל סאקשווילי, יוליה טימושנקו, ויקטור צ'רנומירדין, אדוארד שוורדנדזה, אנדריי שבצ'נקו, אולג בלוחין, ויטלי קליצ'קו, גארי קספרוב, בוריס ברזובסקי, ניקיטה מיכאלקוב, מוסלים מגומאייב, ולדימיר ז'ירינובסקי, בוריס נמצוב, מיכאיל חודורקובסקי, יוסיף קובזון, סרגיי בובקה, אנדריי קונצ'לובסקי ואחרים.
לרוב, ראיונות מתפרסמים בחלקים במספר תוכניות. במהלך קיומה של התוכנית הפכו כ-1,000 איש מרחבי העולם לבני שיחו של דמיטרי גורדון.
ערוץ היוטיוב של התוכנית.
גורדון יצר את ערוץ היוטיוב של התוכנית "באירוח אצל דמיטרי גורדון" ביוני 2012. בערוץ הוא מפרסם גרסאות מלאות של ראיונות וקטעים מהם. נכון למאי 2022, לערוץ "באירוח אצל דמיטרי גורדון" יש 3.12 מיליון מנויים.
יוניברסל מיוזיק ספרד
הפרחים (פירושונים)
מנכ&quot;ל משרד החוץ
ארנה ליבנר
ארנה ליבנר (בהונגרית: Liebner Ernő; בודפשט, 3 בינואר 1895 – בודפשט, 11 בינואר 1974) היה דוקטור לרפואה (MD), רופא עור, פרופסור באוניברסיטה, יהודי-הונגרי, דוקטור (PhD) (1952) למדעי הרפואה. גיסו של זולטאן אסודי מומחה ברפואה פנימית ופרופסור באוניברסיטה.
ביוגרפיה.