סוגים נפוצים של קובצי תמונה:
הפורמט אידיאלי מכיוון שהוא לא מאבד מידע, מאפשר רקע שקוף וקל משקל.
מצלמות דיגיטליות רבות יכולת להפיק קבצים בפורמט raw, קבצים אלה אינם קובצי תמונה כשלעצמם אלא מכילים את הנתונים הגולמיים שעל החיישן. באמצעות תוכנות גרפיקה אפשר להפיק מהם תמונות באיכות גבוהה.
יצירת קובץ תמונה.
ליצירת קובץ תמונה משמשים כלים מסוגים שונים:
הצגת קובץ תמונה.
קובצי תמונה ניתנים להצגה באמצעות תוכנות עיבוד תמונה למיניהן, ואליהן נוספות תוכנות אחדות המסוגלות להציג קובצי תמונה מבלי שתהיה להן היכולת ליצור קבצים כאלה. התוכנה הבולטת ביותר מסוג זה היא הדפדפן, המאפשר הצגה של קובצי תמונה מסוג gif, jpeg ו-png. גם במסמכים של חבילות יישומים משרדיים, כגון אופיס, ניתן לשלב קובצי תמונה מסוגים שונים. בתוכנות אלה הצגת התמונה היא חלק ממכלול רחב יותר של מטרות שלהן משמשת התוכנה. תוכנות מסוימות משמשות אך ורק להצגה של קובצי תמונה. תוכנה בולטת בקטגוריה זו היא IrfanView, המסוגלת להציג מגוון רחב ביותר של קובצי תמונה. תוכנה נוספת בקטגוריה זו היא ACDSee, שלה גם יכולת מסוימת לעיבוד תמונה.
לכידת מסך והפיכתו לקובץ תמונה.
לעיתים מתעורר צורך ללכוד מסך מחשב או חלק ממנו ולהפכו לקובץ תמונה. מצב כזה נוצר, למשל, בעת כתיבת מדריך למשתמש לתוכנה מסוימת, שבו יש לשלב תצלומי מסכים של התוכנה. ישנן תוכנות המאפשרות מימוש קל של מטרה זו. במערכת ההפעלה Windows 7 נכלל כלי כזה שנקרא "כלי החיתוך" (או "Snipping Tool" בממשק באנגלית). ללא כלי ייעודי למשימה זו ניתן לבצע לכידת מסך באמצעות לחיצה על המקש Print screen במקלדת והדבקת התוצר בתוכנה לעריכת תמונות.
קרל מארקס
מהאטמה גנדי
מהאטמה גנדי או בשמו המלא מוֹהַנְדַּס קרמצ'נד גַּנְדי (בגוג'ראטית: મોહનદાસ કરમચંદ ગાંધી, בהינדית: मोहनदास करमचंद गांधी; 2 באוקטובר 1869 – 30 בינואר 1948) היה מנהיג פוליטי ורוחני הודי, שהוביל את תנועת העצמאות ההודית במאבקה נגד שלטון האימפריה הבריטית. הוא נחשב גם לסמל ההתנגדות הלא-אלימה בזכות הגייתה ויישומה של הסאטיאגרהא - פילוסופיה הממוקדת בחיפוש אחר האמת ובהתנגדות לרשע באמצעות התנגדות פעילה אך לא אלימה - דבר שהוביל לעצמאות הודו ועורר השראה אצל תנועות שונות לזכויות האדם ולחופש ברחבי העולם.
גנדי נמנה עם המנהיגים המוערכים ביותר במאה העשרים. הוא מוכר בהודו ובעולם כמהאטמה גנדי ("מהאטמה" בסנסקריט - "הנפש הגדולה", כינוי שניתן לו על ידי המשורר רבינדרנת טאגור). בהודו הוא מכונה גם באפו ("אבא" בגוג'ראטית). הוא נחשב באופן רשמי לאבי האומה ההודית, ויום הולדתו, בשניים באוקטובר, מצוין מדי שנה כחג לאומי הודי בשם "גנדי ג'איאנטי". ב-15 ביוני 2007 הכריזה העצרת הכללית של האומות המאוחדות על 2 באוקטובר כיום הבינלאומי לאי-אלימות.
גנדי יישם לראשונה מרי אזרחי לא אלים במאבקה של הקהילה ההודית למען זכויות אזרח בדרום אפריקה. לאחר שחזר להודו, הוא ארגן איכרים ועובדים עניים למחאה מול מיסוי דכאני ואפליה רחבת היקף. לאחר שנתמנה לעמוד בראש הקונגרס הלאומי ההודי, הנהיג גנדי קמפיינים כלל-לאומיים להקלת העוני, לשחרור הנשים, לאחווה בין דתות וקבוצות אתניות שונות, להפסקת האפליה נגד קאסטות בכלל וקאסטת ה"טמאים" בפרט, ולמען עצמאות כלכלית של הודו. מעל כל המאבקים האלה הוא נאבק למען ה"סווארג'" - עצמאותה של הודו מהכיבוש הזר. גנדי הוביל את האומה ההודית במרי האזרחי נגד מס המלח שהונהג בהודו, וב-1930 ערך את "צעדת המלח" בת 400 הקילומטרים. ב-1942 הוא קרא בפומבי ליציאתם של הבריטים מהודו. הוא שהה בכלא שנים רבות במספר תקופות שונות, בדרום אפריקה ובהודו.
גנדי יישם והטיף לאי אלימות ולאמת, בכל מצב. הוא חי בפשטות וארגן אשראם שהחזיק מעמד כלכלית בכוחות עצמו. הוא הכין את בגדיו בעצמו - הדהוטי והגלימה המסורתיים ההודים שהוא טווה וארג באמצעות הפלך שלו, הוא ניזון מאוכל צמחוני פשוט ומאוחר יותר מדיאטת פירות. הוא ערך צומות ממושכים (לפעמים מעל לחודש) הן למען היטהרות עצמית והן כמעשה מחאה.
גנדי נרצח ב-30 בינואר 1948 על ידי מתנקש הינדואי, שהתנגד להסכמתו לשלם פיצויים לפקיסטן, כפי שהמליצו הבריטים, בטענה שהדבר יחליש את ההינדואים. על פי בקשתו, גופתו נשרפה ואפרו פוזר בין נהרות העולם.
ביוגרפיה.
נעוריו ותחילת דרכו.
גנדי נולד ב-2 באוקטובר 1869 למשפחת הינדואית, בעיר פרובאנדר שבמדינת גוג'ראט של ימינו. משפחתו השתייכה ל"מודה" (Modh) - קהילת סוחרים מפורסמת שמוצאה מהעיר מודהרה בגוג'ראט. אביו היה קרמצ'נד גנדי האב, שהיה ראש הממשלה בנסיכות פרובנדר (כיום חלק ממדינת גוג'ראט). אמו, פוטלבאי (Putlibai) הייתה אשתו הרביעית של קרמצ'נד, וחברה במסדר הפראנמי - וישנואי. שתי נשותיו הראשונות של קרמצ'נד, שכל אחת מהן ילדה לו בת, מתו מסיבות לא ידועות. גנדי שגדל עם אם מסורה ותחת השפעת הג'ייניזם של גוג'ראט, למד כבר בגיל צעיר את האמונות בדבר אי פגיעה ביצורים חיים, צמחונות, צום לשם הטהרות, וסובלנות הדדית בין חברים באמונות וקאסטות שונות. גנדי ומשפחתו היו חברים בקאסטת הואישיה (קאסטת הסוחרים והאומנים).
במאי 1883, בגיל 13, חיתנו אותו הוריו לקסטורבה מחנג'י, ועמה הוליד חמישה בנים. הבכור מביניהם מת בינקותו; הרילל גנדי נולד ב-1888; מנילל גנדי נולד ב-1892; רמאדס גנדי נולד ב-1897 ודאבאס גנדי נולד ב-1900. לימים התכחש מוהנדס גנדי לבנו הגדול, הרילל, עקב הוללותו. גנדי היה תלמיד בינוני בפורבאנדר ומאוחר יותר בעיר ראג'וקט. הוא עבר בקושי את בחינת הקבלה לקולג' סאמאלדאס בעיר בהוונג'אר בגוג'ראט.
בגיל 18 נשלח לאנגליה ללמוד משפטים, בדרבון אמו. באנגליה, בה נתקל בקשיים לקיים מנהגים ואורחות חיים אליהם היה רגיל, ביניהם הצמחונות, התעורר אצלו הרצון להכיר את דתו ואת מנהגיה לעומק. במסגרת חיפושיו אחר מסעדה צמחונית, נחשף לספרו של הנרי סולט 'הטיעון בעד הצמחונות' (באנגלית: A Plea for Vegetarianism) והושפע ממנו רבות. בשנת 1931, נשא גנדי את דברי הפתיחה בכנס וטען כי היה זה ספר זה שגרם לו להבין מדוע צמחונות היא הבחירה הראויה וחובה מוסרית . לפני קריאת הספר, גנדי דבק בצמחונות משום שנדר לחיות על פי עקרונות התזונה ההינדים, אולם לאחר הקריאה הבין את הרציונל בבסיס העמדה הצמחונית וראה זו כמשימה אישית להפיץ אותה ברבים. בתום לימודיו חזר להודו, אך התקשה למצוא עבודה בתחום המשפטים. לאחר תקופה קצרה נשלח מטעם חברה הודית לדרום אפריקה.
המאבק לזכויות ההודים באפריקה.
ב-1893 הגיע גנדי לדרום אפריקה כעורך דין, לשנת עבודה מתוכננת. בדרום אפריקה נתקל גנדי באפליה נגד ההודים במדינה. הוא גורש מרכבת בעיר פיטרמריצבורג לאחר שסירב לעבור מקרון המחלקה הראשונה לקרון המחלקה השלישית בעודו מחזיק בכרטיס למחלקה הראשונה. בהמשך מסעו הוא נסע במרכבת נוסעים והוכה על ידי הרכב משום שסירב לנסוע כשהוא עומד על לוח העמידה של המרכבה כדי לפנות מקום לנוסע אירופאי. הוא סבל מקשיים אחרים במסע כמו איסור כניסה למלונות רבים. בהמשך, הורה לו שופט השלום בבית המשפט בדרבן, כמו גם אנשים אחרים בנסיבות דומות, להסיר את הטורבן שלו, הוראה שגנדי סירב לה.
רבים מסכימים כי תקריות אלה היוו נקודת מפנה בחייו של גנדי, שעימתו אותו עם אי הצדק החברתי של תקופתו ועוזרים להבין את האקטיביזם החברתי שלו בהמשך חייו. על ידי התנסות אישית בגילויים של גזענות, דעה קדומה ואי צדק שהופנו כנגד הודים בדרום אפריקה החל גנדי להטיל ספק במעמדם של בני עמו בקרב האימפריה הבריטית, וכן במעמדו שלו בחברה.
הוא דחה את עזיבתו הצפויה כדי לסייע להודים להתנגד להצעת חוק שהועלתה בבית המחוקקים שבחבל נטאל, ואשר שללה מתושבי החבל ההודים זכויות שונות, ביניהן זכות ההצבעה. גנדי לא הצליח לעצור את החוק, אבל המאבק שלו הצליח למשוך תשומת לב למצבם הירוד של ההודים בדרום אפריקה. כצעד תומך במאבקו הקים גנדי בשנת 1894 את הארגון "הקונגרס ההודי של נטאל", ודרך ארגון זה הוא איחד את כוחם של ההודים בדרום אפריקה לכדי כוח פוליטי הומוגני. בינואר 1897, כשחזר גנדי מביקור קצר להודו, תקף אותו המון של דרום אפריקאים לבנים וניסה לבצע בו לינץ'. בהתאם לערכים שלימד בשנים לאחר מכן, הוא סירב לתבוע מי מהמשתתפים בהתקפה זו, באומרו כי אחד העקרונות שלו הוא לא לחפש תיקון של עוולה אישית בבית המשפט.
גנדי ייסד שני יישובים קואופרטיביים בתקופת שהותו בדרום אפריקה. היישוב הראשון, חוות פיניקס, הוקם ב - 1904 בעזרת ידידו היהודי, הנרי פולק, לאחר שהלה נתן לגנדי לקרוא את ספרו של ג'ון ראסקין Unto this Last. היישוב השני, חוות טולסטוי הוקם ביוני -1910 על ידי גנדי יחד עם הארכיטקט היהודי הרמן קלנבאך. חווה זו נועדה לשמש כמרכז רוחני עבור "לוחמי הסאטיגראה".
לגנדי היו קשרי חברות קרובים עם קלנבאך. הם היו ידידי נפש מתקופת היכרותם בדרום אפריקה בראשית המאה העשרים ועד מותו של קלנבאך בשנות ה-40. בביוגרפיה, פרי עטו של עורך הניו יורק טיימס לשעבר, ג'וזף לליוולד, נטען כי בין השניים שררה מערכת יחסים רומנטית.