(2001), "גיסתו של פנטגרואל" לפי פרנסואה ראבלה לפי כתבי ראבלה (2003), "מחכים לגודו" מאת סמואל בקט, (2005), "פאוסט" (2007) "לולו" מאת פרנק ודקינד "מטאמורפודות" לפי אובידיוס, "דאלה קארנוואלולוי" (2011) לפי יון לוקה קאראג'אלה
בחו"ל ביים פורקרטה אופרות ליריות כמו "בוהמה" מאת פוצ'יני, פרסיפל מאת וגנר, "רוברטו דוורה" מאת כגאטנו דוניצטי, מלאך האש מאת סרגיי פרוקופייב, "קסטור ופולקס" מאת ז'אן-פיליפ ראמו
בשנת 2002 הקים חברת תיאטרון משלו.
ב-2006 שיתף פעולה עם תיאטרון יוז'ף קטונה באוראדיה. בשנת 2012 ביים את סרטו הראשון "אי שם בפאלילולה".
מירי גלעד
מירי גלעד (נולדה ב-1950) היא משוררת וחוקרת ספרות.
ביוגרפיה.
מירי גלעד ילידת קיבוץ ניר עם שבנגב הצפוני, סמוך לרצועת עזה. הוריה היו בין מקימי הקיבוץ, אליו הגיעו מבסרביה (מולדובה היום) כחניכי תנועת גורדוניה הציונית.
לפני גיוסה לצבא עסקה בהדרכת נוער במסגרת 'שנת שירות'. בתום שירותה הצבאי למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת באר שבע. סיימה תואר שני בהצטיינות בספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן, בעבודה על קריאה פמיניסטית בסיפורי הקיבוץ של עמוס עוז.
סיימה דוקטורט באוניברסיטת בר-אילן בהדרכתה של פרופ' ז'ולייט חסין. את עבודת הדוקטורט עיבדה לספר: "מסע אל חוויית הרגע בחיי היומיום וביצירתם של וירג'יניה וולף וס. יזהר" בהוצאת רסלינג, 2013.
במשך שני עשורים עסקה בהוראה בבתי-ספר תיכוניים ובמכללות. בשנים האחרונות מרצה במוסדות תרבות שונים, בארגונים ובהשתלמויות מורים הרצאות העשרה בנושא ספרות ותרבות.
מירי גלעד נשואה לאהוד – מנהל פרויקטים בתעשייה האווירית ואם לשלושה;
מתגוררת באורנית.
אודות ספריה.
הספר מבוסס על עבודה אקדמית שכתבה גלעד לתואר הראשון שעסקה בקשר בין שירה מודרנית לצילום. זהו ספר משותף למירי גלעד ולבעלה אהוד גלעד, בו היא כתבה את השירים בהשראת צילומיו של אהוד.
אביה, שמשפחתו נרצחה בבסרביה-מולדובה, היה ממייסדי קיבוץ ניר עם. שתי חוויות תשתית אלו – אובדנה האלים של המשפחה באירופה, והקשר לאדמת הנגב מוצאים את ביטויים העז בשירי הספר.
שיריה של גלעד נובעים, בעיקרם, מהתבוננות בטבע, ויוצרת תמונות המעצבות חוויות אנושיות והיסטוריות מגוונות הלובשות, לא אחת, ממדים רליגיוזיים.
הספר זכה בפרס ספרי ביכורים מטעם משרד החינוך והתרבות והמועצה הציבורית לתרבות ואמנות.
מאמרים.
על המחברת ויצירתה:
על "שעה אחת ביום":
על "רגע על פני האדמה":
על "מסע אל חוויית הרגע בחיי היומיום וביצירתם של וירג'יניה וולף וס. יזהר":
על "מקום הולדתי נוקש על גבי"
קישורים חיצוניים.
על "מסע אל חוויית הרגע בחיי היומיום וביצירתם של וירג'יניה וולף וס. יזהר":
על "רגע על פני האדמה":
ננדור גינגולד
ננדור יוסיף גינגולד (בלועזית: Nandor Iosif Gingold; 1905–1986) היה רופא רומני ממוצא יהודי, שבתקופת שואת יהדות רומניה היה יושב ראש מרכז היהודים, ולאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944 נעצר, נחקר והועמד למשפט בבית הדין העממי בבוקרשט כפושע מלחמה ונידון למאסר עולם. בהמשך הומתק גזר דינו ל-20 שנות מאסר.
ביוגרפיה.
אביו היה בן למשפחה יהודית מסוצ'אבה. עם אבותיה של אמו נמנה הרב יחזקאל פנט שפעל בטרנסילבניה במחצית הראשונה של המאה ה-19 .
גינגולד התחיל את הקריירה המדעית שלו בגיל 25 (בשנת 1929) כעוזר מחקר במכון להיגיינה ולבריאות ציבורית בבוקרשט לצדו של הפרופסור אדוארד מזינצ'סקו, ובמקביל בעוזר מחקר לשם כבוד במכון לרפואה קלינית שעל יד בית החולים "פילנתרופיה" שבניהולו של פרופ' דניאל דניאלופולו. הוא סיים בשנת 1929 את עבודת הדוקטורט שלו תחת הדרכתו של דניאלופולו.
ב-1935 פרסם בעיר אוראדיה ספר מדע פופולרי עב כרס בתחום הרפואה, בשם Sănătatea în familie ("הבריאות במשפחה"). ב-1940 בעקבות החקיקה האנטי-יהודית פוטר גינגולד מתפקידיו המעדיים והאקדמיים בקליניקה של דניאלופולו.. בדצמבר 1941 התנצר גינגולד בדת הנוצרית רומית-קתולית. גינגולד היה נשוי בשנית משנת 1934 לאישה נוצרייה ילידת בלגרד שמקור הוריה היה בחבל באנאט הסרבי.
בתקופת שלטונו של יון אנטונסקו, ב-16 בדצמבר 1941, התמנה לתפקיד מזכיר מרכז היהודים, ועם פרישת היושב ראש הנריק שטרייטמן התמנה במקומו בתאריך 8 בפברואר 1942 כשמרכז היהודים התארגן סופית . במסגרת תפקידו היה גינגולד כפוף להוראותיו של ראדו לקה, הממונה על ענייני היהודים מטעם ממשלת רומניה. בסוף מרץ 1944, ציית גינגולד לדרישתו של לקה לספק לו כספים מבלי לרשום זאת בספרים ומבלי לדרוש קבלה. לאחר שקיבל הכרה רשמית בהיותו נוצרי, התפטר מתפקידו והוחלף על ידי גרוסמן גרוזיה, שהיה עד אז מנהל הכספים ויד ימינו.
לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944, ב-20 בספטמבר, נעצר גינגולד לצורכי חקירה, ושוחרר ב-26 באוקטובר. ב-30 בינואר 1945 נעצר שוב, לשנה. בהמשך הועמד לדין על תפקידו כיושב ראש מרכז היהודים, וב-9 במאי 1946 נידון למאסר עולם ולהחרמת כל רכושו. בהמשך הומתק גזר דינו ועונש המאסר קוצר ל-20 שנה. שותפיו להנהלת מרכז היהודים, מתיאס גרינברג (וילמן), אדולף גרוסמן גרוזיה וז'אק לאון נידונו לעונשים בין 12–20 שנות מאסר.
אחרי שחרורו מהכלא, עסק בעיקר בהמטולוגיה ובשנת 1972 פרסם את הספר Cum tratăm leucemiile ("כיצד מטפלים בלוקמיות").
ארבעת המופלאים (סדרת אנימציה)
מאט לאנטר
DRDO (ראשי תיבות של: Defence Research and Development Organisation, תרגום: "סוכנות למחקר ופיתוח ההגנה") היא סוכנות של הרפובליקה של הודו האחראית על מחקר ופיתוח טכנולוגיות לשימוש צבאי. המפקדה הראשית שוכנת בניו דלהי, הודו.
הסוכנות הוקמה ב-1958 תוך איחוד בין יחידות קודמות: ה-"Technical Development Establishment" וה-"Directorate of Technical Development and Production" עם ה-"Defence Science Organisation" והוא תחת שליטת משרד ההגנה.
לסוכנות מעל 50 מעבדות מחקר הפועלות במגוון רחב של תחומים כולל אווירונאוטיקה, חימוש, אלקטרוניקה, הנדסת אמצעי לחימה קרקעיים, מדעי החיים, חומרים מרוכבים, טילים, נשק גרעיני, מערכות ימיות ועוד.
DRDO הוא ארגון המחקר הגדול והמגוון בהודו.
בארגון כ-5000 מדענים מתחומים שונים ועוד כ-25,000 טכנאים, אנשי תמיכה ואחרים.
פריימן
פריימן הוא שם משפחה.
ניקה (פירושונים)
אהבה גנובה
סרט הקולנוע "אהבה גנובה" (באנגלית: Every Time We Say Goodbye) הוא סרט דרמה רומנטי, רב-לשוני, בהפקה בינלאומית, שיצא לאקרנים בשנת 1986. את הסרט ביים משה מזרחי ומככבים בו טום הנקס האמריקני וכריסטינה מרסיליאק הספרדייה, לצדם של עילית שחקני ישראל: גילה אלמגור, מוני מושונוב, אבנר חזקיהו, נסים עזיקרי, ענת עצמון ורבים אחרים. הסרט, שצולם בירושלים, משחזר את חייה של משפחה ברוכת ילדים, דוברת לאדינו, בתקופת המנדט הבריטי.
הפקה.
הפקת הסרט החלה בתחילת שנת 1986. לתפקיד הראשי לוהק השחקן האמריקני טום הנקס, לאחר שבהפקת הסרט השתתפו אולפנים מארצות הברית. הנקס הגיע לישראל בקיץ 1986 לצורך צילום הסרט. לפי העיתון "מעריב" כרבע מתקציב הסרט, בסך 3.7 מיליון דולר, היה התשלום שקיבל הנקס בעובר השתתפותו. הסרט דובר אנגלית ולאדינו.
הקרנת הבכורה נערכה בניו יורק בנובמבר 1986. אף על פי שהסרט זכה לביקורת טובות הוא לא הצליח מסחרית. על פי האתר Box Office Mojo, הוא נותר הסרט בכיכובו של הנקס שהכניס את הסכום הנמוך ביותר מעולם (278,623 דולר).
בישראל הוצג הסרט תחילה בשם "אהבה צעירה" ואחר כך בשם "אהבה גנובה". במרץ 1987 נערכה הקרנה חגיגית של הסרט בקולנוע "רב חן" בתל אביב, בהשתתפות כל השחקנים הישראלים.
עלילה.
הנקס מגלם את דמותו של דייוויד - טייס מתנדב אמריקני בצבא הבריטי, בתחילת מלחמת העולם השנייה, בזמן בו ארצות הברית טרם הצטרפה למלחמה. דייוויד מתאהב בצעירה יהודייה ספרדית (מרסיליאק), אך משפחתה המסורתית, לא מוכנה שהיא תתחתן עם גוי. בן דודה של הצעירה, המגולם על ידי מוני מושונוב, רואה עצמו כחתן המיועד לה. כמו כן, חברתה של הצעירה, המגולמת על ידי ענת עצמון, הופכת למנודה, כי היא עצמה כן התחתנה עם חייל בריטי.
קישורים חיצוניים.
ביקורת
בכל פעם שאנחנו אומרים שלום
נהוראי מאיר שטרית
נהוראי מ' שטרית (נולד בשנת 1943) הוא סופר, משורר, מתרגם, חוקר מקרא וחוקר ספרות ישראלי. מתרגם יצירות ספרותיות מצרפתית לעברית ומערבית לעברית.
ביוגרפיה.
שטרית נולד בעיירה "גוראמה" שבמרוקו, ובילדותו למד חינוך כללי בבית הספר היסודי "אליאנס", וחינוך תורני בישיבת "בר-יוחאי" בעיירתו. משם המשיך לתיכון "אורט" בעיר קזבלנקה.
בגיל 20 לערך, נישא ליקוט בן-חמו בעיר "מידלת" שבמרוקו. בגיל צעיר שימש שטרית כמנהל כל-בו בכפר הצרפתי 'מוע'ייל', ולאחר שנה החל לכהן בתפקיד בכיר בשרות המלכותי-ממלכתי בעיר קְסַר אַ-סוּק (היום אַ-רשדייה), שם נולד בנו, המשורר והסוציולוג סמי שלום שטרית.
שטרית עלה עם אחיו ארצה בסוף שנת 1963, ולמד עברית באולפן 'אקדמאים' באשקלון. בו בזמן למד הנהלת חשבונות בתל אביב, ולאחר שנה החל לעבוד כפקיד וכמנהל חשבונות בעיריית אשדוד. כעבור שש שנים עבר לעבוד בהסתדרות הכללית, תחילה באשדוד שמונה שנים ואחר-כך בתל אביב למעלה מ-20 שנה.
בשנת 1977 עבר לעבוד ולהתגורר בתל אביב, ובשנת 1983, התגרש מאשתו. באותה שנה יצא ספרו הראשון "אימת החלום".