בבית הראשון מביעה ברייטמן תמיהה ושרה: "האם אי פעם חשבת עליי / בתור החברה הטובה ביותר שלך / האם אי פעם חשבתי עליך / אני לא מתלוננת". מטרת השאלה היא לבחון האם אותו האדם עליו היא שרה מבין את כמיהתה להיות עימו. מחד גיסא, היא מנסה להבין האם גם הוא חושק בה ורואה אותה כמישהי מיוחדת ומאידך גיסא, היא שואלת את עצמה את אותה השאלה ומסכמת בכך שהיא מעדיפה לו לפתוח את הנושא ואינה מתלוננת. כך או כך, היא חשה שבצורה הזו הם יצליחו לחיות יחד.
בהמשך השיר, היא מצהירה: "מעולם לא ניסיתי להרגיש / אף פעם לא ניסיתי להרגיש / הרטט הזה / אף פעם לא ניסיתי להגיע / אף פעם לא ניסיתי להגיע / (ל)עדן שלך". ברייטמן מציגה לראשונה את הכאב שהצליחה להסתיר. היא מבינה שלהתאהב במישהו אינו תלוי בה, אך חוששת מדחייה ועל כן, לא מנסה לפעול בהתאם. בסוף השיר, היא קובעת: "חשבתי עליך פעם / בתור האויב שלי / האם אי פעם חשבת עליי / אני מתלוננת". היא מרגישה פגועה מבפנים ושואלת מדוע אי אפשר להשתוות לתשוקה הזו. השאלה "האם אי פעם חשבתי עליך / כאויב שלי" זהה לשאלה אם היא אי פעם עשתה משהו רע לאדם הזה והדחייה היא אחת הדרכים שמצא אותו אדם לנקום בה.
את השאלה "האם אי פעם חשבת עליי", היא שואלת במטרה לבחון האם האדם הזה עושה את זה רק כדי לפגוע בה. שתי המילים האחרונות בשיר, "אני מתלוננת", קובעות שהדרכים האלה להתאהב אינן הוגנות, ונראה שהאדם הזה, עכשיו, משחק עם התחושה שלה, מפתה אותה ומוליך אותה שולל.
וידאו קליפ.
עבור "Eden" צולם וידאו קליפ נלווה, שעוצב בקונספט של שאר הקליפים מ-"Eden", האלבום בו נכלל השיר. הקליפ פורסם לראשונה ביוטיוב ב-3 באפריל 2013, אך לא הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של שרה ברייטמן. הוא בוים בידי במאי הווידאו קליפים מייקל ג'וגאגן. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את צלליה של ברייטמן, תוך שישנן סצנות בהן ניתן לראות שלל נרות דלוקים.
האודיו הרשמי של "Eden" הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של שרה ברייטמן ב-3 באפריל 2020.
אברהם צוויק
אברהם צוויק (1919–2001) היה מנכ"ל רכבת ישראל בין השנים 1964 ל-1972.
ביוגרפיה.
צוויק נולד בווינה, אוסטריה ולמד שם בבית הספר היהודי על שם צבי פרץ חיות. ב-1938 עלה לארץ ישראל והתגורר בחיפה. זמן קצר לאחר מכן החל ללמוד בטכניון וסיים תואר בלימודי הנדסת בניין.
עם סיום לימודיו החל לעבוד בעיריית חיפה במשך שלוש שנים. בשנת 1947 החל לעבוד במפעל נשר כמהנדס תכנון ובטיחות ועבד שם עד 1956, אז החל את עבודתו ברכבת ישראל כסגן המנכ"ל. ב-1964, התפטר מנכ"ל הרכבת, מנחם סבידור, בעקבות מסקנות וועדת חקירה לאירוע תאונת הרכבת בבית יהושע. צוויק שהיה באותה עת סגן המנכ"ל וראש המחלקות הטכניות (מכונות, הנדסה ואיתות) של הרכבת, הגיש גם הוא את התפטרותו בפני שר התחבורה ביחד עם חברי ההנהלה הנוספים של הרכבת. אך השר ציין כי מסקנות וועדת החקירה אין מהוות אי אמון בהנהלת הרכבת. בעקבות דברי השר חזר בו צוויק (יחד עם חברי ההנלה הנוספים למעט המנכ"ל סבידור) ומשך את התפטרותו. ב-1 ביולי 1964, מיד עם התפטרות סבידור מונה צוויק למנכ"ל בפועל. בתחילה רצה שר התחבורה בר יהודה למנות מנכ"ל מבחוץ על רקע חברותו של צוויק במפלגתו של השר אחדות העבודה, אך לבסוף לאחר שלא נמצא מינוי ראוי מבחוץ אושר מינויו לתפקיד המנכ"ל במרץ 1956. בתקופתו המשיכה הרכבת ברכש ציוד רכבות מחוץ לישראל, פיתוח מסילות ובין היתר נחנך קו הרכבת לדימונה, תחנת הרכבת תל אביב דרום .
ב-26 ביולי 1972 הודיע לשר התחבורה שמעון פרס על פרישתו וזאת על רקע חילוקי דעות ביניהם.
ב-1949 התחתן צוויק עם יהודית, לימים פרופסור לספרות והם התגוררו בטבעון.
בלקסאד
בלקסאד (באנגלית: Blacksad) היא סדרת קומיקס נאו נואר שנוצרה על ידי הקומיקסאי חואן דיאז קנאלס והאמן חואנחו גוארנידו הספרדים, והוצאה לאור על ידי חברת ההוצאה לאור הצרפתית "Dargaud" בפורמט של אלבום. על אף ששני היוצרים ספרדים, קהל היעד העיקרי של הקומיקס הוא השוק הפרנקו-בלגי, ומשום כך כרכי הקומיקס פורסמו תחילה בצרפתית; ואילו המהדורות הספרדיות הופצו רק כחודש לאחר ההפצה הצרפתית. הכרך הראשון, "Quelque part entre les ombres", יצא לאור בנובמבר 2000. הכרך השני, "Arctic-Nation", יצא לאור בשנת 2003 והשלישי, "Âme Rouge", יצא לאור בשנת 2005. תרגומו לאנגלית של הכרך השלישי התעכב בעקבות פשיטת הרגל של המפיצה האמריקאית, "iBooks". בשנת 2010 פרסמה דארק הורס קומיקס את כל שלושת הכרכים המתורגמים ככרך אחד. הוצאתו לאור של כרך זה בן ה-184 עמודים התקיים במקביל להפצתו האירופאית של הכרך הרביעי בסדרה, "L'Enfer, le silence", בספטמבר 2010. בשנת 2014, הכרך החמישי בסדרה, "Amarillo", יצא לאור בתרגומים שונים.
הסדרה תורגמה מצרפתית וספרדית לשפות רבות, בהם לערבית, בולגרית, אנגלית, גרמנית, יוונית, איטלקית, יפנית, נורווגית, פולנית, פורטוגזית ורוסית.
על כתיבת הסדרה, זכו גוארנידו ודיאז קנאלס במספר פרסים, כולל שלוש מועמדויות לפרס אייזנר בשנת 2004, שתי זכיות בפרס אייזנר בשנת 2013, וזכייה בפרס אנגולם ליצירות אמנות. בשנת 2019, הופץ עיבוד של הסדרה למשחק וידאו, תחת השם "Blacksad: Under the Skin", שפותח על ידי החברה הספרדית "Pendulo Studios".
רקע עלילתי.
קשתות עלילותיה של הסדרה מועברות בסגנון סרט נאו נואר ומתרחשים בארצות הברית במהלך סוף שנות ה-50. כל הדמויות המופיעות בסדרה הן חיות אנתרופומורפיות שמינן משקף נאמנה את אישיותן, אופיין ותפקידן במסגרת העלילה. לעיתים קרובות, נעשה במהלך העלילה שימוש בסטריאוטיפים חייתיים: לדוגמה, כמעט כל השוטרים המופיעים בסדרה הם כלבים, כמו רועים גרמניים, כלבי דם ושועלים, בעוד שמאפיונרים ופושעים מופיעים לרוב בדמויותיהם של זוחלים או דו-חיים. בנוסף, הדמויות הנשיות מאוירות לעיתים קרובות בצורה הרבה יותר אנושית למראה בניגוד לדמויות הגבריות.
סדרת הקומיקס מנסה לשקף את העולם המוצג בה בצורה מחוספסת, ריאליסטית ואפלה באמצעות קווים ריאליסטיים נקיים למדי. רישומים מפורטים בצבעי מים, כולל מקומות וערים אמיתיים, תורמים אף הם לתחושה הריאליסטית של הסדרה, למרות העובדה שהדמויות הן חיות אנתרופומורפיות. סגנון הרישום התפתח לאורך הסדרה, כאשר בחוברות מאוחרות יותר, סגנון האיור מוצג בצבע חד ואיכותי יותר ופחות בקווים מגורענים.
דמויות.
הופעות אורח.
במהלך הסדרה מוצגים מדי פעם גרסאות אנתרופומורפיות של אנשים מפורסמים, בעיקר בכרך "Âme Rouge". אדולף היטלר מוצג כחתול (במחווה לרומן הגרפי "" מאת ארט ספיגלמן), הסנאטור ג'וזף מקארתי בדמותו של סנאטור גאלו (תרנגול), מארק רותקו בדמותו של סרגיי ליטבק (עכברוש), נשיא ארצות הברית כנשר, והמשורר אלן גינסברג בדמותו של גרינברג (ביזון), בעוד שאוטו ליבר (ינשוף) מזכיר דמיון רב למדענים רבים שהיו מעורבים בפרויקט מנהטן בלוס אלמוס.
מאחורי הקלעים.
באוקטובר 2005, יצא לאור ספר "מאחורי הקלעים" בשם "Blacksad: The Sketch Files", הכולל ריאיונות-עומק עם יוצרי הסדרה על פיתוח וכתיבת הקומיקס וסקיצות ראשוניות.
עיבודים למדיות נוספות.
עיבוד קולנועי.
בשנת 2006, נמסר על ידי "וראייטי" כי עיבוד קולנועי לסדרת הקומיקס נמצאת בפיתוח. על פי הדיווח, על הפקת העיבוד היה אמון תומאס לנגמן ועל הבימוי, לואי לטרייר; עוד נמסר על פי תוכניתה של ההפקה, הסרט יעלה לאקרנים במהלך שנת 2009. בהמשך אף נמסר כי הבמאי אלכסנדר אז'ה גם הביע עניין בבימוי הסרט, שעל פי הדיווחים הוקצבו לו בסביבות 100 מיליון דולר. נכון לשנת 2022, טרם ידוע מה עלה בגורל העיבוד המתוכנן; וסביר להניח כי פיתוחו בוטל לחלוטין.
עיבוד למשחק וידאו.
"" הוא משחק וידאו משחק הרפתקאות שפותח על ידי "Pendulo Studios" והופץ על ידי "Microïds". המשחק יצא לשוק ב-5 בנובמבר 2019 ל-Windows, פלייסטיישן 4, ו-Xbox One. מפתחי המשחק בחרו ליצור סיפור מקורי שאינו מבוסס על פרק מסוים של סדרת הקומיקס, אך עדיין הושפעו ושאבו השראה רבה ממנה. פיתוחו של המשחק הוכרז לראשונה ביולי 2017, והקדימון הראשון שלו הופץ באוגוסט 2018. עם יציאתו לשוק, המשחק זכה לביקורות מעורבות, שאמנם שיבחו את נאמנתו לקומיקס המקור, אך מתחו ביקורת על הבאגים הרבים של המשחק וקריסותו, וכן על זמני הטעינה הארוכים.
קתרינה ויזאני
קתרינה ויזאני (אנגלית: Catterina Vizzani; נולדה ב-1719 – 16 ביוני 1743) הייתה אישה איטלקייה שבשמונה השנים האחרונות לחייה התלבשה כגבר, תוך כדי שהיא מכריזה על זהותה כג'ובאני בורדוני. סיפורה עורר תשומת לב מיד לאחר מותה, כאשר התגלה כי מדובר היה במותה של אישה.
בהיותה בתו של אב נגר ממוצאו במילאנו, פייטרו ויזאני, לא היה ידוע דבר על ילדותה עד גיל 14. ג'ובאני, אשר בזמנו נקרא בפי כולם כקתרינה, למד לקרוא, לכתוב ולרקום. החדשות הראשונות על נטייתו לאהוב נשים (נטייה אשר הוגדרת כהומוסקסואלית על ידי בני תקופתו בשל היותה נקבה בלידתה, אך למעשה הטרוסקסואלית בהיותה זכר במשך חייה) מתוארכת לגיל 14, כאשר הלך בלילה לאחת מחברותיו עבור פעילות רקמה, מרגריטה. כפי שסיפר הביוגרף שלו, המנתח והאינטלקטואל המפורסם ג'ובאני ביאנצ'י, בהיותו מקור חיוני ויחיד, "אהבה זו נמשכה יותר משנתיים מאושרות בין קתרינה למלגריטה". אביה של מרגריטה גילה את הפרשה, ואיים בפנייתו לג'ובאני (קתרינה), שברחה מהבית ומאותו רגע לבשה בגדי גברים והכריז על זהותה כג'ובאני בורדוני.