במרבית המקרים של מילה רפואית ולעיתים במילה מטעמי דת מבוצע אלחוש של הפין, אף שיש שהעלו נימוקים הלכתיים נגד ביצוע הרדמה לפני ברית המילה היהודית. בעבר ההשערה הרווחת הייתה שתינוקות בני יומם אינם חשים כאב. בשנת 1997 פורסם מחקר שהראה שתינוקות שנימולו במילה רפואית ללא הרדמה הראו תגובה עזה יותר לכאבים בעת חיסונים שגרתיים בחצי השנה הראשונה לחייהם, בהשוואה לתינוקות שלא נימולו, ובמידה פחותה, גם בהשוואה לתינוקות שנימולו באמצעות משחת אמלה. בשנת 1998, המליץ משרד הבריאות הישראלי שלא לבצע הרדמה מקומית לצורך מילת תינוקות בקהילה, שכן "ברית מילה בידיו של מוהל מיומן לוקחת שבע עד עשר שניות, לעומת כריתה כירורגית שלוקחת עשר דקות", ולאור תקדימים של תגובה קשה לחומרי ההרדמה. בשנת 1999 האקדמיה האמריקאית לרופאי ילדים פרסמה נייר עמדה לפיו יש להשתמש באמצעי לשיכוך כאבים במהלך הניתוח. נייר עמדה מפברואר 2016 מזכיר אפשרות לשכך את כאבי המילה באמצעות סוכרוז, שנמצא אפקטיבי בשיכוך כאבים למשך כארבע דקות לאחר נתינתו, אולם האמצעי הנפוץ ביותר הוא צמד זריקות חסימה עצבית לבסיס הפין. בעוד שבפעוטות ומבוגרים די לרוב בהרדמה מקומית, יש אורולוגים הממליצים לנתח ילדים מעל משקל חמישה ק"ג או מעל גיל חודשיים בהרדמה מלאה ובבית חולים.
מילת מבוגרים היא ניתוח מסובך יותר ממילת תינוקות, הן בשל חוסר ההתאמה של המכשור הסטנדרטי, והן בשל הצורך בתפירת החתכים בשביל למנוע את פתיחתם בעת 'תפיחת פין לילית' או זקפה אחרת. לפי חוזר משרד הבריאות שעובד בתיאום עם הרבנות הראשית באמצעות הוועדה הבין משרדית לפיקוח על מוהלים, מוהלים שאינם רופאים אינם מוסמכים לבצע ברית של מי שעבר את גיל חצי שנה, והממונה על הבריתות ברבנות הראשית מפנה את הנימול לבתי חולים שאושרו מטעם הוועדה.
תופעות הנובעות מהמילה.
יתרונות בריאותיים.
העורלה המכסה את ראש הפין הערל מפרישה סמגמה המסככת את המגע בין השניים. מעבר לכך שיש הרואים במראהּ ובריחה פגם אסתטי, הסמגמה היא מצע נוח להתפתחות זיהומים בקטריאליים וויראליים שונים, ואף להעברתם במגע מיני, ולפיכך המילה מפחיתה את רמת הסיכון למחלות מסוימות. להלן פירוט היתרונות הרפואיים שנמצאו למילה:
סיבוכים.
במחקר על 66,519 ילדים ונערים שנימולו באנגליה, מצא קת'קרט (2003) ששיעור סיבוכי הדימום הוא: 0.8%, שיעור מקרי הדלקת או סיבוך אחר בטווח הקצר הוא 0.3%, ושיעור המקרים בהם נצרך ניתוח חוזר לתיקון המילה בטווח הארוך הוא 0.5%. קת'קרט גם מפנה למחקר שנערך על 136,086 ולדות שנימולו באופן שגרתי בבית חולים צבאי אמריקאי, לפיו שיעור סיבוכי הדימום הוא 0.06%, ושיעור מקרי הדלקת או סיבוך אחר הוא 0.08% (לא היו מקרים של מוות או אובדן הפין או ראשו). קת'קרט מסביר את שיעור הסיבוכים הנמוך יותר במחקר האמריקאי, בכך ששם המילה בוצעה סמוך לאחר הלידה, ולא בעקבות בעיה פתולוגית שהתפתחה בגיל מאוחר יותר, וכן בכך שהמחקר האמריקאי לא מנה סיבוכים שלא התגלו עד שהתינוק שוחרר מבית החולים.
מחקר שבוצע בבית חולים שניידר בישראל ואשר סקר 90 ילדים שפונו לחדר המיון בעקבות מילה בשנים 2009–2014, מצא שמתוכם 12 אחוז נזקקו לתפרים או לניתוח אחר, כשליש לא נזקקו לטיפול, והרוב נזקקו לחבישה בלבד. במשך אותה תקופה נולדו כ-28 אלף תינוקות זכרים בבית החולים.
בישראל, כל מקרה של פינוי תינוק לבית חולים בעקבות ברית מילה טעון דיווח למשרד הבריאות. השיעור הוא פחות מתינוק אחד מאלף. זהו גם שיעור ניתוחי המילה שבעקבותיהם מוגשות תלונות, מוצדקות ושאינן מוצדקות, לוועדה לפיקוח על המוהלים, נגד מוהלים, או למשרד הבריאות, נגד רופאים שמבצעים ניתוחי מילה.
במחקר על 19,478 זכרים שנולדו בישראל בשנת 2001 והונח שכמעט כולם נימולו, נמצא שאצל 66 (0.34%) אבחן אורולוג ילדים סיבוך שלאחר הברית. מתוכם, שישית נימולו בידי רופא, והיתר בידי מוהל. הסיבוכים כללו מקרה אחד חמור: קטיעה חלקית של העטרה בצידה, בידי מוהל. בשני מקרים אחרים התפתח זיהום, 16 ולדות (0.08%) סבלו מדימום יתר (ללא צורך בעירוי), ומחציתם אף נזקקו לתפרים. יתר הסיבוכים היו מאוחרים: 38 מקרים של עורלה עודפת המכסה את רוב העטרה (0.2%), 5 מקרים של תסביב הפין (0.03%), וארבעה של חוסר עור, פימוזיס וציסטות כלואות. כל הסיבוכים המאוחרים תוקנו בהצלחה בניתוח בהרדמה כללית. החוקרים מציינים שייתכנו סיבוכים מאוחרים שבטעות אינם מיוחסים למילה, ובפרט עקמת הפין והיצרות פתח השופכה. החוקרים הסיקו שסיבוכי מילה הם נדירים, קלים, וניתנים לתיקון ברוב המכריע של המקרים, ושנראה שאין הבדל משמעותי בסוג הסיבוכים בין מילה רפואית לדתית.
מחקר מצא שהסיכוי של תינוקות בגיל תשעה עד 30 ימים לפתח דלקת בדרכי השתן גדול פי 4.34 אם נימולו בברית מילה מסורתית (שמתבצעת בידי מוהל בגיל שמונה ימים לפחות) מאשר אם עברו מילה רפואית. החוקרים ייחסו את הפער לשיטת עצירת הדימום ומשך החבישה בברית מילה מסורתית. מחקר אחר שהתבצע על תינוקות מלידה ועד גיל חודשיים מצא סיכון של פי 2.8 לדלקת בדרכי השתן כשהמילה בוצעה בידי מוהל, ברמת סמך של 0.06. המחקר ספג ביקורת על מובהקותו הסטטיסטית הנמוכה, ועל ההבדלים הדמוגרפיים בין קבוצת המדגם לקבוצת הביקורת.
במספר מקרים שתועדו בישראל, בקנדה ובארצות הברית, תינוקות נזקקו לאשפוז לאחר שנדבקו בנגיף הרפס ממוהלים שנוהגים למצוץ את הפצע בפה לאחר ברית המילה. בשנת 2003 הוועדה הבין-משרדית לפיקוח על המוהלים בישראל הפיצה חוזר לפיו על מוהלים מוסמכים ליידע את הורי התינוק על האפשרות לבצע את המציצה דרך שפופרת. בעקבות שני מקרי תמותה מהנגיף שקרו במדינת ניו יורק הוציאה ועדת הבריאות בניו יורק פרוטוקול למניעת זיהום הרפס בילוד ובהמשך הוסיפה דרישה להסכמת ההורים בכתב למציצה.
סיבוכים ארוכי טווח של מילה כוללים היווצרות גשר עור וכן היצרות פתח השופכה. לרוב סיבוכים אלה קלים וניתנים לטיפול ללא צורך באשפוז.
מאמר שהתפרסם בארצות הברית בשנת 1996 סקר שבעה מקרים של כריתה חלקית של הפין שתועדו מאז ראשית המאה העשרים. בשישה מתוכם הפין אוחה בהצלחה בניתוח. כריתה חלקית של הפין תועדה לעיתים תכופות יותר בגאנה ובניגריה.
שיעור הסיבוכים במילת ולדות נמוך משמעותית משיעור הסיבוכים במילה שמתבצעת בהמשך החיים. תינוקות גם נהנים מיכולת החלמה עדיפה מהניתוח, ונחסכת מהם החרדה מהציפייה לקראתו.
תופעות מיניות.
שאלת הקשר בין המילה לתפקוד המיני ולהנאה המינית נבחנה במחקרים רבים ואין לה תשובה מוסכמת. מחקר סקר שנערך ב-2013 ופורסם בכתב העת לרפואה מינית בחן 2,675 מחקרים ומצא שהמחקרים באיכות הטובה ביותר לא הראו השפעות שליליות של מילה על רגישות, הנאה מינית או תפקוד מיני.
עמדת איגודים ורשויות רפואיים.
אוסטרליה.
ב-2010 פרסם קולג' הרופאים האוסטרלי RACP מסמך על מילת גברים, בו נאמר כי לאחר סקירת העדויות הזמינות, הקולג' אינו ממליץ על מילה באופן גורף באוסטרליה. עם זאת, מתיר הקולג' בידי הורים לשקול את היתרונות והחיסרונות ולקבל החלטה בדבר בנם.
ארצות הברית.
בשנות ה-70 הצהירה האקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים (AAP) שאין צורך רפואי במילה שגרתית. בשנת 1989 הצהיר הארגון שישנם יתרונות פוטנציאליים למילת ולדות. בשנת 1999 הוא הצהיר שחרף היתרונות, אין ראיות מספיקות להמלצה על מילה שגרתית. בשנת 2012 הוא הצהיר שהיתרונות הבריאותיים של מילת וולדות עולים על חסרונותיה, ומצדיקים מתן גישה להליך למשפחות שבוחרות בו. נייר העמדה זכה לתמיכת הקולג' האמריקאי לרופאים מיילדים וגניקולוגים. עמדת איגוד האורולוגים האמריקאי, שעודכנה לאחרונה במאי 2017, היא שאף שלא ניתן בהכרח להסיק ממחקרים בתרבויות אחרות לגבי גברים הנמצאים בסיכון לחלות ב-HIV בארצות הברית, הוא ממליץ שהמילה תוצג כאפשרות בשל יתרונותיה הרפואיים.
קנדה.
בשנת 2015 פרסם איגוד רופאי הילדים הקנדי נייר עמדה המבוסס על סקירה של הספרות בנושא מילת ילדים. כותבי הנייר הסיקו שאף שישנם ילדים היכולים ליהנות מיתרונות המילה באזורים שבהם הסיכון גבוה, ויש נסיבות שבהן ההליך יכול להפחית תחלואה ולשמש לטיפול – האגודה הקנדית לרופאי ילדים אינה ממליצה על מילה שגרתית של כל יילוד.
תפוצה.
במרבית מדינות העולם לא נהוג לבצע ניתוח מילה בבנים. תפוצתה של מילת הזכרים בעולם מוערכת בכ-30% מהגברים בני 15 ומעלה. ישנם הבדלים גדולים בין אזורים שונים ומרבית הנתונים המופיעים בערך זה פורסמו בסקירה ספרותית כוללת שנערכה בשנת 2016, אף שמידת הדיוק של הנתונים תלויה בשנת איסופם ובמתודולוגיית האיסוף. סקירת הספרות משלבת בין ממצאי מחקרים סטטיסטיים מהמדינות שבהן נערכו מחקרים כאלה, ובין נתונים של האומות המאוחדות ושל ה-CIA לגבי ההרכב הדתי והדמוגרפיה במדינות אחרות.
מדינות שבהן נימולים מעל 75% מהגברים.
מילת זכרים נפוצה במיוחד במזרח התיכון ובצפון אפריקה. במדינות הבאות לפחות שלושה רבעים מהגברים נימולים: אוזבקיסטן, אזרבייג'ן, איחוד האמירויות, אינדונזיה, איראן, אלג'יריה, אנגולה, אפגניסטן, אריתריאה, אתיופיה, בורקינה פאסו, בורונדי, בחריין, בנגלדש, בנין, ג'יבוטי, גאנה, גבון, גינאה, גמביה, דרום אפריקה, קוריאה הדרומית, האיים המלדיביים, הרפובליקה של קונגו, ונואטו, טג'יקיסטן, טוגו, טונגה, תוניסיה, טורקיה, טורקמניסטן, ישראל, כווית, לוב, מאוריטניה, מאלי, מדגסקר, מצרים, מרוקו, ניגריה, ניז'ר, סומליה, סוריה, סיירה לאון, סמואה, עיראק, הרשות הפלסטינית, ערב הסעודית, הפיליפינים, פקיסטן, קומורו, קטר, קמרון, קניה ותימן.