הפעולה של הבאת בן/בת הזוג לרמת גירוי של סף אורגזמה מלווה בפעילות של המערכת הפאראסימפתטית הגורמת לזרימה מוגברת של דם לאברי המין והגברת הפעילות של ההמערכת ההורמונלית שגורמת לעוררות התשוקה המינית. בזמן המנוחה לחץ הדם באברי המין וההורמונים אינם מספיקים לרדת לרמתם המקורית וחזרה על התהליך שוב עד לרמת גרוי של סף אורגזמה גורמת למערכות אלו לפעול מחדש. גירוי מיני מתמשך מסוג זה יכול להעלות את העוררות המינית מעבר למה שקורה בזמן אורגזמה ליניארית וכאשר מחליטים לעבור את הסף ולהגיע לאורגזמה היא ארוכה ועוצמתית יותר. אצל חלק מהאנשים תחושות אלו אינן נעימות ולכן כאשר פעילות זו נעשית בין בני זוג חשוב לברר מראש אם השותף מוכן להתנסות שכזו.
בעולם ה-BDSM, אדג'ינג משמש כשיטה לשלוט ולהעניש את הכנוע. גירוי מיני ממושך לרוב מלווה ברצון של הכנוע להגיע לפורקן אך מאחר שהשולט/ת קובע את מספר סבבי הגירוי לפני שיאפשר לכנוע להגיע לאורגזמה הדבר יוצר אצלו תסכול מיני הולך וגובר. שיטת ענישה נוספת היא טיזינג ומניעה כאשר השולט/ת מבצע אדג'ינג אך אינו מאפשר לכנוע להגיע לאורגזמה בסוף הסשן.
מגומי יוקוטה
מגומי יוקוטה (ביפנית: 横田 めぐみ; נולדה ב-5 באוקטובר 1964) הייתה ילידת יפנית שנחטפה על ידי סוכן צפון קוריאני ב-1977 כשהייתה תלמידת חטיבת ביניים בגיל 13. היא הייתה אחת משבעה עשר אזרחים יפנים לפחות שנחטפו על ידי צפון קוריאה בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80. ממשלת צפון קוריאה הודתה בחטיפתה, אך אמרה שהיא מתה בשבי. הוריה של יוקוטה ואנשים אחרים ביפן הביעו בפומבי את האמונה שהיא עדיין בחיים בצפון קוריאה וניהלו קמפיין ציבורי המבקש את שחרורה.
היסטוריה.
יוקוטה נחטפה ב-15 בנובמבר 1977 בזמן שהלכה הביתה מבית הספר שלה. ההערכה היא שהיא נחטפה בגלל שבמקרה היא הייתה עדה לפעילות של סוכנים צפון קוריאנים ביפן ולכן הסוכנים רצו להשתיק אותה. על פי הדיווחים, הסוכנים גררו אותה לתוך סירה ולקחו אותה היישר לצפון קוריאה, למתקן שבו לימדו אותה את השפה הקוריאנית. בסופו של דבר היא שובצה באוניברסיטה שבו לומדים מרגלים צפון קוריאנים שפות זרות ומנהגים. שם היא לימדה את השפה היפנית מרגלים שעברו הכשרה לחדור ליפן.
מבצע ספארי
מבצע ספארי (בגרמנית: Unternehmen Safari, בדנית: Operation Safari) היה מבצע צבאי שערכה גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. מטרת המבצע הייתה לפרק מנשקם את כוחות ההגנה של דנמרק. שני הצדדים ספגו אבידות מעטות בלבד, אולם כל חיילי הצבא המלכותי הדני פורקו מנשקם ונכלאו. הצי המלכותי הדני נוטרל ורבות מאניותיו טובעו.
רקע.
ב-9 באפריל 1940 כבשה גרמניה הנאצית את דנמרק כמעט ללא התנגדות. הגרמנים הפכו את דנמרק למדינת חסות, תוך כדי כך שממשלת דנמרק כמו גם בית המלוכה הדני ממשיכים לתפקד כרגיל. בקרב החיילים הגרמנים נודעה דנמרק בתור "חזית השמנת" (Sahnefront) בשל המשימות הקלות שהוטלו על החיילים שהוצבו בארץ, כמו גם הכמות הגדולה של מוצרי חלב שזרמו מדנמרק לגרמניה. עם זאת, הגנרל הרמן פון הנקן - מפקד הכוחות הגרמניים בדנמרק - היה מודאג מהאפשרות שבעלות הברית יפלשו לדנמרק. בתרחיש כזה, הנקן היה סבור שהצבא הדני יצטרף לפולשים ויפגע בהתגוננות הגרמנית. אי לכך, דרש הנקן שהצבא הדני יפורק מנשקו מבעוד מועד. כבר ביוני 1943 החל המטכ"ל הגרמני להכין תוכנית לפירוק הצבא הדני. עם זאת, מפקד כוחות הצי הגרמניים בדנמרק הנס-היינריך וורמבך התנגד לתוכנית בטענה שהכוחות הדניים ממלאים עבור השלטון הגרמני תפקידים חיוניים. אי לכך, התכנית נדחתה עד סוף יולי. ב-28 ביולי פוצצה המחתרת הדנית אניית משא גרמנית. הדבר הוביל לסדרת מחאות עממיות בכל רחבי דנמרק, שנודעו לימים כ"מרידת אוגוסט". בעקבות האירועים, החליטו הגרמנים להתחיל בתוכנית בהקדם האפשרי.
המבצע.
28 באוגוסט 1943 הטילו אולטימטום על הממשלה, שכלל את הדרישות הבאות: איסור על התכנסויות, איסור על שביתות, הטלת עוצר, צנזורה שתבוצע על ידי הגרמנים, הפעלתם של בתי דין צבאיים גרמנים והטלת עונש מוות במקרה של מעשי חבלה. בנוסף, הוטל על העיר אודנסה לשלם קנס של מיליון קרונות בשל הריגתו של חייל גרמני בעיר, וכדי להבטיח את התשלום הוחזקו תושבי העיר כבני ערובה.
הממשלה סירבה לדרישות אלה וב-29 באוגוסט פיזרו הגרמנים באופן רשמי את ממשלת דנמרק והנקן הטיל ממשל צבאי על המדינה. הממשלה הגישה את התפטרותה למלך וכיוון שהמלך מעולם לא קיבל את ההתפטרות באופן רשמי, הממשלה תפקדה דה יורה עד תום המלחמה. מיד לאחר מכן החלו הכוחות הגרמנים להשתלט על בסיסי צבא ונקודות אסטרטגיות ברחבי דנמרק. הדנים היו מופתעים מהמתקפה, וכתוצאה מכך התנגדותם הייתה קטנה ולא מאורגנת. בבית הספר הצבאי המלכותי התגוננו הצוערים והרגו שלושה גרמנים. משפחת המלוכה הדנית התבצרה בארמון סורגנפרי. הגרמנים פרצו לארמון, אולם המשמר המלכותי הדני התגונן והרג שבעה חיילים גרמנים.
בידיעתם שצפויה התקפה גרמנית על רציפי נמל קופנהגן, הנחה הצי המלכותי הדני את קברניטי הספינות שלו להתנגד לכל ניסיון גרמני להשתלט על הספינות. הצי הצליח להטביע 32 מהספינות הגדולות שלו, בעוד שהגרמנים הצליחו לשים את ידם על 14 מהספינות הגדולות ועל 50 מהקטנות יותר. בהמשך הצליחו הגרמנים למשות מהמים ולהשמיש 15 מהספינות הטבועות. במהלך הטבעת הספינות הצטוו כמה מהספינות לנסות ולהימלט למימיה של שוודיה ו-13 ספינות הצליחו בכך, כשארבע מתוכן היו ספינות גדולות. שתי ספינות נשארו במים הבטוחים של גרינלנד. הספינה HDMS Niels Juel הוטבעה בידי הצי הגרמני כאשר ניסתה להימלט לשוודיה.
אחרית דבר.
הגרמנים לקחו בשבי 4,600 חיילים דנים. חיילים רבים אחרים נמלטו מהמדינה לשוודיה, והצטרפו שם אל "הבריגדה הדנית". ספינות הצי שהצליחו להימלט לשוודיה הקימו את "השייטת הדנית". תוצאה ישירה של המבצע הייתה החלטה גרמנית ליישם על יהדות דנמרק את הפתרון הסופי, החלטה שהובילה בסופו של דבר להצלת יהודי דנמרק. דנמרק שוחררה מהכיבוש הגרמני בידי הצבא הבריטי ב-5 במאי 1945.
סימנס ארנה
צ'ארלס רוברט ג'נקינס
צ'ארלס רוברט ג'נקינס (באנגלית: Charles Robert Jenkins) (18 בפברואר 1940 - 11 בדצמבר 2017) היה חייל בצבא ארצות הברית שחי בצפון קוריאה בין השנים 1965 ל-2004 לאחר שערק מיחידתו וחצה את האזור המפורז הקוריאני.
ג'נקינס היה אחד משישה חיילים אמריקאים שערקו לצפון קוריאה לאחר מלחמת קוריאה, אך היחיד שהצליח לעזוב את המדינה. האחרים מתו מסיבות טבעיות בצפון קוריאה. לאחר בריחתו והאיחוד עם משפחתו בארצות הברית, הוא השתקע עד סוף ימי חייו ביפן, שם נפטר בשנת 2017. הוא הותיר אחריו אישה ושתי בנות, שגם הן נמלטו מצפון קוריאה.
שירות צבאי ועריקה.
ג'נקינס נולן בצפון קרוליינה שבארצות הברית. הוא הצטרף למשמר הלאומי של ארצות הברית ב-1955, בגיל 15, כשהוא מתחת לגיל הגיוס המינימלי. הוא הצטרף לצבא הסדיר ב-1958 והוצב בדיוויזיית הפרשים הראשונה. הוא שירת בדרום קוריאה מ-1960 עד 1961, במערב גרמניה מ-1962 עד 1964, ושוב בדרום קוריאה מ-1964 עד 1965.
בדרום קוריאה ג'נקינס שובץ לסיורי לילה. הוא נבהל מהסיכוי שיישלח לדרום וייטנאם. בערב של 4 או 5 בינואר 1965 הוא חצה את הגבול לקוריאה הצפונית ונכנע לכוחותיה. תקוותו הייתה שהוא יישלח לברית המועצות, ולאחר מכן באמצעות חילופי שבויים, יחזור בסופו של דבר לארצות הברית. זמן קצר לאחר מכן, התעמולה הצפון קוריאנית הכריזה כי סמל אמריקאי ערק, ושידרה הצהרות שנאמרו לכאורה על ידו. צבא ארצות הברית טען שג'נקינס כתב ארבעה מכתבים המצהירים על כוונתו לערוק (טענה אותה ג'נקינס הכחיש), עם זאת, לפי הדיווחים המכתבים המקוריים אבדו. קרוביו של ג'נקינס טענו לאורך כל היעדרותו כי הוא נחטף.
אלטאוסזה
אלטאוסזה (בגרמנית: Altaussee) היא עיירה במדינת שטיריה שבאוסטריה, על גדות אגם אלטאוסזה. המקום ידוע כספא ופעילות מכרות מלח רבות באזור.
היסטוריה.
בהתאם לממצאים ארכאולוגיים נוכחות התיישבות באזור הייתה קיימת עוד בתקופת האימפריה הרומית.
בסביבת היישוב קיימות מספר פסגות בגובה כ-1700 מ'. עוד במהלך המאה ה-12 החלה באזור כריית מלח במכרות שנחפרו בתוך ההר. תחילה הם היו בבעלות המנזר המקומי. בשנת 1211 בהוראת לאופולד השישי שהיה דוכס אוסטריה הם הועברו לשליטתו. בשנת 1334 הם עבדו לבעלות פרטית. באותה תקופה עבדו בהם 130 פועלים והם יצרו כ-10 אלף טון מלח בשנה. בשנת 1445 בהחלטת פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הם חזרו לבעלות המדינה. בשנת 2008 נוצרו במקום 450 אלף טון מלח.
במהלך המאה ה-19 באזור התפתח אזור ספא. בין מבקרי הספא המקומי היו הוגו פון הופמנסתאל, יעקב וסרמן ותאודור הרצל.
בשנת 1938 האזור סופח לגרמניה. מספר אחוזות שהיו בבעלות יהודית עבדו אריזציה. אחת מהן שימשה את יוזף גבלס במהלך חופשות באזור. לקראת סיום המלחמה האזור היה חלק של "מבצר האלפי". במכרות המלח הוסתרו אוצרות רבות שנאספו על ידי הנאצים ברחבי אירופה הכבושה. אירועים אלו תוארו בסרט "ציידי האוצרות". במהלך המלחמה באזור פעלה מחתרת בה השתתפה בין היתר אדית האוור פריצ'מות' שעל פעילותה קיבלה הכרה כחסידת אומות העולם. ב-8 במאי 1945 האזור נכבש על ידי כוחות צבא ארצות הברית. ב-12 במאי בקרבת היישוב נתפס ארנסט קלטנברונר. עד לשנת 1955 האזור היה חלק של אזור כיבוש האמריקאי.
יועצת מס
יועצת השקעות
יועצת חינוכית
יועצת תקשורת
יועצת
אורתופטיסטית
סניטרית
תברואנית
ונשמרתם לנפשותיכם
ונשמרתם לנפשתיכם
אחכה לו