חיים אהרן פרחי (בבולגרית: Хаим Арон Фархи; 17 בנובמבר 1877, סופיה, האימפריה העות'מאנית – 6 בספטמבר 1947, תל אביב, ארץ ישראל המנדטורית) היה יושב ראש הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה והקהילה היהודית בסופיה, חבר מפלגת העם של בולגריה, חבר האספה הלאומית הבולגרית, חבר מועצת עיריית סופיה, מראשי התנועה הציונית בבולגריה ומן הבולטים בקרב הפלג הניצי-אקטיביסטי של התנועה. פרחי כיהן כציר למספר קונגרסים ציוניים מטעם יהדות בולגריה, וכן כחבר הוועד הפועל הציוני ונמנה עם מייסדי בית-חנן.
קורות חיים.
בבולגריה.
חיים פרחי נולד בסופיה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). הוא למד בבית הספר היסודי היהודי ובהמשך בתיכון הממשלתי בעירו. נמנה עם מייסדי האגודה הציונית הראשונה בסופיה "כרמל". בהמשך, למד רוקחות בבלגרד. הוא היה ממובילי המאבק על ההגמוניה ברחוב היהודי בבולגריה בין נכבדי הקהילה בני "הדור הישן" שכונו "נוטאבלים", לבין צעירי התנועה הציונית, ובין הפלג הניצי בתנועה הציונית לבין הרב מרדכי אהרנפרייז. הוא נמנה עם הפלג הניצי-אקטיביסטי של התנועה הציונית, אך בתוך פלג זה נחשב למתון.
פרחי הצטרף למפלגת העם של בולגריה וב-1911 נבחר מטעמה לחבר האספה הלאומית "הגדולה" של בולגריה (בבולגרית: Велико Народно събрание 5). בהמשך, נבחר פרחי למועצת עיריית סופיה ובתפקידו זה, הצליח להביא לאישור תקציבים עירוניים למערכת החינוך היהודית בעיר. בתקופת מלחמת העולם הראשונה היה פרחי עורך ביטאון התנועה הציונית בסופיה "המשפט".
ב-1916 נבחר כנציג הציונים לקונסיסטוריה היהודית של בולגריה והשתתף בעריכת הצעת התקנון לניהול קהילות יהדות בולגריה. ב-1920 נבחר ליושב ראש הקהילה היהודית בסופיה ולתפקיד יושב ראש הקונסיסטוריה. הוא כיהן כציר למספר קונגרסים ציוניים החל מהקונגרס ה-9 שנערך ב-1909 בהמבורג ועד לקונגרס ה-19 שנערך ב-1935 בלוצרן. ב-1933 נבחר לפרלמנט הבולגרי.
פרחי עמד בראש משלחת יהודי בולגריה אשר ניהלה את המשא ומתן מול הקרן הקיימת לישראל, שהוביל להקמת המושב בית-חנן ובראשית דצמבר 1923 הגיע לישראל ביחד עם האגרונום רוברט לוי כדי לדון בחלופות השונות. הוא הוביל את המהלכים להקמת המושב ולאחר יסודו, ביקר פרחי בארץ ועמד על התפתחותו. פרחי ייסד והנהיג בבולגריה את סיעת הציונים הכלליים במסגרת התנועה הציונית. בבחירות שנערכו ב-1931 לקראת הקונגרס הציוני ה-17 זכתה סיעת הציונים הכלליים בראשות חיים פרחי ב-44.2 אחוזים מהקולות, תנועת פועלי ציון בראשות איזידור ברוך ב-30.2 אחוזים והתנועה הרוויזיוניסטית בראשות בנימין ארדיטי ב-25.6 אחוזים מן הקולות. בבחירות לקראת הקונגרס הציוני ה-18, שנערכו ב-1933 זכו הציונים הכלליים בהנהגת חיים פרחי ב-39.2 אחוזים, פועלי ציון ב-34.4 אחוזים והרוויזיוניסטים ב-26.4 אחוזים.
ב-1935 החליט חיים אהרן פרחי לעלות לישראל וב-13 באוקטובר נערכה לו אספת פרידה רבת משתתפים בבית העם בסופיה, בנוכחות ראשי הקהילה, נציגי מועצת העיר סופיה, פקידי ממשל וראש הממשלה לשעבר ניקולה מושאנוב, אשר נאם והעלה על נס את פועלו של פרחי למען בולגריה ככלל והקהילה היהודית בפרט. בהמשך, התקבל פרחי לראיון מיוחד אצל בוריס השלישי, מלך בולגריה, אשר העניק לו אות הצטיינות על פועלו בבולגריה.
בארץ ישראל המנדטורית.
לאחר עלייתו ארצה, נמנה פרחי עם ראשי ארגון "איחוד עולי בולגריה" ועם מייסדי קופת העלייה, תוך שהוא ממשיך בפעילותו הפוליטית במסגרת הציונים הכלליים. עוד כיהן פרחי כיושב ראש הסתדרות הרוקחים היהודים בארץ ישראל.
באוקטובר 1937 ביקר חיים פרחי בבולגריה, הרצה בפני קהילות יהודיות על פעילות התנועה הציונית ונועד לפגישה עם ראש ממשלת בולגריה גאורגי קיוסאיבנוב.
לאחר אסון טביעת ספינת המעפילים סלבדור והחלת החוק להגנת האומה בבולגריה החלו ראשי התנועה הציונית במדינה במסע שתדלנות מול ראשי הסוכנות היהודית במטרה להגדיל את מספר הסרטיפיקטים הניתנים ליהודי בולגריה. נשיא התנועה הציונית בבולגריה אלברט רומנו כתב כי יש לפעול להצלת יהודי בולגריה כל עוד ניתן וחיים אהרן פרחי הוסיף מכתב מטעמו ובו ציין כי בולגריה מלאת שמועות על כוונת השלטונות להקים מחנות ריכוז ליהודי המדינה. מסע השתדלנות לא הועיל וכמות הסרטיפיקטים לא הוגדלה.
ב-1944 אישרה הסוכנות היהודית לחיים פרחי ויצחק (ז'אק) מיטרני לצאת לאיסטנבול כחברי ועד ההצלה של הסוכנות היהודית בקושטא ולפעול משם להעלאת יהודים מבולגריה לישראל.
חיים אהרן פרחי הלך לעולמו ב-1947 בתל אביב והוא בן 70 שנים. פרחי הובא לקבורה בבית העלמין שבמושב בית-חנן.
טוני פאסון
סגן פרנסיס אנתוני בלייר (טוני) פאסון (Francis Anthony Blair Fasson; 17 ביולי 1913 – 30 באוקטובר 1942) היה קצין בצי המלכותי הבריטי, אשר חילץ מכונת צופן ומסמכים מצוללת גרמנית טובעת במלחמת העולם השנייה ונספה בפעולה זו. הפריטים שחילץ סייעו לבעלות הברית לפענח את צופן האניגמה הגרמני. פאסון עוטר על פעולתו בעיטור צלב ג'ורג'.
חייו.
פאסון נולד וגדל בכפר בקרבת אדינבורו שבסקוטלנד. בילדותו יצא ללמוד בפנימייה. בהמשך החל ללמוד במכללה הימית המלכותית בדרטמות', לקראת קריירה בצי המלכותי. אז גם התבלט כשחיין מצטיין. ב-1941, לאחר שכבר הוסמך כקצין, הוצב פאסון על סיפונה של המשחתת פטארד (Petard).
ב-30 באוקטובר 1942 תקפו הפטארד וארבע משחתות בריטיות אחרות את הצוללת הגרמנית U-559, שמטוס בריטי איתר בים התיכון, בקרבת פורט סעיד שבמצרים. הן פגעו בה באמצעות פצצות עומק ואילצו אותה לעלות על פני המים. אז פגעו בצוללת גם תותחי 20 מילימטר של הפטארד וצוותה נטש אותה, אך היא הוסיפה לצוף.
פאסון ועמו המלח קולין גרזייר (Colin Grazier) ועוזר הקנטינה טומי בראון (Tommy Brown), קפצו אל הצוללת (לפי גרסה אחרת הם פשטו את בגדיהם ושחו אליה) במטרה לחפש ולמצוא בה מידע מודיעיני מועיל.
פאסון וגרזייר נכנסו לצוללת החשוכה, שכבר החלה להתמלא במים, ביודעם שהיא עשויה לטבוע בכל רגע. הם מצאו את מכונת האניגמה והגיעו אל תא הקברניט, פרצו בו ארון והוציאו ממנו מסמכים הנוגעים להפעלת המכונה. בראון שחה מספר פעמים אל הפטארד כדי להעביר אליה את הפריטים. פאסון וגרייזר המשיכו לחפש מידע בצוללת כשלפתע היא שקעה בבת אחת במעמקי הים, כשהיא מטביעה אתה את שניהם. בראון ניצל.
פריטי השלל מן הצוללת הועברו אל מרכז פיענוח הצפנים הבריטי בבלצ'לי פארק. באותה עת, בעקבות שינוי בהפעלת האניגמה על ידי הגרמנים, לא היו הבריטים מסוגלים כבר מזה תשעה חודשים לפענח את התשדורות שהוצפנו על ידה. פריטי השלל סיפקו מידע חיוני שהביא לפריצת דרך ואיפשר בתוך מספר שבועות את פיענוח התשדורות מחדש. לכך נודעה משמעות עצומה במערכה נגד הצוללות הגרמניות באוקיינוס האטלנטי.
לא ניתן היה להעניק לפאסון ולאחרים את עיטור צלב ויקטוריה - העיטור הצבאי הבריטי הגבוה ביותר - משום שפעולתם לא נעשתה "נוכח פני האויב", כנדרש לשם הענקתה. על כן הוענק לו ולגרייזר עיטור צלב ג'ורג'. לבראון הוענקה מדליית ג'ורג'.
שמו של פאסון הונצח על גבי האנדרטה לנעדרי הצי המלכותי בעיר פורטסמות' שבבריטניה. סיפור הפעולה שבה השתתף מוצג בתערוכה בצריף 8 שבמוזיאון בבלצ'לי פארק. העיטור שהוענק לו מוצג כיום במוזיאון בטירת אדינבורו.
פרנטישק לאנגר
פרנטישק לַאנגֶר (בצ'כית: František Langer; 3 במרץ 1888, פראג – 2 באוגוסט 1965) היה רופא צבאי, סופר, מחזאי, מבקר ספרות ומסאי יהודי צ'כי. אחיו של מרדכי גיאורגו לאנגר.
חייו.
לאנגר נולד בוינוהראדי (Vinohrady) (פרוור של פראג) למשפחה יהודית. הוא לא היה יהודי שומר מצוות והבין את היותו צ'כי בצורה שונה מאחיו. ב-1906 סיים את לימודיו בתיכון והחל ללמוד רפואה עד 1914. במלחמת העולם הראשונה גויס כרופא לצבא האוסטרו-הונגרי. בשנת 1916 נפל בשבי הרוסי באזור בוקובינה. בעת היותו בשבי הצטרף להלגיון הצ'כוסלובקי והיה הרופא הראשי של הרגימנט הראשון שלו. ב- 1920 חזר לאנגר דרך יפן וסין לפראג.
לאנגר השתייך לעלית הרוחנית והספרותית של הרפובליקה הצ'כית הצעירה. הוא ייסד כתבי עת, מועדונים לעזרה לנוער. הוא היה אחד המייסדים של סניף פאן בפראג, תמך בסופרים צעירים מוכשרים וכתב לתיאטרון ולעיתונות. מ- 1935 עד 1938 היה המנהל האמנותי בתיאטרון העירוני וינוראדי.
הוא היה חבר של ירוסלב האשק וקארל צ'אפק. כמו כן היה קרוב מאוד לספרות. הוא היה הראשון שכתב ביקורת על סיפורו של קפקא המסיק (Der Heizer) והשתייך, כמו האחים צ'אפק לחוג של אמנים ופילוסופים שהתאסף בכל יום שישי. בין המשתתפים בחוג היה גם מייסד המדינה הצ'כית טומאש מסריק
אחרי ההשתלטות הגרמנית על צ'כוסלובקיה היגר לאנגר, בתחילה לפולין ואחרי כן, דרך צרפת לאנגליה. בבריטניה הצטרף אל צבא הצ'כוסלובקי הגולה כקצין רפואה. בשנת 1945 מונה לקצין רפואה ראשי של הצבא הצ'כוסלובקי במערב והועלה לדרגת בריגדיר גנרל (תת-אלוף). אחרי מלחמת העולם השנייה הוא חזר למולדתו אך תוך זמן קצר יצא לגמלאות וכסופר נדחק לשולי האירועים התרבותיים. ספריו הוחרמו אבל מחזותיו זכו להצלחה גדולה בחו"ל. בשנות חייו האחרונות פרסם מעט מאוד.
יצירות ספרותיות.
עוד בהיותו תלמיד בגימנסיה כתב סיפורים קצרים בסגנון נאו-קלאסי ומאוחר יותר כתב רומנים וכמה מחזות שהדמויות בהם נלקחו מהווי פרברי פראג. כעיתונאי הוא כתב באופן קבוע לעיתון Lidové noviny. אחרי כן פרסם כמה מחזות בסגנון הנאו-קלאסי החדש שאפיין את רוב יצירתו. הוא התעסק בעיקר בשאלות של פשע, אשמה ועונש, אבל גם בחיים בלגיון. לאנגר פרסם ארבעה ספרים לנוער.