פרגטה הדורה (שם מדעי: "Fregata magnificens") היא מין של עוף ים ממשפחת הפרגטיים. אורכה כ-100 ס"מ ואורך מוטת כנפיה הוא כ-215 ס"מ. המין נפוץ לאורך האזור הטרופי של האוקיינוס האטלנטי, ומתרבה בקבוצות על עצים בפלורידה, האיים הקריביים ואיי כף ורדה. היא גם מתרבה לאורך החוף הפסיפי של אמריקה, ממקסיקו עד אקוודור, לרבות איי גלאפגוס. הפרגטה מזדמנת לעיתים רחוק מאוד מתחום תפוצתה הרגיל, והיא נצפתה בין השאר באי מאן, דנמרק, ספרד, בריטניה ובקולומביה הבריטית.
פרגטה זו היא הציפור הלאומית של אנטיגואה וברבודה.
גופם של זכרי הפרגטה שחור כולו, מלבד "כיס גרון" אדום, שמתנפח, בדומה לבלון, בעונת הרבייה. נוצותיה של הפרגטה מבהיקות בסגול בשעה שהשמש מאירה עליהן ישירות. גופן של הנקבות שחור, מלבד החזה וחלקו התחתון של הצוואר הצבועים בלבן, בנוסף לרצועה חומה על הכנף. ראשם ופלג גופם התחתון של זכרי פרגטה צעירים צבועים בלבן, בעוד שאר גופם שחור.
מין זה דומה מאוד בגודלו ובשאר מאפייניו למיני פרגטה אחרים; אך הוא נבדל מהם בחוסר הרצועה הלבנה המתמשכת מבית השחי, ולפרגטות צעירות יש כתם לבן על בטנם בצורת מעוין.
הפרגטות שקטות בזמן מעוף, אך משמיעות כמה וכמה קריאות שונות כשהן בקנן. הן ניזונות בעיקר מדגים, ושודדות אותם מעופות אחרים על ידי כך שהן גורמות להם להקיא את ארוחתם.
הפרגטות עפות לעיתים במשך כמה ימים ולילות ברצף, במהירות ממוצעת של כ-10 קמ"ש, והן יכולות לעוף כ-239 ק"מ בין עצירה לעצירה. הן נוסקות לגובה של עד כ-2300 מטרים מעל לגובה פני הים על ידי שימוש בזרמי אוויר חמים, ויכולות לרדת עד לגובה פני הים. זהו מין העוף היחיד שיכול לישון בזמן מעוף מלבד סיס החומות.
קומטאץ'
דלק אירופאי
אנטי-אוטופיה
הסמינר התאולוגי האורתודוקסי של טביליסי
תאודור לביא
חיאל בית האלי
חִיאֵל בֵּית הָאֱלִי הוא דמות מקראית, שמו מופיע ב. בונה העיר יריחו בימי אחאב מלך ישראל, שנתקיימה בו קללת יהושע בן נון.
לאחר שהעיר יריחו נכבשה ונהרסה, הטיל יהושע קללה על מי שיבנה את העיר: .
בעת מלכות אחאב בנה את העיר חיאל ועל פי המסופר בספר התגשמה בו קללת יהושע. בעת שהניח את יסודות העיר מת בנו הבכור אבירם ובעת שהציב את שערי העיר מת בנו הצעיר, שְׂגוּב: ייתכן כי חיאל היה נציב בימיו של מלך ישראל, אחאב שהוטלה עליו משימת ביצור העיר יריחו ובנייתה.
שמו ומוצאו של חיאל בית האלי.
לפי כינויו, נראה כי מוצאו של חיאל הוא מהעיר בית אל, בנחלת שבט אפרים. חיאל הוא שם תאופורי שפירושו 'האל הוא אחי'. השמטת האות א' היא תופעה לשונית מוכרת גם בשמות פיניקים כמו חירם.
בשטח G בחפירות עיר דוד, התגלה בית ארבעת המרחבים ובו אוסטרקאות בעברית קדומה עם השמות חיאל ואחיאל.
רד"ק סבור, בעקבות התלמוד הירושלמי, שהקביעה מתייחסת למעשה ליהושפט, והוסבה לאחאב כדי לא לפגוע בכבודו של המלך הצדיק. רבי יהושע בן קרחה דרש: "והלא חיאל משל יהושפט (בתחום שבט יהודה) ויריחו משל בנימין ולמה נתלה באחאב? מלמד שתולין חובה בחייב". לדעת מנחם נאור, גם מיקומה המקורי של קביעה זו היה בהקשר של מעשי יהושפט, והיא נעקרה ממקומה. ייתכן שגם מקום מוצאו של חיאל איננו מבית אל המוכרת שבממלכת ישראל, אלא יישוב אחר ביהודה שנקרא באותו שם.
מגמתו של הסיפור על חיאל בית האלי.
נראה כי מטרת הסיפור אודות חיאל בית האלי קיימים כמה הסברים. יש הרואים בסיפור אודות חיאל יסודות אטיולוגיים. אחד היסודות האלו מסביר את העובדה מדוע לא קמה יריחו במשך כל התקופה הישראלית. יש הסוברים כי סיפורו של חיאל בית האלי נועד להסביר את ישיבתם של בני הנביאים ביריחו, את ישיבתו של אליהו ביריחו לפני עלותו השמיימה וסיפור אלישע ומעשי הריפוי שלו ביריחו. לדעת משה גרסיאל, המחבר המקראי הקדים את סיפור הקללה, בפתיחה לסיפורי אחאב כי ראה קשר בין חטאי עם ישראל בימי יהושע לאלה, בימיו של אחאב.
יצחק מגן טוען, כי לא הייתה כוונה לבנות את העיר. לשיטתו מדובר באדם בעל אמצעים אשר פיתח ושיקם את אזור יריחו על ידי הקמת תעלות מים וביצורה של העיר.
חיאל בית האלי בספרות האגדה.
בילקוט שמעוני מסופר כי חיאל לא שמר את מצוות האל והסית לעבודת האל בעל, שקיימה איזבל בהר הכרמל :.
בין ציורי הקיר בבית הכנסת דורה אורופוס נמצא ציור קיר המתאר את המסופר באגדה בילקוט שמעוני. ייתכן כי הצייר ביקש לשלב את המסופר במסורת האגדה ובין הכתוב בסיפור בספר מלכים א'. הציור צויר במאה השלישית לספירה ולכן יש הסוברים כי זו מסורת קדומה יותר שהשתרשה בספרות האגדה, היות שחיבורו של ילקוט שמעוני מתוארך למאה ה-13.
אוקסיארטס
אוקסיארטס (יוונית Oxyártēs, פרסית وخش‌ارد, במקור מאיראנית עתיקה -Huxšaθra*) היה אציל מבאקטרה (כיום בלך באפגניסטן) ואביה של רוקסנה, אשתו של אלכסנדר הגדול.
הוא מוזכר לראשונה במקורות העתיקים כאחד מקציניו של בסוס בזמן נסיגתו, מבאקטרה לסוגדיאנה, מפני צבאו של אלכסנדר. לאחר מות בסוס, שלח אוקסיארטס את אשתו ובנותיו לחסות במבצרו, בסוגדיאנה, אשר היה בנוי בפסגת צוק ונחשב לבלתי ניתן לכיבוש. אך אלכסנדר הצליח להשתלט על המבצר והחליט שברצונו לקחת את רוקסנה לאישה. מששמע על כל זאת, מיהר אוקסיארטס להיכנע לאלכסנדר וב-327 לפנה"ס חגגו את הכלולות בסעודה גדולה.
זמן קצר לאחר מכן מתואר כי סייע בשכנוע כוריאנס, אשר החזיק במבצר-צוק משלו, להיכנע לאלכסנדר. זמן-מה לאחר מכן מונה בידי אלכסנדר לאחשדרפן פרובינציית פרופמיסאדה שבהודו (אזור הינדו-כוש). אוקסיארטס שמר על מקומו כאחשדרפן בפרופמיסאדה גם לאחר חלוקת השלל הראשונה שלאחר מות אלכסנדר (323 לפנה"ס) והשנייה, שנתיים לאחר מכן בטריפרדיסוס. בזמן מלחמת האזרחים שלח כח צבאי קטן לסייע לאאומנס, אך, לאחר מותו ב-316 לפנה"ס, נראה שהגיע לעמק השווה עם יריבו אנטיגונוס מונופתלמוס.
לא נמצא אזכור מאוחר יותר של שמו, לפיכך יש להניח שמת לפני מסעותיו להודו של סלאוקוס הראשון, אשר העביר את השליטה על פרופמיסאדה (יחד עם שאר הפרובינציות ההודיות) לצ'נדרגופטה מאוריה, שליט האימפריה המאורית.
קרל ספאץ
קרל אנדרו ספאץ (באנגלית - Carl Andrew Spaatz; 28 ביוני 1891 - 14 ביולי 1974) היה גנרל אמריקאי במלחמת העולם השנייה וראש המטה הראשון של חיל האוויר האמריקאי.
ביוגרפיה.
תחילת הקריירה הצבאית.
ספאץ סיים לימודיו בהאקדמיה הצבאית של ארצות הברית ב-1914 ושירת בתחילה בדיוויזיית חיל הרגלים ה-25 בהוואי. באוקטובר 1915 עבר ליחידת התעופה של קורפוס האיתות בסן דייגו שם עבר אימוני טיסה. ב-1916 השתתף במשלחת העונשין של פרשינג נגד פנצ'ו וייה במקסיקו.
מלחמת העולם הראשונה ולאחריה.
בספטמבר 1917 נשלח ספאץ לצרפת שם שימש כמדריך טיס. לקראת סוף המלחמה ביקש להשתתף כטייס קרבי והצליח להפיל שני מטוסי פוקר איינדקר. לאחר ההפלה השנייה נשאר ללא דלק ונאלץ לנחות בשטח הפקר. המטוס נהרס אך ספאץ יצא ללא פגע. על שירותו בצרפת עוטר בצלב השירות המצוין.
לאחר המלחמה המשיך בתפקידי מטה בחיל האוויר בבסיסים שונים. ב-1929 מונה למפקד להק מפציצים ה-7. ב-1936 סיים לימודים בבית הספר לפיקוד ומטה ב-פורט לוונוורת'. בינואר 1939 עבר למטה חיל האוויר כעוזר קצין מבצעים.
מלחמת העולם השנייה.
ב- 1940 בעת הקרב על בריטניה נשלח ספאץ לבריטניה בתפקיד משקיף צבאי.
במאי 1942 מונה למפקד חיל האוויר השמיני וביולי 1942 עבר עם מפקדתו לבריטניה. למעשה היה מפקד על כל כוחות האוויר האמריקאים בזירת אירופה. במרץ 1943 מונה למפקד חיל האוויר ה-12 בצפון אפריקה. ביולי 1943 השתתף כסגנו של גנרל ארתור טדר בפלישה לסיציליה (מבצע האסקי) ומונה למפקד חיל האוויר ה-15 עליו פיקד בפלישה לאיטליה.
בינואר 1944 מונה למפקד כל כוחות האוויר באירופה. בתפקידו ניהל את מבצעי ההפצצות האסטרטגיות על גרמניה. ביוזמתו הופצצו אתרי הדלק של גרמניה ואתרי השילוח של טילי V-1 שגרמו לאלפי הרוגים בלונדון. אייזנהאואר אמר לאחר המלחמה כי ספאץ ועומר ברדלי היו שני הגנרלים האמריקאים שתרמו הכי הרבה לניצחון במלחמה.
ספאץ נכח בטקס כניעת גרמניה הנאצית בריימס ב-7 במאי 1945 ובברלין ב-8 במאי 1945.
לאחר כניעת גרמניה הוא הועבר לזירת האוקיינוס השקט וממפקדתו באי גואם היה ראש פיקוד המפציצים האסטרטגים על יפן. הוא היה אחראי לשליחת המפציצים שהטילו את הפצצות האטומיות על הירושימה ועל נגסאקי. הוא התעקש לקבל הוראה בכתב מהנשיא טרומן ולאחר הפצצת הירושימה הורה להטיל עלוני אזהרה ולהמשיך בהפצצות. לאחר שלא נתקבלה כל תשובה מהיפנים, הורה על הטלת הפצצה על נגסאקי.
ב-2 בספטמבר 1945 נכח בטקס כניעת יפן במפרץ טוקיו. הוא הגנרל האמריקאי היחיד שנכח בכל שלושת טקסי הכניעה בסיום מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה.
ב-יולי 1945 העניק לו הנשיא טרומן דרגת גנרל. בפברואר 1946 מונה ספאץ למפקד חילות האוויר של צבא ארצות הברית לאחר פרישתו של גנרל הנרי ארנולד.
ב-1947 נחקק חוק הביטחון שקבע כי חיל האוויר יהיה עצמאי וספאץ מונה לראש המטה הראשון של חיל האוויר של ארצות הברית.
הוא פרש משירות הביטחון ב-30 ביוני 1948. לאחר פרישתו עבר כעורך בנושאים צבאיים במגזין ניוזוויק. בשנים 1948–1959 היה מפקד המשמר האווירי האזרחי ומ-1952 עד מותו שימש כחבר בוועדה של יועצים בכירים לראש מטה חיל האוויר. הוא יעץ על מיקום אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית בקולורדו ספרינגס ושם גם נקבר.
הנצחה.
האי ספאץ המצוי למול חופי ארץ פאלמר בבסיסו של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה, קרוי על שמו של קרל ספאץ.
דובאל
הפריצה ההמונית לחשבונות iCloud של ידוענים (2014)