עיסוק ברפואה בישראל מצריך רישיון מטעם משרד הבריאות. הכשרה לקראת קבלת הרישיון ניתנת בבתי הספר לרפואה. לימודי רפואה בישראל מתקיימים בשישה בתי ספר לרפואה. רישיון לעסוק ברפואה בישראל ניתן גם למי שלמד באוניברסיטאות שלא בישראל, לאחר שעמד בבחינה מתאימה. רופאים המעוניים בכך יכולים לעבור תקופת התמחות, שאורכה ברוב המקצועות ארבע עד שש וחצי שנים, והכוללת שתי בחינות מקיפות (בכתב ובעל-פה), ובסופה הם מקבלים את התואר "מומחה" במקצועו. רופא שלא התמחה מוגדר כרופא כללי ויכול לעבוד בעיקר במרפאות של קופות החולים.
הטיפול הרפואי ניתן במרפאות, בבתי חולים, בקליניקות פרטיות ולעיתים אף בבית החולה. לרשות הרופאים עומדים כלי עזר רבים: מכוני מחקר, מכוני רנטגן, מעבדות, טכנאיים ועוד. רופאים רבים בישראל מחזיקים בשתי משרות: משרה כשכיר בבית חולים או בקופת חולים, ומשרה כעצמאי בקליניקה פרטית.
דיקור
חיטוט באף
חיטוט באף היא פעולה שבה מוחדרת אצבע לאחד מנחירי האף, בדרך כלל במטרה להרחיק ממנו נזלת יבשה וגופים זרים, או כי מגרד באף. אף על פי שהחיטוט באף הוא מנהג נפוץ ביותר, הוא נחשב לטאבו בתרבות המערב, ומעורר תחושות גועל ותיעוב בקרב הצופים בו.
מחקר משנת 1995 גילה כי 91% מהנשאלים נוהגים לחטט באף מפעם לפעם. מחקר נוסף בדק את תדירות החיטוט באף אצל בני נוער, וגילה שהנשאלים נהגו לחטט באף 4 פעמים ביום, בממוצע. חלק מהנשאלים נהגו להשקיע בין 15 דקות לשעתיים ביממה לחיטוט באף.
הגורמים לחיטוט באף.
בתעלות האף נמצאת רירית האף המייצרת באופן קבוע נזלת, החשופה לאוויר. אם הנזלת מתייבשת, היא גורמת בדרך כלל לגירוי עורי קל בקולטנים התחושתיים שבאף. גירוי זה מאלץ את בעל הגירוי להסיר את הנזלת היבשה באמצעות חיטוט באף.
מקרים קיצוניים של חיטוט באף נקראים rhinotillexomania (מיוונית, rhino "אף" + tillexis "נקרנות"). במקרים אלה נגרם נזק משמעותי לרקמת העור שבאף, והם מאופיינים על ידי התנהגות כפייתית פתולוגית. מקרים אלה נדירים יחסית. אחד מהמקרים הללו מתועד בשיר "בוא נשחיר את המים" (Let's Make the Water Turn Black) של פרנק זאפה, המספר על חבר ילדות שנהג למרוח נזלת על זגוגית החלון של חדר השינה שלו.
rhinotillexomania מוכרת כהפרעה נפשית בספר ה-ICD, ובפרק "הפרעות מנטליות והתנהגותיות" ניתן לה המספר F98.8. רוב הלוקים בהפרעה זו הם ילדים ובני נוער.
סיכונים רפואיים.
קיימים חילוקי דעות בקהילה המדעית בשאלת הסיכונים הרפואיים הכרוכים בחיטוט באף. יש הטוענים שהחיטוט באף עלול לשאת מספר סיכונים רפואיים, ומוטב להשתמש בממחטה. לעומתם, יש הטוענים שמוטב לחטט בעזרת האצבע, מכיוון שהיא יותר רגישה וניתן לכוון אותה למוקד הגירוי.
בין הסיכונים הכרוכים בחיטוט באף ניתן למנות זיהומים, דימומים, ובמקרים נדירים פגיעה במחיצת האף. מחקר גילה ש-25% מהאוכלוסייה סבלה לפחות פעם אחת מדימום כתוצאה מחיטוט באף.
מכיוון שבאזור האף יש ריכוז של נימים המקושרים למוח, קיימת סכנה שזיהומים נסיגתיים מאזור האף יתפשטו למוח. בשל כך, האזור בין קצוות הפה לגשר האף, כולל האף והלסת העליונה, מוכר כ"משולש הסכנה" בפנים.
לעומת זאת, חיטוט באף אינו משפיע על חוש הריח, מכיוון שהעצבים המעורבים בהרחה נמצאים במעלה האף, בנקודה שהאצבע איננה מגיעה אליה.
אכילת נזלת.
אכילת נזלת נקראת Mucophagy בספרות הרפואית, ומתאפיינת בצריכה של נזלת לאחר חיטוט באף. אכילת נזלת נחשבת לגסות רוח בתרבות המערב, ומעוררת בדרך כלל גועל ובחילה בקרב הצופים בה, אף יותר מהחיטוט באף. התופעה נפוצה אצל תינוקות וילדים צעירים.
יתרונות בריאותיים.
על פי מחקר של פרידריך בישינגר, מומחה לתפקודי ריאה מאינסברוק, חיטוט באף ואכילת נזלת מועילים למערכת החיסונית.
סוגיית החיטוט באף ביהדות.
נושא החיטוט באף לא נדון במפורש בהלכה היהודית, אך התלמוד הבבלי דן במקרים אחרים בהם האדם גורם לתחושת גועל אצל חברו:
יש רבנים בדורנו שלמדו מאימרה זו שאסור לחטט באף בפני אנשים.
איסור נוסף וקשור הוא איסור בל תשקצו, איסור הלכתי לעשות מעשים המעוררים גועל. לדוגמה הרמב"ם כותב כי מדין זה אסור לאכול בידיים מלוכלכות. האיסור משתנה לפי תחושת האדם עצמו ולפי מנהג המקום, וקשה לקבוע מה נכלל באיסור.
דיון נוסף הקשור לנושא הוא לגבי איסור נגיעה במקומות המטונפים בשעת התפילה. הרמ"א כתב שאסור בשעת תפילה ולימוד תורה לגעת ב"צואת האף". המשנה ברורה מביא על דברי הרמ"א האלו שהגאון מווילנה מקל בזה, וגם האשל אברהם כותב על דברי הרמ"א שאין זו אלא חומרה ומידת חסידות.
לפי דיווחים בעיתונות, הרב עובדיה יוסף קבע פסק הלכה שלפיו אין לחטט באף בשבת היות שקרוב לוודאי הוא כי במהלך הפעולה יתלשו שערות מדופן הנחיר. תלישת שערות אסורה בשבת משום מלאכת גוזז, ואף כי לפי כללי הלכות שבת כדי רק פעולה שעושה מכוון בה למלאכה נאסרת מהתורה בשבת, הרי שכאשר הפעולה תגרום בוודאות למלאכה, הדבר יחשב כאילו התכוון בפעולתו למלאכה עצמה. פסק הלכה זה היה מושא ללעג והוצג כקוריוז אצל חלקים בציבור החילוני לנוכח התערבותו בפעולה מוצנעת ואזוטרית בחיי היום יום. אך נראה שהדיווח היה מוטעה מכיוון שהוא סותר דברים מפורשים שכתב.
בשנים האחרונות פורסמו מספר פסקי הלכה לפיהם פעולת החיטוט באף היא מאוסה ויש להימנע ממנה גם בימי חול ועל אחת כמה וכמה בשבת. סוגיה זו עולה מפעם לפעם במסגרת שאלות ותשובות המופנות לרבנים שונים.
בעגה.
פעולת גירוד גושי הנזלת מן האף נקראת לעיתים קרובות בסלנג ובשפת הרחוב "מציאת דובונים" או "גילוי אוצרות".
קרמניץ
קרמניץ (באוקראינית: Кременець, בפולנית: Krzemieniec) היא עיר במחוז טרנופול (Ternopil Oblast), בחבל ווהלין שבמערב אוקראינה.
תולדות העיר.
מבצר קרמניץ, שסביבו נבנתה העיר קרמניץ, נבנה במאות ה-9 וה-10. העיר הייתה תחת שלטונם של נסיכים שונים. בשנת 1226 התחולל ליד העיר קרב בו ניצח שליט העיר את כוחותיו של נסיך הונגרי. בזמן הפלישה המונגולית שהתחוללה בשנים 1240–1241 הייתה קרמניץ אחת הערים בסביבתה שהפולשים המונגולים לא הצליחו לכבוש. בשנת 1382 עברה העיר לשליטתו של דוכס ליטאי. בשנת 1648 נפגע מבצר קרמניץ קשות ונחרב בחלקו על ידי הקוזקים.
בעקבות חלוקתה השלישית של פולין סופח חבל ווהלין לאימפריה הרוסית ב-1795, והפך לחלק מתחום המושב.
בשנת 1805 נוסד בעיר גימנסיה מפורסמת שנודעה כ"אתונה של ווהלין" ושימרה באזור את התרבות הפולנית, תחת השלטון הרוסי. הגימנסיה פעלה עד שנת 1831 וחזרה לפעול שוב בימי פולין העצמאית בשנים 1922–1939.
בימי מלחמת העולם הראשונה היה חבל ווהלין זירת קרבות בין הצבא הרוסי לצבא הגרמני. לאחר מהפכת אוקטובר והחתימה על חוזה ברסט-ליטובסק העיר עברה לשליטת הגרמנים.
במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, עברה העיר מיד ליד מספר פעמים, וביולי 1920 נכבשה קרמניץ על ידי הסובייטים. אולם ב-1921, נחתם הסכם ריגה, שבו נקבע גבולה המזרחי של פולין וקרמניץ נכללה ברפובליקה הפולנית העצמאית. ברפובליקה הפולנית התקיים משטר קפיטליסטי, שהנהיג יוזמה פרטית ומסחר חופשי, בניגוד למשטר הסובייטי שהונהג באותה עת ביתר חלקי אוקראינה. בתקופה זאת נודעה העיר ברחבי פולין בשל בית הספר התיכון המעולה שלה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה עברה ממשלת פולין במנוסתה מוורשה לקרמניץ. בעקבות זאת הפציץ הלופטוואפה את העיר ב-12 בספטמבר 1939, וטבח באזרחים בירי ממקלעי המטוסים. 31 אנשים נהרגו בהתקפה ו-77 נפצעו; 27 בניינים נהרסו. מקרמניץ עברה הממשלה הפולנית לרומניה.
בעת שפלש הוורמאכט לפולין, נכנס הצבא האדום למזרח פולין עד לנהר הבוג המערבי, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב שבין ברית המועצות וגרמניה. חבל ווהלין סופח לברית המועצות וקרמניץ נמצאה בשלטון סובייטי.
הסובייטים הנהיגו בווהלין את משטרם הכלכלי, האוסר מסחר חופשי ואת משטר הדיכוי של הנ.ק.ו.ד.. עם ראשית פלישת הנאצים לברית המועצות ביוני 1941, במבצע ברברוסה, נכבשה ווהלין על ידי הוורמאכט, וקרמניץ נמצאה תחת שלטון הדיכוי הנאצי.
עם התהפכות גלגל המלחמה שבו הסובייטים וכבשו את קרמניץ במרץ 1944. העיר קרמניץ נכללה בתחומי ברית המועצות עד להתפרקותה בשנת 1991 וכינון הרפובליקה העצמאית של אוקראינה.
בשנת 2004 נמנו בקרמניץ 21,880 תושבים.
יהודי קרמניץ.
היסטוריה.
יהודים נזכרו לראשונה בכתובים בקרמניץ בשנת 1438. הקהילה גדלה בהתמדה ושגשגה במאה ה-16 ובראשית המאה ה-17. בוועד ארבע הארצות, האספה אשר שימשה במשך כמאתיים שנים, בין השנים 1580 ל-1764 כמוסד המרכזי העליון של יהדות מזרח אירופה, נכללה קהילת קרמניץ בנציגות חבל ווהלין. הקהילה נפגעה קשות בימי פרעות ת"ח ות"ט בין השנים 1648–1649 עת נרצחו בה וביתר ערי אוקראינה יותר ממאה אלף יהודים. בתים רבים נהרסו ויהודים רבים ברחו. קהילת קרמניץ לא חזרה כבר לימי שגשוגה והיא לא הייתה אלא קהילה של רוכלים ובעלי מלאכה זעירים. החלוקה השנייה של פולין הביאה את קרמניץ בשנת 1793, לתחום השלטון הרוסי, וכמו ברוב הערים והעיירות של ווהלין, התפתחה בה קהילה יהודית גדולה יחסית, דוברת יידיש.
הקהילה השתקמה בהדרגה, ובסוף המאה ה-18 הייתה לאחד ממרכזי תנועת ההשכלה במזרח אירופה ונודעה כמולדתו של יצחק בר לווינזון (ריב"ל), מראשוני ההשכלה. בסוף המאה ה-19 ניסו משכילי קרמניץ לרכוש את הבית בו גר כדי להקים בו ספריה לזכרו של ריב"ל, אולם הסכומים שנאספו לא הספיקו לבניית ספריה.