התסריט מבוסס על הרומן "Tammy out of Time" של סיד ריקט סאמר משנת 1948 שלפי הופקו פרט לסרט זה הם "תמי והרווק (1957), "נשיקתה הראשונה של תמי" (1961) ו"תמי והמיליונר" (1967).
זה סרטו הראשון של פיטר פונדה וסרטה האחרון של באולה בונדי.
תקציר העלילה.
מיס קול (באולה בונדי) נופלת למשכב. הרופא המקומי קובע שמדובר בבעיה בלב ומזעיק את המנתח ד"ר בנטלי (מקדונלד קרי) מלוס אנג'לס שקובע שהיא סובלת מהיצרות המסתם הצניפי ועליה לעבור ניתוח. תמי מצטרפת אליה בטיסה (בפעם הראשונה בחייה).
האחות הראשית מיס קולמן (מרגרט לינדסי) מאפשרת לה לגור במגורי אחיות תמורת עבודה ככוח עזר.
האחות מילי (אליס פירס) מאפשרת לה לעבוד מדי פעם במקומות אחרים אבל תמי עושה כל הזמן "פאשלות" ומוחזרת לעבודה בניקיון. בחדר הניתוח היא לוקחת מספריים מסט לאחר ניתוח ובספירה מתברר שחסרים מספריים וכל בית החולים נכנס לכוננות לצורך ניתוח נוסף. באגף היילודים היא מחליפה סרטי זיהוי ואם לבנה מקבלת תינוק שחור בעוד שאם שחורה מקבלת תינוק לבן.
תמי פוגשת בד"ר צ'סוויק (פיטר פונדה), מתמחה צעיר בכירורגית לב ומתחיל קשר ביניהם. הוא לוקח אותה לקונצרט קלאסי בהוליווד בול ולהצגת רומיאו ויוליה בתיאטרון.
אחד המאושפזים הוא המיליונר ג'ייסון גריפ (רג'ינלד אוון) שמקבל טיפול מיוחד לאחר שתרם למחלקה אגף. בתחילה הוא לא מסתדר עם תמי וזורק את האוכל שהיא מגישה אבל היא מציעה לו לעבור ליד מיס קול ומתפתחת ידידות בין שני הקשישים והוא מתעדן.
ד"ר בנטלי אומר לד"ר צ'סוויק כי עליו להתרכז בעבודתו ולצאת פחות לבילויים. הקשר בינו לתמי מופסק. תמי מבחינה גם שמיס קולמן חושקת בד"ר בנטלי אבל עצורה והיא מנסה לקרב ביניהם.
ביום הניתוח מגישה מיס קולמן מכתב התפטרות ורוצה לעזוב. תמי מתחננת לפניה שתגיע לניתוח של מיס קול והיא מסכימה.
הניתוח הקשה עובר בשלום. מיס קול מתאושש ולג'ייסון גריפ יש תוכניות אתה, ד"ר בנטלי מתחבר עם מיס קולמן, האחיות ובראשם ורה (ג'ואן מרשל) מבקשות מתמי סליחה על הזלזול שהפגינו כלפיה ותמי חוזרת לזרועותיו של הדוקטור שלה.
שורש 43
שורש 43, או יואו בּוּ (בסינית: 尢部, פיניין: Yóu bù) הוא השורש הארבעים-ושלושה של הכתב הסיני. פירושו "חלש" או "מוגבל" והוא אחד מתוך 31 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משלושה קווים.
במילון הקאנגשי יש 66 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
מופע נוסף של השורש הוא הצורה: 尣. ושתי התצורות יכולות להופיע כשורש שמרכיב יחד מילה אחרת בו הרגל הימנית מוארכת מאד כדי להקיף מלמטה שורש אחר, כגון: 尥 או 尦.
כביש רובליובו-אוספנסקויה
כביש רובליובו-אוספנסקויה (ברוסית: Рублёво-Успенское шоссе) הוא כביש פדרלי בכיוון מוסקבה-זווניגורוד.
כביש רובליובו-אוספנסקויה מתחיל בהפרדה מכביש רובלבסקויה בצומת עם כביש הטבעת של מוסקבה, עובר לאורך נהר מוסקבה ומסתיים ליד זווניגורוד .
הכביש המהיר A106 הוא כביש בעל משטח משופר. זהו אחד הכבישים הפדרליים הקצרים ביותר - אורכו כ-30 ק"מ.
מבחינה היסטורית, הכביש נקרא "צארסקאיה", שכן הוא שירת את הצארים הרוסים בנתיב הראשי לעלייה לרגל למנזר סאבינו-סטורוז'בסקי .
נכון לעכשיו, הכביש עובר ביישובים הבאים: רזדורי, בארוויחה, ז'וקובקה, אוסובו, גורקי-2, בוזאייבו, בורקי, ניקולינה גורה, אוספנסקויה, גורקי-10, דונינו.
חאלד אל ג'אלמה
קארון
שמורת הרי אילת
שמורת הרי אילת או שמורת מסיב אילת היא שמורת טבע מוכרזת בדרום הנגב באזור הרי אילת ובקעת עובדה, שהוכרזה ב-10 באוגוסט 1986, ועברה הרחבה מאז. שטח השמורה הוא כ-415,039.5 דונם.
בשמורה עוברים שבילי טיול רבים ובהם גם שביל ישראל, הנגמר בהר צפחות ובבית ספר שדה אילת, מול שמורת חוף האלמוגים באילת, ומקומות נוספים כגון הקניון האדום, באר מלחן, מקדש הנמרים, עין נטפים ועוד.
בנוסף להרי אילת, השמורה כוללת גם חלקים ממצוק ההעתקים ואזור בקעת עובדה חוץ מנמל התעופה עובדה והיישוב שחרות.
ההר הגבוה באזור הוא הר חזקיהו, המתנשא לגובה של 838 מטר מעל פני הים והשמורה כוללת גם את שאר הרי אילת, השמורה משתרעת מאזור בקעת עובדה ועד גדר הגבול עם מצרים.
בשמורה עוברים מספר נחלים, כגון נחל רחם, נחל עתק,
החי.
יונקים.
בין היונקים החיים בשמורה נמנים: שועל, קרקל, זאב ערבי, צבוע מפוספס, יעל נובי, צבי הנגב, שפן סלע וקוצן זהוב.
עופות.
בין העופות החיים בשמורה נמנים: עיט שמש, עיט זהוב, עורב חום-עורף, עורב קצר זנב, סלעית שחורת-בטן, סלעית נזירה, שחור זנב, בולבול, צופית, עפרוני המדבר, ורדית סיני וחצוצרן המדבר.
זוחלים.
עם הזוחלים בשמורה נמנים: זעמן יפהפה, מניפנית מצויה, חרדון סיני, חרדון צב מצוי וחרדון צב הדור.
מור קורח
מור קורח (או מאוריציו קורח וגם מרצ'לו קורה, בהונגרית: Korach Mór; מישקולץ, 8 בפברואר 1888 – בודפשט, 27 בנובמבר 1975) בין השנים 1912–1952 התגורר באיטליה. קורח היה מהנדס כימיה יהודי-הונגרי שזכה בפרס קושוט, דוקטור להנדסה (1952), חבר מלא באקדמיה ההונגרית למדעים, ואספרנטיסט. הוא היה מדען שהניח את היסודות לכימיה טכנית בתעשיית הסיליקט וחידש את טכנולוגיית הקרמיקה האיטלקית, קורח היה המייסד של מכון המחקר המרכזי לתעשיית חומרי הבניין בשנים 1953–1957 ושל המכון למחקר כימיה טכנית בשנים 1960–1968.הוא אחיהם המבוגר של אלדאר קומיאט (1891–1937), המשורר ועורך העיתון ושל הפובליציסטית והפוליטיקאית יוליה קניירש (1895–1958).
ביוגרפיה.
קורח נולד במשפחה יהודית כבנם של קצין המס פילפ קורח ושל ברתה זינגר. הוא סיים את לימודיו בגימנסייה הראשית הממלכתית ברייקה בשנת 1907 ולאחר מכן סיים תואר בהנדסה כימית באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה בשנת 1911 כתלמידו של וינצה ורטה. במהלך שנות האוניברסיטה הצטרף לתנועת הסטודנטים השמאלנית ובשנים 1908–1911 כיהן כסגן נשיא חוג גלילאו. באותה שנה למד פיזיקה, מתמטיקה ומדעים גרמנים באוניברסיטת פדובה ובאוניברסיטת בולוניה. הוא גויס לשירות צבאי בשנת 1911 ובמהלכו הפך לפציפיסט בעל הכרה. אחרי שחרורו מהצבא ומאחר שנרתע ממדיניות החוץ של האימפריה האוסטרו הונגרית שהתכוננה למלחמה, הוא היגר לאיטליה בשנת 1912 מסיבות פוליטיות. בשנים 1913–1915 היה מרצה במכון למינרלוגיה של אוניברסיטת פדובה, ובשנים 1915–1916 היה מורה בתיכון טוריצ'לי בעיר פאנצה. בשנת 1916 הפך למייסד של בית הספר המקצועי לקרמיקה במוזיאון הקרמיקה הבינלאומי בפאנצה, שם לימד עד 1932, וגם עמד בראש המחלקה הטכנית ומעבדת המחקר של המוסד. על ידי הפעלת יחסיו עם חוגי השמאל באיטליה הוא סייע להונגרים שהיגרו לאיטליה אחרי נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, ובניהם אחותו ואחיו, יוליה קניירש ואלדאר קומיאט, למצוא מקום עבודה באיטליה. משנת 1924 לימד גם באוניברסיטת בולוניה, ומשנת 1925 עמד בראש המחלקה לתורות הכימיה התעשייתית.
קורח עזב את איטליה מסיבות פוליטיות בשנת 1938 ועבד בהולנד ובבריטניה עד 1940. הוא חזר אז למילאנו וניהל את עבודתה של מעבדת מחקר שהתמחתה בייצור חומרי בידוד. הוא הצטרף לתנועת ההתנגדות בשנת 1943, אך עד מהרה נעצר ונכלא בכלא סן ויטורה במילאנו. שם הצטרף למפלגה הקומוניסטית האיטלקית בתחילת 1945. לאחר שחרורו מהכלא, משנת 1945 עד 1948, עמד בראש מרכז התרבות במילאנו של המפלגה הקומוניסטית האיטלקית ובמקביל, בין השנים 1945 עד 1950, לימד שוב באוניברסיטת בולוניה. בשנת 1948, עם אחד ממקורביו, הקים משרד לעיצוב תנורים בפאנצה וניהל את ענייני המשרד.
בשנת 1952, בהזמנת ממשלת הונגריה, חזר להונגריה, ובשנים 1953 עד 1957 כיהן בתפקיד מנהל מכון המחקר המרכזי לתעשיית חומרי הבניין שהוקם על ידו. בשנת 1956 מונה באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה, כפרופסור מן המניין במחלקה למכונות כימיות וחקלאיות ובשנים 1957–1963 היה ראש המחלקה לטכנולוגיה כימית. יחד עם זאת, הודות לעשייה הארגונית, הוקם המכון למחקר כימיה טכנית בשנת 1960, והוא שימש כמנהל שלו עד 1968 ולאחר מכן היה היועץ המדעי הראשי של המוסד עד מותו.
עבודתו.
עניינו המדעי ועבודתו המעשית התמקדו בעיקר בנושאים שונים של כימיה וטכנולוגיה בתעשיית הקרמיקה והסיליקט. במהלך עשוריו באיטליה למד לעומק את ההרכב הכימי של חומרי הגלם הקרמיים ואת צבעי החרס, ותרם רבות לפיתוח תהליכי ייצור קרמיקה ולעליית תעשיית הקרמיקה האיטלקית. בשנת 1928, בפאנזה תכנן ובנה את כבשן המנהרות החשמלי הראשון לשריפה תעשייתית של מוצרי קרמיקה משובחים. יחד עם תלמידו אנטונינו דאל בורגו פיתחו שיטת ייצור אריחים חדשה וכתוצאה מהמצאתם, טכנולוגיית ייצור האריחים שפעל בייצור בלחיצה בעבר (press) נדחקה על ידי האריח המעוצב היצוק החדש שפיתחו.
פרסים והוקרה.
הוא צורף כחבר על ידי מספר חברות זרות ובינלאומיות:
מתוך הכרה ביכולותיו המדעיות, הוא קיבל את:
מעברת ראש פינה
מעברת ראש פינה הוקמה ב-1950 לצורך קליטת העולים החדשים לארץ ישראל. אך עקב מכלול סיבות מעברה זו הייתה מהראשונות להתפנות ואף חוסלה בכוח ונעלמה בין דפי ההיסטוריה אל עיירת הפיתוח חצור הגלילית.
רקע.
לאחר קום המדינה נפתחה האפשרות לעלות לארץ ישראל עבור יהודים בכל העולם. במהרה עלו יהודים רבים וקליטת העולים הפכה לפרויקט הלאומי של המדינה הצעירה. מהקמת המדינה עד סוף 1949 הגיעו לישראל כ-350,000 עולים ואוכלוסיית המדינה גדלה בלמעלה מ-50%.
ההתרחבות המהירה של האוכלוסייה בארץ דרשה מהעולים להתמודד עם קשיים בהם: העדר מקומות דיור, מקורות פרנסה, חוסר בתשתיות ואמצעים אשר היו זקוקים להם. העולים בהתחלה גרו במחנות ולאחר מכן במעברות שחלק היו לצד יישובים וותיקים.