"הוקי פוקי" הוא מחזה נרטיבי שבמרכזו שבע דמויות המבקשות להתנתק מזהותן ומהתפקידים החברתיים הכפויים שהוטלו עליהם. בין הדמויות: מחזאי המבקש לזקק אל הבמה קטסטרופה נפשית משוללת אמונה כדי להצדיק את הכתרתו כממשיכו של חנוך לוין, אשתו המבקשת לקחת חלק במחזה שנרקם ושחקנית ערביה שמבקשת להיות משהו שהוא מעבר לייצוג של האומה הפלסטינית וסבלה, נכה על כסא גלגלים, יוצאת לדייטים סדרתית, אחותה ליצנית שמגלה ששמה המקצועי נגנב ופסיכולוגית שמקיימת רומן סודי עם היטלר. המחזה רץ שנתיים בתיאטרון תמונע וכמו כן הציג במרכז לתיאטרון עכו ובמעבדה בירושלים ושחקו בו: ענת גת דגן, אביטל אדר, גלעד פרידמן, יונתן בר-אור, נעמי גולדשטיין, דריה אברהם ויפעת ישראל. המחזה הציג בתיאטרון טריסטן בייטס בלונדון כחלק מפרויקט חשיפת מחזאים צעירים. השחקנית אביטל אדר הייתה מועמדת בקטגוריית שחקנית המשנה בטקס פרסי היצירה העצמאית.
מיין ג'רוזלם – המופע של סבינה סאובר.
פרויקט שבסיסו עומדת זהות בדויה של צלמת ואמנית קונספטואלית גרמניה בשם סבינה סאובר, במסע המקצועי והאישי שלה ממזרח ברלין למזרח ירושלים. המחזה נוצר בשיתוף עם הצלם והאמן רמי מימון, ושחקה בו השחקנית מיכל ויינברג. את התפאורה עיצב המעצב התעשייתי ינון פרס. ההצגה רצה מ-2011 בתיאטרון תמונע והציגה בתיאטרון רוקסי (בזל) במסגרת פסטיבל נופי תרבות שווייצריה ישראל.
המופע הוביל במספר המועמדויות לפרסי היצירה העצמאית לשנת 2012, עם שש מועמדויות: פרס הצגת השנה, פרס הבימוי, פרס המחזה (שני האחרונים לווייזר), פרס הביצוע (למיכל ויינברג), פרס עיצוב תפאורה (לינון פרס) ופרס שפת במה.
וזכה בשני פרסים: פרס הצגת השנה ופרס במאי השנה לאייל וייזר.
באפריל 2013 השתתף בפסטיבל Radikal jung – Münchner Volkstheater. במינכן וזכה בו בפרס המבקרים.
במאי 2013 השתתפה הציגה בתיאטרון הלאומי של קפריסין בניקוסיה.
זו היא הארץ – סלון דחויי היצירה הציונית.
שיתוף פעולה בין אייל וייזר לרמי מימון וינון פרס, איתם עבד על "מיין ג'רוזלם", אליהם מצטרפים מעצבת האופנה תמר לוית (מוסלין ברדרס) והשחקנים-היוצרים והשותפים: אפרת ארנון, נתלי פינשטין ונטע וינר (סיסטם עאלי).
"זו היא הארץ" הוא פסטיבל פיקטיבי המבקש להוות תגובה לפרס הציונות, פרי יוזמתה של שרת התרבות מאוקטובר אשתקד. תוכנית ב' של הפסטיבל כוללת את עבודותיהם של שלושת האמנים הבדויים:
מעצבת האופנה גלי סודנסקי (המגולמת על ידי השחקנית והיוצרת השותפה, אפרת ארנון), שמציגה חלק מקולקציית "חמשת המ"מים", פרויקט הגמר שהגישה בסיום לימודיה בשנקר ושנבע מהגילוי שאביה היה בעברו סוכן מוסד.
איילה אופפר (המגולמת על ידי השחקנית והיוצרת השותפה, נתלי פינשטין): יוצרת קולנוע ניסיוני שחושפת את תהליכי העבודה על הפרויקט "המציגה הינה חולה", סרט דוקומנטרי שבו היא עוקבת אחרי שכנתה ניצולת השואה.
ורגב הוברמן (המגולם על ידי השחקן והיוצר השותף, נטע וינר): מוזיקאי ואיש סאונד מההתנחלות אפרתה בעבודתו "עץ השיטה" שבה הוא מבקש לחקור את אילן היוחסין המשפחתי והקשר שלו אל צבא ההגנה לישראל.
ההצגה זכתה בטגוריית שפת הבמה בטקס פרסי היצירה העצמאית לשנת 2013 ונטע וינר היה מועמד לפרס השחקן הראשי. באפריל 2013 השתתפה ההצגה בפסטיבל Radikal jung – Münchner Volkstheater. במינכן וזכתה בו בפרס המאסטר קלאס.
באפריל 2014 הציגה ההצגה ב-Vienna Volkstheater במסגרת פסטיבל "Die Besten aus dem Osten".
אליעזר יצחק אילנאה
אליעזר יצחק אִילָנָאֶה (שֶיינבּוֹים) (6 בנובמבר 1854 – 31 בדצמבר 1928) היה פעיל ציוני ומחלוצי ההגות הפילוסופית בספרות העברית החדשה.
קורות חיים.
אילנאה נולד כאליעזר יצחק שיינבוים בשנת 1854 בעיר המחוז קוברין שבפלך גרודנה של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי, רוסיה הלבנה), בנם של יוסף שלמה שיינבוים, שנודע בכינויו יאָשע מינקעס (יוֹשֶה מינקֶס, 'בנה של מינה'), סוחר, ואסתר גיטְל (בתו של אב"ד קאמניץ, הרב אברהם דוב הלוי, נכדתו של ר' אלכסנדר זיסקינד מהורדנא, בעל "יסוד ושורש העבודה", ודודניתו של יחזקאל קוטיק), שניהלה פונדק ומסבאה שהיו מוקד משיכה לעשירי האזור. להוריו נולדו עשרים ושניים ילדים ששלושה-עשר מהם נפטרו; התשעה הנותרים היו שלושה בנים ושש בנות.
בילדותו למד שיינבוים תנ"ך, תלמוד, קריאה ודקדוק עם מורים פרטיים, ולאחר מכן השתלם בשפה הרוסית בלימוד עצמי. בגילאי 14–18 למד ש"ס ופוסקים אצל ר' זלמן סנדר שפירא, שהיה גיסו ומגדולי התורה ורב בעיר קרינקי. ובלילות למד השכלה כללית, ואת השפה הגרמנית למד בעזרת תרגום התנ"ך של משה מנדלסון.
למד פולנית וצרפתית בעזרת מילונים וספרי לימוד ברוסית וגרמנית. וגמר את כל קורסי הגימנסיה בלימוד עצמי, בהן יוונית ולטינית.
נישא לנעמי ממשפחת רחמיאלביץ, שהיו בעלי אחוזה במחוז רצ'יצה בפלך מינסק שברוסיה הלבנה. ומשנת 1877 עסק ב ומשלוח רפסודות מאחוזתו של חותנו על נהר הדנייפר.
בשנת 1898 עבר להומל, שם עבד בסחר רהיטים ועסק בהגות ובמחקר. כן לקח חלק בעבודה ציבורית לאומית וציונית, פעל למען הקרן הקיימת, אוצר התיישבות היהודים והשקל הציוני, כיהן כראש אגודת חובבי שפת עבר והוועד המפקח של "החדר המתוקן". ייסד את הספרייה העברית, והיה מורשה הוועד האודיסאי של חובבי ציון. בשנת תרע"ב נבחר כחבר כבוד בהסתדרות הציונית בהומל.
בשנת 1904 עבר את בחינות הבגרות על מנת שיוכל להתקבל כרב מטעם במאזיר, אך לאחר שהתעודה הייתה בידו והציעו לו לקבל משרת רבנות מטעם הממשלה, הוא בחר להמשיך ולעסוק במסחר. ונשאר סוחר ועסקן, הוגה דעות וסופר מדעי.
בשנת תרע"ג ביקר בארץ ישראל במשך שבעה שבועות, ולאחריהם חזר לרוסיה, סגר את עסקיו והתכוון לעלות ארצה, אולם בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 נשאר לסייע לפליטים מאזורי הקרבות. ולאחר מהפכת פברואר בשנת 1917 סייע בפעילות ציונית לאומית. תחילה השתתף בוועידה הציונית הכול-רוסית השביעית בפטרוגרד, ונבחר מטעם הציונים לעירייה ולועד הקהילה בהומל. ייסד את "בית העם", גני ילדים ובתי ספר בעברית. כן הרצה בנושאים מדעיים וספרותיים ופעל כדי לעודד את הנוער לשפה ולתרבות עברית.
פעילותו נפגעה בעקבות המהפכה הבולשבית ומלחמת האזרחים, ובשנת 1921 עלה לארץ ישראל והשתקע בבית הכרם בירושלים ועִברת את שם משפחתו לאילנאה ("אילן נאה", פירוש השם "שיינבוים" ביידיש). בארץ ייסד את "מסיבות השבת" והמשיך בעבודתו הספרותית-פילוסופית.
פרסם מאמרי בקורת על ספרי מחקר ופילוסופיה ב"הארץ" וב"אספקלריה".
נפטר בבית החולים הדסה בירושלים בי"ח בטבת תרפ"ט, בן 74. נקבר בבית העלמין בהר הזיתים. הותיר אחריו שלושה בנים, בהם הסופר והמשורר עזריאל זליג ורופא השיניים ד"ר אברהם דב גדליהו.
עד ימיו האחרונים כתב את ספרו "מבוא החושיות", שראה אור לאחר מותו.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
אבי וומבאק
מארי אביגיל וומבאק (באנגלית: Mary Abigail Wambach; נולדה ב-2 ביוני 1980) היא כדורגלנית עבר אמריקאית ששיחקה כחלוצה. זכתה בתואר כדורגלנית השנה בארצות הברית שש פעמים. היא כבשה 184 שערים במדי הנבחרת, נתון המציב אותה במקום הראשון בכל הזמנים במספר השערים הבינלאומיים לגברים או נשים.
ילדות וקריירה מוקדמת.
אבי וומבאק נולדה ביוני 1980 ברוצ'סטר, ניו יורק, כבת הצעירה מבין שבעת הילדים של פיט וג'ודי וומבאק. בליגת הילדים הראשונה שבה שיחקה, הועברה וומבאק מקבוצת הבנות לקבוצת הבנים לאחר שכבשה 27 שערים בשלושה משחקים בלבד. בתיכון היא שיחקה בנבחרות הכדורגל והכדורסל של בית הספר, ובשנתה האחרונה ללימודים היא נבחרה לשחקנית השנה במדינה מטעם יומברו והתאחדות מאמני הכדורגל של אמריקה (ה-NSCAA).
לאחר לימודיה בתיכון, זכתה וומבאק למלגת ספורט מטעם אוניברסיטת פלורידה, שנבחרת הכדורגל שלה היא חברה בליגת ה-NCAA. בארבע שנותיה של וומבאק באוניברסיטה, זכתה הקבוצה פעם אחת באליפות הליגה (1998) וארבע פעמים רצופות באליפות המחוז הדרום-מזרחי. מבחינה אישית, זכתה וומבאק במספר רב של תארים: שחקנית השנה הראשונה של המחוז הדרום-מזרחי (1998), פעמיים שחקנית השנה של המחוז הדרום-מזרחי (2000, 2001), פעמיים השחקנית המצטיינת של אליפות המחוז הדרום-מזרחי (2000, 2001) וארבע פעמים חברה בנבחרת העונה של המחוז הדרום-מזרחי. בנוסף, היא זכתה בתואר שחקנית השנה הראשונה של כל ארצות הברית, ושלוש פעמים הייתה חברה בנבחרת העונה של כל המדינה (1999, 2000, 2001).
בארבע שנותיה באוניברסיטה, קבעה וומבאק חמישה שיאי בית ספר, שאחדים מהם עדיין תלויים בעינם - שערים (96), בישולים (49), נקודות (242), שערי ניצחון (24) ושלושערים (10). בשנת 2012, נכנסה וומבאק להיכל התהילה של האוניברסיטה, והייתה לכדורגלנית השלישית שחברה בו.
קריירה מקצוענית.
בשנת 2002, נבחרה וומבאק במקום השני בדראפט ה-WUSA - ליגת הנשים המקצוענית הראשונה בעולם. היא בחרה לשחק בוושינגטון פרידום, על מנת שתוכל להשלים את התואר באוניברסיטת פלורידה. ביחד עם מיה האם, הובילה וומבאק את וושינגטון לזכייה בגביע המייסדות השלישי, ואף נבחרה ל-MVP של הגמר. שנה לאחר מכן, התפרקה הליגה עקב חובות כספיים של מאה מיליון דולר.