את טיב האיזון שבין הדרג המדיני לדרג הצבאי בקביעת פעולות התגמול תיאר מאוחר יותר אריאל שרון, שהופקד על ביצוען של פעולות התגמול, תחילה כמפקדה של יחידה 101, שהוקמה במיוחד למטרה זו, ולאחר מכן כמפקדו של גדוד 890 של חטיבת הצנחנים, שיחידה 101 מוזגה לתוכה:
גישה זו הייתה הגישה הדומיננטית, אך לא היחידה. משה שרת, שכיהן אף הוא כראש ממשלה בתקופת פעולות התגמול התנגד לגישה זו, ולאחר טבח מעלה עקרבים כתב ביומנו:
ההיבטים המשפטיים.
מועצת הביטחון גינתה את ישראל על ביצוע פעולות התגמול, אך ישראל עמדה על כך ששמורה לה הזכות לבצע פעולות אלו למען ביסוס ההרתעה במלחמה המתמשכת נגדה.
פרופ' אסא כשר ואלוף (מיל') עמוס ידלין סבורים שענישה אינה תכלית ראויה לפעולה צבאית (להבדיל מפעולה מונעת). לעומתם דר' רפאל בן לוי סבור שככל שההיבטים המשפטיים ביחס לפעולת תגמול עודם מושפעים מהמשפט המנהגי, הרי שמדיניותה הממושכת של ישראל בנקיטת פעולות תגמול מהווה חלק ממנו.
פעולות תגמול עיקריות.
ינואר 1960 - נובמבר 1966.
מלחמת סיני, שהחלה ב-29 באוקטובר 1956, סיימה את הפרק הראשון בפעולות התגמול. מדיניות התגמול נמשכה גם לאחר מבצע סיני, אך התמקדה בירדן ובסוריה, שהגבולות אתן היו פחות שקטים. בפעולות התגמול לאחר מלחמת סיני נכללו:
הנצחת פעולות התגמול.
האתר המנציח את מורשת התגמול של הצנחנים ואת פעולות התגמול השונות נקרא אנדרטת "חץ שחור". אתר זה שוכן בנגב ליד בית שביתת הנשק (כביש 232 בין שדרות למפלסים).
הפצצת דרזדן
הפצצת דרזדן הייתה הפצצה אסטרטגית שערכו חיל האוויר של ארצות הברית וחיל האוויר המלכותי במשך שלושה ימים בשלהי מלחמת העולם השנייה (13 – 15 בפברואר 1945) על דרזדן, בירתה של מדינת סקסוניה שבגרמניה. 1,300 מפציצים כבדים הטילו 3,900 טונות של פצצות ופצצות תבערה בארבעה גלי הפצצה של מאות מפציצים. מספר הקורבנות בהפצצה נאמד בכ-25,000 וכ-85% ממבני העיר על פני שטח של 34 קמ"ר במרכז העיר נחרבו כליל.
ההפצצה על העיר דרזדן, זכתה לפרסום, ונחקקה בזיכרון הקולקטיבי, בגלל השימוש המוצלח שעשתה בה התעמולה הנאצית בהוראת יוזף גבלס, שר התעמולה הגרמני, במטרה לזעזע את דעת הקהל במדינות בעלות הברית בניסיון לעצור את ההפצצות על ערים גרמניות.
המניעים להפצצה.
דרזדן הייתה עיר תעשייתית חשובה וצומת תחבורה ותקשורת מרכזי. בזכרונותיו מתאר אותה וינסטון צ'רצ'יל כ"מרכז תקשורת של החזית המזרחית בגרמניה".
בשנת 1944 התחזקו בעלות הברית. הם עמדו לפני כיבוש רומא, אלפי מטוסים הפציצו את ערי גרמניה ויעדים תעשייתיים, כגון סכרים ובתי-חרושת, ויעדים צבאיים כמו בסיסי הטילים V1 ו-V2, שנורו על לונדון וגרמו הרס רב. ברית המועצות התחזקה והמשיכה להדוף את הגרמנים.
קיימות טענות שההפצצה נעשתה לפי בקשת ברית המועצות במסגרת ועידת יאלטה שהסתיימה יומיים לפני ההפצצה, כדי לחבל במעבר כוחות צבא גרמניים דרך העיר. לטענות אלו אין שום סימוכין במסמכי הוועידה, מה עוד שהבריטים תכננו את הפצצת דרזדן שבוע לפני תחילת הוועידה. עם זאת, המניעים הללו אינם מסבירים את עוצמת ההפצצה, ולדעת רבים יש להסבירה דווקא כפעולת נקמה, כתגובה להתקפות האוויר הגרמניות על ערי בריטניה, ובמיוחד הפצצת קובנטרי. באופן דומה ניתן לראות בה פעולת לוחמה פסיכולוגית, ניסיון לשבור את מורל הגרמנים במטרה לקצר את המלחמה.
בשל מיעוט ההפצצות על העיר במשך כל המלחמה, היא הפכה למקום מקלט לפליטים מכל האזור, והפצצתה היוותה פגיעה קשה במוראל הגרמני. בגרמניה הייתה אמונה (חסרת כל ביסוס) כי בנות הברית מתייחסות לעיר כאל עיר מפורזת, אמונה שהביאה להעברת תותחי הנ"מ שהגנו על העיר לאזורים שנחשבו רגישים יותר, כך שבעת ההפצצה הייתה העיר נטולת הגנה אווירית. עוצמת נזקי ההפצצה מוסברים בעיקר בתנאי מזג אוויר טובים והיעדר הגנה אווירית. כתוצאה, דייקו המפציצים ונוצר אפקט מצטבר של קיר אש שהחריב את מרכז העיר.
ההפצצה ותוצאותיה.
ב-13 בפברואר החלה הפצצת העיר על ידי הבריטים. בשלב זה לא יכלו האמריקנים להשתתף בהפצצה בגלל מזג אוויר אביך. מפציצי לנקסטר והאליפאקס הפציצו מפעל דלק הנמצא כ-100 ק"מ מדרזדן, וזאת במטרה להטעות את כוחות ההגנה האווירית הגרמנית. מטוסי מוסקיטו התקיפו את הערים מגדבורג, בון ונירנברג.
בגל הראשון של הפצצת העיר עצמה, הצניחו מטוסי מוסקיטו מטעני מגנזיום מאיר לשם סימון המטרות, ומפציצי קרב מסוג מוסקיטו הטילו כ-500 ק"ג של מטרות-ציון. 254 מפציצי לנקסטר שחדרו דרך צרפת, הגיעו לדרזדן והשליכו 500 טון חומרי נפץ, ו-375 טון פצצות תבערה, ובסך הכול כ-200,000 פצצות תבערה. הפצצות המרסקות היו במשקל 250 ק"ג עד 2 טון כל אחת.
שלוש שעות מאוחר יותר הגיע הגל השני של המפציצים. לאחר גל זה עלה מרכז העיר כולו בלהבות.
למחרת תקפו 316 מפציצים אמריקניים מסוג B-17S, בחיפוי 784 מטוסי מוסטאנג P-51, והטילו 771 טון פצצות.
60 מפציצים נוספים הפציצו את פראג, כ-120 ק"מ מדרום לדרזדן. הטייסים טענו כי טעו בניווט וחשבו את פראג לדרזדן. המפציצים הטילו 153 טון פצצות על העיר, אשר גרמו ל-700 הרוגים (כולם אזרחים), מעל 1,000 פצועים, ולהרס של מאות מבנים, ביניהם מבנים היסטוריים חשובים בני מאות שנים.
שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס לקח את מניין ההרוגים המשוער של המשטרה העירונית, 25,000, הוסיף לו 0 אחד מימין, והפיץ את הידיעה השקרית בדבר הטבח ב-"250,000 אזרחים" לעיתונים במדינות נייטרליות כגוון שווייץ ושוודיה ומשם לכל העולם. במדינות המערב הידיעה גרמה לזעזוע בדעת הקהל ואף לפרסום האשמות בעיתונים מצד פובליציסטים שאחד מהם אף נקט בכותרת "טרור ההפצצות". חוקרי תקשורת רואים בזה כאחד ממעשי חדשות הכזב הבינלאומיים הראשונים בהיסטוריה. בעקבות זאת, ההערכות בתום המלחמה לגבי מספר ההרוגים בהפצצה הגיעו ל-250,000 ואף ל-500,000 איש על פי דיווח גרמני. אולם בשנת 2010 דיווח העיתון הלונדוני "טיימס" כי ועדת היסטוריונים שביקשה לחקור כמה בני אדם באמת נהרגו בהפצצה בחנה במשך חמש שנים את הארכיון העירוני לצד מסמכים רשמיים של הרשויות המקומיות, לרבות רישומי לידה ותמותה. חברי הוועדה אף הצליבו את המידע עם דיווחי עדי ראייה ומסמכים משפטיים. בתום המחקר הם פרסמו דו"ח שקבע כי לא יותר מ-25 אלף בני אדם נהרגו. החוקרים גם דחו ספקולציות שגופות רבות מעולם לא נמצאו. הערכה זו עולה בקנה אחד גם עם מחקר בלתי תלוי מטעם העיר דרזדן שנערך בשנת 2006. הסיבה לטווח רחב זה של הערכות הוא שבעיר התרכזו פליטים שברחו אליה ועובדי כפייה שהועסקו בה. לכן לא היה מידע מוסמך על מספרם האמיתי של תושבי העיר, ודיווחים נאציים ניצלו זאת וציינו מספרים מוגזמים.
הנזק לרכוש היה גדול ביותר. מתוך 28,410 בתים בחלקה המרכזי של העיר, נחרבו 24,866 בתים. שטח של 34 קמ"ר נחרב כליל.
השפעת ההפצצה על יהודי דרזדן.
כבשאר ערי גרמניה, רוכזו יהודי דרזדן ורובם נשלחו למחנות ריכוז שם נרצחו עוד בטרם ההפצצה. ערב ההפצצה נותרו בדרזדן מספר מועט של יהודים, בעיקר אלו אשר היו נשואים לארים. ב-13 בפברואר נמסרו ליהודים אלה צווי התייצבות למשלוח האחרון שנועד להתקיים ב-16 בפברואר. ההפצצה והכאוס שהתחולל בעקבותיה אפשר ליהודים להימלט מהעיר תוך הסתרת זהותם היהודית ולהיטמע באוכלוסייה. כך ניצלו חייהם.
השוואה להפצצות אחרות במלחמה.
אף שישנן טענות כי ההפצצה הייתה קשה במיוחד, הרי כשמשווים את כמות הפצצות שהוטלו על העיר לעומת ערים אחרות, נראה כי ערים אחרות ספגו התקפות קשות יותר:
הפצצת דרזדן לא הייתה מקרה יחיד של פעולות לחימה כנגד עיר בעלת משמעות אזרחית ולא צבאית. בעקבות הטלת פצצת האטום על הירושימה נמנו כ-140,000 הרוגים. בטוקיו נמנו 100,000 הרוגים בהפצצה בפצצות תבערה דומות לאלו שהוטלו על דרזדן.
בגרמניה יש המתייחסים להפצצה כפשע מלחמה, כתגובה להאשמה קולקטיבית של הגרמנים בפשעי המלחמה של גרמניה הנאצית.
פרינס
פרינס רוג'רס נלסון (באנגלית: Prince Rogers Nelson; 7 ביוני 1958 – 21 באפריל 2016), אשר היה ידוע בשמו הפרטי בלבד פרינס ("נסיך" באנגלית) וכן במספר כינויים, בהם הסימן , האמן שהיה ידוע בעבר כפרינס, The Artist, Christopher Tracy ועוד, היה מוזיקאי אמריקאי.
למעלה מ־100 מיליון עותקים מאלבומיו נמכרו, ובזירה הבינלאומית המצליח ביותר מביניהם הוא "Purple Rain" – פסקול לסרט שיצא לאקרנים בשנת 1984 ובו פרינס שיחק בתפקיד הראשי.
פרינס נחשב לאחד מהיוצרים החשובים בדורו, כאשר יצר שילוב ייחודי בשם Minneapolis Sound (על שם העיר מיניאפוליס בה נולד) הכולל אלמנטים של פאנק, מוזיקה אלקטרונית, רוק ורית'ם אנד בלוז.
היה ידוע במיומנות הגבוהה שלו בעשרות כלי נגינה, והלהיטים הגדולים שלו כוללים בין היתר את "Kiss" , "When Doves Cry", "Cream" ו־"Little Red Corvette" .
ב־1984 זכה בפרס אוסקר על שיר הנושא של הסרט "Purple Rain", וב־2006 זכה בפרס גלובוס הזהב על כתיבת וביצוע השיר "Song of the Heart" עבור הסרט "תזיזו ת'רגליים". מגזין "רולינג סטון" דירג אותו במקום ה־27 ברשימת 100 האמנים הגדולים בכל הזמנים ובמקום ה־33 ברשימת 100 הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים. חברת "גיבסון" דירגה אותו במקום ה־14 ברשימת 50 הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים. ב־2004 צורף אל היכל התהילה של הרוק אנד רול.
ביוגרפיה.
ילדות.
פרינס נולד במיניאפוליס, מינסוטה, ארצות הברית, לשני הורים אפרו־אמריקאים שמקורם בלואיזיאנה. העץ המשפחתי שלו חוזר עד לימי לואיזיאנה הצרפתית. פרינס דבר צרפתית ונהג להופיע בחגיגות המרדי גרא מדי שנה.