הסקר של החי בקליפורניה היה מבחן לתאוריה של גרינל לפיה ההבדלים בין המינים מונעים על ידי מחסומים אקולוגיים וגאוגרפיים, רעיון חדש במדע הביולוגיה של שנות ה-40. "הוא הסתכל על שונות גאוגרפית ושינוי של דמויות במרחב ובזמן. הוא רצה להבין את סוגי הגורמים שעשויים להשפיע על הסתגלות מקומית ו... שונות בין פרטים ובתוך אוכלוסיות. רעיונות אלה היו ייחודיים באותה תקופה מכיוון שהם העמידו בספק את התפיסה המקובלת לפיה מינים הם סטטיים ובלתי משתנים", ציין ג'ים פאטן (Jim Patten), פרופסור אמריטוס, בכתב העת "סקירת המדע של ברקלי" (Berkeley Science Review).
מיזם החזרה על סקר גרינל.
המוזיאון לזואולוגיה של החולייתנים החל ב"מיזם החזרה על סקר גרינל" (Grinnell Resurvey Project) בשנת 2002 תוך שימוש בסקר המקורי של גרינל על החי בקליפורניה לשם השוואה. צוות הסקר נתקל בקשיים, שכן הדו"ח על יוסמיטי מ-2007 ציין "לא ניתן להשוות ישירות את הנתונים מהסקרים המקוריים והנוכחיים בגלל הבדלים במאמץ של הצופה."
חוקרי המיזם עבדו בפארק הלאומי יוסמיטי משנת 2003 עד 2006. באמצעות מפות מוערות צבעוניות המתוארכות לסוף המאה ה-18, הביולוגים ביקרו מחדש בכ-40 אתרים. לא ניתן היה לסקור מחדש אתרים מסוימים מכיוון שהם אינם נגישים עוד; דוגמה אחת היא , מאגר שנבנה ב-1926. הפארק הלאומי לאסן נסקר מחדש ב-2006, ו בצפון-מזרח קליפורניה ודרומה עד להרים הלבנים ב-2007.
הסעיף של דו"ח הסקר החוזר על עופות ציין בעיות בהשוואת מפקדי האוכלוסין: "בסקר המקורי היה הבדל גדול בכמות העופות שנצפו ליחידת זמן בין ג'. גרינל וטי. סטורר, כאשר לגרינל יש ערכים גבוהים בהרבה מסטורר עבור העופות באותו אזור. בספירות של גרינל ושל סטורר הייתה שונות גדולה יותר בין מפקדי האוכלוסין שלהם עצמם עבור אתר בודד מאשר במהלך הסקר שלנו".
הסקר של יוסמיטי תיעד שינויים בתחומים הגאוגרפיים של כמה יונקים. רוב השינוי הוא בגובה רב יותר ביחס של 2.5 ל-1. שינוי בולט בתחום מיוצג על ידי האוגר היערוני מהמין "" (באנגלית pinyon mouse, כלומר עכבר הצנוברים), כאשר גם גבול התחום העליון וגם גבול התחום התחתון נעו כלפי מעלה בגובה. הביולוגים של הסקר תיעדו מין זה ב בגובה 3,200 מטרים. בספר "החי ביוסמיטי" של גרינל מתואר "Peromyscus truei" (או עכבר לבן-רגליים עם אוזניים גדולות) כשוכן באזור הסונורה העליון (Upper Sonoran Zone) במדרונות המערביים של הרי סיירה נבדה.
אזור הסונורה העליון הוא בין 300 ל-1,000 מטרים מעל גובה פני הים.
החוקרים גם צפו בשינויים פיזיים וגנטיים מונעי ברירה טבעית באוכלוסיות של , שהושפעו מהתכווצות תחום הגובה שלהם. בעוד שרוב חלקי הגנום של הטמיאס לא השתנו, היו שינויים בגרסאות של גן הקשורים לוויסות יכולתם של בעלי החיים לשרוד בסביבות דלת חמצן ().
באזור היוסמיטי לא נמצא שינוי משמעותי בשפע מיני העופות. גרינל תיעד 133 מינים וצוות הסקר החוזר דיווח על 140 מיני עופות.
חלק הדו"ח על דו-חיים וזוחלים ציין אוכלוסיות בריאות של ("Rana muscosa") באגם דורותי של יוסמיטי ואוכלוסיות ליד אגם אוולין. מין זה רשום כשרוי בסכנת הכחדה על ידי שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית.
בשנת 2013 סיים צוות חוקרים מ סקר בן חמש שנים של אזור חתך הרוחב של גרינל (Grinnell Transect), המחקר של גרינל משנת 1908 על החי והצומח של הר סן חסינטו. ב-60 סקרים על פני 20 אתרים, הם מצאו שהיער צפוף הרבה יותר מאשר בתקופתו של גרינל, עם אובדן של שלושה מינים כולל סנאי מעופף, ועלייה בעופות שאוהבות צמחיית שיחים עבותה כמו , "". ו-. המחסור היחסי של פסולת עלים וקרקע המכוסה בקרב עלים בתקופתו של גרינל נחשבו ככאלה שהופכים את התרחשותן של שרפות חמות ומתמשכות ביער לבלתי אפשרית. עם כיסוי קרקע עבה הרבה יותר בשנת 2013, נאלץ צוות החוקרים לפנות את המחנה שלהם בשל השרפה המכונה "Mountain Fire".
שימור.
גרינל עבד על נושאי שימור באחרית חייו. הוא כתב מספר מאמרים: "חיי עופות כנכס קהילתי" (Bird Life as a Community Asset, 1914), "אמונת שימור באשר לניהול חיי פרא" (A Conservationist's Creed as to Wild-Life Administration, 1925), "חיי בעלי חיים כנכס של פארקים לאומיים" (Animal Life as an Asset of National Parks, 1916), ו"עטלפים כאזרחים נחשקים" (Bats As Disirable Citizens, 1916). הוא ניסה לשנות את מדיניות שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית בנושא הדברת טורפים וניהול יערות. בנוסף, הוא קידם את הרעיון של ביולוג או חוקר טבע מיומן בפארקים הלאומיים כדי לנהל תוכניות חינוך ציבוריות למבקרים. הוא חקר ופרסם על אזור פוינט לובוס (Point Lobos) על חוף קליפורניה, ובמהלך השנתיים האחרונות לחייו, חקר חיי בעלי חיים בשמורת הייסטינגס (Hastings Reserve) ב שב.
פארקים לאומיים.
סקר יוסמיטי של המוזיאון לזואולוגיה של החולייתנים בשנים 1914–1924 תיעד את חיות הבר של האזור. מטרה שנייה של הסקר הייתה חינוך הציבור כאמצעי להגן על הפארק. יוסמיטי הוקם בשנת 1890. שטח הקרקע הכולל (למעט העמק, שהיה בבעלות המדינה) היה יותר מ-3,900 קילומטרים רבועים. הקונגרס הפחית את גבולות הפארק בשליש בשנת 1905 בתגובה ללחץ של חברות הכרייה, המרעה וכריתת העצים. "בסופו של דבר, גרינל הבין, בין אם ביוסמיטי, ובין אם ברחבי המדינה, התקפות נוספות על בית הגידול של חיות בר ייבלמו רק על ידי הציבור המעורב ובעל הידע". כתב ההיסטוריון אלפרד רנטה (Alfred Runte).
מאמרם של גרינל וטרייסי סטורר (Tracy Storer) "חיי בעלי חיים כנכס לפארקים לאומיים" פורסם ב-Science ב-15 בספטמבר 1916 והציג שתי נקודות עיקריות. ראשית, פארקים לאומיים יכולים להיות דוגמה לטבע בתולי והם בעלי ערך למדע ולציבור. שנית, פארקים יכולים להוות כיתות בטבע עבור חוקר טבע מיומן כדי להציע שיעורי היסטוריה של הטבע, לערוך טיולים ולהעניק פעילויות חינוכיות אחרות למבקרים בפארק.
לשירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית החדש שנוצר, במחלקת הפנים, לא היו תוכניות חינוך ציבוריות ב-1916, אף על פי שהמנהל המיועד קרא את המאמר של גרינל ב-Science. גרינל לא היה התומך היחיד לחינוך בפארקים הלאומיים. מכתב של מזכיר הפנים פרנקלין ליין למנהל מאתר במאי 1918, היווה את הצהרת המדיניות המנהלית הראשונה של השירות על תפיסת הפארקים כמדיה חינוכית: "יש לעודד את השימוש החינוכי, כמו גם את הנופש, בפארקים הלאומיים. בכל דרך אפשרית". למרות הבעת התמיכה בדרגה גבוהה זו, הרעיון ששירות הפארקים יעסוק בחינוך - מעבר לחלוקת מידע תיירותי בסיסי - לא התקבל באופן נרחב.
התוכנית הרשמית הראשונה להיסטוריה של הטבע ביוסמיטי החלה ב-1920 עם הרולד סי בראיינט (Harold C. Bryant) ו בתור חוקרי טבע המועסקים בפארק. בראיינט ראה בגרינל מנטור והמשיך לעזור בעיצוב תוכנית החינוך. הוא זכה במדליית קורנליוס ארמורי פוגסלי בשנת 1954 על תרומתו לפארקים ולשימור.
הדברת הטורפים.
גרינל טען ב"חיי בעלי חיים כנכס לפארקים לאומיים" נגד כמה מהמדיניויות של ניהול שירותי פארק; אחת מהן הייתה תוכנית הדברת הטורפים. הקונגרס העביר חקיקה שנה קודם לכן שהנחה את הלשכה לסקר ביולוגי (כיום שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית) להשמיד טורפים ש"מזיקים לחקלאות ולגידול חיות משק ביערות הלאומיים וברשות הרבים..." הסוכנות החדשה של שירות הפארקים הלאומיים השתמשה בסוכנים של הלשכה כדי ללכוד זאבים, זאבי ערבות ופומות הרים בתוך גבולות הפארקים. המנהל הראשון של הסוכנות, סטיבן מאתר, ראה שאחריותו העיקרית לרעיון החדש של הפארקים הלאומיים היא של בניית תמיכה בפארקים, וחשש שאם אוכלוסיות הטורפים לא יודברו בתוך גבולות הפארק, הן ישוטטו לאדמות פרטיות סמוכות ויהרגו חיות משק. מאתר לא רצה שחוואים זועמים יתלוננו בפני נציגיהם בקונגרס שהפארקים הלאומיים מזיקים לעסקי החוות.
גרינל, תלמידו הביולוג ג'ורג' מלנדז רייט (George Melendez Wright) ואחרים התנגדו למדיניות הדברת הטורפים. גרינל טען כי, "ככלל, יש להשאיר חיות טורפות ללא הפרעה ולאפשר להן לשמור על היחס הפרימיטיבי שלהן לשאר בעלי החיים... מכיוון שמספרן כבר נשמר בגבולות הראויים על ידי אספקת המזון הזמינה, דבר לא יושג על ידי עוד יותר צמצום". אבל לכידת בעלי חיים נדירים למחקר מדעי הייתה יוצאת מהכלל, הוא הוסיף "ניתן לעשות חריג מוצדק כאשר דגימות נדרשות למטרות מדעיות על ידי נציגים מורשים של מוסדות ציבור, ויש להעיר בהקשר זה שללא חקירה מדעית של חיי בעלי חיים בפארקים, ואוסף נרחב של דגימות, לא תיתכן הבנה מעמיקה של התנאים או הבעיות המעשיות שהם כרוכים בהם".
ביולי 1915, במהלך סקר יוסמיטי, לכד צ'ארלס לואיס קמפ שני גרגרנים, זכר ונקבה. תוצאות הסקר פורסמו ב"החי ביוסמיטי" עם ערך על הגרגרן ("Gulo gulo"): "הגרגרן הוא בעל חיים נדיר בכל מקום בסיירה נבדה. הכללתו כאן מבוססת על לכידתם של שני פרטים בתחילת קניון לייל."
הגרגרן האחרון המתועד בקליפורניה נהרג שבע שנים מאוחר יותר על ידי הציד והכורה המקומי אלברט גרדיסקי במחוז מונו ליד אגם סדלבג ב-22 בפברואר 1922. דגימה שלמה זו ממוקמת באוסף היונקים במוזיאון לזואולוגיה של החולייתנים. מאחר שציד ולכידת חיות טרם הוצאו מחוץ לחוק בפארקים הלאומיים, גרינל, מנהל המוזיאון, ניצל תחילה את המצב, ורכש עורות, שלדים ופגרים עבור המוזיאון.
לכידת בעלי חיים נאסרה בפארק הלאומי יוסמיטי ב-1925, ובכל הפארקים הלאומיים עד 1931.