במהלך חודש דצמבר 2001, לאחר הפלת שלטון הטליבאן באפגניסטן, נפגשו מספר אפגנים מיוחסים, תחת חסות האו"ם, בעיר בון, גרמניה, על-מנת להחליט על תוכנית למינהל אפגניסטן, וכך נכתב הסכם בון. בהסכם תוארה הקמת כוח בין-לאומי בראשות נאט"ו, במטרה לשמור על השלטון החדש באפגניסטן מפני כוחות מורדים שונים. כך הוקם על ידי האו"ם כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי.
בתחילה, מטרת כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי הייתה להגן על השלטון בקאבול, עיר הבירה של אפגניסטן, ובאזורים הסובבים את העיר מפני כוחות הטליבאן, אל-קאעידה, או כל מיליציה מפלגתית אחרת. בנוסף לכך, הכוח נשלח על-מנת לעזור בפיתוח המדינה, דבר שהתבטא במלחמה בפשע ובסחר הלא חוקי באופיום שהיוו מנוף כלכלי של הטליבאן. באוקטובר 2003, מועצת הביטחון של האו"ם נתנה את אישורה להרחבת משימת ההגנה של כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי לכל אפגניסטן.
תחום פעולה.
במשך קרוב לשנתיים, תחום הפעולה של הכוח היה רק בגבולות קאבול וסביבתה, כשהאחריות על שאר אפגניסטן הוטלה על הצבא האפגני שרק הוקם, בשל המחשבה שהכוח אמור היה להיות קיים לזמן קצר והעדיפו שלא להשקיע משאבים בהגדלתו. לפי נורברט ואן היסט, גנרל בצבא הגרמני ששירת כמפקד בכוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי, הגדלת הכוח תדרוש פריסה של עוד לפחות 10,000 חיילים. עם זאת, בשל קשיים ועיכובים בבניית וחיזוק הצבא האפגני, ב-13 באוקטובר 2003 אישרה מועצת הביטחון של האו"ם פה אחד על הרחבת סמכויות הכוח אל אפגניסטן כולה.
מיד לאחר מכן, הודיע בתגובה ראש ממשלת קנדה כי מדינתו לא תשלח עוד חיילים לאפגניסטן כחלק מכוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי (עד אז מספר החיילים הקנדים בקואליציה בראש ארצות הברית שפלשה לאפגניסטן היה כמעט מחצית ממספר כל החיילים בקואליציה). לעומתו, הצביע ב-24 באוקטובר 2003 הבונדסטאג (הפרלמנט הגרמני) על שליחת 230 חיילים נוספים לאפגניסטן כחלק מהכוח.
הכוח ותעשיית האופיום הבלתי חוקית.
עד אוקטובר 2008, נאבק כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי רק באופן עקיף בתעשיית האופיום הבלתי חוקית באפגניסטן, תעשייה שהיוותה מנוף כלכלי של הטליבאן. המאבק העקיף התבטא בתיאום מודיעיני עם השלטון האפגני ומאבק ביבולי הפרג על ידי תקיפת שדות גידול והגנה על יחידות הבערת פרג שהותקפו באופן תדיר.
המאבק השפיע על האיכרים העניים שעסקו בתחום גידולי הפרג והיו חסרי עבודה חלופית. לפיכך, המאבק פגע בניסיונות חיילי הכוח להשיג תמיכה מהמקומיים. למרות זאת, הכוח לא שינה את עמדתו במאבק. באוקטובר 2008, במטרה לרסן את ההתקוממות העממית, שינה הכוח את אופן מאבקו, והחל לתקוף סוחרי ומעבדות ייצור סמים.
המדינות החברות בכוח.
בכוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי חברות המדינות החברות בברית נאט"ו, שתי מדינות השותפות לברית נאט"ו, ו-10 מדינות שאינן חברות בברית נאט"ו ואינן שותפות של הברית.
רדיקל של חוג
אלגברת הנגזרות
סימאון דני פואסון
סימאון דני פואסון (בצרפתית: Siméon Denis Poisson;
21 ביוני 1781 - 25 באפריל 1840), פיזיקאי ומתמטיקאי צרפתי. ידוע בעיקר בשל תרומתו לפיתוח פורמליזם מתמטי של מערכות פיזיקליות ובמיוחד של אלקטרומגנטיות ובשל תרומתו לתורת הסטטיסטיקה, שבה פיתח את תהליך פואסון המתאר התנהגות של מערכת בה מתרחשים אירועים באקראי ובאופן בלתי תלוי ואת התפלגות פואסון המתארת את קצב האירועים בתהליך כזה.
קורות חייו.
פואסון נולד בעיירה פיתיוויה שבמחוז לוארה בצפון צרפת בשנת 1781. בשנת 1798 הוא החל את לימודיו באקול פוליטקניק בפריז והצטיין בלימודיו, כך שבתוך שנתיים כבר כתב מאמרים במתמטיקה שמשכו את תשומת לבם של המתמטיקאים אדריאן-מארי לז'נדר וסילבסטר פרנסואה לקרואה שהמליצו על פרסומם בכתב העת המדעי "Recueil des savants étrangers" למרות היותו של הכותב סטודנט צעיר ולא ידוע. הצלחתו הכניסה אותו אל חוגי המדענים של התקופה ובפרט הוא זכה לחסותם של ז'וזף לואי לגראנז' ושל פייר-סימון לפלס ולתמיכתם.
עם סיום לימודיו הוא קיבל משרת עוזר הוראה באקול פוליטקניק ובמהרה קיבל מינוי של מרצה וב-1806 מונה לפרופסור במקומו של ז'אן-בטיסט ז'וזף פורייה, שנשלח על ידי נפוליאון בונפרטה לגרנובל. ב-1808 הוא החל לעבוד כאסטרונום ב"משרד קווי האורך" שהוקם ב-1795 כדי לקדם את נושא הניווט הימי ובפרט לשפר את היכולת לקבוע את קו האורך באמצעות תצפיות אסטרונומיות ומדידה מדויקת של פרקי זמן ארוכים, ובשנת 1809, עם יסוד הפקולטה למדעים, הוא מונה בה לפרופסור למכניקה קלאסית. הוא הפך לחבר במועצת האוניברסיטה ב-1820, התקבל כחבר זר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים ב-1823 וב-1827 החליף את לפלס כמתמטיקאי ב"משרד קווי האורך".
בשנת 1817 הוא נשא לאישה את ננסי דה-בארדי שילדה לו 4 ילדים. למרות התהפוכות הפוליטיות הרבות בצרפת הוא נמנע מכל עיסוק בפוליטיקה והתמקד רק בנושאים מדעיים. בשנת 1821 הוא קיבל תואר ברון, אך סירב להשתמש בתואר וב-1837 זכה בתואר האצולה הגבוה של צרפת.
בשנת 1832 החברה המלכותית הבריטית העניקה לו את מדליית קופלי.
פואסון זכה להצלחה גדולה כמרצה למתמטיקה וכחוקר. הוא פרסם למעלה מ-300 עבודות מחקר שחלק ניכר מהן עסק בתחומים קשים במתמטיקה טהורה, מתמטיקה יישומית ומתמטיקה פיזיקלית, כמו גם במכניקה קלאסית. במסגרת עבודות אלו מצא פואסון כלים מתמטיים לפתור בעיות פיזיקליות ובמיוחד בתחום האלקטרומגנטיות. כמו כן הוא עסק במכניקה של גופים אסטרונומיים, שם המשיך את עבודתו של לפלס. בתחום זה הוא תרם רבות להבנת המסלולים של כוכבי הלכת תחת ההשפעה ההדדית שלהם זה על זה, ובכך שיפר את תוצאות מחקריו של לגראנז' בנושא.
עד למותו בשנת 1840 עסק פואסון כמעט רק בהוראה, מחקר ופרסום עבודותיו.
תרומותיו.
תרומתו הידועה ביותר של פואסון היא משוואת פואסון המהווה תיקון למשוואת לפלס המתארת (למשל) את התנהגותו של פוטנציאל חשמלי בסביבה ללא מטענים חשמליים. משוואת פואסון מתארת את הפוטנציאל החשמלי במרחב הכולל מטענים חשמליים:
formula_1
כאשר משוואת לפלס היא המקרה הפרטי בו formula_2. פואסון הבין שמשוואת לפלס נכונה רק בחלל ריק ואינה מתארת את התנהגות הפוטנציאל החשמלי בחומר מוצק המכיל מטענים חשמליים.
בתחום המכניקה האנליטית המשיך פואסון את עבודתם של לגראנז' ושל לפלס, והניח חלק מהיסודות ששימשו מאוחר יותר את ויליאם רואן המילטון וקרל גוסטב יעקב יעקובי בפיתוח תחום זה. בשנת 1831, במסגרת מחקר של אינטגרציה במישור המרוכב גילה פואסון את משוואות נאוויה-סטוקס שהתגלו כעשור מוקדם יותר על ידי קלוד לואי מרי אנרי נאוויה.
בתחום המתמטיקה הטהורה עסק פואסון בשיטות לחישוב אינטגרלים מסוימים, במחקר של טורי פורייה והתמרת פורייה, שסלל את הדרך ליוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה ולברנהרד רימן שעסקו גם כן בתחום זה, וכן בחשבון וריאציות. פואסון עסק גם רבות גם בתורת ההסתברות בעיקר בהקשר של ניתוח תוצאות של תצפיות מדעיות. כחלק מהמחקר בתחום זה הציג פואסון את תהליך פואסון ואת התפלגות פואסון המתארים את הופעתם של אירועים אקראיים ובלתי תלויים זה בזה.
אריך פון דם בך-צלבסקי
אריך פון דם בך צלבסקי
דרגות ה-SS
איזבל אג'אני
איזבל יסמין אג'אני (צרפתית: Isabelle Yasmine Adjani; נולדה ב-27 ביוני 1955) היא שחקנית קולנוע וזמרת צרפתייה. זכתה בחמישה פרסי סזאר.
ביוגרפיה.
אג'אני נולדה בפריז שבצרפת, לאב אלג'יראי-מוסלמי ולאם גרמנייה-קתולית. היא החלה לשחק בגיל 12 בתיאטרון חובבני, ובגיל 14, ב-1970, הופיעה בסרטה הראשון.
לאג'אני שני בנים, האחד ממערכת יחסים שניהלה עם שחקן הקולנוע הבריטי דניאל דיי-לואיס, והשני מהבמאי הצרפתי ברונו נוייטן, איתו שיתפה פעולה בסרטים "קאמי קלודל", "Possession", "בארוקו" ו"האחיות ברונטה". אג'אני הייתה מאורסת לד"ר סטפן דלוקס ולמלחין הצרפתי ז'אן מישל ז'אר, ממנו נפרדה ב-2004. בשנת 1987 דווח בכלי תקשורת בצרפת שאג'אני גוססת ממחלת האיידס, וכדי להוכיח שהדיווח הוא שקרי הופיעה בתוכנית טלוויזיה מקומית והפריכה את השמועות.
קריירת משחק.
בגיל 18 התפרסמה אג'אני בצרפת וברחבי העולם בדמותה של אדל הוגו, בתו של הסופר והפוליטיקאי הצרפתי ויקטור הוגו, בדרמה הביוגרפית של פרנסואה טריפו "סיפורה של אדל ה." . תפקיד זה, שזיכה את אג'אני בביקורות מצוינות ובמועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס סזאר, סלל את דרכה להוליווד.
תפקידה הבא היה במותחן הפסיכולוגי של רומן פולנסקי "הדייר", שבו שיחקה לצד פולנסקי. את הכרת הקולנוע הצרפתי קיבלה אג'אני בשנת 1981 כשזכתה בפרס סזאר ובפרס פסטיבל קאן בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר על תפקידיה בסרטים "Possession" ו"רביעייה".
ב-1983 קיבלה אג'אני פרס סזאר שני על הופעתה בדרמת הפשע, על פי ספרו של סבסטיאן ז'אפריסו, "קיץ קטלני".
ב-1989 שיחקה אג'אני והייתה שותפה פעילה בהפקת הדרמה הטראגית "קאמי קלודל", המבוססת על חייה של הפסלת והמעצבת הגרפית קאמי קלודל. הופעתה כדמות הראשית בסרט זיכתה את אג'אני בפרס "דב הכסף" לשחקנית הטובה ביותר במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, בפרס סזאר שלישי ובמועמדות שנייה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
ב-1994 גילמה אג'אני את דמותה של מרגו דה ולואה, נסיכת צרפת בהפקה "המלכה מרגו" וזכתה בפרס סזאר הרביעי שלה.
ב-2009 שיחקה אג'אני בסרט הדרמה "יום החצאית" , עליו קיבלה את פרס סזאר החמישי שלה. על משחקה בסרט זה זכתה גם בפרס לומייר.
לק ננה
לק ננה (בתאית: เล็ก นานา; 1924 - 1 באפריל 2010) היה איש עסקים ופוליטיקאי תאילנדי.
קריירה.