המתנגד הידוע ביותר לאמירת "לשם ייחוד" היה הרב יחזקאל לנדא, רבה של פראג ומחבר ספר השו"ת "נודע ביהודה". בספרו הוא שולל את אמירת התפילה הזאת בדברים חריפים:
בדברים אלו דוחה ר' יחזקאל את תפילת "לשם ייחוד" בנימוק שמרני: אל לנו לשנות ממנהגי הדורות הקודמים שהיו עמלים בתורה ובמצוות, ולא אמרו נוסח כזה או דומה לו.
בהמשך דבריו הוא מנמק את התנגדותו החריפה בנימוקים נוספים:
התנגדותו של ר' יחזקאל לנדא לאמירת התפילה נבעה גם מהתנגדותו לתנועת החסידות שהחלה נפוצה בימיו. על כך רומזות מילותיו יש המייחסים את התנגדותו החריפה לתפילה זו למלחמתו בשרידי השבתאים. גם תלמידו של ר' יחזקאל, הרב אלעזר פלקלס, רומז בספרו "תשובה מאהבה" שהביקורת של רבו על אמירת "לשם ייחוד" נעוצה בעובדה שבתפילות אלו התערבו תפילות הקשורות לתורתו של שבתאי צבי.
רבים ממצדדי אמירת "לשם ייחוד" התייחסו לטענותיו של ר' יחזקאל ודחו את דבריו. אחד מהם היה הרב חיים מצ'רנוביץ, שבספרו "שער התפילה" ענה על הטיעונים ההלכתיים שפורטו בשו"ת "נודע ביהודה". החיד"א אף כתב בחריפות:
בניגוד לחיד"א הסבור כי ספר הזוהר נכתב על ידי הרשב"י, הרי שהנודע ביהודה סבור שספר הזוהר אינו לרשב"י, ולכן כתב הנודע ביהודה על אומרי תפילת לשם ייחוד שהם "עזבו את תורת ה' ומקור מים חיים שני התלמודים בבלי וירושלמי לחצוב להם בורות נשברים, ומתנשאים ברום לבבם כל אחד אומר אנכי הרואה ולי נפתחו שערי שמים ובעבורי העולם מתקיים, אלו הם מחריבי הדור".
כיום נהוגה אמירת "לשם ייחוד" בקרב רוב ככל המתפללים מקרב החסידים והספרדים. ממתפללי נוסח אשכנז ישנם לא מעטים הנמנעים מלומר את התפילה, מהסיבות שפורטו לעיל. עם זאת בעבר חלק מהמתנגדים אמרו תפילה זו. בחסידות בעלז נהוג שאין אומרים לשם ייחוד ביום היארצייט של הנודע ביהודה.
מורפורגו
ארצ'י שפ
ארצ'י שפ (באנגלית: Archie Shepp נולד ב-24 במאי 1937) הוא נגן סקסופון טנור אפרו-אמריקאי. הוא מוכר בעיקר בזכות יצירותיו החדשניות משנות השישים, כגון שיתופי הפעולה עם ג'ון קולטריין וססיל טיילור בג'אז החופשי, וכן מרכזיותו בסצנת הג'אז של ניו יורק. כמו כן, הוא התפרסם בגישתו האפרוצנטרית למוזיקה.
שפ הוא גם מחזאי. בין מחזותיו: "הקומוניסט" משנת 1960 ו"ליידי דיי: טרגדיה מוזיקלית" מ-1972. שתי ההצגות הופקו על ידי רוברט קלפין ומרכז התיאטרון של צ'לסי.
חייו.
ארצ'י שפ נולד בפורט לודרדייל, פלורידה, אך גדל בפילדלפיה שבפנסילבניה. הוא למד פסנתר, סקסופון אלט וקלרינט לפני שהשתקע בטנור. אם כי לעיתים הוא עוד מנגן בפסנתר ובסקסופון אלט. בשנים 1955-1959 למד תיאטרון, תחום אותו נטש כמעט באופן מוחלט לטובת המוזיקה.
שפ ניגן מעט ג'אז לטיני לפני שהחל לעבוד בהרכב של פסנתרן האוונגרד ססיל טיילור. שפ מופיע בחמישה אלבומים של טיילור, ביניהם: "Air", "The World of Cecil Taylor" ו-"Cell Walk for Celeste".
בשנת 1962 החל להקליט כמוביל. שפ עסק ביצירות רבות פרי עטו של אורנט קולמן לפני שהצטרף לחמישייה החדשנית של ניו יורק (New York Contemporary Five). הערצתו לקולטריין הובילה לאלבום Four for Trane אותו הפיק קולטריין בעצמו. רוב היצירות באלבום הן יצירות של קולטריין שעובדו מחדש על ידי שפ ונגן הטרומבון רוסוול ראד.
שפ אף ניגן בהקלטות של אלבום המופת A Love Supreme, אך אף אחד מהקטעים בהם הופיע לא הגיע לאלבום המקורי. (בהוצאה המחודשת אפשר לשמוע קטע אחד שלו) מאוחר יותר הופיע שפ בשני אלבומים של קולטריין (Ascension ואלבום ההופעה החיה New Thing at Newport).
הקריירה של שפ המריאה, ובמקביל לנגינה עם גדולי המוזיקאים של התקופה, הוא התחיל להתעניין בפוליטיקה. במהלך סוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים הוא היה אחד המוזיקאים הבולטים ביותר במאבק זכויות האדם של הקהילה האפרו אמריקאית. שפ הלחין נאומים של מלקולם אקס, כתב מוזיקה עם השפעה אפריקאית ברורה וב-1972 הוציא אלבום בשם Attica Blues כתגובה למהומות בכלא אטיקה.
לאורך השנים שפ ניגן עם נגני ג'אז רבים והיה לאחת הפרסונות המרכזיות בג'אז. הוא ממשיך לנגן ולהופיע גם כיום.
עגלון
עגלון הוא אדם שמקצועו נהיגת עגלה, רכב הנמשך על ידי סוס או פרד המיועד להסעת נוסעים או לנשיאת משא.
לפני הופעתן של מכוניות, ובעיקר באירופה של עד אמצע המאה ה-19, היה לתואר המקצוע הזה משמעות מעט שונה, שכן זו הייתה מעין התמחות של משרת או עבד בבית אדון בעל מעמד וממון (אצולה או אחר) כך שבאחוזה גדולה היה העגלון נהג אישי (בצרפתית: chauffeur) של אדון האחוזה, ובאחוזות מעט צנועות יותר היה נושא גם בתפקיד הסייס.
בעגלות הראשונות ישבו העגלונים על רצועה שבין שני הסוסים הראשונים כאשר הם נתמכים על ידי מגפיהם (boots) ומכאן גם כינוי מושב העגלון באנגלית כ-boot, ומשום שהיה העגלון חשוף למזג האוויר שכן לא ישב בקבינה של העגלה היה העגלון המצוי לובש מעילים עבים וארוכים (הנקראים באנגלית box-coats על-שם העגלות שנקראות box-carts – עגלות קופסה – משום שכך נראה תא הנוסעים בעגלה).
פרידריך ה-1 מלך פרוסיה
מוח מטריושקה
מוח מטריושקה הוא מבנה על היפותטי המבוסס על מספר כדורי דייסון המקיפים כוכב וזה את זה כבובת מטריושקה רוסית וכך מתעלים את האנרגיה העצומה המופקת מהמבנה לכמות אדירה של יכולת חישוב.
המבנה נהגה לראשונה על ידי המדען האמריקני רוברט ברדבורי.
במדע בדיוני.
יכולות החישוב העצומות שמספק מוח המטריושקה העלה רעיונות רבים בספרי המדע הבדיוני של תחילת המאה ה-21. כגון יצירת יקומים מקבילים, חורי תולעת ואף העלאת תודעות שלמות של בני אדם לתוך המוח שתאפשר למעשה חיי נצח.
איליה רפין
איליה יפימוביץ' רֶפִּין (ברוסית: Илья́ Ефи́мович Ре́пин, באוקראינית: Ілля Юхимович Рєпін; ) היה צייר ופסל רוסי שנודע בסגנונו הריאליסטי אשר היווה השראה רבה לציירי השנים הראשונות של ברית המועצות ולסגנון הריאליזם הסוציאיליסטי שפותח בשנים אלה.
קורות חיים.
ילדותו והשכלתו.
רפין נולד בעיר צ'והויב הסמוכה לחרקיב, באזור סלובודה אוקראינה. הוריו היו מתיישבים רוסיים. בשנת 1866 סיים התמחותו אצל צייר איקונות מקומי בשם בונאקוב, ונסע לסנקט פטרבורג על מנת ללמוד באקדמיה הקיסרית לאמנויות. בין השנים 1873–1876, כחלק מלימודיו, ובעזרת מלגה מהאקדמיה נסע לאיטליה ולפריז בה התגורר זמן קצר והושפע רבות מהאימפרסיוניזם הצרפתי (אף שסגנונו נותר שמרני באופיו, ודומה יותר לציוריו של רמברנדט מאשר לסגנון האימפרסיוניסטי).
קבוצת הנודדים.
בשנת 1878 הצטרף רפין ל"איגוד אמני פרדויז'ניקי" אשר כונו "הנודדים". איגוד אמנים זה יצא נגד הפורמליזם של האקדמיה. ציוריו של רפין "סבלי רפסודות הוולגה" הביא לו הצלחה רבה. יצירה זו הציגה את פשוטי העם, אולם היצירה הציגה אותם כשהם מלאי תקווה לעתיד.
החל משנת 1882 התגורר בסנקט פטרבורג.
נושאים היסטוריים ונושאים עדכניים.
זמן קצר לפני הירצחו של הצאר אלכסנדר השני, בשנת 1881, החל רפין לצייר יצירות הנוגעות לתנועה המהפכנית הרוסית ובהן "הסירוב להתוודות", "מאסרו של המפגין", "הפגישה" ו"הם לא צפו זאת". יצירתו רחבת הממדים "תהלוכת חג הפסחא בקורסק" נחשבת ליצירת המייסדת את הסגנון הלאומי הרוסי המודרני. היצירה מציגה, בהסוואה של תמה דתית (תהלוכת הפסחא) את המעמדות השונים ברוסיה, ואת המחלוקות וההתנגשויות ביניהם.
בשנת 1885 השלים רפין את היצירה "איוואן האיום ובנו" המציגה את איוואן אוחז בבנו אותו הרג, ברגעי מותו של הבן. יצירה פסיכולוגית זו מדגישה את השיגעון של איוואן ואת האימה מחד, למול השלווה של הבן.
אחת מהיצירות הידועות של רפין היא "תשובת הקוזקים הזאפורוז'יאנים" אותה יצר במשך שנים רבות. רפין ראה בנושא היצירה כיצירה המבטאת את האידיאלים של החירות, השוויון, והאחווה, וכסמל לעצמאות הקוזאקים ובייחוד עצמאות הקוזאקים האוקראינים. רפין החל לעבוד על היצירה בראשית שנות ה-70 של המאה ה-19 והשלימה בשנת 1891. היצירה נרכשה זמן קצר לאחר שהושלמה על ידי הצאר עבור 35,000 רובלים. סכום עצום באותה עת.
רפין צייר דיוקנאות של אישי תרבות מובילים וידועים ובהם הסופר לב טולסטוי, המדען דמיטרי מנדלייב, הסוחר העשיר פאבל טרטיאקוב, והמשורר האוקראיני טאראס שווצ'נקו.
בשנת 1903 הזמינה ממשלת רוסיה יצירה רבת ממדים (499 על 877 ס"מ) המתארת את מועצת המדינה של רוסיה הקיסרית.
עבודות מאוחרות.
רפין תכנן את ביתו שלו, שנבנה צפונית לסנקט פטרבורג, באזור קואוקלה. בעקבות מהפכת אוקטובר ב-1917 הכריזה פינלנד על עצמאותה, ורפין מצא עצמו מתגורר בפינלנד. רפין סירב להזמנת מוסדות שונים לשוב לרוסיה בטענה שהוא זקן מכדי לעבור דירה. בתקופת חייו זו התמקד רפין בציור יצירות דתיות, אולם יצירתו האחרונה מתארת קוזקים אוקראינים.
רפין נפטר בביתו בשנת 1930. לאחר מלחמת ההמשך הועבר השטח בו התגורר לברית המועצות, וביתו מהווה חלק מאתר מורשת עולמית של "האנדרטאות סביב סנקט פטרבורג".
בשנת 1940 נפתח המבנה לציבור כמוזיאון.
אזכורים תרבותיים.
יצירתו של אלכסנדר גלאזונוב משנת 1889 "רפסודיה אוריאנטלית" (אופוס 29) מוקדשת לאיליה רפין.
לוויין מבוזר
סרוב (אסטרואיד)
סרוב (שם מלא: 3547 סרוב; באנגלית: ‎3547 Serov) הוא אסטרואיד הנמצא בחגורת האסטרואידים במערכת השמש.
האסטרואיד התגלה על ידי לודמילה זוראבלבה, אסטרונומית רוסיה ב- 2 באוקטובר 1978 במצפה כוכבים בחצי האי קרים (נאוצ'ני). האסטרואיד נקרא על שמו של הצייר רוסי ממוצא יהודי ולנטין סרוב.
נחל חרוד
נַחַל חֲרוֹד (בשמו הערבי: وادي جالود, ואדי גָ'אלוּד) הוא נחל איתן באזור הגליל התחתון הנשפך אל הירדן.