למן הפצתו בקרב קהילת ביתא ישראל במאה החמש עשרה, נודעה לתאזזה סנבת השפעה רבה על חיי הקהילה. הספר שימש לעיצוב השבת היהודית בגלות אתיופיה והגביר את אדיקות בני הקהילה. ציוויו השונים "הביאו למצב של צמצום פעילות, שחידד את הפער בין ימות החול לבין השבת ושיווה לשבת את אופייה הייחודי כל-כך," טוען יעקב גונצ'ל במאמר על ספר זה. "איסורי ה'תְאְזַזֵה שֶׂנְבֶת' הכתיבו את התנהלות חייהם של יהודי אתיופיה לא רק להלכה, אלא גם למעשה. לכל אחד מהמבוגרים שביהודי אתיופיה יש ודאי סיפור אישי אחד או יותר, שאפשר ללמוד ממנו על חשיבותה של השבת, ועל היחס החמור והבלתי מתפשר שהכתיבה היהדות האתיופית בכל הנוגע לשמירת הלכותיה. באשר לי ולמשפחתי, ולקבוצת האנשים שהייתה איתנו בעת מסענו ארצה, אני יכול לומר כי אותיות הדיו השחורות שעל הקלף כמעט עלו לנו בחיינו בעת המסע לארץ-ישראל... באחד מימי השישי מצאנו את עצמנו במקום שממה. מעט לפני רדת הערב פרקו אנשי הקבוצה איש את בהמותיו, הניחו את כליהם והתיישבו על הארץ סמוך לכניסת השבת, כיוון שלא ניתן היה להמשיך במסע ביום השבת... הקבוצה, שמנתה קרוב למאתיים איש, החליטה למות, ובלבד שלא תפר את הצו ה'תְאְזַזֵה שֶׂנְבֶת': "זֵיִיתְגַעַז בַּתִי... יִמוּת" ("הנוסע בשבת יומת"). מששבו מורי-הדרך במוצאי שבת וציפו למצוא פגרים מתים, הופתעו לגלות שכולנו בחיים ושמצאנו מקור מים אשר נעלם אף מעיניהם. עניינים שכאלה אינם אירוע נדיר או חריג, באשר אין "תְאְזַזֵה שֶׂנְבֶת" מכיר באפשרות לחלל את השבת גם לשם הצלתם של חיי אדם."
שרשרת CNO
מצוות השבת
סומוביט
סומוביט (בבולגרית: Сомовит) הוא כפר בצפון בולגריה, בשטח הרשות המקומית גוליאנצי אשר במחוז פלבן, השוכן לגדות הדנובה, 30 קילומטרים מבירת המחוז פלבן ו-162 קילומטרים מבירת בולגריה סופיה.
היסטוריה.
הכפר הוקם במהלך המאה ה-16, עת שלטה בבולגריה האימפריה העות'מאנית. ב-1718 צוין הכפר במפות ניווט לשיט בדנובה שהוצאו לאור בווינה. במהלך המאה ה-19 התפתח נמל הדנובה הקטן שבמקום והעניין הוביל להתפתחות כלכלית, גידול בכמות האוכלוסין ופיתוח תשתיות שכלל הקמת בתי ספר וכנסייה. לאחר מלחמת העולם השנייה התחולל בבולגריה משבר כלכלי וחברתי חמור שלווה בתהליך הגירה פנימית אל הערים הגדולות. בעקבות המשבר הלכה אוכלוסיית הכפר והידלדלה. עם תום מלחמת העולם השנייה הוחל בפיתוח מואץ של הכפר, תוך בניית יחידות דיור ומרכז עסקים. לאחר קריסת השלטון הקומוניסטי בבולגריה התחולל במדינה משבר כלכלי, אשר השליך על ירידה הדרגתית בכמות האוכלוסין בסומוביט.
בתקופת מלחמת העולם השנייה פעל בכפר מחנה הריכוז סומוביט, ובו נכלאו בני הקהילה היהודית. במאגרי המידע של יד ושם קיים תיעוד באשר ל-521 מיהודי בולגריה שהיו כלואים במחנה.
יצור הביצה
שמורת ח'ירבת צ'רקס
משטרת איטליה
איקס שביר
תסמונת איקס שביר
תסמונת האיקס השביר
כנסיית אל-קובייבה
כנסיית אל-קובייבה או כנסיית קליאופס הקדוש היא כנסייה פרנציסקנית המנוהלת על ידי משמורת ארץ הקודש, והשוכנת בכפר הפלסטיני אל-קובייבה שבהרי יהודה. הכנסייה מנציחה את התגלות ישו לשניים מתלמידיו בדרך לאמאוס, מיד לאחר שקם לתחייה. כחצי קילומטר ממערב לכנסייה, בלב כיפה מיוערת, שוכנת אכסניה פרנציסקנית.
המסורת הנוצרית.
התגלות ישו לשני תלמידיו בדרך לאמאוס מתוארת בפירוט בבשורה על-פי לוקאס:
המסורת הנוצרית מזהה את אחד התלמידים כ"קליאופס", בעלה של מרים, אחת מאלו שנכחו בצליבה (הבשורה על-פי יוחנן פרק 29, 25), ואת התלמיד השני כ"שמעון" בנו של קליאופס ואחד משבעים התלמידים של ישו.
זיהוי המקום.
קיימות מחלוקות באשר לזיהוי אמאוס לה נתכוונה הברית החדשה, בין היתר בשל הנוסחים השונים הקיימים לגבי מרחקה של זו מירושלים. בברית החדשה התשמרו שני נוסחים - 60 ו-160 ריס, ואצל יוסף בן מתתיהו נזכר מרחק של 30 ריס ממחנה אספסיאנוס באמאוס (ריס היא מידת מרחק השווה לסטדיה, שאורכה 184 מטרים). בתקופה הביזנטית זוהתה אמאוס בניקופוליס שבלטרון. הצלבנים העדיפו את אבו גוש והקימו בה כנסייה באמצע המאה ה-12, ובסוף המאה ה-14 הוקם באתר מנזר.
זיהוי אמאוס עם אל-קובייבה החל בימי הביניים. בתחילת המאה ה-12 הקימו הצלבנים כפר וכנסייה באל-קובייבה, אשר לא היה להם קשר למסורות אמאוס. לאחר שהצלבנים גורשו מירושלים ומהרי יהודה במחצית המאה ה-13, החלו עולי רגל נוצרים לעלות מיפו לירושלים דרך רמלה ונבי סמואל, והאיסור לבקר במקומות הקדושים שמסביב לירושלים גרם לנדידת מסורות עתיקות לאתרים נגישים. הימצאותה של אל-קובייבה על הדרך שבה הלכו, שרידי הכנסייה במקום, וריחוקו כשישים סטדיות בקירוב מירושלים, התאימו למקורות.
ב-1861 נרכש המקום בידי המרקיזה פאולינה דה ניקולאי, ונתרם למשמורת ארץ הקודש הפרנציסקנית. במקום נערכו חפירות בשנים 1873-1875, 1881-1889, ו-1940-1944, אשר חשפו את שרידי הכנסייה הצלבנית הקדומה (2) ואת המבנה המיוחס ל"בית קליאופס" שבו התארח ישו, ואשר שוכן בפינתה הצפון-מערבית (1). בחצר הכנסייה התגלו שרידיה של דרך רומית. עוד נחשפו במקום מבצר צלבני קטן (4) ובו קפלה (5) השוכנים ממערב לשרידי הכנסייה, וכן בור מים גדול (6) שאורכו 40 מטרים, רוחבו 25 מטרים ועומקו שבעה מטרים. מצפון וממזרח לכנסייה נמצאו שרידי בתי מגורים של הכפר מימי הביניים (7). בצמוד מדרום לשרידי הכנסייה הצלבנית, הוקמה כנסייה מודרנית (3) אשר קודשה בשנת 1902.
העוגב בכנסייה.
בכנסייה זו יש עוגב קטן המכיל מקלדת ידיים אחת ומקלדת רגליים. לעוגב זה יש כעשרה רגיסטרים. סרטון שצולם במקום מציג עוגב זה:
https://www.youtube.com/watch?v=N6DOO9yUdc4
זמר (שיר של רחל המשוררת)
זֶמֶר (ידוע גם כ"לך ועליך") הוא שיר אהבה של רחל המשוררת, אשר נכתב בתל אביב בניסן תרפ"ח 1928. השיר הולחן על ידי דוד זהבי, ובשנות השישים על ידי נעמי שמר, שלחנה זכה למספר ביצועים.
ניתוח.
"זמר" מתאר את מערכת היחסים של המשוררת עם אהובהּ. היא מתארת את האהבה הממלאת את התודעה ומהווה מקור ליצירתה: "לְךָ וְעָלֶיךָ שָׁרוּ שִׁירָי", הכרזה שמאירה את השיר גם באור ארספואטי. היא מספרת על האהבה והגעגועים מייצרים מכלול של חוויות ורגשות, בקשת רחבה כביכול מהקצה האחד אל הקצה האחר, מטבע פואטי חוזר בשירת רחל. אותם מתארת המשוררת בבית הראשון, ובהם סערת נפש ושתיקה, צהלה ובכי, פצע ותרופה, אושר ויגון. בבית השני, מוסרת המשוררת תיאורי מצבים בקצרה ובתמציתיות מהודקת, ובהם: אי הקשבה שלה לאהובה, מרצון או מתוך חוסר תשומת לב - "יֵשׁ לֹא הִבְחַנְתִּי קוֹל מַעֲנֶךָ"; וזו הביאה "כמעט" לניתוק הקשר-"השרשרת" בין השניים; אולם לאחר זמן מה חזרו הגעגועים והאהבה ועמם הכוח הפואטי לשיר בשל ואל מושא האהבה; אך גם בשירה מחודשת זו משחקים בערבוביה האהבה והדחייה, ומשמעותם הדואלית של היחסים מתחזקת. הבית השלישי, מכריע את תמונת הרגשות שמתארת המשוררת, היא חוזרת על שתי המילים הראשונות של השיר: "לְךָ וְעָלֶיךָ" (שתי המילים שהם שמו השני של השיר בציבור הרחב), ומבהירה בכך את ההתמסרות המלאה לאהבה וההכרה שהיא המנביעה את רצון החיים ואת כוח היצירה. ויתר על כן, את הרגשתה שהזולת ואהבתה אותו, הם מרכז חייה - "זֶמֶר יָחִיד"; ועם יחידאיותו, בחייה, הרי שמתאים לנגנו בתזמורת ענק של "אֶלֶף כִּנּוֹר", הגם שתמונת האהבה והיחסים המורכבת שרירה וקיימת, ולאחר חזרה על המילים מהבית הראשון: "סַעַר וָדֹמִי, צַהַל וּבֶכֶה, / פֶּצַע וָצֹרִי", בא פירוט של צמד מילים נוסף, המסכם את חוויית האהבה המורכבת ורבת הפנים, ושל היחסים היודעים מורדות ועליות: "אֹפֶל וָאוֹר", ונימתו האחרונה מגלה לבסוף תחושה של אושר ושמחה.
רוברטו די מטאו
רוברטו די מטאו (איטלקית: Roberto Di Matteo; נולד ב-29 במאי 1970) הוא כדורגלן עבר איטלקי ומאמן בהווה.
קריירה.
קריירת אימון.
קיבל רישיון אימון בזמן שהיה פצוע עוד כשהיה בחוזה עם צ'לסי.
ב-2 ביוני 2008 חתם די מטאו בקבוצת מילטון קינס דונס כשהוא החליף את מקומו של פול אינס שעבר לבלקברן רוברס. הוא מינה את אדי ניוטון כעוזרו, מאמן הכושר הקודם שלו בצ'לסי. בעונתו הראשונה עם הקבוצה הוא סיים במקום שלישי בליגה השלישית באנגליה. מילון קינס דונס הפסידה בחצי-גמר הפלייאוף בפנדלים מול סקאנת'ורפ.
ב-30 ביוני 2009 עבר לווסט ברומיץ' אלביון. במשחק הראשון תחת הדרכתו הקבוצה הפסידה 6:0 לצ'לסי. אחרי אותו משחק הגיעו תוצאות יותר טובות, ודי מטאו אף זכה בתואר מאמן החודש בפרמייר ליג בספטמבר 2010, אך בפברואר 2011 אחרי ניצחון אחד בלבד ב-10 משחקים הוחלט לפטר את המאמן האיטלקי.
ב-29 ביוני 2011 מונה די מטאו לעוזר מאמן צ'לסי אנדרה וילאש בואש. ב-4 במרץ נהיה ממלא מקום מאמן הקבוצה אחרי פיטורו של וילאש בואש.
ב-5 במאי זכה די מטאו בתוארו הקבוצתי הראשון אחרי ניצחון 1:2 על ליברפול בגמר הגביע האנגלי. ב-19 במאי 2012 הוביל את צ'לסי לניצחון בגמר ליגת האלופות. ביוני 2012 חתם על חוזה לאמן את הקבוצה למשך שנתיים.
ב-21 בנובמבר 2012 פוטר המאמן מצ'לסי בעקבות רצף של אי הצלחות, והקשה שבהן, התבוסה ליובנטוס 3-0 במסגרת ליגת האלופות.
ב-7 באוקטובר 2014 מונה למאמנה של שאלקה 04 הגרמנית. ב-26 במאי 2015 התפטר די מטאו מאימון הקבוצה.
ב-2 ביוני 2016 מונה למאמן אסטון וילה. ב-3 באוקטובר פוטר מתפקידו.
תארים.
תארים כשחקן.
אראו
צ'לסי
תארים כמאמן.
צ'לסי
וסט ברומיץ' אלביון
קן ציפור
קַן צִפּוֹר הוא שיר ילדים מאת המשורר חיים נחמן ביאליק.
השיר מתאר את חיי הטבע וקצבם באמצעות המבט בקן הציפורים, שבו שלוש ביצים שטרם בקעו מהן האפרוחים.