סאליוט 1 (DOS 1) הייתה תחנת החלל הראשונה. היא שוגרה ב־19 באפריל 1971 על ידי ברית המועצות והייתה הראשונה בתוכנית סאליוט. סאליוט שוגרה ללא צוות על ידי טיל פרוטון והייתה תחנת החלל הראשונה ששהתה במסלול. צוותה הראשון של התחנה שוגר בסויוז 10 אך לא היה מסוגל לעלות על סיפונה עקב תקלה במנגנון העגינה. צוותה השני, שהיה הצוות הראשון שעגן בה באופן מוצלח, שוגר בסויוז 11 ונשאר עליה במשך 23 יום. למרות ההצלחה של סויוז 11, הצוות נהרג במהלך החזרה לכדור הארץ לאחר ששסתום האחדת הלחץ בקפסולת החזרה של החללית נפתח בטרם עת. כאשר הצוות שב לכדור הארץ התגלה כי שלושת הקוסמונאוטים נהרגו. לאחר הכישלון הושעו המשימות וכעבור חצי שנה מהשיגור, סאליוט 1 נכנסה חזרה לאטמוספירת כדור הארץ ב־11 באוקטובר 1971 ונשרפה.
המבנה.
כבר בעת שיגור התחנה הוצהר כי הכוונה היא לבדוק את מערכות תחנת החלל ולנהל ניסויים מדעיים על גבי התחנה. אורכה של התחנה היה 20 מטר, רוחבה 4 מטרים (בנקודה בעלת ההיקף הגדול ביותר) ונפחה 99 מטרים מעוקבים. מתוך הרכיבים הרבים בתחנה רק שלושה היו מודחסים ולשניים מהם יכלו אנשי הצוות להיכנס.
רכיב המעבר.
רכיב המעבר התחבר ישירות לרכב הסויוז והיה בעל היקף של 2 מטרים בחיבור ושלושה בהמשך.
הרכיב הראשי.
הרכיב השני, והראשי, היה בעל היקף של ארבעה מטרים. על פי תמונות ניתן להסיק כי היה ניתן להכניס ברכיב זה שמונה כיסאות גדולים (כאשר שבע מהם בקונסולות עבודה), שבעה לוחות שליטה, ו־20 נקודות חיבור למכשירים שונים.
רכיב משני וחלקים בלתי מודחסים.
הרכיב המשני היה בעל עמדות שליטה, מערכות סביבה, אספקת חשמל ועוד מכשירי עזר שונים. הרכיב האחרון, אשר היה בלתי מודחס, היה בעל היקף של 2 מטרים והכיל את המנועים ומערכות שליטה שונות.לסאליוט הייתה מערכת גיבוי לחשמל שהורכבה מסוללות כימיות, ומאגרי חמצן ומים נוספים למקרה הצורך.מחוץ לתחנה היו שתי מערכות כפולות של תאים פוטו־וולטאים אשר נראו כמו כנפיים קטנות והורכבו בשני קצוות התחנה, מערכת ויסות החום ומערכות שליטה והתמצאות.סאליוט 1 הורכבה על בסיס המבנה של חלליות האלמאז.
רכיבים וצוותים מבקרים.
סויוז 10.
סויוז 10 שוגרה מקוסמודרום בייקונור 23 באפריל 1971 על מנת להביא את הצוות הראשון שיאכלס את התחנה ולמעשה הצוות הראשון שאי פעם יעגון בתחנת חלל. כעבור מספר שעות של התקרבות על מנת להשיג את התחנה, שהייתה כבר במסלול, נכנסו סויוז 10 לעגינה רכה עם התחנה עוד באותו יום. לאחר כמה ניסיונות וניסיון לעגינה קשה בוטלה המשימה, כאשר רק 9 ס"מ מפרידים בין סויוז 10 לתחנת החלל. לבסוף הצוות לא נכנס לתחנה.
סויוז 11.
סויוז 11 שוגרה מקוסמודרום בייקונור 6 ביוני 1971 וב־7 ביוני עגנה החללית בתחנה. לצוות לקח שלוש שעות ו־19 דקות על מנת לעגון.הצוות עבר לתחנה ומשימתם הוגדרה כך:
ב־29 ביוני לאחר 23 ימים ו־362 הקפות המשימה הופסקה בטרם עת בגלל בעיות על התחנה, כולל שרפה שנבעה מקצר. הצוות חזר לחללית הסויוז שלהם והחל את תהליך החזרה לכדור הארץ. לאחר נחיתה רכה בעזרת מצנח בקזחסטן, פתח צוות החילוץ את צוהר החללית וגילה כי כל הצוות מת במהלך הנחיתה. לאחר חקירה גילו כי במהלך הנחיתה נפתח שסתום והלחץ האטמוספירי אבד בקפסולה. צוותים רוסים באותה תקופה לא לבשו חליפות מודחסות אלא רק אוברולים.
חדירה לאטמוספירה והתרסקות.
סאליוט 1 הועברה למסלול גבוה יותר במהלך יולי ואוגוסט של אותה שנה על מנת לאפשר את תהליך העיצוב מחדש של חלליות הסויוז כך שאפשר יהיה ללבוש חליפות מודחסות בתוכן הן בשיגור, הן בעגינה והן בנחיתה. עיצוב מחדש זה לקח זמן ארוך מהמצופה, ולסאליוט 1 החל לאזול הדלק. ב־11 באוקטובר ירו המהנדסים את הרקטות של סאליוט בפעם האחרונה וזאת על מנת להבטיח כניסה מסודרת לאטמוספירה והתרסקות באוקיינוס השקט. בסה"כ, שהתה תחנת החלל האמיתית הראשונה 175 ימים במסלול.
העיתון פראבדה דיווח כי 75 אחוז מהניסויים על גבי סאליוט בוצעו בעזרת אמצעים אופטיים, 20 אחוז בעזרת רדיו, כאשר השאר בוצע בעזרת גרביטציה ומדידות נוספות. מדידות סינופיוט נלקחו הן בתחום הנראה והבלתי נראה של הספקטרום האלקטרומגנטי.
מייסרה מסרי
מייסרה מסרי (בערבית: ميسرة مصري; נולד ב-3 באוקטובר 1969) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע, במאי ויוצר ערבי-ישראלי.
ביוגרפיה.
מסרי נולד בעכו. למד תיאטרון בבית-הספר למשחק "בית צבי" ושם סיים את לימודיו בשנת 1993.
ידוע גם כחבר, מייסד ומנהל הרכב צוות בידור - "פתאפית אל סוכר". שהוקם בשנות השמונים בעיר עכו בצפון, עם מספר חובבנים צעירים, כגון האמנים: אוסאמה מסרי, איברהים וחליל קדורה.
מסרי שיחק וביים הצגות רבות למגזר הערבי, וביניהם שיחק ב:"מנהרת הזמן" (1988), "סיפורי ג'וחא" (1989), "נשוי לשתיים" (1990), "האוטובוס" (1992), "הדיוואן" (1993), "בין החומות" (1995), "חלום ערבי" (1996).
בשנת 1997 התחיל לעבוד במרכז לתיאטרון שבעיר עכו ושיחק בהצגות: "וגר זאב עם כבש" 1999, עכו 2000 - "בראי הזמן",
"ליל הכללות" 2001, "בבל" 2005, "יאמה כאן" 2007, ו"חומוס ציפס סלט" (2008).
בשנת 2000–2001 שיחק בסדרת הטלוויזיה: "משפחה דה לוקס" ששודרה בערוץ הראשון, לצד: בסאם זועמוט, נסרין פאעור, וענת חדיד.
בשנת 2002 ביים מסרי הצגת יחיד בשם " רוק אריות ". בשנת 2004 שיחק בהצגת הילדים: "פינוקיו" בשפה הערבית שאותה גם עיבד.
בשנת 2003 הנחה מסרי את תוכנית הטיולים והפנאי "שמן וזעתר" ששודרה בערוץ 33 ומשודרת כיום בשידורים חוזרים. בשנה זו שיחק מסרי גם בסרט הקולנוע: "הכלה הסורית" בתפקיד פאדי.
בשנת 2007 שיחק מסרי בהצגה לילדים, שנכתבה על ידי אחיו האומן אוסאמה מסרי, מחזה בשם "הילד הרע", חלק מהשירים והלחנים במחזה זה נכתבו על ידי האמן פיראס רובי, מסרי הדגיש את רצון צוות המרכז לייצג את התיאטרון בעכו.
בשנת 2008 שיחק בהצגה "חומוס ציפס סלט" שהועלתה ב"פסטיבל עכו 2008". ובה שולבו משחק, מחול, סאטירה, דרמה וביקורת חברתית העוסקת בבעיית הסכסוך הישראלי-ערבי בארץ ישראל.
בשנת 2009 השתתף במופע תיאטרון ומחול בשם: "חוויה מתקנת", שנכתבה על- ידי: יואב ברתל ואביגיל רובין המתייחסת למהומות אשר התרחשו בעיר עכו בשנת 2008. במחזה זה שיחק מסרי את דמותו של מטיף דת מוסלמי.
בשנת 2010 ביים הצגה קומית אשר לקחה חלק באירועי פסטיבל עכו בשם: "אסלי", המחזה עוסק בשגרת חייה של משפחת פשע.
בשנת 2011 שימש כשופט מוזיקלי בתחרות שירה למגזר הערבי בשם "הערביזיון", אשר שודרה בערוץ 33, ובערוץ הראשון.
לקראת סוף שנת 2011 השתתף בהצגה בשם: "הגיבור העייף" המתארת סיפור מסע היסטורי ואישי. המחזה הוצג ב"מרכז לתיאטרון עכו", בהצגה זו גילם מסרי את תפקיד 'הגיבור'.
בשנת 2013 השתתף בהצגה הקומית "אנשים שונים" בערבית "ناس جناس" בימוי: נביל עזר, הפקה: המרכז לתיאטרון של עכו
בשנת 2014 השתתף בהצגה קומית "השכן" בערבית ,جار وجار" בימוי: נביל עזר, במרכז לתיאטרון עכו.
בשנת 2015 השתתף בסדרת טלוויזיה "סלמה", בתפקיד מסייפר עוזרו של השח'. ששודרה בערוץ הראשון בבימויו של כמיל שריף, כתיבת תסריט: דיתה גרי.
בשנת 2016 שיחק ההצגה בשם "נשים חזקות" שהוצגה בתיאטרון עכו.
באותה שנה ביים וניהל בשיתוף עם סמדר יערון להקת נוער צעיר בשם "הילא". אשר הופיעה במספר מקומות בארץ במחזה בשם "הילא הדור הבא".
בשנת 2018 השתתף בסרט עכו חלומות בתפקיד סמיר.
באותה שנה 2018 השתתף עם סמדר יערון בהצגה "הערבי האחרון" בתפקיד הערבי האחרון.
רות קליגר-עליאב
רות קליגר-עליאב (בגרמנית: Ruth Klüger, שם הנעורים: רות פולישוק, 27 באפריל 1910 קייב – 16 בפברואר 1980) הייתה פעילה ציונית, חברה ב ואשת יחסי ציבור ישראלית.
רות מילאה תפקיד מפתח בארגון הפלגתן של ה"טייגר היל" וה"הילדה" ובפרשת ה"דריין 2" (פרשת קלאדובו-שאבאץ) ועל ידי כך סייעה בהצלת אלפי יהודים מאירופה בין השנים 1938–1941 שהובאו דרך רומניה, בולגריה וטורקיה לארץ ישראל. בין השנים 1941–1944 הייתה שליחת המוסד לעלייה במצרים. אחרי מלחמת העולם השנייה המשיכה לסייע לניצולי השואה במחנות העקורים. עם הקמת מדינת ישראל השתלבה בחברת הספנות הישראלית "צים", כרבים מאנשי המוסד לעלייה ב'.
ילדות ולימודים.
רות קליגר נולדה כרות פולישוק, הקטנה מבין שמונת ילדים של משפחה יהודית אמידה מקייב. אביה, סוחר סוסים, נטש את אשתו וילדיו אחרי לידתה ונעלם בטרם הספיקה להכירו. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה שהתה כתינוקת אצל סבתה ודודותיה מצד אמה בעיירה על יד קמניץ-פודולסקי. בגלל הקרבות באותו אזור לא יכלה לחזור לקייב ונלוותה אל הדודות בנדודיהן מיישוב ליישוב. באותן שנים הייתה עדה לפרעות פטליורה באוכלוסייה היהודית, שזכרן נחרת עמוק בתודעתה.
התאחדה עם אמה, אחיה ואחיותיה רק כעבור שבע שנות פרידה בעיר צ'רנוביץ, שהייתה החל משנת 1918 לחלק מממלכת רומניה. שם השלימה לימודיה בבית הספר היסודי ובתיכון, והפכה לפעילה בתנועת "השומר הצעיר". אחרי מבחני הבגרות, נסעה ללימודי משפטים בווינה, אך עזבה את אוסטריה לפני שסיימה את עבודת הגמר. שלטה בשבע שפות: רוסית ויידיש, גרמנית, רומנית, אנגלית, ספרדית ועברית. מאוחר יותר למדה גם פורטוגזית.
ארץ ישראל.
בשנת 1934 התחתנה עם עמנואל קליגר וביחד עלו לארץ ישראל כעבור שנה והתיישבו בקיבוץ משמר העמק. תינוק שילדה נפטר בעקבות דלקת קרום המוח. התקשתה להסתגל לחיי הקיבוץ ומשום כך ב-1936 עברה לתל אביב, בה הועסקה במחלקת יחסי חוץ של ההסתדרות. בשנת 1940 התגרשה.
ההעפלה דרך רומניה ובולגריה.