בתחילת דרכו כנשיא חוף השנהב, רצה הופואה-בואני להדק את שליטתו הריכוזית במפלגתו וכך גם בשלטון, והחל להאשים פעילים בולטים במפלגתו בכך שרצו להכשיל את משטרו, וחלקם נאסר ואף עונה. כמה שנים לאחר מכן שוחררו כמעט כל האסירים וחזרו לעבוד במפלגה תחת הופואה-בואני, חלקם אף לתפקידים חשובים בקבינט של חוף השנהב. מתוך הפעילים שנשלחו לכלא, מת רק אחד מהם, ארנסט בוקה, כנראה כתוצאה מהפעלת כוח מופרז על ידי הסוהרים. עם זאת, סיבת המוות הרשמית הייתה התאבדות. למרות רדיפת המתנגדים והפעלת שלטון הכוח, היו להופואה-בואני גם הרבה מאוד הצלחות. אזרחי חוף השנהב זקפו הצלחות אלו לזכותו, וכך נותרה רמת הפופולריות שלו יציבה.
פוליטיקה בחוף השנהב.
למרות מנהיגותו הריכוזית, בנה הופואה-בואני, מפלגה דמוקרטית וכונן חוקה. בקבינט היו פקידים ביורוקרטים שהפכו לשרים בעלי תיקים בנושאים שונים. הצווים שהממשל הוציא היו צריכים לעבור אישור של האספה הלאומית על ידי נציגים שנבחרו בבחירות כלליות.
ידועה אמרתו המפורסמת של בואני "שלום זו לא מילה, אלא התנהגות", אשר הוא יישם אותה הלכה למעשה.
הופואה דחף לחופש ביטוי ורעיונות כל עוד הם נשמרו בגבול הרעיוני של המפלגה, והמועצה הלאומית גיבתה זאת. המועצה הלאומית - מוסד אליו יכלו להגיע קבוצות שונות מהציבור, ולדבר עם נציגים מהממשלה על נושאים שהפריעו להם. המועצה הייתה מתכנסת בכל פעם שהופואה-בואני חש שיש לתת הסברים על דבר מסוים שקורה במדינה, שמעורר הרבה רעש. קבוצות רבות יכלו להגיע ולדבר על הנושא עם המועצה ולבסוף הופואה-בואני היה אומר את דברו לאחר ששמע את כל הצדדים. המועצה הראשונה התכנסה ב-1969, על מנת לתת הסברים למאסרים שהיו ב-1963. מועצות אלו החזירו את האמון של העם בהופואה-בואני ונתנו לו הזדמנות לזהות המנהיגים מוכשרים מקרב הצעירים, אותם ניסה לצרף לשורות מפלגתו. חלק מצעירים אלו הוא מינה לתפקידים בעלי אחריות, תוך מתן תגמולים פוליטיים וכלכליים.
בשנת 1990 מינה הנשיא לראשונה ראש ממשלה. לתפקיד זה הוא בחר את אלאסן ואטארה, שהצטיין בעבודתו בחו"ל במסגרת קרן המטבע הבינלאומית.
הופואה-בואני אישר למפלגות נוספות לרוץ בבחירות רק ב-1990, כאשר הוא זכה ב-81% מן הקולות, אם כי האופוזיציה טענה לזיופים וסברה שהוא קיבל למעשה רק כ-65%. נציג האופוזיציה, לוראן גבאגבו זכה במושב יחיד בפרלמנט וב־1992 הושלך למשך שנה לכלא. ב-1993 הידרדרה בריאותו של הופואה-בואני בצורה דרסטית על רקע סרטן הערמונית. בזמן מחלתו ניסה ראש ממשלתו ואטארה לצבור כוח, אך לבסוף, בהתאם לחוקה, ירש את תפקיד הנשיא אנרי בדייה, שהיה יושב ראש האספה הלאומית. זמן קצר לאחר מותו של הופואה-בואני ב-7 בדצמבר 1993, הפך המצב הפוליטי במדינה לכאוטי.
כלכלה.
קפיטליזם מדיני.
בתחילת דרכו כנשיא הכריז הופואה-בואני כי חוף השנהב תהיה מדינה קפיטליסטית, שתשמור על הקשרים הדוקים עם צרפת (השאיר את המטבע האפריקאי שנטבע בימי השלטון הצרפתי). המדינה תעודד השקעות זרות, ותשמח לארח אנשי עסקים זרים, כל זאת תחת חוקים שיקלו על עסקי היבוא והיצוא.
הופואה-בואני, שהוא ורבים במפלגתו היו בעלי מטעים, הצליח להפוך את המדינה ממגדלת עצי קקאו וקפה, למגדלת ומיצאת מגוון רווח של מוצרים כמו: אננס, גומי, קנה סוכר, קשיו ועוד.
ממשלת הופואה קנתה את היבולים מהחקלאים במחירים קבועים ומכרה אותם ביוקר לאירופאים, שיטה שבתחילת דרכה של חוף השנהב עבדה בצורה מעולה וגרמה לכך שאפילו כפרים נדחים נהנו מכבישים וחשמל. עם זאת, ביקורות רבות היו על הופואה מצד מנהיגים אפריקאים שונים וגם חוקרים כלכלים, שראו בו נאו-אימפריאליסט, שהשליטה במדינתו נשארה בידי המערב, בעיקר בשל קשריו הטובים עם צרפת. מעבר לכך, הוא לא הצליח לעורר יזמות קפיטליסטית פרטית במדינתו, והשכבה החזקה הייתה בעיקר בעלי מטעים הגדולים הישנים והפקידות השלטונית הביורוקרטית. הופואה בעצמו כינה את השיטה "קפיטליזם מדיני". שיטה בה ידו של השלטון דחופה עמוק בתוך הכלכלה ובמגזרים השונים בה.
המדינה סבלה מפערים גדולים כפי שכבר צוין, פערים שהורגשו בעיקר בין בני העיר לבני הכפר. עם זאת, בעשרים שנים הראשונות, שבהן הכלכלה בחוף השנהב צמחה, הפערים נראו יחסית נמוכים מאשר במדינות אפריקאיות אחרות.
שפל כלכלי.
הצמיחה לא נמשכה לנצח, העלייה הכללית במחירי המוצרים בעולם בין השנים 1976–1977, גרמה להאמרת מחירי הקקאו והקפה למחירי שיא. אך מיד לאחר מכן צנחו המחירים לשפל. מבלי שחוף השנהב הורידה בהוצאותיה שלה, לא הייתה לה יכולת כלכלית להיחלץ מהמשבר. בנוסף לכך מיעוט היזמות במדינה, יחד עם השתתפות דלה של בני המקום בתעשייה, הביאו ב-1980 את המדינה לשפל כלכלי כבד. הופואה-בואני התמודד עם גירעון של שישה מיליארד דולר ונאלץ לפנות לעזרה בפעם הראשונה. באמצע שנות השמונים, הראתה חוף השנהב, בעזרת גידולי חקלאות שונים, ויבולים יפים, עליה יציבה. עם זאת, בסוף שנות השמונים, חובותיה של חוף השנהב היו מהגבוהים באפריקה.
מדיניות חוץ.
פאן-אפריקניזם.
הופואה-בואני תמך בקואליציות אפריקאיות, כל עוד עובדה זאת לא פגעה בכוחה של חוף השנהב. הפדרציה המאלית, לדוגמה, נראתה להופואה-בואני כאיום, ולכן החליט להחרימה.
ב-29 במאי 1959 הקים הופואה-בואני בעזרת מנהיגים נוספים את פדרציית מועצת ההבנה ('Conseil De L'entente'), במגמה להוות תגובת-נגד לפדרציה המאלית. הפדרציה החדשה מנתה מספר מדינות: חוף השנהב, ניגריה, בנין, בורקינה פאסו וטוגו. עם הקמתה הכריזה הפדרציה, כי בכוונתה לייעל את התקשורת דרך האוויר והים, אך עם הזמן התחזקה הפדרציה, ומנהיגיה נפגשו לעיתים קרובות לדון בכלל ענייני האזור.
צרפת ובראשה שארל דה-גול תמכה בפדרציה הזאת, וגם לפדרציה עצמה, ובמיוחד להופואה הדומיננטי במנהיגיה, היה עניין רב בקשר הפוליטי-כלכלי עם צרפת.
ב-28 במאי 1975 הוקמה 'הקהילייה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה' (Communauté économique des États de l'Afrique de l'Ouest), במטרה לשמור טוב יותר על האינטרסים הכלכליים של מדינות האזור, והופואה-בואני היה בין מייסדיה. לארגון הצטרפו מדינות נוספות מהאזור והוא נחשב לאחד מעמודי התווך של הקהילה הכלכלית באפריקה, זאת בייצגו 15 מדינות במערב אפריקה, אשר יצרו גוש סחר גדול אחד באמצעות איחוד כלכלי ומסחרי. במקביל משמש הארגון הקיים גם כיום, כוח שמירת שלום באזור. שיתוף הפעולה של המדינות באמצעות הארגון הוא בנושאים של חקלאות, תעשייה, אנרגיה, תחבורה וטלקומוניקציה.
המנכ"ל הראשון של הארגון היה אזרח חוף השנהב, בעוד הארגון עצמו שכן בניגריה, שיתוף האחריות בין שתי המדינות החזקות דאז, הייתה הוכחה נוספת לעוצמתו של הופואה-בואני, ולאו דווקא במדינות שהיו תחת חסות צרפתית.
בעקבות פרויקטים רבים שנעשו מטעם הארגון במדינות אפריקאיות שונות במהלך השנים, התחזק הופואה-בואני, אף יותר. הוא נהג להתערב בסכסוכים רבים באפריקה, ואף נתן במדינתו מקלט למנהיגים גולים כמו אודומינגווה וויקוואו מניגריה. עם זאת, הדבר לא פגע בכבודו כאישיות ציבורית במשך שנים רבות, והוא זכה לכבוד רב, ולביקורים מצד מנהיגים רבים, גם כאלו שמתנגדיהם מצאו מקלט בארצו.
הופואה שימש כיועץ למנהיגים אפריקאים שונים בנושאים לאומים ובינלאומיים, והתערב בענייניהן הפנימיים של מדינות ברחבי היבשת. הוא יעץ פעמים רבות לז'ונאס מאיירו סאווימבי מארגון המורדים UNITA שפעל באנגולה. הוא תמך בקושרים שהדיחו את קוואמה נקרומה מהשלטון בגאנה, נטל חלק בהפיכה נגד מתייה קרקו ב-1977, בבנין, ונחשד במעורבות בהפיכה בשנת 1987, בה הודח תומא סנקרה מהשלטון בבורקינה פאסו. כן הוא נמנה עם מספר מנהיגים מהיבשת שניסו להביא שלום באנגולה ב-1989.
קשרים עם דרום אפריקה.
בשנת 1971 הצהיר הופואה -בואני בפומבי כי הוא מתכוון לנסוע בעצמו לדרום אפריקה, שבאותן שנים הייתה תחת שלטון האפרטהייד. הדבר עורר גלי תדהמה. חוץ ממלאווי שכנתה של דרום אפריקה, אף מדינה מאפריקה השחורה לא ניהלה קשרים דיפלומטים רשמיים עם ממשלת פרטוריה. משלחת מטעם חוף השנהב, ללא הופואה-בואני, אכן הגיעה פעמיים לדרום אפריקה והופואה-בואני עצמו נפגש בפרטיות עם ראש ממשלת דרום אפריקה דאז, ג'ון פורסטר.
הופואה רצה ליצור דיאלוג עם דרום אפריקה שיתעלם בתחילה מן ההיבטים הגזעים, כך שלא ייווצרו מיד קונפליקטים. אחד ממנהיגי האזור טען באותם הימים כי אם הופואה מאמין בדו-שיח עם דרום אפריקה, נראה שהוא השתגע. בכל זאת, בסוף שנות השמונים, הגיע הנשיא פרדריק דה קלרק אל הופואה-בואני, לחוף השנהב, מתוך רצון למגעים דיפלומטיים עם מנהיגים שחורים באפריקה. הם דנו בנושאים שונים כמו המשברים באנגולה ומוזמביק, יחסים כלכליים עם דרום אפריקה ואף סוגיית שחרורו של נלסון מנדלה מן הכלא עלתה בפגישה.
קשר הדוק עם צרפת וגישה אנטי-קומוניסטית.
הופואה זכה לכבוד מצד מנהיגים צרפתים רבים, אשר ראו בו מנהיג מנוסה, וזכרו אותו מהתקופה בה עוד היו צעירים. לאורך תקופת נשיאותו הוא שמר על מערכת יחסים קרובה עם צרפת, והיה ידיד קרוב של ז'אק פוקאר, יועצם של שארל דה גול וז'ורז' פומפידו, לענייני אפריקה. מטרתו של הופואה בטיפוח יחסים טובים עם ממשלות צרפת הייתה כדי לשמור על מיקומה של חוף השנהב, בסדר העדיפויות הפוליטיות כלכליות של המעצמה הקולוניאלית לשעבר. להגשמת מטרתו זאת הוא נקט במדיניות חוץ אנטי-קומוניסטית, נחושה, שכללה בין השאר את ניתוק היחסים הדיפלומטיים עם ברית המועצות ב-1969 (יחסים שנוצרו לראשונה ב-1967), סירוב להכיר עד 1983 ברפובליקה העממית של סין, וסיוע לכוחות UNITA, שהייתה תנועה אנטי-קומוניסטית באנגולה, ואשר פעלה בתמיכת ארצות הברית.
מנהיגותו.