שניוני הפה נבדלים מקבוצת קדמוני הפה (Protostomia) בהתפתחות העוברית; בשניוני הפה הפתח הראשוני שנוצר בבלסטולה במהלך הפיכתה לגסטרולה יהפוך בהמשך לפי הטבעת בעוד שבקבוצת קדמוני הפה פתח זה יהפוך לפה; בעוד שבשניוני הפה ההתלמה (חלוקת התאים בעובר הצעיר) רדיאלית ואינה דטרמיניסטית, ההתלמה בקדמוני-הפה היא בדרך כלל ספירלית ודטרמיניסטית; כמו כן, אופן יצירת חלל הקרביים (צילום; coelom) שונה - בשניוני-הפה חלל הקרביים מתפתח מכיסים בולטים פנימה מהקיר הדורסו-לטרלי של המעי הקדום, לעומת זאת בקדמוני-הפה חלל הקרביים מתפתח מנימים שצומחים מתוך המזודרם שאחר כך הופך לחלל פנימי (תהליך המכונה schizocoely).
הקבוצה כוללת חמש מערכות:
מוצא.
רוב בעלי החיים המורכבים יותר ממדוזה וצורבים אחרים מחולקים לשתי קבוצות, קדמוני-הפה ושניוני-הפה. המיתרניים (הכוללים את כל בעלי החוליות) הם שניוני-פה. סביר להניח כי המין "Kimberella" בן 555 מיליון שנה היה חבר בקבוצת קדומי-הפה. אם כן, פירוש הדבר כי שושלות קדומי-הפה ושניוני-הפה התפצלו זמן קצר לפני הופעת "Kimberella" - לפחות לפני 558 מיליון שנה, ולכן גם לפני תחילת הקמבריון לפני 542 מיליון שנה. מאובנים של המין "Ernietta Ediacaran", שהופיע לפני כ-543–549 מיליון שנים, עשוי לייצג חיה מקבוצת שניוני-הפה.
מאובנים השייכים לקבוצה אחת גדולה של שניוני-הפה, קווצי-העור (שחבריה המודרניים כוללים כוכבי ים, קיפודי ים וחבצלות ים) היו נפוצים למדי מתחילת הקמבריון, לפני 542 מיליון שנה. ניתן לפרש מאובנים של המין "Rhabdotubus johanssoni" מאמצע הקמבריון כשייכים לקבוצת חצי-מיתרניים.
דמוקרטיה דינמית
דמוקרטיה דינמית היא מנגנון קבלת החלטות המהווה שילוב בין דמוקרטיה ישירה ודמוקרטיה ייצוגית.
הדמוקרטיה הדינאמית שואבת רעיונות גם מדמוקרטיה דיונית, ולעיתים מוזכרת כגרסה של דמוקרטיה אשר תורמת לטובתה את טכנולוגיות תקשורת ומידע מתקדמות.
מנגנון הפעולה.
עקרון הפעולה של הדמוקרטיה הדינמית הוא שמירת הזכות להשתתפות ישירה בידי האזרח, כאשר בכוחו של כל אדם להפקיד את כוחו הפוליטי בידי 'נציג לרגע', אדם בו הוא נותן אמון, מעריך את הידע שלו או עמדותיו בנושא ספציפי, ולכן ממנה אותו כנציגו. הנציג בדמוקרטיה הדינמית אינו נהנה ממעמד מיוחד או מינוי לקדנציה כמו הנציגים בדמוקרטיה הליברלית, אלא שהכוח לבטל את המינוי שלו כנציג נותר בידי כל אחד מהאזרחים שמינו אותו, בכל רגע.
הנחת היסוד של הדמוקרטיה הדינמית היא דיון פומבי וער בשאלות שעל סדר יומה של החברה, הקהילה או המדינה הרלוונטית, ובכך היא קרובה לתפיסה של דמוקרטיה דיונית.
הנחת יסוד נוספת של הדמוקרטיה הדינמית היא השימוש במערכת תקשורת מחשבים מתקדמת. מקדמיה של השיטה טוענים, טענה הנפוצה בקרב הוגים ופעילים המקדמים דמוקרטיה ישירה ברחבי העולם, כי הדרך בה רשתות מחשבים ורשתות חברתיות שינו את כל דרכי החיים, גישה למידע, תקשורת בין-אישית, מסחר ועוד - לא סביר שתפסח על צורת השלטון ודרך קבלת ההחלטות שלנו כחברה.
בדמוקרטיה הדינמית כל אזרח הוא גם משתתף ישיר, ובו זמנית יכול להיות מיוצג, ולכהן כנציג. עוצמתם של נציגים אינה קבועה ויכולה להשתנות מרגע לרגע, ועוצמתם נעה בין ייצוג של קומץ אזרחים שנתן בהם את אמונו ועד לאלפים או מאות אלפים. כל אזרח יכול בכל רגע נתון להצביע בעצמו ובכך לבטל - באופן נקודתי או קבוע, את המינוי של נציגו. מקדמי השיטה סבורים כי בצורה כזו, נציגים לא יוכלו לצבור כח, שררה או להתפתות לשחיתות, מכיוון שהם עומדים בשקיפות מלאה בעין הציבור, בזמן אמת.
דוגמה.
במדינה אשר מתנהלת בדמוקרטיה דינמית, לכל אזרח יהיו כ-6 עד עשרה קולות, בנושאים שונים, כגון: ביטחון, חינוך, כלכלה, איכות הסביבה, חוץ, בריאות.
בכל נושא, האזרח יבחר לעצמו נציג מוביל דעה, שייצג אותו. נציג בתחום מסוים שינכס אליו יותר מרף קולות מסוים, יזכה לסמכויות הולכות ומתרחבות למימוש המדיניות הציבורית שעל סדר היום.
לדוגמה, אלוף-משנה במיל' שהוא חבר של המשפחה ייצג אותך בתחום הביטחון, המרצה הנערץ שלך לכלכלה מהאוניברסיטה בתחום האוצר, ומוביל דעה אחר (עיתונאי שאתה אוהב) בתחום הבריאות והחינוך.
האל"ם במיל', בהינתן שהוא מייצג יותר מ-1000 אנשים בקהילה, יזכה להשתתף בהצבעות מעט פחות ציבוריות, כמו בחירת רמטכ"ל, הצבעות עלולות להכיל גם מידע בסיווג נמוך, אך לא ציבורי.
נציגי 20,000 בתחום החינוך יוכלו להתכנס פעם בכשבועיים ולדון בהצעות שהקהילה שהם מייצגים העלתה, ולהעביר תקציבים בהתאם למימוש המדיניות. בצורה זו, קולו של העם ישמע תמיד, ונציגים שסרחו באמון שניתן להם ירדו בהדרגה מכוחם.
דוגמה אחרת: בתחומי איכות הסביבה פלוני נותן את קולו לחברו שהוא פעיל שטח בתחום, ופעיל זה מממש את הקולות של 20 חבריו בהצבעות הנוגעות לנושאים אלו. בנושאי ביטחון פלוני יכול לסמוך ידיו על חברו שהוא אל"ם במיל', איש הצבא, בתורו, מממש את הצבעות 150 חבריו בתחום. אלפי או עשרות אלפי נציגים אלו יהוו מנגנון שלטוני אקטיבי ודינמי, בו כל אזרח יכול לרדת או לעלות לעמדת כוח בהתאם לדעת הרוב עליו. כמו כן, בכל רגע נתון פלוני יכול להעביר את משקלו לנציג אחר, או אף להצביע בעצמו כמשתתף ישיר, והמערכת תקזז אוטומטית את קולו מההצבעה של הנציג.
דמוקרטיה דינאמית
מות אדוניס
מות אדוניס הוא ציור שמן על קנבס משנת 1614 לערך מאת האמן הפלמי פטר פאול רובנס. הציור המונומנטלי במידות של 3.25 מטר לרוחב ו 2.12 מטר לגובה, מתאר את האלה ונוס המבכה את אהובה המת כאשר מצטרפים אליה בצערה שלוש הגראציות וקופידון. הציור מוצג במוזיאון ישראל בירושלים.
הרקע המיתולוגי.
אדוניס הוא דמות מסיפורי האהבה של המיתולוגיה היוונית והרומית ובעיקר בהקשר של הרפתקאותיו המשותפות עם ונוס אלת האהבה והיופי.
על פי הסיפור המיתולוגי היה אדוניס בן אדם ולא בן אלים אך למרות זאת נחשב כאל האחראי על הפריון החקלאי. אדוניס מתקשר לעולמם של אנשי הטבע והציידים והוא מגלם בדמותו את היופי והעלומים הגבריים. על פי המיתולוגיה גידלה האלה ונוס את אדוניס כאם והוא הפך למאהב שלה. באחת מגיחות הציד שלו נפצע אדוניס פציעה קשה בירכו על ידי חזיר בר ומת מפצעיו בידיה של ונוס. ונוס יצקה את נקטר האלים על הדם הניגר וממנו צמחו פרחי הכלנית האדומים. ונוס התחננה על חיי אהובה אצל יופיטר והוא התיר לאדוניס לבלות מחצית השנה עם ונוס ואת המחצית השנייה בשאול.
מותו ותחייתו של אדוניס מרמזים על חילופי עונות השנה בטבע.
ההיבט המיסטי.
בציור הושפע רובנס עמוקות מן המיסטיקה הנוצרית אשר דנה בסיפור צליבתו של ישו, קינת הנשים עליו ותחייתו מחדש.
בהשפעת המקורות הנוצריים הקלאסיים ונוס מופיעה כאם ומאהבת אשר מבכה את מות בנה שהיה גם מאהבה. שלוש הגרציות מסמלות את אלות החן והחסד. ההקשר המיסטי בא לידי ביטוי בדמו של אדוניס המחלחל לאדמה והופך לפרח, וגורלו שהומתק לבקשתה של ונוס על ידי אבי האלים.
צבעי הבדים העוטים את הדמויות נושאים גם הם בתוכם משמעויות נסתרות: האדום מסמל את המלכות, הכחול מסמל את השמימי והנשגב, והלבן מרמז על הטוהר וצבע התכריכים של המת.
בניגוד לתיאורים הקלאסיים מן המיתולוגיה שבהם בני האדם קמלים ומתכערים ולעומתם האלים נותרים צעירים ויפים לנצח, הרי שכאן מופיעה ונוס האבלה, האלה בת האלמוות המתוארת כמי שיופייה אבד לה ונתכערה, ולעומתה בן התמותה המת נותר צעיר ויפה.
היצירה האומנותית.
רובנס יוצר בציור קומפוזיציה מורכבת של משולשים הכוללת את רגלו של אדוניס, שלוש הגרציות, והמשולש שנוצר בין אדוניס וונוס הרוכנת מעליו. הקומפוזיציה גורמת לריכוז מבטו של הצופה לעבר מפשעתו המדממת של אדוניס ומרמזת למוטיב הסירוס המובלע בה.
בניגוד לסיפור המיתולוגי המקורי אשר בו מתוארת פציעתו של אדוניס בירכו, מעדיף כאן רובנס לערוך שינוי קטן המרמז לעובדה כי יש הרואים בחזיר הבר שתקף את אדוניס את התגלמותו של האל מארס שהיה אחד ממאהביה של ונוס ואשר בקנאתו גרם לסירוסו של אדוניס. יש המציעים את ההקבלה שבין הסירוס לבין פעולת הקציר האופיינית לאדוניס שהיה אל הפריון החקלאי.
הכלבים הם היחידים בציור אשר אינם מפגינים רגשות צער. בניגוד לוונוס והגרציות, הכלבים מסמלים את הטבע במובנו הרחב ביותר ובעיקר אדישות הנצח שלו לרגשות החיים המוות והאהבה, שאינם משפיעים על מסלולו, לעומת סבלם של האוהבים והחיים.
אינוקטיטוט
אינוקטיטוט (ᐃᓄᒃᑎᑐᑦ) או בשמה המלא האינוקטיטוט של קנדה המזרחית, ושפת האינואיטים המזרח-קנדיים, הוא שמן של מספר שפות אינואיטיות המדוברות בקנדה.
השפה מדוברת בכל האזורים שמצפון לקו העצים, כולל חלקים של הפרובינציות של ניופאונדלנד ולברדור, נונאוויק בקוויבק, ובמידה מסוימת אף בצפון מזרח מניטובה, ובמקומות נוספים. כמו כן, בצפון-מערב גרינלנד מדובר דיאלקט נוסף של השפה בשם אינוכטון.
היא מוכרת כשפה רשמית בנונאווט ובטריטוריות הצפון-מערביות.
כתב שפת האינוקטיטוט.
האינוקטיטוט נכתבת במספר דרכים. ההבדלים נובעים בעיקרם מניב ואזור, אך לעיתים גם מסיבות פוליטיות והיסטוריות.
במהלך שנות השישים של המאה ה-18, מיסיונרים תרמו ליצירת אלפבית לשפת האינוקטיטוט בגרינלנד המבוסס על האלפבית הלטיני על מנת להפיץ את הדת הנוצרית, ובפרט את התנ"ך, בשפת המקום, כפי שהיה נהוג על ידי המסיונרים בכל העולם. למעשה, ההבדל היחיד בין כתב זה לכתב הלטיני הקלאסי הוא הוספת האות קרא המיוצגת על ידי הסימן ĸ שבהמשך הוחלפה באות Q.
הקַנִיאוּיָאקְפַּאיט (ᖃᓂᐅᔮᖅᐸᐃᑦ), הוא כתב אבוגידה המשמש את האינואיטים דוברי האינוקטיטוט בטריטוריית נונאווט ובחבל נונאוויק.