במהלך המאה ה־18 הוזמנו לעבוד באקדמיה מדענים בעלי שם מאירופה: לאונרד אוילר, ניקולה ברנולי, דניאל ברנולי ועוד. האקדמיה ארגנה מספר משלחות מדעיות, המפורסמת הייתה משלחת בראשות ויטוס ברינג.
בדצמבר 1917 ניהל ראש האקדמיה שיחות עם ולדימיר לנין על עתיד המוסד. סוכם שהמוסד ימשיך להתקיים ולקבל תקציב מהמדינה. בשנת 1928 החלה הממשלה הסובייטית להתערב בענייני האקדמיה. עד לסוף 1929 כ־650 חברי האקדמיה מסך 960 חבריה פוטרו. ב־1930 וב־1931 הואשמו רבים מחברי האקדמיה לשעבר בפעילות נגד השלטון ונשפטו.
בשנת 1934 הועברו המטה האקדמי ומספר מכוני מחקר מסנקט פטרבורג למוסקבה. בתקופת ברית המועצות בכל רפובליקה הוקמו אקדמיות למדעים והתקיימו 15 אקדמיות למדעים נוספות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. בנוסף לכך הוקמו מחלקות אזוריות. בשנת 1957, ביוזמת מיכאיל לברנטייב, החלה הקמת הסניף הסיבירי בנובוסיבירסק. סניף שבהדרגה התפתח לאחד ממרכזי המדע החשובים של ברית המועצות.
לאחר התפרקות ברית המועצות, ב־2 בדצמבר 1991 פורסם צו נשיאותי המסדיר את פעילות האקדמיה והיא שינתה את שמה לשם הנוכחי.
בסמוך לבניין הנהלת האקדמיה נמצאת האנדרטה לזכר הקוסמונאוט יורי גגארין בכיכר הנושאת את שמו.
החל משנת 1995 מקיימת האקדמיה הרוסית שיתוף פעולה מדעי עם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ואוניברסיטת אריאל משמשת כנציג האקדמיה הישראלית למדעים במפגשים אלו.
בספטמבר 2013 חתם הנשיא פוטין על צו לביצוע רפורמה משמעותית בארגון האקדמיה, כשבמסגרתה מוזגו לתוכה האקדמיה הרוסית למדעי הרפואה והאקדמיה הרוסית למדעי החקלאות וחלק נכבד מנכסי האקדמיה הועבר לאחריות הסוכנות הפדרלית לארגוני מדע של משרד החינוך הרוסי (FANO).
בספטמבר 2017 אלכסנדר סרגייב נבחר לנשיא האקדמיה (זכה ביותר מ-1000 קולות ומתחרו רוברט ניגמטולין זכה בכ-400 קולות).
מבנה האקדמיה.
במבנה הנוכחי האקדמיה כוללת 13 מחלקות מדעיות, 3 מחלקות אזוריות ו־15 מרכזי מחקר. זאת בנוסף לכ־1000 מכוני מחקר בתחומים שונים. בסך כל האקדמיה מעסיקה כ־50 אלף מדענים ומהנדסים (המספר הכולל של המועסקים - כ־125 אלף).
פרסים.
האקדמיה מחלקת 32 פרסים ומדליות עבור הישגים בתחומי המדע בתחומים שונים.
מדליית זהב על שם לומונוסוב היא הפרס הגבוה ביותר של האקדמיה. הוא מוענק עבור הישגים במדעי הטבע ומדעי החברה. כל שנה מחולקות שתי מדליות - לאזרח רוסי ולאזרח זר. המדליה מחולקת משנת 1959. על הענקת הפרס סוכם בשנת 1956 עם החלטה להעניק את הפרס פעם ב־3 שנים החל משנת 1959. המדליה הראשונה הוענקה לפיוטר קפיצה. החל משנת 1967 התחילו להעניק את המדליה פעם בשנה לאזרח סובייטי ולאזרח זר.
Fook Lam Moon
פוק לאם מון (באנגלית: Fook Lam Moon; באותיות סיניות: 福臨門) היא רשת מסעדות סיניות.
היסטוריה.
הרשת התחילה ב-1948 במסעדה בודדת שהקים צ'ואי פוק (Chui Fook), שהגיע מגואנגדונג והחל להתלמד כשף בנעוריו. המסעדה נקראה בתחילה "פוק קי" (Fook Kee) עד שבניו של פוק עברו לנהל אותה ושינו את שמה ל"פוק לאם מון" והעבירו את משכנה לרחוב ג'ונסטון, וואנצ'אי, הונג קונג. פירוש השם "פוק לאם מון" הוא "מזל וברכה באים על ביתך". התקשורת מרבה לכנות את המסעדה "פו הו פאן טונג" (באותיות סיניות: 富豪飯堂), שמשמעו "קנטינה לעשירים", מכיוון שפוקדים אותה תדיר העשירים והמפורסמים.
סניפים נוספים של פוק לאם מון מצויים בקאולון, שלושה סניפים ביפן (אוסקה, טוקיו ומרונואוצ'י (Marunouchi)) וסניף בשאנגחאי.
תבשילים ידועים.
המאכלים הידועים שמגישה המסעדה הם סנפירי כריש, רכיכות מטוגנות עם רגלי אווז או ברווז, תרנגולת פריכה בטיגון עמוק, חזירון צלוי, צדפה ממולאת בשר סרטן אפוי ובצל ומבחר מרקים שהוכנו ברתיחה כפולה.
פאול קוסלה
פאול קוֹסלָה (שמולוביץ') (ברומנית: Paul Kosla; 1922 – 15 ביוני 2004) היה מנצח, פסנתרן, מלחין, מעבד ומורה ישראלי.
קורות חיים.
פאול קוסלה נולד בשנת 1922 בפיאטרה ניאמץ שברומניה בשם פאול (פנחס) שמולוביץ. החל לנגן בגיל 9. בגיל 13 היה נגן מקצועי. ניגן בפסנתר, באקורדיון ובטרומבון. למד מוזיקה במשך שנתיים בקונסרבטוריון הממלכתי בבוקרשט. ברומניה ניגן בתזמורות שונות, בהצגות תיאטרון וברדיו הרומני.
מגיל 15 ניגן יחד עם אחיו הרמן בצמד "דואו קוזלה" או "קוסלה". אימצו את השם האמנותי הזה לפי שמה של גבעת קוזליה שליד עיר הולדתם, פיאטרה ניאמץ..
ב-1950 עלה לישראל. בתחילת דרכו בישראל ניגן בפסנתר בבית הקפה "אלדוראדו" בחיפה.. שם הכיר את רעייתו לעתיד, הזמרת דורותיאה ליביו. השניים התאהבו, עברו לתל אביב ובשנת 1954 התחתנו . בתל אביב ניצח על התזמורת הג'אז הגדולה של הקפה "ריוויירה" על שפת הים וכן ארגן וניצח בשנים 1952-1951 על תזמורת להקת התיאטרון המוזיקלי "לי-לה-לו" שבניהולם של משה ולין וג'ורג' ואל. אחרי סגירת "לי לה לו" עבד קוסלה עד שנת 1960 כמנהל מוזיקלי ומנצח של תזמורת תיאטרון רוויו אחר, "דו-רה-מי" שפעל באולם "רמה" ברמת גן, בגן "אלהמברה" ביפו ובבית ציוני אמריקה בתל אביב.
לאחר סגירת "דו-רה-מי" הוזמנו בני הזוג קוסלה להופיע באוסטרליה. תחילה בהופעה במלבורן מול 9000 יהודים, שם הופיעו יחד עם פרנק סינטרה, ולאחר מכן הופיעו בסידני. הם המשיכו להופיע באוסטרליה במשך שנה.
בשנות השישים הקימו קוסלה ואחיו הרמן בית ספר למוזיקה ברחוב זמנהוף בתל אביב.
קוסלה פעל לאורך השנים גם כמעבד מוזיקלי ומלחין. הוא כתב ועיבד מאות שירים ופזמונים להצגות ביידיש וברומנית והיה מורה למוזיקה למוזיקאים רבים. אחרי סגירת התיאטרון "דו רה מי" יחד עם אשתו השחקנית-זמרת דורותיאה ליביו ערך סיורי הופעות ברחבי העולם מטעם המגבית היהודית. כמו כן ניגן שנים רבות
כפסנתרן באניות חברת "צים" ובלובי של בתי מלון פאר בישראל.
בסוף ימיו לקה במחלת אלצהיימר..
פאול קוסלה נפטר בשנת 2004, בגיל 82, והובא לקבורה בבית העלמין ירקון. הניח את אשתו ואת בנו המוזיקאי, אילון.
צופים ברשת
Tik Tok
TiK ToK הוא סינגל הבכורה מאלבום הבכורה Animal, של הזמרת האמריקאית קשה. השיר יצא ב-7 באוגוסט 2009, והפך ללהיט גדול.
רקע.
השיר נכתב והולחן בידי קשה עצמה, בני בלנקו וד"ר לוק. הוא עוסק בצעירה המגיעה למסיבה ויוצאת ממנה מעט שיכורה. לדבריה של קשה, התרחשות זו מאפיינת את אורח חייה שלה עצמה.
הצלחת הסינגל.
הסינגל יצא ב-7 באוגוסט 2009, ובתוך חודשים ספורים הגיע לראש מצעדי המכירות במדינות שונות: ניו זילנד (4 שבועות), אוסטרליה (7 שבועות), קנדה (8 שבועות לא רצופים), מצעד בילבורד האמריקני (8 שבועות; התקופה הממושכת עבור סינגל בכורה של זמרת ביותר מאז "You Light Up My Life" של דבי בון מ-1977), נורווגיה (שבוע אחד), בלגיה (5 שבועות), צרפת (5 שבועות), אוסטריה (9 שבועות), שווייץ (9 שבועות לא רצופים) וגרמניה (שבועיים). באיטליה, הולנד, הונגריה, סלובקיה, פינלנד וצ'כיה הגיע הסינגל בשיאו למקום השני בטבלאות המכירות, באירלנד, דנמרק ושוודיה למקום השלישי, בבריטניה למקום הרביעי ובספרד למקום החמישי.
בקנדה הגיעה הסינגל למעמד של שבעה אלבומי פלטינה, באוסטרליה למעמד של ארבעה אלבומי פלטינה, בניו זילנד לשני אלבומי פלטינה, באוסטריה, בגרמניה ובשווייץ לאלבום פלטינה אחד, ובבלגיה, דנמרק, ספרד ושוודיה לאלבום זהב אחד.
במצעדי הפזמונים השנתיים, הגיע הפזמון למקום הרביעי בניו זילנד ולמקום התשיעי באוסטרליה. באוסטרליה התברג גם למקום ה-42 במצעד הפזמונים של העשור הראשון של המאה ה-21. בישראל שהה השיר 9 שבועות בראש מצעד ההשמעות של מדיה פורסט, 5 שבועות בראש מצעד הפזמונים של רדיוס 100FM ו-4 שבועות בראש מצעד הפזמונים של גלגלצ. במצעדים השנתיים של גלגלצ ומדיה פורסט לשנת 2010, הגיע השיר למקום ה-3 וה-2 בהתאמה.
הקליפ.
הקליפ שליווה את השיר בוים בידי Syndrome. הוא צולם בשכונה בה התגוררה קשה בילדותה, והמכונית המצולמת בקליפ אף שייכת לקשה, והבחור הנוהג בה הוא חבר ילדות שלה.
עלילת הקליפ מתחילה כאשר קשה מתעוררת באמבטיה בביתה, כשלצידה בקבוק של וודקה. היא יורדת במדרגות בקושי רב, ובקומה התחתונה נתקלת בבני משפחתה אוכלים ארוחת בוקר. היא יוצאת במהירות ומשפחתה צופה בה דרך החלון. בהמשך היא לוקחת אופניים מוזהבים שזרוקים ברחוב, ונוסעת בהם עד שהיא פוגשת חבורת ילדים, ומחליפה את האופניים ברמקולים ניידים. הקליפ ממשיך בסצנה חדשה, שמתחילה בכך שקשה מסרבת לבחור צעיר שמתחיל איתה, ואז נאספת על ידי אדם מבוגר ומשופם (אותו מגלם סיימון רקס). הם נוסעים במכונית מוזהבת, מעוכבים בידי המשטרה. אחר כך מגיעה קשה למסיבה וחוגגת. הקליפ מסתיים כאשר היא מוצגת שוב מתעוררת באמבטיה, בדיוק כמו בתחילת הקליפ.
אזכורים נוספים.
בעקבות הצלחתו הגדולה, זכה השיר למספר מחוות תרבותיות. ביניהן:
פלו רידה
תיאטרון הטכניון
תיאטרון הטכניון הוקם בשנת 1986 במסגרת מצומצמת, כחלק מהמחלקה ללימודים הומניסטיים ואמנויות. המייסד היה פרופ' אוריאל זוהר, כמנהל, במאי ומורה. בתיאטרון הועברו שבעה קורסים, ולמדו בו כ-300 סטודנטים מדי שנה. התיאטרון העלה עד 2014 למעלה מ-52 הצגות בסגנונות שונים, מחזות ישראלים מאת חנוך לוין ויהושע סובול, מחזות יהודיים כמו הדיבוק ובין היתר, ניתן לציין מחזות קלאסיים מאת מולייר, שייקספיר, פייר דה מאריבו, הנריק איבסן וברנרד שו. הועלו גם הצגות מאת אוריאל זוהר עצמו, וכן הצגות מפרי עטם של השחקנים. התיאטרון התפתח במיוחד בתחום תיאטרון הפרינג'. הוא הוזמן לפסטיבלים אוניברסיטאיים רבים בעולם, וזוכה להכרה בינלאומית. כיום מעבירים את הקורסים השונים שני דוקטורים מאוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת חיפה.
שמות הקורסים.