הכישלון להשיג את יעדיו לא ריפה את ידיו של הייג, אבל הוא החליט לצמצם את גזרתו של גוף ולהפקיד על גזרת המאמץ העיקרי, בחזית שממזרח לאיפר, את הגנרל הרברט פלומר והארמייה השנייה שבפיקודו. פלומר היה קצין יסודי שהקפיד על עבודת מטה והכנה שיטתית לקרב, כולל תרגולים על מודל ותידרוך מפורט של הכוחות לקראת היציאה. כמו כן התעקש פלומר לבצע כל שלב של המערכה רק לאחר הכנה ארטילרית מאסיבית בת כשבוע ימים, שמטרתה לכתוש את הקו הקדמי ואת סוללות הארטילריה הגרמניות, ובנוסף הוא שכלל את שיטת ההתקפה בחסות מסך אש ארטילרי מתגלגל (Creeping barage). ב-20 בספטמבר יצא פלומר לסדרה של שלושה קרבות, שבסופה הצליח להשתלט בתחילת אוקטובר על השטחים השולטים שממזרח לאיפר. חוד החנית של התקפתו היו יחידות אנזא"ק (אוסטרלים וניו זילנדים). הפיקוד הגרמני נכנס ללחץ מההתקפות של פלומר, שלמעשה לא היה לו מענה עבורן. המערך הגרמני היה בנוי בארבעה קווים שהוחזקו על ידי דיוויזיות קו ראשון, שמאחוריהן דיוויזיות תקיפה, שהיו דיוויזיות עתודה שנועדו להתקפות נגד. בשל תנאי הקרקע לא התבצרו הגרמנים בחפירות כבשאר החזית המערבית, אלא בבונקרים מבוצרים שנבנו לרוחב הקו או בבתי חווה שהשתייכו בעבר לחוות החקלאיות של החקלאים הבלגים בסביבה והפכו עתה למבנים מבוצרים. בין הבונקרים פוזרו עמדות מקלעים, ובחזית הקו הונח סבך של תיל. ההכנה הארטילרית היסודית שהפעיל פלומר לקראת כל שלב הצליחה להשמיד חלק ניכר מעמדות המקלעים ופרצה פרצות בתיל, אך בדרך כלל לא הצליחה להשמיד את הבונקרים המבוצרים. שיטת מסך האש המתגלגל שפיתח פלומר עשתה שמות בדיוויזיות התקיפה ושמרה (יחסית) על כוחותיו המתקדמים.
במהלך חודש אוקטובר מזג האוויר הלך והחמיר. פני הקרקע של אזור הלחימה הפכו לשדות דמויי ירח של רצף מכתשי פגזים מלאים מים שהתנועה ביניהם אפשרית רק על גבי רפסודות של עץ. בתנאים אלה כמעט שלא ניתן היה לקדם את הארטילריה, ובוודאי לא בכמויות שנדרשו לפי תורת הלחימה שפיתח פלומר כהכנה לכל מתקפה. כתוצאה מכך, מהתקפה להתקפה הקו הגרמני המותקף נשחק פחות מההפגזות המכינות שהלכו ונחלשו, ובמקביל לא ניתן היה לקיים את מסך האש המתגלגל שאמור היה להגן על היחידות התוקפות. כתוצאה מכך נעשתה השגת היעדים בכל התקפה קשה הרבה יותר מאשר בקודמתה. גם סוללות הארטילריה הגרמניות, שבהתקפות המוקדמות היו חלק נכבד מהמטרות של ההכנה הארטילרית הבריטית, נפגעו פחות, ובשל כך יכלו להנחית אש תופת על הכוחות הבריטיים התוקפים. בנוסף, הארטילריה הבריטית הוכוונה על ידי צופים במטוסי גיס התעופה המלכותי הבריטי, אבל ככל שהורע מזג האוויר נפגעה יכולתם של המטוסים לטוס. ההתקפות הפכו לסדרה של מבצעי גבורה של יחידים שזחלו בבוץ אל הבונקרים ועמדות המקלעים הגרמניים והצליחו להטיל לתוכם רימונים או שקי חומר נפץ ולנטרלם. צורת הלחימה הזאת הניבה לא מעט אותות גבורה והצטיינות, אבל גרמה למספר רב של הרוגים ופצועים.
מזג האוויר, והכמות האדירה של האבדות שהצטברו עד אותה העת בקרבות, לא הרשימו את הייג. הייג היה בטוח כי ההצלחה נמצאת מעבר ליעד הבא וכי הגרמנים קרובים להתמוטטות, ורק עוד לחץ קטן והחזית תיפרץ והוא יוכל לשלוח את כוחות הפרשים אל העורף הגרמני ואל ערי החוף של צפון בלגיה. מערכת פשנדייל נכנסה עתה לשלב הקשה ביותר שלה. קידום הארטילריה לחזית לקראת ההתקפות הבאות נעשה כמעט בלתי אפשרי, ואותם תותחים שהגיעו לעמדותיהם לאחר מאמצים אדירים של אלפי סוסים ופרדות, ובני אדם, שקעו לאחר שירו מטח או שניים. קידום היחידות לעמדות היציאה לקרב נעשה מבצע מסובך מאין כמוהו, ניתן היה להתקדם רק על אותם מסלולי עץ שהונחו לעומק החזית, ומי שסטה מהם – חייל או סוס, נדון לטביעה במכתש בוצי מוצף מים. בסקטורים מסוימים של החזית ניתן היה להתקדם רק בזחילה בבוץ בין המכתשים.
קרב פוסאפל.
הארמייה הצרפתית הראשונה והארמיות הבריטיות השנייה והחמישית תקפו ב-9 באוקטובר, בחזית של 12.3 ק"מ, מדרום לברודסיינד לסנט ג'נסבק, כדי להתקדם חצי מהמרחק מרכס ברודסיינד לפשנדל שעל דרך החזית הראשית, שהובילה לנפגעים רבים משני הצדדים. ההתקדמות בצפון חזית ההתקפה נשמרה על ידי הכוחות הבריטים והצרפתים, אך מרבית האדמה שנלקחה לפני פשנדל ובקלייר וגלוולט אבדה בשל מתקפות נגד גרמניות. הגנרל ויליאם בירדווד לימים כתב כי חזרתם של גשמים כבדים ושטחי בוץ הייתה הגורם העיקרי לאי-אחיזת האדמה הכבושה. קוהל הגיע למסקנה כי הלחימה אימצה את כוח הלחימה הגרמני עד גבול יכולתו, אולם הכוחות הגרמניים הצליחו למנוע פריצת דרך, אם כי נעשה קשה הרבה יותר להחליף את האבדות.
קרב פשנדל הראשון.
הקרב הראשון בפשנדל ב-12 באוקטובר היה ניסיון נוסף של בעלות הברית לזכות בקרקע סביב פשנדל. גשם ובוץ כבד שוב הקשו על התנועה וניתן היה לקרב רק מעט ארטילריה לחזית. הכוחות של בעלות הברית היו מותשים והמורל צנח. לאחר התקדמות בריטית צנועה, התקפות הנגד הגרמניות כבשו בחזרה את מרבית השטח שאבד מול פשנדל, למעט אזור מימין לשלוחה של וולמולן. מצפון לפופולאפל, הקורפוס ה-14 של הארמייה החמישית התקדם לאורך הברומבק בדרך כלשהי במעלה Watervlietbeek ו-Stadenrevebeek, ודיוויזיית המשמר תפסה את הקצה המערבי של שלוחת Vijwegen, תוך שהיא מקיימת תצפית על הקצה הדרומי של יער חותולסט. לבעלות הברית היו 13,000 נפגעים, כולל 2,735 ניו זילנדים, מתוכם 845 הרוגים או נעדרים בבוץ של שטח ההפקר; זה היה אחד הימים הגרועים בהיסטוריה הצבאית של ניו זילנד.
בכנס שנערך ב-13 באוקטובר, הסכימו הייג ומפקדי הצבא כי ההתקפות ייפסקו עד לשיפור במזג האוויר ויכולת להאריך את הכבישים, כדי לשאת קדימה יותר ארטילריה ותחמושת. המתקפה הייתה אמורה להמשיך, להגיע לקו מתאים לחורף ולהקפיד על תשומת לב גרמנית על פלנדריה, עם מתקפה צרפתית שתתקיים ב-23 באוקטובר ומבצע של הארמייה השלישית דרומית לאראס שנקבע לאמצע נובמבר. הקרב היה יקר גם עבור הגרמנים, שאיבדו יותר מאלף שבויים. הדיוויזיה ה-195 הגרמנית בפשנדל ספגה 3,325 נפגעים בין התאריכים 9 עד 12 באוקטובר ובשל כך הוחלפה על ידי הדיוויזיה ה-238. לודנדורף הפך לאופטימי שאפשר להחזיק את רכס פשנדל והורה לארמייה הרביעית לעמוד בעמדותיה. ב-18 באוקטובר דגל קוהל בנסיגה ככל האפשר למזרח; ארמין ולוסברג ביקשו להיאחז במקומם, מאחר שהקרקע מעבר לקו פרשת המים של פשנדל הייתה בלתי נסבלת, אפילו בחורף.
קרב פשנדל השני.
ב-18 באוקטובר 1917, במהלך קרב איפר השלישי, החליפו ארבע הדיוויזיות הקנדיות את קורפוס אנזא"ק השני. הן תפסו את אותה גזרה אותה תפסה הדיוויזיה הראשונה בקרב איפר השני ב-1915. מפקד החזית, דאגלס הייג, הורה למפקד הכוחות הקנדיים, הגנרל ארתור קורי לכבוש שטח בפאתי הכפר הבלגי פשנדל ולהחזיק בו. לאחר שבחן קורי את השטח, אשר היה מוטבע בביצה, עטור בגדרות תיל צפופות ומוגן על ידי עמדות שמירה גרמניות מסוג פילבוקס, חזר וטען בפני הייג שפירוש הדבר פגיעה ב-16,000 חיילים וביקש לסרב. בקשתו נדחתה והוא הכין תוכנית לסדרת מתקפות "נשוך והחזק" ליעדים מוגבלים (רובם חוות חקלאיות הרוסות). לפי שיטה זו יתפסו הקנדים עמדות אסטרטגיות ויחזיקו בהן מול ניסיונות גרמניים לכיבוש חוזר, ובכך יתישו את הגרמנים.
השלב הראשון של המתקפה החל ב-26 באוקטובר ובו נתפסו על ידי הדיוויזיה הרביעית כל היעדים שסומנו. ב-30 באוקטובר החל השלב השני ובו הצליחו כוחות הדיוויזיה השלישית לכבוש את יעדיהם ולהחזיק בהם, תחת גשם שוטף, כאשר הכוחות מבוססים בבוץ עד מותניהם, מסתבכים בגדרות תיל טבועות ומומטרת עליהם אש תופת מעמדות הפילבוקס. ב-6 בנובמבר החליפו הדיוויזיות הראשונה והשנייה את השלישית והרביעית. עד סוף אותו יום נכבש, בסיוע כל הכוחות בגזרה, הכפר פשנדל.
אף על פי שמטרת הקרב הושגה, היה הניצחון חסר תועלת. הגרמנים רק נסוגו מספר מאות מטרים לאחור, תוך שהם מתבצרים בחפירות וביצורים שהוכנו מבעוד יום (לפי טקטיקת "הגנת העומק" שפיתחו). תחזיתו של הגנרל קורי התגשמה באופן מצמרר, 15,654 חיילים קנדים נפגעו, מתוכם 4,000 הרוגים.
תוצאות הקרב.
בשלב זה אפילו הייג כבר הבין שאין טעם, וכנראה גם לא יכולת, להמשיך את המערכה, ובכך באה על סיומה מערכת איפר השלישית. במחיר הלא יאומן של 280,000 נפגעים השיג הייג התקדמות ממוצעת לרוחב הגזרה של קילומטרים בודדים, שבחוד שלה – הכפר פשנדל, הגיעה לעומק של שמונה ק"מ.
גם הצד הגרמני שילם ביוקר על עמידתו העיקשת מול סדרת ההתקפות הבריטית במערכת איפר השלישית. 86 דיוויזיות גרמניות השתתפו בשלב כלשהו במערכה, לא מעטות מהן איבדו חלק ניכר מהכוח הלוחם שלהן בקרבות. גם עבור הגרמנים הייתה מערכת פשנדייל אחת המערכות הקשות והעקובות מדם במלחמת העולם כולה. אולם, מנקודת הראות הגרמנית, במילותיו של מפקד חזית איפר הגרמני, הנסיך רופרכט מבוואריה,
אם נבחן את ההישג הבריטי במערכת פשנדל אל מול מטרות המערכה כפי שהוגדרו על ידי הייג בראשיתה, נראה כי יש אמת בדבריו של המפקד הגרמני. קצין בכיר בריטי ממטהו של הייג, שביקר בגזרה עם סיום הקרבות בנובמבר 1917, שאל בתדהמה – "האם אנחנו שלחנו את הבחורים להילחם כאן?". מערכת פשנדל הייתה בפועל טבח תעשייתי, ברוטלי וחסר משמעות של מאות אלפים, שנגרם בעיקר על ידי מפקדים בכירים שישבו בארמונות מפוארים בעורף, שרקמו תוכניות מבצעיות חסרות היתכנות מעשית, וגם כאשר התוצאות בשדה הקרב טפחו פעם אחר פעם על פניהם, המשיכו לדבוק בפנטזיות שלהם, כאשר רבבות חיילים המשיכו להישלח מדי יום אל מותם. רבים מהחיילים האלו נעלמו בשדות הבוץ של פלנדריה ולא נמצאו עד היום.