במהלך מלחמת העולם השנייה שימש שדה התעופה את אנשי צרפת של וישי. במאי 1941 כאשר הבטיח מושלו הצבאי של הלבאנט הצרפתי, הגנרל אנרי פרנאן דנץ כי יאפשר נחיתת מטוסים גרמנים בשדות תעופה בסוריה ובלבנון, על מנת לסייע לצד העיראקי במלחמה האנגלו-עיראקית, הפציצו מטוסי ה-RAF את שדה התעופה בריאק. במהלך הפלישה לסוריה וללבנון שימש הבסיס את מטוסי וישי למתקפות כנגד מטרות בעלות הברית, והופצץ מספר פעמים, עד שנכבש על ידי בעלות הברית. לאחר מכן שימש שדה התעופה את חילות האוויר של בעלות הברית, ובמקום פעלו טייסות קרב של צרפת החופשית.
ב-1949 עזבו הצרפתים את שדה התעופה והעבירו אותו לחיל האוויר הלבנוני, שהשתמש בו מאז. במהלך השנים היו באזור שדה התעופה ריאק מספר תקריות בין חיל האוויר הישראלי ובין חיל האוויר הסורי והלבנוני. ב-1981 התרחשה באזור הפלת הבכורה של כלי טיס על ידי מטוס F-16 ישראלי. היה זה מסוק מי-8 סורי. במלחמת לבנון הראשונה נערכו במקום מספר קרבות אוויר עם חיל האוויר הסורי, במהלכם הופלו מטוסים סוריים, ומטוסי כפיר תקפו באזור תחנת מכ"ם. בשנת 2001 תקפו מטוסי חיל האוויר הישראלי עמדת מכ"ם סורית בריאק, בתגובה להתקפה של חזבאללה מוצבים ישראלים בהר דב.
בשנת 2005 צוינה בשדה התעופה ריאק נסיגת הכוחות הסוריים מלבנון, בטקס מיוחד בהשתתפות מפקדי כוחות שני הצבאות.
במלחמת לבנון השנייה תקף חיל האוויר הישראלי את שדה התעופה, והשבית אותו.
בשנת 2007 צילמה הזמרת הייפא והבי קליפ בשדה התעופה, כאשר מטוס קל הנמיך טוס והתנגש במכונית הפתוחה בה נסעה. והבי נחבלה בראשה ובכתפיה והובהלה לבית החולים. לאחר התאונה נפוצו שמועות שמדובר בניסיון חיסול שמאחוריו עומדת הזמרת המתחרה רולא סעד, סעד הכחישה את הטענות.
כיום משמש שדה התעופה את חיל האוויר הלבנוני. במקום מצוי בית הספר לטיסה של חיל האוויר הלבנוני, וכן מוזיאון חיל האוויר הלבנוני המציג את כל סוגי המטוסים ששירתו בחיל האוויר הלבנוני.
Ibiza Bar
More Blues
גדנקן אקספרימנט
A Spanish Piece
אורי טלמור
אורי טלמור (28 ביוני 1935 – 22 באוגוסט 1986) היה תת-אלוף בחיל האוויר הישראלי ודוקטור למנהל עסקים, שירת כנווט קרב, מפקד כנף 2 ועמד בראש להק כוח האדם.
ביוגרפיה.
טלמור נולד בכפר ויתקין, בנם של חיים ויונה פליטמן. הוא למד בכפר ויחד עם בני מחזורו גד יעקבי, אריה כשר ומיכה גיסר הוביל לפתיחת הכיתה הראשונה של תלמידי י"ב.
שירותו הצבאי.
ב-1953 התגייס לצה"ל במסגרת קורס טיס מס' 17, לאחר טיסת ההכרות הראשונה עבר לקורס נווטים וסיים אותו ב-1955. שירת כנווט קרב במטוסי מוסקיטו בטייסת העמק. ב-1958 היה חלק ממשלחת לצרפת לקליטת מטוסי הווטור, אז שינה את שם משפחתו לטלמור מפליטמן כפי שהתחייבו קציני צה"ל באותה עת. שירת כקצין המבצעים בבסיס רמת דוד וכנווט בטייסת 110. ב-1961 מונה לראש מדור תכנון בענף אמצעי לחימה של מטה חיל האוויר ויצא ללימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
במלחמת ששת הימים לחם במסגרת טייסת 110 והשתתף במבצע מוקד. בגל התקיפות הראשונות שימש נווטו של מוביל מבנה להפצצת בסיס חיל האוויר המצרי בני סואף. על גיחה זו כתב ביומנו האישי: "בשדה הזה, בני סואף, התאהבתי אישית. אהבתי לשנוא אותו. ההכנות השונות לתקיפת השדה, עשו ממנו חלק מהוויתי. הכרתי אותו כפי שאי אפשר להכירו יותר״ פחות משעה לאחר נחיתתו כבר הצטרף כנווט למוביל מבנה לתקיפת שדה התעופה קהיר מערב. בגל התקיפה השלישי שימש נווטו של מוביל המבנה לתקיפת בסיס חיל האוויר הסורי דמייר. בהמשך המלחמה השתתף בהפצצות וגיחות בגדה המערבית, בירדן, במצרים ובסוריה.
לאחר המלחמה השתתף ב-1969 כנווטו של יעקב טרנר בתקיפה הראשונה של מטרות קרקעיות בסוריה, בדצמבר 1969 השתתף בקורס ההסבה השני של חיל האוויר למטוסי F-4 פנטום ושובץ בטייסת 201. טלמור השתתף בגיחות רבות במלחמת ההתשה, במבצעי פריחה במרץ-אפריל 1970 השתתף במבצע פריחה 13 לתקיפת מכ"ם מצרי בראס עובייה, מבצע פריחה 17 לתקיפת סוללת נ"מ במנסורה, במבצע פריחה 19 לתקיפת מפקדה מצרית בסלחייה, בו נהרגו 30 ילדים ששימשו מגן אנושי במבנה שהותקף. טלמור סיפר על האירוע: ״הפצצנו מתקן צבאי לחלוטין. תחנת משטרה. באותו ערב הסתבר לנו שהמצרים התחכמו לחוק הבינלאומי ושמו שם ילדים. זה היה דבר נורא" וכן כנווטו של רון חולדאי במבצע פריחה 21 לתקיפת מכ"ם מצרי חדיש שהוצב בוואדי זור בראס עובייה. במאי 1970 השתתף בגיחות הפצצה במצרים כנווטם של אורי יערי ודן חלוץ ובמבצע קשת אווירי להפצצת הנמל המצרי ראס בנאס, ביוני 1970 השתתף במבצע "שיער 7" לתקיפת סוללות הנ"מ המצריות, ביולי במבצע "שיער 9" כנווטו של איתן בן-אליהו, במהלכו בחנו שיטת הפצצת קלע ובאוגוסט 1970 ב"מבצע שיער 265" כנווטו של יורם אגמון.
ב-1971 מונה למפקד בסיס פלמחים ופיקד עליו במלחמת יום הכיפורים, לאחר המלחמה כיהן כראש מחלקת אמצעים מיוחדים ועסק בין השאר בקליטת המערכות המבצעיות הראשונות של כלי הטיס הבלתי מאוישים בחיל האוויר. בתפקידו הבא כיהן כראש להק כוח האדם בדרגת תת-אלוף עד 1979. בתפקידיו אלו היה הנווט הראשון בחיל האוויר ששימש כמפקד בסיס ונשא דרגות תת-אלוף.
קריירה אזרחית.
לאחר שחרורו עבד כמנהל בקונצרן כור. ב-1981 הצטרף ל"חוג רעים" בראש העין ועסק בפעילות התנדבותית בקהילה המקומית. על פעילותו זו הוזמן ב-1984 להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות.
ביולי 1985 מונה על ידי שר הביטחון יצחק רבין, לשמש כיועצו המיוחד ולעמוד בראש צוות טאבה במשרד הביטחון שעסק בסכסוך הגבולות בין ישראל למצרים. באוגוסט 1986 נפטר כתוצאה מדלקת קרום המוח.
היה בעל תואר שלישי בניהול, ובעל רקע אקדמי גם במדע המדינה, סוציולוגיה, משפטים וכלכלה.
היה נשוי לרני טלמור (סכר), סופרת ופעילת זכויות אדם, ואב לשני ילדים.
Dramatic Theme
לודוביק ג'יולי
תיאגו מוטה
חריסטו סטוייצ'קוב
ג'ורדי קרוייף
מייקל ארטטה
היינריך טסנוב
היינריך טֶסֶנוֹב (בגרמנית: Heinrich Tessenow; 7 באפריל 1876 – 1 בנובמבר 1950) היה פרופסור לאדריכלות, תכנון ובינוי ערים גרמני אשר פעל בעיקר בתקופת רפובליקת ויימר.
חייו.
טסנוב נולד בעיר רוסטוק אשר במדינת מקלנבורג-שוורין. אביו היה נגר ובצעירותו השתלם כשולית נגרים. טסנוב החל בלימודי האדריכלות בבית הספר למסחר בנדל"ן בעיר לייפציג ולאחר מכן באוניברסיטה הטכנית של מינכן. עם סיום לימודיו שימש כעוזר הוראה באוניברסיטה הטכנית של דרזדן וכמורה בבית הספר למסחר בנדל"ן בעיר טריר (כיום אוניברסיטת טריר) ובאוניברסיטה לאמנויות שימושיות בווינה. בשנת 1920 מונה לפרופסור באקדמיה לאמנויות יפות בדרזדן, ומשנת 1926 שימש כמורה באוניברסיטה הטכנית של ברלין.
אחד הסטודנטים המפורסמים שלו, אשר שימש תקופה מסוימת גם כעוזרו האישי, היה אלברט שפר, אשר לימים מונה באופן אישי על ידי היטלר כאדריכל הראשי של הרייך השלישי. בספר זכרונותיו "בתוככי הרייך השלישי" מרבה שפר להזכיר לטובה את טסנוב ואת השפעתו הרבה על סגנונו האדריכלי בצעירותו. הוא מתאר את טסנוב כמורה המעדיף את סגנון ההדרכה האישי והבלתי פורמלי. בהמשך, הוא מכה על חטא נטישת משנתו של טסנוב, והמעבר שלו לתכנון מבנים בסגנון מגלומאני, רב עיטורים ובעל קנה מידה בלתי אנושי בהשפעתו ובהתאם לטעמו של היטלר.
בתום מלחמת העולם השנייה התגורר טסנוב בביתו הכפרי ועסק בתכנון המרכזים העירוניים של פומרניה ומקלנבורג. לאחר המלחמה הוזמן על ידי השלטון הסובייטי לחזור וללמד באוניברסיטה של ברלין במעמד של פרופסור אמריטוס.
מורשתו.
טסנוב ביחד עם האדריכלים הנס פלציג, אריך מנדלסון, ולטר גרופיוס, מיס ון דר רוהה ואחרים, נחשב לאחד מחשובי האדריכלים הגרמניים בתקופת רפובליקת ויימר.
סגנונו האדריכלי מבטא את התרבות הלאומית הגרמנית המשולבת בפשטות צורנית. לטסנוב מיוחס הביטוי: .
הפשטות האדריכלית שהטיף לה התבטאה במבנים עתירי משטחים חלקים וצורות גאומטריות בסיסיות.
טסנוב הרבה לעסוק בבניה למגורים והשפיע במיוחד על אסכולת העיצוב של "הגן העירוני" שעיקרו שילוב של סביבת מגורים באווירה טבעית וירוקה.
הנצחה.
על שמו של טסנוב קרויים רחובות בערים שבהן פעל, כמו ברלין, מגדבורג, טריר, רוסטוק, ודרזדן.
החל משנת 1962 מעניקה קרן אלפרד טופר בהמבורג את מדליית הזהב ע"ש היינריך טסנוב בתחום האדריכלות, וכן מלגה לאדריכל הצעיר המצטיין.
קרב ליאויאנג
קרב ליאויאנג (ברוסית: Сражение при Ляояне, ביפנית: 遼陽会戦) הוא קרב במלחמת רוסיה–יפן שהתרחש בין 24 באוגוסט ל-3 בספטמבר 1904 סביב העיר ליאויאנג שבמחוז ליאונינג בהשתתפות מעל ל-120 אלף חיילים בכל צד. נסיגת הכוחות הרוסים לאחר הקרב אפשרה ליפנים להכריז על ניצחון בו.
רקע.
לאחר הפסד בקרב נהר יאלו וניסיון כושל לשחרר את פורט ארתור ממצור התרכז הצבא הרוסי סביב העיר ליאויאנג שבמחוז ליאונינג. עוד בתחילת המלחמה נקבעה עיר זו כמיקום המפקדה הראשית של הכוחות הרוסיים. סביב העיר נבנו שלוש מערכות הגנה תוך ניצול ביצורים קיימים והקמת חדשים. במקביל נמשכה שליחת תגבורות והכוח הרוסי הגיע לכ-128 אלף חיילים. למרות קבלת התגבורת המשמעותית, המשיך אלכסיי קורופטקין באסטרטגיית לחימה הגנתית, במסגרתה היה על הצבא הרוסי לנהל מערכה הגנתית. הוא הכריז על כך שלא יעזוב את העיר. על רקע כישלונות קודמים הכרזה זו הפיחה רוח חדשה בחיילים וקצינים.
הכוח הרוסי כלל את הקבוצה הדרומית בפיקוד גנרל ניקולאי זארובייב שכללה שלושה קורפוסים ואת הקבוצה המזרחית בפיקוד גנרל אלכסנדר בילדרלינג שכללה שני קורפוסים.