בשנת 1904 נסע לגרמניה בכוונה ללמוד ארכאולוגיה, אך בשנת 1906 חזר בו ונסע לפריז לצורך השלמת לימודי ספרות בסורבון. בעת לימודיו בצרפת כתב בעיתונים שונים מאמרי בוקרת ספרות שקיבץ אותם מאוחר יותר בקובץ "Critice". בשנת 1909 סיים את לימודי הדוקטורט שלו בסורבון עם תזה על אודות ז'אן-ז'אק וייס ועל רשמי מסע של נוסעים צרפתיים ביוון. שתי התזות זכו להערכתו של אמיל פאגה. בשובו לרומניה, הגיש ביוני 1912 מועמדות למשרת פרופסור לספרות רומנית מודרנית באוניברסיטת יאשי אך נדחה לטובת גאראבט איבראיליאנו. בשנת 1913 מילא את מקומו של פומפיליו אליאדה בהרצאות על הרומנטיזם אך לא הושאר בסגל של האוניברסיטה. גם אחר כך כל נסיונותיו במהלך השנים לקבל משרה אוניברסיטאית עלו בתוהו והוא נותר מורה בתיכון עד שנת 1938 כשפרש לגמלאות. לימד לטינית התיכון על שם מאטיי בסאראב ובתיכון על שם מיכאי ויטיאזול (מיכאי האמיץ) בבוקרשט.
בשנים 1907–1909 כתב במגזין "Convorbiri literare" ("קונבורביר ליטרארה" -שיחות ספרות) ופרסם את שני הכרכים הראשונים של מאמרי הביקורת "Critice".
באותה תקופה כתב מונוגרפיות על הסופרים גריגורה אלכסנדרסקו (1910) וקוסטקה נגרוצי (1913) ומאוחר יותר על המלומד והמורה גאורגה אסאקי (1921).
בימי מלחמת העולם הראשונה שהה לובינסקו בבוקרשט, אולם כשבירת רומניה נכבשה על ידי הצבא הגרמני, נמלט ליאש.
בשנת 1936 נדחתה מועמדותו לאקדמיה הרומנית. התנגד לה, בין השאר, ניקולאיה יורגה, שהאשים אותו ב"הכפשת מורשתו" של המשורר הלאומי, מיכאי אמינסקו.
אאוג'ן לובינסקו היה אביה של מבקרת הספרות מוניקה לובינסקו, ודודם של המחזאי הוריה לובינסקו, מבקר הספרות וההוגה וסילה לובינסקו ושל הסופר אנטון הולבן.
השקפותיו.
בשנת 1919 הקים לובינסקו את המגזין לספרות "זבורטורול" ואת החוג הספרותי שהתארגן סביבו. בדפי העיתון ובחוג אירח סופרים בעלי מגמה מודרניסטית, סימבוליסטית, אוונגרדיסטית או שתוכן ספריהם נסב על חיי העיר. לובינסקו ועיתונו טיפחו את הקריירה של כמה מחשובי הסופרים והמשוררים של רומניה במאה ה-20: יון בארבו, קמיל פטרסקו, אילריה וורונקה ואחרים.
אף על פי שהמגזין "זבורטורול" יצא לאור, בניהולו, רק תקופה קצרה בשנים 1919–1921 ו-1927-1926, החוג שלו המשיך להתקיים עד שנת 1945.
לובינסקו נשען תחילה על מורשתו של טיטו מאיורסקו בתפיסה כי הסופר ומחבר ומבקר הספרות אינם לעולם מנותקים מן הסביבה החברתית והתברתית שבהן חיים. הוא התנגד ל"תאורית הבריריה" של גאראבט איבראיליאנו (שדיבר על פשרה בין הגאונות האינדיבידואלית לבין הדרישות החברתיות) והציע במקומה הרעיון לפיו היצירה והדרישה תופסות אותו הרגע ברצף הזמן. ניתוחיו נשענו, בין השאר, על השקפותיו של אמיל פאגה, של ז'ול למטר ועל המונח מיסודו של גבריאל טארד, "נפש קיבוצית". הוא אימץ גם את עקרונות האסתטיים של האימפרסיוניזם.
לובינסקו, תומך ראשי של המודרניזם בארצו, דחה את עיסוקם האובססיבי של החוגים הפופורניסטים והסמנטוריסטים בנושאים כפריים, וטען לטובת הכתיבה בנושאים הקשורים לחיי העיר. כתב העת "זבורטורול" שהקים בשנת 1919 פרסם יצירות של בני דור חדש של סופרים, מריאליסטים ועד סימבוליסטים ואוונגרדיסטים: קמיל פטרסקו, טודור ויאנו, יון בארבו, ליביו רבריאנו, בנימין פונדויאנו, אילריה וורונקה, הורטנסיה פאפאדט בנג'סקו ורבים אחרים.
הפולמוס שלו עם "סמנטורול" וראש אותו חוג, ניקולאיה יורגה, נחקק בזיכרון בגלל דחייתו את התפיסות האתנוצנטריסטיות של יורגה בנוגע לחברה הרומנית בימי הביניים, כמו למשל הדעה בנוגע למקור מוסד הוויבוד או ה"הוספודר" בנסיכויות הרומניות. יורגה טען שהוויבודים היו תוצר של החלטת הקהילות הכפריות שבחרו להאציל כוח למיומנים שבחבריהם בתחום אזורי המנותק משאר אירופה. לעומת זאת, לובינסקו ראה במוסד הוויבוד תופעה אנלוגית לזו שהייתה קיימת בשאר אירופה, ותאמה את היחסים הפאודליים ואת ההשפעה התרבותית מבחוץ. עדות לכך היא למשל תמונת הוויבוד שנמצאה במנזר קורטיה דה ארג'ש מזכירה מאוד באופן הלבוש את אופנת האצילים בשאר אירופה.
בשנים שבין מלחמות העולם השפעת המגזין והחוג סמנטורול הייתה מוגבלת לחוג משתתפיהם וקוראיהם. אחרי נפילת המשטר הצבאי-פאשיסטי באוגוסט 1944 הוכרו ספריו ודעותיו כחלק אינטגרלי בעל חשיבות בתולדות הספרות הרומנית. בשנות 1960–1970 הייתה השקפתו למקור אחיזה משמעותי בפולמוסים סביב האוטונומיה של התחום האסתטי. בשנים האחרונות של משטר צ'אושסקו, בשנות ה-80, האשימו מחברים אתנוצנטריים המקרובים לשלטון אותו כי טירפד את המקוריות היצירתית הרומנית בשם האדרת העליונות התרבותית של המערב.
ספרים.
ספרות יפה.
רומנים ונובלות.
לובינסקו כתב שני רומנים על אהבותיו של מיכאי אמינסקו:
תרגומים וספרי לימוד.
לובינסקו היה מתרגם מוערך של טקסטים מלטינית ומיוונית
ספרי לימוד.
לשפה הרומנית
לקריאה נוספת.
מקורות.
Discourses of Collective Identity in Central and South-East Europe(1770-1945), Texts and Commentaries vol.3 Central Europe University Press, Budapest 2010
כולל קטעים מ "Istoria civilizației moderne române 1900-1937" Editura Minerva, București 1997 בעריכתו של זיגו אורניה (Zigu Ornea), מבוא מאת מריוס טורדה (Marius Turda), תרגום לאנגלית מאת מריה קובאץ'
קישורים חיצוניים.
על פי המקור: : Eugen Lovinescu. Scrieri, 6. "Istoria literaturii române contemporane". 1900—1937. Ediţie şi postfaţă de Eugen Simion. Editura Minerva. Bucureşti, 1975. Eugen Lovinescu. Critice. Vol. 1–3. Ediţie de Eugen Simion. Antologie şi Repere istorico-literare de Mihai Dascăl. Seria „Patrimoniu“. Editura Minerva. Bucureşti, 1982.
בסיס אימונים פיקודי
בסיס אימונים פיקודי (בראשי תיבות, בא"פ) הוא מחנה צבאי של צה"ל המשמש כבסיס האימונים הראשי של פיקוד מרחבי.
בסיסי האימונים הם:
מטרתו העיקרית של הבסיס לאפשר עריכת אימונים בסדר גודל רחב וכן שמירה על כשירותו המבצעית של הפיקוד המרחבי.
האימונים בבסיסים אלה מתקיימים לאורך כל השנה, הן על ידי כוחות סדירים והן על ידי כוחות מילואים, ומתחלקים לשני סוגי אימונים עיקריים:
אימונים אלה מתבצעים בעזרתה של מִפקדת הבא"פ, שתפקידה לתת תמיכה הדרכתית ולוגיסטית הכוללת מדריכים, כיתות, ציוד ושטחי אימונים.
הבא"פים מהווים בסיסי־אם ליחידות משנה נוספות. בבא"פ אליקים שוכן בית הספר ללוחמה נגד גרילה ובבא"פ לכיש שוכן בית הספר ללחימה
ובית הספר לגששים.
ולנטינה מונטה
ולנטינה מונטה (באיטלקית: Valentina Monetta; נולדה ב-1 במרץ 1975) היא זמרת מסן מרינו.
מונטה ייצגה את סן מרינו באירוויזיון בשנים 2012, 2013, 2014 ו-2017.
ביוגרפיה.
מונטה נולדה וגדלה בסן מרינו. היא נולדה לאם מסן מרינו ולאב איטלקי, הצעירה מבין שני אחים. היא סיימה את לימודיה בבית-הספר "ג'ובאני דה רימיני" שברימיני בו היא ניגנה בפסנתר ושרה מגיל צעיר. היא החלה את קריירת השירה שלה בגיל 20 אז הייתה חברה במספר להקות. היא השתתפה בתוכנית המציאות "פופ איידול" האיטלקית בשנת 2001.
השתתפויות באירוויזיון.
בשנת 2008 מונטה הגישה את השיר "Se non ci sei tu" ("אם אתה לא שם") לוועדה הלאומית של רשת השידור של סן מרינו, SMRTV, על-מנת לייצג את סן מרינו באירוויזיון 2008. אולם רשת השידור בחרה את הלהקה מיודיו לייצג אותה באותה שנה.
ב-14 במרץ 2012 הודיעה רשת השידור של סן מרינו כי היא בחרה במונטה לייצג את סן מרינו באירוויזיון 2012 שנערך בבאקו שבאזרבייג'ן עם השיר "Facebook Uh, Oh, Oh" ("פייסבוק, הו, הו, הו"). אולם, ב-18 במרץ, מספר ימים לאחר פרסום השיר, הודיע איגוד השידור האירופי כי השיר מכיל פרסומת לרשת החברתית פייסבוק, ולכן לפי חוקי התחרות, שאוסרים על מסרים מסחריים, נאלצו לשנות את מילות השיר ואת שמו.
לסן מרינו ניתנה האפשרות להחליף את השיר לגמרי ולשלוח את מונטה עם שיר אחר לתחרות או לשנות את מילות השיר ולהוציא ממנו כל אזכור לפייסבוק, לא יאוחר מה-23 במרץ 2012. ב-22 במרץ הודיעה רשת השידור כי היא שינתה את מילות השיר ואת שמו ל- ("שיר הרשת החברתית"), שרובו נשאר זהה, מלבד שמו ומהאזכור הישיר לרשת החברתית פייסבוק.
באותה שנה הגיעה מונטה לביקור בישראל. היא השתתפה בתוכנית חגיגית של חובבי אירוויזיון בערוץ הראשון ונסעה לאחר מכן לכותל המערבי כדי לטמון שם פתק. במסגרת הביקור, מונטה פגשה את להקת איזבו שייצגה את ישראל באותה השנה.
באירוויזיון, מונטה הופיעה במקום האחד-עשר בסדר ההופעות של חצי הגמר הראשון שנערך ב-22 במאי, בו הגיעה למקום ה-14 עם 31 נקודות, ובכך כשלה להעפיל לשלב הגמר.
רשת השידור של סן מרינו הודיעה ב-30 בינואר 2013 כי היא בחרה בוולנטינה מונטה לייצג את מדינתה בפעם השנייה ברציפות בתחרות האירוויזיון 2013 שנערכה במאלמה שבשוודיה עם השיר ("גולם") שנכתב על ידי מאורו באלסטרי והולחן על ידי ראלף סיגל (שבין היתר כתב והלחין שירים רבים לזמרים באירוויזיון, וכן את השיר איתו השתתפה מונטה באירוויזיון 2012).
בתחרות, מונטה הופיעה שנייה בסדר ההשמעה של חצי הגמר השני, שנערך ב-16 במאי 2013, אולם כשלה שוב להעפיל לשלב הגמר כשקיבלה 47 נקודות וסיימה במקום ה-11 בשלב חצי הגמר.
הופעתה של מונטה דורגה במקום השני על ידי ה-OGAE, כאשר למקום הראשון הגיעה דנמרק אשר זכתה באותה שנה עם השיר "Only Teardrops".