גם נעשו שינויים בעיצובה של הקונסולה החדשה לעומת הקונסולה הקודמת: לחצני האותיות שונו לצבעים: כחול, אדום, צהוב וירוק. (מבוסס על קונסולת ה־snes) עט הסטילוס וחריץ הכנסת קסטות המשחקים הועברו לצד הקידמי של המכשיר, נוסף גם לחצן לצד לחצני האותיות שמאפשר שליטה במשחק מבלי לחבר למכשיר בקר משחק תומך. מערכת העברה החדשה (system transfer) מאפשרת העבר של קובצי מדיה כגון: תמונות, מוזיקה, וסרטוני וידאו ישירות מהקונסולה אל המחשב מבלי להסיר את כרטיס ה-microSD. בדומה לקונסולות הקודמות בסדרה, גם במודל הזה ישנה תאימות לאחור המאפשרת תמיכה בכל משחקי ה-DS וה-3DS המוכרים. ניתנת אפשרות להוריד אל הקונסולה אפליקציות לצפייה בסדרות וסרטים כגון: YouTube, Hulupuls ו-Netfilx ללא עלות ישירות מהחנות הדיגיטלית הנקראת: Nintendo eShop.
לאחר כמה חודשים, התגלו בדגמי ה־new וה־new XL באגים אשר גורמים לבעיה ברוב המשחקים (כולל: תלת מימד שלא עובד מדי פעם או שה־DS מוחק בשיטתיות "קודים" (הדרך שבא הקונסולה קוראת את המשחקים) מחלק מהמשחקים ועוד.)
ניו נינטנדו 3DS XL.
הגרסה המוגדלת של הקונסולה, בעלת מסכים בגודל כפול מהגרסה הרגילה, זו הפעם הראשונה שיצאה גרסת ה-XL באותו תאריך של המודל הרגיל של הקונסולה ואף יציאה ראשונה ב-13 בפברואר בארצות הברית שהגרסה המוקטנת שלה יצאה רק לאחר מכן.
לקונסולה יצאו משחקים בלעדיים שרצים רק עליה ולא על ה-3DS הרגיל.
ניו נינטנדו 2DS XL.
גרסה מוגדלת לנינטנדו 2DS. המכשיר בעל מראה חיצוני חדש, עם מסך גדול ב-82% מהדגם הקודם לו. בנוסף, הקונסולה עצמה קלה הרבה יותר, לדברי נינטנדו. המכשיר יתמוך בכל המשחקים של קונסולת ה-3DS, חלק מהמשחקים של ה-DS, וב-Amiibo.
מרגמה 52
מרגמה 52 היא כלי ירי קצר קנה בקוטר 52 מ"מ, נטען לוע ותלול מסלול לטווחים קצרים יחסית. זה נשק ארטילרי קל ונייד יחסית שהופעל על ידי ארגון ההגנה וצה"ל כנשק מחלקתי.
היא שייכת למשפחת המרגמות הקלות יחד עם מרגמה "2 הבריטית ומרגמת ה-60 מ"מ האמריקנית מתקופת מלחמת העולם השנייה.
רקע ופיתוח.
בשנת 1934 החליטה מפקדת ארגון ההגנה לפתח מרגמה בקוטר 52 מ"מ שתהיה עותק של מרגמת ה- "2 הבריטית.
המשימה הוטלה על דוד ליבוביץ שהיה מורה לחינוך טכנולוגי בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. דוד הפך את בית המלאכה לתחזוקת ותיקוני המכונות החקלאיות השונות למפעל לפיתוח וייצור כלי נשק עבור ארגון ההגנה. תכנון התחמושת הוטל על ישראל יוסף שהפך מאוחר יותר לאחד המומחים של תע"ש בתחום יציקות מתכת. יוסף התמחה בביצוע העתקות והתאמות של מוצרים אזרחים במפעל ליציקות מתכת בשם "פעמון" בו עבד.
ייצור המרגמה היה לאבן דרך בדרכה של תע"ש. בפעם הראשונה סיפקה ההגנה ליחידותיה נשק אפקטיבי. המרגמה סופקה ליישובים וליחידות ההגנה והפלמ"ח הניידות ברחבי הארץ. הניסיון והידע שנרכשו בתע"ש בייצור מרגמת ה- "2 פתח אופקים חדשים והיווה יסוד לפיתוח ויצור מרגמת 81 מ"מ שהייתה הנשק הכבד ביותר של ההגנה בשנות המרד הערבי, 1936-1939 וכן בתקופת מלחמת העצמאות.
עם הקמת המדינה והפיכת תע"ש למפעל חוקי, המשיכו לייצר את המרגמות והתחמושת באופן סדור ותקני כולל סוגי תחמושת נוספים כאשר המרעום העיקרי שהותקן בפצצות הנפיצות ואלה עם מילוי זרחן היה מרעום הקשה בשם: "מ.י.12" שהיה העתק של המרעום הבריטי המקורי. עם השנים המרעום הוחלף במרעום גרמני מתקדם יותר גרמני בשם "דיל 111".
מבנה המרגמה.
ההבדל העיקרי בין המרגמה הבריטית מסוג "2 לבין מרגמת ה-52 מ"מ היה במבנה הבסיס ובהתקן הירי: הבסיס מתוצרת ההגנה היה גדול וכבד יותר בצורת רגל ברווז והפעלת הנוקר בוצעה בעזרת סיבוב גלגל פליז שסיבב גלגל שיניים פנימי עליו היו 4 נוקרים בעוד שהבריטית הופעלה בעזרת נוקר שהופעל על ידי משיכת חוט.
המרגמה יוצרה בשתי גרסאות בסיסיות:
לאחר מלחמת העצמאות הופסק ייצור המרגמות עם רגל הברווז ונמשך יצורן עם רגל את שהייתה קלה, פחות מסורבלת וניידת יותר.
סוגי תחמושת.
הפצצות לסוגיהן השונים נראו אותו הדבר מבחינת צורתן וגודלן.
ההבדל היחיד הוויזואלי היה הצבע השונה. כמו כן גם משקלן היה שונה
הפצצות השונות כללו:
הפצצות נישאות באריזות כאשר בכל תיבה 6 פצצות.
צורת הפעלה.
הפעלת המרגמה בוצעה בשני מצבים: מצב שכיבה ומצב כריעה. מספר שתים מכניס פגז לקנה. מספר אחד האוחז את הקנה ביד שמאל, מסובב את גלגל הירי קדימה.
הטווח המקסימלי מושג בזווית של 45 מעלות. את הטווח מפחיתים על ידי הנמכת הקנה או הגבהתו. לפי זה מכנים את האש בשם: "נמוכת זווית" או "גבוהת זווית". יש לשים לב שהזווית תכונן תמיד ביחס למישור האופקי. על מנת לקבל דיוק מרבי יש לקחת בחשבון שירי בזווית גבוהה נתון להשפעות הרוחות יותר מאשר ירי בזווית נמוכה.
. לצורך שימוש בעשן נדרש מערך לימוד מיוחד ומפורט.
הנוקר מופעל בעזרת גלגל פליז שבו יש 3 נוקרים.
בדיקת הנוקר לתקינות לאחר הרכבה: הצבת מטבע עליו וביצוע נקירה. נוקר תקין מקפיץ את המטבע.
הירי מפעיל על בסיס המרגמה לחץ של 500 ק"ג.
שימוש מבצעי.
בשבת השחורה ב-1946, נתגלה אחד הסליקים המרכזיים של ההגנה בקיבוץ יגור על ידי השלטונות הבריטים. בין שאר כלי הנשק נמצאו והוחרמו למעלה מ-100 מרגמות 52 מ"מ.
ארגון ההגנה חילק את מרגמת ה-52 מ"מ ליישובים רבים, כנשק ארטילרי צמוד ונייד ערב פלישת צבאות ערב. כך למשל בדרום הייתה מרגמה אחת לקיבוץ ניצנים, שלוש מרגמות בקיבוץ נגבה, ושתי מרגמות ביד מרדכי.
בתקופה זאת היוותה מרגמת ה-52 את הנשק הארטילרי היותר נפוץ בחזית ההגנה, בעיקר בחודשי הלחימה הראשונים. ביישובים רבים היוותה את הנשק הארטילרי הכבד היחיד.
בנגבה למשל היו ביוני 1948 גם מרגמות בריטיות מסוג "2 וגם מרגמות תוצרת תע"ש מסוג 52 כאשר הרוב היו "2. ביולי השתמשו כבר באופן בלעדי בתחמושת מתוצרת תע"ש ורוב המרגמות כבר היו ישראליות מסוג 52 מ"מ. למרגמות היו מספר פגמים שתוקנו בהמשך. כ- % 20 מהתחמושת הישראלית הייתה פגומה.
הפועל גלבוע
שלום זאב אפלבום
שלום זאב אפלבום (ז' באדר ה'תרצ"ד - י"ד בתשרי ה'תשע"ב, 22 בפברואר 1934 - 12 באוקטובר 2011) היה פרופסור מן המניין לאנטומולוגיה בקתדרה ע"ש מאורברגר בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2010 זכה בפרס רוטשילד לחקלאות.
ביוגרפיה.
שלום אפלבום נולד בתרצ"ד (1934) בניו יורק שבארצות הברית, להורים ילידי ליטא. עוד בטרם היה בן שנה עלתה משפחתו לארץ ישראל, אולם בעקבות המשבר הכלכלי של 1939 נאלצה לחזור לארצות הברית. עם קום מדינת ישראל שבה המשפחה ועלתה לארץ ישראל והתיישבה ברעננה, שם סיים אפלבום את לימודיו והתגייס לנח"ל.
בשנת 1955 נישא לד"ר לביאה אפלבום ולהם ארבעה ילדים. נפטר בי"ג בתשרי ה'תשע"ב (12 באוקטובר 2011).
פעילות אקדמית.
בצעירותו החל ללמוד באוניברסיטה העברית, בפקולטה לחקלאות ברחובות. בשנת 1955 סיים תואר ראשון וב-1957 קיבל תואר שני. את עבודת הדוקטורט ביצע בהנחייתו של פרופסור אהרן בונדי.
בשנת 2010 זכה בפרס רוטשילד לחקלאות, "על מכלול מחקריו החדשניים, המתייחסים להשפעת גורמי עקה סביבתיים על הפיזיולוגיה של התנהגות חרקים ועל הבאת המידע הבסיסי שנצבר לקראת יישום מתקדם בהגנת גידולים חקלאיים".
תחומי המחקר בהם עסק אפלבום הם פיזיולוגיה של בקרת תהליכי רבייה בקרב זבובי פירות ועשי לילה, וכן היבטים פיזיולוגיים ומולקולריים של יחסי חרק – פטריה אנטומופתוגנית.
מדלניצ'ר
מדלניצ'ר (ברומנית: Medelnicer ) היה סוג של דרגטור בחצר שליט נסיכות מולדובה או נסיכות ולאכיה. המדלניצ'ר היה בויאר שתפקידו לצקת מים על ידי השליט לצורכי רחצה. המדלניצ'ר גם הגיש לשליט את מנות האוכל והמליח. בנוסף היה אחראי על הכלים והפמוטות שעל השולחן.
המדלניצ'ר היה חבר במועצת השליט. בתקופת הפנריוטים ירד מעמד המדלניצ'ר ובתחילת המאה ה-19 הוא נחשב בויאר מדרגה שלישית.
גם בתפקיד זה הייתה קיימת היררכיה: ול-מדלניצ'ר (מדלניצ'ר גדול), מדלניצ'ר שני ושלישי.
קיום התפקיד של מדלניצ'ר תועד לראשונה בשנת 1463 בנסיכות מולדובה ובשנת 1523 בוולאכיה.
מקור המונח בא מהמילה "מדלניצה" - "קערת כסף או זהב, ששימשה לנטילת הידיים של השליט", מילה ממוצא סלאבי קדום (מדניצה), המופיעה גם בהונגרית (medence = אגן).
לקריאה נוספת.
Mihai Ţipău - Domnii fanarioţi în Tările Române, Omonia, Bucureşti,2008
לוט ובנותיו
מעשה לוט ובנותיו הוא סיפור מקראי המסופר בפרשת וירא שבספר בראשית, שהתרחש לאחר מהפכת סדום ועמורה שבמהלכה מילטו מלאכי האלוהים את לוט ומשפחתו לצוֹעַר, לבקשת לוט. בהמשך נמלט לוט למערה יחד עם שתי בנותיו, לאחר שאשתו הפכה לנציב מלח כאשר הפרה את הוראתו של המלאך לבל יסתכלו בהענשת סדום. בנותיו של לוט סברו שאין להן אפשרות להינשא כדרך כל הארץ, לאחר שאלוהים החריב את הארץ, ומחליטות להשקות את אביהן יין ולשכרו, ובכך לערפלו שלא יבין בנעשה עמו. בעודו בשכרותו, שכבה עמו ביתו הבכורה, והרתה. למחרת שבו והשקו אותו יין לשכרה, וביתו השנייה שכבה עמו באותו הלילה, והרתה אף היא. בנותיו ילדו שני בנים: הבכורה ילדה את מואב, שלימים היה אבי העם המואבי, והצעירה את בן עמי, שלימים היה אבי העמונים.
הרקע למעשה.
בעקבות ריב שהתגלע בין רועיו של לוט לרועיו של אברהם דודו, הציע אברהם ללוט שהם ייפרדו כדי למנוע חיכוכים ומריבות בין הרועים. לוט בחר לגור בסדום שבכיכר הירדן, משום שבאותה העת היה חבל ארץ זה פורה מאוד, "כגן ה'" (גן עדן).