בנובמבר 2003, בתחילתה של עונת , הושאל דאונינג לסנדרלנד על מנת לצבור ניסיון. עם זאת, הוא הוחזר לסגל מידלסברו כבר חודש לאחר מכן, בשל מכת פציעות ממנה סבלה הקבוצה. מאותה עת הקריירה של דאונינג צברה תאוצה, כאשר הוא קיבל הזדמנויות רבות במידלסברו והוכיח יכולת טובה. בסיום אותה עונה הוא זכה עם הקבוצה בתואר הראשון בקריירה שלו - גביע הליגה האנגלית. בעונת הבקיע דאונינג שישה שערים ב-49 הופעות בכל המסגרות, בנוסף למספר בישולים. יכולתו הטובה של דאונינג הביאה לזימונו הראשון לנבחרת אנגליה בפברואר 2005.
בסוף שנת 2005 סבל דאונינג מפציעה בברכו, שהשביתה אותו ממשחק למשך חמישה חודשים. אף על פי כן, הוא חזר לשחק בשלבים המכריעים של עונת . הוא בישל שלושה שערים במשחק הגומלין של חצי גמר גביע אופ"א נגד סטיאווה בוקרשט, וכך סייע למידלסברו לנצח 2–4 (3-4 בסיכום שני המפגשים) ולעלות לגמר. עם זאת, הוא לא הצליח לזכות עם קבוצתו בטורניר, בשל הפסד לסביליה במשחק הגמר.
בעונת הפגין דאונינג את יכולת השיא בקריירה שלו, כאשר כבש עשרה שערים בכל המסגרות. במהלך אותה עונה, בפברואר 2008, הוא האריך את חוזהו במידלסברו עד לשנת 2013. לאחר שמארק שוורצר עזב את הקבוצה במאי אותה שנה, הוא הפך לשחקן השני הכי ותיק במידלסברו, אחרי בראד ג'ונס.
עונת הייתה לא מוצלחת עבור דאונינג. במהלך העונה הוא שיחק ב-37 משחקי ליגה, אך לא כבש אף שער במסגרת זו. במחזור האחרון של העונה, מול אסטון וילה, הוא נפצע בתיקול עם סטיליאן פטרוב, ובעקבות כך הושבת ממשחק לחודשים רבים. מידלסברו, שבילתה את כל החצי השני של העונה באזור התחתית של הפרמייר ליג, ירדה לאחר אותו משחק לאליפות הפוטבול ליג, הליגה השנייה בחשיבותה.
לאחר ירידתה של מידלסברו, חתם דאונינג בקבוצת אסטון וילה בקיץ 2009. הוא החל לשחק בקבוצה רק בנובמבר אותה שנה, בשל הפציעה שלו בסיום העונה הקודמת.
בקיץ 2011 הצטרף דאונינג לליברפול שם שיחק עד אוגוסט 2013 עת עבר לוסטהאם יונייטד.
ב-16 ביולי 2015 חזר דאונינג לקבוצת נעוריו מידסלסבורו בחוזה לארבע שנים.
ב-21 ביוני 2019 חתם דאונינג בבלקברן רוברס לעונה אחת.
נבחרת אנגליה.
בצעירותו שיחק דאונינג בנבחרת הנוער של אנגליה, והשתתף עמה באליפות אירופה עד גיל 19 בשנת 2003, טורניר בו הודחה הנבחרת כבר בשלב הבתים. הוא ערך גם שמונה הופעות עבור נבחרת אנגליה עד גיל 21. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של אנגליה ערך דאונינג בפברואר 2005, במשחק ידידות מול נבחרת הולנד, כאשר נכנס כמחליף במקומו של שון רייט-פיליפס. בחודש מאי 2005 נפצע דאונינג באימון שערכה הנבחרת האנגלית במסגרת מסע בארצות הברית, ובעקבות כך הושבת ממשחק לחודשים רבים, עד לראשית 2006.
דאונינג נכלל על ידי המאמן סוון-יוראן אריקסון בסגל נבחרת אנגליה למונדיאל 2006, ונועד בעיקר להיות מחליפו של ג'ו קול בחוליית הקישור. דאונינג שותף בשלושה משחקים במסגרת הטורניר, כולם כמחליף, כולל במשחק שמינית הגמר נגד נבחרת אקוודור, שבו ניצחה אנגליה 0–1. הנבחרת סיימה את דרכה בטורניר לאחר הפסד לנבחרת פורטוגל ברבע הגמר, במשחק שבו דאונינג לא שותף.
לאחר מונדיאל 2006, המשיך דאונינג לקבל זימונים לנבחרת גם משני מאמניה הבאים של אנגליה, סטיב מקלארן ופאביו קאפלו. נכון לדצמבר 2009, שיחק דאונינג 23 פעמים במדי הנבחרת.
ראדוולד, מלך מזרח אנגליה
ראדוולד (באנגלית: Rædwald; נפטר בשנת 624 לערך) היה מלך ממלכת מזרח אנגליה משנת 599 לערך, ועוד מותו.
בשנת 616 לערך היה לשליט הבריטי החזק ביותר, דרומית לנהר ההאמבר, והצליח להשתלט על ממלכת נורת'מבריה ואף המליך עליה מלך בובה הכפוף לו, בשל עוצמתו מכנה אותו "דברי הימים האנגלו סקסים" בתואר "ברטוולדה". ראדוולד היה הראשון מבין מלכי מזרח אנגליה אשר הוטבל לנצרות והרשה למיסיונרים נוצריים לנצר את תושבי מלכותו. היסטוריונים רבים סבורים כי ראדוולד הוא המלך אשר נקבר בסאטון הו.
קורות חיים.
מקורות היסטוריים.
המקור ההיסטורי הקדום והמקיף ביותר המתאר את חייו של ראדוולד הוא ספרו של בדה ונרביליס, "ההיסטוריה הכנסייתית של האומה האנגלית" המציין את תקופת שלטונו בין הקמת המיסיון האוגוסטיני בקנט בשנת 597 לבין נישואיו והתנצרותו של אדווין, מלך נורת'מבריה בשנת 625 או 626.
כרונולוגיות מאוחרות יותר מציינות תאריכי פטירה חלופיים: 599 או 624, אולם ייתכן שהתאריך הראשון מציין את פטירתו של טיטילה, אביו של ראדוולד, ומועד עלייתו לשלטון.
רקע.
התקופה שקדמה לעלייתו לשלטון של ראדוולד, הייתה התקופה בה התבססו בתי המלוכה בהפטרכיה. אתלברט מלך בממלכת קנט (בין השנים 560 לערך - 616), ואף נשא לאישה את ברתה, בתו של שאיבר מלך פריז. קיוולין מלך ממלכת וסקס היה החזק במלכים דרומית לנהר ההאמבר, אולם במהלך השנים נחל תבוסה לאתלברט. בממלכת מרסיה שלט באותה עת קרודה.
צפונית לנהר ההאמבר הייתה ממלכת דיירה (שבירתה הייתה יורק) וצפונית לה הייתה ממלכת ברניקיה (שבירתה במבורג).
בתקופה זו שלט אלה בדיירה עד מותו בשנת 588. לאחר מותו החל מאבק ירושה בין ביתו אכה, לבין בנו, אדווין. אדווין נאלץ להימלט לגלות, וגדל בחצרו של קאדפארן אפ איאגו מגווינד. אתלפירת הצליח לאחד את ממלכת נורת'מבריה בשנת 604 והשתלט למעשה על כל ממלכת דיירה.
ילדותו של ראדוולד ומשפחתו.
ראדוולד נולד בין השנים 560–580. השנה המדויקת אינה ידועה. ככל הנראה היה אחיו הבכור של אני, אשר לימים מלך לצידו. כנראה בשנת 590 נשא ראדוולד לאישה אישה פאגאנית, אולם שמה אינו ידוע. נולדו להם שני בנים: ראגנהרה (Rægenhere) ואוארפוולד, אשר לימים ירש את ראדוולד.
לראדוולד היה בן נוסף, או בן חורג בשם סיגברט, אשר לימים מלך בממלכה. בכתביו של ויליאם ממאלמסברי מצוין כי סיגברט היה בנה של רעייתו של ראדוולד, מנישואיה הקודמים.
תקופת שלטונו.
בראשית שלטונו הגיע אוגוסטינוס מקנטרבורי מרומא במצוות האפיפיור גרגוריוס הגדול, במטרה לנצר את תושבי מזרח אנגליה. אוגוסטינוס המיר את דתם של אתלברט וסאברט, והקים בישופויות בממלכת קנט ובממלכת אסקס.
ראדוולד קיבל את הסקרמנט בקנט (ככל הנראה הוזמן לשם על ידי אתלברט, מלך קנט, אשר יזם את התנצרותו של ראדוולד). מועד הטקס לא ידוע, אולם משוער שמדובר בתקופה בה הקים כנסייה באילי שבקיימברידג'שייר. בדה מציין כי ראדוולד המיר את דתו לנצרות, וכרת ברית עם אתלברט.
ככל הנראה אשתו של ראדוולד לא המירה את דתה, ואף קיבלה את ההמרה בעין רעה, ולכן במקדש שבארמונו היו שני מזבחות - האחד מזבח נוצרי והאחר מזבח פאגאני.
גלותו של אדווין.
אתלפירת' מלך ממלכת ברניקיה נשא לאישה את אכה, ביתו של אאלה ובכך הביא לאיחוד ממלכת ברניקיה וממלכת דיירה לממלכה אחת - ממלכת נורת'מבריה. אדווין נאלץ להימלט לחצרו של קירל, מלך ממלכת מרסיה, נשא לאישה את בתו של קירל, ונולדו להם שני בנים. מחשש לחייו מפני מרצחים שנשלחו על ידי אתלפירת' (ואף הרגו את בן דודו של אדווין, הרריק), נמלט אדווין לחצרו של ראדוולד בממלכת מזרח אנגליה.
שד קיבל את אדווין בסבר פנים יפות, הבטיח להגן עליו, ואפשר לו לחיות בחצרו. אתלפירת' שלח שליחים לראדוולד והציע לו ממון רב בתמורה לאפשר את מותו של אדווין, אולם ראדוולד סירב לקבל את השוחד. אתלפירת' שלח שליחים בשנית, ובשלישית, והציע כסף רב מחד, ואיים במלחמה מאידך. ראדוולד, אשר חשש לשלום ממלכתו הסכים, אולם הזהיר את אדווין והציע לו להימלט. אדווין סירב, וראדוולד החליט לסייע לו, מתוך כוונה להקים לו בן ברית מצפון.
רעייתו הפאגאנית של ראדוולד הבהירה לו כי הכבוד שלו, שיאבד אם יפר את הבטחתו לאדווין, יקר יותר מכל ממון שיוצע לו, ואדווין הבטיח לראדוולד שאם יסייע לו לעלות לשלטון יהפוך לבן בריתו.
קרב הנהר איידל (616).
ראדוולד אסף צבא גדול ויצא במהרה כנגד צבאו של אתלפירת' בטרם היה לאתלפירת' זמן לכנס את צבאו. הצבאות נפגשו על גדת הנהר טרנט, באזור גיינסבורו בלינקולנשייר של ימינו. אתלפירת' נהרג בקרב, כמו גם ראגנהיר, בנו של ראדוולד. אדווין עלה לשלטון במקום אלתפירת' כמלך נורת'מבריה, וגירש את בניו של אתלפירת' לגלות בממלכת הפיקטים.
הנרי מהנטיגנדון מתאר את הקרב ומציין כי צבאו של ראדוולד היה מסודר כצבא לגיון הרומי, בשלושה ראשי תקיפה, שאת האחד מוביל ראדוולד, את השני ראגנהיר, ואת השלישי אדווין. אתלפירת' תקף את הגדוד שהובל על ידי ראגנהיר (שהיה החלש מבין הגדודים), ככל הנראה משום שחשב שגדוד זה מובל על ידי אדווין, והרג את ראגנהיר (ייתכן כי סבר שמדובר באדווין). ראדוולד בזעמו על מות בנו, תקף את אתלפירת' והרגו במו ידיו.
ה"אימפריום" של ראדוולד.
זמן קצר לאחר הקרב נפטר אתלברט מלך ממלכת קנט ויורשו, איבלד עלה לשלטון אחריו. איבלד, שהיה פאגאני בדתו, היה שליט חלש.
כמו כן בתקופה זו נפטר סאברט מלך ממלכת אסקס. שלושת בניו הפגניים גירשו את ההגמון מליטוס, ונאבקו ביניהם על השליטה בממלכה.
משמעות אירועים אלה הייתה שראדוולד היה למעשה המלך הנוצרי היחיד באנגליה, ולכן בדה ונרביליס בספרו "ההיסטוריה הכנסייתית של האומה האנגלית" הכיר בו כ"אימפריום" ("imperium" ) וכינה אותו "רקס אנגלורום" ("Rex Anglorum" - מלך האנגלים).
לאחר מותו של ראדוולד, השתלט אדווין, בן חסותו של ראדוולד על קנט בכך שהתנצר ונשא לאישה את אתלבורג מקנט, אחותו של איבלד.
סאטון הו.