בשנת 1993 ייסד פרי חברה בשם ".Hydrotech Mechanical Services, Inc", ארגון לקבלנות מכונות בדילסבורג. החברה סיפקה שירותי בנייה ותחזוקה חוזיים לשירותים עירוניים והייתה בבעלות משקיעים מניו יורק ומקרוליינה הצפונית, המתמחה בכיול מונים גדולים. בשנת 2002, מחלקת הגנת הסביבה של פנסילבניה האשימה את החברה בשינוי דו"חות ניטור שפכים תוך כדי עבודה עבור ארגון מסחרי אחר. פרי ניצב בפני אישום פלילי של קשירת קשר לזיוף מסמכי תאגיד מדינתיים. בתום חקירה משטרתית הוא הורשה לעבור תוכנית שיקום (Diversion program) המנעה ממנו העמדה לדין, מה שאפשר לו לשמור על הסיווג הביטחוני שלו בארצות הברית.
במהלך 2006 החליט ברוס סמית', חבר בית הנבחרים המדינתי של פנסילבניה מטעם מחוז הבחירה ה-92, לפרוש מתפקידו בבית המחוקקים. פרי בחר להתמודד למושבו זכה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית עם 41% מהקולות. הוא ניצח ביום הבחירות הכלליות כשגרף 71% מקולות הבוחרים, ונכנס לתפקידו ב-2 בינואר 2007. ב-2008 נבחר לתקופת כהונה שנייה ללא התנגדות, כמו גם בבחירות 2010. הוא היה חבר בחמש ועדות שונות, בהן ועדת ההקצבות, הכללים, והוועדה לענייני חיילים משוחררים.
בשנת 2012 ויתר פרי על מושבו בבית הנבחרים המדינתי של פנסילבניה כדי להתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הרביעי של פנסילבניה. בעבר נספר המחוז כמחוז הקונגרס ה-19 ונציגו היה טוד ראסל פלאטס במשך תריסר שנים. שנתיים מוקדם יותר, בבחירות אמצע הכהונה ב-2010, שוחח פלאטס – ששקל אז להתמודד לתפקיד החשב הכללי של ארצות הברית – עם פרי על ההיתכנות שיחליף אותו בקונגרס. בבחירות המקדימות של הרפובליקנים זכה פרי במועמדות מפלגתו עם למעלה מ-50% מהקולות, וגם בבחירות הכלליות גרף 60% מקולות הבוחרים והושבע לתפקידו עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית.
בנובמבר 2021 נבחר פרי ליושב ראש שדולת החירות בבית הנבחרים, המאגדת בתוכה את השמרנים ביותר שבחברי הסיעה הרפובליקנית בקונגרס.
אלה גומבאסגי
אלה גומבאסגי, (במקור ארז'בט גרין, בהונגרית: Gombaszögi Ella; בודפשט, 27 בדצמבר 1894 – בודפשט, 12 באוקטובר 1951) הייתה שחקנית יהודייה-הונגרייה, אחותה של פרידה גומבאסגי, מרגיט ואירן גומבאסגי.
ביוגרפיה.
אלה גרין נולדה במשפחה יהודית בבודפשט כבתם של יוז'ף גרין ושל רוזה וייס. מבין הבנות גומבאסגי (גרין) ארבע הפכו לשחקניות. האגדה ששרדה טענה שמרגיט הייתה הכי יפה, פרידה הכי יוקרתית, אלה הכי משעשעת "ו"אירן הכי האריכה חיים. ינה הלטאי עיצב לפיהן את יצירתו "ה"בנות מטינדרלק"" ( Tündérlaki lányok).
לפני המלחמה.
היא הייתה סטודנטית של השנה הראשון באוניברסיטה לאמנויות התאטרון והקולנוע כאשר קיבלה פנייה וחוזה בתיאטרון הקומדיה של בודפשט בשנת 1913. ב-17 באפריל 1924 נישאה בבודפשט לבנקאי פאל נאגל, שהיה מבוגר ממנה בשש שנים. הם התגרשה ב-1927.
מ-1924 עד 1929 הייתה חברה בתיאטרון ההונגרי
בין 1929 לבין 1939, חתמה חוזים לפי תפקידים בתיאטראות בודפשט והופיעה ב:.
בשל מוצאה היהודי, "החוקים ה (אנטי) יהודיים" של ממשלת הונגריה (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) מנעו ממנה לעלות על הבמה בין 1941 לבין 1944. עם כניסת הגרמנים לממלכת הונגריה ב-1944 (מבצע מרגרטה) היא נאלצה להסתתר כדי למנוע את סגירתה בגטו בודפשט וגירושה לאחר מכן.
אחרי המלחמה.
אחרי מלחמת העולם השנייה בין השנים 1945 לבין 1947 שיחקה בתיאטרון האופרטה של בודפשט, ב-Royal Revue Variety, בתיאטרון הקומדיה, בתיאטרון מרכז העיר, בתיאטרון מדיאסאי (Medgyaszay Színház), ב"תיאטרון של פשט" וב"תיאטרון האמנים". בשנים 1947 עד 1949 הייתה חברה שוב בלהקת תיאטרון הקומדיה, משנת 1949 ועד מותו בשנת 1951 הייתה חברה בתיאטרון מדאץ' (Madách Színház). היא השאירה לדורות הבאים עיצובי דמויות בלתי נשכחים בסרטים רבים מאוד, לרוב כשותפה של השחקן היהודי הבולט של התקופה דיולה קאבוש. תפקידה הקולנועי הראשון היה בסרט "רכבת הרפאים" (Kísértetek vonata) ב-1933, ותפקידה הקולנועי האחרון היה בסרט "דרינה" כלומר "גברת דרי" משנת 1951. ב-1951, בזמן שלמדה לתפקיד מורזאבצקאיה בדרמה של אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי "זאבים וכבשים" עצמה את עיניה בביתה עם משקפיה עליה.
תפקידי תיאטרון.
מספר ההצגות הבכורה שלה הרשום במאגר התיאטרון מהקמתו בשנת 1946: 17
ג'ון האמיל
ג'ון האמיל (באנגלית: John Hammill; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה ה-24 במשך שלוש תקופות כהונה רצופות בשנים 1925–1931.
ראשית חייו.
ג'ון האמיל נולד בלינדן שבמחוז איווה, ויסקונסין, כבנם של ג'ורג' ומרי (לבית ברואר) האמיל, שניהם ממוצא אנגלי. כאשר היה בן 13 עברה המשפחה לחווה ליד בריט, שבמחוז הנקוק, איווה. ב-1895 הוא סיים את לימודיו בית הספר התיכון המקומי, ושנתיים לאחר מכן קיבל תואר מהקולג' למשפטים של אוניברסיטת המדינה של איווה. לאחר שהתקבל ללשכת עורכי הדין, פתח האמיל משרד עורכי דין בבריט. ב-1899 הוא נשא לאישה את פאני ב. ריצ'רדס, ילידת גארנר, איווה. לזוג לא נולדו ילדים.
ראשית הקריירה הפוליטית.
ב-1902 נבחר האמיל כפרקליט המחוז, ונבחר שוב לתפקיד ב-1904. בשנים 1908–1912 הוא כיהן בסנאט המדינתי של איווה. ב-1920 נבחר האמיל כסגן מושל איווה מטעם המפלגה הרפובליקנית, ונבחר לכהונה שנייה בתפקיד ב-1922. ב-1922, כאשר נפל המושל נייתן קנדל למשכב, כיהן האמיל כמושל בפועל במשך עשרה שבועות.
מושל איווה.
ב-1924 נבחר האמיל כמושל בזכות עצמו, ונבחר לתקופות כהונה נוספות ב-1926 וב-1928, וזכה במערכות הבחירות ברוב גדול. ב-1930 הוא נוצח בבחירות המקדימות לסנאט של ארצות הברית, ופרש מרצונו מתפקיד המושל לאחר שלוש תקופות כהונה בתפקיד.
הישגו הגדול ביותר של האמיל היה בשיפור מערכות הכבישים במדינה. כאשר הוא הושבע לתפקידו, הייתה איווה ידועה בכינוי "מדינת כבישי הבוץ" בהנהגתו הפכה איווה לאחת המדינות בהן מערכת הכבישים הייתה הטובה ביותר בארצות הברית. כבישים משניים היו באחריותם של המחוזות והרשויות המקומיות. חוק הכבישים המשניים שנחקק אז העביר את השליטה בהם למחוזות, הפחית את מספר פקידי הממשל בתחום מ-5,500 ל-400, ויצר יחידות מנהליות ביצועיות. תקציבי הכבישים המשניים גובשו ופושטו. כתוצאה מכך, שופצו מאות מילים של כבישים משניים.
בכבישים הראשיים של המדינה היה אי סדר, והאמיל הכניס בהם סדר. במקום בלבול פיננסי נגבה מס על דלק של שני סנט לגלון, ומאוחר יותר הועלה המס לשלושה סנט, כשחמש תשיעיות ממנו הוקצו לכבישים ראשיים וארבע תשיעיות לכבישים המשניים. כאשר נכנס האמיל לתפקידו, היו באיווה פחות מ-965 ק"מ של כבישים ראשיים סלולים ו-4,000 ק"מ של כבישי עפר. כאשר סיים האמיל את כהונתו, היו באיווה 5,374 ק"מ של כבישים ראשיים סלולים ו-3,900 ק"מ של כבישי עפר. כאשר החל האמיל את כהונתו, 24 אחוזים מהכבישים הראשיים היו לא משופצים. עם סיום כהונתו נותרו 3 אחוזים בלבד. נאמר על האמיל שהוא "הוציא את איווה מהבוץ".
להאמיל היו הישגים נוספים. כמי שתמך ברפורמות במיסוי, הוא הצליח להפחית את מס הרכוש. יותר מכך, הוקמה מועצת המדינה להערכת שווי הרכוש שניהלה תוכנית לרפורמה במס. בתחום החקלאות, הקים האמיל את ועדת התעשייה והחקלאות של איווה, שהכינה את הרקע להחלטת הקונגרס לטובתם של החקלאים. הוועדה גם קיבצה עדויות שהובילו לרפורמה בבורסת הנגזרות של שיקגו.
האמיל עצמו ביקר בוושינגטון די. סי. ולקח חלק בוועדת התעריפים הפדרלית, שהעלתה את התעריפים על חמאה ותירס. הוא גם הקים וועדה של 11 מושלים ממדינות המערב התיכון ו-11 ראשי המגזר החקלאי, מחוקקים ואנשי אקדמיה, שנקראה "ועדת ה-22", ועוררה את דעת הקהל והרשויות המחוקקות לטובת מגוון של מיזמים חקלאיים.
בתחום הבנקאות, רבות מהמלצותיו של האמיל גולמו בחקיקה מחדש המקיפה ביותר של חוקי הבנקאות שבוצעה אי פעם באיווה מאז קבלתה כמדינה בארצות הברית. רפורמה זו הייתה מודל למדינות אחרות לחידוש חוקי הבנקאות שלהן.
אף על פי שהייתה זכות בחירה לנשים מאז קבלת התיקון ה-19 לחוקה, בחוקת איווה נקבע עדיין שרק גברים יוכלו להיות חברים באספה הכללית של המדינה. ב-1925 דחף האמיל לאימוץ התיקון לחוקה כדי לבטל את התנאי המפלה מחוקת איווה. "יש לשבח את הנשים ולהחמיא להן על ההתעניינות היסודית שהן מגלות בענייני הציבור", הוא אמר. התיקון לחוקה אושר במשאל עם ב-1926.
האמיל היה ראשון מושלי איווה שהתייחס לתחום התעופה באספה הכללית. בית המחוקקים הלך בעקבות המלצתו והעביר חוק להסדרת הכללים לקבלת רישיונות למטוסים ורישיונות טייס.
שנותיו האחרונות.
לאחר סיום כהונתו כמושל, שב האמיל לבריט, שם הוא עסק בעריכת דין וניהל את שלוש החוות שהיו בבעלותו במחוז הנקוק.
ג'ון האמיל נפטר ב-6 באפריל 1936 כתוצאה מהתקף לב כאשר עשה בנסיעת עסקים במיניאפוליס. הוא נטמן בבית הקברות אברגרין שבבריט.
רי צ'אן-הי
איגוד תעשיית ההקלטות המרכז אמריקאי
איגוד תעשיית ההקלטות המרכז אמריקאי (בספרדית: Certificación Fonográfica Centroamericana; בראשי תיבות: CFC) הוא הארגון המרכזי המייצג את ענף ההקלטות של מדינות אמריקה המרכזית (בליז, קוסטה ריקה, אל סלוודור, גואטמלה, פנמה, הונדורס וניקרגואה).
תעודות על סך צפיות.
האיגוד מעניק דרגות הישגים על סמך סטרימינג בלבד:
Certificación Fonográfica Centroamericana
איגוד תעשיית ההקלטות הפרגוואני