לאחר נישואיו למד תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2012 השלים תואר שני במשפט ציבורי בתוכנית משותפת לאוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו. התמחה במחלקת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים תחת אורית קורן, ועבד כשנה ברשם העמותות. בהמשך הקים משרד עריכת דין שעבד בשיתוף עם עורכי הדין לב ובינה, ועבד כשנה בתחום זכויות נפגעי טרור עם עו"ד זאב דסברג. השתתף בכתיבת העתירה נגד שחרור המחבלים בעסקת שליט.
התנועה למשילות ודמוקרטיה.
בשנת 2013, כשנה לאחר פתיחת משרדו, הקים רוטמן עם יהודה עמרני את התנועה למשילות ודמוקרטיה ועד 2021 היה גם היועץ המשפטי שלה. תחילה פעלו השניים בהתנדבות. במסגרת עבודתו בתנועה פעל בתחום הייעוץ המשפטי לנבחרי ציבור וגופים ציבוריים, פרסם מחקרי מדיניות משפטית וניירות עמדה, וייצג את העמותה בבג"ץ.
רוטמן קידם יוזמות שחלקן אף הפכו להצעות חוק, דוגמת הצהרת הון לשופטים וקצינים בכירים, מינוי יועצים משפטיים במשרדי ממשלה כמשרות אמון, שינוי שיטת הסניוריטי, התנגדות לפרשנות המרחיבה של עבירת הפרת אמונים ועוד. רוטמן ייצג את המועצה האזורית מטה בנימין בנושא חוק ההסדרה.
במסגרת פעילותו בתנועה פרסם רוטמן בקביעות טורי דעה ופרשנות בעיתון ישראל היום. כן פרסם מאמרים גם במקור ראשון, ערוץ 7, מידה ומעריב והתראיין תכופות בכלי תקשורת דוגמת רדיו 103fm, גלי ישראל, ערוץ 20 ובפודקאסטים. מחזיק פרופיל טוויטר שאחריו עוקבים כ־55,000 איש (נכון ליולי 2022). נחשב לאחד ממובילי "השינוי בשיח הישראלי בנוגע לצורך ברפורמות במערכת המשפט הישראלית". בשנת 2020 נבחר לרשימת "100 המשפיעים" של העיתון דה-מרקר.
פעילות ציבורית נוספת.
רוטמן חבר בבית הדין המשמעתי של לשכת עורכי הדין.
במאי 2020 ייצג את שר המשפטים, אמיר אוחנה, בעתירה לבג"ץ שדנה בהארכת כהונתו של ממלא מקום פרקליט המדינה דן אלדד.
חבר כנסת.
בבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצב רוטמן במקום הרביעי ברשימת הציונות הדתית, מטעם מפלגת האיחוד הלאומי – תקומה. הוא נבחר לכנסת העשרים וארבע, אשר החלה לפעול ב-6 באפריל 2021. באוגוסט 2021 נבחר לחבר בוועדה למינוי שופטים.
בבחירות המקדימות במפלגת הציונות הדתית ב-2022 (לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש) רוטמן זכה במקום השלישי.
ספרו "מפלגת בג"ץ".
בשנת 2019 פרסם רוטמן את הספר מפלגת בג"ץ בהוצאת סלע מאיר. לצורך הוצאת הספר ערכה התנועה למשילות ודמוקרטיה קמפיין מימון המונים, שבו גויסו כ־240,000 ש"ח, סכום חסר תקדים ביחס לספר ישראלי. בטקס השקת הספר נשאו דברים שר המשפטים אמיר אוחנה ושרת המשפטים שקדמה לו איילת שקד.
הספר מורכב משישה פרקים, העוסקים באקטיביזם שיפוטי, המהפכה החוקתית, היועץ המשפטי לממשלה, פסיקות בג"ץ בתחומי ביטחון, עמדת שופטי בג"ץ ביחס לציונות, ושלטון החוק. את ההקדמה של הספר כתב אדם גולד.
חיים אישיים.
רוטמן נשוי לחנה, חוקרת במכון המחקר ממרי, ואב לחמישה. החל מאוקטובר 2021 מתגורר בעיר לוד. קודם לכן התגורר בפני קדם בגוש עציון.
אחיו הוא הרב ברוך נתן רוטמן, ר"מ בישיבת נתיבות חכמה.
גיסו הוא הרב מתניה אריאל, ראש ישיבת דרך חיים (גימזו) שבשעלבים.
יקבי ירושלים
יקבי ירושלים, אגודה חקלאית שיתופית בע"מ היא חברה ישראלית, המחזיקה בבעלותו של "יקב ירושלים" (לשעבר "יקב שמשון" אשר התפצל מיקבי משפחת שור) השוכן באזור התעשייה עטרות, ירושלים, החברה מחזיקה בבעלותה כמה כרמים בישראל אשר מספקים את הענבים ליקב.
היקב ממותג בתור היקב היחיד הפועל כיום בירושלים, נחשב לאחד היקבים הוותיקים ביותר בארץ, מייצר כ-3 מיליון בקבוקי יין בשנה, יינותיו משווקים בישראל ומחוצה לה וזכו להכרה ולפרסים בתחרויות יין שונות.
תולדות היקב.
היקב, נקרא בעבר בשם "יקב שימשון" - ראשי תיבות 'שור משה שלום ובניו', הוקם על ידי יונה מנדלסון חסיד חב"ד (חתנו של משה שלום שור שהיה בעלים של יקבי משפחת שור) בשנות השלושים של המאה ה-20 בעיר העתיקה בירושלים והחל משנת 1951 פעל בשכונת 'בית ישראל' בעיר.
בשנת 1969 עם הקמתה של שכונת נחלת הר חב"ד בקרית מלאכי עלתה הצעה להעביר את היקב לשכונה החדשה ובכך לתרום להתפתחותה מהצד הכלכלי, אך בסופו של דבר לא יצא הרעיון לפועל.
החל משנת 1976 עבר למקומו הנוכחי באזור התעשייה עטרות.
בשנת 1983, במהלך התוועדות כינה הרבי מלובביץ את מנהל המפעל יונה מנדלסון "שר המשקים דארץ ישראל" (כשם המעיד על בעליו). וכן הורה הרבי לבית דין רבני חב"ד לתת הכשר למוצרי המפעל אף על פי שאין זה ממנהגו של הבית דין.
לאחר פטירתו של יונה מנדלסון עבר היקב לבעלות בנו, שלמה מנדלסון, וב-2005 לאחר ששלמה מנדלסון נפטר, איש העסקים שהיה בקשר עם המשפחה, עופר גואטה, רכש את המפעל ושינה את שם החברה ל"יקבי ירושלים, אגודה חקלאית שיתופית בע"מ". כיום מפיק המפעל כמות של כשלושה מיליון בקבוקים בשנה.
בשנים האחרונות.
משנת 2006 היקב בשליטת עופר גואטה. בשנת 2015 הצטרף ארז וינר כמנכ"ל החברה, וסם סורוקה החליף את צבי סקייסט כיינן ראשי.
בשנת 2017 התעורר ויכוח עם חברת אנטיפוד באשר לזכיינות על המותג "יקב ירושלים". בית המשפט פסק שהחברה בבעלות גואוטה תצטרך להוסיף לשם אות נוספת, בעוד חברת אנטיפוד תפצה את היקב ב-30,000 שקל.
בשנת 2020 החליף ליאור לקסר את סם סורוקה ואת ארז וינר בתור יינן ומנכ"ל החברה.
מוצרי היקב.
יינות היקב מיוצרים תחת השגחות הכשרות של; בד"ץ בית יוסף, רבנות מהדרין ירושלים, בד"ץ יורה דעה, הרב מחפוד בד"צ מנצ'סטר, הרב וסטהיים, OU ובית דין רבני חב"ד.
הוקרה.
בשנת 2015 נבחר היין 'פרימיום שיראז 2013' של יקבי ירושלים על ידי המגזין "Wine Enthusiast לאחד מ-100 היינות הטובים בעולם לשנת 2015. וכן היינות 'פרימיום מרסלן 2014' ו'פרימיום מוסקט 2014' של יקבי ירושלים זכו במדליית זהב בתחרות השנתית "Best Value" של אתר סומלייה.
מרכז המבקרים.
בשנת 2018, בהשקעה של כעשרה מיליון שקל, פתח היקב מרכז מבקרים בשכונת ימין משה שבירושלים, סמוך למתחם טחנת הרוח. לרגל הפתיחה ייצר סם סורוקה, היינן הראשי של יקב ירושלים, סדרת יינות במהדורה מוגבלת הנקראת WINDMILL (טחנת רוח), שנמכרת רק במקום.
אוכף פופובו
אוכף פופובו (באנגלית: Popovo Saddle; בבולגרית: Поповска седловина) הוא אוכף ברכס אימאון, באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
גובהו של האוכף 1,550 מטרים מעל פני הים.
האוכף מחבר בין פסגת דרינוב שמצפון לו, לפסגת סבלייבסקי שמדרום לו.
האוכף מתנשא מעל קרחון אובץ' שממזרח לו, ומעל קרחון צ'ופרנה שמדרום-מערב לו.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי האוכף.
האוכף מופה לראשונה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009, ובשנת 2010.
מקור השם.
האוכף נקרא על שם העיירה פופובו, שבצפון-מזרח בולגריה.
ג'ורג' פרדריק גורינג
סר ג'ורג' פרדריק גורינג (באנגלית: Sir George Frederick Gorringe; 10 בפברואר 1868 – 24 באוקטובר 1945) היה קצין בכיר בצבא בריטניה והשתתף במלחמת הבורים ובמלחמת העולם הראשונה. במהלך מלחמה זו שירת במערכה במסופוטמיה כמפקד "קורפוס החידקל" והוביל את ניסיון החילוץ הכושל של הדיוויזיה ה-6 "פונה" ומפקדה צ'ארלס טאונסנד מהמצור על כות.
השנים הראשונות.
גורינג נולד ב-1868 בעיר קינגסטון לייד הים שבמחוז מערב סאסקס בדרום אנגליה ליו (Hugh) ולואיזה (Louisa) גורינג. היה הילד השני מבין 5 ילדים שנולדו למשפחת גורינג (4 בנים ובת). למד בבית ספק יסודי בברייטון ובקולג' וולינגטון שבמחוז ברקשייר.
ב-1886 הצטרף גורינג לאקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' ועם סיום לימודיו ב-1888 הוצב לשירות בחיל ההנדסה המלכותי.
קריירה צבאית.
השנים הראשונות.
את תחילת שירותו הצבאי עשה גורינג במחנות של הצבא הבריטי באנגליה בצ'טהאם ומחנה אלדרשוט. ב-17 בפברואר 1891 קודם לדרגת לוטננט.
השירות בצבא מצרים.
ב-1892 סופח גורינג לצבא מצרים. ב-שנים 1896 עד 1899 השתתף השתתף במספר מערכות בדרום מצרים ובסודאן במהלך המלחמה המהדית. ב-1898 מונה לפקד על בטליון סודאני והשתתף במערכה שהוביל הוריישו קיצ'נר בסודאן ובניצחון בקרב אומדורמאן שהביא לכיבוש ח'רטום. בתחילת 1899 קודם לדרגת קפטן וזמן קצר לאחר מכן לדרגת מייג'ור. על אומץ לבו במערכה זו צוין לשבח ובתחילת 1900 קודם לדרגת לוטננט קולונל.
טרום מלחמת העולם הראשונה.
בסוף 1899 עבר גורינג לדרום אפריקה שם השתתף במלחמת הבורים . ב-1902 חזר לשרת בסודאן במסגרת צבא מצרים ושירת שם עד 1904. ב-1911 קודם לדרגת מייג'ור גנרל.
המערכה במסופוטמיה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה גורינג למפקד הדיוויזיה ההודית ה-12 שהייתה חלק מצבא הודו הבריטית.
בדצמבר 1915 נלכדו חיילי הדיוויזיה ה-6 "פונה" ומפקדה צ'ארלס טאונסנד בעיר כות במהלך המערכה במסופוטמיה. מפקד מערכה זו, גנרל ג'ון ניקסון, מינה את פנטון איילמאר לפקד על קורפוס חידקל שהוקם במיוחד כדי לחלץ את הכוח הנצור בכות. לאחר מספר קרבות שכשלו החליף גורינג את איילמאר כמפקד "כוח חידקל". גורינג נטה לזלזל בכוחם של הטורקים ולא אסף מספיק כוחות למערכה ולא נערך מבחינה לוגיסטית, דבר שבא לידי ביטוי בהמשך במחסור חמור באנשים וציוד (במיוחד בתחום הרפואה). ההכוח שכלל 2 דיוויזיות. בין ינואר 1916 לאפריל ערכו הכוחות הבריטים סדרה של קרבות אולם על אף המחיר הגבוה ששילמו הכוחות (כ-23,000 חיילים פצועים וחללים) לא הצליחו הבריטים לפרוץ את המצור. לאחר כניעת החיילים הנצורים בכות באפריל ערך הפיקוד הבריטי רוויזיה בפיקוד במסופוטמיה וגורינג שוחרר מתפקידו.
המערכה בחזית המערבית.