בשנת 1999 חיברה מלאבו יחד עם דרידה את הספר "Voyager avec Jacques Derrida – La Contre-allée". ספרה, "Les nouveaux blessés" (2007), נוגע לצומת בין מדעי המוח, פסיכואנליזה ופילוסופיה, בחקר הטראומה הנפשית. הספר צמח מתוך המפגש של מלאבו עם הדמנציה שהחלה משתלטת על אימה והוא מציג ניסיון להבין פילוסופית את הדמנציה והשפעתה על הסובייקטיביות. בתוך כך, מבצעת מלאבו קריאה פלסטית-נוירו-פסיכואנליטית.
במקביל לחקר מדעי המוח מלאבו עוסקת בפילוסופיה פוליטית. העיסוק ניכר לראשונה בספרה מה עלינו לעשות עם מוחנו? והעמיק ב "Les nouveaux blessés", כמו גם בספרה על פמיניזם ( "Changer de différence, le féminin et la question philosophique", Galilée, 2009), ובספרה על חסרי בית ומצב חירום חברתי ("La grande exclusion", Bayard) . בשנת 2010 פרסמה ספר יחד עם ג'ודית באטלר בשם "Sois mon corps". בספרה על הפמיניזם, שתורגם לאנגלית כ-Changing Difference, מבקשת מלאבו לדון מבחינה פילוסופית במשמעות של להיות "אישה פילוסופית" בצל המהלך הדקונסטרוקטיבי ש"מרוקן את מושג האישה מתוכן". בספר, שמורכב מארבעה מאמרים שכולם פונים לדיון עם דרידה (ובעקיפין גם עם באטלר), מלאבו מבקשת להציג דיון שלא נכנע לא למהותנות ולא לאנטי-מהותנות, עמדת ביניים שבבסיסה רעיון ההתנגדות. בשנים האחרונות מלאבו נמשכת יותר ויותר לעבודה על הפילוסופיה האנרכיסטית, והיא מעבירה סמינרים בהם היא מבצעת קריאה פלסטית בהיסטוריה של האנרכיזם בפילוסופיה המערבית.
מלאבו כתבה יחד עם אדריאן ג'ונסטון () ספר על רִיגְשות אצל דקארט, שפינוזה ובמדעי המוח. ועובדת על ספר חדש על המשמעות הפוליטית של החיים לאור התגליות הביולוגיות האחרונות (בעיקר אפיגנטיקה). העבודה האחרונה תדון במושג ה"חיים החשופים" של ג'ורג'יו אגמבן ובמושג ה"ביו-כוח" מישל פוקו, הדגשת היעדר ההגדרות הביולוגיות המדעיות של מונחים אלה, והמשמעות הפוליטית של היעדר כזה.
מאטוריוואבו
מאטוריוואבו, או מאטורי-וואבו (באנגלית: Matureivavao או Maturei-vavao) הוא אטול לא מיושב בקבוצת אקטון בחלק הדרום-מזרחי של איי טואמוטו. זהו האטול הגדול ביותר בתוך קבוצת אקטון, וכמו אחרים בקבוצה זו, מבחינה אדמיניסטרטיבית, הוא חלק מהקומונה של איי גמבייה.
גאוגרפיה.
מאטוריוואבו הוא באורך של כ-6.6 ק"מ בכיוון צפון צפון מערב-דרום דרום מזרח ובעל רוחב של כ-4.6 ק"מ. יש לו שטח אדמה של 2.5 קמ"ר ושטח לגונה של 18 קמ"ר. הוא ממוקם 16 ק"מ דרום-מזרחית לטנארונגה ו-1,390 ק"מ מטהיטי. האטול גבוה מספיק כדי להיראות מרחוק ניכר. הוא נראה כחוף חולי, המגובה בקו ירוק כהה. במזג אוויר גרוע, לפעמים הים נשטף מעל השונית. אין כניסה ללגונה.
בחלק מהמפות מופיע אטול זה גם כ"מלבורן".
היסטוריה.
התצפית המתועדת הראשונה של אטול זה נעשתה במהלך המסע הספרדי של הנווט הפורטוגלי פדרו פרננדש דה קיירוש ב-5 בפברואר 1606 בשם Las Cuatro Coronadas ("ארבעת העטורים"), עם זאת, תצפיות אלה לא תועדו במלואן. ככזו, הגישה החד-משמעית הראשונה לאי נעשתה ב-14 במרץ 1828 על ידי החוקר יו קאמינג באונייתו ה-Discoverer שהנהיג סמואל גרימווד. הביקור הבא היה בשנת 1833 על ידי הנווט תומאס אבריל על ספינת הסוחר שלו Amphitrite ושוב בשנת 1837 על ידי לורד אדוארד ראסל, מפקד ה-HMS Actaeon, השם שניתן לקבוצה. בעבר הוא היה בבעלות אדם בשם קפטן ניקולס, אך הוא נפדה בשנת 1934.
פלורה ופאונה.
אחרי ההוריקן ב-1983, מאטוריוואבו נשתל מחדש לחלוטין באלפי עצי קוקוס. באטול שוכנים מגוון של ירבוזיים כולל הסוג Achyranthes aspera var. velutina. זהו גם אחד האטולים המעטים בהם מעולם לא היו חולדות.
פונגסאלי
פונגסאלי (באנגלית:Phongsali, בלאית: ຜົ້ງສາລີ) היא בירת מחוז פונגסאלי, לאוס . זוהי בירת המחוז הצפונית ביותר בלאוס, בזמן שאטופו בדרום היא הבירה הדרומית ביותר בלאוס. פונגסאלי נמצאת במרחק 574 קילומטרים מהבירה ויינטיאן. העיירה מונה כ־8,161 תושבים נכון למפקד 2015. פונגסאלי היא העיירה הגבוהה ביותר בלאוס, היא שוכנת בגובה של 1,430 מטר על מורדות הר פו פא (1,625 מטר). בפונגסאלי טמפרטורות קיץ סביב 25–30 מעלות צלזיוס, עם גשם תכוף. בחורף, מנובמבר עד מרץ, קריר ושטוף שמש, עם טמפרטורות היום בין 10–18 מעלות צלזיוס. במרכז העיירה בתים הבנויים בסגנון יונאן עם חזיתות עץ מעוטרות. מטע תה עתיק, בן 400 שנה נמצא במרחק של כ־18 קילומטרים מהעיירה, בכפר באן קומן. שדה התעופה המשרת את פונגסאלי נמצא בבון נואה, במרחק של כ־44 קילומטרים מהעיירה, בדרך ההרית ומתפתלת. משך הנסיעה כשעה.
היסטוריה.
העיירה לא נהרסה במהלך מלחמת וייטנאם על ידי הפצצות של חיל האוויר האמריקאי בשונה מערים אחרות בצפון לאוס. על כן במרכז העיירה נשמרו בתים הבנויים בסגנון יונאן עם חזיתות עץ מעוטרות.
דמוגרפיה.
במפקד באוכלוסין לשנת 2015 מנתה אוכלוסיית העיירה 8,161 תושבים במפקד האוכלוסין לשנה 2005 מנתה העיירה 5,555 תושבים. מרבית התושבים הם בני הקבוצה האתנית האני.
שפות.
השפה העיקרית היא לאית. מאידך נמצא, בסקרים שנסקרו בשנים 1999, 2001, וב־2008, שתושבי המחוז מדברים בכ־27 שפות וניבים, שרובם נובעים מהשפות הסינית והתאית.
כלכלה וחקלאות.
החקלאות היא עמוד התווך של תושבי פונגסאלי. פונגסאלי היא שער הסחר העיקרי בין לאוס לסין. דרך פונגסאלי עוברות סחורות שלאוס מייצאת כגון עצים ומייבאת סוגי מוצרים מוגמרים. בפונגסאלי ישנן גם כמה חברות ייצור סיניות וגם השקעות זרות אחרות.
מטע תה בן 400 שנה נמצא במרחק של כ -18 קילומטרים מהעיירה, בכפר באן קומן. כמה מומחים לגידול תה טוענים שבמקום יש כמה מעצי התה העתיקים בעולם. מערכת השורשים הגדולה של העצים העתיקים האלה משתרעת עמוק באדמה העשירה במינרלים ומעניקה ל"תה הפונגסאלי " ארומה וטעם מובהקים.
אַקלִים.
לפונגסאלי אקלים הר-סובטרופי (סיווג אקלים של קופן : "Cwb"). הטמפרטורה השנתית הממוצעת ביום היא 23.4 מעלות צלזיוס וכמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 1,691 מ"מ.
טנאררו
טנאררו (באנגלית: Tenararo) הוא האטול הקטן ביותר בקבוצת אקטון בחלק הדרום-מזרחי של איי טואמוטו בפולינזיה הצרפתית. האטול, מבחינה אדמיניסטרטיבית, הוא חלק מאיי גמבייה. הוא לא מיושב.
גאוגרפיה.
טנאררו ממוקם 6 ק"מ מערבית לוואהנגה, האי הקרוב ביותר, 115 ק"מ מערבית לאיי גמבייה ו-1,370 דרום מזרחית לטהיטי. זהו אטול מעגלי עם שטח קרקע של 1.6 קמ"ר ושטח לגונה של 2 קמ"ר. לאטול מנחת בצד הצפון-מערבי בין הסלעים הקטנים שמקיפים את השונית. אין כניסה ללגונה.
היסטוריה.
התצפית המתועדת הראשונה של אטול זה נעשתה במהלך המסע הספרדי של הנווט הפורטוגלי פדרו פרננדש דה קיירוש ב-5 בפברואר 1606 בשם Las Cuatro Coronadas ("ארבעת העטורים"), עם זאת, תצפיות אלה לא תועדו במלואן. ככזו, הגישה החד-משמעית הראשונה לאי נעשתה ב-14 במרץ 1828 על ידי החוקר יו קאמינג באונייתו ה-Discoverer שהנהיג סמואל גרימווד. הביקור הבא היה בשנת 1833 על ידי הנווט תומאס אבריל על ספינת הסוחר שלו Amphitrite ושוב בשנת 1837 על ידי לורד אדוארד ראסל, מפקד ה-HMS Actaeon, השם שניתן לקבוצה. בעבר הוא היה בבעלות אדם בשם קפטן ניקולס, אך הוא נפדה בשנת 1934.
במאה ה-19, הפך טנאררו לטריטוריה צרפתית, עם אוכלוסייה של כ-20 אנשים אבוריג'ינים בשנת 1850.
פלורה ופאונה.
האטול הוא בית גידול חשוב עבור מינים רבים בסכנת הכחדה. על האי חיים מינים כמו יונת הקרקע הפולינזית (שנותרו בה פחות מ-120 פריטים בטבע), יונת פירות אטול, ביצנית פולינזית, חרמשון טהיטי ויסעורון מרפי. האטול נקי מטורפי יונקים שהוכנסו אליו, מה שהופך אותו לבית גידול חיוני לשמירה.
הערות שוליים.
בראשוב (מחוז)
מחוז בראשוב (ברומנית: Județul Brașov, בהונגרית: Brassó megye ובגרמנית: Kreis Kronstadt) הוא מחוז במרכז רומניה, בדרום-מזרח טרנסילבניה, הכולל את החבלים ההיסטוריים "ברסה" "פגראש" וחלק מ"אדמת המלך" או "הכיסאות הסקסוניים" של טרנסילבניה. המחוז הוקם לאחרונה בשם זה בשנת 1968 על ידי משטר ניקולאיה צ'אושסקו תוך כדי הארגון מחדש של פרובינציית בראשוב על נפותיה - בראשוב, רופיה ופגראש. לפני כן היה שטח המחוז הנוכחי חלק מפרובינציית סטלין, אחר כך בראשוב, חלק ממחוז בראשוב (בין המלחמות), מחוז פגראש (בין המלחמות) ומחוז טרנבה מארה (בין המלחמות) . בימי ממלכת הונגריה לפני מלחמת העולם הראשונה: שטחו השתייך למחוז בראשו, מחוז פוגרש, בעבר הרחוק - הכיסא צ'ינקו, חבל ברסה (בורצנלנד), והכיסא רופיה.
בירת המחוז והמרכז הכלכלי, התרבותי והחינוכי של המחוז היא העיר בראשוב. המחוז בראשוב גובל בצפון עם המחוזות מורש והרגיטה, במזרח עם המחוז קובאסנה, בדרום עם המחוזות פרחובה, דמבוביצה וארג'ש ובמערב עם מחוז סיביו.
היסטוריה.
נמצאו עקבות לנוכחות האדם בשטחי המחוז החל מהשנים 40,000-60,000 לפנה"ס. הוקמו בו התיישבויות של בני אדם ללא הפסקה בעידן האבן הקדום, בעידן הנאוליתי, עידן הברונזה ועידן הברזל. נתגלו ביישובים אלה כלי חרס, כלי נשק מחומרים שונים, מטבעות, חפצי קישוט, כלי חקלאות ומלאכות.
באזור חיו בימי קדם הדאקים הקומידבים (cumidavensi) שמרכזם היה בקומידבה (כיום רשנוב). באותה תקופה ידע האזור פריחה חמרית ורוחנית. אחרי הכיבוש הרומי התפתח באזור תחת פיקוחה הקוהורטה השישית Nova Cumidavensium Alexandrina. השלטון הרומי הביא בעלי מלאכה שפיתחו את התשתיות, בנו קסטרים, אקוודוקטים ודרכים.
אחרי נסיגת הלגיונים הרומיים על ידי הקיסר אורליאנוס, התושבים נחשפו לנדידות העמים שנמשכו על ידי אוצרות הטבע שבמקום.