סוג זה תואר למדע ב-1881 ביד החוקר דיימס (Dames), ממצאים מאובנים שהתגלו באפריקה, אירופה, אסיה ואמריקה במספר תצורות וכללו שרידי שיניים ולסת וכן שרידי לוחיות זנב חרוטי ומחודד, מאחר ששאר הגוף עשוי סחוס שאיננו משתמר במאובנים. תריסנית קדומה זו הגיע לאורך 75 עד 100 ס"מ והייתה בעלת חוטם מוארך וחד ושיניים מעוינות ברוחב 1.5 ס"מ, אשר עזרו לבעליהם לכתוש קונכיות של סרטנים, צדפות ועוד רכיכות.
מינים.
בסוג זה התקיימו 8 מינים שהתגלו במספר אזורים ששכנו ימים רדודים כמו לחופי מרוקו, לאורך אירופה ובארצות הברית:
משפט מיהילסקו
עמק בולהאם
עמק בלהאם (באנגלית: Balham Valley) הוא עמק שאינו מכוסה קרח בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
העמק ממוקם בין רכס אינסל לבין פסגות האפוקליפסה.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של רכס הגבעות ניתן לו על ידי משלחות חקר מטעם המרכז לחקר אנטארקטיקה ( Victoria University's Antarctic Expeditions; בראשי תיבות: VUWAE), של אוניברסיטת ויקטוריה מהעיר ולינגטון, שבניו זילנד.
משלחת זו (VUWAE) חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1958–1959.
הרכס נקרא על שם ר. וו. בולהאם (R.W. Balham), שהיה ביולוג במשלחת החקר הניו זילנדית מטעם המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי. בולהאם היה הראשון שחקר את הבילוגיה במים המתוקים באזור זה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1957–1958.
אזור אנטארקטי מוגן במיוחד.
שטח של 480 קילומטרים רבועים, הכולל חלקים מעמק בלהאם ועמק בארוויק הסמוך, הם אזור אנטארקטי מוגן במיוחד, המוגן תחת מערכת האמנה האנטארקטית כמו אזור מוגן במיוחד באנטארקטיקה (ASPA) אזור מספר 123.
האזור מוגן עקב היותו אחד מהעמקים יבשים של מקמרדו, שפחות הושפע או זוהם על ידי בני אדם. בכך העמק מהווה כבסיס ייחוס לשינויים שנעשים על ידי האדם במערכות אקולוגיות של מדבר קוטבי (בהשוואה לייתר העמקים היבשים, הנחקרים על ידי מדענים).
אוגניאן גרדג'יקוב
איוויילו קלפין
חוסיין טאיב
חוסיין טאיב (באנגלית: Hossein Taeb; בפרסית: حسین طائب) הוא איש דת שיעי איראני ובכיר במשמרות המהפכה האסלאמית. עד 23 ביוני 2022 הוא היה ראש ארגון המודיעין של משמרות המהפכה האסלאמית. לאור חיסול מהנדסי האטום ואנשי חיל האוויר האיראנים על אדמת איראן, כנראה על ידי המוסד הישראלי, ואי הצלחתו לנקום במדינת ישראל באמצעות חוליות מחסלים שנשלחו לטורקיה ולארגנטינה, חוסיין טאיב פוטר, ובמקומו מונה תת-אלוף מוחמד כאזמי .
ביוגרפיה.
על פי אגודת הסטודנטים האיראנית ה"פרו-ממשלתית", טאיב נולד ב-1342 ( בשנת 1963/4). לאחר שלמד בחטיבת הביניים, הוא למד בסמינר/מכללה ובמרכזים האסלאמיים והגיע לתואר מתקדם (חארג') במשפטים אסלאמיים לאחר שלמד בטהראן, במשהד ובקום. הוא למד, בין היתר, אצל המנהיג העליון עלי ח'אמנאי. טאיב הצטרף למשמרות המהפכה (המפקח על הבסיג' - ארגון המתנדבים הצבאי למחצה שנוסד על ידי מנהיג המהפכה האסלאמית אייתוללה רוחאללה ח'ומייני). בשנת 1361 (1982/3) והחל את עבודתו באזור 10 של טהראן והמשיך לקום ולמשהד. הוא היה "במשך זמן מה המתאם של משמרות המהפכה עם המנהיג העליון וכן מפקד מחלקת התרבות של מכללת האימאם חוסיין".
תחת פיקודו של טאיב, יחידות הבסיג' היו פעילות מאוד בדיכוי המחאה נגד תוצאות הבחירות לנשיאות איראן ותנועת המחאה 2009. הדיכוי האלים גרם למותם של לפחות עשרות מפגינים ברחובות או בכלא.
סוכנות הידיעות פארס האיראנית דיווחה שבהצהרות פומביות טאיב הזהיר את האיראנים שארצות הברית "שוכרת סוכנים ושכירי חרב במאמץ להמשיך את מזימותיה למהפכה רכה ברפובליקה האסלאמית". טאיב גם הצהיר שבמהומות לאחר הבחירות לנשיאות איראן ותנועת המחאה שקמה בשנת 2009 נהרגו שמונה אנשי בסיג' ונפצעו 300 אחרים.
בשנת 2022, הוא ובני משפחתו נכללו ברשימת האישים שהוטלו עליהם סנקציות על ידי משרד החוץ האמריקני בשל מעורבותו בהפרות זכויות אדם באיראן. בתאריך 23 ביוני 2022 המנהיג העליון "פיטר" את טאיב מהפיקוד על ארגון המודיעין של משמרות המהפכה תוך קידומו לתפקיד שולי במערכת.
תפקידים ואחריות.
רשימת התפקידים ותחומי האחריות של חוסיין טאיב, כוללת:
סנקציות אישיות.
בתאריך ב-28 באוקטובר 2010 הוא הוכנס לרשימה השחורה של משרד האוצר בממשלת ארצות הברית. בתאריך 13 באפריל 2011 האיחוד האירופי הטיל על טאיב סנקציות. רכושו הפרטי הוקפא ונאסר עליו להיכנס לאירופה, מכיוון ש"כוחות בפיקודו השתתפו בהקאות אלימות המוניות, רציחות, מעצרים ועינויי מפגינים שלווים".
משפחה.
טאיב איבד אח במצור על בצרה, במהלך מלחמת איראן-עיראק. הוא נשוי ואב לשלושה ילדים.
Novell
צ'ארלס ויידמן
צ'ארלס ויידמן (באנגלית: Charles Weidman; 22 ביולי 1901 – 15 ביולי 1975) היה כוריאוגרף, רקדן מודרני ומורה אמריקאי למחול. הוא ידוע כאחד מחלוצי המחול המודרני בארצות הברית. הוא שאף להשתחרר מהתנועות המסורתיות של צורות המחול הפופולריות בתקופתו כדי ליצור סגנון תנועה אמריקאי ייחודי. הוא פעל ככוריאוגרף משנות ה־20 ועד מותו ב־1975. הוא ידוע בעיקר הודות לעבודתו עם דוריס האמפרי, אך על אף זאת יצר לא מעט יצירות בעצמו. יצירתו העניקה השראה לממשיכים רבים, ועזרה ליצור סוגה שלמה של מחול שממשיכה להתפתח, עשורים אחרי מותו.
קריירה.
צ'ארלס ויידמן החל ליצור כוריאוגרפיה בתקופה של שינוי גדול בתרבות האמריקאית. הוא החל את דרכו כרקדן בלהקת דנישון, אך עד מהרה החליט להשתחרר מסגנון התנועה האקזוטי שלה וליצור סגנון חדש שיהיה ייחודי לאמריקה. הוא הקים את להקת האמפרי־ויידמן עם דוריס האמפרי ב־1927, ממש בעיצומה של תקופת שנות העשרים הסוערות. במהלך אותו עשור פרחו ושגשגו החברה, האמנות, והתרבות. מוזיקת הג'אז החלה לפרוח, המחול הפך לפעילות פופולרית, הטכנולוגיה פרחה, וארצות הברית נהנתה מתחושה כללית של התפתחות כלכלית. לדברי ויידמן, "זו הייתה תקופה חיובית, כזו שאמרה כן לערכים אנושיים, תקופה מלאת חיוניות; היה צורך דחוף להתבטא אבל גם לבטא את התקופה שבה חיינו. הייתה אמונה בעתיד". על רקע זה, של שינויים מהירים ושל אהבת החדש, עסק ויידמר בחידוש עולם המחול. ובעוד שהתחיל בתקופה רבת תהפוכות, המשיך ליצור במשך ארבעה עשורים רצופים – כולל בזמן השפל הגדול, הניו דיל ומלחמת העולם השנייה. על אף שיצירתו אינה פוליטית במיוחד, הנושאים והרעיונות שלו נועדו לגלם את התרבות האמריקאית.
תפיסותיו לגבי מחול.
צ'ארלס ויידמן ביקש לפתח סגנון תנועה אמריקאי ייחודי, שלא יתבסס על תנועתן של חיות או על סיפורי אגדות, כמו הנושאים הנפוצים בבלט קלאסי. בנוסף רצה להשתחרר מהרעיונות של תקופתו במחול המודרני, שהכיר מלהקת דנישון (שהיה חבר בה). הוא רצה "לרקוד גבר ואישה באמריקה היום". עם דוריס האמפרי, שאותה הכיר כשרקדו בלהקת דנישון (של טד שון ורות סנט דניס), החליט ליצור להקת מחול שבנתה "סגנון מחול שצמח מאדמה אמריקאית". יצירתו של ויידמן הייתה חדשה לחלוטין בעולם המחול, כי הוא ניסה להתנתק מאופיו של הבלט, המתריס נגד כוח המשיכה, ובמקום זאת יצר ויידמן סגנון מחול שמתמסר ל"משיכה הטבעית של כוח המשיכה".
טכניקה.
אוצר המילים התנועתי של ויידמן התבסס על כוח המשיכה. בהתרכז ביסוד זה, "הנפילה נתגלתה מחדש". הרעיון היה לחקור כיצד התמסרות לכוח הכבידה גורמת ליפול, בעוד שגם איזון הגוף כנגד כוח הכבידה יכול ליצור תנועה. בנוסף, הדגיש ויידמן את התנועות שהתרחשו לפני ואחרי הנפילה. מרעיונות אלה באה ההיתלוּת, או "ההתנגדות של הגוף לכוח המשיכה"; ורצף, או "התגלות שלב־אחר־שלב של הגוף כדחף שזורם ממפרק למפרק". זה יצר רפרטואר חדש לגמרי של תנועות, שכלל הרבה עבודה על הרצפה, קפיצות, ונפילות. בנוסף לאופי התנועה החדש והייחודי שלו, הביא ויידמן אלמנט אישי לעולם הריקוד: היכולות הדרמטיות שלו. "יש שיאמרו שלאף אחד אין מיומנות דרמטית טובה משל ויידמן". הכוריאוגרפיה שלו הייתה אקספרסיבית ובדרך כלל מאוד רגשית. הרגשות של עבודתו נעו בין קומדיה לרצינות – אך הביטוי תמיד חשוב ונוכח תמיד בכוריאוגרפיה שלו.
נושאים כוריאוגרפיים.
ויידמן היה ידוע גם בשל מגוון הסגנונות הכוריאוגרפיים שבהם עבד. הוא עבד בכמה תחומים שונים, כולל יצירה דתית, קומית, הומאז'ית, ורצינית. אולי יצירתו המפורסמת ביותר, "Flickers", הייתה מעין מערכון קומי של סרטים אילמים, מלא ב"תנועות קופצניות ומצבים נדושים". היצירה מחולקת לארבעה סלילים סרט שונים, שהם ארבעה סיפורים או סצנות שונות. הקטעים מאוד תיאטרליים וקומיים, עם הרבה הבעות פנים מוגזמות. סטריאוטיפים גזעיים ומיניים מוגזמים עד כדי גיחוך.
בניגוד גמור לכך, יצר ויידמן גם סדרת כוריאוגרפיה בשם "Atavisms," שהורכבה משלוש יצירות: "Lynch Town", תיאור כוריאוגרפי של המון תאוותני וצמא דם שמתנהג כמו נשרים שעומדים לטרוף את טרפם, "Bargain Counter", ו־"Stock Exchange." גם יצירתו של ויידמן "This Passion", סוויטת מחולות המתארת מקרי רצח פופולריים, זכתה למוניטין.
עוד אחת מיצירותיו המרכזיות של ויידמן הייתה "Brahms Waltzes", שהוקדשה לדוריס האמפרי "מכיוון שזה היה סוג התנועה שהיא אהבה ויכלה לרקוד כל כך יפה". ובניגוד ליצירה זו הייתה סדרת יצירות מחול שנקראה "On My Mother's Side," שנוצרה כמחווה לצד אמו במשפחה; היא הציגה רצף של מחולות המבוססים על בני משפחה שונים מצד אמו.
יצירתו המאוחרת כוללת את ה־"Oratorios" שלו, שבמרכזן נושאים דתיים, ועליהן כתב דניאל קליי: "זו יצירה מפוארת בהיקפה ובעוצמתה, והיא ללא ספק יצירת המופת של מר ויידמן".
מורשת.