בשנת ה'תרצ"ב (1932) חתם על חוזה עם הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב איסר זלמן מלצר והנדבן ישראל רוקח, שיהודה ילמד במשך מספר שנים על המשכן והמקדש כ-8 שעות בכל יום, ויכין דגמים של המשכן, ולאחר מכן של שלושת בתי המקדש. יהודה קיים את ההסכם, ולמד במשך שש שנים על המשכן והמקדש. בין השאר למד בישיבתו של הרב מרדכי לייב רובין בשכונת ימין משה, בישיבת מאה שערים ואצל הרב שלמה אליעזר אלפנדרי, ואף נסע למקומות מרוחקים כמו ספריית הוותיקן כדי לחקור ולחפש מידע אודות בתי המקדש. בשנת 1934 הציג יהודה דגם של המשכן ביריד המזרח בתל אביב עם אישורם של הרב קוק והרב מלצר, שכתבו עליו: הדגם הצליח מאוד, וסוקר בהרחבה בעיתונים בארץ ישראל. בין השאר ביקרו בתערוכה מאיר דיזנגוף וחיים נחמן ביאליק, אשר אף כתב על הדגם בעיתון הארץ. בשנת 1939 נסע לארצות הברית להציג את דגם מקדש שלמה בתערוכה העולמית של ניו יורק, שם הוצג בביתן הארץ-ישראלי ותואר בהרחבה בעיתונים בארץ ישראל ובארצות הברית. בין השאר, ביקרו בתערוכה אלברט איינשטיין, הרב יצחק הרצוג, הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי, הרב שמחה אסף, הרב מאיר בר-אילן, הרב שאול ליברמן, הרב שמואל יצחק הילמן, יהודה אבן שמואל, נלסון גליק ויצחק בן צבי, אשר כתבו לאחר מכן מכתבים ליהודה אודות הדגם. בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה, התערוכה הופסקה באמצע, ויהודה חזר בחפזה ארצה בלי הדגם. הדגם הוצג מספר שנים בישיבה בניו יורק, ולאחר מכן נעלם.
לאחר מספר שנים נפטרו הרב קוק וישראל רוקח, ויהודה, שנאלץ להפסיק ללמוד ולתכנן את דגמי המקדש, עבר לחדרה והתמנה למהנדס העירוני. בשנת 1942 עבר לטבריה, ויהודה תכנן גם שם מבנים רבים. לאחר מכן, יהודה עבר לצפת, נלחם עם ההגנה במלחמת העצמאות והיה למהנדס העירוני של צפת במשך שנים רבות.
יעקב יהודה תכנן עוד מבנים ברחבי הארץ, ביניהם בית הכנסת בעין הנצי"ב, בית הכנסת הגדול (עפולה) ואנדרטה לשבעה עולי הגרדום בצפת.
אורניה (יישוב)
אוֹרַנְיָה (באפריקאנס: Orania) היא עיירה אפריקאנרית חצי אוטונומית בדרום אפריקה. העיירה נמצאת לגדות נהר האורנג', באזור הקארו בפרובינציית הכף הצפוני. העיירה חצויה לשניים על ידי כביש R369, והיא נמצאת 871 ק"מ מקייפטאון ו-680 ק"מ מפרטוריה.
העיירה הוקמה כדי לשמר את הלאום, השפה והזהות של האפריקאנרים, עקב כך רק חברי הלאום האפריאקנרי יכולים לרכוש בתים ולגור בעיירה.
קיומה של העיר מוגן על ידי החוקה של דרום אפריקה, באמצעות סעיף שמבטיח את הזכות להגדרה עצמית. סעיף 235 לחוקה קובע כך:
זכותו של העם הדרום אפריקני בכללותו להגדרה עצמית, כפי שהיא באה לידי ביטוי בחוקה זו, אינה מונעת, במסגרת זכות זו, הכרה ברעיון זכות ההגדרה העצמית של כל קהילה החולקת תרבות משותפת ומורשת שפה; בתוך ישות טריטוריאלית ברפובליקה או בכל דרך אחרת, שנקבעת על ידי חקיקה לאומית".
יחסי העיירה עם ממשלת דרום אפריקה אינם אלימים, ואף על פי שממשלת דרום אפריקה מתנגדת לשאיפות הקהילה לעצמאות, היא מכירה בהם כלגיטימיים.
אורניה מנתה כ־892 תושבים במהלך מפקד האוכלוסין בשנת 2011, אך מאז גדלה ל-1,400 תושבים בשנת 2017 ו-1,700 בשנת 2019. יותר מ-120 עסקים הוקמו באורניה בשנת 2015, כולל אחד ממטעי הפקאן הגדולים ביותר בדרום אפריקה והבנק השיתופי הגדול ביותר במדינה. לעיירה יש מטבע משלה, "אור", והמִנהל העירוני שלה הוא המועצה, המייצגת את תושבי אורניה. בשל אופייה יוצא הדופן, לעיתים קרובות מבקרים בעיירה עיתונאים ויוצרים דוקומנטריים.
המטרה.
לדברי מייסדיה, מטרתה של הקמת אורניה היא לייסד יישוב שבו ניתן לשמר את המורשת התרבותית של האפריקאנרים, ושבו העסקה עצמית של אפריקאנרים היא פרקטיקה של ממש ולא רק רעיון. כל העבודה, מהניהול ועד עבודת כפיים, מבוצעת על ידי אפריקאנרים; עובדים שאינם אפריקאנרים אינם מורשים לעבוד בעיירה, אלא אם כן יש להם כישורים שאין לתושבים. תושבי אורניה אינם רוצים להיות מנוהלים על ידי אנשים שאינם אפריקאנרים. לדברי תושבי אורניה, התרבות שלהם בשאר חלקי דרום אפריקה מדוכאת וילדיהם נכפים לדבר אנגלית.
לטענת רבים שעברו לאורניה, הסיבה העיקרית למעברם היא הרצון לחיות חיים נורמליים, ללא הפשע האלים שרווח בשאר המדינה; רבים מהם היו בעבר קורבנות לפשעים. תושבי אורניה טוענים כי העיר היא סביבה בטוחה ואין להם צורך אפילו לנעול את הדלתות.
מקורות אידאולוגיים.
הקדמה.
הרעיון כי דרום אפריקאים לבנים צריכים להתרכז בחלק קטן מדרום אפריקה פותח כבר בשנת 1966 על ידי הלשכה לענייני גזע בדרום אפריקה (SABRA). בשנות השבעים החזיקה הלשכה לענייני גזע בסברה כי יש להפוך את דרום אפריקה לחבר עמים, שבו קבוצות אוכלוסייה יכולות להתפתח בו זמנית. באופן זה, הקבוצות האתניות השונות יוכלו לשלוט על עצמן באוטונומיה מרבית, מבלי לעשות זאת על חשבון קבוצות אתניות אחרות. לטענת הלשכה לענייני גזע, העובדה כי האוכלוסיות השחורות השונות התנגדו לחלוקה פדרלית אינה מובילה לביטול זכותם של האפריקאנרים לשלטון עצמי.
בשנים לאחר מכן פיתחה הלשכה לענייני גזע מודל שבו השבטים השחורים זוכים להגדרה עצמית מלאה, ללא תלות בדרום אפריקה. יו"ר הלשכה לענייני גזע, קרל בושוף, צפה כישלון לתוכניותיה של ממשלת המיעוט הלבנה לשמור על כוחם באמצעות רפורמות קטנות. בושוף האמין כי שלטון הרוב השחור הוא בלתי נמנע ולכן הוא תמך ביצירת מדינה חדשה וקטנה יותר עבור האומה האפריקאנרית.
בשנת 1988 הקים בושוף את הקרן האפריקאנרית החופשית (Afrikanervryheidstigting), המכונה גם אבסטיג (Avstig). העקרונות הבסיסיים של אבסטיג מבוססים על הרעיון שעלייתו של שלטון ממשלת רוב שחור היא בלתי נמנעת, ושממשלת המיעוט הלבנה אינה מוצדקת מוסרית. לכן על האפריקאנרים להקים אומה משלהם, או מדינת לאום, בחלק קטן יותר של דרום אפריקה.
כדי להפוך את האפריקאנרים לרוב באזור מסוים, הלשכה לענייני גזע המליצה על עקרון העסקה עצמית, המחייב שכל העבודה במדינת הלאום תיעשה על ידי אזרחיה, כולל חקלאות, פינוי אשפה וגינון, עבודות שבשאר דרום אפריקה בדרך כלל לא נעשו על ידי אפריקאנרים. על פי הלשכה לענייני גזע, האפריקאנרים יכולים להיות הרוב באזור רק אם הם יעשו את העבודה שלהם בעצמם, ובכך יסתיים הניצול של דרום אפריקאים שחורים כעובדים זולים. כך יהיה להם רוב, והאפריקאנרים יוכלו להיות בעלי שליטה דמוקרטית במוסדות שלהם, ולקבל בפועל מידה מסוימת של ממשל עצמי.
אורניה כנקודת צמיחה של מדינת לאום.
הכוונה הייתה שאורניה תהיה נקודת המוצא של מדינת הלאום, שתוכל לקום רק אם קבוצה גדולה של אפריקאנרים תעבור לאורניה וייוסדו "נקודות צמיחה" (עיירות). מדינת לאום זו תצטרך בסופו של דבר לכלול עיירות כמו פריסקה, בריטסטאון, קרנארבון, וויליסטון וקלוויניה ובכך להאריך את המדינה אל עבר החוף המערבי.
תוכניתו של בושוף לא כללה את כל השטחים של הרפובליקות הבוריות המקוריות, הרפובליקה הדרום אפריקאנית ומדינת אורנג' החופשית. אזורים אלו הם ליבה הכלכלי הנוכחי של דרום אפריקה, שם נמצאים רוב משאבי טבע של דרום אפריקה. במקום זאת, בושוף התמקד באזור לא מפותח כלכלית בכף צפון מערב עם אקלים מדברי למחצה. מדינת מדבר זו, המכונה אורנדיי, לא הייתה רצויה או מעוררת חשש בממשלת דרום אפריקה בשל חוסר הכדאות הכלכלית שלה. אפילו תומכי הרעיון הכירו בכך שמודל זה ידרוש קורבנות כלכליים משמעותיים מהאפריקאנרים שירצו לעבור למדינת הלאום.
אורניה כעיר חופשית.
החל משנת 2014 אורניה התמקדה פחות בפיתוח מדינת לאום. בעשרים השנים שלאחר הקמת העיירה לא הוקמו יישובים אפריקאנריים אחרים בסביבת אורניה או באזור מדינת הלאום המוצעת. כמו כן, אפריקאנרים עירוניים רבים אינם רוצים לחיות באזור כפרי עם פחות שירותים והזדמנויות. עם זאת, באמצעות המשך טרנספורמציה ושינוי דמוגרפי, אפריקנים בשאר דרום אפריקה מאבדים יותר ויותר שליטה במוסדות תרבותיים, חברתיים ואזרחיים. נסיבות אלה אילצו את אוראניה לזנוח את חלום מדינת לאום ולהתמקד בפיתוח אורניה עצמה.
המטרה כעת של ראשי אורניה, על פי כנס אורניה משנת 2016, היא להפוך את אורניה לעיר. אורניה תצטרך להיות עיר חופשית, שבמהלך צמיחתה בפועל ודה יורה קיבלה יותר ויותר שליטה בענייניה שלה.
סיבה נוספת לכך שאורניה מתמקדת פחות בפיתוח מדינת לאום היא מכיוון שהמונח עצמו (Volkstaat) מזוהה עם קבוצות ימין קיצוני. כדי להתמקד בפיתוח האזור סביב אורניה, הוקמה קרן הרטלנד בשנת 2014.
היסטוריה.
האזור של אורניה היה מיושב לפני כ־30,000 שנה על ידי ציידים-לקטים מתקופת האבן שהיו להם אורח חיים נוודי. מספר תחריטים מאוחרים מתקופת האבן מצביעים על נוכחותם של הסן, שנותרה הקבוצה התרבותית החשובה ביותר עד המחצית השנייה של המאה השמונה עשרה, עם הגעתם של חקלאים לבנים. הסימן המוקדם ביותר לנוכחותם של אנשים לבנים באוראניה היא משנת 1762. בתחילת המאה התשע עשרה חקלאים רבים עברו הלוך ושוב על פני נהר האורנג' בחיפוש אחר שטחי מרעה טובים יותר לבעלי החיים שלהם. מפת Rawstone משנת 1842 מציגה את החווה Vluytjeskraal, שעליה תוקם מאוחר יותר אוראניה. התושב הידוע הראשון במה שהיום אוראניה היה סטפנוס אוקרט ורמולן, שקנה את חוות Vluytjeskraal בשנת 1882.