בשנת 1774, התמנה אחד מבני המשפחה, אלכסנדר איפסילנטי, למשרת הדרגומן הראשי של האימפריה. בהמשך אותה שנה, הוענק לו הכס של ולאכיה, תפקיד שהוא החזיק עד 1782. ב-1786 הוא הוכתר כנסיך של מולדובה, ובאוגוסט 1796 הוכתר בשנית לנסיך ולאכיה.
בנו של אלכסנדר, קונסטנטין איפסילנטי, שימש גם הוא במשרת הדרגומן הראשי, וכיהן כשליט מולדובה בין השנים 1799–1801, וכנסיך ולאכיה בין 1802–1806. קונסטנטין שאף לחידוש עצמאות יוון, ובמהלך תקופות שלטונו בוולאכיה הוא הנהיג מדיניות פרו-רוסית, מה שהביא לאובדן האמון של השלטונות העות'מאנים בנאמנותו: הוא הודח מכיסאו ונמלט לסנקט פטרבורג. עריקתו לרוסים מוטטה את מעמדה של משפחת איפסילנטי באימפריה העות'מאנית: הסולטאן הטורקי אסר את אבי המשפחה אלכסנדר, החרים את רכושו ולבסוף הוציאו להורג.
בניו של קונסטנטין, אלכסנדר ודימיטריוס, התגייסו למשמר הקיסרי של הצאר הרוסי, ולקחו חלק בעימותים צבאיים שונים. אלכסנדר, הבכור, אף קודם לדרגת קולונל ומונה להיות המזכיר הצבאי של הצאר אלכסנדר הראשון. ב-1820 אלכסנדר קיבל את ההנהגה של אגודת האחווה פיליקי אטריה, ארגון לאומני מחתרתי שפעל בדרום-מזרח אירופה, במטרה להפיל את השלטון העות'מאני ביוון ולייסד מדינה יוונית עצמאית.
אלכסנדר יזם את הפעולות הראשונות של מלחמת העצמאות היוונית: בעזרתו של אחיו דימטריוס הוא גייס כוח צבאי קטן בבסרביה ופלש למולדובה, במטרה להמריד את כלל האוכלוסייה הנוצרית של האימפריה העות'מאנית, ובכך לקדם את שחרורה של יוון. הניסיון הזה נכשל, הטורקים הביסו את צבאו, ואלכסנדר נמלט לאוסטריה, שם הוא נאסר על ידי השלטונות המקומיים.
לאחר כישלונו של אחיו, דימיטריוס עבר ליוון גופא, לחצי האי הפלופונס, והצטרף לכוחות המורדים המקומיים. הוא שימש כאחד ממפקדי המורדים, ונלחם בקרב דרבנכיה. ב-1821 הוא נבחר לאספה הלאומית הזמנית, ובשנת 1822 הוא נבחר לנשיא המועצה המחוקקת, אך נאלץ לפרוש מתפקידו שנה לאחר מכן. בשנת 1828 דימיטריוס מונה על ידי יואניס קפודיסטריאס למפקד הכוחות היוונים במזרח יוון, וארגן אותם מחדש כצבא סדיר. תחת פיקודו, היוונים ניצחו את הטורקים בקרב פטרה, הקרב האחרון שנערך במסגרת מלחמת העצמאות היוונית.
דונם טורקי
אמדואט
אמדואט (פירוש מילולי "הנמצא בעולם שאחרי" תורגם גם כ"כתב הלשכה הנסתרת אשר בשאול" וגם "ספר מה קיים בשאול") הוא כתב קבורה מצרי עתיק חשוב, של הממלכה החדשה. כמו כתבי קבורה מצריים רבים, הם נמצאים כתובים בחלקם הפנימי של קברי הפרעונים. בניגוד לכתבי קבורה אחרים, לעומת זאת, היה הכתב שמור רק לפרעונים (עד השושלת ה-21 כמעט באופן בלעדי) או לבני אצולה בדרגה גבוהה.
הכתב מספר אודות רע, אל השמש המצרי שעובר דרך העולם התחתון, מהזמן שבו השמש שוקעת במערב, עד הזמן בו היא מופיעה שוב במזרח. נכתב בו הפרעונים שמתים, נלקחים למסע דומה, אשר בסופו מתאחדים הם עם רע וחיים יחדיו לנצח.
העולם התחתון מחולק ל 12 שעות הלילה, שכל אחת מייצגת בעלי ברית ואויבים שונים, הפוגשים את פרעה ואל השמש. אמדואט מכיל את שמות כל האלים והמפלצות האלה, כשמטרת הספר העיקרית היא לידע את הפרעונים המתים את שמותיהם, כך שיוכלו לקרוא להם לעזרה, או להשתמש בשמם כדי להביס אותם.
בנוסף למניית ומתן שמות לתושבי דואט (עולם המתים) השליליים והחיוביים, איוריו של אמדואט מראים את טופוגרפית העולם התחתון. גרסתו המלאה המוקדמת של הכתב נמצאת ב-KV34, קברו של תחותמס השלישי בעמק המלכים.
מאיר פרנקל
מאיר פרנקל (4 בספטמבר 1906 – 1976) היה בלשן, חוקר בתחומי השפה העברית וקרבת לשונות.
ביוגרפיה.
נולד בברלין ב-1906 למשפחה יהודית אמידה, בעלת "בנק פרנקל". שמו המלא היה פריץ מאיר (הוגו-היינריך), על שם שני סביו ועל שם המשורר היינריך היינה שהיה נערץ על אביו פליקס-עוזר. אימו הייתה מרגריטה לבית פיק, והיו לו שתי אחיות. משפחתו הייתה מתבוללת ורחוקה מיהדות וציונות. פרנקל החל לגלות עניין בשפה העברית כנער, ועסק בלימוד השפה בעצמו ובעזרת מורה פרטי, ובהמשך בחקר מקורן של מילים וקרבתן לשפות שמיות. בנעוריו הצטרף לתנועת הנוער היהודית-ציונית "בלאו וייס", כיהן בתפקידים בתנועות הנוער הציוניות בברלין ובלייפציג כמנהל סניף הקרן הקיימת, ופרסם מספר מאמרים בביטאון התנועה הציונית בגרמניה, "יודישע רונדשאו", עד 1938.
בשנת 1919 היה פרנקל בין התלמידים הראשונים בבית הספר ללשון העברית של ד"ר משה זמורה. הוא החל להתעניין במילים בעברית המתחדשת, במטרה לאגדן בקבוצות, למיינן במילון, בחרוזים וכדומה. פרנקל למד באוניברסיטת גיסן בתחום לשונות שמיות, ועסק בקרבת מילים וביטויים זהים או קרובים בעברית ובלשונות השמיות.
פרנקל עזב את גרמניה ב-1933 ועלה לישראל. בני משפחתו נספו בשואה. הוא השתקע בירושלים ונישא למרים ויגדרהויז. עבד במוסדות הלאומיים ובקרן היסוד, ובמקביל המשיך בחקר השפה העברית והוראת העברית לעולים חדשים. כתב מאמרים בעיתונים "הצופה", "הבוקר", "דואר היום", "הארץ", "דבר", "העולם", "ידע עם", "בצרון" ו"תלפיות". לאורך השנים פרסם ארבעה ספרים וכ-700 מאמרים. היה שותף בחבר היועצים וסייע להפקת "המילון החדש" של אברהם אבן-שושן.
פרופ' ראובן מירקין, מזכיר האקדמיה ללשון העברית, כתב אודותיו במאמר לציון 100 שנה להולדתו של פרנקל:
משה קול כתב בספרו "מורים וחברים":
ספרי הראשית
ספרי הראשית (באנגלית: The Books Of Beginning) היא טרילוגיית ספרי פנטזיה, המגוללת את סיפורם של שלושה אחים: קייט, מייקל ואמה. בסדרה בעברית יצאו כל שלושת הספרים, ובאנגלית גם כן. הסדרה נכתבה בידי ג'ון סטפנס. הספר הראשון בעברית יצא בשנת 2012.
הסדרה מתארת שלושה ספרים אגדיים שיצרו קבוצת קוסמים רבי עוצמה: אטלס האיזמרגד, יומן האש והחותם השחור. כל אחד מהספרים מיועד לכל אחד מהאחים, ובכל ספר מתארים כיצד הגיע הספר לידיו של נוטרו.
קייט, מייקל ואמה אינם יתומים, אך הופרדו מהוריהם על ידי מכשף אפל בשם המורא בעת ועל כן הם נודדים בין בתי יתומים שונים ומחכים שהוריהם ישובו כמו שהבטיחו לפני שנים רבות.יום אחד מעבירים אותם לבית יתומים בעיירה בשם קיימבריג' פולס, שם מתחיל המסע.
הספרים בסדרה.
בסדרה העברית יצאו לאור "אטלס האזמרגד" ו"יומן האש" ו-"החותם השחור".
אטלס האזמרגד.
הספר הראשון בסדרה מגולל את סיפורם של שלישיית הילדים קייט מייקל ואמה ויברלי, אשר נאלצו להיפרד מהוריהם עקב קוסם אופל הרסני הנקרא "המורא בעת".
עקב מעבר בין בתי יתומים כושלים הם נלקחים לבית יתומים בעיירה מסתורית בשם "קיימברידג' פולז" המנוהלת בידי הקוסם סטניסלאוס פים. לאחר פרק זמן קצר מוצאים הילדים ספר קסום המכונה "האטלס" או "אטלס הזמן" אשר מסמן קייט כנוטרת האחראית לו. הילדים מגלים שבאמצעות מספר שיטות ניתן לעבור באמצעות הספר בזמן, וכשהם מנסים לעשות זאת הם מגיעים לאותה עיירה שבה הם נמצאים, אך לפני כמה עשרות שנים. הילדים מגלים שבעיירה שלטה בעבר מכשפת אכזרית המכונה "הרוזנת" אשר רודה באנשי הכפר כדי שיביאו לה את אותו אטלס. הם יוצאים למסע ארוך וקשה על מנת לברוח מהרוזנת ומהיצורים העל-טבעיים ששלחה אחריהם, ומאוחר יותר גם בתקווה למצוא את אטלס הזמן.
יומן האש.
הספר השני, "יומן האש" מתאר את מה שקרה לאחר סיום הספר הקודם.
לאחר בריחה של הילדים למקום מבטחים לאחר התקפה על המקום שבו שהו, קייט,
האחות הבכורה, מוחזרת בזמן לתקופה שלפני העלמות הקסם מהעולם הרגיל שם היא פוגשת את רייף שהוא יהיה בעתיד המורא בעת וקייט מתאהבת בו, ומייקל ואמה יוצאים יחד עם גבריאל, אדם ענק בגודלו שפגשו ב"אטלס האזמרגד", ועם דוקטור פים, למסע כדי למצוא את ספר הראשית השני- יומן החיים. הם מגיעים לעמק ומייקל, שבשל היותו האח השני במשפחה הוא הנוטר של הספר השני, יומן האש, יוצא אל תוך הר געש בתקווה למצוא את היומן ולהוציא אותו מתוך הלבה בהר הגעש. אחרי שהוא יוצא, ניצבים הוא ואמה מול צבא גדול המנסה להוציא מהם את היומן.
החותם השחור.
הספר השלישי, החותם השחור, מגולל את סיום עלילת הסדרה. הספר מתחיל מיד בסוף הספר השני, כאשר אמה נחטפת על ידי רורק הלובש את צורתו של גבריאל וקייט חוזרת מעולם המתים. כעת מתכנסים מכשפים, נציגי הגמדים והאלפים ועוד מגוון שליטים ועוזרים לכדי מועצת מלחמה בצבאו של המורא בעת. בתחילה הצבא מסתער על אחוזתו של המורא בעת ומשחרר את אמה, שם היא מוחזקת כמה ימים ונאלצת לעמוד בנסיונותיו של המורא בעת, לשעבר רייף, להעביר אותה לצידו. כשהצבא מגיע כבר כמעט מאוחר מדי, משום שהמורא בעת שולח את נשמתה של אמה למצוא את היומן. האחים בעזרת הצבע משחררים את אמה ויוצאים למסע למצוא את הספר השלישי. בוא בזמן נאלצת קייט להתמודד עם הופעות חוזרות ונשנות של רוח הטוענת שהיא רייף ולא המורא בעת, שממשיכה לפגוש אותה ומתעדכנת בדברים שהאחים עושים. האחים נלקחים יחד עם גבריאל אל יישוב של ענקים, ולאחר מכן יוצאים בלווית אחד הענקים לארמון שעיר הענקית הקדומה. משם הם שוב נפרדים- גבריאל יוצא לנסות ולמצוא את הוריהם של קייט, מייקל ואמה, ואמה יוצאת למצוא את הספר בעולם המתים. לאחר שגבריאל מוצא את ריצ'רד וקלייר, הוריהם של הילדים, הם יוצאים יחד למסע בניסיון למצוא דרך לאחד את הספרים בלא שהילדים ימותו. בסוף הספר בוחרת אמה שאלה בעזרתה היא מצליחה לשחרר את זכרונות המתים, וחוזרת אל אחיה. לאחר מכן הם ניצבים ממש אל מול צבאו של המורא בעת וגם לפני המורא בעת עצמו, בקרב הסופי שלהם.
דמויות.
דמויות מרכזיות.