האחים אזולאי הגיעו לארץ ממרוקו בשנת 1948 והתגוררו ביפו העתיקה. אביהם, רפאל אזולאי, עבד לפרנסתו כפועל בניין. בתחילת שנות ה-50 החליט אזולאי האבא לפתוח חנות בשוק הפשפשים ביפו ביחד עם בנו הבכור, ג'קי, שעסקה בעיקר בקנייה ומכירה של פטיפונים. באותה תקופה הופקו והופצו בארץ תקליטים עם מוזיקה של הזרם המרכזי על ידי חברות תקליטים שהזניחו את הז'אנרים שכללו מוזיקה ערבית, מוזיקה מזרחית ומוזיקה של עדות המזרח. עובדה זו והאהבה העזה למוזיקה שינק מביתו, גרמה לג'קי לפנות לתחום ההפקה של מוזיקה מזרחית ולגרור אחריו את אֶחָיו.
השיר הראשון שהאחים הפיקו היה שיר הודי בשם "איצ'יקידנה" שבוצע על ידי הזמר והמלחין נעים רג'ואן. מרגע יציאתו, הפך השיר ללהיט גדול בארץ. הצלחתו של השיר עודדה את האחים להמשיך את עבודתם בתחום ולתת מענה מוזיקלי לציבור המאזינים המזרחי שהלך וגדל לנוכח העלייה הגדולה מארצות ערב באותן השנים. האחים החלו לגייס אמנים מתחילים, בעיקר מתחום הזמר המזרחי, כאשר אחד מאמנים אלו היה יוסף (ג'ו) עמר, שהפך עם השנים לטרובדור הגדול של הז'אנר המזרחי. הצלחותיו של עמר עם שני שיריו הראשונים: "שיר השיכור" ו- "שלום לבן דודי", הקנו לאחים אזולאי הצלחה רבה.
בתחילת שנות ה-60 החליטו האחים אזולאי להקים חברת תקליטים מקצועית שנקראה בפשטות - "האחים אזולאי". החברה הקליטה, הפיקה והפיצה מוזיקה בסגנונות מזרחיים מגוונים: ערבי, תימני, מרוקאי, טריפוליטאי, יווני וישראלי. כחלק מפעילותם, האחים עבדו עם אמנים כגון: אריס סאן, טריפונס, גאולה ברדה, יוסף "מנגו" בוארון, ויטו ג'רבי, סופה כחלון, זוהרה אלפסיה, גבי שושן, בני אלבז, אהובה עוזרי, סמיר שוקרי, שייך מואיז'ו, עופר לוי, צביקה פיק ועוזי פוקס.
פעילות כיום.
החנות המקורית של האחים אזולאי עדיין קיימת ביפו – ברחוב רזיאל מול מגדל השעון. בחנות עצמה ניתן למצוא בעיקר תקליטים של מוזיקה יהודית-דתית, תחום בו האחים מתרכזים בימים אלו.
מפרץ בלמונט
מפרץ בלמונט (באנגלית: Belmont Bay) הוא מפרץ הממוקם לחוף האוקיינוס האטלנטי בשפך נהר אוקוקוון, במדינת וירג'יניה שבארצות הברית.
המפרץ ממוקם בין מחוז פיירפקס, ומחוז הנסיך ויליאם.
לחופי המפרץ מצויים שמורת הטבע הלאומית אליזבת הרטוול מייסון נק, והפארק המדינתי מייסון נק שבמחוז פיירפקס, ושמורת הטבע הלאומית נהר אוקוקוון שבמחוז הנסיך ויליאם.
המפרץ נקרא על שם מבנה בשם זהה שנבנה במקום בשנת 1730 על ידי קטסבי קוק - אשר כיהן כפקיד המחוזי של בית המשפט של מחוז הנסיך ויליאם באותה עת.
כח המחץ (סרט)
ג'י איי ג'ו כוח המחץ
מעלה (זוית)
תשדיר החרציות
נבחרת צ'כיה בכדורסל נשים
נבחרת צ'כיה בכדורסל נשים היא קבוצת כדורסל הנשים הלאומית של צ'כיה. הישגי השיא של הנבחרת הם זכייתה במדליית הזהב ב-2005 ובמדליית הכסף ב-2003 באליפות אירופה. כמו כן הגיעה הנבחרת למקום השני באליפות העולם 2010.
נערה בהפרעה (סרט)
נערה בהפרעה (באנגלית: Girl, Interrupted) הוא סרט אמריקאי משנת 1999. הסרט מבוסס על ספרה האוטוביוגרפי של סוזנה קייסן בעל אותו השם. את הסרט ביים ג'יימס מנגולד, ומככבות בו וינונה ריידר ואנג'לינה ג'ולי, שזכתה בפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בו.
עלילה.
באפריל 1967, סוזנה קייסן (וינונה ריידר) בת ה-18 מאשפזת את עצמה בבית חולים פסיכיאטרי, לאחר שניסתה להתאבד באמצעות מנת יתר של כדורי אספירין עם וודקה. היא מאובחנת כסובלת מהפרעת אישיות גבולית ונשארת בבית חולים במשך כשנה. בבית החולים היא מכירה את האחות ולרי (וופי גולדברג), ומתיידדת עם חלק מהחולות: פולי (אליזבת מוס) אשר הייתה קורבן לשרפה, ג'ורג'יה (קליאה דובאל) שקרנית פתולוגית, דייזי רנדון (בריטני מרפי) אשר סובלת מהפרעת אכילה ופגיעה עצמית, ג'אנט ויבר (אנג'ילה בטיס) אשר סובלת מאנורקסיה, וסינתיה (ג'יליאן ארמינט) אשר יש לה נטייה להתלבש כמו גבר מכיוון שהוריה ואנשים אחרים אינם רוצים לראותה. סוזנה מוקסמת במיוחד מליסה רוו (אנג'לינה ג'ולי), אשר אובחנה כסוציופתית. ליסה מתיידדת עם סוזנה וביחד הן מתחילות לגרום לצרות. ליסה מעודדת את סוזנה להפסיק לקחת את תרופותיה ולמכור אותן לאחרים ולהתנגד לטיפול הפסיכולוגי שלה.
כאשר דייזי משתחררת מבית החולים, יוצאות המטופלות לאכול גלידה מחוץ לבית החולים, וסוזנה פוגשת את אשתו ובתו של הפרופסור עמו שכבה סוזנה בעבר. כשאשת הפרופסור מתעמתת עם סוזנה, ליסה מתערבת ותוקפת מילולית את האישה המבוגרת, והבנות מגבות את ליסה ומתחילות לנבוח. כתוצאה מהמעשה ליסה מאבדת את זכות היתר שלה להשתחרר לחופשות מבית החולים.
בחור איתו שכבה סוזנה בעבר, טובי (ג'ארד לטו), העומד בפני גיוס למלחמת וייטנאם, מגיע לבקר אותה בבית חולים וסוזנה מנסה לשכב עמו בחדרה. הוא מספר לה שהוא אוהב אותה ורוצה לברוח איתה לקנדה. כשהיא מתלבטת, הוא מוסיף שהיא לא משוגעת והחברות שלה מהבית חולים לא באמת חברות שלה. היא מסרבת לברוח איתו.
באותו הלילה, פולי מתחילה לצרוח "הפנים שלי, הפנים שלי!", ובוכה על כך שאיש לא ירצה בה. היא נלקחת לחדר הבידוד למטרות הרגעה. סוזנה מחליטה לנגן לה בגיטרה מחוץ לחדר, והיא וליסה שרות לה ביחד על מנת לשפר את הרגשתה; כשהסניטר מנסה לעצור בעדן, סוזנה מנשקת אותו. בבוקר שניהם נמצאים מחובקים על הרצפה על ידי האחות ולרי.
סוזנה נקראת למשרד כדי לעבור איבחון, ופוגשת שם את ד"ר סוניה ויק (ונסה רדגרייב). במקביל, ליסה נלקחת לבדיקת הרופא שלה אך לא חוזרת, וסוזנה נכנסת לדיכאון. האחות ולרי, מכניסה את סוזנה האפתית לתוך אמבטיה קרה כדי לעורר אותה. לאחר שסוזנה מנסה להתגרות בה ולהעליב אותה, ולרי אומרת לסוזנה שהיא לא משוגעת, אלא עצלנית, וזורקת את החיים שלה.
ליסה, שלא רוצה עוד לקבל נזעי חשמל, משכנעת את סוזנה לברוח אתה לפלורידה, בכוונה ללכת לעבוד ב"דיסניוורלד", והן מבלות את הלילה אצל דייזי, שהשתחררה מבית החולים. ליסה, שאינה מחבבת את דייזי, אומרת לה שבית החולים שחרר אותה לא כי הבריאה, אלא כי הם התייאשו מלמצוא לה טיפול. היא גם אומרת לה שהיא ואביה מקיימים יחסי מין, ושהיא נהנית מכך. למחרת בבוקר, סוזנה מוצאת את דייזי, בחדר האמבטיה, תלויה. ליסה אינה מראה יסורי מצפון לנוכח התוצאה, ואף לוקחת את כספה של דייזי, ובורחת לפני שסוזנה מצלצלת למשטרה. סוזנה חוזרת לבית החולים עם החתולה של דייזי. היא מבינה שהתפיסה שלה את המוות הייתה שגויה, מתחילה לשתף פעולה עם הטיפול הפסיכולוגי ומתכננת להשתחרר מבית החולים.
ליסה נתפסת וחוזרת לפיקוח בבית חולים ומגלה כי סוזנה משתחררת. בלילה האחרון בבית החולים, ליסה קוראת בפני הבנות את יומנה של סוזנה וקוראת להן קטעים ביקורתיים אשר סוזנה כתבה עליהן, והבנות זועמות עליה. סוזנה תוקפת את ליסה ואומרת לה שהלב שלה קר, ושלאף אחד לא יהיה אכפת אם היא תמות כי היא כבר מתה מזמן.
ביום שלמחרת, סוזנה, לפני עזיבתה מבקרת את ליסה כדי לדבר איתה שוב וליסה אומרת לה: "אני לא באמת מתה". סוזנה אומרת לה שהיא יודעת זאת.
סוזנה עוזבת ונפרדת לשלום מכל חברותיה, ומוסרת לפולי את החתולה שלה. הסרט מסתיים כאשר סוזנה נוסעת באותה מונית שלקחה אותה לבית החולים, בדרכה הביתה. היא אומרת: "שיגעון זה לא להיות שבור, או לבלוע סוד אפל. זה אתם, או אני, בצורה מוגברת..." היא מוסיפה שבשנות ה-70, רוב חברותיה השתחררו מבית החולים, חלק מהן היא ראתה וחלק לא, אבל לא היה יום שבו לבה לא מצא אותן.
פרסים.
אנג'לינה ג'ולי זכתה בפרסים על משחקה בסרט:
חמשיריקס
אבן רחיים
איל גולן
איל גולן (נולד ב-12 באפריל 1971) הוא זמר ישראלי, מהזמרים המצליחים בישראל בשנות ה-2000 וה-2010 שזכה פעמיים בתואר "זמר העשור" ובתואר הזמר של המדינה לרגל חגיגות ה-70 של ישראל. גולן, שהיה שחקן כדורגל בליגה א', החל מיוני 2014 הוא אחד מהבעלים של מועדון הכדורגל בו גם שיחק, הפועל מרמורק מרחובות.
גולן זכה לפרסום ותשומת לב לאומית, הודות לאלבומו השלישי, בלעדייך מ-1997, שנעשה בהפקתם של תמיר קליסקי וזאב נחמה מאתניX ונמכר בלמעלה מ-300,000 עותקים. פריצה זו הביאה לשורה של להיטים ואלבומים מצליחים שמיצבו את גולן כזמר דומיננטי ופופולרי. גולן היה הזמר הראשון מז'אנר המוזיקה המזרחית שזכה בתואר זמר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'. שירו "דמעות" היה לשיר המזרחי הראשון, שזכה בתואר "שיר השנה". נוסף על אלו, גולן הוא הזמר המזרחי הראשון שזכה בתואר המקביל - במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ.
גולן מכר בישראל למעלה משלושה מיליון אלבומים. הוא זכה חמש עשרה פעמים בתואר "זמר השנה", שתים עשרה עשרה פעמים בתואר "שיר השנה" ושתי זכיות בתואר "זמר העשור", במסגרת "פסקול העשור": פרויקט משותף של גלי צה"ל וערוץ 24 ובמסגרת "מצעד העשור הרשמי של ישראל" של כאן גימל.
בשנת 2013 הועלה שמו של גולן כזמר המצוי בחקירה משטרתית יחד עם מקורביו בחשד לבעילה אסורה בהסכמה של קטינות. החקירה הסתכמה ב-2014 בהחלטה שלא להעמידו לדין, אולם אזכורים חוזרים ונשנים בתקשורת והתייחסות של גולן ואנשיו ושל מקטרגיו, השאירה את הפרשה בתודעה הציבורית ופגעה בתדמיתו.
ביוגרפיה.
גולן נולד בשם אייל ביטון לרונית ג'מיל ודניאל ביטון. הוא גדל והתחנך בשכונת כפר מרמורק שברחובות. בגיל 4 התגרשו הוריו, וגולן גר אצל הורי אמו, משפחת "ג'מיל-גולן", בשכונת אושיות ברחובות. בשנת 1990 הוסיף לתעודת הזהות שלו את שם הבמה - "גולן". בצעירותו עבד כפועל בניין במשך מספר שנים, ושיחק בקבוצת הפועל מרמורק, שהייתה אז בליגה א'. עבר לקבוצת מכבי שעריים, בה שיחק זמן מה. שירת בצה"ל כעובד רס"ר בבסיס תל השומר.