העיתון מדווח על חדשות יהודיות ומתמקד בניו יורק, ארצות הברית, וישראל. על פי הגדרת העיתון, הכתבות ומאמרי המערכת בעלי נטייה לשמרנות.
חלקי העיתון כוללים:
כתבים.
בין הכותבים הקבועים לג'ואיש פרס ידועים רוברט אברך - כותב התסריטים מהוליווד, ג'רולד אוירבך, הסופר והפעיל היהודי ד"ר מוריס מנדל, פרופ' לואיז רנה ברז, ד"ר סטיבן פלאוט, ד"ר מרוין שיק (מקרן אבי חי), פרופ' פיליס צ'סלר - פסיכותרפיסטית ופמיניסטית ידועה הלוחמת באנטישמיות ופגיעה בנשים, וד"ר פאול איידלברג (מתנועת 'ימין ישראל').
כתבים ידועים, הכותבים טור שבועי בנושא דת בעיקר סביב פרשת השבוע, וכן פרשנות תלמודית, הלכתית והגות יהודית הם הרבנית והסופרת אסתר יונגרייז מקימת ארגון "הנני", הרב חיים צימרמן אשר שימש כיועץ התורני של העיתון, פרסם טורים במשך כעשרים שנה שבהמשך נדפסו כסדרת הספרים Torah and Reason, Torah and Existence, Torah and rationalism. הרב ברל ויין ראש מועצת הרבנים בארצות הברית הרב דוד הולנדר, הסופר וכתב הג'רוזלם פוסט חנוך טלר והרב סטיבן פרוזנסקי. בעבר הרב מאיר כהנא כתב טור שבועי בתחום זה.
בין הכתבים המפורסמים הכותבים בנושאים מדיניים בעיתון, הנשיא לשעבר רונלד רייגן שכתב טור שבועי בשנות השבעים, חבר הכנסת לשעבר הרב מנחם פורוש, קודם ראש האופוזיציה ואחר כך ראש הממשלה מנחם בגין ובימינו משה פייגלין. כותבים מפורסמים נוספים בנושאים אלו הם שדרן הרדיו וחבר מועצת ניו יורק דב חייקין (הייקינד) נציג הסנאט הניו יורקי ותומך ישראל שמחה פלדר.
משה ברבלט
משה ברבלט (נולד ב-1932) הוא בעל עיטור המופת וספורטאי ספורט נכים זוכה מדליות פאראלימפיות.
ברבלט שירת בחיל השריון. ב-21 במרץ 1968 נפגע קשות במהלך פעולת כראמה ושתי רגליו נקטעו. ב-1973 הוענק לו עיטור המופת על כך שדרש את פינוי הפצועים האחרים במקום קודם לפינויו שלו.
לאחר תקופת שיקום החל ברבלט להתאמן בבית הלוחם תל אביב, התאמן במקצועות האתלטיקה והיה חבר נבחרת הכדורעף.
ברבלבט עבד במועצה לשיווק פרי הדר תוך התמדה בפעילותו הספורטיבית. במהלך השנים השתתף בארבע אולימפיאדות נכים והתחרה בצליחת הכנרת ובצליחת ים סוף. באולימפיאדת הנכים בטורונטו (1976) זכה בשתי מדליות ארד: בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס. עם נבחרת הכדורעף זכה בתחרויות שונות בעשר מדליות זהב. הוא ממשיך להתאמן בבית הלוחם ומשמש שופט במשחקי כדורעף.
רנן הרטמן
רנן הרטמן (נולד ב-9 באוקטובר 1969) הוא מקים הקריה האקדמית אונו והמנהל הכללי שלה.
ביוגרפיה.
רנן הרטמן נולד בקנדה, בנו הצעיר של פרופ' דוד הרטמן וברברה הרטמן. לרנן הרטמן ארבעה אחים: הרב ד"ר דניאל הרטמן , נשיא מכון שלום הרטמן, פרופ' טובה הרטמן, דבורה כץ ופרופ' עדינה מאיר הרטמן, ראש החוג לריפוי בעיסוק ב.
בשנת 1971 עלה הרטמן עם משפחתו לישראל והיא התיישבה בירושלים. שירת כקצין בחיל השריון. בגיל 25 קיבל תואר בוגר במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1995, בהיותו בן 26, הקים הרטמן את הקריה האקדמית אונו, המכללה הלא מתוקצבת הגדולה ביותר בישראל, שבה לומדים כיום למעלה מ-15 אלף סטודנטים בחמישה קמפוסים (חיפה, ירושלים, אור יהודה, קריית אונו ונתניה), בתחומי המשפט, מנהל עסקים מקצועות בריאות, חינוך מדעי הרוח, ספורטתרפיה ומוזיקה. מאז הקמתה הוא משמש כמנכ"ל המכללה.
הרטמן יזם הקמת קמפוס ראשון בישראל למגזר החרדי באור יהודה ובירושלים, בו למדו למעלה מ-3,000 בוגרים. הקמפוס החרדי זכה ב"אות גלובס".
בשנת 2014 נחקר באזהרה ברשות המסים, בחשד לרישום כוזב של העסקת עובדת במכללה. בעקבות זאת הוטל עליו תשלום כופר בסך 55,000 ש"ח, בנימוק ש"סייע לאחר ללא הצדק סביר לקבל שכר כוזב בשנים 2010 – 2012 בסך של כ-550,000 ש"ח".
ישראל שפירא (בלאז'וב)
רבי ישראל שפירא (חשוון תר"נ, 1889 - א' בחשוון תש"נ, 30 באוקטובר 1989) היה האדמו"ר מבלאז'וב בארצות הברית. היה מגדולי האדמו"רים בארצות הברית, ועמד בראשות כולל חבת ירושלים.
תולדותיו.
בנם של רבי יהושע שפירא מריבטיטש והרבנית ציפורה. כיהן ברבנות בפרוכניק שבגליציה. נישא למרת פערל בתו של רבי שלום דוד אונגר מדז'בנה. לאחר פטירת אביו, ויתר לאחיו הרב אלעזר על רבנות ריבטיטש, והוא כיהן ברבנות ואדמו"רות באיסטריק. בשנת תרפ"ג השתתף בכנסייה הגדולה של אגודת ישראל בווינה.
הרב היה אחד השורדים הבודדים ממחנה ההשמדה בלז'ץ.
אשתו נרצחה בשואה. הוא היגר לאחר המלחמה לבריסל, ומשם לארצות הברית. הוא התגורר בויליאמסבורג ובהמשך בבורו פארק בה הקים את בית מדרשו. נישא בשנית לברוניא בת הרב משה מנחם מלכיור, אלמנת הרב ישראל אברהם קושיצקי מקורבו של האדמו"ר מרדומסק.
נפטר קרוב לגיל 100, וגופו הועלה לקבורה בהר הזיתים.
לאחר פטירתו הוציאו לאור נכדיו החורגים ספרי "שופרא דישראל" מדברי תורתו וספר "לעד בבני ישראל" מתולדות חייו.
בנו החורג, הרב צבי יהודה שפירא מילא את מקומו באדמו"רות ובנשיאות כולל גליציה.
יששכר דב בער לייפר
לב טהור
לב טהור היא קהילה המונה כארבעים משפחות הפועלת כחצר חסידית. מייסדה ומנהיגה הרוחני היה שלמה הלברנץ. עד סוף 2013 שכנה הקהילה בעיירה סנט אגט בפרובינציית קוויבק שבקנדה. המרכז הישראלי לנפגעי כתות ופסק דין של בית המשפט לענייני משפחה מגדירים את הקהילה ככת.
ב-2013 עברו אנשי הקהילה לגואטמלה, ובאמצע 2017 עברו חלקם למקסיקו. ב-8 ביולי 2017 טבע למוות מנהיג הכת ומייסדה שלמה הלברנץ בעת טבילה בנהר במקסיקו.
הקמה.
שלמה ארז הלברנץ חזר בתשובה בצעירותו. באמצע שנות ה-80 ייסד את ישיבת 'לב טהור' בשכונת בית ישראל בירושלים. שם הקהילה נגזר מהפסוק . הלברנץ אימץ לעצמו את האידאולוגיה הקנאית של סאטמר בפרשנות המחמירה ביותר. סביב הלברנץ התקבצה קבוצת חסידים ואוהדים, שמספרם נאמד בכמאה משפחות.
להלברנץ הייתה השקפה רדיקלית בנושא "שנאת הרשעים", לפיה נתק בין חרדים לחילונים הוא דבר רצוי, ובכלל זה ניתוק הקשר בין חוזרים בתשובה להוריהם החילונים, דבר שגרם לסכסוכים ולמריבות סביב ישיבתו.
הגירה לארצות הברית.
הלברנץ סבר שסכנה ודאית מרחפת על קיומה של מדינת ישראל משום שבעצם הקמתה עברו היהודים על שלוש השבועות, וכן בשל עבירות נוספות. בשנת 1990, ערב מלחמת המפרץ, יישם הלברנץ את משנתו והיגר מישראל עם כארבעים מתלמידיו. לפי טענה שהועלתה על ידי העיתונאי זאב גלילי, הדבר נעשה בעקבות חקירה שנפתחה נגדו בחשד ליצירת קשר עם ארגונים אסלאמיים עוינים. הלברנץ הכחיש טענה זו ותלה את נסיבות ההגירה במניעים אידאולוגיים בלבד. כמו כן הועלו טענות כי חלק מתלמידיו של הלברנץ הוצאו מהארץ ללא ידיעת הוריהם באמצעות שימוש בדרכונים מזויפים.
הלברנץ השתקע עם תלמידיו בבורו פארק שבניו יורק. לאחר מכן עבר לעיירה מונסי שמצפון לניו יורק. כעבור תקופה קצרה הסתכסך עם קהילת קאשוי (קושיצה). מקהילת קאשוי הושמעו טענות המייחסות להלברנץ פגמים מוסריים, בעיקר על רקע יחסי משפחה בין חברי הקהילה למשפחותיהם שבחוץ.
פרשת שי פימה ומאסר הלברנץ.
בשנת 1993 הסתבך הלברנץ בפרשת הילד שי פימה, בן להורים חילונים, שנעלם מרשות הוריו לאחר שהוחזר בתשובה על ידי הלברנץ. הלברנץ הואשם בסיוע להיעלמות הילד והורשע בבית משפט בניו יורק. הוא נידון למאסר לתקופה שבין 4 ל-6 שנים. כעבור זמן קיצר בית המשפט לערעורים בניו יורק את תקופת המאסר לשנתיים.
ההגירה לקנדה.
עקב ההסתבכויות עם השלטונות בפרשת שי פימה, איבד הלברנץ, יליד ישראל, את מעמדו בארצות הברית, דבר שגרם לגירושו לישראל בשנת 2000. הוא היגר לקנדה תחת בקשה למקלט מדיני, בטענה שהרשויות בישראל רודפות אותו. בית המשפט להגירה אישר את הבקשה. ממשלת קנדה ערערה על ההחלטה, אך בית המשפט הפדרלי אישר את החלטת בית המשפט להגירה.
הלברנץ השתקע בעיירה סנט אגט. הקהילה מכונה "קריית רימנוב". אנשי הקהילה אימצו לעצמם מנהגים קיצוניים, בעיקר בתחום לבוש הנשים. הנשים והבנות לובשות שאל מגיל 3 המכסה את כל גופן מלבד את פניהן. קיימת הפרדה מוחלטת בין גברים לנשים. כמו כן הקהילה מחמירה בתחום הכשרות ברמה שאינה מקובלת בקרב הציבור החרדי.
בשנת 2012 גברה המודעות לקהילה בקרב הציבור הישראלי לאחר מקרה שבו ביקשו זוג בעלי תשובה להצטרף עם ילדיהם לקהילה והם עוכבו בצו בית משפט שהוצא דרך בני משפחתם המורחבת החילונית.
הסתבכות משפטית.
בשנת 2013 החלו שלטונות הרווחה של קוויבק לחקור טענות בדבר הזנחה, התעללות ונישואי בוסר כלפי ילדים בקהילה. בעקבות זאת הורה בית המשפט בנובמבר אותה שנה להוציא 14 ילדים משתי משפחות בקהילה ולהעבירם למשפחות אומנה. במקביל עזבו בני הקהילה באופן מאורגן את קוויבק ועברו לווינדזור ולצ'אטהם, בפרובינציית אונטריו, בנימוק שהשלטונות בקוויבק אינם מאפשרים להם לחנך את ילדיהם לפי אמונתם. ואולם, בית המשפט באונטריו פסק כי הפסיקה הקודמת חלה גם בפרובינציה זו. במרץ אותה שנה הועברו שמונה מבין אותם ילדים לאחריות שירותי הרווחה. הורים של שישה ילדים אחרים ניסו להבריחם לגואטמלה והם נתפסו בטרינידד.
רוב חברי הקהילה עברו באמצע 2014 לעיירה סאן חואן לה לגונה שבגואטמלה. באוגוסט אותה שנה החליטה העירייה לגרש אותם משטחה בטענה שהם מנסים להפיץ את אמונתם הדתית.
הגירה לגואטמלה ומקסיקו.
בספטמבר 2016, בעקבות פנייה של גורמים רשמיים בישראל ועדויות בדבר התעללות בילדים ובמבוגרים, פשטה המשטרה בגואטמלה על הבניין שבו מתגוררים אנשי הקהילה כדי לחקור את הטענות. אנשי הקהילה עזבו את גואטמלה סיטי ועברו לאזור מבודד יותר בגואטמלה.
באמצע 2017 עברה חלק מהקהילה למדינת צ'יאפס במקסיקו. זמן קצר לאחר מכן, בערב שבת, 8 ביולי 2017, טבל הלברנץ בסמוך לאנשי קהילתו בנהר, וטבע למוות.