קניה ייבאה בעבר נפט מאיראן בשנות השבעים והשמונים אך מאז לא ייבאה נפט מהמדינה.
מקובל לחשוב שהדיפלומטיה של איראן באפריקה מתמודדת עם קושי גדול במיוחד מכיוון שרוב המוסלמים ביבשת דבקים באסלאם הסוני ולא השיעי השולט באיראן. קניה גם התמודדה עם פיגועי טרור רבים ומדינה פנתה מאז לישראל בבקשה לעסקאות ביטחוניות רבות. בשנת 2012 עצרה קניה שני חברי משמרות המהפכה שתכננו לתקוף אינטרסים ישראלים, בריטים, אמריקנים ואפילו סעודים בתוך קניה. הם נידונו למאסר עולם על ידי בית משפט בקניה.
תוכנית הגרעין של איראן.
השקפותיה של קניה בנוגע לתוכנית הגרעין של איראן נמשכות בקווי ההחלטה שהתנהלה על ידי ארגון המדינות הבלתי מזדהות, הקובעת כי לאיראן יש את הזכות לפתח משאבי אנרגיה גרעינית, אך פיתוח אנרגיה גרעינית צריך להיות אמצעי שלום. ההחלטה סוכמה בספטמבר 2006 על ידי כל 118 חברות הארגון.
שיתוף פעולה לפיתוח.
באוגוסט 2014 נפגשה מזכירת הממשלה לענייני חוץ של קניה אמינה מוחמד עם שר החוץ של איראן מוחמד ג'וואד זריף בטהראן. שני הפקידים חתמו על הסכמים בשיתוף פעולה כלכלי, מדעי וטכני. ההסכם גם זיהה תחבורה ותשתיות, אנרגיה, חקלאות, מים והשקיה, דיור ובריאות כתחומי מפתח אחרים של שיתוף פעולה.
בביקורו במדינות אפריקה באוקטובר 2018 הדגישה סורנה סאטרי, סגנית נשיא איראן למדע וטכנולוגיה, את הצורך ליצור מסגרת אשראי לבנקים ולספק לחברות הטכנולוגיה של איראן וקניה אינטראקציה זו עם זו כדי להחלפת מוצרים ושירותים.
יחסי סחר.
היצוא מקניה לאיראן בשנת 2012 עמד על 1.95 מיליארד שילינג קנייתי (18.3 מיליון אירו) בעוד ששווי היבוא מאיראן לקניה עמד על 3.67 מיליארד שילינג קנייתי (34.5 מיליון אירו). מזכיר החוץ של קניה הצהיר שמדינות רבות עוצמה בעולם עדיין מקיימות יחסי סחר עם איראן וששתי המדינות ימשיכו לסחור.
איראן היא אחת הרוכשות הגדולות של תה מקניה. קניה הגדילה את ייצוא התה שלה לאיראן מ-2 מיליון ק"ג ל-10 מיליון ק"ג במהלך תקופה של חמש שנים. הביקוש לתה באיראן עומד על 116 מיליון ק"ג, כאשר איראן מייצרת רק 20 מיליון ק"ג. קניה מוכרת כ-20% מהתה שלה לאיראן.
צ'ארלס רוזן (צייר)
צ'ארלס רוזן (באנגלית: Charles Rosen; 28 באפריל 1878 - 21 ביוני 1950) היה צייר אמריקאי, שחי שנים רבות בוודסטוק, ניו יורק. בשנות ה -1910 זכה לשבחים על נופי החורף האימפרסיוניסטיים שלו. הוא היה לא מרוצה מהסגנון ובסביבות 1920 הוא עבר לסגנון קוביסטי-ריאליסטי. הוא זכה להכרה כאחד ממנהיגי מושבת האמנים של וודסטוק.
שנים מוקדמות.
צ'ארלס רוזן נולד בחווה בריאגנטאון שבמחוז וסטמורלנד שבפנסילבניה ב -28 באפריל 1878. כשהיה בן שש עשרה פתח סטודיו לצילום במערב ניוטון שבפנסילבניה באזור כריית הפחם במערב המדינה. רוב תצלומיו היו של כורים שנפטרו. לאחר מכן עבד רוזן בעסק צילום בסאלם, אוהיו, ובשנת 1898 עבר לעיר ניו יורק. הוא תכנן להיות מאייר בעיתון. הוא למד ציור באקדמיה הלאומית לעיצוב אצל פרנסיס קוטס ג'ונס. הוא גם לקח שיעורים בבית הספר לאמנות בניו יורק אצל ויליאם מריט צ'ייס ופרנק דומונד. הוא התעניין בציור נוף בשנת 1902 בשיעורי החוץ שהיו באולד ליים, קונטיקט.
אימפרסיוניסט.
בשנת 1903 התחתן רוזן עם מילדרד הולדן. הם עברו לניו הופ, פנסילבניה, שהפכה לביתם במשך שבע עשרה שנים. רוזן נודע בסצנות השלג הגדולות שלו. עבודתו המוקדמת הושוותה לעיתים קרובות לזו של אדוארד ויליס רדפילד, מנהיג קבוצת האמנים האימפרסיוניסטים בניו הופ. הוא היה גם חבר של האמנים דניאל גרבר, ויליאם לנגסון לאטרופ וג'ון פולטון פולינסבי.
נופיו של רוזן היו מגוונים ביותר. לפעמים הם היו ספונטניים, צוירו במהירות, ולפעמים עבד בזהירות. חלק מהציורים היו מלאי תנועה ואחרים היו רגועים. חלקם היו כמעט מונוכרומים בעוד שחלקם מלאים במגוון צבעים. בשנת 1914 ערך רוזן את הביקור הראשון מתוך מספר ביקורים באי וינלהאבן בחוף מיין. הנוף המחוספס היה נושא לכמה ציורים. עבודתו הפכה לדקורטיבית יותר.
בשנת 1916 העניקה האקדמיה הלאומית לרוזן את מדליית הזהב של Inness ואת פרס אלטמן. הוא הציג בשבע תערוכות יחיד ונבחר לאקדמיה הלאומית. [5] בשנת 1916 הקימו רוזן ושישה אמנים נוספים את קבוצת ניו הופ כדי לארגן תערוכות של יצירותיהם. האחרים בקבוצה זו היו ריי סלואן ברדין, מורגן קולט, דניאל גרבר, ויליאם לנגסון לאטרופ ורוברט ספנסר.
מודרניסט.
רוזן החל להרגיש שהאימפרסיוניזם שייך לעבר, ומשנת 1916 החל להתנסות בסגנונות אחרים. הוא לימד בליגת הסטודנטים לאמנות של בית הספר הקיץ בניו יורק בוודסטוק, ניו יורק בשנת 1918. הוא היה מדריך ולאחר מכן מנהל בית הספר לקיץ עד 1921. בשנת 1920 עבר רוזן לצמיתות לוודסטוק יחד עם אשתו ושתי בנותיהם. הוא הפך לחבר קרוב של הציירים ג'ורג' בלוז ויוג'ין שפייכר. בשנת 1920 אימץ רוזן סגנון קוביסטי-ריאליסטי שאפיין את יצירתו למשך שארית חייו.
בשנת 1922 הקים רוזן עם הנרי לי מקפי ואנדרו דאסבורג את בית הספר לציור וודסטוק. רוזן לימד בגלריה לאמנויות יפות בקולומבוס, אוהיו בשנים 1924 עד 1928.
בתקופת השפל הגדול הזמינה הממשלה את רוזן לצייר סדרת ציורי קיר במשרדי הדואר. ציורי הקיר שלו בבייקון, ניו יורק ובפוקפסי בניו יורק כללו פנורמות של עמק ההדסון וניו יורק וסצנות היסטוריות. האחרון שבהם בוצע בשנת 1939. הוא גם ביצע עבודות בפאלם ביץ', פלורידה במסגרת תוכנית זו. תיאוריו המודרניסטיים אך המציאותיים של בניינים, מגדלים ועשן משקפים את השפעתו של פול סזאן.
בשנת 1940 מונה רוזן למנהל זמני של בית הספר לאמנות מוזיאון וויט בסן אנטוניו, טקסס .
רוזן לקה בהתקף לב בשנת 1942. לאחר מכן התמקד בפסטלים קטנים ורישומים.
הוא מת ב -21 ביוני 1950 בקינגסטון, ניו יורק בגיל שבעים ושתיים.
יצירה.
נופי החורף האימפרסיוניסטיים של רוזן בפנסילבניה ובחוף מיין, נוצרו בעיצובים עוצמתיים ובעבודות מכחול נועזות ושכבות עמוקות. הם נחשבים כעבודותיו הטובות ביותר. יצירותיו האימפרסיוניסטיות זכו לשבחים. חלק מהקומפוזיציות הפשוטות אך האלגנטיות שלו מזכירות סגנון הדפסים יפנים. הם הוערכו על ידי הציבור והמומחים באותה תקופה.
למרות זאת, הוא פנה לסגנון קוביסטי-ריאליסטי לאחר שעבר לוודסטוק. חלק מהמבקרים רואים בציוריו של העיירות רונדאוט וסאוגרטס על נהר ההדסון את יצירתו הטובה ביותר.
במוזיאון האמנות של ג'יימס א. מיצ'נר בניו הופ יש אוסף של ציוריו של רוזן.
עבודותיו מוחזקות באוספים ציבוריים ופרטיים באיידהו, קונטיקט, אוהיו, ניו יורק, פנסילבניה, מיזורי וושינגטון.
אשתו השמינית של כחול הזקן
אשתו השמינית של כחול הזקן (באנגלית: Bluebeard's Eighth Wife) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1938, בהפקתו ובבימויו של ארנסט לוביטש, עם גרי קופר, קלודט קולברט ודייוויד ניבן בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי צ'ארלס בראקט ובילי ווילדר והוא מבוסס על המחזה La huitième femme de Barbe -Bleue (אשתו השמינית של כחול הזקן) של המחזאי הצרפתי משנת 1921 השם מבוסס על הסיפור כחול הזקן של האחים גרים.
תקציר העלילה.
מייקל ברנדון (גרי קופר) הוא מיליונר אמריקאי המבלה את חופשתו בריביירה הצרפתית. הוא נכנס לחנות בגדים ומבקש לרכוש רק חלק עליון של פיג'מה. המוכר המפונפן מעביר את הבעיה לכמה דרגים עד לנשיא החברה ותשובתו שלילית. לפתע כנסת לחנות בחורה נאה בשם ניקול (קלודט קולברט) ורוכשת את המכנסיים של הפיג'מה. מייקל מתאהב בה מיד אך היא מסתלקת לא לפני שהיא מודיעה לו שאינה נשואה. היא נותנת לו גם עצה איך להירדם - להקריא את האותיות צ'כוסלובקיה בהיפוך.
ניקול מבלה את זמנה בחוף הרייירה עם ידידה אלברט (דייוויד ניבן).
מייקל חוזר למלון ומוצא שם בחדר המיועד לו את המרקיז דה לואיסל (אדוארד אוורט הורטון) כשהוא לבוש במכנסי הפיג'מה שקנתה לו בתו. מייקל מזהה את המכנסיים האלה ומיד מנסה להתחבב על ידי המרקיז שמסתבר שהוא מרושש. מייקל מסכים לקנות ממנו אמבט מימי לואי ה-14 שלמעשה לא שווה דבר.
כעת יודע מייקל מי היא הבחורה. הוא מוצא אותה בחוף הים ביחד עם אלברט שמסתבר שהוא עובד שלו. אלברט מורחק מיד ומייקל מתחיל עם ניקול עד שהיא מסכימה לבקשתו להתחתן. הקרובים מגיעים לטקס הנישואים ורק אז מגלה לה מייקל שהיא בעצם אשתו השמינית. בתחילה רוצה ניקול לבטל את הנישואים אך היא מיד מתעשתת ומחליטה להתחתן אתו בתנאי שיחתום על הסכם טרום-נישואים שיקנה לה סכום של 100,000 דולר במקרה של גירושין, פי שניים מהסכום ששילם לגרושותיו. מייקל מסכים והם מתחתנים ויוצאים לטיולים ברחבי אירופה.
ניקול מתרחקת ממנו ורוצה לאלף אותו. מייקל רוצה ליישם את שיטתו של פטרוקיו באילוף הסוררת כלומר סטירות ומכות בישבנה אך היא מחזירה לו בהתאם.
לבסוף מביימת ניקול כאילו יש לה מחזר. המחזר הזה הוא ידידה אלברט. מייקל כועס ומסכים לגירושין. ניקול מקבלת 100,000 דולר וכעת היא עשירה.
מייקל מתמוטט נפשית ומאושפז במוסד כשהוא מלובש ב"חולצת משוגעים".
ניקול באה לבקר אותו, היא אומרת לו שהתאהבה בו ממבט ראשון וכי כעת היא עשירה אבל למרות זאת עדיין אוהבת אותו. הוא מחייך, משחרר את עצמו מ"חולצת המשוגעים" ושניהם מתחבקים.
King's Disease II