החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה
החברה לאיתור ולהשבת נכסי נספי השואה בע"מ היא חברה שהוקמה על פי , במטרה להשיב את נכסיהם של נספי השואה בישראל ליורשיהם החוקיים. החברה נרשמה ב-30 באוגוסט 2006 אצל רשם החברות, ונמצאה בבעלות מלאה של מדינת ישראל. החברה נסגרה בסוף 2017.
החברה ופעילותה.
האידאולוגיה הציונית שרווחה בקהילות היהודיות באירופה בתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה הניעה יהודים לרכוש נכסים ולהשקיע בארץ ישראל. עם פרוץ מלחמת העולם, פקודת המסחר עם האויב 1939 הורתה להעביר נכסים לבעלות הממונה על נכסי אויב רכוש ונכסים של אזרחי גרמניה ומדינות שכבשה. לימים, רבים מהם נספו בשואה, ולא זכו לממש את זכויותיהם בנכסים שרכשו. בעקבות זאת נותרו נכסים רבים מיותמים מבעליהם. הם הוחזקו על ידי גופים שונים ולא הגיעו ליורשיהם החוקיים.
בפברואר 2000 הוקמה "ועדת החקירה לבדיקת נושא איתור והשבת נכסים של נספי השואה", בראשותה של ח"כ קולט אביטל, בעקבות מחקרים היסטוריים שהראו כי יהודי אירופה החזיקו בארץ ישראל, ערב מלחמת העולם השנייה, אלפי חשבונות בנק, נדל"ן ונכסים פיננסיים אחרים. היוזמה להקמת הוועדה באה על רקע ביקורת ציבורית גוברת על כך שבישראל, בניגוד לאירופה, לא נעשה כמעט דבר להשבת רכושם של יהודים שנספו בשואה. הוועדה הגישה מסקנותיה בינואר 2005. בין השאר איתרה שמות של כ-9,000 יהודים שנספו בשואה, שהחזיקו חשבונות בנק בחמשת הבנקים הגדולים הפועלים בישראל. בעקבות כך, נחקק בדצמבר 2005 , שהביא להקמתה של החברה לאיתור ולהשבת נכסי נספי השואה, כדי שתפעל להשבת נכסים אלו. נכסים שלא נמצא להם יורש, מועברים למטרות סיוע לניצולי השואה נזקקים, למוסדות חינוך ולהנצחת זכר השואה, תוך מתן עדיפות לסיוע לניצולים. החברה הוסמכה לאתר את כל הנכסים המצויים בישראל, שיש יסוד מוצק להניח כי בעליהם נספו בשואה. הקמת החברה הושלמה, לאחר עיכובים רבים, בסוף 2006.
החברה הגישה מספר תביעות כדי לקבל חזקה על כסף ונכסים של אנשים שיש יסוד מוצק להניח כי נספו בשואה, בסכומים מהותיים. התביעה הידועה ביותר היא התביעה נגד בנק לאומי. לאחר שדו"ח שערך שופט בית המשפט העליון בדימוס, תיאודור אור, לבקשת בנק לאומי, קובע כי מבחינה משפטית לא חלה על הבנק חובה להשיב כספים ליורשים של נספים בשואה, המורכבים משיערוך של ריבית והצמדה שצברו כספי הנספים בכ-2,300 חשבונות, עד שהבנק העביר אותם בשנת 1960 לאפוטרופוס הכללי. במרץ 2011, בנק לאומי והחברה חתמו על הסכם פשרה, לפיו שילם הבנק לחברה 130.8 מיליון שקלים.
במאי 2013 הגישה החברה תביעה להשבת קרקעות שנרכשו על ידי נספי שואה לכאורה, ונמצאים כיום בידי חברת הכשרת הישוב. עד שנת 2017 הגישה ארבע תביעות נוספות, בנוגע לנכסים של עשרות נספים, נגד חברת הכשרת הישוב. כמו כן איתרה נכסים וקרקעות, שבשלהי מלחמת העולם השנייה הועברו לקרן הקיימת בנאמנות, נכסים שיהודים הספיקו לרכוש בארץ ישראל בטרם נספו בשואה, כיון שהיה חשש שרכושם ייגזל או יוחרם על ידי ממשלת המנדט, או גורמים אנטי ציוניים ואחרים. רק בשנת 2013, לאחר שנים של דיונים, השלימה הקרן להעביר כחצי מיליארד שקל לחברה.
עלות הפעילות של החברה עד דצמבר 2016 נאמד ב-186 מיליון ש"ח, רובה מנכסי נספים.
פעילותה של החברה נועדה מראש להיות מוגבלת בזמן, בשנת 2014 הוחלט כי החברה תפורק בסוף 2017, וכך קרה, לאחר שבכל שנות פעילותה הצליחה לאתר נכסים בשווי כולל של כ-2.1 מיליארד שקל. מתוכם 679 נכסי נדל"ן בשווי 840 מיליון שקל. מתוכם, הצליחה לאתר יורשים לנכסים כספיים ונדל"ן בשווי של כ-718 מיליון שקל וכמיליארד שקל הועבר כסיוע לניצולי שואה.
ועדה ממנה והנהלה.
הוועדה הממנה הוקמה מכוח חוק הנכסים ומשמשת כאספה הכללית של החברה. יו"ר הוועדה ממונה על ידי שר המשפטים, ושאר חברי הוועדה ממונים על ידי יו"ר הוועדה לאחר התייעצות עם השר ועם פורום הארגונים של ניצולי השואה.
הוועדה ממנה את חברי דירקטוריון החברה ואת חברי ועדת הביקורת ובין היתר מאשרת את בחירת יו"ר החברה, את מינוי מנכ"ל החברה ואת תקציב החברה.
יו"ר הוועדה הממנה היה השופט מנחם נאמן ויו"ר דירקטוריון החברה הראשון היה אברהם רות, ואחר כך, מ-2012 מיכה חריש.
מנכ"ל החברה הראשון היה אברהם קנובל, לשעבר סמנכ"ל הכספים של התעשייה האווירית, שהתפטר לאחר מחלוקת עם יו"ר הדירקטוריון בתחילת 2007. אחריו מונו: ישי עמרמי שהיה בתפקיד עד 2009, צבי קנור שהיה בתפקיד כשנה, אחריו שימש בתפקיד ירון יעקובס, ב-1 בינואר 2012 מונה ד"ר ישראל פלג כמנכ"ל החברה.
ביקורת על החברה.
כבר בדצמבר 2007, פנה זאב פקטור, יו"ר הקרן לרווחת ניצולי השואה, ליו"ר הוועדה הממנה השופט יצחק רביבי, בבקשה לפטר את יו"ר הדירקטוריון של החברה, אברהם רות, ואת מנכ"ל החברה, ישי עמרמי, לאחר תלונות על עיכובים וסחבת בתשלום ליורשים וניצולי שואה. בדצמבר 2008, פרסם עיתון "הארץ", תחקיר בו חשף את תפקודה הלקוי של החברה. בין השאר, על כך שלא הגישה תביעות נגד הבנקים שסירבו לדרישותיה לקבל נכסים, דוגמת בנק לאומי שסירב לדרישה להחזיר נכסים בשווי 250 מיליון שקלים. כמו כן, בשנתיים הראשונות מאז הוקמה לא הפעילה את סמכותה לקבל מידע מארכיונים של גופים שונים, אך הוצאות תפעול שלה היו יותר מ-30 מיליון שקלים עד אותה עת. דו"ח שהכין מבקר הפנים של החברה חשף כי החברה שילמה עשרות אלפי שקלים לבנו של המנכ"ל, צבי קנור, תמורת עבודות אדריכלות במשרדי החברה. דו"ח מבקר המדינה שפרסם בינואר 2011 חשף שורה של ליקויים בתפקודה של החברה. ליקויים נוספים חשף מבקר המדינה בנובמבר 2016.
ישי ברגר
ישי ברגר (נולד ב-8 ביולי 1978 בחיפה) הוא מוזיקאי ישראלי, הידוע בעיקר כגיטריסט בלהקת הפאנק רוק הישראלית "יוסלס איי.די". בנוסף, הוא סולן, פזמונאי וגיטריסט של להקות הפאנק רוק "בוא לבר" ו"טברנק", ובסיסט של להקת המטאל הישראלית "הורקור".
קריירה מוזיקלית.
יוסלס איי. דיי.
ברגר היה אחד מהמייסדים של להקת יוסלס איי.די אשר הוקמה בחיפה בשנת 1994. הסבר חלקי לשם הלהקה, כפי שמדווח האתר הרשמי שלה, הוא שבצה"ל אין משמעות לתעודת הזהות (לדסקית זיהוי) של חייל כל עוד הוא חי. הוא הקים את הלהקה בתור הגיטריסט, יחד עם הסולן והגיטריסט גיא כרמל, הבסיסט עדי אלקבץ, והמתופף ראלף הובר. שנתיים לאחר הקמת הלהקה, היא יצאה לסיבוב הופעות עולמי באופן עצמאי, בעיקר בארצות הברית, אירופה ויפן.
בוא לבר.
בשנת 2005 החל ברגר בהקלטת דמואים לשירים הומוריסטיים שכתב בביתו, המלווים אך ורק בגיטרה אקוסטית ובקולו. השירים היו שירי פולק אקוסטיים המלויים בפאנק.
ברגר ניגן תחת שם הבמה "ישקי אסקובר" בפרויקט זה. הוא גייס את חברו מלהקת יוסלס איי.די, יונתן חרפק, ואת חברו "איוול חיים" (חיים בנימיני) שהיה חבר בלהקת "בצפר". הם החליטו על הכינוי "בוא לבר" שהתבסס על אורח חייהם - בילוי בברים ושתיית אלכוהול.
הלהקה החלה לנגן ברחבי הארץ בברים קטנים, כגון מועדון הפטיפון ומועדון הגדה השמאלית הממוקמים בתל אביב, ופאב הסינקופה בחיפה. כמו כן, ניגנו לצד להקות כגון יוסלס איי.די, בצפר ואיטרנל גריי באולמות גדולים יותר, כמו מועדון הבארבי וקומפורט 13 בתל אביב, וכן בחיפה וביפו.
בהופעות החיות שלה, צירפה הלהקה לעיתים קרובות חברים שונים לנגן בגיטרה, משום שברגר התמקד בשירה; בין היתר ניגנו עימה המוזיקאים מתן כהן גיטריסט להקת בצפר, ניר דולינר גיטריסט להקת הורקור, ואביטל תמיר סולן להקת בצפר. בנוסף, לעיתים קרובות מילא את מקומו של המתופף יונתן חרפק, אסף מידן מתופף להקת הורקור.
הלהקה הקליטה סדרת דמואים בשנת 2008, ובהמשך החליטה להקליט אלבום באורך מלא של מוזיקה מקורית, הכוללת דמואים אלה. מאוחר יותר הודיעו חברי הלהקה כי לא ידוע מתי יקליטו את האלבום, בשל התחייבויות קודמות של כל חבר בלהקה. ברגר וחרפק היו עסוקים בעיקר עם להקת יוסלס איי.די בהקלטות והופעות.
בסוף 2009 עזב הבסיסט חיים בנימיני לטיול בהודו, והלהקה הודיעה על הפסקת פעילותה. לאחר מספר חודשים, בתחילת 2010, חזרה הלהקה לנגן; ברגר היה סולן וניגן בגיטרה האקוסטית, חרפק בתופים, ואורחים שונים כבסיסטים. באותו הזמן, ברגר נבחר להחליף את בנימיני כבסיסט להקת הורקור.
בסוף שנת 2010 העלה ברגר דמואים אקוסטיים של להקת בוא לבר שהקליט בביתו, בדף הפייסבוק הרשמי שפתח עבור הלהקה.
ב-1 במרץ 2011 הופיעה הלהקה כלהקת חימום של "גוגול בורדלו", בשלוש הופעותיהם בבארבי בתל אביב. ביולי 2011 הוקלט אלבום הלהקה, עם חברים כגון מתן כהן, הגיטריסט גיא גלר והבסיסט יאיר קמפל.
ב-1 באפריל 2011 הודיעה הלהקה על חתימת חוזה עם חברת התקליטים "בנדוורם רקורדס" הגרמנית. באותו יום יצא אלבומה הראשון, "בונג רוק", וכן אלבומה השני "שתיים" שהיה זמין רק מגרמניה. 11 במאי 2012 התקיים מופע מיוחד של הלהקה במועדון ה"אוזן בר" בתל אביב ובו יצא לאור האלבום השני של הלהקה; בנוסף האלבום יצא לאור בעמוד ה"Bandcamp" של הלהקה.
הורקור.
ישי הוא מחליפו של בסיסט הלהקה חיים בנימיני, שעזב להודו. ברגר הופיע עם כניסתו ללהקה בפסטיבלים כמו "הללויה אופן אייר" בהרצליה, פסטיבל "שואודאון" בתל אביב בו ניגן גם בהורקור וגם ביוסלס איי.די, ובפסטיבל "סאמר קארננג'" לצד להקות כמו סיסטם דייוויד, דה פיידינג ולהקת אבורטד הבלגית. כן הופיע עם הלהקה במסגרת הופעת חימום ללהקת "קאניבל קורפס" בבארבי, וללהקת פארקווי דרייב האוסטרלית בבארבי.
ב-19 באפריל 2012 הוציאה הלהקה סינגל ראשון בשם "Alai" מתוך אלבומם השני "מכות". הסינגל מבטא סגנון מוזיקלי שונה - מעבר מגריינדקור ודת' מטאל לבלאק מטאל.
שלמה שחורי