באוגוסט 1945 אימצה הממשלה הזמנית את הרפורמות החקלאיות הגורפות הראשונות בהיסטוריה של אלבניה. 100 בעלי הקרקעות הגדולים במדינה, ששלטו בקרוב לשליש משטחי השטחים של אלבניה, סיכלו את כל הצעות הרפורמה החקלאית לפני המלחמה. הרפורמות של הקומוניסטים נועדה להוציא את בעלי הקרקעות הגדולים מהעסקים, לזכות בתמיכת איכרים ולהגדיל את תפוקת המשק כדי למנוע רעב. הממשלה ביטלה חובות חקלאיים מצטיינים, העניקה לאיכרים גישה למים לא יקרים להשקיה, והלאימה שטחי יער ומרעה.
בראשות הממשלה הובילה תנועת השחרור הלאומית, אשר בתורה נשלטה על ידי המפלגה הקומוניסטית. מלכתחילה, הממשלה הדמוקרטית הייתה מדינה קומוניסטית. היא רדפה את המפלגה הלאומנית באלי קומבטאר, משימה שהוקלה מעט על ידי שיתוף הפעולה שלהם עם הנאצים. המלך זוג הראשון הורחק למעשה; הממשלה הדמוקרטית מנעה ממנו לחזור למדינה. ה-LNÇ יצר במהירות יחסים קרובים עם מדינות קומוניסטיות אחרות.
הבחירות התקיימו ב-2 בדצמבר 1945. בשלב זה, LNÇ הפך לחזית הדמוקרטית של אלבניה, שהייתה הארגון היחיד שהתמודד בבחירות. ב-10 בינואר 1946 הוכרזה הרפובליקה העממית של אלבניה.
היסטוריה.
רפורמות ראשונות.
הממשלה נקטה צעדים נרחבים בכדי להכניס כלכלה מתוכננת מרכזית בסגנון סטליניסטי בשנת 1946. היא הלאימה את כל הענפים, הפכה את סחר החוץ למונופול ממשלתי, הביאה כמעט את כל הסחר הפנימי תחת שליטת המדינה, ואסרה על מכירת קרקעות והעברות. המתכננים בוועדה לתכנון כלכלי שהוקמה לאחרונה שמו דגש על פיתוח תעשייתי ובשנת 1947 הציגה הממשלה את מערכת חשבונאות העלויות הסובייטית.
היחסים עם יוגוסלביה.
עד לגירוש יוגוסלביה מהקומינפורם בשנת 1948, אלבניה הייתה למעשה לוויין יוגוסלבי. בדחיית הסכם מוקג' הפנימי האלבני משנת 1943 בלחץ היוגוסלבים, ויתרו הקומוניסטים של אלבניה על דרישותיהם למסירת קוסובו לאלבניה לאחר המלחמה. בינואר 1945 חתמו שתי הממשלות על הסכם הקמת קוסובו כמחוז אוטונומי יוגוסלבי. זמן קצר לאחר מכן הפכה יוגוסלביה למדינה הראשונה שהכירה בממשלה הזמנית של אלבניה.
ביולי 1946 חתמו יוגוסלביה ואלבניה על הסכם ידידות ושיתוף פעולה שבעקבותיו הגיעו שורה של הסכמים טכניים וכלכליים שהניחו את התשתית לשילוב הכלכלה האלבנית והיוגוסלבית. ההסכמים קבעו תיאום התוכניות הכלכליות של שתי המדינות, סטנדרטיזציה של המערכות הכספיות שלהן ויצירת מערכת תמחור משותפת ואיחוד מכס. מערכת היחסים היוגוסלבית-אלבנית הייתה כה קרובה עד שהסרבו-קרואטית הפכה ללימוד חובה בבתי הספר התיכוניים האלבניים.
יוגוסלביה חתמה על הסכם ידידות דומה עם הרפובליקה העממית הבולגרית, ומרשל יוסיפ ברוז טיטו ומנהיג בולגריה גאורגי דימיטרוב דיברו על תוכניות להקים פדרציה בלקנית הכוללת את אלבניה, יוגוסלביה ובולגריה. יועצים יוגוסלבים סייעו למשרדי הממשלה של אלבניה ולמטה הצבא שלה. טירנה הייתה נואשת לסיוע מבחוץ, וכ-20,000 טון דגנים יוגוסלבים סייעו להדברת הרעב. אלבניה קיבלה מיד לאחר המלחמה 26.3 מיליון דולר ממינהל הסיוע והשיקום של האו"ם אך נאלצה להסתמך על יוגוסלביה לצורך השקעה וסיוע לפיתוח.
חברות אלבניות-יוגוסלביות משותפות נוצרו לצורך כרייה, בניית מסילות ברזל, ייצור נפט וחשמל וסחר בינלאומי. השקעות יוגוסלביות הובילו לבניית בית זיקוק לסוכר בקורצ'ה, מפעל לעיבוד מזון ב-Elbasan, מפעל קנבוס ב-Rrogozhinë, בית חרושת לשימורי דגים בוולורה, בית דפוס, ומרכזיית טלפון במפעל טקסטיל בעיר טירנה. היוגוסלבים חיזקו גם את הכלכלה האלבנית בכך ששילמו פי שלושה מהמחיר הבינלאומי עבור נחושת אלבנית וחומרים אחרים.
אולם היחסים בין אלבניה ליוגוסלביה התדרדרו כאשר האלבנים החלו להתלונן על כך שהיוגוסלבים משלמים מעט מדי על חומרי גלם אלבניים ומנצלים את אלבניה באמצעות חברות המניות המשותפות. בנוסף, האלבנים חיפשו כספי השקעה לפיתוח תעשיות קלות ובית זיקוק נפט, בעוד היוגוסלבים רצו שהאלבנים יתרכזו בחקלאות ובמיצוי חומרי גלם. ראש הוועדה לתכנון כלכלי של אלבניה ויד ימינו של הוג'ה, נאקו ספירו, הפך למבקר המוביל של מאמצי יוגוסלביה להפעיל שליטה כלכלית באלבניה. חוסר האמון של טיטו באינטלקטואלים (הוג'ה ובני בריתו) של המפלגה האלבנית ובאמצעות שוקס ונאמנים שלו ניסה לבטל אותם.
בשנת 1947 פעלה יוגוסלביה נגד קומוניסטים אלבנים אנטי-יוגוסלבים, כולל הוג'ה וספירו. בחודש מאי הודיעה טירנה על מעצרם, משפטם והרשעתם של תשעה חברי עצרת העם, כולם ידועים בהתנגדות ליוגוסלביה, באשמת פעילות אנטי המדינה. חודש לאחר מכן האשימה המפלגה הקומוניסטית בוועד המרכזי של יוגוסלביה את הוג'ה בהקפידה על מדיניות "עצמאית" והפיכת העם האלבני נגד יוגוסלביה. זה היה הכי קרוב שהוג'ה הגיע אי פעם להדחה מהשלטון. ככל הנראה, בניסיון לרכוש תמיכה בתוך המפלגה הקומוניסטית האלבנית, האריכה בלגרד זיכויים של טירנה בשווי של 40 מיליון דולר, סכום השווה ל-58% מתקציב המדינה של אלבניה לשנת 1947. שנה לאחר מכן, הקרדיטים של יוגוסלביה היוו כמעט מחצית מתקציב המדינה של אלבניה לשנת 1948. עם זאת, היחסים החמירו בסתיו, כאשר הוועדה של ספירו פיתחה תוכנית כלכלית שהדגישה את עצמאות אלבניה, את התעשייה הקלה ואת החקלאות. לאחר מכן, בישיבת הוועד המרכזי הכלכלי של אלבניה בנובמבר 1947 ספג ספירו ביקורת עזה, שהובילה על ידי שוקסה והתאבד למחרת.
חוסר המשמעות של מעמדה של אלבניה בעולם הקומוניסטי הודגש בבירור כאשר מדינות מזרח אירופה המתעוררות לא הזמינו את מפלגת העבודה של אלבניה לפגישה המייסדת של הקומינפורם בספטמבר 1947. יוגוסלביה ייצגה את אלבניה בישיבות הקומינפורם. אף על פי שברית המועצות נתנה לאלבניה התחייבות לבנות טחנות טקסטיל וסוכר ומפעלים אחרים ולספק מכונות חקלאיות ותעשייתיות לאלבניה, יוסיף סטלין אמר למילובאן ג'ילאס, בזמנו חבר בכיר בהיררכיה הקומוניסטית של יוגוסלביה, כי יוגוסלביה צריכה "לבלוע" את אלבניה.
הסיעה הפרו-יוגוסלבית החזיקה כוח פוליטי מכריע באלבניה עד 1948. במליאת מפלגות בפברואר ומרץ הצביעה ההנהגה הקומוניסטית למיזוג הכלכלות והצבאות האלבנים והיוגוסלבים. הוג'ה אף גינה את ספירו על הניסיון להרוס את היחסים בין אלבניה ליוגוסלביה. במהלך לשכה פוליטית של המפלגה (פוליטבירו) לאחר שנפגש חודש לאחר מכן, הציע שוקסה לפנות לבלגרד לקבל את אלבניה כרפובליקה היוגוסלבית השביעית. עם זאת, כאשר הקומינפורם גירש את יוגוסלביה ב-28 ביוני, אלבניה התייצבה במהירות במדיניותה נגד יוגוסלביה. שלושה ימים לאחר מכן נתנה טירנה ליועצים היוגוסלבים באלבניה 48 שעות לעזוב את המדינה, ביטלה את כל ההסכמים הכלכליים הדו-צדדיים עם שכנתה, והשיקה מבצע תעמולה אנטי-יוגוסלבי שהפך את סטלין לגיבור לאומי אלבני, הוג'ה ללוחם נגד תוקפנות זרה, וטיטו למפלצת אימפריאליסטית.
אלבניה הפכה למדינה לוויינית של ברית המועצות, ובספטמבר 1948 החלה מוסקבה לפצות על אובדן הסיוע של יוגוסלביה של אלבניה. השינוי היווה ברכה לאלבניה מכיוון שלמוסקבה היה הרבה יותר מה להציע לאלבניה מאשר לבלגרד הקשוחה. העובדה שלברית המועצות לא היה גבול משותף עם אלבניה גם הועילה למשטר האלבני מכיוון שהקשה על מוסקבה להפעיל לחץ על טירנה. בנובמבר בקונגרס המפלגה הראשון של מפלגת העבודה האלבנית (APL), המפלגה הקומוניסטית האלבנית לשעבר, תלה הוג'ה את האשמה לצרות המדינה ביוגוסלביה ובשוקסה. הוג'ה פיטר את שוקסה כשר הפנים של אלבניה באוקטובר, והוא הוחלף במחמט שהו. לאחר משפט סודי במאי 1949, הוצא שוקסה להורג. הטיהורים האנטי-טיטואיסטים באלבניה הביאו לחיסול 14 חברי הוועד המרכזי של 31 המפלגה ו-32 מתוך 109 הצירים של עצרת העם. בסך הכל גירשה המפלגה כ-25% מחבריה. יוגוסלביה הגיבה בפתיחת מתקפת נגד תעמולה וביטול הסכם הידידות שלה עם אלבניה וב-1950 היא החזירה את משלחתה הדיפלומטית מטירנה.
הידרדרות היחסים עם המערב.
יחסי אלבניה עם המערב החמירו לאחר סירובה של הממשלה הקומוניסטית לאפשר בחירות חופשיות בדצמבר 1945. אלבניה הגבילה את תנועתם של אזרחי ארצות הברית ובריטניה במדינה, בטענה כי הם עוררו התקוממות אנטי-קומוניסטיות בהרי הצפון. בריטניה הודיעה באפריל כי לא תשלח נציגות דיפלומטית לטירנה; ארצות הברית ביטלה את נציגותה בנובמבר; וגם ארצות הברית ובריטניה התנגדו להכניס את אלבניה לאו"ם. אלבניה חששה כי ארצות הברית ובריטניה, שתמכו בכוחות אנטי-קומוניסטיים במהלך מלחמת האזרחים ביוון, תתמוכנה בדרישות היווניות בדרום אלבניה; והחרדות גברו ביולי כאשר החלטת הסנאט של ארצות הברית תמכה בדרישות היווניות.
אירוע עיקרי בין אלבניה ובריטניה שפרץ ב-1946 לאחר שטירנה טענה לסמכות שיפוט על התעלה בין היבשת האלבנית והאי קורפו היווני. בריטניה ערערה על אלבניה בכך ששלחה ארבע משחתות לתוך התעלה. שתיים מהספינות פגעו במוקשים ב-22 באוקטובר 1946, ו-44 אנשי צוות מתו. בריטניה התלוננה בפני האו"ם ובית המשפט הבינלאומי לצדק, שבמקרה הראשון אי פעם פסק נגד טירנה.