אני, עיפרון: עץ המשפחה שלי לפי לאונרד א. ריד (באנגלית: I, Pencil: My Family Tree as Told to Leonard E. Read), הידועה בכינויה אני, עיפרון, היא מסה מאת הכלכלן לאונרד א. ריד שפורסמה לראשונה בגיליון דצמבר 1958 של "The Freeman", מגזין אמריקאי בעל השקפה ליברטריאנית. היא הודפסה מחדש ב-"The Freeman" במאי 1996, וכעלון עצמאי שכותרתו "אני, עיפרון" במאי 1998. במהדורה המחודשת, מילטון פרידמן כתב את ההקדמה ודונלד ג'יי בודרו כתב את המאמר המסכם. פרידמן, זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 1976, השתמש במאמר בתוכנית הטלוויזיה שלו ב-PBS משנת 1980, "Free to Choose""," ובספר הנלווה באותו השם.
"אני, עיפרון" הוא כתב הגנה נחרץ על שוק חופשי קפיטליסטי, שדוחה מכל וכל את האידאולוגיות התומכות בכלכלה מתוכננת, ריכוזית ולא יעילה. במסה, העיפרון מראה כיצד אינטראקציות וולונטריות של אנשים בשוק החופשי גורמות להיווצרותו, אירוע שלא היה קורה ביעילות תחת משטר כלכלי ריכוזי, משום שלמתכננים אין יכולת לחקות את מיליוני הפעולות שאנשים עושים בשוק חופשי, ואין להם את תמריץ הרווח המעודד קדמה, יצירתיות, למידה והמצאה.
"אני, עיפרון" נכתב בגוף ראשון מנקודת מבט של עיפרון. העיפרון מפרט על המורכבות של יצירתו שלו, ומפרט את מרכיביו ואת האנשים הרבים המעורבים, עד לאדם המטאטא במפעל ולשומר במגדלור המנחה את המשלוח לתוך הנמל: עץ ארז ממדינת וושינגטון, שנכרת על ידי עובד עם מסור מתכת, שיוצר במפעל בגרמניה מעפרת ברזל ברזילאית. גרפיט, ממכרות באמריקה הדרומית, טבעת חיזוק משילוב של מתכות שיובאו מכמה מדינות בעולם, שמן צמחי להכנת המחק שיובא למלזיה בידי איש עסקים בריטי. שעווה אירופאית, דבק אמריקאי, צבע צהוב ושחור לעיפרון שיוצרו באפריקה וכולי. המסה מראה כיצד אנשים שונים, בעלי גזע, דת והיסטוריה שונה, משתפים פעולה מטעמים אנוכיים, הרצון להרוויח, ויוצרים מוצר המעלה את רמת החיים של כלל האנשים בעולם, ללא הבדלי גזע, דת, מין והיסטוריה.
רפאל אברהם מצליח
הרב רפאל אברהם מצליח (?-1784) היה רבה של מגיניסא ושל יוזיל חיסאר (Güzelhisar) כיום איידין ,הסמוכות לאזמיר. מחבר ספר מאמר המלך.
נולד באזמיר. בנו היה הדיין רבי חיים יוסף מצליח, ונכדו, רבי אברהם מצליח, היה גם הוא רבה של מגינסיא.
ספרו.
כתב את ספר מאמר המלך (שאלוניקי תקס"ו) הוא ספר חידושים על הרמב"ם ומפרשיו, וכן כללי הלכה על סדר הא'-ב'. בסוף הספר נדפסה תשובה מהרב חיים מודעי לרב המחבר. לספר הסכמה מרבני אזמיר, הרב רפאל יוסף חזן (מחבר ספר חקרי לב) והרב יצחק מאיו. את הספר הגיה הרב בכור יצחק נאבארו.
פיגוע הירי ליד אדוריים (2016)
רפאל ארדיט
רבי רפאל ארדיט היה רב באזמיר במאה ה-18. מחבר ספר מרפא לשון.
תולדותיו.
בנו השני של הרב שלמה ארדיט. היה מגדולי תלמידיו של הרב רפאל יוסף חזן. סבו היה הרב יצחק ארדיט, שנפטר בירושלים.
רבני עירו משבחים אותו ואת מידותיו:
אחיו של הרב יצחק ארדיט, מחבר ספר יקר הערך על מסכת ערכין, אותו הרב רפאל מזכירו רבות בספרו.
תשובה ממנו נדפסה בספר שפת הים לרבי יצחק מאיו. לא ידועה לנו שנות לידתו ופטירתו של הרב.
חיבורו.
ספרו מרפא לשון (שאלוניקי תקפ"ו) - שיטה על מסכת שבועות שחיבר בימי בחרותו, וחידושים על הרמב"ם. בסוף הספר נדפסו שתי דרשות. נערך על ידי הרב יצחק נאבארו. לספרו הסכימו רבני אזמיר הרב רפאל אשכנזי והרב דוד אמאדו.
דנוטה קוזאק
דנוטה קוזאק (בהונגרית: Kozák Danuta; בודפשט, 11 בינואר 1987) היא קיאקיסטית הונגרייה, אלופה אולימפית בעלת 8 מדליות, מהן 6 מדליית זהב, 15 פעמים אלופת עולם ו-17 פעמים אלופת אירופה. היא אחת משתי הספורטאיות ההונגריות המעוטרות ביותר בכל הזמנים (השנייה היא קטלין קובאץ').
ביוגרפיה.
במועדון (2012-2009) הונווד בודפשט.
אחרי האולימפיאדה, עברה להונווד (Bp. Honvéd) ומאמנה הפך האלוף האולימפי פרנץ צ'יפש (Ferenc Csipes). הצלחותיה נמשכו וגברו הן באליפויות העולם והן באליפויות אירופה.
באולימפיאדת לונדון (2012), זכתה במדליית זהב בשייט קיאקים ל-500 מטר ברביעייה וכן זכתה במדליות זהב גם ליחידות לאותו מרחק. בנובמבר 2012 הודיעה שעוזבת את הונווד מכיוון שהמועדון לא תמך ברעיונותיה לגבי החלפת מאמנים.
ג'ייק אוסטין ווקר
ג'ייק אוסטין ווקר (באנגלית: Jake Austin Walker; נולד ב-24 ביוני 1997) הוא שחקן וזמר אמריקאי.
ביוגרפיה.
ווקר נולד בהיקורי , מיסיסיפי.
קריירה.
ווקר משחק מאז שהיה בן 9. הוא הופיע בתחילת דרכו בסרטים קצרים. בשנת 2008 לוהק לתפקיד הבריון שמציק לבראד כהן בילדותו, בסרט בחזית הכיתה. ובסרט הקולנוע אני אוהב אותך פיליפ מוריס. תפקיד הפריצה של ווקר היה בסדרת הטלוויזיה זוכת פרס פיבודי, "התיקון".
בשנת 2020 שיחק בסרט בקולנוע "Butter". באותה שנה החל לשחק בבתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה סטארגירל.
בשנת 2021 שיחק בסרט הקולנוע "12 יתומים חזקים".
ווקר הוא גם מוזיקאי פופ.
אתגר הפפסי
אתגר הפפסי (נקרא גם: פרדוקס הפפסי) הוא אסטרטגיה שיווקית המנוהלת על ידי חברת פפסיקו מאז שנת 1975. האתגר נוצר עקב היריבות המתמשכת בין החברה לחברת קוקה-קולה וההעדפה הברורה מצד הקהל כלפי משקאות קוקה-קולה. לאחר השקת האתגר, פורסמו התוצאות על ידי חברת פפסיקו והתגלה כי רוב האנשים אשר עשו את האתגר מעדיפים את הטעם של פפסי.
מהלך האתגר.
האתגר הוא מבחן טעימה עיוורת ומאז השקתו מהלכו לא השתנתה.
מהלך האתגר הוא: נציג פפסיקו מארגן שולחן עם שתי כוסות לבנות: אחת מכילה פפסי ואחת מכילה קוקה-קולה. הנציג מבקש מאנשים לטעום משתי הכוסות, ואז לספר איזה משקה הם מעדיפים. לאחר שהטועמים עונים, הנציג חושף בפניהם את המותג של כל משקה כך שהטועמים יוכלו לראות אם הם מעדיפים קוקה-קולה או פפסי.
התוצאות מהאתגר היו נשלחות לחברת פפסיקו והחברה שיקללה את כל התוצאות לקונזוס אשר מראה כי אמריקאים מעדיפים פפסי על פני קוקה-קולה.
היסטוריה.
השקת האתגר.
האתגר הושק ב-1975, כחלק מהיריבות המתמשכת בין פפסי לחברת קוקה קולה. האתגר נחל את הצלחתו באמצעות הופעת התוצאות מהאתגר בפרסומות הטלוויזיה של פפסי. לכל משתתף באתגר הוענקה סיכה עליה כתוב "אני השתתפתי באתגר הפפסי".
ביקורות ומחקרים.
בספרו משנת 2005, מציג הסופר מלקולם גלדוול עדויות המצביעות על כך שהצלחתה של פפסי על קוקה קולה ב"אתגר פפסי" היא תוצאה של האופי הפגום של שיטת "מבחן לגימה". המחקר שלו מראה שטועמים יעדיפו בדרך כלל את המתוק מבין שני משקאות על בסיס לגימה אחת, גם אם הם מעדיפים משקה פחות מתוק על פני פחית שלמה. בנוסף, האתגר קיבל ביקורות על כך שלעיתים קרובות, על הכוס המלאה בפפסי הייתה כתובה האות "M" ועל הכוס המלאה בקוקה-קולה הייתה כתובה האות "Q", מה שמרמז על כך שהעדפת אותיות הניעה חלק מהתוצאות. כאשר ההעדפה בבדיקות עיוורות מושווה לבדיקות שבהן כוסות מסומנות בתוויות שרירותיות (למשל, S או L) או שמות מותגים, דירוג ההעדפה משתנה. בספרו "הרגלים רעים", ההומוריסט דייב בארי מתאר את אתגר פפסי כ"הניסיון המוטעה המתמשך של פפסי לשכנע את הציבור הרחב שקולה ופפסי אינם אותו דבר, מה שהם כמובן כן."
השקה מחדש.
בשנת 2015, פפסי השיקה מחדש את אתגר פפסי ברשתות החברתיות. כחלק מהמבצע שנמשך השנה, פפסי החתימה ידוענים שונים כדי לפרסם את המוצר שלהם בחשבונות המדיה החברתית שלהם תחת ההאשטאג #PepsiChallenge.
אתגר הפפסי בישראל.
ב-2018, כחלק מההשקה המחודשת של האתגר, השיקה חברת פפסי את "מבחן הטעם" בישראל, עם דוכני טעימה עיוורת בין פפסי מקס לקוקה- קולה. לטענת המותג, 58% מהטועמים בקיץ 2018 העדיפו את הטעם של פפסי מקס. בעקבות ההצלחה, מבחן הטעם חזר גם בקיץ 2019.
התחרות.
בשנת 1981, על מנת להאיץ את התקדמות האתגר, הציעה חברת פפסיקו למי שיצליח לאסוף כמה שיותר סיכות השתתפות באתגר. למעשה, מאחורי התחרות, עמדה אסטרטגיה שיווקית אשר פפסיקו הציבה על מנת לקדם משמעותית את מכירותיה.
בחור ושמו ג'ו
בחור ושמו ג'ו (באנגלית: A Guy Named Joe) הוא סרט מלחמה דמיוני אמריקאי בשחור-לבן משנת 1943 בבימויו של ויקטור פלמינג, עם ספנסר טרייסי, איירין דאן וואן ג'ונסון בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי דלטון טרמבו והוא מבוסס על סיפור של צ'נדלר ספרגיו ודייוויד בוהם.
העלילה היא סיפור אהבה בין טייס לטייסת במלחמת העולם השנייה שנמשך גם לאחר שהטייס נופל בקרב, מופיע בדמות של רואה ובלתי נראה ומשפיע בדרך תת-הכרתית על האנשים החיים.
במהלך הצילומים נפגע ואן ג'ונסון בתאונת דרכים וספנסר ודאן דרשו להפסיק את הצילומים ולהמתין עד שישוב לאיתנו.
סטיבן ספילברג סיפר שראה את הסרט בילדותו וזה השפיע עליו לביים את הרימייק שלו בסרט "תמיד" ("Always") בשנת 1989 בכיכובם של ריצ'רד דרייפוס והולי האנטר שבו הופיעה גם אודרי הפבורן בפעם האחרונה בקולנוע.
בוהם וספרגיו היו מועמדים לפרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לסדרת 100 שנים... של מכון הסרטים האמריקאי - מאה שנים... מאה תשוקות ומאה שנים... מאה השראות.
הסרט הצליח מבחינה מסחרית והיה לריווחי ביותר בשנת 1943.
תקציר העלילה.
פיט סנדיג' (ספנסר טרייסי) הוא טייס אמריקאי במפציץ B-25 מיטשל. הוא מטיס את המפציץ בניגוד להנחיות וננזף על ידי מפקדת הטייס קולונל "נייל" קירפטריק ששולח אותו לנוח כטייס סיור בסקוטלנד ביחד עם חברו אל יאקי (וורד בונד).