איתן נישא לסופרת רחל איתן. לשניים בן ובת משותפים. ב-1964 פגש איתן את המשוררת רנה שני ובין השניים נרקמו יחסים אינטימיים שהגיעו גם לטורי הרכילות בעיתונות. עקב כך התגרשו בני הזוג איתן בסביבות שנת 1965. איתן ושני חיו בזוגיות ונולדה להם בת בשם תמר. לאחר כתשע שנים יחד עזבה שני את איתן ולקחה עמה את בתה שחזרה לגור עמו כשהייתה בת 7.
בשנת 1981 נולדה לאיתן בת בשם אלי מזוגתו דאז, מימי בילו, השניים נפרדו כשלוש שנים לאחר מכן.
הוא מתגורר בהרצליה פיתוח עם בת זוגו רות להב.
Samsung Galaxy S IV
רוית הכט
רוית הכט (נולדה ב-23 ביוני 1980) היא עיתונאית ישראלית ועורכת בעיתון "הארץ", בעלת טור שבועי במדור הדעות.
ביוגרפיה.
רוית הכט נולדה וגדלה בקריית ביאליק. בתום לימודיה התגייסה לצה"ל ושירתה בתפקיד כתבת בעיתון "במחנה". לאחר שחרורה מהשירות הצבאי החלה לעבוד במערכת העיתון "ידיעות אחרונות" בתפקידי עריכה וכתיבה (בתחומי כלכלה, צרכנות, מוסף "זמנים מודרניים" ועוד).
בשנת 2003 החלה ללמוד בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. לאחר חמש שנות לימודים ויצירת סרט גמר ("חופשת מחלה", 2008), חזרה לעולם התקשורת והחלה לעבוד בתפקידי עריכה וכתיבה שונים באתרי חדשות ובטלוויזיה. הכט עבדה כעורכת חדשות ב"חברת החדשות של ערוץ 2" ובאתר האינטרנט של "חדשות 2"; וכראש דסק "עסקים" באתר "וואלה!".
בשנת 2010 עברה למערכת עיתון "הארץ", ובמשך שנתיים הייתה סגנית עורך במוסף "ספרים" וכתבה ביקורות ספרים ומאמרי דעה. בשנת 2012 התקדמה לתפקיד עורכת מדור הדעות בזירה הדיגיטלית, ממלאת מקום עורך מדור הדעות במהדורה המודפסת ואחראית על כתיבתם ועריכתם של מאמרי המערכת. כיום, הכט בעלת טור שבועי במדור הדעות בנושאי כלכלה וחברה, פוליטיקה, תרבות ופמיניזם. כמו כן, מפרסמת ראיונות פוליטיים.
ב-2013 החלה ללמד כתיבה מתקדמת במכללה האקדמית ספיר ובמכללת הדסה בירושלים.
מגישה תוכנית שבועית בגלי צה"ל בשם "רוית הכט מדברת עם".
האימפריה האתונאית
דיאטת המזון הנא
גרעין שילה
גרעין שילה היה גרעין התיישבות של תנועת גוש אמונים. חבריו הקימו את היישובים עפרה ושילה והיו הראשונים לחדש את ההתיישבות היהודית מצפון לירושלים אחרי מלחמת ששת הימים.
גרעין שילה החל להתארגן בשנת 1974 ונרשמו אליו 139 חברים, חלקם בעלי משפחות. אנשיו שאפו להקים יישוב יהודי בקרבת שילה הקדומה, ולחדש את ההתיישבות היהודית בהרי בנימין. הם קיימו פגישות עם גורמים מדיניים וביטחוניים, ביניהם ישראל גלילי, לבדיקת אפשרות להקמת היישוב על הר בעל חצור או בכוכב השחר.
בנוסף עשו ניסיונות לעלות לקרקע ללא אישור. ניסיון ראשון לעלייה לקרקע נעשה בשילה והסתיים בפינוי על ידי הצבא. ניסיון שני נעשה במזרעה א-שרקיה ב-10 במרץ 1975 וקיבל את השם "מבצע מנוחה ונחלה". כ-100 מחברי הגרעין התבצרו במערה ששימשה בונקר נשק של הלגיון הירדני והתקינו בפתחה שער ברזל כדי למנוע מהצבא לפנותם. לבסוף, פרצו חיילי צה"ל את השער ופינו את המתנחלים אחד-אחד מן המקום. האירוע תועד בעיתון "הארץ" ובעיתון "מעריב" בימים שלאחריו.
במכתב ממזכירות גרעין שילה לחברי הגרעין נכתב, כי אם גרעין אלון מורה, הגרעין השני של גוש אמונים, יעלה לקרקע קודם לעליית הגרעין לשילה, יעלו חברי גרעין שילה להזדהות עם אנשיו ויתמכו בו בפומבי. חברי גרעין שילה אכן השתתפו ב-8 ניסיונותיו של גרעין אלון מורה להתיישב באזור שכם, אך הצליחו להקים יישוב של קבע כחצי שנה לפניו. ב-20 באפריל 1975 נכנסו חברי גרעין שילה למבנים נטושים ב"מחנה עין יברוד" - מחנה צבאי ירדני למרגלות הר בעל חצור שבנייתו נקטעה עם פרוץ מלחמת ששת הימים. ליישוב החדש קראו עפרה, על שמה של עפרה הקדומה שבנחלת שבט בנימין המזוהה עם הכפר הפלסטיני א-טייבה הסמוך.
אנדרטת נורדיה
אנדרטת נורדיה היא אנדרטה שהוקמה בשנת 1955 לזכרם של חללי האצ"ל. האנדרטה מיוחדת לזכרם של חברי הגרעינים המיישבים "מרגולין" ו"ווג'וד" שמסרו נפשם על הקמת מדינת ישראל.
היסטוריה.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל אביאל כ"ץ, לוחם ומפקד באצ"ל, ונבנתה על ידי אנשי נורדיה בראשות יעקב דיטקובסקי בתרומת של"ח, ארגון למען שיקום לוחמי חופש, שדאג להנציח את חיילי האצ"ל.
האנדרטה בנויה כשער ובמרכזו סמל האצ"ל.
האנדרטה נמצאת בלב היישוב נורדיה, באזור של "המוסדות הציבוריים" חדר התרבות, המרפאה, מגדל המים, בית הפיס ומועדון הוותיקים. האזור מהווה מקום מפגש לחברי מושב נורדיה בחיי היומיום ובאירועים מיוחדים.
האנדרטה בנויה מאבן מקומית "אבן ירושלמית" בשילוב ברזל - המשמש ליצירת סמל האצ"ל. האותיות הן מנחושת ויוצרו במפעל של דייגי שהיה במושב.
שביל המוליך לכיוון האנדרטה, מכניס את מבקר דרך קשת שגובהה 5 מטר. במרכז הקשת בחלקה העליון נמצא סורג עשוי מברזל ובמרכזו סמל האצ"ל מעבר לקשת נמצאת רחבה המרוצפת מאותה אבן מקומית. משני צידיה ערוגות פרחים. בקצה הרחבה נמצא קיר, בצורת חצי גורן, גובהו כ-1.20 מטר ואורכו כ-6 מטר. על גבי הקיר נמצאות כתובות ההנצחה והזיכרון.
מצד ימין כתובת עשויה מאותיות נחושת "לחיילי הארגון הצבאי הלאומי חברי הגרעינים ווג'ווד ומרגולין מניחי היסוד לנורדיה".
במרכז הקיר מופיעים שמות החללים. השמות מופיעים בשמות בודדים ומתחת לכל שם לוחית נחושת עליה חרוט מקום הנפילה ותאריך הנפילה העברי. מצד שמאל הכתובת "תהילת נצח למשחררי האומה שמסרו נפשם בשדות הקרב ובמעלה הגרדום".
על האנדרטה חקוקים שמותיהם של לוחמי האצ"ל חברי הגרעינים המיישבים:
בשנת 1981 נוספו לאנדרטה אלמנטים להנצחתם של שלושה בני נורדיה שנהרגו בשורות צה"ל. משני צידי הקיר הקיים נבנה קיר בצורת טרפז שגובהו 1.80 מטר ורוחבו בחלק העליון 70 ס"מ. בקיר בצד שמאל מופיע סמל צה"ל ונר התמיד בקיר בצד ימין מופיעים שמות החללים באותיות ברזל בודדות. וכך הייתה לאנדרטה היחידה בישראל בה מופיעים חללי האצ"ל לצדם של חללי צה"ל: ויסנר אלכסנדר, בש שרה, ומרגלית עופר.
הציור של האנדרטה שימש עד שנות התשעים כסמל של המושב.
מצדה האחורי של האנדרטה ומשני צדיה נשתלו עצי ברוש המשווים למקום ערך טקסי.
טקסי יום הזיכרון.
בטקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל שנערך למרגלות האנדרטה, נוהגים לשיר לכבודם את שיר בית"ר, השיר שליווה אותם בדרכם האחרונה. שירת שיר בית"ר בטקס ממלכתי עוררה ביקורת ציבורית בקרב תושבי שכונת נאות נורדיה הסמוכה לנורדיה.
בית העם (תל אביב)
בית העם בתל אביב היה מוסד חינוכי-תרבותי שנוסד על ידי אגודת מתנדבים ונועד לרווחת תושבי תל אביב, אשר נפתח ב-7 ביולי 1925 במגרש בקרן הרחובות בן יהודה ושלום עליכם, במקום בו עומד היום בית "אל-על". בשנות העשרים ותחילת שנות השלושים היווה מרכז תרבותי אשר רבבות תושבי תל אביב השתתפו בפעילויותיו.
היסטוריה.
חזון ופעילות.
מטרת מייסדיו הייתה, כפי שנאמר בכרוז שהפיץ "הוועד להקמת בית העם", לאפשר לתושבי תל אביב ובייחוד לדלי האמצעים ולבני הנוער שבהם להרחיב את השכלתם, "לשמוע הרצאות חינוך ולהתענג על קונצרטים במחירים שווים לכל נפש". על פי חזונם בית העם יהיה "מרכז להשכלה עממית, מקום פגישה לכולנו, מקום הפצת הלשון והתרבות העברית".
הפעילות בבית העם כללה סדרות של הרצאות, דיונים ביצירות ספרותיות חדשות ובענייני דיומא, הצגות תיאטרון וקונצרטים.
ההרצאות ניתנו במגוון של נושאים: אסטרונומיה, בוטניקה, היסטוריה, לימודי א"י, זואולוגיה, כימיה, כלכלה מדינית וקואופרציה, ספרות עברית וספרות העולם, פסיכולוגיה וחינוך, פיזיקה. תורת הבריאות ואפילו תורת התעופה. חבר המרצים היה מטובי המומחים במקצועות אלה, כמו פרופ' יוסף קלויזנר שהרצה גם באוניברסיטה העברית שנפתחה באותו זמן, זאב וילנאי שהרצה על ארץ ישראל, ד"ר יחזקאל קויפמן ששוחח על סוגיות במקרא, המשוררות לאה גולדברג ואלישבע שהרצו בנושאי ספרות וד"ר יעקב בלובשטיין (אחיה של רחל המשוררת), ממייסדי בית העם שאף הרצה בנושא מדעי הרוח.
המוני תושבי תל אביב נהרו לבית העם להאזין להרצאות, לצפות בהצגות ולהאזין לקונצרטים שנערכו במקום תחת כפת השמיים: משך ארבעת החודשים הראשונים לקיומו בקרו בפעילויות שנערכו בו למעלה מ-70,000 איש. בשנתיים וחצי הראשונות לקיומו נמנו יותר מ-400,000 הגעות לפעילויות, מספר עצום בהינתן העובדה שאוכלוסיית תל אביב מנתה באותן שנים כ-38,000 נפש.
בית העם היה המקום בו התארחו אמנים מפורסמים מחו"ל שהגיעו לארץ ישראל – כך הופיע בו הכנר יאשה חפץ בעת ביקורו בארץ באפריל 1926 ואף תיאטרון הבימה בעת סיבוב ההופעות שערך בארץ בשנת 1928 הציג בו את המחזה "הדיבוק".
בית העם היווה גם את משכנו של התיאטרון הסאטירי המטאטא שהפך אותו למשכנו הקבוע והציג בו עד אמצע שנות החמישים.
תיאטרון הבימה בעת שעמד להשתקע בארץ ישראל רצה להפוך את בית העם למשכנו הקבוע, אלא שנתקל בהתנגדות שחקני המטאטא שחששו לאובדן ביתם ומטה לחמם.
בשנות השלושים הוחכר המקום גם להקרנת סרטי קולנוע, על מנת להקל את המצוקה הכספית אליה נקלעה חברת "בית העם". תחילה הוקרנו בו סרטי איכות אולם עם התדרדרותו משך השנים ירדה גם איכות הסרטים שהוקרנו בו ואם כי תיאטרון המטאטא המשיך להופיע בו ונערכו בו גם אספות פומביות וכינוסים פוליטיים הפך הקולנוע לפעילותו העיקרית.
מקום הפעילות.
עד הקמת מבנה "בית העם" התקיימו הפעילויות בשטח פתוח, גבעת חול מוקפת בגדר קרשים.