לאחר הטקס, לי משמש כליווי חמוש לספינה הממשלתית של שרת החינוך. במהלך החזרה לקפריקה, חללית קרב של הסיילונים הנקראת "ריידר" תוקפת אותם ולי מצליח להשמיד אותה, אולם בגלקטיקה סבורים כי הוא מת.
מפאת הפרישה, על הגלקטיקה אין תחמושת לסוללות הטילים ולמקלעים הכבדים ואין טילים גרעיניים, לכן הם מגיעים לתחנת חימוש צבאית הנקראת "ראגנאר" כדי להצטייד. התחנה מצויה בתוך ערפילית רוויה בקרינה שאינה משפיעה על בני אדם. בתחנת החימוש הם פוגשים בסוחר נשק בשם ליאובן שפרץ למחסנים כדי לגנוב נשק מן הצבא. ליאובן נראה חולה וטוען כי הוא סובל מאלרגיות. בעקבות פיצוץ תחמושת, נלכדים קומנדר אדאמה וליאובן במסדרון ארוך, שם מגלה אדאמה כי ליאובן הוא סיילון. הוא מבין כי ליאובן חולה בגלל הקרינה בערפילית. לאחר מאבק ביניהם, הורג אדאמה את ליאובן. לפני מותו אומר לו ליאובן כי לאחר מות גופו, תודעתו תועתק לגוף זהה וכי בעצם הוא אינו יכול למות מות אמיתי. ד"ר גאיוס באלטר מתמנה להיות המומחה לענייני סיילונים על הספינה ומאשים את איש יחסי הציבור של הגלקטיקה, אהרון דוראל, כי הטמין מכשיר מעקב סיילוני בחמ"ל של הגלקטיקה וכי הוא בעצם סוכן סיילוני. מבצע החימוש מסתיים והגלקטיקה עוזבת את תחנת החימוש, כאשר הם משאירים שם את דוראל כלוא.
לאחר המתקפה על ספינתה "קולוניאל 798", יוצרת רוזלין קשר עם נציג של הממשל שאומר לה שהנשיא כנראה נהרג. מערכת אוטומטית המופעלת בעיתות משבר מודיעה לה כי היא בתור לרשת אותו והיא מושבעת להיות נשיאת 12 המושבות של קובול. הגלקטיקה מתאחדת עם צי של ספינות אזרחיות שהצטרפו ל"קולוניאל 1" (מספר הספינה שונה) בהנהגת לורה רוזלין. אדאמה, טיי ורוזלין מחליטים לשמור את קיום הסיילונים דמויי האדם בסוד.
בסוף הסדרה מקבל אדאמה פתק ממקור לא ידוע ובו כתוב כי קיימים רק 12 דגמים של סיילונים.
דמויות.
סיילונים.
יצירת הסיילונים.
הסיילונים הם אנדרואידים שנוצרו על ידי בני האדם כדי לשרת אותם. הם הפכו למודעים לעצמם והתמרדו כנגד בני האדם. הם פתחו במלחמה ולאחר קרבות קשים נסוגו ונעלמו. אף אחד לא ראה או שמע מן הסיילונים למשך 40 שנה. בני האדם הקימו תחנת חלל שתשמש כמקום נייטרלי להתדיינויות ופעם בשנה שלחו לשם קצין שינהל שיחות למקרה שהסיילונים יגיעו. לאחר 40 שנה, לראשונה מגיעה אישה אל התחנה וברגע המפגש עם הקצין מושמדת התחנה על ידי ספינת אם סיילונית. בכך מתגלה כי הסיילונים הצנטוריים ייצרו סיילונים הנראים כבני אדם.
הפקה.
בשנת 1999 הפיק ריצ'רד האץ' סרט קצר באורך 30 דקות בשם בטלסטאר גלקטיקה - ההתגלות השנייה שהיווה פיילוט לסדרת טלוויזיה שתהווה המשך לבטלסטאר גלקטיקה (1978) תוך התעלמות מוחלטת מגלקטיקה 1980. האץ' אפילו הפיק פרומו באורך 4 דקות בניסיון לשכנע את אולפני יוניברסל לתת לפרויקט שלו אור ירוק. האץ' הצליח להשיג כמות נכבדת מן הליהוק המקורי אך האולפנים לא הסכימו לפרויקט.
בעקבות הצלחת מיני סדרה זו, ב-2003, הופקה בשנים 2004–2009 סדרת הטלוויזיה בטלסטאר גלקטיקה וב-2010 גם סדרת הפריקוול - קפריקה.
הנובלה.
בשנת 2005, פרסמו "הוצאת תור" את הנובלה "באטלסטר גלקטיקה (המיני סדרה)" שנכתבה על ידי ג'פרי קארבר. בנובלה נכתבו גם סצנות שלא הופיעו במיני סדרה ומידע עשיר יותר מאשר הוצג.
קישורים חיצוניים.
אייר מדיטראניאן
מדליית קאיזר אי הינד
מדליית קאיזר אי הינד (בהינדוסטנית: Kaisar-i-Hind; "קיסר הודו") הייתה מדליה אשר הוענקה על ידי המלוכה הבריטית לאזרחים, עבור תרומתם לראג' הבריטי בהודו.
תיאור.
העיטור הורכב ממדליה בצורה אובלית שבמרכזה עוטרו ראשי התיבות המלכותיים של המונרך המכהן בעת ההענקה (בתמונה נראית הגרסה עם ראשי התיבות של ג'ורג' החמישי). בצידה השני של המדליה נכתב; "קאיזר אי הינד למען שירות ציבורי בהודו" ("Kaisar-i-Hind for Public Service in India"). על גבי העיטור לא היה נהוג לכתוב את שם המעוטר בדומה לעיטורים אחרים.
המדליה הייתה תלויה מסרט עיטור בצבע כחול כהה, צבע זה היה נהוג גם באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור לענידה באירועים לא פורמליים).
זכאות ומעוטרים.
תנאי הזכאות כללו אזרחים מכל העולם אשר תרמו תרומה משמעותית לראג' הבריטי בהודו.
סך הכל עוטרו במדליה 142 בני אדם. רוב המעוטרים במדליה הם מנהיגים ומלכים של נסיכויות חסות של הראג' הבריטי (כמו אסאף ג'אה השישי, הניזאם של היידראבאד), בנוסף לאלו ישנם בעיקר מעוטרים בריטים ואנשי תרבות הודים. מבין המעוטרים ככל הנראה המוכר ביותר הוא מוהנדס קרמצ'נד גנדי, אבי האומה והעצמאות ההודית.
109 (חנות)
אפיפנומנליזם
אפיפנומנליזם (אנגלית: Epiphenomenalism) הוא עמדה בפילוסופיה של הנפש הטוענת כי אירועים מנטליים "סובייקטיביים" אינם אלא תופעות לוואי (epiphenomena) של אירועים פיזיקליים המתרחשים במוח, וכי אין להם השפעה על אירועים פיזיקליים או על אירועים מנטליים אחרים. לפי עמדה זו, התנהגות גופנית, לדוגמה, נגרמת על ידי שרירים שמקבלים אותות מתאי עצב, שבתורם מקבלים אותות מתאי עצב אחרים או מגיבים לגירוי חושי. האפיפנומנליזם טוען, אם כך, שלמצבים מנטליים-נפשיים אין כוח סיבתי משלהם, ושאין להם יכולת לגרום לתהליכים נפשיים או גופניים.
טיעונים קלאסיים בעד.
המוטיבציה העיקרית לעמדה נובעת מההנחה שהסיבות לכל האירועים הפיזיקליים הם בהכרח אירועים פיזיקליים. במידה שאירוע מנטלי הוא דבר השונה מאירוע פיזיקלי, אזי תרומה סיבתית שלו לעולם הפיזיקלי תדרוש הפרה של חוק פיזיקלי. הפרה ממין זה, תגרור עמדה דואליסטית, כמו במודל של דקארט. אפשר לדחות דואליזם זה על ידי טענה שאירועים מנטליים זהים עם אירועים פיזיקליים ולכן יש להם אפקט פיזיקלי (עמדה זו נטענה על ידי קים ז'גון).
טיעונים קלאסיים נגד.
לכאורה, האפיפנומנליזם נראה כאבסורד מכיוון שברור לנו שהכאבים, המחשבות והרגשות משפיעים על ההתנהגות (הפיזיקלית). קשה להאמין שהתנהגותנו הייתה דומה אם לא היו כאבים, מחשבות ורגשות. תשובת האפיפנומנליסט היא שאף פעם לא ברור מה גרם למה. לדוגמה, סרטים מצוירים מלאים באשליות סיבתיות; ברומטרים משתנים על ידי סערות אבל לא גורמים להן. סדירוּת היא סיבתית רק אם היא לא מוסברת על ידי השלכה או תוצאה של סדירוּת אחרת מתחת לפני השטח.
טיעון הברירה הטבעית: התפתחות התודעה צריכה להיות מוסברת על ידי ברירה טבעית. אולם תכונה לא יכולה להיבחר אלא אם כן יש לה השפעה על התנהגות האורגניזם, מכאן שאפיפנומנליזם הוא שקרי. תשובת האפיפנומנליסט היא שמצבים מודעים הם תוצאה של מצבים עצביים. בחירת המצבים המודעים נעשית על ידי בחירת מצבים עצביים. אם הסיבות העצביות להתנהגות נבחרת הן הכרחיות, אזי לא יכולים להיות גורמים נוספים המשפיעים על הבחירה הטבעית.
טיעון ידיעת נפשות אחרות: אחד הנימוקים להאמין בנפשות אחרות נובע מהשפעת התנהגות על סיבות מנטליות, אולם האפיפנומנליזם דוחה קשר זה ולכן טוען למעשה שאיננו יכולים לדעת שלאחרים יש אירועים מנטליים. תשובת האפיפפנומנליזם היא שבעיית הידיעה של נפשות אחרות אינה מאבדת מתוקפה בעקבות טיעון זה. הסקת סיבות דומות מאירועים דומים אינה יציבה יותר מאשר הסקת אירועים דומים מסיבות דומות.
טיעון טרפוד עצמי: האפיפנומנליזם לא תואם את הידע על הנפש ואת הידע שהוא עצמו נכון. על פי הטיעון ידע עצמי של אירועים מנטליים דורש שאירועים אלו יגרמו על ידי ידע עצמי; האפיפנומנליזם דוחה אירועים פיזיקליים של אירועים מנטליים. לכן, או שאיננו יכולים לדעת את האירועים המנטליים של עצמנו או שהידע שלנו עליהם לא יכול להיות מה שגורם לאירוע הפיזיקלי של דיבור אודות האירועים המנטליים שלנו. התשובה של האפיפנומנליזם לכך היא שטענת הטרפוד העצמי מבוססת על הנחת יסוד שידע של אירועים מנטליים דורש סיבתיות על ידי אירועים מנטליים. אולם ניתן לדחות הנחה זו מבלי להגיע לאבסורד. דייוויד צ'אלמרס טוען שאדם יכול להכיר ישירות חוויות וכי היכרות זו מצדיקה את האמונות שלנו על החוויות יותר מאשר יחס סיבתי. העמדה מפרידה בין השאלה אודות הידע לשאלה אודות עמידה סיבתית של דברים ולכן מונעת טרפוד עצמי.
על פי ישעיהו ליבוביץ ("גוף ונפש - הבעיה הפסיכופיזית", הוצאת האונ' המשודרת), האפיפנומנליזם סותר את עצמו. לפי אפיפנומנליזם כל התופעות הפסיכולוגיות נגרמות על ידי אירועים פיזיים, כלומר המצבים הפסיכיים הם בגדר אשליה בלבד. אך טענת האשליה אינה מיישבת את הבעיה הפסיכו-פיזית אלא מחריפה אותה. אשליה היא אקט פסיכי טהור, כלומר היא מתרחשת בתודעה ואינה ניתנת לביטוי במונחים פיזיקליים. כלומר, אפיפנומנליזם המייחס לפעילות מוחית את יצירת האשליה של התודעה, למעשה מפריך את עצמו.
מוניזם מטריאליסטי.
נראה שאם המנטלי והפיזיקלי זהים אזי אין מקום לאפיפנומנליזם. אולם, התנהגות נגרמת על ידי אירועים שריריים ואלו נגרמים על ידי אירועים מוחיים. לכן, אירועים מנטליים הם זהים עם כמה מאירועים מוחיים אלו. מכאן שמה שישפיע על אותם אירועים מוחיים ישפיע על האירועים המנטליים, והאירועים המנטליים יתרמו סיבתית להתנהגות שלנו. מכאן, ששאלות על האפיפנומנליזם עולות כאשר מפרידים בין תכונות מנטליות ותכונות פיזיקליות של אירוע. ישנן מספר דרכים לטעון זאת בתוך מוניזם מטריליסטי:
האנומליזם המוניסטי של דונלד דווידסון (1970) טוען שכל אירוע מנטלי הוא זהה עם אירוע פיזיקלי; אין חוקים פסיכופיזיים.
אקסטרנליזם של אינטנציונליות: לפי עמדה זו, אינטנציונליות דורשת ייצוג, והייצוג תלוי בנסיבות שחיצוניות לגוף של נושא הייצוג. דוגמה לכך היא טיעון התאומים של הילרי פטנאם (1975).