המשחק קיים בגרסאות שונות כבר משנות ה-90 של המאה ה-19, אולם הוא הומצא כפי שהוא מוכר כיום ב-1922 על ידי הארולד סיריס טורטון (Harold Searles Thorton), ונרשם כפטנט בבריטניה ב-1923.
טורטון שהיה אוהד שרוף, רצה להמציא משחק דמוי כדורגל שניתן לשחק בבית. קופסת גפרורים שימשה לו כהשראה. דודו האמריקאי של הארולד, לואיס, הושפע מהרעיון ורשם אותו כפטנט בארצות הברית ב-1927 שם הפך המשחק לפופולרי ביותר.
תיאור.
גודלו של שולחן כדורגל מקצועי הוא: 152 ס"מ אורך, 46 ס"מ רוחב ו-80 ס"מ גובה, אולם קיימים גם דגמים מוקטנים המיועדים למשחק נוער וילדים.
השולחן תחום מכל צדדיו ולו 8 צירים עם שחקנים, ושני שערים. לצורך "הגשת" הכדור לתחילת המשחק קבועים שני חורים בצידי המגרש דרכם מכניסים את הכדור.
כל שחקן שולט ב-4 צירים ועליהם אחד עשר שחקנים המחוברים לציר במותניהם באופן המאפשר לסובב את השחקן. חלוקת השחקנים לצירים:
בעזרת הצירים יכול השחקן להזיז את שחקניו לצדדים ולהגן על השער, או "לבעוט" על ידי סיבוב השחקן.
המשחק נפוץ במועדוני ביליארד, ובמועדוני פעילות לנוער. בהקשר התרבותי המשחק נזכר בסדרה "חברים" כמשחק האהוב על ג'ואי וצ'נדלר.
גסטאפו מילר
גסטפו מילר
לקות נפשית
הש&quot;ר
גיוס כספים
מיצובישי לנסר
מיצובישי לנסר היא מכונית משפחתית שיוצרה על ידי חברת המכוניות היפנית מיצובישי מוטורס משנת 1973 עד אוגוסט 2017. החברה מכרה עד כה בסביבות 6 מיליון יחידות.
בשנת 1993 יצא במקביל דגם הסופר לנסר בעל מנוע ה-1600 סמ"ק ו-113 כוח סוס 4g92 אבל ייצורו נמשך עד 1997. מ-1998 נמכר (בישראל) בגרסת הסטיישן עד שנת 2000 ובחלק מהשווקים באסיה עד שנת 2000 ובשנת 2000 יצא הלנסר סדיה שהייתה רק לשווקים באסיה ובאמריקה עם מנוע ה-1600 סמ"ק ו-120 כוח סוס ב-2004 יצא הלנסר החדשה לימים קראו לה לנסר קלסיק גם הוא בעל מנוע 1600 סמ"ק ו-98 כוח סוס 4g18 שהיה שדרוג של ה-4g92 בנוסף הלנסר קלאסיק הגיעה גם בגרסת ספורט ידנית בעלת מנוע 2000 סמ"ק המפיק 135 כוח סוס 4g63. וב-2008 יצא דור חדש בעל מנועי 1500 סמ"ק (4a91) ו-1800 סמ"ק (4b10) ודגם ה״לנסר ספורטבק״ שהיא בעצם הלנסר במרכב האצבק וצוידה במנוע 1800 סמ"ק. בשנת 2012 עברה מיצובישי לנסר מתיחת פנים. מנוע ה-1500 סמ"ק הוחלף ל-1600 סמ"ק, חיצונית הדגם השתנה וזכה לשם ״Jet-Fighter".
מיצובישי לנסר מודל 2008 עם מנוע 1.8 ליטר (1800 סמ"ק) הפיקה 140 כוחות סוס ונחשבה למכונית משפחתית חזקה. קיבולת מיכל הדלק הייתה 59 ליטר.
הדגמים המשפחתיים פרוטון ווירה (2003–2009) ו-פרוטון אינספירה (2010–2015) מתוצרת יצרנית הרכב המלזית "PROTON Holdings" התבססו על דגם "מיצובישי לנסר".
בישראל.
ייבוא המיצובישי לנסר לישראל החל בשנת 1989, עם מנוע (4g15) בנפח 1500 סמ"ק ו-8 שסתומים. ב-1991 החל שיווק של מכוניות עם מנועים בעלי 12 שסתומים. הלנסר נמכרה בישראל עד 2017.
אנטון סמיונוביץ' מקרנקו
אנטון סמיונוביץ' מקרנקו (באוקראינית: Антон Семенович Макаренко, ברוסית: Антон Семёнович Макаренко, 13 במרץ 1888 - 1 באפריל 1939) היה סופר ומחנך אוקראיני וסובייטי, אחד המייסדים של הפדגוגיה הסובייטית, אשר פיתח את התאוריה והמתודולוגיה של חינוך בשלטון עצמי קולקטיבי של הילדים, ושל שילוב עבודה של הילדים במסגרת מערכת החינוך.
חייו.
נולד בבילופיליה. הוא סיים קורס שנתי למורים ובין השנים 1905–1914 עבד כמורה עממי בבית ספר של ילדי עובדי הרכבת בקריוקוב (Krjukov שבמחוז צ'רניהיב) ובדולינסקיה (Dolinskaja). נסע לפולטבה, שם סיים בהצטיינות יתרה בשנת 1917 את הסמינר למורים המקומי, חזר ללמד תקופה קצרה בקריוקוב והתמנה למנהל בית ספר עירוני בפולטבה.
את המושבה הראשונה שנועדה לחנך ילדי רחוב, כולל עבריינים צעירים, אשר התייתמו במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה הקים בספטמבר 1920 בשולי העיר פולטבה. ב-1926 העביר את "המושבה על שם גורקי" מפולטבה לחרקוב שהייתה עיר הבירה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית וכעבור שנה הקים לידה את המושבה העמלנית על שם פליקס דזרז'ינסקי שנתמכה על ידי הצ'קה וניהל את שתיהן.
למרות התנגדות השלטונות הסובייטיים ל"ניסויים" של מקרנקו בתחילת דרכו, החל הממסד בהדרגה לראות במושבות שלו הצלחה גדולה של החינוך והשיקום הקומוניסטיים. בין רעיונות המפתח שלו היו גישת "עזור לבן האדם ככל האפשר, וכבדהו ככל האפשר", השימוש בלחץ חברתי חיובי על הפרט, וגישת הניהול העצמי של הקולקטיב. הוא גם התנגד לעונשים גופניים.
בתחילת שנות ה-30 הוא עבר לקייב בו הוא היה אחראי על ארגון פנימיות לילדים. בתחילת הטיהורים הגדולים מספר עובדים שלו נאצרו. בהוראה ישירה של ראש שרותי נ.ק.ו.ד באוקראינה סובייטית שמו של מקרנקו נמחק מהודאות של נאשמים על כך שגם הוא היה מעורב בפעילות נגד השלטון. לאחר מספר שנים מקרנקו עבר למוסקבה והחל להתרכז בפעילות ספרותית בלבד.
מקרנקו כתב כמה ספרים, ביניהם את "הפואמה הפדגוגית" (Педагогическая поэма) שמבוסס על הניסיון שלו בפעילות חינוכית. הספר היה פופולרי במיוחד בברית המועצות ויצא לאור בעברית בשנת 1941 בתרגומו של אברהם שלונסקי.
נפטר במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
נאום גטיסבורג
קרב גטיסבורג
ישראל ברנדמן
ישראל ברנדמן (בגרמנית: Israel Brandmann; 1 בדצמבר 1901, קמניץ פודולסק, האימפריה הרוסית - 17 בינואר 1993, תל אביב-יפו, ישראל), היה מנצח, מוזיקאי, מלחין, כנר ומנהל מקהלות באוסטריה ובישראל.
ראשית הקריירה.
מ-1913 ועד 1917 למד ברנדמן בקונסרבטוריון בסנט פטרסבורג, שב לעיר הולדתו וגם בה היה פעיל כמלחין ומנצח. ב-1917 ייסד ברנדמן, בעירו מקהלה יהודית חלוצית, בשם "קדימה" אשר את מרבית שיריה שרה בשפה העברית. המנצח והמקהלה עלו יחדיו ב-1921 לארץ ובסוף 1922 הפכו רשמית למקהלת פועלי תל אביב. ברנדמן שעלה לישראל במסגרת העלייה השלישית, התפרסם בנוסף להיותו מנצח גם ככנר מחונן.
פסגת הקריירה בווינה.
ב-1924, עבר להתגורר בווינה, שם היה ממקימי האגודה לקידום מוזיקה יהודית שנוסדה ב-1928. ברנדמן למד באקדמיה למוזיקה בווינה, והיה תלמידם של המלחינים והפסנתרנים הנודעים פרנץ שמידט ואלבן ברג ברדנמן השתתף בקונצרטים רבים ובמקביל שימש כמנהל המקצועי של האגודה לשירת מקהלה יהודית.
ברנדמן עיבד לכינור ווריאציות רבות של שירים ביידיש, כגון עיבודו בן 11 הדקות לשיר היידישאי המפורסם: "Her nor, Du scheyne Meydele", אשר הוקלט והופץ בווינה ב-1930. הוא כתב את הסימפוניה "החלוץ", אשר ב-1 בפברואר 1931 זכתה תחת שרביטו, לביצוע של התזמורת הסימפונית של וינה. מ-1931 ועד 1935 כיהן כמנצח והמנהל המוזיקלי של מקהלת יהודי וינה, נחשב למנצחה הטוב ביותר, הרחיב מאוד את רפרטואר המקהלה והיא התפרסמה גם מחוץ לחוגי הקהילה היהודית.
החל מ-1934 גברה האנטישמיות הממוסדת באוסטריה והשלטונות החלו מפלים את בני הקהילה היהודית ובכלל זה המוזיקאים. הופסקה התמיכה הכספית בתזמורות והמקהלות ובהמשך נאסרה עבודתם של יהודים במוסדות למוזיקה. ברנדמן סומן כ"מטאור" מוזיקלי ומומחים נבאו לו עתיד מזהיר בעולם המוזיקה, אך בשל האקלים הפוליטי והתחזקות האנטישמיות באוסטריה, נאלץ ב-1935 לעזוב את המדינה ולחזור לישראל.
השיבה לישראל.
המדינה הקטנה שבדרך הייתה רווייה במוזיקאים, מלחינים ומנצחים, רבים מהם הגיעו במסגרת העלייה החמישית מגרמניה, כך שהתחרות הייתה קשה וההיצע מצומצם. בראשית שנות ה-40 קיבל לידיו בשנית מידי שלמה קפלן את הניהול המוזיקלי והניצוח על מקהלת פועלי תל אביב.
בדצמבר 1941 יזם ברנדמן את כנס מקהלות אזור תל אביב אשר התקיים בעיר תל אביב. ב-22 באפריל 1944 נטלה מקהלת פועלי תל אביב חלק בכנס הראשון של מקהלות הפועלים אשר התקיים בעין חרוד וכפר יחזקאל ובמסגרתו הופיעו 25 מקהלות פועלים. כינוס זה נחשב ל"אבן הפינה" לייסוד הזמריות, אירוע שהוחל במדינת ישראל בראשית שנות ה-50.
הפעם הראשונה שבוצעה אורטוריה בישראל, הייתה תחת שרביטו במסגרת מקהלת פועלי תל אביב.
ישראל ברנדמן היה מבין מייסדי האופרה הישראלית ובמסגרתה ניצח על המקהלה וניגן ככנר ראשון בתזמורתה.
בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, נוצר בארץ סגנון מוזיקלי ייחודי שכונה סגנון "ימתכוני", אשר התאים לצרכים החברתיים והאידאולוגיים של החברה והמדינה שבדרך. ברנדמן השתלב היטב בסגנון זה ואף נחשב פורץ דרך בענף של המוזיקה הימתכונית המכונה "עבודת האדמה / אווירה כפרית" והפואמה הסימפונית שכתב "החלוץ", שיקפה היטב אווירה זו. גם בהמשך פועלו במקהלת פועלי תל אביב הרבה לבצע מיצירותיו של נחום נרדי, המשתלבות באותו סגנון מוזיקלי. בשנות ה-60 חלה דעיכה במוזיקה הימתכונית, עם חדירתה של השפעה מערב אירופית למוזיקה בישראל ובכלל זה השימוש בכלי נגינה חשמליים.
ביוני 1968 ערכה מועצת פועלי תל אביב מסיבה לכבוד ישראל ברנדמן במלאת יובל להקמת מקהלת "קדימה" ו-45 שנים לייסוד "מקהלת פועלי תל אביב". באירוע הופיעו מקהלת פועלי תל אביב בניצוחו של ברנדמן ומקהלת צדיקוב בניצוחו של לסלו רוט. ברנדמן כיהן כמנצח מקהלת פועלי תל אביב עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-20 והחליפו בתפקיד עובדיה טוביה. במקביל הקים ברנדמן מכון למוזיקה בו לימד ניצוח, ניהול מקהלות ונגינה. באפריל 1979 נערכה מסיבת הוקרה לברנדמן, משה ביק וד"ר ישעיהו שפירא על תרומתם לקידום מקהלות הפועלים בישראל. ברנדמן היה נשוי לברנה פסנתרנית מקהלת הפועלים של תל אביב שהלכה לעולמה ב-1977. הוא הלך לעולמו בתל אביב, בינואר 1993 והוא בן 92 שנים.
טרנטו (עיר)