בשנת 2014 סלוניקי הוכתרה כ-"בירת הנוער האירופית" ומהדורת אירועי הגאווה השלישית בשטחה נכללה בתוכנית הרשמית שלה. בהתאם לכך, הם הוקדשו לתושבי להט"ב צעירים ומשפחותיהם. לפי הערכה כללית אירוע הגאווה בשנת 2014 זכה להצלחה גדולה, בהשתתפותם של 10,000 איש במצעד, יחד עם ראש העיר ייאניס בוטאריס וגוש דיפלומטים. חלקם תיארו אותו כ-"פסטיבל הלהט"ב הטוב ביותר שהיה בסלוניקי אי פעם". באותה שנה המוני אנשי דת העבירו ביקורות חריפות על האירועים באומרם כי הם מסמלים "מינוי בישופים הומוסקסואלים" והפגינו על ניצחונה של הזמרת הג'נדרקווירית האוסטרית קונצ'יטה וורסט בתחרות הזמר של האירוויזיון. איש הדת אנת'ימוס הוסיף כי הכנסייה מצווה "לא לתת את מה שקדוש לכלבים". מצעד הגאווה הראשון בכרתים נערך בין התאריכים 26–27 ביוני 2015 בהרקליון, והוגדר כ-"פסטיבל הראשון לראיית שחרור מגדר ומיניות" באי. מצעד הגאווה הראשון בפטרס, העיר השלישית בגודלה ביוון, נערך בין ה-17–18 ביוני בשנת 2016 תחת הכותרת "ראו זאת אחרת".
לוקסמבורג.
ארגון זכויות הלהט"ב העיקרי של לוקסמבורג, "Pink Luxembourg" אשר הוקם ב-26 ביוני 1996 וכלל כ-220 חברים עד שנת 2004, מקיים אירועי גאווה שנתיים, המכונים פסטיבל "Gaymat".
לטביה.
למרות מחלוקות, התרחש בשנת 2007 מצעד הגאווה בבירת לטביה, ריגה בניגוד לשנת 2005, בה מפגינים הומופובים עלו על משתתפי המצעד באלימות ובשנת 2006 בה נאסר קיומו. המצעד תואר כשליו עם מעל 500 צועדים מול כמאה מפגינים מתנגדים. עם זאת, אירוע בו זמנית התרחש נגד המצעד אשר משך כ-1,000 מפגינים הומופובים באותה שנה. המצעד בשנת 2012 משך כ-400 איש עם תמיכת נציגים דיפלומטיים אמריקאים.
בשנת 2015 אירועי הגאווה האירופאיים "Europride" התקיימו בריגה ומשכו אליו כ-5,000 משתתפים, בעוד מספר עשרות השתתפו במחאה נגד האירוע. מצעד הגאווה הבלטית אשר מתקיים בין מדינות בלטיות (אסטוניה, לטביה וליטא) התקיים בלטביה בשנת 2018 ומשך מעל 8,000 צועדים בריגה. האירוע תואר כשליו, עם מספר מינימלי של מתנגדים.
ליטא.
בשנת 2010 התירה מועצת עיריית וילנה את קיומו של מצעד הגאווה הבלטית להתקיים ב-8 במאי. בית משפט מנע מהמצעד להתקדם זמן קצר לפני שהיה אמור להתקיים לאחר שהיועץ המשפטי לממשלה, ריימונדאס פטרוסקאס, ציין את "היעדר הביטחון" כסיבה למעורבותו. הנשיאה דליה גריבאוסקאיטה הביעה את התנגדותה לפסיקת היועץ המשפטי באמצעות דוברה וציינה את "הזכות החוקתית לאספה שלווה". החלטת היועץ המשפטי בוטלה על ידי בית משפט העליון יום בלבד לפני שהתקיים. עם נוכחות משטרתית כבדה, מהדורת המצעד 2010 התרחש אל מול אלימות מצד מתנגדים הומופובים בהם 12 נעצרו. מצעד הגאווה הבלטית התרחש שוב בשנת 2013 בליטא בעודו מושך תשומת לב רבה יותר מציונו הקודם כתוצאה מאחריותה באותה תקופה של המדינה על נשיאות מועצת האיחוד האירופי.
בינואר 2013 הגיש ארגון הלהט"ב, הליגה הגאה הליטאית (LGL) בקשה לעיריית וילנה במטרה לקיים מצעד גאווה ב-27 ביולי 2013. שלא כמו בשנת 2010, הארגון הודיע כי לא יסתפק במקום חיצוני ודרש לצעוד בשדרת גדימינו, הממוקמת במרכז הבירה וילנה. העירייה הכחישה את הבקשה וטענה כי "יהיה קשה להבטיח את אמצעי הבטיחות המתאימים". הארגון פירט תלונה בעניין לבית המשפט לעניינים מנהליים בווילנה וביקש ממנו להורות לעירייה להתיר את קיום המצעד בשדרת גדימינו. אף על פי שראש העירייה, ארטוראס צואקאס, חזר בעקביות כי העירייה תיישם את פסק הדין של בית משפט קמא, התיק נאלץ לעבור בכל הערכאות השיפוטיות. ב-23 ביולי 2013, ארבעה ימים לפני המועד שנקבע, הורה בית המשפט לעניינים מנהליים על העירייה להיענות באופן מלא בפני בקשתו של הארגון.
בקיומו, כ-500 איש השתתפו ומעל 1,000 (שרובם היו מפגינים) התכנסו סביב שדרת גדימינו. בשל הגנת כוחות משטרה כבדים לא התרחשו הפרות סדר גדולות, בעוד 28 מפגינים הומופובים נעצרו בגין גרימת אי סדר ציבורי. אחד מתוכם, היה חבר הפרלמנט הליטאי פטרס גרז'וליס. המצעד לאותה שנה כלל מספר משתתפים בולטים בהם השר השוודי לענייני האיחוד האירופי, בירגיטה אולסון ופעילת זכויות הלהט"ב האמריקאית סטיוארט מילק. ולדימיר סימנקו, מנהיג ארגון הליגה הגאה, כינה את ציון מצעד הגאווה הבלטית כ-"חגיגה לכל העיר וילנה" והצהיר כי אינו מבטל את הרעיון לארגן מצעד גאווה להט"ב שנתי בליטא בנפרד. מצעד הגאווה הבלטית בשנת 2016 משך מעל 3,000 איש והתקיים ללא כל פגיעה קשה.
במאי 2017, לכבוד ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה בניין עיריית וילנה הואר בצבעי דגל הגאווה. האירוע התקבל בברכה על ידי ראש העירייה, שגרירים דיפלומטים ופוליטיקאים נוספים. באותו יום ערך הפרלמנט תערוכת אומנות תחת כותרת של זכויות להט"ב. מצעד הגאווה הבלטית של שנת 2019 התקיימה בין ה-4–9 ביוני בווילנה. במהלכו, נרשמה השתתפות שיא של מעל 10,000 איש אשר צעדו באירוע ב-8 ביוני 2019. בשנת 2020 התקיים מצעד הגאווה הרשמי הראשון של וילנה שלא כחלק מקיומי מצעד הגאווה הבלטית.
ב-4 בספטמבר 2021 התקיים מצעד הגאווה הראשון ברחבי העיר קובנה אשר כלל כ-3,000 איש בעוד קבוצת מפגינים דתיים התפללו בקתדרלת קובנה נגד הצעדה. בין המשתתפים במצעד נכללו שרת החדשנות אושרינה ארמונאיטה, חבר הפרלמנט הליטאי תומאס ויטאוטס ראסקאויסיאוס ושגריר ארצות הברית בליטא רוברט גילכריסט.
ליכטנשטיין.
ארגון הלהט"ב "Flay" אשר נוסד בשנת 1998 בליכטנשטיין, מארגן אירועי גאווה עבור חברי הקהילה המקומית בייחוד באזור המשולש בין ליכטנשטיין, פורארלברג ועמק הריין השווייצרי בשל אוכלוסיית המדינה המצומצמת.
מונטנגרו.
אירוע הגאווה הציבורי הראשון במונטנגרו נערך ב-24 ביולי 2013 בעיירת החוף בודווה, שנוסד על ידי ארגון הלהט"ב "LGBT Forum Progres" ועורר מחלוקת. ב-20 באוקטובר 2013, האירוע התקיים בעיר הבירה פודגוריצה, שם נעצרו על ידי המשטרה מפגינים הומופובים. בספטמבר 2017 התקיים מצעד הגאווה השנתי החמישי של הבירה פודגוריצה ללא התנגדויות אשר אורגן על ידי הארגון הלאומי "Queer Montenegro". במהלכו נרשמה נוכחות של מעל 200 איש.
מולדובה.
במולדובה קהילת הלהט"ב מוגדרת כקטנה אך תוססת ופתוחה. מצעד הגאווה הראשון של המדינה נערך באפריל 2002 עד שנת 2007 בה נאסר בטענה כי הומוסקסואליות "מערערת את ערכי הנצרות של מולדובה". ב-11 במאי 2008, המשטרה והרשויות עמדו כנגד מצעד הגאווה בקישינב שנמנע על ידי המונים שהקיפו, הפחידו ותקפו את משתתפי המצעד. ראש עיריית קישינב, דורין צ'ירטואקה, אשר החזיק בסיסמת הקמפיין שלו במהלך הבחירות לראשות העיר "ראש עיר צעיר, צוות ליברלי, בירת אירופה", אסר על המצעד ערב קודם לכן. האיסור על קיומו עורר פגיעה בחופש האספה אשר הובילה לביקורות ודאגה בינלאומיות, כולל משר החוץ הבריטי, דייוויד מיליבנד.
פסק הדין בונצ'קובסקי ואחרים נגד פולין במאי 2007 היה מקרה בולט, בו פסק בית הדין האירופי לזכויות אדם (ECHR) כי בעודו אוסר על קיום מצעדי גאווה שלווים בין השנים 2004–2005 (אף על פי שהתקיים למרות איסורו בשנת 2005), ראש עיריית ורשה, לך קצ'ינסקי, הפר שלוש סעיפים של האמנה האירופית לזכויות אדם: סעיף 11 הנוגע לחופש האספה, סעיף 13 העוסק בזכות ערעור וסעיף 14 המחייב חוקים נגד אפליה. בשנת 2012 קבע בית הדין כי רשויות מולדובה הפרו את אותם סעיפי זכויות האדם באמנה בכך שביטלו את האירוע בשנת 2008. במאי 2017 ארגנו פעילי להט"ב מצעד שליו במקביל לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה. גורמים במשטרה ביטלו את האירוע זמן קצר לאחר תחילתו, בגלל חששות בטיחותיים משום שקבוצות אורתודוקסיות פונדמנטליסטיות החלו לתקוף את משתתפיו. נשיא המדינה, איגור דודון תמך בהתקפות ואמר כי "מעולם לא הבטחתי להיות נשיא עבור ההומואים, הם היו צריכים לבחור בנשיא משלהם". הוא גם פגש באופן אישי את המפגינים האלימים ובירך אותם. עם זאת, כ-450 אנשים השתתפו במצעד, שהיה מספר שיא של משתתפיו באותה תקופה.
במאי 2018 ארגנו בהצלחה פעילי זכויות להט"ב את מהדורת המצעד ה-17. המשטרה הגנה על המשתתפים מפני אלימות מפגינים הומופובים, והשתמשה נגדם בגז מדמיע. הנשיא דודון בירך שוב את המפגינים ואת הפגנת אלימותם. עם זאת, קיום המצעד זכה לתמיכה משגרירויות רבות בהן: ארגנטינה, בלגיה, קנדה, צ'כיה, דנמרק, אסטוניה, פינלנד, צרפת, גרמניה, אירלנד, איטליה, לטביה, ליטא, הולנד, נורווגיה, פורטוגל, סלובניה, ספרד, שוודיה, שווייץ, הממלכה המאוחדת וארצות הברית.
מלטה.
במלטה ישנה קהילת להט"ב פעילה, עם מצעדי גאווה שנתיים בבירה ולטה. רוב המנהיגים הפוליטיים הבולטים במדינה הופיעו במהדורת המצעד לשנת 2016 ובמשך השנים, נכללו גם ראש הממשלה ג'וזף מוסקט ומנהיג האופוזיציה סימון בוסוטיל.
מקדוניה הצפונית.
ביוני 2013 צוין לראשונה שבוע הגאווה במקדוניה הצפונית בבירה סקופיה שאורגן על ידי מספר ארגוני להט"ב מקומיים וכלל במהלכו הקרת פסטיבל סרטים. ב-29 ביוני 2019, מעל 1,000 איש השתתפו במצעד הגאווה הראשון של סקופיה. מספר פקידי מדינה הצטרפו לקיומו, כולל שרת הביטחון ראדמילה שקרינסקה ושרת העבודה והסוגיות החברתיות מילה קרובסקה לצד דיפלומטים זרים.
נורווגיה.