הפזמונאי יורם טהר-לב כתב את "הבלדה על יואל משה סלומון" ב-1968 לאחר שקרא את סיפור המעשה בספר "זכרונות ארץ ישראל" שבעריכת אברהם יערי (1947). הזיכרונות שהיוו את הבסיס לסיפור נכתבו על ידי טוביה סלומון, בנו של יואל משה סלומון, ששמע לטענתו את הסיפור מאביו. הסיפור המסופר בבלדה ממזג יחדיו את תיאור שני הביקורים שקדמו לרכישת האדמות: הסיור הראשון באדמות שלאחריו נותר יואל משה סלומון לישון בכפר אומלבס, והסיור השני שנערך בלוויית הרופא היווני מזארקי.
הבית הראשון של השיר נפתח במילים "בבוקר לח בשנת תרל"ח", ומתאר חמישה רוכבים היוצאים מיפו, ששמותיהם מוזכרים בבית השני:
אלו הם ארבעת העסקנים שהשתתפו בסיור הראשון באדמות. החמישי, המוזכר בבית השלישי של השיר הוא הרופא מזארקי. חוות דעתו של הרופא, שניתנה במקור בסיור השני באדמות, מופיעה בבתים הרביעי והחמישי של השיר:
על פי הבלדה, שלושה מהרוכבים כיבדו את דעתו של הרופא והסתלקו אתו, ורק יואל משה סלומון נותר במקום. בשלב זה לובשת הבלדה אופי מיתי:
הבית השמיני מסיים את החלק המיסטי של השיר במילים:
לאחר מכן מספרת הבלדה שלמחרת היום "העמק הארור נמלא, ציוץ של ציפורים".
לדברי יורם טהרלב, במקור הוא כתב "העמק העכור נמלא ציוץ של ציפורים", תוך רמיזה למקור שמה של פתח תקווה - "ונתתי לה את כרמיה משם ואת עמק עכור לפתח תקווה" (הושע ב' 17), אך לבקשת אריק איינשטיין הוא שינה את "עכור" ל"ארור".
השיר נכלל בתקליטם של אריק איינשטיין ושלום חנוך "שבלול", שהופק ב-1970. בעקבות התקליט צולמה התוכנית הראשונה בסדרת "לול", והיא כללה קליפ לשיר זה, לצד שירים נוספים מהתקליט.
ב-1973 הוקלטה גרסה שנייה לשיר, עדכנית יותר - בעיבוד של שם טוב לוי, והיא נכללה באלבום "ארץ ישראל הישנה והטובה" של אריק איינשטיין. העיבוד של גרסה זו עשיר בהרבה מהעיבוד של הביצוע הראשון, ולכן זוהי הגרסה המושמעת יותר של השיר. גם לגרסה השנייה צולם קליפ, הפעם בצבע, שנכלל בתוכנית הטלוויזיה "ארץ ישראל הישנה והטובה". תוכנית זו שודרה לראשונה בערב יום העצמאות 1978.
מלחין השיר שלום חנוך, ביצע גרסה משלו לשיר באלבומו "על פני האדמה", שיצא בשנת 1983.
מחלוקות.
סביב אמינותו של הגרעין ההיסטורי של הבלדה שוררת מחלוקת, שמעורבים בה צאצאיהם של מייסדי פתח תקווה. הטענות נגד השיר מתמקדות בכך שהשיר מייעד ליואל משה סלומון תפקיד מרכזי הרבה יותר מאשר למייסדי המושבה האחרים. זאת אף על פי שסלומון עקר בשנים שלאחר מכן מפתח-תקווה למושבה הסמוכה יהוד ולבסוף חזר לירושלים, ואף הטיף נגד חזרה לפתח תקווה. לעומת זאת, הוצנע תפקידם של שטמפפר, שהיה ראש המועצה הראשון של פתח תקווה, ושל גוטמן וזרח ברנט, שבכספיהם נרכשו אדמות המושבה, והם אף מוצגים כפחדנים. לעומתם, מייסדים אחרים, כגון יהודה ראב, כלל לא מוזכרים בשיר.
מנגד נטען שלולא הבלדה היה האירוע כולו נשכח מהזיכרון הקולקטיבי. טהר-לב גם טוען שהיה מקום לבסס את סלומון כגיבור הראשי של הפרשה משום המאמצים הרבים שהוא עשה קודם לקניית האדמות לעורר את הרעיון של ההתיישבות החקלאית בארץ ישראל וכן פעילותו בתחום העיתונות העברית.
ב-2019 טען רוב האקסלי, גיטריסט הצ'רצ'ילים שניגן באלבום "שבלול", כי הלחן של הבלדה לקוח משיר אישי בן בית אחד שהשמיע לאיינשטיין ביום פטירתו של אביו, יעקב איינשטיין. שלום חנוך, יורם טהר-לב, יואב קוטנר ואחרים שללו את טענתו של האקסלי, בין היתר לאור העובדה שהבלדה נכתבה בשנת 1968 ופורסמה באלבום שבלול שיצא במאי 1970, בעוד שיעקב איינשטיין נפטר ב-18 ביולי 1970.
הנצחת האירוע.
הבלדה השפיעה באופן ניכר על האופן שבו מונצחים מייסדי המושבה פתח תקווה.
רצועת קומיקס
רצועת קומיקס היא רצף של ציורים המספר סיפור.
רוב רצועות הקומיקס נכתבות ומצוירות על ידי אמני קומיקס או קריקטוריסטים, ורבות מן הרצועות הללו מפורסמות על בסיס קבוע (בדרך כלל על בסיס יומי או שבועי) בעיתונים, במגזינים ובאתרי אינטרנט.
פעמים רבות רצועות קומיקס המתפרסמות לאורך זמן מלוקטות ונערכות לספר או לסדרת ספרים.
היסטוריה והתפתחות.
העברת סיפורים באמצעות רצף של תמונות קיים לפחות מאז תקופת מצרים העתיקה. קיימות גם דוגמאות לכך מתקופת ימי הביניים אשר במהלכה הועברו סיפורים באמצעות טקסטיל (ראו שטיח באייה). שימוש בדפוס לצורך העברת סיפורים החל באנגליה במהלך המאה ה-18 ובגרמניה במהלך המאה ה-19.
רצועות הקומיקס האמריקניות פיתחו את הפורמט במהלך המאה ה-20. הם היו הראשונים אשר החלו להשתמש בבלוני טקסט ובסמלים טיפוגרפיים מיוחדים לשם ייצוג של קללות. ספרי הקומיקס הראשונים היו אוספים של רצועות קומיקס אשר הודפסו במקור בעיתונים.
כפי שהשם מרמז, קטעי הקומיקס הם פעמים רבות קומיים. אף על פי כן, בתחילת שנות השלושים של המאה ה-20 החלו לצאת רצועות קומיקס אשר כללו סיפורי הרפתקאות כגון "באק רוג'רס", "טרזן", "פלאש גורדון" ו"הרפתקאותיו של טינטין" אשר היו רצועות הקומיקס הראשונות בז'אנר זה.
קושניר
קושניר (באוקראינית: Кушнір) הוא שם משפחה שמקורו באוקראינית ומשמעותו פרוון.
פרוון
סטאניסלב
איי קרגלן
איי קרגלן (בצרפתית: Archipel de Kerguelen או Archipel Kerguelen, ואף Îles Kerguelen), ידועים אף בכינוי "איי הבדידות", הם קבוצה של איים בקצהו הדרומי של האוקיינוס ההודי המהווים טריטוריה צרפתית.
האיים נמצאים במרחק של כ-5,300 ק"מ מדרום מזרח ליבשת אפריקה, בערך באמצע הדרך בין אפריקה, אוסטרליה ואנטארקטיקה. שטחו של האי הגדול בארכיפלג, גרנד טר (Grande Terre), הוא 6,675 קמ"ר והוא מוקף בכ-300 איים ואיונים קטנים. שטחם הכולל של האיים הוא 7,215 קמ"ר. מזג האוויר באיים קר, אולם הטמפרטורות אינן קיצוניות לאורך כל השנה - בדומה למזג האוויר באיים האלאוטיים באלסקה. בממוצע יורדים באיים משקעים (שלג, או שלג מעורב בגשם) ב-300 ימים בשנה. באיים מנשבות לעיתים קרובות רוחות עזות שמהירותן הממוצעת 110 קמ"ש עם משבים עד ל-200 קמ"ש. בים המקיף את האיים מתרחשות סערות חזקות, עם גלים בגובה 12–15 מטר. הים אינו קופא במהלך השנה.
היסטוריה.
האיים מהווים חלק מן הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת ומנוהלות כמחוז אדמיניסטרטיבי של מדינת צרפת. האיים התגלו בחודש פברואר 1772 על ידי מגלה הארצות הצרפתי איב-ז'וזף דה קרגלן דה טרמרק (Yves-Joseph de Kerguelen-Trémarec). זמן קצר לאחר גילויים החלו פוקדים את האיים ציידי לווייתנים, דובי ים, פילי ים וכלבי ים (רובם בריטים, אמריקאים ונורווגים) אשר צדו את אוכלוסיות בעלי החיים באיים ובסביבתם, כמעט עד להכחדה מוחלטת. מאז תום עידן ציידי הלווייתנים וכלבי הים התאוששה רוב אוכלוסיית בעלי החיים באיים.
מספר משלחות גאוגרפיות בולטות עצרו באיים במהלך מסען בחצי הכדור הדרומי, כולל זו של ג'יימס קוק בשנת 1776.
סיירת העזר הגרמנית אטלנטיס עגנה באיי קרגלן בחודש דצמבר 1940 כדי להצטייד ולבצע עבודות אחזקה באוניה. אחד ממלחי האוניה, שנהרג בעת עבודות אלה, נקבר על אדמת האיים.
מאז 1949 הגיעו לאיים מספר משלחות מדעיות שמנו בין חמישים למאה איש. על האיים ניצבת תחנה צרפתית למעקב אחר לוויינים. המשלחות והציידים שהגיעו לאיים הביאו למקום מינים פולשים של בעלי חיים. על האי המרכזי התבססה אוכלוסיית חתולי רחוב, אשר ננטשו במקום על ידי ספינות חולפות. חתולים אלה מתקיימים על ציד עופות וארנבונים שאף הם מין פולש לאיים. פולשים נוספים לאיים הם כבשי מופלון וכבשים שנותרו במקום לאחר שניסיון לגידולן החקלאי נכשל. צמח מקומי באיים הוא כרוב קרגלן, אשר היווה מקור טוב לוויטמין C למלחים שנחתו על האיים והוגש לעיתים קרובות עם בשר משומר.
התיישבות.
היישוב העיקרי באיים, המהווה את ה"בירה", הוא פורט-או-פרנסה (בצרפתית: Port-aux-Français) ונמצא על האי גרנד טר, לחוף מפרץ מורביאן. במקום נמצאים בניינים המשמשים למחקר מדעי, תחנת מעקב אחר לוויינים, מעונות מגורים, מרפאה, ספריה, חדר התעמלות, פאב וכנסייה.
גרנד טר.
האי המרכזי של הארכיפלג הוא גרנד טר. אורכו ממזרח למערב הוא כ-150 ק"מ ומצפון לדרום כ-120 ק"מ. רכס גליאני ועליו הר רוס, סמוך לחוף הדרומי של האי, היא הנקודה הגבוהה באי ופסגתו היא בגובה 1,850 מטר. הראשון שהגיע לפסגתו עשה זאת בעזרת הליקופטר ב-1960. קרחון קוק, המשתרע על שטח של כ-550 קמ"ר, נמצא בחלק המרכזי-מערבי של האי. האי מוקף במפרצים רבים ובפיורדים.
כלכלה.
עיקר הפעילות הכלכלית באיי קרגלן היא פעילות מדעית באופייה - רובה בתחום מדעי כדור הארץ וביולוגיה. באי המרכזי, מזרחית ליישוב פורט-או-פרנסה, היה מטווח טילים צרפתי והיום נמצאת במקום תחנת רדאר מדעית, שהיא חלק מרשת Super Dual Auroral Radar Network לחקר שכבות הרום באטמוספירה.
מאז 1992 פועלת באי המרכזי תחנה למעקב אחר לוויינים וטילים המופעלת על ידי סוכנות החלל הצרפתית (Centre National d'Études Spatiales). התחנה ממוקמת כ-4 ק"מ מזרחית לפורט-או-פרנסה. התחנה עוקבת אחר לוויינים בחצי הכדור הדרומי.
עיקר הפעילות החקלאית באיים היא גידול כבשים (כ-3,500 ראש) על האי לונג (Île Longue), זאת בעיקר לתצרוכת הבשר המקומית וכן כמות מעטה של ירקות בחממות, סמוך לפורט-או-פרנסה. כבשים וארנבונים המשוטטים פרא באי, ניצודים לעיתים על ידי התושבים.
באי מבקרות אף ספינות דיג הנמצאות בבעלות דייגים מן האי ראוניון ואשר מורשים לדוג באזור הכלכלי הבלעדי של האיים.
אוליביה
דרנתה