פירוש ה"מצודות".
הרב דוד אלטשולר חיבר ביאור בדרך הפשט על כל הנ"ך (מלבד המגילות רות, איכה ואסתר), המבוסס בעיקרו על פירושו של הרד"ק, אך כולל את רוב ככל ספרות פרשני המקרא; כפי שכותב עליו החיד"א ב"שם הגדולים": "ה'מצודות דוד' כלול בו תוכן הפירושים בלשון צח וקל, מאוסף ומלוקט מרבותינו מפרשי הנביאים: רש"י ואבן עזרא, רלב"ג ורד"ק ומהורי"א, ומוהר"ם אלשיך ומכלל יופי, ומלבד מהפירושים אשר פירשו נביא לבד, כמו רס"ג והרמב"ן, וכלי פז ומאיר איוב ודומיהם." ברבות השנים הפך ביאורו לאחד מפירושי היסוד של הנ"ך. ר' דוד הדפיס את ספרו כפירוש אחד, אך כשהשלימו בנו לאחר מותו חילקו לשני חלקים – "מצודת דוד" המבאר את ענייני הפסוקים ופשטם, ו"מצודת ציון" המיועד לפרש מילים וביטויים בתנ"ך (כהגדרת החיד"א שם – "ב'מצודת ציון' יפלס מלות המקרא ושרשי המלות המסופקות, מלוקט משרשי הרד"ק ומכלל יופי; והמלה אשר לא ימצא לה חבר במקרא, יבקש דוגמתו בתלמוד.").
הפירוש חובר בעברית ולא ביידיש, כדי שיהיה בשימוש הן אצל תלמידי החכמים, מהם יחסוך זמן יקר של עיון בפירושי הראשונים, והן ליהודים הפשוטים, שרק באמצעותו יוכלו להבין את המקרא לאשורו בדרך פשוטה ובשפה צחה וברורה.
לפירוש קרא "מצודות דוד" (ולא "מצודת" דוד), על שמו, ו"על שם שצדתי פירושים מכמה ספרי אמרי בינה" - מלשון ציד, כנראה כפרפרזה על הפסוק "וַיִּלְכֹּד דָּוִד אֵת מְצֻדַת צִיּוֹן הִיא עִיר דָּוִד", שם המילה באה כביטוי למבצר.
הפירוש נדפס לראשונה בשני כרכים בזאלקווא בשנים תקי"ג (1753) – תקי"ד (1754), על ידי ר' דוד הישיש עצמו, אך רק על ספרי איוב, משלי ותהילים, לגביהם חש ר' דוד ככל הנראה שהם הקשים ביותר ללימוד; הפירוש לספרים אלו נתקבל היטב בקהל, ובזמן קצר יחסית אזלו העותקים מן השוק. מהדורה שנייה לפירוש זה נדפסה בזאלקווא בשנת תקכ"א. בנו ערך את הפירוש לשאר הספרים מתוך כתביו של אביו המנוח, והדפיסו בצורה מוגמרת בברלין, שנתיים לאחר פטירת אביו, בשנת תקל"ב. עליו באו הסכמות גדולי רבני אשכנז (ה"שאגת אריה" ממיץ, ה"פרדס דוד", רבי נפתלי הירש קצינלנבויגן רבה של פפאלץ ועוד). באותה השנה הדפיסו גם בהאג שבהולנד, עם הסכמות נוספות של רבני הולנד – ר' שלמה שלם רב קהילות הספרדים באמסטרדם, ר' שאול לווינשטאם רב יהודי אשכנז באמסטרדם, בעל ה"בנין אריאל", וגיסו ר' שאול הלוי סג"ל רבה של האג (שכתב בהסכמתו שפירושי המצודות כבר "נתפשטו בקרב כל ישראל, ... [ו]נתקבלו ברצון בקרב כל ישראל", עוד בזמנו); ולבסוף נדד אל ליוורנו, שלושים שנה לאחר הדפסתו הראשונית של הספר, והוציא לאור את הפירוש בצורה סופית, חלקה ומהודרת בשנים תק"מ – תקמ"ב, כשעליו נוספו גם הסכמות רבני ליוורנו, ביניהם הסכמתו של הרב והמשורר ר' ישראל בנימין באסאן, בן ר' ישעיהו באסאן רבו המובהק של הרמח"ל, וכן זו של הרב החיד"א.
הפירוש זכה לאהדה רבה עקב היותו ברור ומובן לכל, והתפרסם בכל תפוצות ישראל, כשהוא מודפס שוב ושוב ברוב מהדורות המקרא.
ארנה דאס דונאס
ארנה דאס דונאס (פורטוגזית: Arena das Dunas) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בנאטאל, בירתה של מדינת ריו גראנדה דו נורטה שבברזיל. האצטדיון תוכנן בעקבות בחירת נאטאל כאחת הערים אשר יארחו משחקי מונדיאל 2014 והוא ממוקם באתר בו עמד קודם האצטדיון "משאדאו". תכולתו הרשמית של ארנה דאס דונאס היא של 32,000 צופים, אך לעת המונדיאל הוגדלה תכולת האצטדיון לכ-38,958 צופים באמצעות יציעים זמניים.
ארנה דאס דונאס תוכנן להיות אצטדיון ידידותי לסביבה, וזכה בשני פרסים בתחרות של אדריכלות קורפורטיבית בברזיל. שם האצטדיון מתייחס לאזור הדיונות שבנאטאל, אשר משתרע על שטח גדול ומושך מספר רב של תיירים מברזיל ומחוץ לה.
עבודות הבנייה החלו ב-15 באוגוסט 2011, איחור של 15 חודשים מהמתוכנן. האצטדיון נחנך ב-26 בינואר 2014.
מונדיאל 2014.
במסגרת מונדיאל 2014 נבחר האצטדיון לארח ארבעה משחקים משלב הבתים של הטורניר. להלן רשימת המשחקים שנערכו באצטדיון בזמן הטורניר. שעות המשחקים הן בזמן UTC-03.
אצטדיון דאס דונאס
אלן לויד הודג'קין
ג'קי סנדלר
ג'קלין סמנתה "ג'קי" סנדלר (באנגלית: Jacqueline Samantha "Jackie" Sandler; נולדה ב-24 בספטמבר 1974) היא שחקנית קולנוע אמריקאית-יהודייה ודוגמנית עבר.
ביוגרפיה.
נולדה בשם ג'קלין סמנתה טיטון (Jacqueline Samantha Titone) בעיר קורל ספרינגס, פלורידה שבארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא איטלקי ובהמשך התגיירה לפני חתונתה עם אדם סנדלר . במהלך לימודיה בתיכון היא החלה לדגמן, בהתחלה עבור פרסומות ארציות בפלורידה ובהמשך גם בפרסומות גדולות יותר.
קריירה.
בשנת 1999 פרצה טיטון לתודעה כאשר שיחקה את סאלי בסרט "הג'יגולו מת מצחוק", לצידו של רוב שניידר. שניידר התרשם ממנה והמליץ לחברו הטוב, אדם סנדלר, לתת לה תפקיד בסרט שסנדלר הצטלם אליו באותו הזמן, "ביג דדי". טיטון קיבלה בסרט תפקיד קטן כמלצרית והייתה גם עוזרת מוזיקה. בשנת 2000, היא שיחקה את ג'נה בסרט "שטן על הזמן", לצידם של אדם סנדלר, ריס וית'רספון, פטרישה ארקט וקוונטין טרנטינו.
שנתיים לאחר מכן, טיטון קיבלה תפקיד ראשי בסרט האנימציה, "8 לילות מטורפים", כשדיבבה את ג'ניפר. בסרט, לראשונה בקריירה שלה, טיטון קיבלה תפקיד משמעותי בסרט לצידו כוכב קולנוע גדול. בשנת 2003, דני דה ויטו הציע לסנדלר תפקיד כברמנית בסרט הקומדיה "דופלקס".
בשנת 2004, בעקבות השתדלותו של בעלה, אדם סנדלר, קיבלה סנדלר תפקיד קטן בסרט "50 דייטים ראשונים", לצידם של סנדלר עצמו ודרו ברימור. בשנת 2006 שיחקה בקומדיית הספורט "חמים על הספסל" שביים דניס דוגן. בשנת 2007 הופיעה סנדלר בפרק אחד בסיטקום "מלך השכונה".
בשנת 2012 דיבבה סנדלר את מרתה בסרט "מפלצת של מלון". סנדלר גם גילמה את דמותה של ג'קי טרדיאו בשנת 2013, בסרט "מגודלים 2".
חיים אישיים.
בשנת 2001 החלה טיטון לצאת עם אדם סנדלר, וב-22 ביוני 2003 השניים נישאו. טיטון שגדלה כנוצרייה, התגיירה לפני נישואיה לסנדלר. להם שתי בנות.
בין שתי ערים (עגנון)
בין שתי ערים הוא סיפור קצר מאת ש"י עגנון, העוסק בחיי היהודים בגרמניה בזמן מלחמת העולם הראשונה. הסיפור פורסם לראשונה בגיליון שבועות ה'תש"ו של "הארץ", ב-5 ביוני 1946, ולאחר מכן נכלל בכרך "סמוך ונראה", השישי בסדרת כל סיפוריו של ש"י עגנון, ראה אור בשנת 1950.
תקציר העלילה.
הסיפור עוסק בעיירה קצנאו השוכנת בין הרי פרנקוניה התחתונה, ובאחותה התאומה, קצנאו עיר הרחצה. בשתי העיירות מתגוררים גם יהודים, ובשבת נוהגים בני העיירה קצנאו לטייל לקצנאו עיר הרחצה: "שעה זו של שבת אחר הצהרים שכל הקהלה יוצאת לעיר הרחצה שעה היא שהכל מצפים לה כל ימות השבוע. בין קצנאו לקצנאו הדרך לא ארוכה ויער גדול של ארנים נותן צל ואין כל טורח אפילו לנשים וזקנים ותינוקות להלוך מעיר לעיר".
"המלחמה הגדולה" שפגעה ברעים ובטובים לא פסחה אף על קצנאו, כל שכן על היהודים שמתחילת המלחמה בהולים ומחופזים היו להגן על עצמם". רבים גויסו לצבא. מצבה של קצנאו היה טוב משל ערי גרמניה, משום ששכנה באזור כפרי, ולכן נהנתה מאספקת מזון תקינה, שתושבי הערים הגדולות לא זכו לה. איזידור שאלטיאהר, מורה לקטנים מפרנקפורט הגיע לנופש בעיר הרחצה, ופונק על ידי תושבי קצנאו במנות מזון שאותן שלח למשפחתו שנותרה בפרנקפורט. תוך כדי טיוליו גילה שהמרחק בין קצנאו לקצנאו עיר הרחצה גדול מתחום שבת, והביא לכך שיהודי קצנאו לא חרגו יותר מתחום זה: "עד שלא בא מר שאלטיאהר לקצנאו היה אדם מהלך להנאתו, עכשיו הנאתו של אדם היא שביתתו בגבול התחום".
בנו יחידו של מיהזאם, הנחתום של קצנאו, נפצע בקרב ולאחר שנתרפא חזר לשדה הקרב, ושם "קפאו שתי רגליו בתוך חפירת הגייסות והחזירוהו לביתו, כשהוא מעונד בסימן כבוד של גבורה, אבל מחוסר רגליים". ליזל, אחותה של מרת מיהזאם שהתגוררה באופינבאך, התאלמנה במלחמה ונותרה בחוסר כל עם שלושה ילדים. מצא לה גיסהּ, הנחתום, עבודה בקצנאו עיר הרחצה. מחמת העבודה הרבה לא מצאו האחיות זמן לפגוש זו את זו. ביום טוב שני של שבועות התפנתה ליזל מעבודה, "הודיעה ליזל לאחותה על ידי גוי שהיא עומדת אחר הצהריים לבוא ליער" (ראו הסבר הלכתי בהמשך). השתיים אכן נפגשו ביער שבין שתי הערים, וסיפרו זו לזו את צרותיהן, עד ששקעה השמש.
פרשנות.
רקע אוטוביוגרפי.
לסיפור זה רקע אוטוביוגרפי נרחב. חרף התגייסותם הנלהבת של היהודים למלחמה, המתוארת בסיפור, עגנון עצמו נהג אחרת. בשנת 1916, שנתיים לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, קיבל עגנון צו גיוס. הוא פגע בבריאותו כדי להימנע מגיוס ואכן לא גויס, אך אושפז במשך חמישה חודשים בבית החולים היהודי בברלין. לאחר שהסתיים אשפוזו, הציע לו פטרונו, שלמה זלמן שוקן, שיצא לנופש בעיירה באד בריקנאו שבפרנקוניה התחתית, בצפון בוואריה. עגנון יצא פעמים אחדות לנופש בעיירה זו ובסביבתה, ותיאר את הנאתו: "הפרות השמנות נותנות לי מדי יום ביומו ליטר חלב, ותחת עשן החשמליות והרכבות אשר בברלין יתן התפוח ריחו". בסמוך לבאד בריקנאו נמצאת עיירת רחצה, שאותה בנה לודוויג הראשון, מלך בוואריה. פרופ' דן לאור, הביוגרף של עגנון, מציין שקצנאו וקצנאו, המתוארות בסיפור "בין שתי ערים", משקפות את באד בריקנאו ותאומתה, שעד היום ניתן לזהות בהן את הרחובות והפרומנדה שמתאר עגנון בסיפורו (אך יהודים אין בהם – בית הכנסת של העיירה נשרף בליל הבדולח, ולאחר מכן נשלחו יהודי המקום למחנות ריכוז ולא שבו).
על סיפוריו של עגנון המתארים את יהדות גרמניה במלחמת העולם הראשונה כתב לאור:
סוגיית תחום שבת.