נכון ל-2021 אין בנמצא חיסון פעיל או סביל להפטיטיס C. מידת ההטרוגניות של הווירוס ורמות המוטציות המהירות החלות בו, עדיין אינן מאפשרות יצירת חיסון יעיל. כדי למנוע את סכנת ההידבקות בנגיף, יש לנקוט צעדי מנע כדי שלא להיחשף אליו ובעיקר על ידי סינון קפדני של בדיקות דם. העברה על ידי מגע מיני של הנגיף בזוגות מונוגמיים ויציבים איננה סבירה ואין המלצה להשתמש באמצעי זהירות כגון קונדום, אלא אם יש ריבוי פרטנרים מיניים או קיום מחלות מין נוספות המעלים את הסיכון להדבקה. החולים בהפטיטיס C צריכים להימנע מלחלוק סכיני גילוח, מברשות שיניים וקוצצי ציפורניים עם אנשים אחרים החיים בבית. אין חשש בהנקה אצל תינוקות אשר נולדו לנשים נשאיות הפטיטיס C.
צהבת נגיפית מסוג C
צהבת נגיפית מסוג A
צהבת נגיפית מסוג D
קונסיליירי
קונסיליירי (מאיטלקית: Consigliere, מילולית: יועץ) הוא כינוי לבכיר בארגון פשע מאורגן (מאפיה או משפחת פשע). תפקידו לייעץ לראש המשפחה ("הבוס") ולייצג אותו, בהיבטים פליליים ולגיטימיים כאחד ולשמש בדרך כלל כמתווך ומפשר בלי להשתתף בפעילות פלילית אלימה. מקומו נובע מקרבתו לבוס (אך לא בהכרח מקרב בני המשפחה) והוא נחשב ל"מספר שלוש" בהנהגה לאחר ראש המשפחה וסגנו. המונח משמר שמו של תפקיד דומה בהנהגה של ערי איטליה בימי הביניים, סגנו של הדוג'ה של ונציה, למשל, נקרא קונסיליירי.
בתרבות.
התפקיד זכה להכרה ציבורית ולפופולריות רבה בעקבות הספר "הסנדק" מאת מריו פוזו והסרטים "הסנדק" והמשכיו (טום הייגן בגילומו של רוברט דובאל), וכן הסרטים והסדרות הרבים שנעשו בעקבות הצלחת "הסנדק", דוגמת "הסופרנוס" (שם הקונסיליירי הוא סילביו דנטה בגילומו של סטיבן ואן זאנדט) והקומדיות "מיקי עיניים כחולות" (יו גרנט) ו"בואו נדבר על זה" (בילי קריסטל).
גביע וורן
גביע וורן (באנגלית: Warren Cup) הוא גביע עשוי כסף מהתקופה הרומית שעליו שני תגליפים הומו אירוטיים. הגביע נקרא על שם בעליו הראשון בעת החדשה - האספן והסופר אדוארד פרי וורן. הגביע נרכש על ידי המוזיאון הבריטי בשנת 1999.
ארכאולוגים מתארכים את הגביע למאה הראשונה לספירה.
תיאור הגביע.
תיאור יחסי מין הומוסקסואלים היה נפוץ באמנות רומא העתיקה. בצד אחד של הגביע מתואר גבר מזוקן (אראסטס) כשהוא מקיים יחסי מין אנאלי עם גבר צעיר (ארומנוס), כאשר הגבר המזוקן שוכב על גבו, והגבר הצעיר יושב עליו. ילד צעיר מציץ במעשה מבעד לדלת פתוחה.
בצידו השני של הגביע הבחור הצעיר (כעת האראסטס) מקיים יחסי מין אנלי עם הילד (הארומנוס).
ברקע שתי הסצנות ניתן לראות וילונות וכלי נגינה (על צד א מופיעה קיתרה ועל צד ב אאולוס).
היסטוריה.
וורן רכש את הגביע מאת סוחר עתיקות בשנת 1911 עבור סכום של 2,000 ליש"ט. הגביע נרכש בירושלים והסוחר טען כי הגביע התגלה ליד בתיר, לצד מטבעות מתקופת הקיסר הרומי קלאודיוס.
בהתאם לסגנון הגביע, הגביע יוצר ככל הנראה ברומא בשנת 10 לספירה, והובא לפרובינקיית יהודה על ידי הבעלים של הגביע (משערים כי מדובר בפקיד מנהלה רומאי). ארכאולוגים סבורים כי הגביע והמטבעות הוטמנו במטמון בתקופת המרד הגדול (שנת 66 לספירה) על ידי משפחה רומית שנמלטה מהמורדים בראשית המרד.
בשנות ה-50 סירב המכס של ארצות הברית להתיר את הכנסת הגביע למדינה ולהצגתו במוזיאונים בה בטענה כי מדובר בפורנוגרפיה. באותה עת הוצע הגביע למוזיאון הבריטי, וזה סירב לרוכשו.
הגביע נרכש לבסוף על ידי המוזיאון הבריטי בשנת 1999 בסכום של 1.8 מיליון ליש"ט (במימון הקרן המורשת של הלוטו של בריטניה, חברי המוזיאון הבריטי וקרן אוספי האמנות הלאומית). היה זה, נכון לאותה עת, המוצג היקר ביותר שנרכש על ידי המוזיאון (והמחיר עלה עשרות מונים על המחיר שהוצע למוזיאון בשנות ה-50).
הגביע הוא מוצג מספר 36 מבין המוצגים המוזכרים בסדרת רדיו 4: "ההיסטוריה של העולם במאה חפצים".
בין ה-1 בדצמבר 2006 וה-21 בינואר 2007 הוצג הגביע במוזיאון יורקשייר.
טענות בדבר זיוף.
בשנת 2008 פרסם מרביני מואבס (M.T. Marabini Moevs) מאמר ובו הוא טוען כי הגביע יוצר בשנת 1900. מואבס טוען כי הגביע הוזמן על ידי אספן העתיקות פאוסטו בנדיטי ונמכר לוורן, שהיה ידידו של בנדיטי, ואשר בנדיטי הכיר את טעמו בחפצי אמנות.
איל בסבך
אַיִל בסבך (באנגלית: Ram in a Thicket) הוא הכינוי שניתן לשני פסלים שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות באור שבצפון עיראק. הפסלים יוצרו בין השנים 2,600 - 2,400 לפנה"ס. אחד משני הפסלים מוצג כיום במוזיאון הבריטי שבלונדון, והשני במוזיאון אוניברסיטת פנסילבניה, בפילדלפיה שבארצות הברית.
היסטוריה.
זוג הפסלים התגלה בתוך קבר בבית הקברות המלכותי של אור על ידי הארכאולוג לנרד וולי בחפירה שנערכה בשנת 1928 על ידי המוזיאון הבריטי ואוניברסיטת פנסילבניה (החפירות המשותפות באזור החלו בשנת 1922). וולי קרא לפסל "איל בסבך" על פי המסופר במקרא בספר בראשית (), על אודות עקדת יצחק - אברהם כמעט והקריב את יצחק כקרבן לאלוהים לאחר שנצטווה כך על ידו, אלא שברגע האחרון בטרם פעולת השחיטה נצטווה להשאירו בחיים ולהקריב איל שנלכד בסבך במקומו. בפסוק י"ג נאמר: .
תיאור הפסל.
כאשר התגלה הפסל, הוא היה שבור, ומעוך בשל משקל האדמה שמעליו. וולי השתמש בשעווה על מנת לאסוף את כל חלקי הפסל ולשמור על מיקומם, והפסל תוקן לצורתו המקורית.
הפסל עשוי עץ (חלקי העץ המקוריים נרקבו, ושוחזרו על ידי וולי). רגלי וראש האיל מצופים עלי זהב, ואוזני האיל עשויים נחושת. קרני האיל והצמר שעליו כתפיו עשויים לפיס לזולי, הצמר שעל שאר גופו של האיל עשויים צדפה. בטנו של האיל עשויה כסף, ואברי המין שלו עשויים זהב. השיח הקוצני עליו נשען האיל עשוי עץ (ששוחזר), המצופה עלי זהב. לעץ פרחים העשויים זהב.
הפסל ניצב על בסיס מלבני המצופה בפסיפס של צדפה, אבן גיר אדומה ולפיס לזולי.
משערים ששני הפסלים ניצבו אחד למול השני ושימשו בסיס לשולחן או מזבח, אשר אבד.
כריסטופר פריסט
כריסטופר פריסט (באנגלית - Christopher Priest; נולד ב-14 ביולי 1943) הוא סופר מדע בדיוני בריטי, הידוע, בין היתר, בשל יצירתו "היוקרה" שעובדה בשנת 2006 לסרט קולנוע מצליח.
חייו.
פריסט נולד בצ'ידל שבצ'שייר שבאנגליה והחל לכתוב מייד עם סיום לימודיו. מ-1968 מתפרנס פריסט מכתיבה. פרט לספריו, הוא מתפרנס אף מכתיבה עיתונאית (בין היתר לעיתונים טיימס,
הגרדיאן והאינדפנדנט) משיתוף פעולה תסריטאי, ומכתיבת תסכיתים לרדיו.
פריסט חי בהייסטינגס שבאנגליה. הוא נישא פעמיים. עד 1987 היה נשוי לליזה טאטל (Lisa Tuttle) ומ-2011 ללי קנדי (Leigh Kennedy) שהיא אם שני ילדיו. שתי נשותיו הן סופרות מדע בדיוני בעלות שם בזכות עצמן.
כתיבתו.
המגזין "לונדון קולינג" שיוצא בהוצאת ה-BBC תיאר את כתיבתו של פריסט במילים: "תוך שימוש במגוון דימויים מתחום המדע הבדיוני, וסגנון אנגלי רגוע ומובחן, פריסט יוצר נובלות המותחות את הגבולות בין מדע בדיוני, פנטזיה, וכתיבה ספרותית מן הזרם המרכזי".
ואכן, ספריו עוסקים במגוון של מצבים תודעתיים, תעתועי מחשבה, ואשליות, תוך כדי שמירה על רקע מדעי אלטרנטיבי. כך, למשל, ספרו "עולם הפוך" מתאר עולם עתידני בו חיים הגיבורים בחברה המבחינה בין ה"עבר" המצוי במזרח וה"עתיד" המצוי במערב, תוך תנועה בלתי פוסקת מערבה, ובו סובלים הגיבורים מתעתועי הכרה ועיוותים בשדה הזמן והחלל, כאשר לבסוף מסתבר כי המדובר בעולם בו חיים הגיבורים בעיר הנעה על פסי מתכת ענקיים במשך מאות ואלפי שנים לכיוון מערב, על מנת לנצל שדה אנרגיה טבעי שהתגלה, הזז מספר מטרים מערבה מדי יום, כאשר קיומו של שדה האנרגיה והתלות בו יוצרים מצב שהתרחקות מנקודת ה"אופטימום" יוצרת את תעתועי ההכרה מהם סובלים הגיבורים. ספרו הידוע ביותר, "היוקרה" עוסק בתחרות בין שני קוסמים בלונדון של המאה ה-19, שלבסוף מסתבר שאחד מהם הצליח ליצור מצב של טלפורטציה בהתבסס על המצאותיו של ניקולא טסלה בשדה החשמל.
כתיבתו של פריסט, המתרחשת בחלקה בתקופה הוויקטוריאנית, שימשה כהשראה לזרם של סופרים אמריקאים כטים פאוורס, ק. וו. ג'טר וג'יימס בליילוק, המכונה "סטימפאנק", המתאר את החברה הוויקטוריאנית בנוסח ספרי הסייברפאנק המתארים חברות קיברנטיות עתידיות.
פריסט סיפר כי הוא מושפע רבות מכתיבתו של ה. ג. ולס, והוא משמש כסגן יושב ראש אגודת ה.ג. ולס הבריטית. ולס מופיע כגיבור בספרו "מכונת החלל", המתאר בין היתר את מכונת הזמן שהמציא ולס בספריו, ואת מלחמתו בחיזרים ממאדים אותם תיאר ולס בספריו.
יצירתו בתחום הקולנוע והטלוויזיה.
פריסט נוהג לשתף פעולה עם כותבים שונים בתחום הקולנוע והטלוויזיה. כך, בשנת 1999 כתב את הספר המבוסס על סרטו של דייוויד קרוננברג, אקזיסטנז. תסריטו של קרוננברג כלל נושאים מספריו "החלום בטירת מיידן" ו"The Extremes". פריסט כתב מספר ספרים מסוג זה, שהוזמנו על ידי מפיקי סרטים לאחר הצלחת הסרט, במטרה לנסות ולהשיג לסרט קהלים נוספים. בכתיבה זו משתמש פריסט לעיתים בשם עט כגון "ג'ון לותר נובאק" (John Luther Novak) או קולין וודג'לוק (Colin Wedgelock)
במהלך העונה ה-18 וה-19 של הסדרה דוקטור הו פנו המפיקים לפריסט שישתף פעולה בכתיבת שני פרקים בסדרה, אך הדבר לא הסתייע.
שיתוף הפעולה הידוע ביותר של פריסט בתחום הקולנוע הוא הסרט יוקרה המבוסס על ספרו הנושא את אותו השם. הסרט, שיצא אל האקרנים בשנת 2006 בבימויו של כריסטופר נולן ובכיכובם של יו ג'קמן, כריסטיאן בייל ומייקל קיין, היה הצלחה קופתית וביקורתית.
פרסים.