על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2001, השפה שרוב אוכלוסיית העיר דוברת היא אוקראינית (87.88%), עם מיעוט שדובר רוסית (9.43%) ורומנית (2.08%).
קונסטנטין פאוקטיסטוב
קונסטנטין פאוקטיסטוב (ברוסית: Константин Феоктистов; ) קוסמונאוט סובייטי שהיה חלק מצוות הטיסה הראשונה בה שוגר צוות קוסמונאוטים. על תרומתו לתכנון חלליות בשנת 1966 הוענק לו פרס לנין ובשנת 1976 פרס ברית המועצות. פאוקטיסטוב היה הקוסמונאוט הסובייטי היחיד שלא היה חבר המפלגה הקומוניסטית.
קורות חיים.
קונסטנטין פאוקטיסטוב נולד בוורונז'. בשנת 1942 הוא התנדב לצבא האדום. במהלך ביצוע משימה מעבר לקווי החזית נתפש ונורה בראשו על ידי קצין גרמני, אך שרד. לאחר החלמה פאוקטיסטוב שוחרר מהצבא והשלים לימודי בית הספר. בשנת 1949 התחיל ללמוד הנדסה באוניברסיטה טכנית במוסקבה.
עם סיום האוניברסיטה החל לעבוד במשרד תכנון תחת מיכאיל טיכונראבוב. בשנת 1955 השלים עבודת הדוקטורט. בשנת 1957 הם עברו למשרד תכנון שבראשה עמד סרגיי קורוליוב. פאוקטיסטוב תכנן שלמערכות חלל סובייטיות והתמחה במערכות נחיתה. בשנת 1964 ניקיטה חרושצ'וב דרש מצוות הטכני להכין חללית לטיסה בו ישתתף צוות קוסמונאוטים וזאת תוך זמן קצר. פאוקטיסטוב התנדב להשתתף במשימה זו. סרגיי קורוליוב תמך ברעיון וחשב שזה חשוב שאחד ממתכנני המערכות יהיה גם קוסמונאוט, בתמיכתו הוגמשו הדרישות הבריאותיות מה שאיפשר לכלול את פאוקטיסטוב ביחידת הכנה לטיסות חלל. הטיסה נערכה ב-12-13 באוקטובר בחללית ווסחוד 1 שלמעשה הייתה חללית ווסטוק משופרת להתאמה לצוות אנשים. בנוסף לפאוקטיסטוב כלל הצוות גם את ולדימיר קומרוב ובוריס יגורוב. לראשונה קוסמונאוטים טסו ללא חליפות חלל מיוחדות.
בהמשך פאוקטיסטוב עבר הכנות לטיסות נוספות אך לאור מצב בריאותו בדבר לא יצאה לפועל. בשנת 1987 עזב את יחידת הקוסמונאוטים. בשנת 1990 פאוקטיסטוב עזב תאגיד הטילים והחלל אנרגיה בו עבד. פאוקטיסטוב היה שותף בכיר בתכנון כל החלליות המאוישות הסובייטיות.
החל משנת 1990 עד לשנת 2005 לימד פאוקטיסטוב באוניברסיטה טכנית במוסקבה ופעל בה.
פאוקטיסטוב פרסם כ-150 ספרים בנושא תכנון חלליות והוא בעל כ-20 המצאות בתחום החלל.
קתדרלה ליד הים
שולחנות נפרדים
שולחנות נפרדים (באנגלית: Separate Tables) הוא סרט דרמה אמריקאי בבימויו של דלברט מאן משנת 1958. תסריט הסרט מבוסס על מחזה בעל שם זהה של טרנס רטיגן. בסרט משחקים ריטה הייוורת', דברה קר, דייוויד ניבן, ברט לנקסטר ו-ונדי הילר. הסרט זכה בשני פרסי אוסקר ובפרס גלובוס הזהב.
עלילה.
הסרט מגולל את סיפורם של דיירי בית מלון בבורנמות' בריטניה. מנהלת המלון, פאט קופר (ונדי הילר), מנהלת רומן סודי עם אחד מדיירי בית המלון, ג'ון מלקולם (ברט לנקסטר). מוד ריילטון-בל (גלדיס קופר) גרה ביחד עם בתה חסרת הביטחון העצמי, סיביל (דברה קר). סיביל מאוהבת בסתר באיש הצבא לשעבר, דייוויד אנגוס פולאק (דייוויד ניבן).
במהלך הסרט אשתו לשעבר של ג'ון, אן שנקלנד (ריטה הייוורת'), באה לבקרו כדי לנסות לאחות את נישואיהם. בנוסף מוד מגלה שדייוויד הטריד מינית כמה בחורות בעת הצגת תיאטרון והיא מנסה לסלקו מבית המלון. לבסוף ג'ון מתפייס עם אן ודייוויד נשאר בבית המלון למורת רוחה של מוד.
פרסים ומועמדויות.
הסרט זכה בשני פרסי אוסקר; השחקן הטוב ביותר לדייוויד ניבן ושחקנית המשנה הטובה ביותר לונדי הילר. בנוסף הסרט היה מועמד לחמישה פרסים נוספים; הסרט הטוב ביותר להארולד הכט, השחקנית הטובה ביותר לדברה קר, התסריט המעובד הטוב ביותר לטרנס רטיגן ולג'ון גיי, הפסקול המקורי הטוב ביותר לדייוויד ראסקין והצילום הטוב ביותר לצ'ארלס לאנג.
ניבן זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה. בנוסף הסרט היה מועמד לעוד ארבעה פרסי גלובוס הזהב; סרט הדרמה הטוב ביותר, שחקנית הדרמה הטובה ביותר לקר, שחקנית המשנה הטובה ביותר להילר והבמאי הטוב ביותר לדלברט מאן.
הסרט היה מועמד לפרס איגוד התסריטאים לתסריט הטוב ביותר. בנוסף קר זכתה בפרס דוד דה דונטלו לשחקנית הזרה הטובה ביותר. הסרט זכה לציון של 77% מהאתר "Rotten Tomatoes" בהתבסס על 13 ביקורות.
אוולין בארינג, הרוזן הראשון מקרומר
אוולין בארינג, הרוזן הראשון מקרומר (באנגלית: Evelyn Baring; 26 בפברואר 1841 - 29 בינואר 1917) היה קצין ולאחר מכן דיפלומט בריטי אשר בין היתר שימש קונסול כללי במצרים ולמעשה ניהל אותה מטעם האימפריה הבריטית.
קריירה צבאית.
בארינג נולד ב-26 בפברואר 1841 בקרומר, נורפוק שבאנגליה. בגיל 14 החל בארינג את לימודיו באקדמיה הצבאית המלכותית בוולויץ' ובגיל 17 התגייס לרגימנט הארטילריה המלכותי בדרגת לוטננט. בתחילת שירותו הוצב בארינג באי קורפו ביוון, בתקופה זו הוא לימד את עצמו יוונית עתיקה ואיטלקית, לאחר כשנתיים קיבל את המשרה של קצין במטהו של הנרי סטורקס מושל האיים היוניים. בשנת 1864 המשיך לשרת בארינג במטה של סטרורקס כאשר זה עבר למשרת מושל מלטה. בשנת 1868 נבחר בארינג ללמוד במכללת המטה של הצבא הבריטי, כשהוא מסיים את לימודיו שנה לאחר מכן ועובר לשרת במשרד המלחמה למשך בשנתיים. בתקופה זו הוא עזר ליישם את מסקנות מלחמת קרים.
בשנת 1872 עבר בארינג לשרת כמזכירו של בן דודו המשנה למלך בהודו, תומאס בארינג. בזמן שירותו בהודו הבין בארינג שהקריירה הצבאית כנראה לא מתאימה לו ושהוא נמשך לעבודה האדמיניסטרטיבית. עם סיום תפקידו של תומאס, בארינג חזר בשנת 1876 לאנגליה, שם הועלה לדרגת מייג'ור ונישא לאת'ל ארינגטון, שנה לאחר מכן הוא פרש מהצבא והחל בקריירה דיפלומטית.
מפקח וקונסול במצרים.
בשנת 1877 נשלח בארינג למצרים בתור קונסול דיפלומטי בשם האימפריה הבריטית. באותה תקופה השלטון המצרי היה שקוע עמוק בחובות בעיקר לבריטניה וצרפת לאור כריית תעלת סואץ ופרויקטים לאומיים יקרים אחרים. משום החובות המצריים באירופה, לקונסולים האירופאים במצרים היה כוח רב והם למעשה שלטו בהתנהלות הכלכלית במצרים ובמידה מסוימת החזיקו גם שליטה רבה בשאר חלקי השלטון. בארינג היה המפקח-הכללי הראשון, מטעם בריטניה, במצרים בין השנים 1878–1879. בתקופה זו היה כוחו והשפעתו הפוליטית של בארינג רבה, הן במצרים והן ביחסי מצרים-בריטניה. בשנת 1879 התעורר מרד עוראבי שפילג את מצרים לתומכי המערב והשליטה החיצונית אל מול המורדים שביקשו לסלק את ההשפעות החיצוניות ממצרים. שליט מצרים אסמאעיל פאשא תמך באופן חלקי במרד ותחת לחץ פנימי, גירש את הקוסולים והדיפלומטים האירופאים בהם גם בארינג. כתגובה, עמד בארינג בראש מאמצים דיפלומטים על האימפריה העות'מאנית (ששלטה במצרים באופן רשמי) להחליף את אסמאעיל, מה שאכן קרה באותה השנה עם עלייתו של בנו תאופיק לשלטון.
בתקופה זו של המרד במצרים, שהה בארינג בהודו. בשנת 1882 לאחר החרפה במצב במצרים והתקפות כנגד אירופאים ששהו בה, הכריזו צרפת ובריטניה את תמיכתם בשליט המצרי תאופיק ובריטניה פתחה במערכה קצרה כנגד כוחותיו המורדים של עוראבי במלחמה האנגלו-מצרית. לאחר דיכוי המרד בידי הבריטים, שליטתם בפועל בשלטון המצרי גדלה עד מאוד ובארינג הוחזר למצרים בתור קונסול-כללי במצרים. עם כניסתו לתפקיד החל במלאכת ייצוב השלטון ופיתוח הכלכלה והתשתיות במצרים. עוד מתקופת שירותו בהודו, החזיק בארינג בדעה ששליטים מקומיים נוטים להיות מושחתים ואינם מטיבים לנהל את ענייני המדינה באופן אופטימלי, לכן חייב לעמוד בראש מדינות מתפתחות שכאלה נציג אירופאי. לפי גישה זו ראה גם את תקופתו במצרים, כמי שחייב לנהל בפועל את ענייני המדינה וכך לפעול ולהשפיע מעל לראשי המדינה המקומיים (בהם תאופיק הח'דיו המצרי). עמדה זו של קרומר נטועה בגישתו כלפי ה"אוריינטלים" אותם תפש כבעלי יכולת שכלית נחותה, אמינות נמוכה וצורת חשיבה הפוכה ללוגיקה האירופאית
בתקופתו הארוכה של בארינג כקונסול-כללי, הוא התמודד וניהל בין היתר את התגובה האנגלו-מצרית כנגד מרד המהדי בסודאן (שהייתה בשליטה מצרית) בין השנים 1881 - 1899. בתקופה זו הצבא המצרי היה זקוק גם הוא לתהליך התחדשות ומודרניזציה וכלל מספר קצינים אירופאים בשורותיו, רוב הכוחות המצרים שהתמודדו עם כוחות האנצאר בסודאן פעלו בפיקוד בריטי וכללו מספר יחידות בריטיות. בארינג היה מי שבפועל עמד בראש מאמצים אלו.
בשנת 1892 נפטר הח'דיו תאופיק ועבאס השני ירש את מקומו. עבאס שיתף פעולה עם הבריטים הרבה פחות מקודמו ובראשית שלטונו ניסה להגביל את ההשפעה הבריטית במצרים, אך בארינג הצליח להביא אותו לשיתוף פעולה רב יותר. דעתו של בארינג לגבי הח'דיו החדש הייתה לרוב שלילית ומזלזלת ולאחר סיום שלטונו של עבאס ב-1915 פרסם בארינג ספר עליו. בשנת 1901 הוענק לבארינג תואר האצולה של ויקונט ארינגטון (בנורת'מברלנד) ותואר רוזן קרומר (בנורפוק). בשנת 1907 התפטר בארינג מתפקידו במצרים עקב מחלוקות בניהול המדינה והביקורת שהופנתה כלפיו על כך שנהג באגרסיביות באוכלוסייה המקומית, עם זאת סיבת העזיבה המוצהרת הייתה בריאות ירודה.
שנים אחרונות.
בארינג חזר לאנגליה בשנת 1907, בגיל 66. עבור שירותו במצרים העניק לו הפרלמנט של בריטניה מענק בסך 50,000 לירה שטרלינג והוא זכה להערכה רבה על הצלחתו בייצוב וניהול מצרים. מרגע חזרתו החל בארינג לכתוב שורה של ספרים בנושאים שונים על ענייני מצרים וכאמור הח'דיו עבאס השני, כמו גם ספר המשווה בין האימפריה הבריטית לזו הרומית.