שמונים מבני הקהילה השתתפו במלחמת העולם הראשונה, מתוכם 12 נהרגו, רבים נפצעו והפכו לנכים. לאחר ייסורי המלחמה, בהנהגתו של רב צעיר, הרמן צבי כהן, צברה הקהילה כוח חדש והגיעה ל-530 נפשות, מתוכם 120 שילמו מסי קהילה. הישיבה התחזקה, כאשר 40–50 בחורי ישיבה למדו בה ברציפות. החנויות והמפעלים הכלכליים בדרצ'קה נוסדו בעיקר על ידי יהדות המקום ובכך הגבירו את המסחר והתעשייה. באותה תקופה עסקו רוב המשפחות במסחר: היו 13 סיטונאים, 28 קמעונאים, 19 רוכלים שמכרו דברים קטנים מבית לבית. בסך הכל, כולל 4 בעלי התי מרזח, עסקו 71 ראשי משפחות במסחר ובשירותים. את התעשייה ייצגו 20 אומנים ושתי טחנות קמח. מבין העובדים בתחום האינטלקטואלי, שניים היו רופאים, שני פקידי ממשל, עורך דין אחד וחמישה מורים. חמישה יהודים עיבדו חלקות חקלאיות משלהם. מאז הקמתה, היה לקהילה גם תלמוד תורה בנוסף לבית הספר היסודי והישיבה, שם רכשו הבנים ידע דתי יסודי. לרב הראשי, כרב רשם של לידות ומיתות, היה בתחום של שמונה כפרים קטנים בסביבה, לרבות קוניאר.
השואה.
המשבר הכלכלי של 1929 פגע בכל הקהילה והחוקים היהודיים של 1938 ו-1939 והלאה (החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) הקשו מאוד על החיים של היהודים גם בדרצ'קה. משנת 1940 נלקחו הגברים לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) שממנו רבים לא חזרו, ולכן היה צריך לסגור למשל את הישיבה, בשנת 1943. הכיבוש הגרמני ב-1944 (מבצע מרגרטה) והגירושים למחנות הריכוז חתמו את גורלה של הקהילה בת כמעט מאה השנים. רוב היהודים בדרצ'קה גורשו תחילה לגטו אוראדיה ולאחר מכן לאושוויץ, משם חזרו מעטים מאוד. השורדים עזבו, רבים לישראל, רבים לשאר העולם. בית הכנסת ובנייני הקהילה האחרים נמכרו והביאו לסיום חיי הקהילה.
פרנסיס אוסטר
פרנסיס אוּסטר (בצרפתית: Francis Huster; נולד ב-8 בדצמבר 1947 בניי-סיר-סן) הוא שחקן, במאי, מפיק וסופר צרפתי.
ביוגרפיה.
ילדות ובגרות.
פרנסיס אוסטר הוא בנו הצעיר של צ'ארלס אוסטר, מנהל מסחרי יהודי אשכנזי של מותג הרכב לנצ'יה, הנשוי לסוזט קוואגבאום, בעצמה ממשפחה יהודית פולנית שעורכת סדנאות תפירה. לפרנסיס יש אח גדול, ז'אן פייר, סופר, ואחות צעירה יותר, מוריאל אוסטר. פרנסיס ירש מסבתו מצד אמו, סבתא רוז, את האהבה למשחק; היא לקחה את נכדיה בסתר בימי חמישי (שהיה אז יום חופש לתלמידי בית הספר) כדי לצפות בסרטים בבתי הקולנוע.
פרנסיס היה תלמיד בבית הספר היסודי rue de Louvois ואז תלמיד בבית הספר Lycée Carnot בפריז. בין חבריו לכיתה היו איב לה מוין וז'אק ספייסר, חברים שבעתיד יצאו איתו למסעות. ז'אק וובר היה חבר נוסף שלו, אך מכיתה אחרת. פרנסיס נרשם בגיל חמש עשרה לקונסרבטוריון העירוני ברובע ה18 של פריז, ואחר כך לקורס פלורנט ("cours Florent") ולבסוף לקונסרבטוריון הלאומי לאמנות דרמטית, ממנו זכה בשלושה פרסים ראשונים (קומדיה מודרנית, קומדיה קלאסית ותיאטרון זר). בשנת 1971 הוא התקבל לעבודה בקומדי פרנסייז, והפך לחבר בשנת 1977. הוא התפטר בשנת 1981.
קריירה.
בנוסף לתפקידיו הקלאסיים בקומדי פראנסז, פרנסיס אוסטר שיחק בסרטים רבים ויצר את "קבוצת פרנסיס אוסטר", איתם ביצע כמה הופעות לקהל פופולרי גדול, כולל Le Cid של פייר קורניי בתיאטרון רונד-פוינט בשנת 1987. "קבוצת פרנסיס אוסטר" הופיעה גם בין השנים 1993–1994 ברחבי צרפת, בלגיה ומונקו. קבוצה זו היוותה כר גידול לכישרונות צעירים, כגון קלוטילד קורו, ולרי קראנצ'נט, כריסטיאנה ריאלי, אסטל סקורניק, ולנטיין וארלה ואוליבייה מרטינז.
פרנסיס אוסטר עזב את Maison de Molière בשנת 1981 כדי להתמסר למסך הגדול. לאחר מכן הוא קיבל תפקיד ב"מה שגורם לדוד לרוץ?" מאת אלי שוראקי. פגישתו המכריעה עם קלוד ללוש פתחה פתח לשיתוף פעולה ארוך של שבעה סרטים, כולל "Si c'est à remaire" ("אם זה צריך להיות נזכר", 1976) או Le Courage d'aimer ("האומץ לאהוב", 2005).
בשנת 2008 ביים אוסטר את הרימייק של "אומברטו דה", סרטו של ויטוריו דה סיקה. סרט זה, שכותרתו Un homme et son chien ("אדם וכלבו"), מסמן את חזרתו של ז'אן פול בלמונדו לקולנוע ומאגד שורת שחקנים צרפתים, בהם חפסיה הרצי, ז'אן דוז'רדן, רוברט חוסיין, פייר מונדי, קרוליין סילהול, ברברה שולץ, עמנואל ריבה, מיילין פרסל, ניקול קלפן ואפילו דניאל פרבוסט. הסרט לא זכה להצלחה מסחרית.
בנובמבר 2015 הוא סיים כתיבת ספר L'énigme Stefan Zweig, עם הקדמתו של אריק-עמנואל שמיט למהדורות Le Passeur.
עולם הבובות של גלי
עולם הבובות של גלי הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית לילדים בגילאי הגן ששודרה בשנת 2014 בטלוויזיה החינוכית. הסדרה מתרחשת בסטודיו של בובנאית בשם גלי אותה גילמה אניה בוקשטיין.
עלילה.
הסדרה מתרחשת בסטודיו של גלי הבובנאית (אניה בוקשטיין) אשר עוסקת בבניית בובות תיאטרון, בסטודיו שלה נמצאים גם טוני הדג המדבר (בדיבובו של יובל סגל) ואליעזר שעון המטוטלת. בכל פרק מגיע שליח בשם אדם ומביא פרט חשוב להשלמת בניית הבובות להצגה. כאשר היא מסיימת לבנות, מציגה גלי את סיפור המשל באמצעות הצגת תיאטרון הבובות אשר עוזר לכולם להבין את מוסר ההשכל מאירועי הפרק.
פייטרו לורנצטי
פייטרו לורנצטי (Pietro Lorenzetti) או פייטרו לאורטי (Laurati) (1280 בקירוב – 1348) היה צייר איטלקי, בן תקופת הרנסאנס, מאסכולת סיינה. הוא היה פעיל בין השנים 1306–1345 בקירוב. יצירתו, בעלת המאפיינים הנטורליסטים, בישרה את אמנות הרנסאנס. אחיו היה הצייר אמברוג'יו לורנצטי.
תיאור.
מעט ידוע על חייו של לורנצטי מלבד שנולד, כנראה, בסיינה בסוף המאה ה-13 (1280/90 בערך), וכנראה מת שם בשנת 1348 כקורבן של מגפת המוות השחור הראשונה.
פייטרו עבד באסיזי, פירנצה, פיסטויה, קורטונה וסיינה (שם נמצאת יצירות "לידת הבתולה"), אם כי הכרונולוגיה המדויקת אינה ידועה. עבודתו מעידה על השפעתם של דוצ'ו, שייתכן כי עבד בסטודיו שלו, אולי לצד סימונה מרטיני, ג'וטו די בונדונה וג'ובאני פיזאנו.
לדברי ג'ורג'ו וזארי, ציורי הקיר של פיטרו עיטרו את חזית כנסיית סנטה מריה דלה סקאלה שבסיינה. לרוע המזל, ציורי הקיר – הנחשבים כיום כעבודתם של שני האחים לורנצטי – נהרסו בשנת 1720.
בשנים 1336-1337 הוא עבר על הפרסקה "צליבת ישו" שמוצגת בסכניה בסיינה.
יצירת המופת שלו היא סדרת פרסקות בכנסייה התחתונה של הבזיליקה של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי, שם צייר סדרה של סצנות גדולות המתארות את הצליבה, ההורדה מהצלב ואת הקבר. הדמויות ביצירות אלה מציגות אינטראקציות רגשיות. ניתן לראות בהן את ההשפעה הנרטיבית של ציורי הקיר של ג'וטו. ביצירות אלה ואחרות של הכנסייה התחתונה. האחים לורנצטי ומתחריהם בני זמננו מפירנצה, כג'וטו וממשיחיו ברנרדו דאדי ומאסו די באנקו , זרעו את המהפכה הציורית האיטלקית שחילצה דמויות מהרקע המוזהב של האיקונוגרפיה הביזנטית לעולמות ציוריים של ערים, אדמות ואוויר.
ריביאן R1T
ריביאן R1T (באנגלית: Rivian R1T) היא מכונית חשמלית קומפקטית, במרכב טנדר בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי ריביאן משנת 2021. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של לוס אנג'לס בנובמבר 2018.
הריביאן R1T הוא הטנדר החשמלי הראשון בעולם, מבלבד שהוא גם הרכב הראשון של ריביאן, בעוד פורד F-150 לייטנינג וטסלה סייברטראק הם מתחריו הרשמיים, אך מיועדים לייצור משנת 2022 ה-R1T מיוצר כבר מספטמבר 2021.
היסטוריה.
הרכב נחשף לראשונה במאי 2018 תחת השם ריביאן A1T, אך עם הצגתו שינתה את שמו לריביאן R1T. ריביאן הצהירה כי בכוונתה להתחיל את ייצור הטנדר בשנת 2020, אך הייצור נדחה מספר פעמים בעיקר בשל מחסור בשבבים במפעלים ובבדיקות שטח שהתעכבו, עד לספטמבר 2021.
מפרט טכני.
היא כוללת ארבעה מנועים חשמליים, שניים אחוריים המספקים יחד 420 כ"ס ומומנט מרבי של 68.4 קג"מ ושניים קדמיים המספקים יחד 415 כ"ס ומומנט מרבי של 57 קג"מ, יחד ארבעת המנועים יוצרים הנעה כפולה עם הספק כולל של 835 כ"ס ומומנט מרבי כולל של 125.5 קג"מ. להערכת החברה התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת למעלה מ-3.0 שניות. בשלב הראשון משווקת ריביאן את הטנדר עם סוללת ליתיום-יון בקיבולת 135 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 505 ק"מ בתקן הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית. בהמשך השנה או בשנת 2022 תשווק ריביאן את הטנדר החשמלי של עם גרסה נוספת הכוללת את אותה מערכת הנעה אך עם סוללה בקיבולת 180 קוט"ש שתאפשר טווח נסיעה חשמלי של 640 ק"מ (נתון לא סופי).
טעינה מהירה של הדגם אפשרית עד להספק של 225 קילוואט, טעינה כזו מאפשרת הוספה של כ-225 ק"מ לטווח הנסיעה בזמן של 20 דקות.
סיודד דה גואטמלה
הצליבה (פייטרו לורנצטי)
"הצליבה" (1340 בקירוב) הוא ציור מאת פייטרו לורנצטי המתאר את צליבת ישו. מאז שנת 2002 נמצא הציור באוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
תיאור.
"הצליבה" שייך לעבודתו המאוחרת של לורנצטי, הנחשב לאחר ממבשרי הציור של תקופת הרנסאנס, כנראה בשל השתייכות הציור לקבוצה של עבודות בנושא הפסיון של ישו. על פי חוקרים, ציור שנושאו "ישו בפני פונטיוס פילטוס", הנמצא באוסף מוזיאון הוותיקן, עשוי להיות אחד מהם.