שנה לאחר מכן, ב-1956 הוציא גרנט שיר נוסף שהיה ללהיט גדול אף יותר, ושבגללו היא זכורה, ה-"The Wayward Wind", שכיכב בראש רשימת הלהיטים במשך מספר שבועות באותה שנה. מעל למיליון עותקים של השיר נמכרו ברחבי ארצות הברית בלבד, ובאנגליה השיר הגיע למקום התשיעי במצעד הסינגלים הבריטי. היא הופיעה יחד עם הווארד קיל בגרסת האריך-נגן של המחזמר המפורסם "ספינת השעשועים" בשנת 1958.
למרות שגרנט לא הפסיקה להופיע עד שנת 2010, הפופולריות שלה ירדה כבר בשנות השישים, עם הצלחות מינוריות במהלך הקריירה הארוכה.
נפטרה ב-10 במרץ 2016.
גיבור גדול 6
חסיד (פירושונים)
סמיר א-ריפאעי
סמיר א-ריפאעי (בערבית: سمير الرفاعي; 30 בינואר 1901 - 12 באוקטובר 1965) היה פוליטיקאי ירדני ממוצא פלסטיני שכיהן שש פעמים כראש ממשלת ירדן. כהונתו הראשונה הייתה כאשר אמירות ירדן הייתה חלק מהמנדט הבריטי על עבר הירדן, ושאר כהונותיו לאחר קבלת עצמאותה של ממלכת ירדן ב-1946, בזמן כהונתו השלישית נרצח המלך עבדאללה. שימש מספר פעמים גם כשר החוץ של ירדן.
ביוגרפיה.
א-ריפאעי נולד ב-30 בינואר 1901 בצפת.
בילדותו ובנערותו...
בשנות ה-30 וה-40 נמנה עם האליטה הפוליטית הפלסטינית בירדן, שם כיהן כמזכיר הכללי של ממשלת ירדן משנת 1933 ומונה לשר הפנים ביולי 1941. כהונתו הראשונה כראש הממשלה החלה ב-15 באוקטובר 1944 והסתיימה בתאריך 19 במאי 1945, אז הוחלף בידי אבראהים האשם. במהלך כהונתו הוא עסק רבות בענייני ארץ ישראל והיה שותף לשיחות האיחוד הערבי והשתתף בוועידה האחדות הערבית בקהיר. כן עסק א-ריפאעי בתוכנית להקמת סוריה רבתי בסוריה, לבנון, ארץ ישראל ועבר הירדן. בעיתונות פורסמו שמועות שונות על הסיבות להתפטרותו במאי 1945.
א-ריפאעי עמד בראש משלחת עבר הירדן לשיחות לונדון בשנת 1946
כהונתו השנייה כראש ממשלה הייתה בחודשים פברואר-דצמבר של שנת 1947. בעיתונות נטען שא-ריפאעי נדרש להתפטר בגלל חילוקי דעות עם המלך עבדאללה שרצה לפעול לסיפוח חלק מארץ ישראל ולמימוש תוכנית סוריה רבתי באופן חד צדדי, בעוד א-ריפאעי ביקש להגיע להסכמות בתוך הליגה הערבית.
בדצמבר 1948 יצא כשליח מיוחד של עבדאללה ללונדון ובינואר 1949 ביקר בוושינגטון. בסוף 1949 יצא בשליחות המלך לאיראן. בתקופה זו כיהן כ"שר הארמון" או "שר החצר" וניהל גם שיחות על הסכם שלום עם ישראל.
בתחילת מרץ 1950 נתבקש להקים ממשלה במקום אל-הודא, אולם הוא לא הצליח במשימה.
באפריל 1950 לא התמודד א-ריפאעי בבחירות לפרלמנט, ובמקום זאת מונה לסנאט.
את כהונתו השלישית כראש ממשלה החל בתאריך 4 בדצמבר 1950, לאחר שהחליף את קודמו סעיד אל-מופתי בממשלה שכללה את נציגי הקואליציה בפרלמנט. לאחר חצי שנה בתפקיד, נרצח המלך עבדאללה במהלך ביקור בירושלים, וירש אותו בנו טלאל. שבוע לאחר מכן, לאחר הוצאתם להורג של הקושרים, התפטר א-ריפאעי מתפקיד ראש הממשלה. הוא סיים את כהונתו השלישית ב-25 ביולי 1951.
כהונתו הרביעית של א-ריפאעי התרחשה בזמן מלכותו של חוסיין, בנו של טלאל. בספטמבר 1955 נחתם ההסכם הראשון בברית בגדאד, ברית הגנה אנטי-סובייטית ביוזמת בריטניה וארצות הברית. עיראק הצטרפה לברית, כמו גם מדינות אחרות באסיה, והבריטים ניסו לגייס גם את ירדן לקואליציה זו. חוסיין אמנם תמך ביוזמה זו, אולם ראש ממשלתו סעיד אל-מופתי והשרים הפלסטינים התנגדו לכך והתפטרו בסוף השנה. בעקבות זאת החלו בממלכה מהומות ברוח סוציאליסטית ואנטי-מערבית. שתי ממשלות קצרות מועד, של היזאע אל-מג'אלי ושל אבראהים האשם (בו כיהן א-ריפאעי כסגו ראש הממשלה ושר החוץ) לא הצליחו להרגיע את הרוחות. ב-8 בינואר 1956 התמנה א-ריפאעי לראש ממשלה, והודיע באופן רשמי כי ירדן לא תצטרף לברית בגדאד
א-ריפאעי כיהן בתפקיד ראש הממשלה במשך כחצי שנה, עד ל-22 במאי 1956, אז התפטר בעקבות חילוקי דעות עם המלך בענייני מדיניות בעולם הערבי. בתחילת 1958 כיהן כשר החוץ וסגן ראש הממשלה ובעיתונות הישראלית כונה "האיש החזק" של ירדן. בתקופה זאת ניהל את המגעים בנושא היחסים עם ישראל סביב משבר העלייה להר הצופים והוביל את הדיונים על איחוד בין ירדן ועיראק. ב-19 במאי 1958, בעקבות חתימת הסכם האיחוד בין ירדן ועיראק, אבראהים האשם התפטר מתפקיד ראש ממשלת ירדן ומונה לסגן ראש ממשלת האיחוד, וא-ריפאעי מונה לראש ממשלה של ירדן. כהונה זו ארכה כשנה, ובסופה התפטר פעם נוספת במאי 1959, בנימוק של הצורך במנוחה כדי לשמור על בריאותו. עלתה הסברה שהרקע להתפטרות היה ניסיון התנקשות בחוסיין בידי סגן הרמטכ"ל הירדני צאדק אל-שרע בגיבוי מצרים, שעמדה אז בראשות קע"ם. החליפו בתפקיד היזאע אל-מג'אלי. התפטרותו אפשרה ניסיונות להידוק הקשרים עם מצרים. בנובמבר 1959 מונה א-ריפאעי לנשיא הסנאט הירדני.
בעקבות הפיכות הבעת' בסוריה ובעיראק בראשית שנת 1963, התפטר ראש הממשלה וספי א-תל וא-ריפאעי החליפו, עם ממשלה שהוגדרה כתקיפה יותר שתפעיל יד קשה נגד גורמים נאצריסטים. עם זאת, היו שהגדירו את מטרת ממשלת א-ריפאעי להדק את הקשרים עם מצרים למרות המתיחות של השנים הקודמות. א-ריפאעי הקים ממשלה שהייתה מורכבת מגורמים בעלי נאמנות מסורתית לבית המלוכה, ובמקביל ניסה לרצות את האופוזיציה. אולם דווקא בתקופה זו פרצו מהומות קשות בממלכה, על רקע ההכרזה על הקמת האיחוד המשולש בין עיראק, סוריה ומצרים. המהומות דוכאו ביד קשה, ובעקבות זאת נאלץ א-ריפאעי להתפטר ב-21 באפריל. ביולי 1963 נתמנה ליושב ראש הסנאט הירדני, אולם בנובמבר 1963 הוא התפטר מהסנאט.
נפטר בעמאן ב-12 באוקטובר 1965.
עמדותיו.
לאור פרסומים כאילו הסכים לעלייה של חצי מיליון יהודים לארץ ישראל והשגת שוויון יהודי-ערבי בה, פרסום גילוי דעת בו כתב שהוא מאמין בצדקתם של תושביה הערבים של ארץ ישראל ועושה כל אשר ביכולתו לסייע להם. הוא הוסיף שהוא רואה בציונות סכנה לעבר הירדן ושמחובתו להילחם בה בכל כוחו".
באוקטובר 1947, הסביר א-ריפאעי בשיחה עם כתבים בריטיים את התנגדותו למדינה יהודית בפלשתינה: "היהודים הם עם שיש לחשוש מפניו, ראו מה עשו בתוך 27 שנה בלבד ... הם גייסו את הונם ואת השפעתם כדי להשיג מדינה מן האו"ם. תן להם עוד 25 שנה והם יהיו על פני המזרח התיכון כולו, בארצנו ובסוריה ובלבנון, בעיראק ובמצרים... הם היו אחראים להצתת שתי מלחמות עולם ... כן, אני קראתי ולמדתי, ואני יודע שהם עמדו מאחורי היטלר בתחילת התנועה שלו".
חיים אישיים.
משפחתו של א-ריפאעי דומיננטית בפוליטיקה של ירדן. אחיו של סמיר, עבד אל-מונעם א-ריפאעי, שימש גם הוא כראש ממשלת ירדן. כמו כן, בנו זיד א-ריפאעי ונכדו סמיר זיד א-ריפאעי שימשו שניהם כראשי ממשלת ירדן.
חינוך פיננסי
חינוך פיננסי הוא פעילות של חינוך, הדרכה והפצת מידע שמטרתם יצירת אוריינות פיננסית בקרב יחידים ומשפחות, מתוך מחשבה שפעילות זו תאפשר להם לנהל טוב יותר את פעילותם הכלכלית, בתוך המערכת הכלכלית החברתית הקיימת. גישת החינוך הפיננסי ממקדת את מבטה בפעילות היחיד, ולא במבנים החברתיים הכלכליים.
היחיד והמשפחה נדרשים להחלטות כלכליות רבות במהלך חייהם, בהן החלטות כבדות משקל, בעלות השפעה לשנים רבות, כגון רכישת דירה, לקיחת משכנתה וביטוח פנסיוני, ומהן קצרות טווח, כגון רכישת מוצר צריכה או שירות. החלטות אלה נעשות במסגרת תקציב מוגבל, המבוסס בעיקר על הכנסה מעבודה, ולעיתים גם על מקורות נוספים, כגון קצבה מהמוסד לביטוח לאומי או תמיכת הורים. אוריינות פיננסית מאפשרת ניהול טוב יותר של כלכלת המשפחה.
אוריינות פיננסית מתייחסת ל:
ארגון ה-OECD מגדיר אוריינות פיננסית כ"תהליך באמצעותו צרכנים/משקיעים פיננסיים משפרים את הבנתם במוצרים פיננסיים ובאמצעות מידע, הוראות ועצות מפתחים כישורים וביטחון המקנים להם מודעות גבוהה יותר לסיכונים והזדמנויות פיננסיים. הכישורים מאפשרים להם לבצע בחירות מושכלות וצעדים אפקטיביים, המשפרים את התנהלותם הפיננסית". עם זאת, פעילות האוריינות הפיננסית אינה מבקשת ליצור חשיבה ביקורתית או להביא לפעילות לשינויים משמעותיים בסדר החברתי.
התפיסה כי אוריינות פיננסית עשויה להביא להגברת הרווחה החברתית הובילה ממשלות אחדות לקידום פעילות של חינוך פיננסי.
בישראל.
חינוך פיננסי הוא תחום חדש יחסית, הקיים כ-20 שנים. במדינת ישראל החל העיסוק בתחום בערך בשנת 2000. כתחום חדש יחסית בישראל, חלים בו שינויים והתפתחויות, שניתן לתארם באמצעות ההבהקים הבאים:
המעורבות הממשלתית באה לידי ביטוי בפיילוט של משרד החינוך בתחום של אוריינות פיננסית בקרב תלמידי תיכון, ובהקמת אגף לחינוך פיננסי במשרד האוצר. המניע לפיילוט של משרד החינוך הייתה הכללת הנושא הפיננסי במבחן פיז"ה.
זרמים ותפיסות של החינוך הפיננסי.
חינוך פיננסי מקיים.
חינוך פיננסי מקיים חותר לשילוב הזכות להגשמה העצמית של הפרט בעידן הפוסט מודרניסטי, בהיבטים של צרכנות וצבירת קניין, עם הצורך בשמירה על האינטרסים החברתיים-סביבתיים. זהו חינוך פיננסי שמטרתו הקניית אוריינות פיננסית ברוח ערכי הקיימות. הפרט המתחנך לאוריינות פיננסית רוכש הבנה רחבה של הסביבה החברתית-כלכלית, על עקרונותיה האידאולוגיים, מנגנוני הביצוע שלה ומארג האינטרסים של הגורמים הפעילים בה, בשילוב עם מודעות לערכי הקיימות. הבנה זו תביאו להתנהל באחריות כלפי עצמו, משפחתו וסביבתו הרחבה, בכל ההיבטים הקשורים להיותו צרכן ביקורתי, אחראי ומקיים.
ביקורת על תפיסת החינוך הפיננסי.