ההבדלים המגדריים ניכרים גם בהשכלה הגבוהה. כבר יותר משני עשורים ששיעור הנשים הפונות להשכלה גבוהה גדול יותר ומספרן במוסדות האקדמיים גבוה ממספר הגברים. עם השנים גדל גם שיעור הנשים הממשיכות לתארים מתקדמים, ובשנת 2017 שיעור הנשים בקרב מקבלי התואר הראשון עמד על 58%, בתואר שני 63%, ואילו בתואר השלישי - 53% מהזכאים לתואר הן נשים. עם זאת, גם כאן השוני המגדרי בין החוגים גדול: נשים פונות יותר למקצועות טיפוליים וחינוכיים כגון סיעוד, עבודה סוציאלית וחינוך, וגברים למקצועות מתמטיים, ובמרבית המקצועות לא חל שינוי משמעותי ב-28 השנים האחרונות. בתחום מדעי החברה ותחום העסקים והניהול, חל גידול ניכר בשיעור הנשים הלומדות. כמו כן, נשים הן למעלה מ-50% מהסטודנטים בפקולטות לרפואה ולמשפטים. במדעים מדויקים, קרי במתמטיקה, סטטיסטיקה ומדעי המחשב, מספרם המוחלט של הסטודנטים לתואר ראשון גדל פי שלושה בין השנים 2000 ו-2014, אך היות שבקרב גברים העלייה הייתה חדה יותר, חלקן היחסי של הנשים ירד. עד תחילת שנות האלפיים חלה עלייה בשיעור הנשים במקצועות ההנדסה, בעיקר בתחומי הנדסת ביולוגיה, כימיה ומזון והנדסת תעשייה וניהול, אך מאז שיעורן בתחומים אלו הולך ויורד.
ניתן למצוא שונות מגדרית גם בהעדפת המקצוע: בתחומים חינוכיים וטיפוליים יש רוב נשי, ואילו בתחומים הטכנולוגיים יש רוב גברי. פערים גבוהים במיוחד בין גברים לנשים נמצאו בקרב עובדים ללא השכלה גבוהה, אך בקרב בעלי השכלה גבוהה ניכרו הבדלים פחותים בהרבה. אולם בין הפער בין גברים לנשים בסוג התעסוקה לפערי השכר בשוק העבודה מתקיים קשר מנוגד: בקרב חסרי השכלה גבוהה פערי שכר נמוכים, ואילו בקרב בעלי השכלה גבוהה ניכרו פערי שכר גבוהים, והגברים האקדמאים מרוכזים במקומות תעסוקה שנמצאים בדירוג הגבוה של מקבלי השכר. במקצועות מסוימים הנחשבים "נשיים" – בדרך כלל סיעוד, טיפול בילדים והוראה תנאי שכר ואפשרויות הקידום הם לרוב פחותים יותר מאשר במקצועות הנחשבים "גבריים".
פערי השכר בשוק העבודה.
אחד הפערים המגדריים השכיחים בשוק העבודה הוא פערי השכר. בשנת התשמ"ו-1996 נחקק חוק שכר שווה לעובדת ולעובד, אולם אף על פי כן יש בשוק העבודה פערי שכר בין גברים לנשים. בראשית שנות התשעים הכנסתה של אישה שכירה בישראל הייתה 57% מהכנסת הגבר, ובשנת 2013 הכנסת האישה הייתה 68% מהכנסת הגבר.
על פי דו"ח של משרד האוצר משנת 2013, מאז שנות ה-90 לא חלו תמורות משמעותיות בהבדלים בין שכר הגברים לעומת שכר הנשים במשרדי הממשלה השונים. אולם הפערים ברכיבי השכר שונים הצטמצמו. דו"ח משנת 2018 מעלה כי בחברות ממשלתיות השכר הממוצע ברוטו למשרה מלאה לאישה עמד בשנת 2018 על כ-72% מהנתון המקביל לגבר וכ-76% בשלטון המקומי בהשוואה לגברים. מדו"ח נוסף עולה כי בתפקידים בשירות המדינה חלה עלייה בצורה עקבית בשכר הנשים מ-75% בשנת 2009 ל-83% בשנת 2019. לפי נתוני שנת 2018, פערי השכר בין נשים לגברים, במשרדים ממשלתיים ובגופי הביטחון עדיין גבוהים בהחלט, אך ניתן לראות עלייה נכרת במגמה של צמצום פערים: 17% במשרדי ממשלה, 27% במערכות הבריאות ו-24% במערכות הביטחון.
הגורם המשמעותי ביותר בפער השכר המגדרי הוא מספר שעות העבודה: 57 אחוז מהפער נובע מהיקף המשרה הנמוך יותר של נשים. ככלל, נשים נוטות יותר מגברים להיות מועסקות במשרות חלקיות, והיקף המשרה שלהן, קרי מספר שעות העבודה השבועיות, נמוך מזה של גברים. הסיבה העיקרית לכך היא שחלקן של הנשים בגידול הילדים ובמטלות הבית עדיין גדול יותר מחלקם של הגברים. גם בקרב המועסקים במשרה מלאה נשים עובדות בממוצע פחות שעות מגברים (שכן הן נוטות פחות לעבוד שעות נוספות). הגורם השני בחשיבותו לפער השכר (14%), הוא ההבדל בין משלחי היד והענפים שבהם מועסקים גברים ונשים – כלומר, גברים פונים לתפקידים שהשכר הממוצע בהם גבוה יותר. ניתן למנות מספר גורמים נוספים לפערי השכר בשוק העבודה: הבדלים במאפייני התעסוקה, כגון שעות עבודה, היקפי משרה, יציאה לחופשות לידה ופסקי זמן לצורך טיפול בילדים, וכן הבדלים בצמיחת השכר בשוק העבודה.
במערכת הבריאות נשים כמעט ואינן מועסקות במשרות ניהול, ועל כן ניכר פער בשכרן של נשים רופאות בשיעור של כ-23% בממוצע לעומת רופאים. כמו כן, תפקידים בדירוגים גבוהים המתאפיינים בשכר שעתי גבוה, מאוישים לרוב על ידי גברים. בממוצע, נשים עובדות כ-7 שעות נוספות פחות מעמיתיהם הגברים ומנצלות כ-5 שעות בממוצע של מחלה יותר מדי חודש. כך גם בשלטון המקומי בתאגידים פערי השכר בין גברים לנשים נובעים במידה רבה מהבדלים במקצועות ובחלוקה לרובדי שכר ומייצוג גבוה של גברים במשרות ניהול.
מעבר להשלכה הכלכלית לטווח הקרוב לפערי השכר בין גברים לנשים, ישנן השפעות כלכליות לטווח הרחוק בעת גיל הפרישה: מאחר שהיקף העבודה והשכר של נשים במהלך השנים נמוך בממוצע ביחס לגברים, וכן יציאות לחופשות לידה וקטיעת רצף תעסוקתי לצורך גידול הילדים – לכל אלה יש השפעות עתידיות על החיסכון הפנסיוני של נשים אשר נמוך משמעותית ביחס לחיסכון הפנסיוני של גברים.
השפעת הנישואין על תעסוקת נשים.
לפי דו"ח של הלמ"ס לשנת 2020, נמצא כי לנישואין יש השפעה גבוהה יותר על תעסוקת הנשים מאשר על תעסוקת הגברים. 17% מהנשים עשו שינוי בתעסוקה בעקבות נישואיהן, לעומת 12% מהגברים. עוד עולה מהדו"ח כי לנישואין יש השפעה נגדית ישירה משני הכיוונים: 4% מהנשים השתלבו בכוח התעסוקה בעוד שמספר זהה מהנשים פרש מכוח התעסוקה בשל כך, 3% מהנשים הפחיתו את שעות העבודה שלהן, ו-2% מהנשים עברו למקום עבודה אחר. בקרב נשים מהמגזר הערבי – כשליש (34%) מהנשים הערביות בנות 20–44 שהיו מועסקות, שינו את מצב התעסוקה שלהן עקב נישואיהן, מהן רובן (82%) הפסיקו לעבוד או הקטינו את היקף משרתן. לפי נתוני הלמ"ס לשנת 2018, ב-71.6% ממשקי הבית שבהם יש מפרנס אחד, המפרנס הוא גבר. עוד ניתן לראות מנתונים אלה, על חוסר שביעות רצון בקרב מחצית מהאימהות לילדים עד גיל 17 שעובדות במשרה מלאה, אשר מדווחות על חוסר איזון מספק בין העבודה לבין עיסוקיהן הנוספים.
השפעת לידה והורות על תעסוקת נשים.
על פי ניתוח של מומחים בחקר המגדר שבוחנים את סוגיית הפערים המגדריים בין גברים לנשים הקיימים בשוק העבודה, ניתן להבין כי הדילמה העיקרית בשילובם של נשים בשוק העבודה באופן שוויוני טמונה באתגר לשלב בין צורכי העבודה וצורכי המשפחה. לפי הדו"ח של הלמ"ס, 37% מבני 20–44 שמועסקים כיום או שהיו מועסקים בעבר ונולדו להם ילדים, עשו שינוי בתעסוקה בעקבות הולדת ילד: 53% מהנשים ו-18% מהגברים. 24% מהנשים פרשו משוק התעסוקה לצורך גידול ילדים, 19% מהנשים הפחיתו את אחוזי משרתן, 3% מהנשים יצאו לחופשה ללא תשלום, 3% מהנשים שינו מקום תעסוקה ו-2% שינו מקצוע או תפקיד (3% עשו שינוי אחר בתעסוקה).
הלידה וההורות מהוות נקודת מפנה קריטית במהלך חייהם של בני זוג. ההורות דורשת משאבים וזמן רב, המשפיעים באופן חד על קבלת החלטות, ועל חלוקת העבודה המגדרית בתא המשפחתי ובתעסוקה, בטווח הקצר והארוך. חלוקת העבודה המגדרית אינה שוויונית ופוגעת בביצועי אימהות בשוק העבודה (שיעור השתתפות, הכנסות, שעות עבודה, שכר שעתי, קידום, קבלה לתפקיד ניהולי ועוד ובביצועי אבות במשק הבית (טיפול וקשר עם ילדיהם, מטלות בית).
חופשות לידה וטיפול בילדים הם בין הגורמים המאלצים נשים לקחת הפסקות לעיתים גם לפרקי זמן ארוך במהלך שנות עבודתן, כך שלרוב אין להן רצף תעסוקתי מלא. קיטועים אלו ברצף התעסוקתי, עלולים להביא לקשיים משמעותיים בצבירת ניסיון, בירידה ברכישת כישורים מקצועיים אל מול שוק התעסוקה המתקדם והמשתנה במהירות גבוהה ולפגיעה בשוויון ההזדמנויות שלהן להתמודד על משרות בעלי דירוגים ודרגות מתקדמות. תימוכין לקושי ברציפות התעסוקתית ניתן ללמוד מכך שבשנת 2014 לדוגמה, היו 41% מהיולדות בישראל אשר בחרו להאריך את חופשת הלידה ולקחת יותר מחופשת הלידה אשר בגינה הן מקבלות מהביטוח הלאומי החזר מלא של שכרן – תקופה של 14 שבועות. בעניין זה יש להתייחס לשיעור הילודה הגבוה בישראל – 3.1 ילדים בממוצע לאישה – שמשפיע על רציפות העבודה שלהן.
בלאק מנטה
ג'ון גריבלדי סרג'נט
ג'ון גריבלדי סרג'נט (באנגלית: John Garibaldi Sargent; ) היה עורך דין ופקיד ממשל אמריקאי, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא קלווין קולידג'.
ראשית חייו.
ג'ון גריבלדי סרג'נט נולד בכפר לדלאו שבוורמונט לג'ון האנון סרג'נט ואן אלייזה האנלי. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון אקדמיית בלאק ריבר וב-1887 קיבל תואר בוגר אוניברסיטה מאוניברסיטת טאפטס. באוגוסט אותה שנה נשא סרג'נט לאישה את מרי לוריין גורדון. לזוג נולדה בת אחת בשם גלדיס גורדון סרג'נט.
סרג'נט למד משפטים בהדרכתו של עורך דין מקומי מלדלאו וב-1890 התקבל ללשכת עורכי הדין והיה לשותף במשרד עורכי הדין של ויליאם סטיקני, דודנו של קלווין קולידג' ולימים מושל ורמונט. בין עורכי הדין לעתיד שהוכשרו במשרד של סרג'נט וסטיקני נמנו ג'וליוס וילקוקס שכיהן לימים כשופט בבית המשפט העליון של ורמונט וג'וזף רדיגן ששימש כתובע הפדרלי בוורמונט.
בנוסף לעיסוקו בעריכת דין, היה סרג'נט פעיל בעסקי ביטוח, ושימש כנשיא בנק החיסכון של לדלאו וכחבר במועצת המנהלים של כמה חברות רכבת ותאגידים.
קריירה פוליטית.
כאיש המפלגה הרפובליקנית שירת סרג'נט כתובע המחוזי של מחוז וינדזור בשנים 1898–1900. במהלך כהונתו של סטיקני כמושל ורמונט בשנים 1900–1902 שימש סרג'נט כמזכירו לעניינים אזרחיים וצבאיים. בשנים 1908–1912 כיהן סרג'נט בתפקיד התובע הכללי של ורמונט.