מערה 16 שוכנת במיקום מעולה בסמוך לאמצע האתר והיא מומנה בחסות ורהאדבה (Varahadeva), שר שושלת וקטאקה תחת המלך הארישנה. הוא הקדיש אותה לקהילת הנזירים, עם כיתוב שמביע את רצונו, שהלוואי ו"העולם כולו (...) ייכנס לאותו מצב אציל של שלווה נקייה מצער ומחלות" ומאשר את דבקותו באמונה הבודהיסטית: "לגבי החוק הקדוש כבן לוויה היחיד, (הוא היה) מסור מאוד לבודהה, מורה העולם". הוא היה, קובע ספינק, כנראה מישהו שסגד גם לבודהה וגם לאלים ההינדים, כשהוא מכריז על מורשתו ההינדית בכתובת ב הסמוכות. הנזיר הסיני שׂוּאֵן דְזָאנְג מהמאה השביעית תיאר את המערה ככניסה לאתר.
מערה 16 (19.5 מטרים × 22.25 מטרים × 4.6 מטרים) השפיעה על הארכיטקטורה של האתר כולו. ספינק וחוקרים אחרים מכנים אותה "המערה המכריעה" המסייעת להתחקות אחר הכרונולוגיה של השלב השני והסיום של בניית מתחם המערות כולו. מערה 16 היא מנזר מהאיאנה ויש בה סידור סטנדרטי של פתח ראשי, שני חלונות ושני פתחים למעברים הצדדים. ממדי המרפסת של מנזר זה הם 19.5 מטרים × 3 מטרים, בעוד שהאולם המרכזי הוא כמעט ריבוע מושלם כשכל צלע באורך 19.5 מטרים.
רבים. הנרטיבים כוללים סיפורי ג'טאקה שונים כגון האסטי, מהומגגה ואגדות סוטסומה. ציורי קיר אחרים מתארים את המרת ננדה, נס סרוואסטי, מנחת , ביקורו של אסיטה, חלום מאיה, סיפורי הטרפושה ובאליקה ופסטיבל החריש. ציורי הפרסקו של האסטי ג'טאקה מספרים את סיפורו של פיל בודהיסטווה שלומד על קבוצה גדולה של אנשים שגוועים ברעב, ואז אומר להם לרדת מתחת לצוק שבו יוכלו למצוא אוכל. הפיל מקריב את עצמו על ידי קפיצה מהצוק, ובכך להפוך למזון כדי שהאנשים יוכלו לשרוד. ציורי קיר אלה נמצאים משמאל לכניסה, במסדרון הקדמי והנרטיב עוקב אחר כיוון השעון.
ציורי הקיר של מהומגגה ג'טאקה נמצאים על הקיר השמאלי של המסדרון, המספר את סיפורו של ילד בודהיסטווה. לאחר מכן, במסדרון השמאלי נמצאת האגדה סביב המרת הדת של ננדה - אחיו למחצה של בודהה. הסיפור המתואר הוא אחת משתי הגרסאות העיקריות של אגדת ננדה במסורת הבודהיסטית, אחת שבה ננדה רוצה לנהל חיים חושניים עם הילדה שזה עתה נישא לה והבודהה לוקח אותו לגן עדן ובהמשך לגיהנום כדי להראות את הסכנות הרוחניות. של חיים חושניים. לאחר ציורי הקיר של ננדה, המערה מציגה בודהות מאהנושי, ואחריהם כוהני דת מעופפים עם מנחות הסוגדים לבודהה ובודהה המורה היושב בתנוחת "דרמה צ'אקרת מודרה".
הקיר הימני של המסדרון מציג את סצנות מחייו של הבודהה. אלה כוללים את החלבנית סוג'טה המציעה אוכל לבודהה עם קערת קבצנות בשמלה לבנה, טפוסה ובאלוקה לצד הבודהה לאחר שהם מציעים חיטה ודבש לבודהה כנזיר, הבודהה העתידי היושב לבדו מתחת לעץ, והבודהה בפסטיבל החריש. ציור קיר אחד מראה את הוריו של בודהה מנסים להניא אותו מלהיות נזיר. אחר מראה את הבודהה בארמון המוקף על ידי גברים במכנסי דהוטי ונשים בסארי כאשר התנהגותו מציגה את ארבעת הסימנים המרמזים על כך שהוא עתיד לוותר על הבלי העולם. בצד זה של המסדרון מוצגים גם ציורים המציגים את הבודהה העתידי כתינוק עם חכם בעל מראה דמוי . לדברי ספינק, חלק מציורי מערת 16 לא הושלמו.
מערה 17.
מערה 17 (34.5 מטרים × 25.63 מטרים), יחד עם מערה 16 עם שני פילי אבן גדולים בכניסה, ומערה 26 עם בודהה הישן, היו חלק מהמערות הרבות בחסות ורהאדבה, ראש ממשלת וקאטאקה ההינדית. במערה 17 היו תורמים נוספים כמו אופנדרגופטה, מלך המשנה שבתחומו שכנה אג'אנטה, כפי שמעידה הכתובת בה.
המערה מפגינה עיצוב מתוחכם של ויהארה גדולה, יחד עם כמה מהציורים השמורים והידועים ביותר של כל המערות. בעוד שמערה 16 ידועה בתיאור סיפורי חייו של בודהה, ציורי מערה 17 משכו תשומת לב רבה בגין התשבחות לסגולות אנושיות על ידי סיפור אגדות ג'טאקה. הנרטיב כולל תשומת לב לפרטים וריאליזם שההיסטוריונית האמנות האוסטרית מכנה "אלגנטיות מפוארת" שהושגה על ידי אומנים יעילים. האומנים הקדמונים, קבעה קרמריש, ניסו להראות רוח הנושבת על פני שדות על ידי הצגת הדגן המתכופף בגלים, ושפע דומה של רצפים קצביים המגלגלים סיפור אחר סיפור, ומציגים חזותית את המטאפיזי.
מנזר מערה 17 כולל מרפסת עם עמודים שכל אחד מהם בעל סגנון מובהק, עיצוב פריסטיל (4 שורות עמודים במקביל לקירות) לאולם הפנימי, חדר קודש הקודשים שנמצא עמוק במערה, חלונות ודלתות גדולים יותר לאור נוסף, יחד עם גילופים נרחבים משולבים של אלים ואלות הודיות. צורת האולם של מנזר זה היא ריבועית על שטח בן של 380.53 מטרים רבועים, עם 20 עמודים. קנה המידה הגדול של החציבה גרם גם לטעויות בהוצאת סלע רב מדי כדי לעצב את הקירות, קובע ספינק, מה שהוביל למערה להתרחב בחלקה האחורי.
במערה 17 יש כתובת אחת ארוכה של המלך אופנדרגופטה בה הוא מסביר כי הוא "הוציא עושר רב" על בניית הוויהארה הזו, וגרם בכך לסיפוק רב למאמינים. בסך הכל ידוע כי אופנדרגופטה מימן לפחות 5 מהמערות באג'אנטה. ייתכן שהוא הוציא יותר מדי כספים על עיסוקים דתיים, מכיוון שבסופו של דבר הוא הובס על ידי התקפות שושלת אסמקה.
גדולים. ציורי מערה 17 מתארים את בודהה בצורות שונות ובתנוחות שונות - ויפאסי, סיקי, ויסבבהו, קרקוצ'צ'נדה, קאנאקאמוני, קשיאפה וסקיאמוני. כמו כן מתוארים אוולוקיטשוורה, סיפורם של אודיין וגופטה, סיפורם של נאלגירי, גלגל החיים, פאנל שחוגג מוזיקאים הודים קדומים שונים ופאנל המספר על משלחתו של הנסיך סימהלה לסרי לנקה. ציורי הקיר הנרטיביים מתארים את סיפורי ג'טאקה השונים כמו שדאנטה, האסטי, האמסה, וסנטארה, סוטאסומה, מהאקפי (בשתי גרסאות), סראבהמיגה, מחצ'צ'ה, מטיפוסקה, שיאמה, מהישה, ואלאהאסה, סיבי, רורו וניגרודמיגה. התיאורים שזורים בנורמות של החברה והתרבות במחצית האלף הראשון. הם מראים נושאים מגוונים כמו ספינה טרופה, נסיכה המתאפרת, אוהבים בסצנות של התמזמזות, וסצנת שתיית יין של זוג כשהאישה והגבר יושבים מאוהבים. כמה ציורי קיר מנסים להראות את דמויות המפתח מחלקים שונים בסיפורי ג'טאקה על ידי תיאור משותף של בעלי חיים ומלווים באותה סצנה.
מערה 18.
מערה 18 היא חלל מלבני קטן (3.38 מטרים × 11.66 מטרים) עם שני עמודים מתומנים המוביל לתא נוסף. תפקידה אינו ברור.
מערה 19 (המאה ה-5 לספירה).
מערה 19 היא אולם פולחן (צ'איטיה-גריהא, 16.05 מטרים × 7.09 מטרים) המתוארך למאה החמישית לספירה. האולם מציג בודהה צבוע, המתואר בתנוחות שונות. הביקור באולם פולחן זה מתחיל כיום דרך מה שהיה בעבר חדר חצוב. קיומו של חדר זה לפני האולם מרמז כי התוכנית המקורית כללה חצר בסגנון מנדלה למאמינים להתכנס ולהמתין, כניסה וחזית לחצר זו, אלו חרבו ואבדו. מערה 19 היא אחת המערות הידועות בפיסול שלה. הם כוללים דמויות נאגה עם חופת נחש המגנה על הבודהה, בדומה לאלה שנמצאו עבור אייקונים רוחניים במסורות ההינדיות והג'איין העתיקות. שתי דמויות (רוח שומר הסף) משני צדי קשת הכניסה, זוגות מעופפים, בודהה יושב, בודהות עומדים וראיות לכך שהתקרה הייתה פעם צבועה.
מערה 19 התבססה על התוכנית והניסויים במערה 9. היא חרגה באופן משמעותי מהמסורת הקודמת של טהרוואדה, על ידי גילוף בודהה לתוך הסטופה, החלטה שספינק קבע שבוודאי הגיעה מ"הדרגים הגבוהים ביותר" של הממסד הבודהיסטי מזרם המהאיאנה של המאה החמישית לספירה משום שהמלך והשושלת שבנו מערה זו היו מהמסורת ההינדית של השיוויזם. כנראה חציבת מערה 19 והסטופה הסתיימו בשנת 467 לספירה, ועבודות הגימור והעבודה האמנותית במערה נמשכו בתחילת שנות ה-70 של המאה החמישית, אך גם היא הייתה מערה שלא הושלמה כשהוקדשה בשנת 471 לספירה.
חזית הכניסה של אולם הפולחן מערה 19 מעוטרת. שני עמודים עגולים עם דפוסי פרחים מחורצים וזרים מגולפים תומכים במרפסת הכניסה. הכותרת היא לוטוס הפוך המתחבר לאמלאקה. משמאל עומד בודהה בתנוחת "וארדה האסטה מודרה" כשמאמין משתטח לרגליו. מימין תבליט של אישה שידה אחת אוחזת בכד ואחת נוגעת בסנטרה. מעל יושב בודהה במודרה של מדיטציה. מימין לכניסה נמצא פסל "אם וילד". הדמות עם קערת קבצנות היא הבודהה, וצופים בו אשתו ובנו.
אולם הפולחן במבנה אפסיס עם 15 עמודים המחלקים אותו לשני מעברים צדדיים וספינה אחת. העמודים העגולים כוללים תבליטים פרחוניים וקורות מחורצות ומעליהם בודהה בכותרות. בסמוך לבודהה שבכותרות נמצאים אפריזים של פילים, סוסים ואפסארות מעופפות מהסגנון המצוי גם במקומות אחרים בהודו, המשקף את הסגנון של יצירות האמנות של אימפריית גופטה. לדברי שארמה, הדמיון לצ'איטיה הגדולה במערות קרלה, שנבנו במאה השנייה לספירה, מעיד על כך שייתכן שמערה 19 מעוצבת בעקבותיה.
הקירות ותקרת המעברים הצדדיים בתוך אולם הפולחן מכוסים בציורים. אלה מראים את הבודהה, הפרחים ובמעבר השמאלי שוב את אגדת "האם והילד".
מערה 20.
מערה 20 היא אולם מנזר (16.2 מטרים × 17.91 מטרים) מהמאה ה-5. בנייתו, כך קבע ספינק, החלה בשנות ה-60 של המאה החמישית על ידי המלך אופנדרגופטה, עם רצונו המוצהר "לגרום לעץ הגדול של המעלה הדתית לצמוח". העבודה במערה 20 נמשכה במקביל למערות אחרות. במערה 20 יש פירוט אנין טעם, קובע ספינק, אך היא הייתה בעדיפות פחותה יחסית למערות 17 ו-19. העבודות על מערה 20 הופסקו לסירוגין והמשיכו בעשור שלאחר מכן.