עם הקמת מדינת ישראל היה ממייסדי תנועת החרות, חבר מרכז תנועת החרות הראשון וראש התנועה בעיר תל אביב. בבחירות לכנסת הראשונה ב-1949 הוצב כהן במקום ה-117 הסמלי ברשימת חרות לכנסת. הוא כיהן כחבר במועצות העיר תל אביב השונות ובדצמבר 1950 לאחר הבחירות לרשויות המקומיות, נתמנה לסגנו של ראש עיריית תל אביב-יפו, ישראל רוקח וראש מחלקת הבריאות בעירייה. בנובמבר 1952 התפטר מתפקידו ואת מקומו מילא כחבר מועצה מטעם חרות, דוד יוטן.
בנוסף לפועלו כרופא וכאיש ציבור, היה כהן פובליציסט ומתרגם. הוא פרסם מאמרים בעיתונים רבים (בעיקר אלו המזוהים עם התנועה הרוויזיוניסטית), בין היתר: הארץ, חרות, דבר, המשקיף, הירדן, הצפון, סולם, הצבי, במערכה, חזית העם ובית"ר. הוא תרגם לעברית בין היתר את יצירותיהם של שמעון פרוג, היינריך היינה ואחרים.
מותו והנצחתו.
במשך שנים סבל ד"ר כהן ממחלת לב וב-3 באוקטובר קיבל התקף לב ופונה לבית החולים הדסה בתל אביב. ד"ר משה כהן נפטר ב-4 באוקטובר 1959 בבית החולים והוא בן 71.
למחרת נערך לו מסע הלוויה רב משתתפים ברחבי תל אביב. מסע ההלוויה יצא מבית החולים הדסה (בו עבד בעבר ד"ר כהן) בהשתתפות חברי כנסת, ראש העיר חיים לבנון, חברי מועצת העיר, סופרים, רופאים, עורכי דין, שופטים, רבנים ואישי ציבור נוספים. מסע ההלוויה עבר דרך רחובות בלפור, אלנבי וביאליק והארון הוצב ליד בית עיריית תל אביב. מסע ההלוויה הסתיים בבית הקברות טרומפלדור, שם נקבר ד"ר כהן בשורת קברי אבות העיר תל אביב ובוניה בקרבת עמיתיו מאיר דיזנגוף, ישראל רוקח ומשה איכילוב. בין היתר ספדו לו אברהם שכטרמן, חיים ברלין, חיים בוגר, יעקב מרידור והמשורר אורי צבי גרינברג שספד:
לזכרו של ד"ר כהן הוקם ברחוב דנין פינת רחוב ויצמן בסמיכות לכיכר המדינה בצפון החדש, גן ד"ר משה כהן.
יוסף ברמסון
הרב יוסף ברמסון (ה'תרצ"ה, 1935 – ח' באדר ב' ה'תשפ"ב, 11 במרץ 2022) היה מתלמידיו המובהקים של הרב צבי יהודה קוק. ממייסדי ישיבת ירושלים לצעירים (ישל"צ) בה לימד עשרות שנים, רשת נועם - צביה ותנועת הנוער אריאל. מחבר סדרת ספרי ההיסטוריה "ימות עולם" וספרים נוספים, וחוקר ב"בית הרב קוק".
ביוגרפיה.
באירופה ושנות השואה.
יוסף ברמסון נולד בפרנקר שבצפון הולנד בשנת תרצ"ה לד"ר יעקב ברמסון - מנהל מחלקה בבית החולים הפסיכיאטרי בעיר, ורעייתו קורי. המשפחה הייתה ציונית, ביקרה בארץ ישראל מספר פעמים ויזמה פעילות ציונית. היא גם התכוונה לעלות לארץ וכבר קיבלה לשם כך סרטיפיקאט, אך עקב מחלה של אחת מבנות המשפחה נדחתה העלייה במספר חודשים, ובחודשים אלו פרצה מלחמת העולם השנייה ואי אפשר היה לעלות לישראל.
לאחר כחצי שנה מפרוץ המלחמה נאסר על אביו להמשיך בתפקידו כראש מחלקה, והמשפחה עברה לווילדרפאנק, בסמוך לפאנדאם. בשנת 1942 גורשו למחנה המעבר וסטרבורק, משם יצאו לברגן-בלזן ולבסוף נכלאו ב"מחנה הכוכבים". במחנה נפטרה אימו מרעב והילדים הועברו לבית יתומים שהפעילו בו הני ויהושע בירנבאום, זוג יהודי הולנדי. ב-9 באפריל 1945, חמישה ימים לפני שחרור המחנה, הועלו האב וילדיו לרכבת שנודעה לימים בשם "הרכבת האבודה", שנסעה שבועיים בניסיון להגיע לטרזיינשטט, ולבסוף נעצרה ליד העיירה טרביץ (Troebitz) במזרח גרמניה, שם שוחררה בידי הצבא האדום ב-23 באפריל. המשפחה הגיעה לאמסטרדם והילדים הוכנסו לבית הילדים שהוקם בבניין ה"יודסה אוינוולידה" בידי הזוג בירנבאום. לאחר תקופה שבו לפרנקר.
בישראל.
בשנת ה'תש"י עלתה המשפחה לישראל, והתיישבו בבת ים. הרב ברמסון החל ללמוד בישיבת מרכז הרב, שם היה לתלמיד מובהק של הרצי"ה קוק. במשך תקופה היה חלק מחבורת תלמידים שלמדה מתורת הנסתר אצל הרב שלמה בנימין אשלג, בנו של בעל "הסולם".
בשנת ה'תשכ"ד התחתן עם ברכה וולק.
בה'תשכ"ה היה בין מקימי ישיבת ירושלים לצעירים והחל לשמש בה כר"מ ומורה להיסטוריה. לאחר עשרות שנים פרש מהוראה בה, ובהמשך הצטרף לצוות המחקר של בית הרב קוק. התגורר עשרות שנים בשכונת גבעת שאול בירושלים, והיה מקורב לרבותיו ורבני הציונות הדתית - כמו הרצי"ה, הרב הנזיר, הרב אברהם אלקנה שפירא, הרב מרדכי אליהו והרב שאול ישראלי.
נפטר בערב שבת זכור, ח' באדר ב' ה'תשפ"ב בגיל 87.
פעילותו.
ישיבת ירושלים לצעירים.
ביוזמתו של הרב אברהם שפירא ובעידוד הרצי"ה קוק, הקימו כמה מתלמידיהם את "ישיבת ירושלים לצעירים" הסמוכה לישיבת מרכז הרב ומיועדת לגילאי תיכון. הרב ברמסון היה מראשי המקימים, יחד עם הרב יעקב פילבר שהוביל את ההקמה, ואחרים. הוא היה אחראי על תפקודה, ואף כיהן בה כר"מ, וכן לימד היסטוריה, במשך ארבעים שנה.
בתפקידו כר"מ הוא סלל דרך ייחודית להוראת התורה לתלמידים, ואף חיבר לצורך כך חוברות מיוחדות כדי להועיל לבני הישיבה ברכישת דרכי החשיבה של לימוד התורה.
הוראת ההיסטוריה על ידו נעשתה על פי תמיכת הרצי"ה שראה בהיסטוריה מקצוע ראשון במעלה מבחינה ערכית ואמר לו שמורה להיסטוריה הוא "מדריך רוחני". הוא אף הורה לו להתייחס לתפקידו זה כ"רב" ולא כ"מורה", מפני היחס הרוחני שבהוראת מקצוע זה ברוח היהדות.
היות שספר ההיסטוריה שהיה בשימוש אז במקומות שונים קיבל מוסכמויות מנוגדות למסורת, הוא ניגש להתייעץ עם רבו הרצי"ה ושאלו מה לעשות בנושא, הם בדקו ספרים אחרים ופסלו אף אותם, ולבסוף אמר לו הרצי"ה להכין מערכי שיעור בעצמו וללמד מהם. כך החלה כתיבת סדרת הספרים "ימות עולם".
תנועת אריאל.
בשנת ה'תשל"ט, בעקבות פתיחת סניף "בני עקיבא" נפרד ברובע היהודי, התעורר פולמוס בנושא, ומזכ"ל התנועה אמנון שפירא פרסם מאמר פומבי המתנער מהסניף. הרב ברמסון השיב למחרת במאמר נגדי. עם התפתחות העניינים התגבשו הדברים לכדי הקמת תנועת נוער נפרדת - אריאל, כשהרב ברמסון ממובילי ההקמה.
נושאים נוספים.
הרב ברמסון, שכאמור - השתתף תקופה בשיעוריו של המקובל הרב אשלג, ייסד בהמשך בביתו שלו שיעור בקבלה מאת הרב אשלג. כמו כן הקים שיעור מיוחד ללימוד עקבי בתלמוד הירושלמי - כדי להגיע להיקף שלם בתורה.
בעקבות רצונה של קרובת משפחתו להתגייס לנח"ל הדתי, שאל את הרצי"ה קוק לדעתו בנושא. הרצי"ה, שסירב בעקביות להורות בענייני הלכה ציבוריים וסבר שעל פסיקות כאלו להיות מובאות לפתחה של הרבנות הראשית שהיא "מרא דאתרא" במדינה, הפנה אותו לרב הראשי יצחק אייזיק הלוי הרצוג, וזה השיב שהדבר אסור לנשים כמו כל שירות צבאי. גם רבה של רחובות הרב אלימלך בר-שאול השיב לו כך בכתב. הרב ברמסון חזר עם הדברים אל הרצי"ה ועל פי זאת כתב הרצי"ה את דבריו על כך שיש לנשים להימנע משירות צבאי ולפנות לשירות לאומי.
כדור שער
עומר גפן
עומר גפן (נולד ב־21 ביולי 1988) הוא שדרן רדיו, קריין ועיתונאי ישראלי. משדר בתחנות הרדיו גלי צה"ל וגלגלצ.
ביוגרפיה.
גפן נולד במגדל העמק. כשהיה בן 10 עברה משפחתו לקיסריה, והוא למד באור עקיבא.
קריירה.
ב־2006 התקבל לשירות צבאי בגלי צה"ל כקריין ומגיש. הגיש עם עמרי רחמימוב את התוכנית "שישי חם" בגלי צה"ל. החל מ־2007 עבר מוקד הפעילות שלו לגלגלצ. הוא הגיש את "סוף שבוע רגוע" ותוכניות ספיישל, ואת "קולות החיילים" ב־2008–2009. קריין מהדורות חדשות בשתי התחנות.
עם שחרורו ב־2009 קריין חדשות ברדיו האזורי (שהופעלו באותה תקופה על ידי ערוץ עשר) ושידר ברדיו תל אביב ובאקו 99FM (שנקרא אז "רדיו 99"). לאחר כשנה חזר לגלגלצ והגיש את "מדינה בדרך" בימי חמישי ותוכניות נוספות בסוף השבוע. את "מדינה בדרך" הוא מגיש עם בני כבודי, עורך דיווחי התנועה הראשי בתחנה. במסגרת שידורו בתוכנית יזם גפן את פינת "השיר הטוב בעולם", בה הכריז שוב ושוב שהשיר הטוב בעולם הוא "Africa" של "טוטו". בהסכת מיוחד שייחד לשיר הסביר שאף שבהכרזה שלו היה "אלמנט של צחוק ושל הומור", והשיר הוא "לא הכי גדול בעולם", עם כל זאת הוא "הכי טוב בעולם" משום שהוא "קפסולת זמן מושלמת לאידיאל של האייטיז".
עם המיתוג החדש של רצועת סוף השבוע בגלגלצ ב־2018, הפכה תוכנית הצהריים של גפן ביום ו' לתוכנית המתבססת על טעמו האישי, ותוארה כ"שלוש שעות של רוק לסוף השבוע". במסגרת התוכנית הושקה פינה חדשה בשם "האזנה מודרכת", במסגרתה חוקר גפן את סיפוריהם של מוזיקאים או שירים שהם קלסיקות רוק באמצעות קטעי סאונד, ראיונות וקטעי ארכיון. הפינה התחילה כפינה קצרה באורך 1–2 דקות, אך התפתחה להסכת מוערך באורך של כ־20 דקות. את התוכנית נוהג גפן לסיים עם שיר של שלום חנוך וברכת .
גפן הגיש שידורים מיוחדים, ובהם ימי הולדת 70 לדני סנדרסון, גידי גוב (תוכנית שכללה מצעד משיריו), יוני רכטר ויהודה פוליקר, שכללו ראיונות והופעה באולפן, ספיישל קולנוע לרגל פרס האוסקר, מצעד שירי דיסני ומצעד שירי "קווין" עם דלית רצ'שטר, ואת מצעד שירי האצטדיונים עם הדר מרקס. הגיש את "20 הגדולים" במצעד העשור המחודש של שנות ה־90 של המאה ה־20. הגיש עם דלית רצ'שטר את "30 הגדולים" במצעד "מוזיקה מהמסך – השירים הגדולים מהסדרות ומהסרטים". סיקר מטעם גלגלצ את ההופעה של "קולדפליי" בעמאן ב־2019.
היה במשך ארבע שנים מנהל התקשורת של "Waze" בישראל. עובד כקריין פרסומות (בין השאר נתן את קולו לג'ינגל "גלגלצ בשיתוף הרלב"ד ומשרד התחבורה").
חיים אישיים.
גפן נשוי לנעם כהן גפן, עורכת בכירה בגלגלצ, מפיקה ראשית וסגנית מנהל התחנה, שעורכת את כל תוכניותיו. להם בן. השניים הכירו במקום עבודתם בגלגלצ, בעקבות תוכנית משותפת לציון 50 שנה לאלבום "Pet Sounds" של "הביץ' בויז", שכללה ריאיון עם מייסד הלהקה, בריאן וילסון. הם מתגוררים בגבעתיים.
גפן אוהד את קבוצת הכדורגל מכבי חיפה ומשמש מדי פעם כרוז במשחקיה.
אחים-למחצה
אח-למחצה
אחות-למחצה
אחיות-למחצה
אחות-חורגת
אח-חורגת
אח-חורג
אחחות-חורגות