תיעוד לקהילה יהודית מאורגנת קיים מהמאה ה-6 עת שלט בעיר הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון. לאחר גירוש ספרד הגיעו לשטחי האימפריה העות'מאנית עשרות אלפי יהודים מקהל המגורשים, וחלקם התיישבו באדירנה. תהליך שקיעתה של האימפריה העות'מאנית הוביל למלחמות אזוריות ואבדן שטחים באירופה. חלק מבני הקהילות היהודיות באימפריה העות'מאנית, אשר לאורך שנים נחשבו למיעוט תורם ונאמן לסולטאן, וזכו ליחס אוהד מהשלטונות יחסית לקהילות הנוצריות, העדיפו או אולצו לעזוב ביחד עם הצבא העות'מאני. כך לאחר המהפכה הסרבית ולאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). וכך, בראשית המאה ה-20 גדלה הקהילה היהודית בעיר לכדי 24,000 נפשות שנחלקו ל-13 קהלי מתפללים אשר רובם התגוררו ברובע קאלייצ'י. ברובע שכנו 13 בתי הכנסת המרכזיים של הקהילה: קהל גדול פורטוגל, קהל אראגון, קהל אלמאן (צאצאי מגורשי בוואריה - נוסח אשכנז), קהל איבורה, קהל קטלוניה, קהל גירוש, קהל פוליה, קהל איסתאנבול, קהל טולדו, קהל איטליה, קהל סיציליה, קהל בּוּדוֹן (בודה בהונגריה) וקהל מאיור.
השרפה ונזקיה.
השרפה פרצה ברובע העתיק קאלייצ'י אשר התאפיין בריבוי מבני עץ, רחובות צרים וצפופים אשר הקשו מאוד על פעולות כיבוי האש וסמיכות המבנים סייעה לאש להתפשט. בנוסף, ביום השרפה נשבה רוח צפונית חזקה שתרמה להתפשטותה. 1,687 מבנים חרבו בשרפה ומהם 1,287 מבני מגורים, 13 בתי כנסת ובתוכם גווילי תנ"ך נדירים שהובאו על ידי מגורשי ספרד, 2 ספריות גדולות ובהן כתבים נדירים שהיו בבעלות משפחות הנכבדים גֶרוֹן ובכמוה"ר 4 מסגדים, 8 כנסיות, ועוד מאות חנויות וטברנות.
תוצאות השרפה.
לאחר השרפה הוקמו כ-30 בתי תפילה ארעיים בעיר, על פי רוב בחצרות בתיהן של משפחות אמידות. בעקבות החורבן שנפל על הקהילה היהודית, הוחלט להקים בית כנסת מרכזי במקום 13 בתי הכנסת שחרבו. הסולטאן עבדול חמיד השני הוציא פירמן מיוחד שאישר את בניית המבנה. ב-1907 החלה הבנייה וב-1909 נחנך בית הכנסת הגדול באדירנה. הוקמה יחידת כיבוי אש מקרב בני הקהילה היהודית. במקביל, החלה הגירה של משפחות רבות לבולגריה וליוון. בבולגריה התיישבו עשרות משפחות באזור שכונה רומליה המזרחית, בעיקר בפלובדיב. נזק רב נגרם גם לבתי וחנויות תושבים ממוצא יווני ונרשמה הגירה לאיי הנסיכים וליוון גופא.
תומאס אבריל
תומאס אבריל (באנגלית: Thomas Ebrill, לעיתים מאוית גם Abrill) היה סוחר בריטי, שבין השנים 1826–1842 עבד עם הספינות Minerva, Star ו-Amphitrite באוקיינוס השקט וידוע בזכות גילויו של קבוצת אקטון.
ביוגרפיה.
ראשית חייו של אבריל אינם ידועים. הוא התגורר בטהיטי בשנת 1820 יחד עם גיסו סמואל פינדר הנרי, איתו היה לו מטע קני סוכר. מסעות המסחר וההובלה הרבים שלו לקחו אותו לרחבי פולינזיה, אך גם לסידני באוסטרליה וולפראיסו בצ'ילה. בין השנים 1832–1839 ניהל חוות פנינים באיי גמבייה, אך בשנת 1833 גילה את קבוצת אקטון בזמן שהיה קפטן ה-Amphitrite. בשנת 1839 הוא נחלץ לעזרתו של הקפטן הצרפתי סיריל פייר תאודור לפלס שהיה תקוע על שונית טהיטי. ב-1 בנובמבר 1842 באי פיינס, קלדוניה החדשה, אבריל וצוותו נפלו קורבן להתקפה של המלנזיים, שם נבזזה ונשרפה ספינתו.
קבוצת אקטון
קבוצת אקטון (בצרפתית: Groupe Actéon, באנגלית: Acteon Group) היא תת-קבוצה מבודדת ובלתי מיושבת, הנמצאת בדרום המזרח הרחוק של קבוצת אטול טואמוטו בפולינזיה הצרפתית. תת-קבוצה זו ממוקמת כ-1,400 קילומטרים דרום-מזרחית לטהיטי בקו רוחב: 21° 17' 60 S, קו אורך: 136° 29' W.
אטולים.
קבוצת אקטון כוללת ארבעה אטולים בגודל קטן יחסית:
באף אחד מהאיים באטולים אלה אין תושבים קבועים.
היסטוריה.
האירופי המתועד הראשון שראה את קבוצת אקטון היה פדרו פרננדש דה קיירוש ב-5 בפברואר 1606. הוא תיאר את הקבוצה כ"ארבעה אטולים עטורי דקלי קוקוס". בכתבים השונים של חברים אחרים במשלחת ספרדית זו, המתארים את המסע, הוצגו האיים כ-"Las Cuatro Coronadas" (ארבעת העטורים), "Las Cuatro Hermanas" (ארבע האחיות),"Las Virgenes" (הבתולות) או "Las Anegadas" (האלה המוצפים).
הגילוי המחודש של קבוצת אקטון מזוהה עם תומאס אבריל, קפטן ספינת המסחר הטהיטית Amphitrite, שגילה את האיים הללו בשנת 1833. עם זאת, הם נצפו ב-14 במרץ 1828 על ידי האספן וחובב הטבע הבריטי יוּ קאמינג בספינתו "Discoverer", שהושטה בידי קפטן סמואל גרימווד.
שמם ניתן להם כעבור ארבע שנים, ב-1837, על ידי לורד אדוארד ראסל – מפקד ה-HMS Acteon – על שם ספינתו. בשנת 1983 אטולים אלה הוכו על ידי ציקלון.
מינהל.
מבחינה אדמיניסטרטיבית ארבעת האטולים של קבוצת אקטון שייכים לקומונה גמבייה.
טים מקגרו
סמואל טימות'י מקגרו (באנגלית: Samuel Timothy McGraw; נולד ב-1 במאי 1967) הוא זמר קאנטרי, שחקן, גיטריסט ומפיק אמריקאי. במהלך הקריירה שלו הוציא 15 אלבומים כאשר 10 מהם הגיעו למקום הראשון במצעד אלבומי הקאנטרי האמריקאי. בשנת 1994 הוציא את אלבומו "Not a Moment Too Soon" אשר הביא לפריצה שלו. מאז ועד היום הוציא 65 סינגלים, אשר 25 מהם הגיעו למקום הראשון במצעדי הקאנטרי האמריקאים. בנוסף שלושה משיריו הגיעו למקום הראשון במצעדי סיכום שנה אמריקאים של שירי קאנטרי. במהלך הקריירה שלו זכה בפרסים רבים כאשר הבולטים ביניהם הם שלושה פרסי גראמי, 11 פרסי שבחי הקאנטרי, 10 פרסי AMA, 14 פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי ושלושה פרסי בחירת הקהל. בשנת 2006 הוא ואשתו פיית' היל יצאו לסיבוב ההופעות המשותף "Soul2Soul II Tour" אשר שבר שיא כאשר הפך לסיבוב ההופעות המרוויח ביותר לאמן קאנטרי בהיסטוריה ולאחד מסיבובי ההופעות המרוויחים ביותר בכל הזמנים. במהלך הקריירה שלו מכר 80 מיליון אלבומים ושירים מה שהופך אותו לאחד מאמני הקאנטרי שמכרו הכי הרבה אלבומים ושירים בהיסטוריה ולבין האמנים שמכרו הכי הרבה אלבומים ושירים בכללי בהיסטוריה.
בנוסף פיתח במהלך הקריירה שלו גם תת-קריירה במשחק כאשר הופיע בסרטים כמו הזדמנות שנייה, הממלכה ובחזרה למחר ואף שיחק בתפקיד ראשי בסרט "Flicka" ובסרט "בכוח הקאנטרי" ואף בתפקיד אורח בסדרה "אורות ליל שישי".
כהוקרה על המורשת האיטלקית של סבו, מקגרו זכה באות כבוד על ידי הקרן הלאומית האמריקאית האיטלקית (NIAF) בשנת 2004, וקיבל את פרס ההישג המיוחד של ה-NIAF במוזיקה במהלך חגיגת השנה ה-29 של הקרן.
בשנת 1996 הוא התחתן עם זמרת הקאנטרי פיית' היל והוא בנו של שחקן ה-MLB טאג מקגרו.
קריירה מוזיקלית.
שנות ה-90.
"Tim McGraw
מקגרו משך את תשומת ליבם של חברת "Curb Records" בשנת 1990. לאחר שהקליט קלטת דמו הוא נתן אותה לאביו. אביו נתן אותו לחבר שלו היה מקורב לקורב רקורדס והחבר שלו העביר את הקלטת לקורב רקרודס. כעבור כמה שבועות קורב רקרודס שמעו את ההקלטה והחליטו להחתים את מקגרו על חוזה הקלטות. לאחר מכן בשנת 1991 הוא הוציא את שיר הבכורה שלו "What Room Was the Holiday In" אך השיר נכשל ולא הצליח להיכנס למצעדי הקאנטרי האמריקאים או למצעד האמריקאי הרשמי. לאחר מכן שוחרר אלבום הבכורה שלו אשר קרוי על שמו אך האלבום נחל כישלון חרוץ שלא הצליח להיכנס למצעד האלבומים האמריקאי או למצעד אלבומי הקאנטרי האמריקאי. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים נוספים אך הם נכנסו במקומות נמוכים למצעד הקאנטרי האמריקאי.
Not a Moment Too Soon
Not a Moment Too Soon היה האלבום שהביא לפריצה שלו. הוא זכה להצלחה ענקית בארצות הברית כאשר מכר לא פחות מ-6 מיליון עותקים ובכך היה זכאי למעמד שש פלטינות. בנוסף הוא גם הגיע למעמד פלטינה כפולה בקנדה. כתוצאה מכך הוא הפך לאלבום הקאנטרי הנמכר ביותר לשנת 1994 ובנוסף גם הגיע למקום הראשון במצעד האמריקאי הרשמי ובמצעד אלבומי הקאנטרי. הסינגל הראשון מהאלבום "Indian Outlaw" זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום השמיני במצעד הקאנטרי ולמקום ה-15 במצעד האמריקאי הרשמי ובכך הפך לשיר הראשון של מקגרו להגיע לעשרים העליונים בשני המצעדים. בנוסף הוא גם זכה למעמד זהב על מכירות חצי מיליון עותקים. למרות הצלחתו השיר עורר מחלוקת בגלל שלטענת רבים הציג את הילדים האמריקאים בצורה מתנשאת ובעקבות כך היו תחנות רדיו שהחליטו להחרים את השיר. אך המחלוקת משכה את תשומת ליבם של הקהל כלפיי השיר ועזרה בהעלאת המכירות שלו.
הסינגל השני מהאלבום "Don't Take the Girl" זכה להצלחה רבה אף יותר כאשר הגיע למקום הראשון במצעד הקאנטרי האמריקאי ובכך הפך לשיר הראשון של הזמר לעשות זאת. גם במצעד האמריקאי הרשמי השיר זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-17 והפך לשיר השני של הזמר להיכנס לעשרים העליונים במצעד. בעקבות המחלוקת סביב השיר הקודם השיר עזר לבסס את המוניטין של מקגרו ורבים ראו בו כאדם טוב ועם צד רגיש. השיר הגיע למעמד פלטינה כפולה בארצות הברית והפך לשיר הראשון של הזמר להשיג מעמד פלטינה במדינה. הסינגל השלישי מהאלבום היה השיר "Down on the Farm" אשר נכנס למקום השני במצעד הקאנטרי הרשמי של ארצות הברית. הסינגל הרביעי מהאלבום היה שיר הנושא אשר הגיע למקום הראשון במצעד הקאנטרי האמריקאי והסינגל החמישי מהאלבום היה השיר "Refried Dreams" שנכנס למקום החמישי במצעד הקאנטרי האמריקאי ובכך למעשה מקגרו הצליח להכניס את כל שירי האלבום לעשירייה הפותחת במצעד הקאנטרי האמריקאי, ארבעה מהם לחמישייה הפותחת ושניים מהם למקום הראשון. בעקבות הצלחת האלבום זכה מקרגו בפרס האקדמיה למוזיקת קאנטרי בקטגוריית אלבום השנה ובפרס האמן החדש הזכר עם הביצועים הווקאלים הטובים ביותר.
All I Want