AppLovin (באנגלית: Applovin Corporation) היא חברה אמריקאית העוסקת בתחום הטכנולוגי של התקשורת סלולרית. היא פועלת ממטה בפאלו אלטו בה הוקמה בשנת 2012. החברה מאפשרת למפתחי משחקים שונים לנצל את הטכנולוגיה שלה לפיתוח, ניתוח ופרסום משחקי מחשב לסמרטפונים ומכשירים ניידים נוספים.
היסטוריה.
החברה הוקמה ב-2012 על ידי מספר יזמים. בשנת 2014 היא הצליחה לגייס 40 מיליון דולר והחלה לפעול באופן מסחרי. בין לקוחותיה הראשונים היה "ספוטיפיי". באותה שנה נרכשה חברת גרמנית Moboqo.
בספטמבר 2016 סוכם עקרונית שהחברה תירכש על ידי חברה סינית Orient Hontai Capital תמורת מיליארד וחצי דולר. בסופו של דבר הסיכום לא מומש.
ביולי 2018 החברה הקימה Lion Studios שפועלת מול מפתחי משחקי וידאו לסמרטפונים ומקדמת את תוצרתם. בשנת 2019 נרכשה חברה SafeDK שמפתחת אפליקציות.
בפברואר 2020 נרכשו עוד מספר חברות מפתחות לרבות Geewa הצ'כית שפיתחה את המשחק Smashing four. בשנת 2020 האתר Pocket Gamer דירג את החברה בין 50 מפתחה משחקי סמרטפונים הגדולים והציב אותם במקום ה-20.
באפריל 2021 חברת AppLovin הפכה לחברה ציבורית לפי שווי שוק של 24 מיליארד דולר.
מלחמות הקנאביס
פורי (מאכל)
פורי (בהינדי: पूड़ी; באנגלית: Puri) הוא לחם הודי המטוגן בשמן עמוק, עשוי מקמח חיטה מלא ונפוץ במדינות תת-היבשת ההודית.
שם הלחם נגזר מהמילה הסנסקריטית פוריקה (पूरिका) שפירושה מלא.
הלחם נחשב למאכל רחוב ובדרך כלל אוכלים אותו כארוחת בוקר או חטיף ונהוג להגיש אותו לצד קארי מלוח, פורי בהאג'י או מנות מתוקות.
לחם הפורי עשוי מקמח חיטה מלאה אך אינו מכיל שמרים ולעיתים מגישים אותו בטקסים דתיים יחד עם אוכל צמחוני.
גרסאות.
ללחם הפורי גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית קיימות גם גרסאות נוספות:
פודה
פאטימה ג'ינה
פאטימה ג'ינה (באורדו: فاطمہ جناح; 31 ביולי 1893 - 9 ביולי 1967) הייתה פוליטיקאית פקיסטנית, רופאת שיניים במקצועה. היא הייתה אחותו הצעירה של מוחמד עלי ג'ינה, המושל הכללי הראשון של המדינה וסייעה למאמציו להשיג את עצמאותה. היא הייתה פעילה למען מעמד האשה בארצה ושימשה בה כראש האופוזיציה הראשונה. היא נחשבת אחת מהדמויות המייסדות של ארצה ומהדמויות הנשיות הגדולות והפופולריות ביותר בהיסטוריה שלה, ומכונה "אם האומה" ו"הגברת של פקיסטן".
ביוגרפיה.
פאטימה ג'ינה נולדה למשפחה שיעית בקאת'יאוואר שבפרובינציית בומביי של הודו הבריטית (כיום במדינת גוג'ראט) כבת הצעירה בין שבעה ילדים. מכולם היא הייתה הקרובה ביותר לאח הבוגר, מוחמד עלי ג'ינה, שהיה לאפוטרופוס שלה עם מות אביה ב-1901. היא גרה עמו עד לנישואיו ב-1918. היא למדה בבומביי וב-1919 התקבלה ללימודים באוניברסיטה היוקרתית בקלקוטה . ב-1923 סיימה שם את לימודיה ברפואת שיניים ופתחה מרפאה משלה בבומביי.
לאחר מות גיסתה רטנבאיי , אשתו של מוחמד, ב-1929 סגרה ג'ינה את המרפאה שלה, חזרה לגור עם אחיה, ניהלה את ביתו וטיפלה בבתו היחידה דינה . שותפות זו עם אחיה נמשכה עד מותו ב-1948.
קריירה פוליטית.
ג'ינה ליוותה את אחיה לכל הופעה ציבורית שלו, וכך הגיעה עמו ללונדון שבבריטניה, שם חיו בשנים 1930-1934. היא תמכה במאמציו להשיג את עצמאות הודו מהראג' הבריטי ועם זאת להקים במסגרתה מדינה עצמאית למוסלמים. היא הייתה חברת במפלגת הליגה המוסלמית ההודית (אחר כך מפלגה בת אותו שם בפקיסטן).
במהלך חלוקת הודו והקמת הודו ופקיסטן העצמאיות ב-1947 הקימה ג'ינה את ועדת הנשים לסעד, שלימים היוותה את הגרעין להקמת אגודת הנשים הפקיסטנית , אשר נוסדה על ידי ראנה ליאקאת עלי ח'אן . ג'ינה מילאה תפקיד חשוב ביישובם בפקיסטן של המוהאג'יר , המוסלמים שהיגרו מתחומי הודו אל פקיסטן לאחר ההפרדה ביניהן.
לאחר מות אחיה ירדה ג'ינה מהבמה הציבורית, למעט ביקור קצר שלה בפקיסטן המזרחית (כיום בנגלדש) ב-1954. הדבר היה במידה מסוימת בשל התנכלות אליה מצד ממשלו של ראש הממשלה ליקאת עלי ח'אן. היא שבה לפעילות ציבורית בשנות ה-60, וב-1965, בגיל 71, התמודדה מטעם האופוזיציה בארצה בבחירות למשרת נשיא פקיסטן מול איוב ח'אן. הבחירות לא היו חופשיות לחלוטין והתבססו על גוף בוחר של 80,000 איש ולא על הצבעה אזרחית ישירה. ח'אן ניצח בבחירות - יש הטוענים שבאמצעות מעשי מרמה - אם כי ג'ינה זכתה ברוב בכמה מהמחוזות. מאות אלפים פקדו את עצרות הבחירות שלה והיא כונתה בהן "אם האומה". בנאומיה היא התייחסה אל ח'אן כאל דיקטטור וטענה שבפשרת המים הגדולה עם הודו ב-1960 הוא הפקיר את האינטרסים של פקיסטן. ההישג העיקרי של התמודדותה היה בכך שהציבור בפקיסטן הראה כי איננו מתנגד להתמודדות של נשים על מינוי לתפקידים בכירים בזירה הציבורית במדינה.
מותה והנצחתה.
ג'ינה מתה בקראצ'י ב-1967, בגיל 73. סיבת המוות הרשמית הייתה אי ספיקת לב. עם זאת הועלתה גם הטענה שנסיבות מותה היו חשודות ושהיא נרצחה. נערכה לה הלוויה ממלכתית איסלאמית שבה נכחו חצי מיליון איש. היא נקברה לצד אחיה במאוזוליאום שהוקם לכבודו בעיר קראצ'י.
ג'ינה זכתה להכרה והערצה ציבורית גדולות בארצה, ומפעלים שונים הוקמו להנצחתה, לרבות שתי אוניברסיטאות, מכללה לרפואת שיניים, שכונה בקראצ'י ופארק ציבורי גדול בעיר איסלאמאבאד.
ב-1987 יצא לאור ספר ביוגרפי בשם "אחי", שג'ינה חיברה אודות אחיה מוחמד עלי עוד בתחילת שנות ה-50, ואשר פרסומו נמנע על ידי ממשלת פקיסטן.
השמורה הביוספרית טוואקאן-קואיקטלאן
השמורה הביוספרית טוואקאן-קואיקטלאן (בספרדית: Reserva de la biosfera Tehuacán-Cuicatlán) היא אזור טבע מוגן הממוקם בדרום-מזרח מקסיקו. שמה נובע משני המקומות העיקריים שבה: וקואיקטלאן, באחרון נמצאים המשרדים המנהליים שלה. השמורה משתרעת על פני 4,901.86 קילומטרים רבועים המחולקים בין 21 מועצות אזוריות במדינות מקסיקו, ואחאקה ופואבלה.
ב-2 ביולי 2018 האתר הוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
מיקום.
האזור ממוקם בהרי סיירה מדר דל סור (Sierra Madre del Sur). הוא מאופיין בשטח הטרשי שלו, שבו רכסי הרים שאינם עולים על שלושת אלפים מטרים מעל פני הים מסביב לעמקים הרחבים של טוואקאן וספוטיטלאן (Zapotitlán) והעמק העמוק של קואיקטלאן. כמעט כל השמורה היא חלק מהאגן העליון של הנהר , אחד מהנהרות הגדולים של מקסיקו, אף על פי שבאזור זה המשקעים אינם מספיקים ליצירת נחלים גדולים. הפפאלואפן מקבל מים של נחלים רבים שמקורם בהרי סיירה דה טוואקאן (Sierra de Tehuacán) והרי , כולל טוואקאן, והנהרות, קלפה (Calapa) וספוטיטלאן (Zapotitlán).
השמורה הביוספרית תחומה ממערב על ידי סיירה מיקסטקה וממזרח על ידי שלושה רכסי הרים: סיירה סונגוליקה (Sierra Zongolica) בצפון, מסאטק סיירה (Mazatec Sierra) במרכז וסיירה דה חוארס (Sierra de Juarez) בדרום. רכס ההרים הבולט ביותר הוא סיירה סונגוליקה. רכס הסיירה מסאטק, מתאפיין בטופוגרפיה הקרסטית, חתוכה בקניונים עמוקים.
האקלים של האזור חמים יבש למחצה טרופי למחצה באזור העמק העמוק של קואיקטלאן עם גשמים מתונים בקיץ. בחלקים הגבוהים של ההרים מקובל לראות שבראש ההרים נוצר ערפל סמיך שרק לעיתים רחוקות מתעבה לטפטוף מתון.
מאפיינים אקולוגיים.
יש בעמק טוואקאן-קואיקטלאן מגוון ביולוגי יוצא דופן לגבי אזור צחיח או צחיח למחצה באמריקה הצפונית. מתוך 36 חבורות צמחייה, 15 ייחודיות לעמק. 70% של כל המשפחות של צמחים בעלי פרחים בעולם מיוצגים בשמורה על ידי מין אחד לפחות, מעל ל-3,000 מינים של צמחים וסקולריים, שכ-10% מהם אנדמיים. בולטת במיוחד משפחת הצבריים המצויה בסיכון בעולם, עם 28 סוגים ו-86 מינים, מתוכם 21 אנדמיים. במקומות מסוימים של צפיפות יוצאת דופן של 180 קקטוס עמודיים לדונם. באתר יש גם מגוון של צמחים אחרים כדוגמת מיני האגבה, היוקה, הברומליים, ה והאלוניים. האתר הוא גם משכן למגוון ביולוגי גדול, יחסית לאזורים צחיחים, של בעלי חיים, בייחוד למינים של דו-חיים, זוחלים ועופות. בין השאר האזור מהווה 10% משטח התפוצה של 4 מינים של דו-חיים, ומדורג כאחד מבין שני אזורים מוגנים בעולם לשימור 7 מינים של דו-חיים ו-3 של עופות. למגוון הביולוגי של האזור יש היסטוריה ארוכה של סיוע להתפתחות האנושית, והמקומים משתמשים בכשליש מהמגוון הכולל של הצמחים, כ-1,000 מינים.
בקרב בעלי החוליות יש בשמורה הביוספרית 18 מיני דגים ו-27 מיני דו-חיים, שהוא מגוון גבוה בהשוואה למדבריות אמריקה הצפונית ואוסטרליה. יש בה גם 85 מיני זוחלים, מתוכם 20 אנדמיים ו-338 מיני עופות, מתוכם 16 אנדמיים.
בשל מגוון המינים האנדמיים שלו, המינים הנמצאים בסכנת הכחדה ומינים הצמחים הנדירים שלו, האתר מוגדר על ידי ארגון IUCN כנקודה חמה של המגוון הביולוגי העולמי.
היסטוריה אנושית.
המגוון הביולוגי של העמק יחד עם התנאים המדבריים היו המקור לרצפים התרבותיים הארוכים והמתועדים ביותר ביבשת העל של אמריקה. בעמק זוהו 22 אתרים ארכאולוגיים המתעדים התפתחות טכנולוגית אנושית ארוכה על פני תקופה של 12,000 שנים שהגדירה את האזור התרבותי הקרוי כיום מסו-אמריקה. התפתחות טכנולוגית זו כללה תירבות צמחי בר שבעמק היא בין העתיקות בעולם וטכנולוגיות לניהול מים כדוגמת תעלות, בארות, טרסות, אמות מים וסכרים. טכנולוגיות ניהול המים יצרו במקום את מכלול ההשקיה העתיק המגוון ביותר ביבשת. הפיתוחים הטכנולוגיים כללו את הגילוי של חידושים אחרים כמו תעשיית מלח וכלי חרס, שהיו חיוניים לארגון ולמורכבות של הציוויליזציות הראשונות.
משום כך מגדיר אונסקו את עמק טוואקאן-קואיקטלאן כבית הגידול המקורי של מסו-אמריקה ולכן הוא מורשת שלא תסולא בפז וחסרת תחליף של האנושות.
ג'רג' ראושר