PyGTK ( בעברית: פַּי גִי טִי קֵיי) היא ספריה בשפת התכנות פייתון אשר מאפשרת לעשות שימוש בספרית GTK באמצעות פייתון. GTK היא ספריה שמספקת כלים לפיתוח GUI ( ממשק משתמש גרפי). PyGTK היא תוכנה חופשית והיא שוחחרה תחת הרישיון LGPL. היא הושקה לראשונה בשנת 2011 ופותחה על ידי צוות ששמו "PyGTK Core development team", שמונה כ-6 אנשים. המחבר המקורי של הספרייה הוא מפתח ה-GNOME ג'יימס הנסטרידג' ( James Henstridge ).
PyGTK הוחלפה עם המעבר לגרסה 3 של GTK, בספריה אחרת ששמה PyGObject. ספריה זו אמורה לשפר את הדיליי בין עדכונים של GTK לבין הגעתם לספריות אשר מאפשרות להריצה בשפות אחרות ( כמו PyGTK ). בנוסף, הספרייה אמורה להפחית צורך בתחזוקה של התוכנה ובכך להוריד עומס מן המפתחים.
תוכנית Hello World.
תוכנית זו תציג על המסך חלון שגודלו 200x200 פיקסלים עם המילים "Hello World" בפנים.
import gtk # ייבוא הספרייה
def create_window(): # הגדרת פעולה שיוצרת חלון בגודל 200 על 200, לצורך נוחיות וסדר בקוד
window = gtk.Window() # הגדרת אובייקט חדש של חלון
window.set_default_size(200, 200) # הגדרת גודלו כ 200 על 200 פיקסלים
window.connect("destroy", gtk.main_quit) # מגדירים כך שהחלון ייסגר כאשר לוחצים על האיקס
label = gtk.Label("Hello World") # מוסיפים תווית עם הטקסט
window.add(label) # מוסיפים לחלון את התווית
label.show() # מציגים את התווית
window.show() # מציגים את החלון
create_window() # קוראים לפעולה שיוצרת חלון שהוגדרה לעיל
gtk.main() # ממשיכים להציג את המסך ומקשיבים לאירועים נוספים
ראו גם.
Tkinter
Pygame
Python
קישורים חיצוניים.
PyGObject - התוכנה שהחליפה את PyGTK.
__לחיפוש__
עבר ועתיד (כתב עת)
כתב העת היהודי עבר ועתיד (בהונגרית: Múlt és Jövő), ואחר כך גם הוצאה לאור ספרים; הוא אחת מהוצאות לאור של כתבי עת וספרים הונגרים הוותיק ביותר בהונגריה.
תולדות כתב העת.
כתב העת נוסד על ידי יוסף פטאי בשנת 1911 ופעל ברציפות עד מרץ 1944, עד הכיבוש הגרמני של הונגריה (מבצע מרגרטה). זה היה האורגן התרבותי והאמנותי של כמעט מיליון יהודי הונגריה באותה תקופה. בשנת 1988 חידש את הופעתו יאנוש קבאנאי, תוך ניצול האירוע ההיסטורי של חילופי המשטר בהונגריה. למגזין נוספה הוצאה לאור של ספרים מאז 1994, שפעילותה גדלה באופן דינמי משנה לשנה. המגזין והוצאת הספרים משלימים זה את זה באמצעות מחברים וצוות מערכת משותפים, ובחלקו קהל קוראים משותף.
תוכנית הוצאת כתב העת "עבר ועתיד" והספרים קשורה קשר הדוק לצרכים המוחשיים הסוציולוגיים של התאוששות יהדות הונגריה לאחר שינוי המשטר בשנת 1989. ההוצאה מפרסמת ספרות יהודית חדשה שמגיבה לשינויים בתקופה, לתוצאות המחקר בהיסטוריה של יהדות הונגריה ומשלבת את האוצרות הרוחניים שנאספו ומתעדכנים במהלך גילוי היצירה הרוחנית היהודית של מאה השנים האחרונות לתוך "מחזור הדם" הרוחני האוניברסלי של יהדות העולם. זה חשוב ביותר כיוון שהונגריה הייתה פעם אחד המרכזים החשובים ביותר בעולם של היהדות. מחברים כמו ארמין ואמברי, יצחק יהודה גולדציהר, בנימין זאב בכר, לאיוש בלאו, דב ברנאט הלר, אלכסנדר שייבר, אישטוואן האן ועוד רבים אחרים ידועים בכל רחבי העולם. יתרה מכך, זיכרונם, שמירת דועתיהם הרוחניות, הטיפול וההתפתחות של מורשתם, נותרו חסרי בית לפני כן הן בהונגריה והן בעולם. סופרים ידועים בינלאומיים יהודים-הונגרים כמו פרנץ מולנר, ארתור קסטלר, אפרים קישון, ג'ורג' מיקש או תסריטאים או במאים הוליוודיים מפורסמים בעולם יצאו מאזור תרבותי זה במרכז אירופה. השואה לא רק הרסה את ההיסטוריה של יהדות הונגריה, אלא גם קטעה, ושיברה קריירות מבריקות רבות במחנות ריכוז. כתב העת ממשיך את יצירתם ואת רוחם, גם מתוך רצון לפרסם את שמם ועבודתם לעולם כולו. כאלה הם לדוגמה קארוי פאפ, כותב הפרוזה ואימרה אמוש הצייר. שניהם אבות יהודים מודרניים, שאליהם מובילה זהותנו הרוחנית.
המו"ל של עבר ועתיד מפרסם ספרות יהודית שנכתבה בשפות המגוונות ביותר בעולם מיצירות יהדות עדכניות בתרגומים להונגרית. בנוסף לנושאים היהודיים הקשורים זה לזה, המו"ל מתעניין גם בסובלנות, ברב תרבותיות ובספרות עיונית. הנושאים התמטיים של כתב העת בכל רבעון כוללים גם אנתולוגיה של ספר בכל מהדורה. אחד מתפקידי עותקי כתב העת להתמקד ביהדות במדינות שונות בשנים האחרונות ולהתמקד בפורומים ואישים רוחניים יהודיים שם. אחד הניסיונות המוצלחים ביותר היה פנייה לאינטלקטואלים ולסדנאות יהודיים: הישראלי, הפולני, הצרפתי, או הגרמני. השנה 1998 למשל בנושאי המגזין והוצאת הספרים היו ציון מלאת 150 שנה למהפכת 1848 בהונגריה ולמלחמת העצמאות ההונגרית בשנים 1848–1849 וכן 50 שנה להקמת מדינת ישראל. יום השנה ה-150 הוא גם הרגע בו יהודי הונגריה הפכו ליהודות הונגריה. זהו אחד האירועים המכוננים והמכריעים בכל ההיסטוריה ההונגרית מכיוון שהאנרגיות היהודיות ששוחררו אז לפני 150 שנה דחפו את הונגריה למסילות המודרניות. עובדה זו מכריעה לפחות כמו התחנה הסופית של צמד המסילות: שואת יהדות הונגריה.
עבר ועתיד החדש.
כתב העת עבר ועתיד שהופיע מחדש (הוא מקוצר לעיתים קרובות כ- MéJ, והוסיף בפרסומיו המדעיים את האותיות: ÚF, כלומר: גליונות חדשים) פרסם את הגיליון הראשון שלו בדצמבר 1988, שהייתה אנתולוגיה. בשנת 1989 יצאו לאור שני גיליונות של המגזין, ומאז 1990 יצאו לאור באופן קבוע גיליונות ארבע פעמים בשנה. מסות, מחקרים היסטוריים, סוציולוגיים ובנושאי יהדות, ספרות יפה, אמנות, דיווחים, ראיונות: אלה הם הז'אנרים העיקריים של כתב העת. חלק קטן מחומרי הצילום והאיור כבר עלו או יועלו לאינטרנט, אך יש תוכניות ליצור ארכיון איורים שיעזור לכל מי שעובד בנושאים דומים. מחנה המנויים הזרים (מחוץ להונגריה) הולך וגדל, כך שבסוף הגיליונות מתפרסמים תכנים וסיכום באנגלית. זה גם תנאי לספריות האוניברסיטאות הזרות להזמין את כתב העת. הנושאים נערכים ברובם על פי עקרונות נושאיים. אחד מתפקידי הפרסומים להתמקד כאמור ביהודי מדינות שונות (ישראל, פולין, צרפת, גרמניה) ובשנים האחרונות גם יצירת קשר עם הפורומים והאישים הרוחניים היהודיים שם. המדור בשם "ניטור" הוא ביבליוגרפיה מבוארת של ספרים ומאמרים בנושאים יהודיים שמתפרסמים בהונגרית - ולכן עבור אלה שעוסקים ביהדות הונגריה ידע על העיתונים, כתבי העת והפרסומים הוא בלתי נמנע .
המייסד.
מייסד העיתון, יוסף פטאי שנולד בהונגריה ונפטר בתל אביב בשנת 1953 היה סופר, משורר, מתרגם. הוא למד תאולוגיה עברית בניטרה, בבית המדרש לרבנים בבודפשט ולאחר מכן בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת בודפשט (כיום שמו אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא קיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1907 ואת תעודת ההוראה בשנת 1908. בין השנים 1908–1921 היה מורה בגימנסיה בבודפשט. משנת 1912, היה העורך של כתב העת עבר ועתיד. בשנת 1940 עלה לארץ ישראל. בקרב יהודי הונגריה ומחוצה לה, הוא פעל בהרחבה ברוח יהודית-ציונית שמטרתה הייתה לעורר את התודעה העצמית הלאומית היהודית. בכתבי יד זרים חקר יצירות לא ידועות של משוררים עבריים מימי הביניים. הוא ערך את:
בעיית איינשטיין
בעיית איינשטיין היא מונח בגאומטריה של המישור ושואלת לגבי קיומו של אריח יחיד אשר כשלעצמו מהווה קבוצה של אריחים אפריודיים, כלומר, צורה שיכולה לרצף את המישור, אבל רק באופן מונופריודי. צורה כזו נקראת "איינשטיין" (אין להתבלבל עם הפיזיקאי אלברט איינשטיין), ומשמעותה נובע ממשחק המילים הגרמניות "איינ" (אחד) "שטיין" (אריח). בהתאם להגדרות הספציפיות של אי-פריודיות, והגדרות אילו קבוצות עשויות לענות לגדרת אריחים ואילו סוגי כללי התאמה מותרים, הבעיה פתוחה או סגורה. ניתן לראות את בעיית איינשטיין כהרחבה טבעית של החלק השני של הבעיה השמונה-עשרה של הילברט, המבקשת פוליהדרון יחיד המרצף את המרחב האוקלידי התלת ממדי, אך כזה שאין ריצוף של רצפה בעזרת הפוליהדרון הוא איזוהדרלי. אריחים אניזו-הדרליים כאלה נמצאו על ידי קארל ריינהרדט בשנת 1928, אך אריחים אניזו-הדרליים אלו מרצפים במחזוריות את המרחב.
ארנולף, דוכס בוואריה
ארנולף השני, דוכס בוואריה (מת ב-14 ביולי 937), הידוע גם בשם הרע (בגרמנית: "der Schlimme"), הרשע ("der Böse"), בן לשושלת לואיטפולדינג, החזיק בתואר דוכס בוואריה משנת 907 לערך עד מותו בשנת 937. הוא ממוספר כשני, מאחר שארנולף מקרינתיה, נספר כארנולף הראשון.
ביוגרפיה.
שנת לידתו של ארנולף אינה ידועה, אך נאמר כי הוא נולד בערך בתקופת שלטונם של הבישוף המאה השביעית ארנולף ממץ ושל המלך הקרולינגי ארנולף מקרינתיה. ארנולף היה בנו של לואיטפולד, מרקיז בוואריה וקוניגונדה משושלת אהלולפינג, בתו של ברטהולד הראשון, הפלטין הרוזן של שוואביה. אחיה ארכאנגר קיבל את תואר דוכס שוואביה בשנת 915.
תחת שלטונו החלש של המלך הפרנקי המזרחי לודוויג הילד, לואיטפולד כבר השיג עמדה חזקה בארצות בוואריה, והצליח לקדם את המרקיזים הווילהלמינים. הוא שלט בנחלות נרחבות לאורך הדנובה עם רגנסבורג (רטיסבון) ובנורדגאו הסמוכה.
דוכס בוואריה.