סיון ארבל (נולדה ב-1990) היא מלחינה ומעבדת, מורה למוזיקה ופיתוח קול ישראלית ומבצעת עולמית בסצנת הג'אז הבינלאומית. כמה מההופעות האחרונות שלה התקיימו בפסטיבל הג'אז במינסק, "פסטיבל ימי הג'אז" בברטיסלאבה, מרכז לינקולן בניו יורק, פסטיבל הג'אז של בוסטון, פסטיבל 4020 באוסטריה, ואחרים.
ביוגרפיה.
מאז שעברה לניו יורק ב-2014 הוציאה סיון שני אלבומים: "Broken Lines" (2016) ו-"Change of Light" (2019), שנבחר על ידי תחנת הרדיו העולמית Jazz2K כדיסק הווקאלי הטוב ביותר של 2019.
ארבל נולדה בירושלים וגדלה ולמדה בכפר אוריה. למדה מחול ופיתוח קול במרכז יד חריף לאמנות בישראל. לאחר מכן למדה ברימון בית הספר למוזיקה, והתמחתה במחלקת ביצועי הג'אז. בין 2013 ל-2014 למדה ארבל במרכז ניופארק למוזיקה בדבלין, אירלנד; היא נבחרה כנציגת בית הספר באיגוד הבינלאומי השנתי ה-24 של בתי הספר לג'אז שהתקיים בדרום אפריקה.
היא הופיעה כזמרת ורקדנית ברחבי העולם, ביניהן ישראל, טורקיה, בולגריה וארצות הברית. בשנת 2016 השתתפה במופע המוזיקלי הישראלי "אם יכולתי לשכתב את העולם" (Rewrite the World). ארבל מלמדת גם מוזיקה ופיתוח קול ברחבי העולם, כולל Saint Music College ברומא, וגם ב- Anton Bruckner Private University בלינץ ואף ב- The Musicianship בוושינגטון די. סי..
ארבל הופיעה בפסטיבל הג'אז במונטריאול בשנת 2016 כחלק מסדרת מלחיני הג'אז. בשנת 2019 השתתפה ארבל בפסטיבל ימי הג'אז בברטיסלבה, בפסטיבל הג'אז בבוסטון ובפסטיבל הג'אז בפורט גרין פארק.
יוסף ברבי ניסן
יוסף ברבי ניסן היה פייטן שחי באזור ארץ ישראל וסביבתה בתקופה הקלאסית של הפיוט (המאה השביעית או השמינית). סגנונו הושפע רבות מזה של רבי אלעזר בירבי קליר, ופיוטיו ידועים בקשי לשונם ובסגנונם החידתי.
תקופתו ומקומו.
מיצירותיו הנשענות על החלוקה התלת שנתית לקריאת התורה והעדרה של התייחסות לברכת מצמיח קרן ישועה ניכר שנוסח התפילה שלו היה ארצישראלי ועל כן מסיקים שהוא חי בארץ ישראל.
בלפחות אחת מיצירותיו ניכרת החתימה "יוסף ברבי ניסן משוה קריתים". שמואל קליין טען, על פי התרגום הירושלמי, "דִבְנוּהָ קַרְתָּא", לאזכור של שוה קריתים בתורה, שיוסף ברבי ניסן היה מנווה, בדרום סוריה. היו שדחו זיהוי בכך שהניקוד בתרגום ירושלמי הוא אחר ואינו מתייחס לנווה ואחרים כמו יוסף יהלום שחזקו את הזיהוי. יהלום אף טען שמציאת שריד מפיוט של יוסף ברבי ניסן על פפירוס מצביע על כך שהפייטן היה מהאזור סביב הכנרת, מקום יש חומר גלם בשפע לפפירוסים.
חיים שירמן שיער שיוסף ברבי ניסן חי בתקופה הביזנטית, מכיוון שלא נמצא בפיוטיו התייחסות לערבים. יהלום ציין את התייחסותו לנצרות במילים "גדע קרן שעיר" כראייה נוספת לקדמותו לפני הכיבוש הערבי. בנימין לפלר כתב שהוא חי אל תוך התקופה הערבית, שכן יוסף ברבי ניסן מזכיר באחד מפיוטיו את האויבים בכינוי "לועטי דבשת", שמכוון כנראה לערבים.
אופי יצירתו.
מנחם זולאי כתב עליו "לשונו קשה ונוקשה" וזאת אפילו ביחס לקושי בפיוטיהם של פייטנים אחרים. שולמית אליצור משערת שהדבר נובע משאיפה מודעת לכתוב פיוט חידתי שפענוחו יהיה אתגר לשומעים. בשל כך, פייטן מאוחר יותר נאלץ להגביר את רמת החידתיות משום שהרמה של קודמיו כבר נחשבה "קלה" ולא דרשה מאמץ מהשומעים.
יצירתו מושפעת מיניי ומאלעזר בירבי קליר. כהקליר הוא אינו נמנע משימוש בביטויים מגשימים ביחס לאל, הוא מייצר מילים מחודשת בדרך ההיקש, הוא משתמש במילים לועזיות מהמדרש והתלמוד ובשורשים ארמיים במקום במילים עבריות, ולצורך המבנה הפיוטי אינו נמנע מלשנות בין זכר לנקבה. יוסף ברבי ניסן גם נוהג לשנות משקלים של שמות מקומות והוא מרבה להזכיר מספרים ממדרשי חז"ל. הוא נוהג להשתמש במילים יחידאיות בתנ"ך תוך שימוש במשמעותם על פי תרגום יונתן בן עוזיאל.
ברם, הדברים נכונים בעיקר ביחס לקרובותיו המצויות בידינו: קדושתאות לשביעי של פסח ולסדר "הנני ממטיר", ושבעתא לתפילת טל. בניגוד אליהן, היוצרות שכתב לסדרי התורה מתאפיינות בלשון פשוטה וקלה יותר, והמדרשים מסופרים בהם בפירוש ולא ברמזים.
אדולף זילברשטיין
אדולף זילברשטיין, (בהונגרית: Silberstein Adolf; פשט, 1 ביולי 1845 – בודפשט, 12 בינואר 1899) היה עיתונאי, מבקר, אסתטיקן יהודי-הונגרי חבר באגודת פטפי.
ביוגרפיה.
זילברשטיין נולד במשפחה יהודית הונגרית ממוצא גרמני והוא בנם של ליפוט זילברשטיין ושל לואיזה וייס. הוא השלים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הפיאריסטית בפשט. שם התיידד עם לאיוש הבשי, אישטוואן טולדי, גאבור קארויאי והרוזן טיבור קארויאי. בשנת 1861 נרשם כסטודנט למדעי הרוח באוניברסיטת לייפציג, שם חקר, בין היתר, את עבודותיהם של גדולי הפילוסופים הגרמנים קאנט, פיכטה והגל. הוא למד סנסקריט ובלשנות השוואתית באוניברסיטת ברלין ולאחר מכן המשיך את לימודיו בהיסטוריה, כלכלה, משפטים ומדע המדינה באוניברסיטת היידלברג. בגיל עשרים ואחת קיבל את הדוקטורט בלייפציג.
לאחר מכן הפך לעיתונאי. מאמריו פורסמו על ידי הטאגבלאט (Tagelblatt) בלייפציג, הדויטשה אלגמיינה צייטונג (Deutsche Allgemeine Zeitung) ועיתונים אחרים בגרמניה, והוא מונה אחר כך לעורך של פרמדנבלט (Fremdenblatt). מוקדם יותר הוא תרגם להונגרית את יצירתו של טיטוס מאקיוס פלאוטוס "האסירים" (Captivi) בחיקוי נאמן לשירה העתיקה. אגודת קישפלודי הייתה מוכנה לפרסם את התרגום, אך רצתה להפוך את השפה לעממית יותר. עבודתו האסתטית של זילברשטיין על רודולף גוטשאל זכתה לשבחים רבים. בשבועון Dramaturgische Blätter, שערך בשלישייה, הוא עורר את עניין הציבור הגרמני באמנות ההונגרית.
אביו נפטר בשנת 1866. הוא חזר להונגריה רק כעבור ארבע שנים וערך את טימישוארה צייטונג (Temesvarer Zeitung) בטימישוארה במשך שנה (16 באוגוסט 1870 עד מאי 1871). בשנת 1871 הפך לעובד של עיתונים גרמניים בפשט. הוא כתב טורים עבור פסטר לויד, מאמרי מערכת של כתב העת פסטר ג'ורנל הישן והיה העורך של שני מגזינים מאוירים. מאוחר יותר עבר מפסטר לויד לוולדשטיין אונגרישר לויד (Waldstein Ungarischer Lloyd). בשנת 1874 הפך למו"ל ולעורך כתב העת פסטר ג'ורנל, אותו עזב אחרי שש שנות עריכה. משנת 1880 עבד שוב במערכת העורכים של פסטר לויד, שם כתב את רוב הביקורות המקצועיות בנושאי תיאטרון ועוד. זילברשטיין זכה להישגים על ידי תרגום לגרמנית של יצירותיהם של מור יוקאי, קלמן מיקסאט, לאיוש ברטוק ואחרים.
הוא היה אסתטיקן ופילוסוף משכיל. זילברשטיין כתב היטב גם בהונגרית, אך ההכרח להתפרנס הפך אותו לסופר בשפה הגרמנית. מאמריו, ביקורות התיאטרון ומחקריו פורסמו בכמה כתבי עת הן בהונגרית והן בגרמנית.
יחסי אוסטרליה–אתיופיה
יחסי אוסטרליה–אתיופיה הם יחסי החוץ בין אוסטרליה לאתיופיה.
סקירה כללית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1965.
הסחר בין אוסטרליה לאתיופיה הוא קטן, אך אתיופיה ניחנת במשאבים מינרליים והיא מעוניינת בהשקעות דו-צדדיות ובשיתוף מומחיות.
השרה לפיתוח בינלאומי ולאוקיינוס השקט, הסנטורית קונסצ'ה פיירבנטי-ולס, ביקרה באתיופיה בינואר 2017 כדי לצפות בפסגת האיחוד האפריקאי ולפגוש את עמיתיה באתיופיה. היא גם ביקרה בפרויקטים של סיוע באוסטרליה, כולל בית החולים המלין פיסטולה ורטראק (מרכז שיקום לילדים ברחוב) והכריזה על מיליון דולר לפרויקט העצמה מגדרית המנוהל על ידי נציבות האיחוד האפריקאי.
אתיופיה היא באופן קבוע אחת המקבלות הגדולות ביותר של סיוע בפיתוח רשמי. אתיופיה מתמודדת בימים אלו עם בצורת גדולה הקשורה לתנאי מזג האוויר באל ניניו. אוסטרליה מספקת הכשרה המועברת באמצעות מלגות וסיורי לימוד לאתיופיה, עם דגש על תמציות וחקלאות. בית החולים המלין פיסטולה וקרן פרד הולוס, שניהם הוקמו על ידי האוסטרלים, ניהלו מערכות יחסים ארוכות עם אתיופיה וסיפקו שירותים רפואיים נחוצים.
בשנת 2015 מלאו 50 שנה לכינון היחסים הדו-צדדיים בין אוסטרליה לאתיופיה. אוסטרליה עברה למשרד חדש באדיס אבבה ביולי 2014, לאחר שפתחה שגרירות בשנת 2010. אתיופיה מיוצגת על ידי שגריר בקנברה מאז דצמבר 2013.
יחסי אתיופיה–מקסיקו
יחסי אתיופיה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של אתיופיה לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות. שתי המדינות חברות בקבוצת 24 ובאו"ם.
היסטוריה.
אתיופיה הייתה האומה היחידה באפריקה שמעולם לא נכבשה על ידי מדינה אירופית. בשנת 1935 נכנסו כוחות איטלקיים לאתיופיה, ניצחו בהצלחה את צבא אתיופיה והמשיכו לכבוש את המדינה בחמש השנים הבאות. זו הייתה ידועה בשם המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה. בחבר הלאומים מקסיקו הייתה אחת מחמש המדינות החברות היחידות שגינו את פלישת איטליה והכיבוש האיטלקי. מסיבה זו שמרה אתיופיה על מושבה באספה והיא נותרה חברה בחבר הלאומים. כמה שנים לאחר מלחמת העולם השנייה כוננו יחסים דיפלומטיים בין אתיופיה למקסיקו בשנת 1949. בשנת 1954 הפך הקיסר היילה סלאסי לראש המדינה הראשון אי פעם מאומה אפריקאית שהגיע לביקור רשמי במקסיקו.
בשנת 1963, שתי המדינות פתחו שגרירויות זו אצל זו, בהתאמה; עם זאת, מקסיקו סגרה את שגרירותה באתיופיה בשנת 1989 בגלל סיבות כלכליות ואתיופיה הלכה בעקבותיה בשנת 1990. בשנת 2007, מקסיקו פתחה מחדש את שגרירותה באדיס אבבה.