מרד שבע בן בכרי בתרבות העממית.
בספר "מלכים ג" מאת יוכי ברנדס מוצג המרד כ"מרד המקדשים", והמניע המוצג הוא תקנה (בדיונית) שתיקן דוד המבטלת את המקדשים והבמות בערים מחוץ לירושלים.
פרב פלטשר
Give a Little More
Give A Little More (בעברית: תן קצת יותר) הוא הסינגל השני מתוך אלבום האולפן השלישי של להקת הפופ רוק האמריקאית מארון 5.
הסינגל נכתב על ידי סולן הלהקה, אדם לוין, הקלידן ג'סי קרמייקל, והגיטריסט ג'יימס ולנטיין, ושוחרר ב-17 באוגוסט 2010.
אפרים איינהורן
אפרים אינהורן
ג'פאן ריילוויז
ג'פאן ריילוויז גרופ, ידועה יותר בשם JR (ביפנית: JRグループ) היא קבוצה של שבע חברות שהשתלטו על כל נכסיה של חברת הרכבות הלאומית של יפן ב-1 באפריל 1987.
ג'פאן ריילוויז שוכנת בליבה של מערכת הרכבות של יפן, והיא מפעילה חלק גדול מקווי הרכבות הבין-עירוניים והעירוניים במדינה.
חברות.
את הקבוצה מרכיבות שבע חברות המספקות שירותי רכבות, ועוד שתיים נוספות שלא מספקות שירותים. החברות המפעילות מתחלקות לשש חברות של רכבות נוסעים, וחברה אחת העוסקת בשינוע. בניגוד לקבוצות אחרות, החברות המרכיבות את ג'פאן ריילוויז פועלות באופן עצמאי, ואין לקבוצה משרד מרכזי אחד או חברת החזקות המכתיבה מדיניות עסקית.
שש החברות הנותנות שירותי רכבות נוסעים מתחלקות ביניהן על פי אזורי המדינה, אם כי לעיתים חורגות רכבות אחדות, בעיקר בקווים ארוכים, מתחומי פעילותן. חברת רכבות המשא של יפן, מפעילה את כל מערך רכבות המשא במדינה. בנוסף, שתי החברות שאינן מספקות שירותי רכבות הן המכון למחקר טכני של רכבות ומערכות מידע לרכבות. לכל אחת מהחברות בקבוצה יש קבוצה משלה באזור פעילותה, המקלה על ניהול הרכבות באזור.
ג'פאן ריילוויז מחזיקה ברשת מסילות הרכבת של יפן, אותה ירשה מחברת הרכבות הלאומית. נוסעים רשאים לעבור בין רכבות של חברות שונות מהקבוצה, ללא צורך ברכישת כרטיס נוסף.
בעלות.
ממשלת יפן הפריטה את חברת הרכבות הלאומית של יפן ב-1987. אף על פי שפירוק החברה החל באופן מיידי, ההפרטה לא הייתה מיידית. תחילה המשיכה הממשלה להחזיק בחברות הבת, ותהליך ההפרטה החל רק בראשית שנות ה-90. עד שנת 2006 עמדו כל מניות חברות הרכבות המזרחית, המערבית והמרכזית למכירה בבורסה לניירות ערך בטוקיו. לעומת זאת, חברות הרכבות של הוקאידו, של שיקוקו ושל קיושו, וכמו כן חברת רכבות המשא עודן בבעלותן של גופים ממשלתיים.
רקע.
הפרטת חברת הרכבות הלאומית באה בעקבות סדרת כשלים ניהוליים, הפסדים כספיים ומקרי הונאה. בראשית שנות ה-80 ירד מספר הנוסעים ועסקי השינוע, ועליית מחירי הכרטיסים הביאו להפסדים נוספים. מה שנותר מחברת הרכבות הלאומית לאחר פירוקה ב-1987 הייתה חברה שנקראה "תאגיד הפרעון של חברת הרכבות הלאומית." מטרתו היחידה של תאגיד זה היה להפטר מנכסי החברה ומחובותיה, שלא עברו על ממשיכי דרכה, ולבצע פעולות נוספות הקשורות בפירוק החברה.
החברות החדשות נכנסו לתחרות, קיצצו במספר עובדיהן וערכו שינויים. תחילה התקבלו תגובות חיוביות מצד הציבור היפני, ומספר הנוסעים ברכבות ג'פאן ריילוויז גרופ הגיע ב-1987 ל-204.7 קילומטרים-נוסעים, עליה של 3.2% מ-1986. עלתה הדרישה לתחבורת רכבות, אם כי היא עדיין נותרה 28% מכלל תחבורת הנוסעים, וכ-5% משינוע משא ב-1990.
לשש החברות הייתה רשת מסילות רכבת באורך 18,800 קילומטרים בסוף שנות ה-80. מתוך אלה, כרבע היו מסילות כפולות, או מספר רב של מסילות צמודות, והשאר קווים בודדים. ב-1988 פעלו 51% מקטרי שש החברות באמצעות מנוע דיזל, והשאר על מנוע חשמלי. בבעלות חברת רכבות המשא של יפן כל הקטרים שלה, קרונות המשא והתחנות, אך היא שוכרת את השימוש בפסים משש החברות האחרות.
תאגיד נכסי השינקנסן מחכיר את מסילות השינקנסן, באורך כולל של 2,100 קילומטרים, לחברות הרכבות בהונשו. ב-1991 שינה התאגיד את שמו ל"הקרן לפיתוח רכבות." עוד 3,400 קילומטרים נוספים של מסילות רכבת נמצאים בבעלות חברות רכבות פרטיות אחרות וחברות המגזר השלישי.
Never Gonna Leave This Bed
Never Gonna Leave This Bed (בעברית: לעולם לא עומד לעזוב את המיטה הזאת) הוא הסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן השלישי של להקת הרוק האמריקאית מארון 5.
השיר נכתב על ידי סולן הלהקה, אדם לוין.
דייוויד אייבס
דייוויד אייבס (באנגלית: David Ives; נולד ב-11 ביולי 1950) הוא מחזאי אמריקאי בן זמננו.
ביוגרפיה.
יליד דרום שיקגו, אייבס למד באוניברסיטת נורת'ווסטרן ולאחר מספר שנות הפסקה, בית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל, שם הוא קיבל תואר שני במחזאות. בהפסקה שלקח בין לימודיו בנורת'ווסטרן ללימודיו בייל הוא עבד במשך שלוש שנים כעורכו של כתב העת פוריין אפיירס.
באמצע שנות התשעים הוא כתב בSpy Magazine. הוא כתב מפעם לפעם קטעים הומוריסטיים בניו יורק טיימס מגזין, הניו יורקר ופרסומים נוספים. באותה העת מגזין מגזין ניו יורק בחר בו לאחד מ"מאה הניו יורקים החכמים ביותר".
עבודתו.
מחזהו הראשון של אייבס בניו יורק, הוצג בCircle Repertory Company בשנת 1972, אחריו הוצג המחזה Saint Freud באותו תיאטרון בשנת 1975. בשלהי שנות השמונים, מחזותיו הקומיים בני המערכה החלו לעלות מדי שנה בפסטיבל Punch Line השנתי שמוקדש למחזות בני מערכה אחת, בהם: Sure Thing, Words, Words, Words, Variations on the Death of Trotsky, Philip Glass Buys a Loaf of Bread, ו-The Universal Language. ספר המחזות הפופולריים ביותר של אייבס הוא All in the Timing, שצמח מתוך ערב קומדיות בנות מערכה אחת שראשיתו בתיאטרון Primary Stages ב-1993, ועבר אחר-כך לתיאטרון ג'ון האוסמן הגדול יותר והציג 606 פעמים. ההפקה זיכתה אותו בפרס המבקרים על שם ג'ון גלזנר למחזאות.
רוב מחזותיו הקצרים כלולים באנתולוגיות All in the Timing ו-Time Flies. מחזותיו הארוכים שנכתבו עד לשנת 2005 אסופית ם ב-Polish Joke And Other Plays. שם הספר "בדיחה פולנית", מרמז לרקע הפולני-אמריקאי של אייבס. הוא גם מחברו של המחזה בין המערכה האחת Ancient History, שמתעד סיומו של קשר חברותי בין יהודי לקתולי באופן קומי ושנון.
ב-2006 הוא פרסם תרגום חדש לפארסה הקלאסית של ז'ורז' פדו "יתוש בראש", שהציגה לראשונה בשיקגו. התרגום זכה בפרס ג'וזף ג'פרסון ("ג'ף") לעיבוד. ב-2008 הועלו שני מחזות פרי עטו בניו יורק. האחד הוא עיבוד יצירתו של מארק טוויין Is He Dead? האחר, "ירושלים החדשה", עוסק בהחרמתו של ברוך שפינוזה. "ירושלים החדשה" זכה בפרס הול-וורינר.
Venus in Fur הועלה לראשונה בתיאטרון אוף ברודוויי Classic Stage Company בניו יורק ב-2010 בכיכובם של נינה אריאנדה וווס בנטלי. ב-2010 תרגם אייבס את מחזהו של פייר קורניי "השקרן" עבור The Shakespeare Theatre Company בוושינגטון די. סי., וזכה עליו בפרס צ'ארלס מקארתור למחזה חדש מצטיין בטקס פרסי הלן האייס בוושינגטון בשנה שלאחר מכן. תרגומו ל"המיזנתרופ" של מולייר הוצג לראשונה ב-Classic Stage Company בניו יורק ונשא את הכותר "בית הספר לשקרים" (The School For Lies). ב-2011 הוא גם תרגם את מחזהו של ז'אן פרנסואה רנארד "Le Legataire universel" שהפרימיירה שלו הייתה ב-"Le Legataire universel" בוושינגטון די. סי. ונשאה את השם "The Heir Apparent."
בסתיו 2011, הייתה הצגת הבכורה של Venus in Fur בתיאטרון Manhattan Theatre Club בברודוויי בכיכובה של נינה אריאנדה ששבה לדמות אותה היא גילמה ב-Classic Stage Company ויו דנסי שיחק את הדמות שבנטלי גילם לראשונה. וולטר בובי ביים שוב את המחזה. ההצגה זכתה לביקורות חיוביות ובפברואר 2011, עברה להציג בתיאטרון Lyceum Theatre, כשאריאנדה ודנסי המשיכו בתפקידיהם. בסתיו 2021 סטיבן סונדהיים חשף כי השניים עובדים יחד על מחזמר חדש בשם Square One.
לואיס דנטו
דייוויד צ'למרס
Payphone
Payphone (בעברית: טלפון ציבורי) הוא הסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן הרביעי של להקת הפופ רוק האמריקאית מארון 5, ביחד עם הראפר ויז קאליפה.
הסינגל הוכתר כהצלחה. בתוך שבוע הגיע השיר למקום השלישי במצעד בילבורד הוט 100, עם מכירות של 493,000 עותקים, ובכך שבר את השיא של שיר דיגיטלי שמבוצע על ידי קבוצה.
ב-16 באפריל 2012, יום לפני צאת הסינגל, הופיעה הלהקה הופעת בכורה של השיר על במת "The Voice" האמריקאי ביחד עם הראפר ויז קאליפה.
אריך קליבנסקי
עינות סלוקיה
עינות סלוקיה מוכר גם בתור עינות עדן ועין קצביה, בעבר נקרא בשם: "עִין נֻץ אַ-דוּניא" בהוראת: "עין חצי העולם", שבפי יהודי הגולן ובהשפעת לשונם הארמית כונה "עין עלמיא" כמשחק מילים ארמי עם התיבות: מים, ועולמות. המעיינות נובעים באזור צומת קצרין דרום (קצביה) במרכז רמת הגולן ומימיהם שימשו בעבר לשאיבה על ידי חברת המים המינרלים מי עדן. המים משמשים להכנת בירות במבשלת הגולן. דרומית למעיינות נמצא פארק המכיל בריכות מים ותעלות המנקזות את מי המעיינות, ביניהם שבילים ופינות ישיבה. באזור הפארק ומצפון לו, נמצאים שרידים של בתי הכפר הסורי הנטוש קצביה, ומכיוון דרום-מערב לפארק נמצאת אנדרטת עוצבת סער לזכר חללי חטיבה 7.
מעיינות סלוקיה נקראים כך על שם התיישבות קדומה באזור, בתקופת בית שני ככל הנראה שהתקיים במקום יישוב יהודי שהקביל ליישוב גמלא ואף הוא נערך להגנה בתקופת המרד בשלטון הרומאי. השם סלוקיה נקרא ככל הנראה על שם האימפריה הסלאוקית (בדומה למקומות נוספים ברחבי המזרח התיכון), היא נוסדה בשם זה כנראה בתקופתו של המלך ההלניסטי סלאוקוס הרביעי. שרידים נוספים שנמצאו באתר מתארכים את ההתיישבות במקום לפחות לסביבות האלף ה-2 לפנה"ס. היישוב סלוקיה מוזכר בכתביו של יוסף בן מתתיהו: