היצירה כוללת 17 פרקים ללא כותרות, המחולקים לארבעה ספרים. הספר הראשון כולל שמונה פרקים, השני והשלישי כוללים כל אחד ארבעה פרקים, והספר האחרון כולל פרק אחד קצר. הספר השני נתפס כסתום ביותר, ומבקר אחד כינה אותו "הביצה הטובענית ביותר ביצירה". קוראים וחוקרים ניסו לחלץ מהטקסט עיסוק בקורותיה של משפחת אירוויקר, שבה האב קרוי HCE (Humphrey Chimpden Earwicker) ודמותו מבוססת על אביו של ג'ויס - ג'ון סטניסלאוס ג'ויס; האם ALP (Anna Livia Plurabelle) המייצגת את הנהר ליפי שעל גדותיו נבנתה דבלין, ושלושת ילדיהם: שֵם, שון ואיסי.
הספר נפתח במשפט קטוע שהוא, לפי עדותו של ג'ויס עצמו, המשכו של המשפט הקטוע החותם את היצירה, וכך נוצרת תנועה מעגלית, ללא התחלה או סוף. אם מחברים את המילים החותמות את היצירה לאלה הראשונות מתקבל המשפט הבא:
A way a lone a last a loved a long the / riverrun, past Eve and Adam's, from swerve of shore to bend of bay, brings us by a commodius vicus of recirculation back to Howth Castle and Environs.
כל התחבולות הלשוניות נועדו להמחיש מצב של שינה וחלום. ב-1926, במהלך הכתיבה, התייחס ג'ויס לאופן הכתיבה המיוחד של היצירה במילים אלה: "חלק גדול מאוד מהקיום של כל בן אנוש עובר עליו במצב שאין לתפסו באמצעות שימוש בשפה צלולה, בדקדוק מקובל ובעלילה שהולכת למישרין". ובמילים מפורשות יותר הסביר ג'ויס כי היצירה נועדה "לשחזר את חיי הלילה" ולנסות לפרש את "הלילה האפל של הנפש". ג'ויס אף טען שהיצירה אינה שרירותית וחסרת פשר, וצוטט כאומר: "אני יכול להצדיק כל שורה ושורה ביצירה הזאת". כמו כן עמד ג'ויס על כך שהאפיזודות מקיימות בתוכן רצף וקשרים הדדיים, אף שקשה לאתר זאת. התחזקות היסוד הצלילי ביצירה זו התרחשה במקביל לאובדן הראייה של ג'ויס.
היצירה עוררה מיד ביקורת שלילית ברובה, בעיקר בשל העיבוד הקיצוני של השפה האנגלית ובשל הפרת המוסכמות הספרותיות של הרומן. ג'ויס התייחס לכך במכתב לסיסלי הדלסטון:
כמו כן כתב:
במהלך השנים קנתה לה היצירה מקום של כבוד בספרות האנגלית. המבקר הרולד בלום הכתיר אותה כיצירת מופת הראויה להימנות לצד יצירותיהם של שייקספיר ודנטה. הספר נכנס גם לרשימה היוקרתית של מאה היצירות הספרותיות באנגלית החשובות ביותר במאה ה-20. ז'אק דרידה פיתח את תאוריית הדקונסטרוקציה בהשפעת "פיניגנז וייק".
"פיניגנז וייק" כולל ארמזים לטקסטים רבים אחרים. הוא אינטר-טקסטואלי. הטקסטים הראשיים שהוא מתייחס אליהם הם: "המדע החדש" של ג'אמבטיסטה ויקו, "ספר המתים" המצרי, מחזות של שייקספיר, האגדה "טריסטן ואיזולדה", "איגרת פאולוס אל העברים", מיתולוגיה אירית והתנ"ך.
במשך שנים רבות עמלים החוקרים לחלץ מתוך הטקסט הלא-קריא את העלילה ואת הקו הסיפורי שלו, אך יש חוקרים הסבורים שזו מלאכה חסרת סיכוי. החוקר דייוויד היימן טען: "לגבי כל הניסיונות המאומצים לבסס עלילה ביצירה, אין טעם לכפות תבנית עלילה על הפרוזה הזאת". והחוקר פריץ זן אמר: "בידינו כמה תקצירים מקובלים של היצירה, וכמה מהם אף הוכנסו למחזור על ידי ג'ויס עצמו, אבל אני מוצא שהם בלתי מספקים בעליל. הם מותירים בחוץ קטעים קשים נרחבים, ומפיצים מחדש את מה שכבר ידוע לנו. אני מסרב להאמין שהיצירה הזאת היא כה משעממת וסתמית כפי שעולה מהתקצירים האלה".
לקריאה נוספת.
מדור ההתוודעות של כתב העת דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ה (2015), הוקדש ל'פיניגנז וייק'. תוכן המדור כדלקמן:
מגוון
אס-דה
טיפול בטבע
טיפול בטבע (או תרפיה בטבע) הוא מונח המתייחס לשיטות וגישות שונות של פסיכותרפיה המתקיימות בטבע, מחוץ למבנה, כגון גינון טיפולי, טיפול בעזרת בעלי חיים או טיפול אתגרי באמצעות השטח תוך שילוב חשיבה סביבתית.
במסגרת הטיפול נפגשים המטפל והמטופל במרחב טבעי כמו גינה. מטרת התרפיה היא ליצור תהליך נפשי שיאפשר שינוי בחשיבה ובהתנהגות בחיי המטופל, לשפר את יכולותיו הפיזיות, הנפשיות והחברתיות.
קיימות מספר שיטות לתרפיה בטבע, ויש ביניהן הבדלים מהותיים הקשורים בתאוריות והמודלים שלהם, ביישומן בפועל, במטרות הטיפוליות שלהן ובהתייחסותן לאתיקה.
בישראל אין עדיין הכרה בקרב הרשויות בטיפול בטבע, כמו גם בשיטות השונות, אך מתקיימים טיפולים כאלו במסגרות שונות בארץ. הכשרה למטפלים בטבע ניתנת כיום במכללות שונות בישראל, וכן מסלול של לימודי המשך באוניברסיטת תל אביב שפותח על ידי ד"ר רונן ברגר.
יישום השיטה.
טיפול בטבע ניתן על ידי מטפלים מקצועיים שהוכשרו לכך. כברוב הטיפולים הנפשיים מסגרת הטיפולי כוללת סדרת מפגשים בעבודה יחידנית או קבוצתית.
ההתערבות הטיפולית נערכת באמצעות פעילויות המתבצעות בגינה ובטבע, גם כשהן לא מועברות על ידי מטפל, כמו הקמת גינה לנוי או לירק, פעילות של שתילה, גיזום והכנת כלי שתילה באופן יצירתי, שיעורי חקלאות, מחנה בטבע, סיורים בסביבת מרכז יום, תצפית על חיות בר או ציפורים בסביבה הקרובה, וכל פעילות אחרת בטבע.
מטפלים אלו פועלים במגוון "סוגי טבע": מטבע פראי ומרוחק כמדבר ועד לטבע עירוני כחצר בית ספר או גינה עירונית; זאת ללא ניסיונות לתרבת או לעצב את המקום לטובת הפעילות.
ארכאה
ארכיאה
טבע תרפיה
התקיפה הישראלית בסודאן (2009)
התקיפה הישראלית בסודאן הייתה תקיפה משולבת של חיל האוויר הישראלי ושל כוחות הקומנדו הימי בסודאן, בסוף או לאחר מבצע עופרת יצוקה, שבמהלכה תקפו שני מטוסי קרב או כלי טיס בלתי מאוישים ישראליים שיירת משאיות שהסיעה אמצעי לחימה ששלחה איראן אל ארגון חמאס דרך סודאן. בנוסף לתקיפה על שיירת המשאיות, תקפה ישראל ספינת נשק איראנית בעזרת כוח נוסף מחיל האוויר או כוח של שייטת 13.
דבר התקיפה פורסם ב-26 במרץ 2009 ברשת הטלוויזיה CBS האמריקנית, ורוב פרטיה נשארו מעורפלים. מועד התקיפה המדויק אינו ידוע, ולפי בכיר סודאני שתיים משלוש התקיפות בוצעו ב-17 בינואר 2009 וב-11 בפברואר 2009.
רקע.
לאחר מבצע חורף חם ישראל חתמה על הסכם רגיעה עם החמאס למשך כחצי שנה. בתום תקופת הרגיעה פתח חמאס בירי מסיבי של רקטות על יישובי עוטף עזה ואשקלון. כתגובה ישראל יצאה למבצע עופרת יצוקה. במהלך המבצע נהרסו חלקים רבים ברצועת עזה וארגוני הטרור שבה (ובראשם החמאס) ספגו מכה קשה.
על פי הערכות המודיעין בישראל ובעולם, איראן החליטה לשלוח אמצעי לחימה לחמאס במסלול שתחילתו בסודאן, עובר דרך מצרים, ומסתיים בגבול המצרי עם עזה. סודאן ככל הנראה העלימה עין מההברחות, בתמורה לתשלום.
התקיפה.
אמצעי הנשק הגיעו אל נמל פורט סודאן ומשם הועלו על שיירת משאיות. באמצע המסלול של השיירה, כשהיא נמצאת באזור מדברי, נוסעיה שמו לב לשני כלי טיס, שזמן קצר לאחר מכן תקפו אותם. שני כלי הטיס היו ככל הנראה מטוסי קרב ישראליים או כלי טיס בלתי מאוישים בעלי יכולת תקיפה מסוג הרמס 450.
על מספר ההרוגים בתקיפה קיימים דיווחים סותרים, הנעים בין 39 הרוגים, דרך 100, ועד לטענות של בכירים מצריים האומדות את ההרוגים בכ-300 איש במספר תקיפות של חיל האוויר הישראלי בסודאן.
על-פי רשת ABC האמריקנית, חיל האוויר הישראלי תקף בשני מועדים שונים שתי שיירות נשק. בנוסף לתקיפת שיירת המשאיות, היו דיווחים על תקיפת ספינת נשק איראנית שעגנה בפורט סודאן והותקפה על ידי חיל האוויר הישראלי או על ידי כוח של שייטת 13.
ב-24 בפברואר 2009 זומן הממונה על שגרירות ארצות הברית למשרד החוץ בח'רטום, שם נמסרה לו מחאה רשמית על התקיפות, שלהערכת הסודאנים בוצעו בידי חיל האוויר האמריקני. נמסר לו שבתקיפה הראשונה נהרגו 43 איש, ובשנייה נהרגו 45 איש.
פרסום התקיפה ותגובות בעולם.
דבר התקיפה פורסם ב-26 במרץ 2009 על ידי כתב רשת הטלוויזיה CBS האמריקנית. בתחילה רק בכירים סודאנים הודו שמדינתם הותקפה על ידי חיל אוויר עוין, שהם משערים כי היה ישראלי או אמריקני, ואמרו כי התקיפה הייתה רצח עם ובמהלכה נרצחו מאות פליטים מסודאן ומאריתריאה. בהמשך הגיבו גם בכירים מצרים כי ידעו על התקיפה מיד לאחר התרחשותה, אך לא הודיעו על כך משום שלא רצו להביך את סודאן. בנוסף לבכירים המצרים, גם בכירים בארצות הברית אישרו כי ידעו על התקיפה, אך לא ידעו אילו סוגי תחמושת היו בשיירה. מאוחר יותר גם דווח ברשת ABC האמריקנית כי ארצות הברית הזהירה את הממשל הסודאני שעליו להפסיק את ההברחות במדינתו משום שיש צדדים העוקבים אחריהן. בשל האזהרה הזאת החשד המיידי של השלטון הסודאני היה כי חיל האוויר האמריקני הוא שהיה אחראי לתקיפות.
תגובת ישראל לדיווחים.
למרות האישור של בכירים מצרים וסודאנים, לא ניתן אישור רשמי לתקיפה מפי בכיר ישראלי.
עם זאת, יש המוצאים רמז בדבריו של ראש הממשלה דאז, אהוד אולמרט, שאמר ביום שבו פורסמה התקיפה:
בנאום כ-12 יום לפני פרסום התקיפה, במהלך סיכום של הקדנציה הממשלתית שלו, אמר אהוד אולמרט כי במהלך תקופת שלטונו "היו אינספור פעילויות גדולות. לא ארחיב. מה שידוע ידוע".
לאחר ההכרזה על הסכם ישראל–סודאן באוקטובר 2020, רה"מ בנימין נתניהו הודה כי נשק איראני שיועד לחמאס הוברח דרך סודאן ושישראל ביצעה פעולות על מנת למנוע זאת.
אברהם חייבי
הרב אברהם חייבי (תרס"א; 1901 – תשל"ט; 1979) היה חבר הרבנות הראשית בתל אביב, פעיל באיגוד רבני תימן הנקרא "המועצה הדתית ליהודי תימן בארץ ישראל" (בראשות הרב שלום יצחק הלוי), מנהיג רוחני ומהאנשים המרכזיים בשכונת התקווה מיום היווסדה.
ביוגרפיה.