מאחר שוולנטין בק היה רוויזיוניסט אך מצא את פרנסתו כמתורגמן בשירות המשטרה הבריטית, נתעורר חשדם של אנשי האצ"ל כי הוא שימש סוכן כפול ומסר לבריטים על דבר עסקת הנשק. בכך הם התעלמו מהחשד הסביר כי המלשין היה מיכאל איליאגין. הבריטים מצאו לנכון להגן דווקא על איליאגין, הבריחו אותו לסוריה ונשאו בהוצאות שהותו בה. אנשי האצ"ל ערכו לבק משפט שדה ללא נוכחותו, ודינו יצא מלפניהם כי הוא חייב מיתה. כעבור תשעה חודשים, ביוני 1939, הם איתרו אותו מתגורר בביתו של הצייר יעקב רטנר בקריית מוצקין. מפקד האצ"ל בחיפה, בנימין זרעוני, לא ביקש אישור מחדש של גזר הדין אלא החליט להרוג את בק, משום שבארכיון המודיעין של ה״הגנה״ בחיפה שהוחרם ע״י האצ״ל נכתב שבק שימש מודיע של המשטרה הבריטית.
ב-22 ביוני 1939, בחצר ביתו של הצייר רטנר, נורה בק למוות. בן 34 היה במותו. הוא הותיר אחריו אשה ובן, ובן נוסף מנשואיו הראשונים היה בחו"ל. הוא הובא לקבורה בבית העלמין בחוף הכרמל. על קברו תחילה לא הוצבה מצבה, שהוקמה מאוחר יותר על ידי חברה קדישא חיפה.
משפט רצח בני הזוג לואיס.
בלילה שבין 25 ל-26 בדצמבר 1937 אירע בתל אביב מעשה רצח, כאשר שני בני זוג קשישים, חנה ושמואל לואיס, הוא בן 76 והיא בת 70, נרצחו בדירתם ברחוב אחד העם הנרצחים היו אנשים אמידים שעלו לארץ מניו זילנד. האשה נמצאה מתה והבעל היה פצוע אנושות ונפטר מפצעיו בבוקר. הנתיחה שלאחר המוות העלתה שמותם נגרם כתוצאה ממכות פטיש בגולגולתיהם. חקירת המשטרה העלתה כי הרצח הכפול בוצע למטרת שוד.
כשנתיים לאחר רצח בני הזוג, בנובמבר 1939, עצרה המשטרה אדם בשם טוביה יארלובסקי כחשוד ברציחתם של שני בני הזוג. עמו נעצר מיכאל איליאגין, שנחשד כשותפו במעשה הרצח. בחקירתו טען איליאגין כי הרצח בוצע על ידי יארלובסקי וכי הוא עצמו רק נלווה ליארלובסקי כדי לבצע שוד.
ב-28 בנובמבר 1939 הועמדו איליאגין ויארלובסקי לדין באשמת רצח בפני בית המשפט לפשעים חמורים. כעד התביעה במשפט הופיע אדם בשם דוד אדלר שהעיד כי לפני הרצח הציע לו יארלובסקי להשתתף בשוד בביתם של בני הזוג האמידים אך הוא סירב, ולמחרת הרצח התוודה יארלובסקי בפניו וסיפר לו כי רצח את בני הזוג. עדותו של אליאגין במשפט העלתה גרסה מסובכת ומפותלת, ובה חזר בו מדבריו במשטרה כי הרצח בוצע על ידי יארלובסקי וסיפר כי יצר עם אדלר גרסה משותפת המפלילה את יארלובסקי. לפי דבריו הוא ואדלר פעלו כמודיעים בשירות המשטרה, ואדלר שרצה לקבל קביעות במשטרה ונשא עיניו לפרס שהוצע למגלי רוצחי בני הזוג, הציע לאליאגין להעליל על יארלובסקי את עלילת הרצח.
לשאלה מדוע הסכים להעיד נגד יארלובסקי ענה בסיפור ארוך בו תיאר כיצד התוודע לוולנטין בק, שהיה פעיל רוויזיוניסטי, ובק הציע לו להוביל כלי נשק לחלוקה בין פעילי התנועה הרוויזיוניסטית, לפי רשימה ובה שמותיהם וכתובותיהם של מקבלי הנשק. לדבריו באוגוסט 1938 הוא פגש את אדלר, שהיה ידידו זה מכבר, ונכנס עמו לשיחה. בשיחתם גילה איליאגין לאדלר שהוא עובד בשירות הבולשת. השניים בילו לדבריו כל אותו היום עד שעה מאוחרת. למחרת נוכח איליאגין לראות כי הרשימה שקיבל מבק נעלמה מכיס מעילו. איליאגין המשיך וסיפר כי במאי 1939 נפגש באקראי עם אדלר ברחוב ואדלר גילה לו כי הרשימה שנעלמה מכיסו של איליאגין נמצאת בידיו ואיים עליו כי יגלה את הרשימה לרוויזיוניסטים אם אליאגין יסרב להעיד נגד יארלובסקי.
ב-3 באפריל 1940 נתן בית המשפט את פסק דינו ובו זיכה את שני הנאשמים. נימוקי הזיכוי היו:
סיפורו של הבן.
לאחר מותו של ולנטין בק עברה אשתו עם בנם אלכסנדר, שהיה אז בן שנה ושלושה חודשים, להתגורר בתל אביב. האם נישאה בשנית והילד אלכסנדר גדל בידיעה כי בעלה הוא אביו. גם שני הילדים שנולדו לאמו מבעלה השני לא ידעו על דבר על עברו. הבעל התייחס אליו כאב לכל דבר, מבלי שהילד חש שאיננו אביו.
אלכסנדר, ששמו העדכני אלכסנדר ירון, יצא בשנת 1960 להולנד להשתלם בבנקאות ולעבוד בבנק הולנדי באמסטרדם וגר שם עד שנת 1983. בשנת 1970 נדרש להציג בפני השלטונות שם תעודת לידה. הוא ביקש מהוריו לשלוח לו את תעודת הלידה ואז נתגלה לו, בהיותו בן 32, ששמו הוא למעשה אלכסנדר בק ואביו מולידו הוא ולנטין בק, שהוצא להורג בשנת 1939 על ידי אנשי האצ"ל בחשד של שיתוף פעולה עם הבריטים. הוסבר לו שלא סיפרו לו עד אז מי אביו מפני שרצו למנוע ממני את הבושה כבנו של חשוד בשיתוף פעולה. התגלית הזו הכתה אותו ואת משפחתו בהלם, אך לאור בקשות של אמו ובעלה שמר על איפוק ולא הפיץ את המידע שנתגלה לו.
אלכסנדר נתבקש על ידי אמו ובעלה לשמור את העניין בסוד, לפחות עד מות שניהם. בעלה של אמו נפטר בשנת 1981 ולפני מותו השביע אותו לא לגלות את הדבר לשני אחיו, לפחות כל עוד אמו בחיים. לאחר כמה שנים הדבר נתגלה לאחים ממקור כלשהו. הובהר להם מקריאת החומר כי המלשין היה מיכאל איליאגין והוא זה שמסר לבריטים את המזוודה ונשק.
בשנת 1983, עם שובו של אלכסנדר לישראל, הוא החליט לחקור את שורשיו ולגלות מי הם קרובי משפחתו מצד אביו ואת כל הידוע על אביו. להפתעתו מצא שהוא מכיר את רוב קרובי המשפחה שלו מצד אביו שאיתם היה בקשר כל שנות ילדותו מבלי שידע מה הקרבה שלו אליהם וסבר כי הם היו חברים של ההורים. לאחר שסיפר לקרוביו כי הוא יודע את האמת, הם הפגישו אותו עם אחיו למחצה מיכאל, בנו של ולנטין בק מנישואיו הראשונים, שחי כל השנים בנורווגיה.
קרוביו מצד אביו לא היו מוכנים לספר לו דבר אודות אביו ולנטין בק. גם אמו שהלכה לעולמה בשנת 2000 לא הייתה מוכנה לספר לו על קורותיו של האב ועל נסיבות מותו.
בשנת 2006, בהיותו כבר גמלאי, התחיל בעזרת בן דודו לחקור את הנושא, שלגביו ידע עד אז רק על כך שאביו מצא את מותו ב-22 ביוני 1939 מידי אנשי האצ"ל בחצר הבית של משפחת רטנר בקריית מוצקין. עם המידע הזה התחילו אלכסנדר ובן דודו לחפש מידע על הנושא בעיתונות ובארכיון "בית ז'בוטינסקי" ובהדרגה נפרשה בפניהם תמונת חייו ומותו של ולנטין בק.
מתוך קריאת החומר בארכיון "בית ז'בוטינסקי", שבו מצויים מסמכי תיק ההגנה של הסניגור מקס זליגמן במשפטו של יעקב קוטיק וכן מהידיעות בעיתונות על משפט קוטיק, על מותו של ולנטין בק ועל משפט רצח בני הזוג לואיס, הם הסיקו שחלה טעות אצל אנשי האצ"ל שסימנו את האיש הלא נכון כמשתף פעולה עם הבריטים, ומסקנתם הברורה הייתה שוולנטין בק לא היה המלשין, אלא להפך שימש עד הגנה במשפט קוטיק וניסה להגן על עליו.
בשנת 2009 פנה ירון באמצעות האינטרנט, בבקשה אל הציבור, לעזור לו למצוא אנשים שהכירו את ולנטין בק או זוכרים את המאורעות שהובילו למותו ובמיוחד לעזור לו לאתר מספר מעורבים בפרשה ובהם טוביה יארלובסקי, מיכאל איליגין, דוד אדלר ויוסף טונדובסקי.
ירון החל לחפש את קבר אביו ובעזרת הרבנות גילה את קברו בבית העלמין בחוף הכרמל שמעליו לא הוצבה כל מצבה.
באוגוסט 2011 הופיע סיפורו של אלכסנדר ירון במלואו במגזין "זמן חיפה". אלכסנדר ירון נפטר בשנת 2014.
הטיהור וההנצחה.
כבר ב-12 במאי 1940, אחד עשר חודש לאחר הריגתו של ולנטין בק, מצא "דבר", ביטאונה של ההסתדרות הכללית, שביטא את עמדת הנהגת היישוב וארגון ההגנה לכלול את שמו של ולנטין בק ברשימת חללי המאורעות שנפלו בשנת תרצ"ט, 1939. על כך שאל דן יהב בספרו: "אם אמנם באק היה שכיר של הבולשת הבריטית, כלומר אויב היישוב היהודי, כמצוין במקורות האצ"ל מדוע שההגנה תכיר בו כחלל המאורעות וכגיבור יהודי ותכניס אותו לרשימת הנופלים היהודים על הגנת המולדת ? !"
רק כעבור 72 שנים ממותו, בעקבות חקירתו ומאמציו של בנו אלכסנדר ירון, הוכר ולנטין בק בשנת 2011 על ידי משרד הביטחון והמוסד לביטוח לאומי כחלל פעולות איבה והונצח ב"אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה".
פראון (חלקיק יסודי)
פְּרֵאוֹנִים (באנגלית: Preons) הם חלקיקי יסוד "נקודתיים", שלפי תאוריות מסוימות בפיזיקת החלקיקים, הם תת-חלקיקים של הקווארקים, הלפטונים והבוזונים. זאת בניגוד למקובל במודל הסטנדרטי, שעל פיו אלו האחרונים הם חלקיקי היסוד הנקודתיים שאינם ניתנים לחלוקה.
הרקע לפיתוח תאוריות הפְּרֵאוֹנִים.
על פי המודל הסטנדרטי (התאוריה המקובלת כיום על מבנה החומר) הקווארקים והלפטונים הם חלקיקים נקודתיים שאין להם מבנה פנימי. תאוריות הפְּרֵאוֹנִים השונות, חורגות מהמודל הסטנדרטי, וטוענות שאינם נקודתיים ויש להם מבנה פנימי. טענות אלו נובעות מעובדת ריבוי הסוגים של קווארקים ולפטונים, שיש המכנים אותו "גן החיות של החלקיקים". זאת כאשר רק שלושה מהם מהווים את אבני הבניין של כל החומרים בטבע. חיים הררי במאמרו על הראשונים ניסח זאת כך: "זה פשוט לא סביר שקיימים 20 חלקיקי יסוד שונים", או כאמרתו של חתן פרס נובל לפיזיקה א.א. רבי "מי הזמין את זה?"
כל תאוריות הפְּרֵאוֹנִים הוצעו כמענה לתמיהה על כך שהתגלו בניסויים סוגים שונים רבים כל-כך של קווארקים ולפטונים. מטרת כל התאוריות היא להציג סדר יסודי המאחד את כל החלקיקים, כולל גם הבוזונים, ומסביר את תכונותיהם.
טבלת מנדלייב והפְּרֵאוֹנִים.
הדורות, שהם "העתקים" כבדים יותר של הקווארקים והלפטונים, מוצגים במודל הסטנדרטי ב"טבלת החלקיקים היסודיים". טבלה זו מזכירה את טבלת מנדלייב שהייתה אחד הזָרָזים לפיתוח הרעיון שאטומים אינם נקודתיים ו"בלתי ניתנים לחלוקה". כך "טבלת החלקיקים היסודיים" אולי מרמזת שגם הקווארקים והלפטונים אינם נקודתיים ו"בלתי ניתנים לחלוקה". התאוריות של הפראונים נולדו מהשאיפה לחזור להצלחות העבר של הטבלה המחזורית והמודל הסטנדרטי שכל אחד מהם נתן הסבר רדוקציוני ל"גן החיות של החלקיקים" של תקופתו.
המודל.