ב-14 בדצמבר 2005 קבע בית המשפט לעניינים מנהליים במחוז בפוזנן כי האיסור על ארגון מצעד השוויון שהונפק על ידי ראש העירייה איננו חוקתי. בהצדקה בית המשפט הדגיש כי ההחלטה אינה עולה בקנה אחד עם החוק הפולני והאירופי. השופטים הצהירו כי גרובלני עבר על החוק, כיוון שחייב אותו לקחת בחשבון את זכותם של האזרחים להפגין את דעותיהם, ולא את זכותם של אלה שעלולים לאיים על המפגינים. בית המשפט המחוזי בפוזנן סירב להעמיד לדין את המשתתפים הנאשמים במצעד בטענה כי "המפגינים רצו להביע את עמדותיהם בפומבי. זכות זו מובטחת על ידי החוקה". סוכנויות של האו"ם והפרלמנט האירופי גיבשו החלטה בגנות הומופוביה באירופה לאחר האירוע. במסגרת ימי השוויון והסובלנות, שהתקיימו בתאריכים 9–18 בנובמבר, נערכה צעדת השוויון השלישית בפוזנן. בניגוד לשנה הקודמת, מארגני הצעדה הורשו לצעוד לאורך רחובות פוזנן. לראשונה, הצליחו 500 משתתפי הצעדה להשלים את המסלול המתוכנן ללא שיבושים. בשנים שלאחר מכן הצעדות נערכו ללא עימותים ובמקומות שונים ברחבי העיר.
קטוביץ.
מצעד הגאווה בקטוביץ התקיים לראשונה בשנת 2008. לאחר הפסקה בת עשור, צעדות שוויון חדשות התקיימו בשנת 2018 ובשנת 2019.
לודז'.
צעדת השוויון בלודז' נערכה לראשונה בשנת 2011. בשנת 2015 נכח סגן ראש העיר, תומאש טרלה. בשנת 2019, הצעדה נערכה בחסות לראשונה על ידי רשויות העיר בהשתתפות ראש מועצת העיר מרסין גולשובסקי. במהלכה נאלצו 200 הצועדים לשנות את דרכם עקב הפגנות הומופוביות שלא התקיימו לבסוף שהוכרזו מראש על ידי קבוצות לאומיות פשיסטיות.
גדנסק.
מצעד הגאווה בגדנסק מתקיים מאז 2015 ברחבי העיר אשר בשנת 2017, ראשה פאבל אדמוביץ' פתח את המצעד ויורשתו, אלכסנדרה דולקביץ', פתחה את מצעד 2019.
ז'שוב.
מצעד הגאווה בז'שוב היה לראשון שנערך במדינת פודקרפאטי ב-30 ביוני 2018 אשר משך כ-1,500 צועדים, בהם חברת הפרלמנט ג'ואנה שייורינג-וילגוס והשחקן עומר סנגרה. במהלך הצעדה הראשונה התרחשו עימותים עם מפגיני נגד לאומנים של ארגון "כל נערי פולין", והמשטרה התערבה בהפרדתם. לאחר שהצועדים הודיעו על תוכניתם לקיים את העצרת שוב בשנת 2019, חברי המפלגה חוק וצדק ניסחו החלטה להפוך את ז'שוב ל-"אזור חופשי מלהט"ב" ולאסור על האירוע. כ-29 בקשות להפגנות נגד הגיעו לעירייה, מה שהוביל את ראש העיר תדיאוש פרנץ, חבר ברית השמאל הדמוקרטית האופוזיציונית, לא לקיים את הצעדה בגלל חששות ביטחוניים. איסורה בוטל על ידי פסיקת בית משפט.
צ'נסטוחובה.
מצעד הגאווה בצ'נסטוחובה נערך לראשונה ביולי 2018. המשטרה התערבה כדי למנוע ממפגינים הומופובים לחסום את המסלול. צעדה נוספת נערכה ב-16 ביוני 2019.
לובלין.
מצעד הגאווה בלובלין התקיים לראשונה בשנת 2018. במהלך צעדת 2019 השתמשו שוטרי המהומות בגז מדמיע לפיזור מפגינים הומופובים אשר כ-25 מהם נעצרו בגין תקיפת המשתתפים. הצעדה הסתיימה ללא נפגעים וזוג נשוי נידון לשנת מאסר כל אחד בגין הבאת חומרי נפץ לשיבוש המצעד.
טורון.
מצעד הגאווה בטורון החל לראשונה בשנת 2017 והגיע למעל 2,000 צועדים בשנת 2019.
שצ'צ'ין.
מצעד הגאווה בשצ'צ'ין נערך עד כה בין השנים 2018 ו-2019.
ביאליסטוק.
מצעד הגאווה בביאליסטוק נערך לראשונה בשנת 2019 אשר במהלכו, יותר מ-30 מפגינים הומופובים נעצרו על רקע התנהגות אלימה ועשרות צועדים נפצעו. אמנסטי אינטרנשיונל מתח ביקורת על תגובת המשטרה לאחר "שלא הגנה כראוי על צועדים ולא הגיבה למקרים של אלימות".
סן-סיפריין, פירנה-אוריינטל
סן-סיפריין (בצרפתית: Saint-Cyprien) היא קומונה במחוז פירנה-אוריינטל (הפירנאים-מזרח, Pyrénées-Orientales) בחבל אוקסיטניה בדרום-מערב צרפת.
גאולוגיה.
העיירה ממוקמת בגובה פני הים. הנקודה הגבוהה ביותר היא בגובה 29 מטר מעל פני הים.
הקרקע מורכבת ממרבצי משקעים של הרביעון. לסן-סיפריאן יש 6 ק"מ של חוף חולי דק.
אקולוגיה.
רשת Natura 2000 היא רשת אקולוגית אירופאית של אתרי טבע בעלי עניין אקולוגי, שנקבעה על בסיס הנחיות בתי הגידול והציפורים, המורכבת מאזורי שימור מיוחדים (SACs) ואזורי הגנה מיוחדים (SPAs). סן סיפריין הוגדרה כאתר Natura 2000.
"מתחם לגונת קאנה" באזור סן-סיפריין משתרע על שטח של 1,872 דונם, האלמנט הדרומי ביותר שנותר בצרפת ממתחם הלגונות הגדול של לנגדוק-רוסיון. זוהי לגונה מפותחת, באזור שבו חל ניתוק מהים ושם זורמים מים מתוקים.
"מתחם הלגונה Canet-Saint Nazaire", בשטח של 1,869 דונם, ממלא תפקידים שונים בהתאם לעונות השנה ולמיני הציפורים: אזורי מנוחה, אזורי קינון (בין היתר אזורי דיונות), ואזורי האכלה (גוף מים, כרי דשא לניקור). האתר הוא אפוא ביתם של מינים רבים, לרוב במספרים משמעותיים. במקום נמצאת פורפיריה סגולה, וגוף המים באזור הוא אתר הקינון היחיד שלו, הידוע כיום בצרפת.
אזורי טבע בעלי עניין אקולוגי, פאונה ופלורה.
דיונות;
כרי הדשא של סן-סיפריאן (51 דונם);
"שטח הביצה של בריכת קאנה" (945 דונם), המשתרע על 4 קומונות במחוז;
"מתחם הלגונה קאנה-סן-נזר" (Canet-Saint-Nazaire; 1,912 דונם), המשתרע על 4 קומונות.
היסטוריה.
בשנות השלושים והארבעים היה בסן-סיפריאן מחנה בו נכלאו כ-70,000 רפובליקנים שנמלטו מספרד בתום מלחמת האזרחים בספרד. הם הוחזקו בתנאים גרועים, בשטחים פתוחים מגודרים בתיל. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש המחנה לכליאת אנשים, רובם יהודים, לפני שנשלחו למחנות ההשמדה.
אוכלוסייה.
בעיירה גרים נכון ל-2018 כ-10,800 תושבים. רישומים ראשונים מסוף המאה ה-18 מעידים על כ-200 תושבים. בתחילת המאה ה-20 חצתה הקהילה את סף ה-1,000 תושבים אך רק משנות השישים החלה גדילה מואצת של האוכלוסייה.
ספורט.
באזור יש מתקני ספורט רבים ופיתוח של ענפי הרכיבה והשיט. בעיירה פועלות קבוצת רוגבי וליגת רוגבי, וגלישת גלים, שנורקלינג ומרוצי סירות פופולריים גם הם.
כלכלה.
כלכלת העיירה מתבססת על תיירות. אוכלוסיית העיירה מוכפלת פי 7 בעונת הקיץ. בעיירה יש ברים ומסעדות בראסרי, במיוחד בנמל. בעיירה חמישה בתי מלון, כפר נופש וארבעה אתרי קמפינג. העיירה מחזיקה במספר דירוגי תיירות איכותית.
The Child
ולדימיר בורליוק
ולדימיר בורליוק (באנגלית: Wladimir Burliuk, באוקראינית: Володимир Давидович Бурлюк; 15 במרץ 1886–1917) היה אמן אוונגרד אוקראיני (נאו-פרימיטיביזם וקוביזם). הוא מת בגיל 32 במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
ולדימיר דווידוביץ' בורליוק נולד ב-15 במרץ 1886 בחרקוב, אחיו הצעיר של דייוויד בורליוק. משפחתו בחלקה צאצאית של קוזקים אוקראינים שמילאו תפקידים בכירים. אמו, לודמילה מיכנביץ', הייתה ממוצא בלארוסי.
בשנת 1903 למד בבית הספר אזבה במינכן, ושנה לאחר מכן היה חייל במלחמת רוסיה-יפן. מ-1905 עד 1910 למד בורליוק בבית הספר לאמנות בקייב. הוא חי במקומות שונים בזמן שלמד - במוסקבה, התגורר מ-1907 עד 1908. ב-1908 חזר לקייב והיה בקשר הדוק עם אלכסנדרה אקסטר ומיכאיל לריונוב. יחד עם חברי הקבוצה The Zveno ארגנו ולדימיר ודייוויד בורליוק תערוכה אוונגרדית בקייב.
בשנים 1909 עד 1910 התגורר בסנט פטרסבורג ובשנים 1910–1911 התגורר שוב במוסקבה. ב-1910 הפך לחבר בקבוצה אוונגארד במוסקוה יחד עם דייוויד בורליוק, אלכסנדרה אקסטר, קזימיר מלביץ' (לימים גם נתן אלטמן ולדימיר טאטלין). באותה שנה הוא הפך לחבר בקבוצת אמני האוונגרד הידועה בשם סויוז מולודיוז'י (איגוד הנוער).
ב-1911 הצטרף לבית הספר לאמנות באודסה. בשנים 1913 עד 1915 הוא אייר פרסומים רבים במוסקבה, כולל הספר "עזרת המוזות באביב" (1915). הוא גם אייר את "שאגה", 1908–1914 לצד קזימיר מלביץ'.
הוא גויס לצבא הקיסרי ב-1916 ונהרג בשנה שלאחר מכן בזמן שנלחם בחזית המקדונית של מלחמת העולם הראשונה.
פוקהונטס (דמות)
פוקהונטס (באנגלית: Pocahontas) היא דמות בדיונית אשר הופיעה לראשונה בסרט ההנפשה ה-33 של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, "פוקהונטס", שיצא לאקרנים בשנת 1995. הדמות והאירועים שהיא עוברת מבוססים באופן רופף על האינדיאנית פוקהונטס.
פוקהונטס, בתו של הצ'יף העליון של הממלכה האינדיאנית פווואטן, היא הנסיכה השביעית בזיכיון "נסיכות דיסני" והראשונה שבו ממוצא אמריקאי. בגרסת המקור מדבבת את הדמות איירין בדר בתפקיד קול וג'ודי קוהן בתפקיד שירה, ואילו בגרסה העברית מדובבת הדמות על ידי ריטה בסרט הראשון ורמה מסינגר בסרט השני, ריטה חזרה לדבב את פוקהונטס בסרט "ראלף שובר את האינטרנט" משנת 2018.
פיתוח הדמות.
לאחר שיצר את הסרט "ברנרד וביאנקה במבצע אוסטרליה", נתקל מייק גבריאל בתמונה של פוקהונטס בספר היסטוריה והחליט שהוא רוצה ליצור סרט המבוסס על דמותה. בתחושה שהוא לא מיומן בציור נשים, הוא הלך לפגישת המגרש עם תמונתה של "טייגר לילי" מהסרט "פיטר פן" שאליה הוסיף חיות. המשפט בו הוא תיאר את הסרט שבתכנונו היה: "נסיכה אינדיאנית מתאהבת בכובש אנגלי, ונקרעת בין רצונו של אביה להשמיד את המתיישבים החדשים לבין הרצון שלה לעזור להם". כשבכירי דיסני ביקשו מגבריאל לסכם את דמותה של פוקהונטס, הוא ענה: "היא ילדה עם בעיה".
בהשראת המחזה של וויליאם שייקספיר, "רומיאו ויוליה", רצו במאי הסרט מייק גבריאל ואריק גולדברג שסיפורה של פוקהונטס יביא שתי דמויות עם רקע שונה מאוד שמתאהבות.