סרטו העלילתי הראשון באורך מלא הוא "חדר 514" (2011). הסרט הוקרן בפסטיבל קאן 2012 (ACID), זכה בציון לשבח על הבימוי בפסטיבל הסרטים טרייבקה בניו יורק, פרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל גרנדה שבספרד ופרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים על שם טרקובסקי ברוסיה. הסרט הוקרן בפסטיבלי קולנוע רבים ברחבי העולם ונמכר להפצה על ידי חברת ההפצה הצרפתית "סופי דולאק". חברת ההפצה האמריקאית "Film Movement" רכשה את הסרט להפצה בארצות הברית וקנדה. בפסטיבל חיפה 2016 זכה התסריט שלו "ואהבת לרעך" בפרס הראשון (מענק פיתוח מקרן הקולנוע הישראלי) בתחרות הפיצ'ינג הבינלאומית 'הסיפור שלנו'.
ב-2018 כתב וביים את "בוקר טוב ילד" בהפקת מארק רוזנבאום (טרנספקס). הסרט הוקרן בפסטיבל חיפה 2018 והופץ בבתי הקולנוע בישראל ב-2019. בסרט משחק בר-זיו בתפקיד הראשי יחד עם השחקנית קרן מור. צילם זיו ברקוביץ' וערכה אווה קפלון.
עכברון הקמה
עכברון הקמה (שם מדעי: "Micromys minutus") נקרא גם עכברון הקציר הוא הקטן שבמשפחת העכבריים, ובסדרת המכרסמים בכלל. הוא המין היחיד בסוג "Micromys".
מאפיינים.
אורך גופו של עכבר הקמה 6-7 ס"מ, אורך זנבו זהה, ומשקלו כ-5 גרם. הגב אדמדם, הגחון לבן, האוזניים קטנות וכן גם העיניים. בית גידולו בשדות, ועל גדות נחלים, הוא זריז תנועה ביותר, ונעזר בזנבו לטיפוס על ענפים, עליהם הוא בונה את קינו, או קוטף מהם את מזונו..
הקן ארוג בקפדנות מגבעולי עשב ארוכים, ולו צורת כדור, שפתחו מן הצד. משך ההיריון 21 יום, מספר הוולדות 5-9, המלטות אחדות בשנה. עכבר הקמה ניזון מחרקים וזרעים, באביב הוא מכרסם ניצנים טריים של גבעולי עצים ושיחים. בחורף הוא מסתתר בחורים בתוך האדמה או תחת ערימות קש.
תפוצתו באירופה ובאסיה (ממזרח ועד מערב אירואסיה).
מלבן זהב
deb היא הסיומת של חבילות תוכנה בפורמט התואם להפצת הלינוקס דביאן, ולהפצות נוספות בעלות מערכת ניהול חבילות תואמת, כגון אובונטו, ואחרות.
מקור שם הסיומת הוא מקיצור השם של חברתו וכיום אשתו לשעבר, של מייסד דביאן איאן מרדוק, "דברה" שעל שמה, ועל שם מייסד ההפצה, נקראה ההפצה כשמה (דב+איאן).
קובץ deb הוא קובץ ארכיון רגיל מסוג ar של יוניקס, המכיל בתוכו שני קבצים בפורמט tar, שלפעמים מכווצים עם gzip , Bzip2 ,lzma, או xz. קובץ אחד מכיל אודות החבילה, והקובץ השני מכיל את קובצי התוכנית עצמה. התוכנית המקובלת לטיפול בחבילות deb, היא dpkg כשבדרך כלל היא מורצת מתוך תוכנית אחרת כדוגמת APT, aptitude או Gdebi.
ניתן להמיר חבילות deb לפורמטים אחרים כגון rpm באמצעות alien, וכן ליצור אותן מקוד מקור באמצעות CheckInstall, או "Debian Package Maker".
קיימות חבילות בעלות סיומת udeb, המשמשות בדרך כלל את תוכנת ההתקנה להתקנת מערכת. חבילות אלו הן בעלות אותו הפורמט, אך לא כוללות את כל המידע שנמצא בחבילת deb רגילה, קבצים הנוגעים לתיעוד החבילה מושמטים, והחבילה אינה יכולה להית מותקנת על מערכת דביאן סטנדרטית.
חדר 514
חדר 514 הוא סרט קולנוע ישראלי מ-2012 אותו כתב, ביים והפיק שרון בר-זיו. הסרט שהופק בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, הוקרן בפסטיבל 'קאן' 2012 (ACID), זכה לציון לשבח על הבימוי בפסטיבל טרייבקה (ניו-יורק), בפרס חבר השופטים בפסטיבל טרקובסקי (רוסיה) ועוד. 'חדר 514' השתתף בלמעלה מ-35 פסטיבלי קולנוע בעולם. הסרט נרכש להפצה בארצות הברית (Film Movement  NY) והוצג (2013) בבתי קולנוע בפריז וברחבי צרפת (Sophie Dulac). בישראל הוצג 'חדר 514' בקולנועי 'לב', סינמה סיטי, 'יס פלנט' ועלה בהוט VOD. ב-2016 נרכש ושודר על ידי "יס".
תקציר העלילה.
אנה היא חוקרת צבאית צעירה, יפה, אמיצה ונחושה ממוצא רוסי. במהלך חקירה שגרתית של סמל מחלקה ביחידה לוחמת, מתחילה אנה להבין שהסמל מחפה על אלימות בה נהג מפקד הפלוגה שלו, בליל הסדר האחרון. היא מצליחה לחלץ מהסמל את שמו של המ"פ האחראי לאירוע בעוד המפקד הישיר שלה, איתו היא מקיימת קשר אינטימי, מתנגד לחקירה ודורש לסגור את התיק. אנה מתעקשת וממשיכה בחקירה אל עבר התפתחויות דרמטיות אותן לא הייתה יכולה לצפות.
פסטיבלים, פרסים ומועמדויות.
פסטיבלים בינלאומיים ופרסים:
פסטיבלים בינלאומיים נוספים:
רשימת מועמדויות מתקדמת:
סדנאות, כיתות אמן והשתתפות בחבר השופטים בפסטיבלים בינלאומיים:
הפקה.
חדר 514 צולם במהלך ארבעה ימי צילום בלבד, בין 18 ל-21 בדצמבר 2010. ארבעת הימים כללו את הצילומים בחדר החקירות 514 וכן קומץ צילומי חוץ באוטובוס (קו 25 מכיכר רבין לאוניברסיטת תל אביב ובחזרה).
שחקנים.
על מנת לתת ממד ריאליסטי לסרטו, ליהק בר-זיו לתפקידי הגברים רק בוגרי בתי ספר למשחק ששירתו כקצינים ולוחמים ביחידות מובחרות.
פרשנות.
אנה, המייצגת את דמות המהגרת מרוסיה שהיא לכאורה "האחר", הופכת בחדר 514 לסמכות, לחוק ולסדר המייצגים את הממסד. מנגד, מקומו של המ"פ, מלח הארץ, אותו היא חוקרת כבר אינו מובטח וכעת הוא זה שנדחק לעמדת "האחר" ונאלץ לפתע להגן על מקומו בחירוף נפש. דמותה של 'החוקרת אנה' בסרט היא בעלת עוצמה פנימית וכוח מוסרי רב והם אלה המסייעים לה להתמודד כנגד המערכת הגברית והצבאית.
ברמה החברתית-פוליטית עושה הסרט (ששמו המלא "חדר 514 – חקירה פנימית") ניסיון להציג את מורכבותו של הקונפליקט הפנימי בתוך החברה הישראלית ולבחון מציאות שבה קשה לעיתים להבחין בין טוב לרע, צודק ולא צודק, טוב ורע וכדומה, אלא ניתן רק להבחין בקיומם המשותף זה לצד זה כמו בקונפליקט בין צורכי הביטחון של ישראל מול ערכי המוסר שלה.
השפעות קולנועיות.
בר-זיו מושפע בעיקר מבמאים אירופאים שעבודותיהם מתאפיינות בשפה קולנועית מינימליסטית, במשחק ריאליסטי ומאופק, תנועות מצלמה ארוכות, עריכה מחוספסת ונרטיב דרמטי עוצמתי. בין היתר מושפע סרטו של בר-זיו מעבודתם של הבמאים הבלגים האחים דארדן (לכבודם צילם שוט מחווה בסרט בו מצולמת החוקרת אנה באוטובוס בדומה ל'רוזטה', גיבורת סרטם), מבמאים צרפתים דוגמת רובר ברסון (לכבודו יצר מחווה בדמות החלון בחדר החקירות, המתכתב עם החלון בתא הכלא של 'הנידון למוות ברח'), ז'אן ויגו וז'אן רנואר הצרפתים וכן מהבמאי הטורקי העכשווי פאטי אקין והבמאי האיראני עבאס קיארוסטמי, שצילם את כל סרטו '10' בתוך חלל של מכונית. סגנונו של הסרט בא לידי ביטוי בטכניקה של תצלומי תקריב, שוטים ארוכים, תנועת מצלמה "נושמת", עריכה גסה ומחוספסת והיעדר שימוש במוזיקה (למעט כזו הבאה מתוך הסצנה).
קישורים חיצוניים.
כתבות על הסרט
ביקורות:
קריליים
נט&quot;ק
בטסי ז'ולאס
בטסי ז'ולאס (בצרפתית: Betsy Jolas; נולדה ב-5 באוגוסט 1926) היא מלחינה צרפתייה.
חייה.
בטסי ז'ולאס נולדה בפריז. בין השנים 1940-1946 שהתה בארצות הברית שם למדה הלחנה עם פול בופלה והלן שנאבל. עם חזרתה לצרפת המשיכה בלימודיה ולמדה בין היתר עם דריוס מיו ואוליבייה מסייאן בקונסרבטואר של פריז. בהלחנתה שילבה אוונגרד עם דחף לירי, שילוב שהביא אותה להרבות בכתיבת מוזיקה קולית.
מוזיקאים רבים ואנסמבלים ביצעו את יצירותיה, כולל הוויולנית קים קאשקשיאן, אנסמבל אנטרקונטמפורן, אנסמבל מוזיקה נובה, התזמורת הסימפונית של לונדון, והתזמורת הפילהרמונית של לונדון. יצירותיה הוקלטו בין היתר לחברת התקליטים EMI.
לאחר מותו של מסייאן, הוזמנה ז'ולאס לרשת את מקומו בקונסרבטואר של פריז, בו היא מכהנת כיום כראש המחלקה להלחנה.
הגלריה הלאומית של קנדה
הגלריה הלאומית של קנדה (באנגלית: National Gallery of Canada, בצרפתית: Musée des beaux-arts du Canada) ממוקמת בעיר הבירה אוטווה, אונטריו והיא אחת מגלריות האמנות המובילות בקנדה.
הגלריה שוכנת בבניין העשוי משילוב של זכוכית וגרניט ברחוב סאסקס דרייב עם נוף אל בנייני הפרלמנט הקנדיים שעל גבעת הפרלמנט. המבנה תוכנן על ידי האדריכל משה ספדיה ונפתח בשנת 1988. מנהלה הקודם של הגלריה, ז'אן סאתרלנד באגס, נבחר במיוחד על ידי ראש הממשלה פייר אליוט טרודו כדי לפקח על הבנייה של הגלריה והמוזיאונים הלאומיים.
היסטוריה.
הגלריה יוסדה לראשונה בשנת 1880 על ידי המושל הכללי של קנדה ג'ון קמפבל, דוכס ארגייל התשיעי ובשנת 1882, עברה למעונה הראשון בגבעת הפרלמנט בבניין בית המשפט העליון של קנדה. בשנת 1911 עברה הגלריה למוזיאון ויקטוריה, ביתו של מוזיאון הטבע הקנדי הנוכחי. בשנת 1913, עבר החוק הראשון לגלריות לאומיות שהתווה את המנדט והמשאבים של הגלריה. בשנת 1962, עברה הגלריה לאתר בניין לורן, בניין משרדים ברחוב אלגין בסמוך לנציבות הבריטית. מאז נהרס הבניין המשרדי והמוזיאון עבר למבנה הנוכחי שלו ברחוב סאסקס דרייב בשנת 1988.
בשנת 1985, המוזיאון הקנדי לצילום עכשווי (CMCP), לשעבר חטיבת צילום הסטילס במועצת הצילום הלאומי של קנדה, נקשר לגלריה הלאומית. המנדט של CMCP, האוסף וצוותו עברו למיקום החדש שלהם בשנת 1992, בתעלת רידו 1, בסמוך לשאטו לורייה. בשנת 1998, ההנהלה של CMCP מוזגה לזו של הגלריה הלאומית.
בשנת 2000, המכון המלכותי האדריכלי של קנדה בחר בגלריה הלאומית כאחד מתוך 500 המבנים הבולטים שנבנו בקנדה במהלך המילניום האחרון.
אוסף.