במחצית שנות השמונים ניסתה בול לשוב ולקדם קריירה טלוויזיונית. בשנת 1985 הופק על ידה סרט טלוויזיוני דרמטי בשם "כרית אבן" על חיי אישה חסרת בית, שזכה לביקורות מעורבות, ובשנת 1986 הועלתה הסדרה "החיים עם לוסי". הסדרה בוטלה חודשיים לאחר עלייתה למרקע ושמה סוף לקריירה בת חמישים שנה.
בול נפטרה ב-26 באפריל 1989, כשבועיים לאחר שעברה ניתוח בליבה. היא הובאה לקבורה בבית הקברות "הוליווד הילס" בלוס אנג'לס, ובשנת 2002 העבירו אותה ילדיה לחלקת הקבורה המשפחתית בניו יורק.
משפחתה ומורשתה.
בול הייתה נשואה לזמר הקובני דזי ארנז במהלך השנים 1940–1960. לאחר מספר הריונות כושלים, ב-17 ביולי 1951 ילדה בול את בתה לוסי ארנז. כעבור שנה וחצי נולד בנה דזי ארנז הבן. הריונה השני התקיים במהלך תקופת צילומי "לוסי אהובתי" והיה כפוף לדרישות CBS שלא לצלם את בטנה ולא להזכיר את המילה "הריון". נישואיהם של בול וארנז היו נתונים במתחים רבים מהשנים הראשונות, ובמאי 1960 הגיעו לסיומם.
משנת 1961 ועד לפטירתה בשנת 1989 הייתה נשואה בול לבדרן גרי מורטון. עם נישואיהם הוכנס מורטון לתפקידי ניהול בחברת ההפקות שבבעלותה.
בול זכתה להערכה מקצועית רבה לאורך השנים. תמונתה הייתה הראשונה להופיע על גבי שער המגזין "TV Guide" וחזרה להופיע בו 39 פעמים לאורך השנים. כמו כן היא הוכנסה להיכל התהילה הלאומי לנשים ובשנת 1989, לאחר מותה, הוענקה לה מדליית החירות הנשיאותית. המגזין "טיים" כלל אותה בין 100 האישים החשובים של המאה העשרים.
לוסי בול
קישינייב
ג'ון אפדייק
ג'ון הוייר אפדייק (אנגלית: John Hoyer Updike; 18 במרץ 1932 - 27 בינואר 2009) היה סופר אמריקאי משפיע ופורה.
"רוץ שפן", רומן ריאליסטי שהוציא לאור בשנת 1960, נחשב ליצירת מופת חלוצית, ובהמשך חיבר אפדייק עוד שלושה רומנים עם אותה דמות ראשית - הארי "ראביט" (ארנב באנגלית) אנגסטרום, אנטי-גיבור מחוספס ומתוסבך שנע בין צווארון כחול למעמד ביניים ושפך אור כן ומעט סאטירי על כלל החברה האמריקנית.
אפדייק היה גם מבקר אמנות, וחיבר בנוסף לנובלות סיפורים קצרים, שירים ומסות. הוא זכה בשורה של פרסים חשובים, ובהם פעמיים בפרס פוליצר, ב-1982 ושוב ב-1991, ובפרס "הרצאת ג'פרסון" ב-2008.
ביוגרפיה.
אפדייק נולד בעיר רדינג שבפנסילבניה. למד לימודים גבוהים באוניברסיטת הרווארד ושנה אחת בבית-הספר רסקין לאמנות באוקספורד, אנגליה. את כתביו הראשונים פרסם ב"ניו יורקר", כחבר מערכת העיתון, בשנים 1955–1957. מאז 1957 התגורר במסצ'וסטס.
צבאות מוסלמיים ימי ביניימיים במזרח התיכון
מרסה מטרוח
רוד בלאגוייביץ'
מילוראד "רוד" בלאגוייביץ' (באנגלית: Rod Blagojevich; נולד ב-10 בדצמבר 1956) הוא פוליטיקאי אמריקני ממדינת אילינוי מטעם המפלגה הדמוקרטית. עד הדחתו, בלאגוייביץ' כיהן כמושל מדינת אילינוי ה-40. קודם לכן היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז החמישי של אילינוי.
בלאגוייביץ' היה האמריקאי השני ממוצא סרבי אשר נבחר לתפקיד מושל בארצות הברית אחרי ג'ורג' ווינוביץ', אשר נבחר בשנת 1991 למושל אוהיו. בלאגוייביץ' נבחר בשנת 2002 למושל הדמוקרטי הראשון של מדינת אילינוי מזה 30 שנה (מאז דניאל ווקר בשנת 1972).
בתחילת דצמבר 2008, נעצר על ידי ה-FBI בחשד שהציע את מושב הסנאט של ברק אובמה, עם היבחרו לנשיאות ארצות הברית, תמורת טובות הנאה לו ולאשתו. בינואר 2009 בית הנבחרים של אילינוי ערך הצבעת הדחה לבלאגוייביץ' אשר תוצאותיה היו 1–114 לרעתו - הפעם הראשונה בה מידה שכזו ננקטת נגד מושל אילינוי. ב-29 בינואר הדיח אותו הסנאט של אילינוי מתפקידו בהחלטה שהתקבלה פה אחד.
ב-27 ביוני 2011, הורשע ב-18 מתוך 20 סעיפי האישום. גזר הדין שניתן שלח את בלאגוייביץ' ל-14 שנים בכלא. לאחר 8 שנים, קצב את עונשו הנשיא דונלד טראמפ והוא שוחרר ב-18 בפברואר 2020.
חיים פרטיים.
בלאגוייביץ' נולד וגדל בחלק המערבי של שיקגו. אביו הוא יליד סרביה (אז יוגוסלביה) ואמו היא ילידת בוסניה והרצגובינה (אז חלק מיוגוסלביה). הוריו היגרו לארצות הברית בשנת 1947. בלאגוייביץ' עסק משך רוב ילדותו בעבודות שונות, על מנת לכסות את חובות המשפחה. הוא עבד בין היתר כמצחצח נעליים, כשליח פיצה וכפועל במפעל לעיבוד בשר. כמו כן, על מנת לכסות את עלויות לימודיו האקדמאיים, עבד בלאגוייביץ' בקו הנפט "Trans Alaska Pipeline" בתור שוטף כלים.
בלאגוייביץ' נשוי לפטרישיה מל, בתו של חבר עירייה לשעבר של שיקגו בשם ריצ'רד מל. לזוג שתי בנות.
מחברות עמנואל
"מחברות עמנואל" הוא ספר מאת עמנואל הרומי, משורר ובלשן יהודי איטלקי בן המאה ה-14, שבו נידונים נושאים מחיי המחבר ובני תקופתו, והוא משקף את החיים בניצני תקופת הרנסאנס. הספר מכיל דברי מוסר ולצדם הלצות, שירי קודש, שירי אהבה וחשק ודברי מדע. הספר הושפע מהשירה האיטלקית בת זמנו, וכלל גם, לראשונה בשפה העברית, שירים במבנה סונטה.
המחברת האחרונה, העשרים ושמונה במספר והנודעת מכולן, זכתה לשם "מחברת התופת והעדן", ומפרטת בין היתר את גורלם המר של החוטאים והרשעים לאחר המוות וכפי הנראה נכתבה זמן קצר לאחר ובהשראת הקומדיה האלוהית של דנטה אלגיירי.
כמה מדבריו של עמנואל הרומי מתוך "מחברות עמנואל":
היחס לספר בספרות הרבנית.
בגלל אופיו עורר הספר מחלוקת בקהילה היהודית, ורבי יוסף קארו אסר בספרו "שולחן ערוך" לקרוא בו:
השפעה מאוחרת של "מחברות עמנואל".
חוקרת הספרות דבורה ברגמן, במאמרה "יחוס אבות של 'אלוף בצלות ואלוף שום'", הציגה שלל הקבלות רעיוניות בין יצירתו של חיים נחמן ביאליק, "אלוף בצלות ואלוף שום", ובין המחברת השמונה-עשרה ב"מחברות עמנואל". כך, למשל, מתארת ברגמן את עלילת החלק השלישי של המחברת, הקרוי "הנדיב מקמרינו": "עמנואל, הגיבור הנודד, מתקבל בכבוד גדול בבית נדיב מסביר-פנים. הוא מבדר את הנוכחים ומרשים אותם בחוכמתו, מתכבד בסעודת מלכים, ויוצא לדרך לאחר פרידה נרגשת וחגיגית. במרכז ההתרחשות עומדת הסעודה, והיא זוכה לפירוט רחב". מבנה זה של הסיפור דומה מאוד למבנה סיפורו של אלוף בצלות ולמבנה סיפורו של אלוף שום.
לא רק במבנה הכללי, אלא גם באחדים מפרטי העלילה מתגלה זיקה בין שתי היצירות. דוגמה מובהקת לכך היא שאלת המארח לאורחו ב"מחברות עמנואל": "הלא חסרת דבר בבית הנכבד?" ותשובת האורח: "הדג והבשר טפל והשום והבצל והחציר עיקר", ובדומה לה שאלת המלך את אורחו ב"אלוף בצלות ואלוף שום": "הֶעָרְבָה לְךָ אֲרוּחָתִי הָפָּעַם?" ותשובתו המגומגמת של האורח, לפיה חסר בצל בתבשיל.
תורקיה
אינטרלאקן
אינטרלאקן (בגרמנית: Interlaken) היא עיירה בקנטון ברן בשווייץ. העיירה מפורסמת בזכות נופיה והיא בעיקרה עיירת קיט. היא שוכנת בין אגם ברינץ ואגם תון ומכאן שמה – בלטינית "Inter Lacus", בין האגמים. הנהר ארה עובר בה.
תחבורה.
בעיירה שתי תחנות רכבת במזרח העיירה ובמערבה. בנוסף ישנם בה שני פוניקולרים. קווי הרכבת הראשיים מקשרים את אינטרלאקן עם שפיץ, תון, ברן ולוצרן. בנוסף, מוצעים גם שירותי שיט דרך אגם ברינץ לעיר ברינץ, ודרך אגם תון לערים שפיץ ותון.
תיירות.
מרבית תושבי העיר מתפרנסים מתעשיית התיירות. מנזר אוגוסטינוס בעיר, שנבנה בשנת 1130 ופעל עד 1528 הוא מאתרי התיירות הבולטים. בעבר נודעה אינטרלאקן בזכות תעשיות הדפוס, הטקסטיל ושענות.
באינטרלאקן מוצעות למבקרים פעילויות ספורט שונות וביניהן צניחה חופשית, גלישה לקניונים, גלישה אווירית, רחיפה וסקי.
אטרקציה תיירותית נוספת הסמוכה לעיר היא הר היונגפראו שגובהו 4158 מטר ועליו תחנת הרכבת הגבוהה באירופה - 3450 מטר. פארק מסתורין העוסק בעל-טבעי ונמצא בבעלות אריך פון דניקן, נסגר ב-2006 בשל קשיים כלכליים, לאחר שלוש שנות פעילות.
אטרקציית תיירות נוספת היא רכיבת אופניים. עבור רוכבי האופניים ישנם מסלולים רבים אשר עוברים מסביב לשני האגמים אשר משני עבריה של העיירה. ישנם חנויות רבות במרכז העיר להשכרת אופניים אשר מותאמות לכל הרכב משפחתי וגיל.
פסטיבל גרינפילד.
בעירה מתקיים פסטיבל שנתי בשם Greenfield Festival. זהו פסטיבל מטאל ורוק כבד המתקיים בשטח של שדה תעופה של העיירה בתחילת הקיץ. הלהקות המשתתפות מגיעות מכל אירופה ומחוצה לה.
טובי העיר
וירוטוטיס
וירוטוטיס (Virotutis) הוא אל השמש במיתולוגיה הקלטית.
עם המפגש בין התרבות הקלטית עם התרבות הרומית, זוהה וירטוטיס עם האל אפולו מהמיתולוגיה הרומית, ועל גבי כתובות מהתקופה הרומית מופיע שילוב השמות "אפולו וירוטוטיס".
משמעות השם - "מיטיב האנושות".
מקומות פולחנו העיקריים היו בגאליה (באזורי המחוזות סבואה עילית ומן ולואר בצרפת של ימינו).
סקאלפי
סקאלפי (שם מסחרי: Sculpey) הוא שם מותג הכולל מספר מוצרי חומר פולימרי, הרשום לחברת פוליפורם.
המשותף לכלל מוצרי סקאלפי הוא האפשרות לשרוף את המוצר המפוסל בחום של תנור ביתי (לרוב ההוראות מנחות כ-130 מעלות צלזיוס), בעוד שמוצרי חומר מינרלי ניתנים לשריפה רק בטמפרטורות גבוהות הרבה יותר, ולפיכך מחייבות כבשן.
תחת המותג קיימים מוצרים אחדים ליוצרים חובבנים, כמו גם מוצרים מקצועיים המשמשים לפיסול מיניאטורות ופסלונים בייצור מסחרי.
לסקאלפי תכונות פלסטיות דומות לאלו של מותג פימו, אם כי סקאלפי יותר גמיש ומתאים לעבודות עדינות. מידת הגמישות והרכות של החומר הפולימרי תלויה בכמות השמן הלכוד בין מולקולות הפולימר, ומשתנה בין מוצרי המותג בהתאם.
פרמו (חומר)
סופר סקאלפי
אוזני פיל