קפטן ז'אן-לוק פיקארד חווה חוויית הולודק "משודרגת", בפרק "The Big Goodbye" של ", אשר בו הוא גילם את הבלש דיקסון היל, גיבור ילדותו של הקפטן. פרק זה מתאר את הכוח ואת השימוש בהולודק. תקלה גורמת לדאטה, פיקארד ובברלי קראשר להיכלא בהולודק. פיקארד שב לגלם את דמותו של היל בסרט הקולנוע ". השבתת פרוטוקולי הבטיחות של ההולודק בסרט זה שימשה את פיקארד כיתרון טקטי: כאשר מצא עצמו תחת מתקפה של הבורג, פיקארד משבית את פרוטוקולי הבטיחות, תופס לידיו טומיגאן הולוגרפי, ויורה באמצעותו למוות בשני אנשי בורג.
לעיתים, ההולודק משמש כמכשיר עלילה על מנת לחקור שאלות מטפיזיות, למשל: בפרקים ""Elementary, Dear Data" ו-"Ship in a Bottle" בהם דמות הולודק הופכת למודעת-לעצמה ומהרהרת אודות טבע הזהות שלה והמשך קיומה.
שימוש במסע בין כוכבים: וויאג'ר.
בסדרה " נעשה שימוש נרחב בהולודק בגלל: (1) הצוות המבודד מבתיהם נדרש להסחות דעת תכופות יותר; (2) בעונות הראשונות של הסדרה, ההולגרמה לרפואת חירום יכול להתקיים רק בתוך המרפאה או אחד מההולודקים; (3) אחת מהדמויות הראשיות, טום פריס, הייתה מטבעה דמות של סופר הולורומנים (הוא התגייס לצי הכוכבים רק מפני שאביו, האדמירל פריס, אילץ אותו לעשות כן).
שימושים משמעותיים/חדשניים של ההולודק ב-"" כוללים:
הולוסוויטה
בורג' לקלק
חקר חלל
האור הפנימי
בטאזד
עגינה
תאו אפריקני
תאו אפריקני או באפלו אפריקני (שם מדעי: "Syncerus caffer"), הוא סוג של בקר גדול החי באפריקה, אחת מהחיות הנפוצות ביותר באפריקה, והנציג היחיד של השבט בקר באפריקה. בשל האופי הבלתי הצפוי שלו, שהופך אותו מסוכן מאוד לבני אדם, הוא אינו מבוית כעמיתו התאו האסייתי. בניגוד לאמונה הרווחת, התאו האפריקני אינו שייך לסוג תאו, והוא אינו האב הקדמון של בקר הבית.
השם המדעי "Syncerus caffer" נגזר כדלהלן: "Syn" = יחד (ביוונית); "keras" = קרן (ביוונית), ומתייחס למבנה קרני התאו הבוגר. "Cafer" קיצור של המילה הלטינית "Caffraria", שמשמעותה היא "קאפירים" (אפריקה). צירוף של שניהם פירושו "חיה בעלת קרניים מחוברות החיה באפריקה". האוכלוסייה של התאואים באפריקה, נמצאת במצב טוב יחסית בהשוואה להולכי-ארבע גדולים אחרים, אם כי הם מוגדרים כקרובים לסיכון בשל פעילות אנושית.
תיאור ותת-מינים.
תיאור.
לתאו האפריקני פרווה עבה ודלילה בצבע אפור שחור או כהה, לעיתים עם כתמים על הגוף. מסביב לעיניים של השוורים המבוגרים מופיע לפעמים עיגולים לבנים. אורך ראשו וגופו: 3.4-2.1 מטר (340-170 ס"מ), גובהו בכתפיים 1.7-1.0 מטר (170-100 ס"מ), גופו ארוך וגדול כחבית, ומשקלו בממוצע 300–700 קילוגרם. פרטים מבוגרים יכולים להגיע למשקל של , ואף תועד פרט נדיר במשקל למעלה מטונה (1000 ק"ג). אף על פי שהתאו האפריקני הוא הסוג הרביעי בגודלו במשפחת הפריים, (אחרי הסוגים: פר, תאו, ביזון, ואילנד) מידות גופו יכולות לחרוג מגודלם הרגיל, ואף להגיע לגודל של תאו אסייתי.
ראשו של התאו האפריקני נמוך, אינו מתרומם מעל הגב, ורגליו קצרות יחסית. הפרסות הקדמיות של התאו גדולות ורחבות יותר, ככל הנראה כדי לתמוך בחלק הקדמי של הגוף הכבד יותר מהחלק האחורי. לתאואים זנב ארוך ושעיר באורך של 70–110 סנטימטר, אוזניים גדולות ורחבות ושעירות במקצת. אוזניו של תאו היער הרבה יותר שעירות מתת-המינים האחרים.
כמו במרבית תת-משפחת הפרים, התאו האפריקני מסומן היטב בדו-צורתיות זוויגית - הנקבות הרבה יותר קטנות מהזכרים. בנוסף לגודל, הם נבדלים במבנה גוף פחות חזק, קרניים קצרות ודקות יותר, ולפעמים גם הצבע, בהיר יותר אצל הנקבות . עם זאת בעדרים ניתן לצפות, בנקבות שחורות לגמרי לצד אדמדמות. לתאו היער הפרווה בצבע אדמדם, עם כתמים שחורים בראש וברגליים, כשהמבוגרים יכולים להיות שחורים לגמרי. לכל העגלים של תת-המינים פרווה סמיכה ובהירה יותר, המתדלדלת ומתכהה עם הגיל.
קרניים.
לקרני התאו האפריקני מבנה מוזר. הם מתאפיינות בכך שבסיסן אצל שוורים גדולים עבה מאוד וגדל על המצח ומתחבר יחד, מה שיוצר מעין "מגן" ארוך וחזק, שאף כדור רובה אינו יכול לחדור דרכו. הקרניים מתפתחות מהבסיס לצדדים כלפי מטה, ולאחר מכן מתעקלות כלפי מעלה ופנימה. המרחק בין קצות הקרניים של תאואים מבוגרים עשוי לעלות על מטר, והוא משחק תפקיד חשוב אצל הציידים. לתאואים הצעירים ה"מגן" מתפתח במלואו רק לאחר 5–6 שנים. הקרניים של הנקבות קטנות יותר, עוביים קטן יותר בשיעור של כ-20-10%, ובדרך כלל הן חסרות "מגן".
לעומת זאת, קרניו של תאו היער שונות לגמרי: הן קטנות וחלשות יותר, חסרות "מגן", כמעט אף פעם אינם גדלות ביחד, ולעיתים נדירות מגיעות לאורך של 40 סנטימטר.
חושים ותקשורת.
לתאו האפריקני יש ראייה ירודה מאוד. הוא אומד את המצב בעיקר על ידי חוש ריח חזק, ושמיעה במידה פחותה יותר. הקולות של התאו האפריקני נשמעים לעיתים קרובות מאוד; בדרך כלל הוא משמיע שאגות רגועות, נחירות ונהמות. לתאואים יש מערכת מאוד מפותחת של תקשורת - ומומחים מזהים עשרות אותות קוליים שונים, מה שמצביע על סוגי רגשות שונים. עגלים או צעירים בסכנה שמשמיעים קול מתחנן למשל, יכולים לגרום לכל העדר לבוא לעזרתם. תפקיד חשוב בתקשורת ביניהם הוא תנועות הגוף, הזנב, הראש, וכדומה.
תת-מינים.
לתאו האפריקני שלושה תת-מינים עיקריים, ועוד שניים במחלוקת:
הוא תת-מין הטיפוסי והגדול ביותר, עם זכרים גדולים במשקל ממוצע של 700–900 ק"ג. תת-מין זה נפוץ בדרום ומזרח אפריקה, במדינות: דרום אפריקה, אנגולה, נמיביה, סווזילנד, קניה, טנזניה, בוטסואנה, זימבבואה, זמביה, מוזמביק, מלאווי, אוגנדה, ודרום סודאן. הם שונים מתת-המינים האחרים, בעיקר בגובה ובאגרסיביות. צבע של תת-מין זה הוא כהה למדי, בדרך כלל חום כהה או שחור.
הוא תת-המין הקטן ביותר: הגובה במפרקת הוא פחות מ-120 סנטימטר והמשקל הממוצע הוא כ-270 ק"ג. צבע הפרווה הוא אדמדם, עם כתמים כהים על הראש והכתפיים, ואוזניו שעירות יותר. תאו היער נפוץ באזורי יער במרכז ומערב אפריקה, במדינות: הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, גינאה המשוונית, גבון, קמרון, אנגולה, גאנה, וטוגו. תת-מין זה הוא כל כך שונה מהמודל הסטנדרטי שיש חוקרים שסבורים כי הוא מין נפרד. כלאיים בין תת-המין הטיפוסי לתת-מין היער אינם נדירים.
הוא במונחים מורפולוגיים, צורת ביניים בין שני תת-המינים האלה. ממדיו קטנים יחסית, בהשוואה לתת-מינים הכף שיכולים לשקול עד 900 ק"ג. המשקל הממוצע של תת-מין זה הוא כ-600 ק"ג, אם כי משקל זה נחשב גדול למדי. תפוצתו היא במערב אפריקה, במדינות: דרום סודאן, בורקינה פאסו, בנין, גאנה, גינאה, גינאה ביסאו, חוף השנהב, טוגו, מאוריטניה, ניגריה, סנגל, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה המרכז אפריקאית, וצ'אד.
מוגבל לסוואנות של מרכז אפריקה, במדינות: אוגנדה, קניה, והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. דומה לתאו הסודני אך קצת קטן יותר, וצבעו בהיר יותר. תת-מין זה כלול לפעמים עם תת-המין הסודני.
תת-מין זה אינו מוסכם על רוב החוקרים. הוא חי באזורים הרריים של מזרח אפריקה, במדינות: סומליה, אתיופיה, ודרום סודאן.
תפוצה ובית גידול.
אזור התפוצה הטבעית של התאו האפריקני נרחב מאוד - במאה ה-19, התאו היה חיה נפוצה בכל אפריקה שמדרום לסהרה, ולפי כמה מחקרים מודרניים, היה כ-35% מכלל הביומסה של בעלי חיים הולכי-ארבע גדולים ביבשת. כעת הוא נמצא בכמויות גדולות, אם כי לא בכל המקומות. האזורים בהם האוכלוסיות גדולות ביותר, הם באפריקה הדרומית ובמזרח אפריקה, כיון שבהם הציוויליזציה האנושית לא חדרה לגמרי.
תפוצה.
התאואים האפריקנים נפוצים כמעט בכל המדינות שמדרום לסהרה, בחלק מהמדינות היו קיימים בעבר תאואים אפריקנים, אך נכחדו משם על ידי ציד או מחלות. המדינות בהן מצוי כיום התאו האפריקני: אוגנדה, אתיופיה, דרום סודאן, בורקינה פאסו, בנין, גינאה, גינאה ביסאו, חוף השנהב, טוגו, מאוריטניה, ניגריה, סנגל, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה המרכז אפריקאית, צ'אד, גינאה המשוונית, גבון, קמרון, אנגולה, גאנה, נמיביה (בצפון מערב, הובאה גם למרכז), קניה, טנזניה, בוטסואנה, זימבבואה, זמביה, מוזמביק, מלאווי, דרום אפריקה. התאואים נכחדו בגמביה ואריתריאה, והוחזרו מחדש לסווזילנד.
בית גידול.
התאו האפריקני מותאם למגוון רחב של בתי גידול, יערות טרופיים, יערות משווניים, יערות הררים, ביצות, צמחייה צפופה, אזורי חוף, עד לסוואנות פתוחות. בהרים, ניתן למצוא אותו עד לגובה של 3,000 מטר מעל הים. הריכוזים הגבוהים ביותר של תאו אפריקני, הם במשקעי סוואנות, שבהם יש שגשוג של מים, עשבי תיבול, ושיחים כל השנה. התאואים האפריקנים תלויים מאוד במים, והם נמנעים מאזורים בהם כמות המשקעים השנתית, נמוכה מ-250 מ"מ. התאואים נפוצים יותר באזורים מוגנים, ורוב הטווח שלהם הוא לאורך שמורות הטבע.
אקולוגיה והתנהגות.
תכונות רבות משותפות לתאואים האפריקנים ולתאואים ההודים. שניהם רועים מהערב ועד הזריחה, ובמשך היום הם נחים בצילם של עצים ושיחים, או לחלופין שוכבים בבוץ, ביצות, או בסבך של קנים. הנוסע הבריטי המפורסם "פרדריק קורטני סאלוס" (1851-1917) שהיה חייל, חוקר טבע, וצייד, תיאר את שגרת יומו של התאו האפריקני במדויק: