במסגרת תוכנית האב השנייה לשיתוף פעולה ספרדי (2005–2008), שכללה את סאו טומה ופרינסיפה כמדינה מועדפת, נוצרה תוכנית הפעולה המועדפת (2006–2008), שהולידה את הוועדה המעורבת השלישית (2007–2010). החל מתוכנית המתאר השלישית של שיתוף הפעולה הספרדי 2009–2012, סאו טומה ופרינסיפה חדלה להיות מדינה מועדפת של שיתוף הפעולה הספרדי, עמדה שנשמרה בתוכנית האב IV (2013–2016) על ידי השפעה חזקה על הריכוז הגאוגרפי.
הסיוע המיועד לסאו טומה ופרינסיפה בתקופה 2007–2010 היה 6.1 מיליון אירו, מתוכם AECID, באמצעות פרויקטים ישירים של פיתוח דו-צדדי וארגונים לא ממשלתיים, מימן סיוע בשווי 4 מיליון אירו. החל משנת 2010, AECID אינה מאשרת כל התערבות במדינה זו למעט פרויקט שיתוף פעולה משולש עם כף ורדה בשנת 2014.
ענפי הפעולה העיקריים היו מים ותברואה, דיג ותיירות. באופן כללי הם אפשרו נוכחות של שיתוף הפעולה הספרדי. באופן ספציפי, בתחום המים והתברואה, הייתה השפעה עצומה על פרויקטים לפתיחת מקורות מים, צינורות מים והטמנות סניטריות. הפעולות בתחום הדיג נמשכו עם השלמת המימון הספרדי בתמיכת האיחוד האירופי ל-CETMAR, מוסד שקיבל כספי AECID עבור תחום עבודה זה. בתחום התיירות נרשמו גם ביצועים בעלי השפעה מסוימת באמצעות ביצוע פרויקט על ידי KOAN CONSULTING.
שיתוף פעולה תרבותי.
ברמת שיתוף הפעולה התרבותי, בשנת 2011 ובמקביל לחגיגת החג הלאומי, ארגנה שגרירות ספרד את פעילות התרבות הרשמית הראשונה שלה בסאו טומה. בשנת 2013 הציגה השגרירות בהצלחה רבה שני קונצרטים של הגיטריסט נונו גרסיה וקבוצתו. פעילויות אלה התאפשרו הודות לתמיכת חברות ספרדיות וחברת מלונות מקומית.
ההוצאה להורג של מרי סטיוארט
ההוצאה להורג של מרי סטיוארט (באנגלית: The Execution of Mary Stuart, לעיתים נקרא גם The Execution of Mary, Queen of Scots) הוא סרט קצר אילם משנת 1895. הסרט מתאר את הוצאתה להורג של מרי, מלכת הסקוטים. זהו הסרט הידוע הראשון שמשתמש באפקטים מיוחדים, במיוחד בסטופ טריק.
הסרט בן 18 השניות הופק על ידי תומאס אדיסון ובוים על ידי אלפרד קלארק, וייתכן שהיה הסרט הראשון בהיסטוריה שהשתמש בשחקנים מאומנים, כמו גם הראשון שהשתמש בעריכה למטרות אפקטים מיוחדים. הסרט מציג את מרי מכוסת העיניים (בגילומו של רוברט ל. תומאה, שחקן גבר שבמסורת שייקספירית גילם תפקיד אישה) שהובלה למקום ההוצאה להורג. התליין מרים את הגרזן ומתרחשת עריכה, ובמהלכה מחליף הבמאי את השחקן בבובת ראווה. ראש הבובה נכרת והתליין מחזיק אותו באוויר בסיום הסרט.
זמינות.
סרט זה נמצא כחלק מנחלת הכלל.
קהילת יהודי אוסטי נד לבם
קהילת יהודי אוסטי נד לבם היא קהילה יהודית אשכנזית, השוכנת בעיר אוסטי נד לבם שבחבל בוהמיה, בצ'כיה. הגעת יהודים לעיר באופן מאורגן החלה רק לאחר מתן זכויות אזרח ליהודי חבל בוהמיה בשנת 1848. רבים מיהודי העיר ברחו עוד לפני מלחמת העולם השנייה, בעיקר לאחר סיפוח חבל הסודטים. שאר יהודי העיר שנשארו שולחו החל מנובמבר 1941 למחנות ההשמדה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה הקהילה מחדש על ידי מעטים מהקהילה המקורית ניצולי המחנות, ורבים מיהודי רוסיה הקרפטית ומעוד כמה יישובים קטנים.
המאה ה-19 עד להסכם מינכן.
יש עדויות מעטות לכך שיהודים התיישבו באוסטי נד לבם כבר במאה ה-16, אך בהמשך נאסר עליהם לגור בעיר מכיוון שהעיר אוסטי זכתה כ"עיר מלכותית" לזכות "שלא לסבול יהודים בין כתליה".
בשנת 1848 ניתנו זכויות אזרח ליהודי בוהמיה, כך שהיהודים היו חופשיים להתגורר באוסטי מבלי להתמודד עם מגבלות מגורים. ארבע משפחות מהעיר טפליצה הסמוכה היו ליהודים הראשונים שהתיישבו בעיר, ובית כנסת נפתח זמן לא רב לאחר מכן.
הקהילה הוכרה על ידי הרשויות בשנת 1869. 'חברה קדישא' נוסדה ב־1872 ו'אגודת נשים' בשנת 1878. בית העלמין היהודי נחנך בשנת 1866 בנוכחות מועצת העיר, בקצה הדרום-מערבי של הפארק העירוני שקיים כיום. הקהילה קברה בשטח זה עד שנת 1893, כאשר הקהילה היהודית קיבלה חלקה משלה בבית העלמין הכללי (עם זאת, בגלל קשיים כלכליים נאלצה הקהילה לסגור את החלקה בשנת 1953), ובשנת 1924 הוקצבה גם חלקה נוספת בבית הקברות בשפרברג.
בשנת 1880, שלושים משפחות יהודיות התכנסו להקמת בית כנסת, ובטקס הפתיחה שלו השתתפו יהודים מהקהילות הסמוכות, וכן השתתפו פקידים לא יהודים מקומיים.
בשנת 1910 כבר מנתה הקהילה היהודית כ-2,000 איש.
בשנת 1918, עם הקמת צ'כוסלובקיה, הכיר הממשל החדש ביהודים שבשטחה כמיעוט לאומי, עם כל הזכויות הנלוות לכך.
ארגון "סוציאטה" וארגון "בני ברית" עסקו במתן שירותי צדקה וסעד ליהודי הקהילה. לאוסטי-נד-לבם באו פליטים יהודים רבים מגליציה, בעיקר אחרי מלחמת העולם הראשונה. יהודי העיר, שלא היו מעוניינים בהצטרפותם לקהילה, שילמו להם כסף כדי שימשיכו בדרכם.
היהודים באוסטי דיברו בעיקר גרמנית, אחר כך השתרשו גם השפה והתרבות הצ'כית. ילדי היהודים למדו בבתי ספר כלליים (בתקופת הקיסרות הם הושבו בספסלים האחוריים).
הקמת מוסדות הציונות בקהילה.
הציונות השתרשה גם בקהילה היהודית באוסטי. בשנת 1911 ארגון הסטודנטים הציוני שהקים תיאודור הרצל פתח סניף בעיר אוסטי. בשנת 1919 הוקמו בעיר שפע של ארגונים ציוניים אחרים, בהם מועדון ספורט מכבי, חברת טיולים 'תכלת-לבן' וארגון 'וההסתדרות הציונית הבינלאומית לנשים'. ביולי באותה שנה, בכנס הציוני הראשון בפראג, נבחר רופא מאוסטי לוועד המרכזי של הארגונים הציוניים. בשנת 1926, מספר יהודי אוסטי רכשו חברות וזכויות הצבעה לקונגרס הציוני ה-15, ובשנת 1937 תועדו 134 מחברי קהילת אוסטי שהצביעו בקונגרס הציוני העשרים. במהלך 1930, מרכז הדרכה לנוער ארגן עליית נוער יהודי לארץ ישראל וכ-20 בני נוער יהודי מאוסטי עלו לארץ והפכו לחלוצים. גם בתקופה זו מספר יהודי הקהילה המשיך לגדול.
התגברות המפלגה הנאצית והאנטישמיות בצ'כוסלובקיה.
ב־1920, כשפעילי המפלגה הנאצית חדרו גם לאגודות הספורט, הוציא בן הקהילה וולטר אייזנמן את היהודים ממועדון הכדורגל הגרמני והקים את קבוצת "הכח".
עם הזמן נעשתה אוסטי-נד-לבם למרכז הפעילות הלאומנית הגרמנית בחבל הסודטים. האגודות הציוניות "תכלת לבן" ו"מכבי", שסניפיהן שכנו מול מועדון הנוער הגרמני, טיפחו בנוער היהודי את הלאומיות היהודית, והשתמשו גם הם במדים, בדגלים ובסמלים. בשנות השלושים הוקם בעיר מרכז הכשרה לקראת עלייה לחלוצים מכל סלובקיה וכעשרים חלוצים מאוסטי-נד-לבם עלו לארץ ישראל. גם בקרב המבוגרים גברה התודעה היהודית-הלאומית, ורבים מחברי הקהילה הכריזו על עצמם כבעלי לאום יהודי. בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה (מרץ 1933) והתגברות האנטישמיות בחבל הסודטים על ידי הגרמניים המקומיים, היגרו יהודים מהעיר לארצות מערב-אירופה ולארצות שמעבר לים.
בשנת 1930 מנתה האולוסייה היהודית 985 איש (למעלה מ-360 משפחות), אך לאחר עליית המפלגה הנאצית בגרמניה, יהודים רבים בקהילה החלו להגר.
הסכם מינכן ומלחמת העולם השנייה.
כשנה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, כפה הסכם מינכן על צ'כוסלובקיה את סיפוח חבל הסודטים לגרמניה הנאצית, ביניהם העיר אוסטי.
לאחר מכן, החלו חוקי נירנברג לחול על האוכלוסייה היהודית. מרבית התושבים היהודיים היגרו או ברחו בשלב זה מהאזור חבל הסודטים, חלקם ללטביה, לסלובקיה, לחלקים אחרים של אירופה או לאמריקה הצפונית, ואחרים נמלטו לאזורים אחרים בצ'כוסלובקיה. הירידה באוכלוסייה היהודית בתקופה זו באוסטי נד לבם הגיעה לכ־75%. במרץ 1939 הפכה צ'כיה כולה לפרוטקטורט גרמני.
במהלך חודש נובמבר, התרחשו פוגרומים כלפי האולוסייה היהודית, בית הכנסת הוצת ונהרס בליל 1 בינואר 1939. בדו"ח של מנהל המחוז באוסטי ב-6 בינואר 1939 למשרד הגסטאפו על הפגנות אנטי-יהודיות, נאמר בין היתר כי בסוף 1938 נשארו בעיר 62 חנויות יהודיות שלא נהרסו.
החל מנובמבר 1941, גורשו בכוח חלק מהאוכלוסייה היהודית, בעיקר קשישים, למחנה הריכוז שנוואלד, מחנה שהקים הגסטפו בטירה נטושה בשם 'היער היפה', בכפר ההררי שנוואלד-קראסני, הטירה שופצה חלקית (12 יהודים מאוסטי הוזמנו לתקן אותה), והמדפיס היהודי לוי מונה שם ל"זקן היהודים". היהודים הועסקו בעבודת כפייה ביערות, 103 אנשים עבדו במחנה, 55 מהם מתו בעודם במחנה.
כעבור שישה שבועות שוחררו הנשים והוחזרו לאוסטי. הגברים הועברו לאורניינבורג, ומשם, כעבור זמן, שולחו לגטו טרזין (טרזיינשטט). כמה מהגברים מתו מהמכות שהוכו במהלך העמסתם לרכבת. אחר כך גורשו גם הנשים והילדים לטרזיינשטט. מקצת האסירים מתו בטרזיישטט, אך רובם גורשו למחנות ריכוז והשמדה בלודז' וזמושץ על אדמת פולין ושם נרצחו. מקצת מיהודי חבל בוהמיה גורשו לריגה (בירת לטביה), ולהמבורג שבגרמניה.
לאחר המלחמה.
הקהילה היהודית, שהושמדה בשואה כמעט לחלוטין, מנתה 195 חברים לאחר סיומה.
בתום המלחמה, חזרו מהמחנות, לאוסטי נד לבם, רק יהודים מעטים מבני הקהילה המקורית. אך רבים מיהודי רוסיה הקארפטית, שלאחר המלחמה סופחה לברית המועצות, התיישבו בערי מוראוויה ובוהמיה, וכך נוסדה גם באוסטי קהילה חדשה. לקהילה הצטרפו גם יהודים ממקומות כגון: טפליצה, ז'אטץ מוסט, דצ'ין, חומוטוב, לואוני, ליטומז'יצה ועוד כמה יישובים קטנים, בסך הכל בשנת 1946 מנתה הקהילה כ־1,100 נפש.
בשנים אלו, קהילת אוסטי, בראשות יוסף וסלי, נעשתה למרכז מינהלי של הקהילות היהודיות בצפון-מערב בוהמיה. בעיר פעלו שלושה בתי כנסת, הועסקו חזן ושוחטים, נערכו "שלוש סעודות" בימי שבת, ובחגים - אירועים חגיגיים.