KDE נוסדה בשנת 1996 על ידי מתיאס אטריך, תלמיד באוניברסיטת אוניברסיטת טיבינגן. באותו זמן, הפריעו לו היבטים מסוימים בשולחן העבודה יוניקס. בין הדברים שהפריעו לו היה שאף אחד היישומים לא נראה, הרגיש, או עבד כמו האחרים. הוא חשב על יצירה של קבוצת של יישומים שאינה סתם אוסף של תוכנות, אלא סביבת שולחן העבודה שבה המשתמשים יכולים לצפות מהחלקים השונים להיראות, להרגיש, ולעבוד באופן עקבי. הוא גם רצה להפוך את שולחן העבודה קל לשימוש; אחת התלונות שלו על יישומי שולחן העבודה שהיו אז הייתה שהם מסובכים מדי עבור משתמשי קצה. ההודעה הראשונית של בקבוצת דיון באינטרנט עוררה עניין רב, ופרויקט KDE נולד.
השם "KDE" נועד לשמש כמשחק מילים לסביבת שולחן העבודה "CDE" הקיימת, הזמינה עבור מערכות יוניקס. CDE הייתה סביבת משתמש מבוססת X11 שפותחה במשותף על ידי HP, IBM וחברת Sun באמצעות חברת X/Open , עם ממשק וכלים לפרודוקטיביות המבוססים על ערכת הכלים הגרפית של Motif. זו הייתה אמורה להיות סביבת מחשב אינטואיטיבית וקלה לשימוש. במקור, האות "K" הייתה אמורה להיות קיצור למילה "Kool", אבל הוחלט במהירות כי K לא צריכה לסמל שום דבר. משום כך, רשאי התיבות KDE הם "K Desktop Environment" – שולחן העבודה K לפני שהוא שונה לחלוטין לטובת KDE = Community עקב מיתוג מחדש.
מיתוג KDE מחדש.
ב־24 בנובמבר 2009 הודיע צוות השיווק של KDE על מיתוג מחדש של רכיבי הפרויקט של KDE, מונעים על ידי המעבר מתפיסה של בניית סביבת שולחן עבודה לפרויקט רחב יותר סביב קהילת "אנשים שיוצרים תוכנה". המיתוג מחדש התמקד בהפחתת הדגשת סביבת שולחן העבודה כ"סתם מוצר אחר", והדגשת הקהילה ושאר הטכנולוגיות המסופקות על ידי ארגון KDE. מה שהיה ידוע בעבר בשם KDE 4 חולק לשלושה מוצרים: סביבת שולחן העבודה Plasma, יישומי KDE, ו־KDE Platform מקובצים כ"אוסף התוכנות KDE 4" (מקוצר "KDE SC 4"). נכון להיום, השם KDE כבר לא מייצג את K Desktop Environment, אלא את הקהילה שמפתחת את התוכנה.
היסטוריית הגרסאות.
בתחילה בחר מתיאס אטריך להשתמש בפריימוורק Qt של חברת Trolltech לפרויקט KDE. מתכנתים אחרים פיתחו במהירות יישומי KDE/Qt, ועד תחילת 1997 פורסמו מספר יישומים. ב־12 ביולי 1998 שוחררה הגרסה הראשונה של סביבת שולחן העבודה, שנקראה KDE 1.0.
החוק השלישי של ניוטון
אייזק ניוטון
סר אייזק ניוטון (באנגלית: Sir Isaac Newton; 25 בדצמבר 1642 – 20 במרץ 1727) היה פיזיקאי ומתמטיקאי אנגלי, אשר נחשב לאחד המדענים הגדולים והמשפיעים ביותר בכל הזמנים.
חיבורו "עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע", שפורסם ב-1687, כלל תיאור של מחקריו הפיזיקליים, כגון: קינמטיקה ושלושת חוקי התנועה וכוח הכבידה, והניח את הבסיס למכניקה הקלאסית, אשר שלטה בראייה המדעית של הפיזיקה בעולם במשך כשלוש מאות שנים, ויצרה את הבסיס להנדסה המודרנית.
ניוטון טען שתנועת עצמים על פני כדור הארץ ותנועת גופים שמימיים פועלים לפי חוקי טבע אחידים, והמודל המתמטי שהציג לתנועת גופים שמימיים התבסס על חוקי קפלר ותצפיות נוספות. ניוטון הקיש את חוקי קפלר מניסוחו לכוח הכבידה, ונעזר באותם עקרונות כדי להסביר איכותית וכמותית את מסלוליהם של שביטים, את מחזור הגאות והשפל, ותופעות אחרות. בכך הסיר ניוטון את הספקות האחרונים בתקפותו של המודל ההליוצנטרי של מערכת השמש, וקבלת תורתו מהווה נדבך אחרון במהפכה הקופרניקאית. תחזיתו שצורת כדור הארץ היא כשל ספרואיד פחוס אומתה מאוחר יותר, ושכנעה את כל מדעני היבשת בעליונותה של השיטה המדעית של ניוטון על כל השיטות שקדמו לה. קביעתו של ניוטון שהיקום כולו כפוף לעקרונות מתמטיים אחידים, מדויקים והרמוניים, הייתה בעלת השפעה מכרעת על הפילוסופיה של המדע, על ההגות בכלל ועל הבנת היקום.
באופטיקה המציא ובנה את הטלסקופ מחזיר האור הראשון, פיתח תאוריה חדשה של הצבע המבוססת על תצפית מנסרה המפצלת אור לבן לצבעי הספקטרום הנראה, והגה את התאוריה האטומיסטית של האור, לפיה הוא מורכב מזרם של חלקיקים. הוא ניסח את החוק האמפירי של הקירור, חקר את התאוריה המתמטית הראשונה של הקול, והציג את המושג זורם ניוטוני.
במתמטיקה תרם ניוטון תרומה משמעותית לא פחות בפיתוח החשבון האינפיניטסימלי ובשימושיו המתמטיים אף על פי שבספריו דבק בניסוח גאומטרי. כמו כן תרם רבות בענפי מתמטיקה נוספים כמו חקר טורי חזקות, הכללת משפט הבינום לחזקות לא שלמות, פיתוח שיטה לקירוב שורשים של פונקציה, מיון רוב העקומים ממעלה שלישית, הוכחות גאומטריות ועוד.
ניוטון היה בוגר טריניטי קולג' והחזיק בקתדרה למתמטיקה של אוניברסיטת קיימברידג'. הוא היה נוצרי אדוק אך לא קיבל את הדוגמות של הכנסייה האנגליקנית, ובאופן חריג בימים ההם, סירב לקבל הסמכה לכהונה בכנסייה, ככל הנראה מכיוון שדחה את הדוקטרינה של השילוש הקדוש ולמעשה היה נוצרי אריאני. מעבר למחקרו במתמטיקה ובמדעי הטבע, השקיע חלק ניכר מזמנו לחקר כרונולוגיה תנ"כית ואלכימיה, אך מרבית עבודתו בתחומים אלו לא פורסמה בחייו אלא רק זמן רב אחרי מותו. מאוחר בחייו התמנה לנשיא החברה המלכותית, בשנים 1703 – 1727. ניוטון גם שירת בשנים אלו את הממשלה הבריטית כשופט וכממונה על המטבעה המלכותית (Master of the Mint) ואף כחבר פרלמנט במסגרת בית הלורדים.
ביוגרפיה.
ילדות, נעורים ותחילת המחקר המדעי.
ניוטון נולד ב-25 בדצמבר 1642 (4 בינואר 1643 לפי הלוח הגרגוריאני), באחוזת וולסת'ורפ שבכפר קטן באותו שם, במחוז לינקולנשייר שבמזרח אנגליה, כשלושה חודשים לאחר מות אביו, שהיה חקלאי אנאלפבית. כאשר היה בן 3, נישאה אמו מחדש לכומר בארנבוס סמית' ועברה להתגורר עמו, בהשאירה את בנה אצל סבתו. יחסיו עם אביו החורג, בצעירותו, לא היו טובים, וניוטון נטר טינה לאמו על נישואים אלו. ניתן ללמוד על אופי מערכת יחסים זו מהערה שציין ניוטון ברשימת חטאים שכתב בגיל 19: "איום על אמי ואבי סמית' לשרוף אותם ואת הבית יחד איתם".
ילדותו לא הייתה קלה והוא התקשה ליצור קשרים חברתיים עם בני גילו. הוא מצא נחמה במדע ולימים אהב לספר כיצד ניצח בתחרות קפיצות לאחר שחישב את מהירות הרוח. מגיל 12 עד גיל 17 התחנך ניוטון בבית הספר קינגס שבגרנתהם. באוקטובר 1659, עזב ניוטון את לימודיו בבית הספר וחזר לכפר הולדתו, על פי דרישתה של אמו, לאחר שהתאלמנה מאביו החורג - סמית', וייעדה אותו לתפקיד מנהל החווה. לפי דיווחיהם של מכרים בני זמנו, ניוטון היה מאוכזב עמוקות מעבודה זו. הנרי סטוקס, מנהל בית הספר קינגס, שכנע את אמו לשלוח אותו בחזרה לבית הספר כדי שיוכל להשלים את לימודיו. ניוטון עשה כן בגיל 18, וסיים את הלימודים בהצטיינות. הביוגרפים אריק טמפל בל וה. איבס תיארו את תקופה זו בחייו של ניוטון:
ביוני 1661 החל ללמוד בטריניטי קולג' של אוניברסיטת קיימברידג', בהנחייתו של בנג'מין פוליין, ובו התוודע ניוטון לפילוסופיה של אריסטו ולרעיונותיהם של פילוסופים מודרניים ובעיקר לדקארט, לאסטרונומים קופרניקוס, גלילאו ותומאס סטריט, שבאמצעות למידת כתביו נחשף לעבודתו החלוצית של קפלר. הוא כתב במחברתו רשימה של שאלות על פילוסופיה מכנית כפי שהבין אותה באותה עת. ב-1665, הוא גילה והכליל את משפט הבינום והחל לפתח את התורה המתמטית שלימים תיקרא חשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי (חשבון אינפיניטסימלי). באוגוסט אותה שנה, זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו, נסגרה אוניברסיטת קיימברידג' בעקבות התפרצות המגפה הגדולה של לונדון בשנים 1665 – 1666, את השנתיים הבאות בילה ניוטון בביתו בוולסת'רופ. מחקריו והגותו הפרטית של ניוטון בשנתיים אלה גיבשו את הבסיס לתאוריות שלו בענפים השונים: הוא החל לנסח את החשבון האינפיניטסימלי, לערוך את הניסויים הראשונים שלו באופטיקה ולהסיק מהם מסקנות מהפכניות, והחל להרהר על חוקי התנועה וכוח הכבידה. ב-1669 נתמנה ניוטון למשרת הפרופסור למתמטיקה על שם לוקאס בקיימברידג'. ניוטון ירש את מקומו של אייזיק בארו שביקש לפנות את זמנו לעיסוק בתאולוגיה.
שנות הביניים.
מתמטיקה.
בעבודתו המתמטית של ניוטון הייתה תרומה משמעותית לכל ענפי המתמטיקה שנחקרו בזמנו. עבודתו הראשונית בחשבון דיפרנציאלי או בלשונו "fluxions", מתוארכת לכתב היד "על אנליזה באמצעות משוואות המכילות אינסוף איברים" מאוקטובר 1666. כתב היד העוסק בטורים אינסופיים הוא חלק ממכתב ששלח אייזק בארו לג'ון קולינס באוגוסט 1669, ובו מציין בארו: