בחו"ל מחליפה את מדד האישורים הקצבת מט"ח לחו"ל, בעבור עסקאות ומשיכות מזומן גם יחד. ההקצבה מנוהלת ברמת חשבון העו"ש המחויב ולא ברמת הכרטיס, וכל ניצול מתוכה מתאפס אוטומטית כעבור שבועיים בדיוק בכרטיס בנקאי או במועד החיוב החודשי בכרטיס חוץ-בנקאי, בלי קשר למועד בפועל בו נפרעו השימושים בחו"ל.
אם השימושים בחו"ל נפרסים או נצברים לתוכנית אשראי אוטומטית בכרטיס, הם ינצלו במקביל גם את מסגרת האשראי/הקרדיט בכרטיס. זה הדין גם לגבי תוכניות אשראי אוטומטיות שכאלה התקפות גם לגבי עסקאות (בלבד) בארץ.
סליקת כרטיסי אשראי בישראל.
סליקת כרטיסי אשראי ישראליים בעסקים ישראליים.
תהליך סליקה הוא התהליך המתחיל ברגע קבלת תשלום בכרטיס אשראי בבית עסק מסוים, ועד לקבלת התשלום בפועל על ידי בית העסק. במהלך סליקת האשראי מועברים נתוני התשלום באופן מאובטח בין בית העסק, דרך חברת הסליקה, לחברת שירותי בנק אוטומטיים (שב"א) ומשם אל חברות האשראי. שב"א היא חברה המקשרת בין חברות האשראי לבין בתי העסק המקבלים אשראי בישראל, ומחזיקה את המידע על כל כרטיסי האשראי הישראליים.
תהליך הסליקה מתחיל כאשר לקוח מבצע עסקה באמצעות כרטיס אשראי מול בית העסק, באמצעות מסירת נתוני האשראי בטלפון, באינטרנט או בקופה באמצעות כרטיס מגנטי. לאחר מכן הנתונים מועברים באופן מאובטח אל חברת שב"א - שם נבדקים נתוני העסקה אל מול מאגר כרטיסי האשראי הארצי, והעסקה מאושרת או מועברת לבדיקה מול חברות האשראי. בשלב זה מקבל בעל העסק אישור או סירוב של העסקה. בסוף כל יום שב"א מעבירה פקודות זיכוי וחיוב חשבונות אל חברות האשראי השונות. חיוב חשבונות הבנק של הלקוחות וזיכוי חשבונות העסקים מתבצעים אחת לחודש על ידי חברות האשראי.
פתיחת שוק הסליקה לתחרות (2011).
באוגוסט 2011 אושרה הצעת תיקון לחוק הבנקאות (רישוי), תשמ"א-1981, הנקראת חוק "ישראכארט", על פיה חברה המחזיקה לפחות ב-10% משוק כרטיסי האשראי תחשב ל"מנפיק גדול" והיא תחויב לאפשר לסולקים אחרים לסלוק עסקאות שבוצעו בכרטיסי האשראי שלה. מטרת החוק הייתה הגברת התחרות בשוק הסליקה והפחתת עלויות הסליקה עבור עסקים קטנים.
כמו כן, מאפשרת הצעת החוק כניסה של מתחרים חדשים לשוק הנפקת כרטיסי האשראי. החוק גם הוריד חסמים לכניסה של שחקנים חדשים לשוק האשראי, בהם חיוב גופים סולקים ברישיון מבנק ישראל, ופתיחת שוק הניכיון כך שעסקים יוכלו לבחור בקלות את גוף הניכיון. החוק אפשר גם לחברות כאל ולאומי-קארד (לימים Max) לסלוק את כרטיסי האשראי של המותג המקומי "ישראכרט", אך כרטיסים אלו עדיין מונפקים בבלעדיות על ידי תשלובת ישראכרט.
טרם החוק, שהביא לחתימת הסכמי סליקה בין כל הגופים בשוק, היה פיצול בין אפשרויות הסליקה בין חברות שונות, ולא כל כרטיס יכול היה להיסלק על ידי כל חברה.
סולא
יוגורתה
יוגורתה (Jugurtha; סביבות 160 - 104 לפנה"ס) היה המלך הברברי של נומידיה בצפון אפריקה. ידוע בעיקר בשל מלחמתו נגד רומא.
יוגורתה היה בנו של אסטנבעל, אחיו של מיקיפסה מלך נומידיה בשנים 148–118 לפנה"ס. לאחר מותו של אביו ממחלה, אימץ מיקיפסה את יוגורתה אשר הפך בבגרותו למפקד צבאי מוכשר ולחם לצד הצבא הרומאי בהיספניה. אחרי מות מיקיפסה, חולקה ממלכתו בין שני בניו ויוגורתה, וזמן קצר לאחר מכן פרצה מלחמת ירושה בין שלושת הטוענים לכתר.
יוגורתה דאג לחסל את בני דודיו, 2 בניו של מיקיפסה, במטרה להפוך לשליט יחיד של נומידיה, אך במהלך מלחמתו נגד בן דודו אדהרבעל, הסתבך עם הרפובליקה הרומית, אשר נומידיה הייתה ממלכה קליינטית שלה, ועורר עליו את חמתו של הסנאט הרומאי. בשנת 112 לפנה"ס כבש יוגורתה את העיר קירטה מידיו של אדהרבעל, ערך טבח בתושבי העיר כולל מספר ניכר של סוחרים איטלקים, ורצח את אדהרבעל. כתוצאה מכך הכריזה רומא מלחמה נגדו. יוגורתה השיג מספר ניצחונות נגד צבאות רומיים שנשלחו לנומידיה, וגרם להתמשכות המערכה הצבאית נגדו, באמצעות חלוקת שוחד למפקדי צבא רומיים ולאישים בעלי השפעה בסנאט הרומאי, וניהול מלחמת גרילה נגד הרומאים.
בשנת 105 לפנה"ס, לאחר שבע שנים של לחימה בלתי רציפה, נתפס יוגורתה לבסוף, באמצעות תחבולה, על ידי מפקד הפרשים לוקיוס קורנליוס סולה, ובכך נסתיימה המלחמה בנומידיה. הוא הובל לרומא כדי להשתתף בתהלוכת הניצחון (טריומף) של המצביא הרומאי גאיוס מאריוס, שפיקד על שלבי הסיום של המערכה הצבאית בנומידיה, והושלך לצינוק שם מת מרעב בשנת 104 לפנה"ס.
מילדות לעלייה למלכות.
יוגורתה נולד בעיר קירטה (כיום קונסטנטין בצפון אלג'יריה), בירת ממלכת נומידיה. אביו הוא אסטנבעל, אחיו של מיקיפסה מלך נומידיה, ואימו איננה מוזכרת במקורות העתיקים. בגיל צעיר, לאחר שאביו מת ממחלה, הוא אומץ בידי דודו מיקיפסה. יוגורתה מתואר על ידי גאיוס סאלוסטיוס קריספוס כחסון, נדיב וחכם. הוא קיבל חינוך משובח, כיאה למעמדו, ולמד את השפה והפילוסופיה היוונית. כמו כן הצטיין ברכיבה על סוסים והטלת כידונים.
בתחילה מיקיפסה היה מרוצה מאוד מבנו המאומץ המוכשר, אך לאחר שיוגורתה החל לצבור אהדה ותומכים, חשש מיקיפסה מכוחו הגובר, ולכן שלח אותו בראש צבא נומידי אל היספניה, כדי להרחיקו מנומידיה ולמנוע איום אפשרי על כסאו.
בהיספניה פיקד יוגורתה על כוח של רגלים ופרשים נומידיים, שנשלח כדי לסייע לצבא הרומאי להכניע את העיר נומנטיה בשנים 133-134 לפנה"ס, תחת פיקודו של המצביא הרומי פובליוס קורנליוס סקיפיו אמיליאנוס. יוגורתה עורר את תשומת לבו של סקיפיו אמיליאנוס בזכות כישרונו הצבאי ופעולותיו בשדה הקרב, והפך ליועץ מקורב של האחרון. הוא גם ניצל את ההזדמנות ליצור קשרים מועילים עם מספר אצילים רומיים בעלי השפעה, ששירתו בצבאו של סקיפיו. בתום המלחמה שיבח סקיפיו את יוגורתה בפני כל צבאו, ודיווח לסנאט הרומאי על תרומתו הרבה לסיום המוצלח של מלחמת נומנטיה. סקיפיו אף שלח מכתב למיקיפסה, בו שיבח את מעלותיו של יוגורתה, ותיאר את תרומתו למערכה בהיספניה. בעקבות כך החליט מיקיפסה לקרב אליו את יוגורתה ואף הכניס אותו לצוואתו, והפך אותו לאחר מיורשיו.
לפני מותו של מיקיפסה (בשנת 118 לפנה"ס) הוא כינס את בניו, היימפסל ואדהרבעל, ואת בנו המאומץ יוגורתה, והודיע להם על החלטתו לחלק את ממלכתו ביניהם. הוא השביע את יוגורתה לשתף פעולה עם שני בניו הצעירים, ולסייע להם לשלוט בנומידיה, משום שהוא המבוגר והמנוסה מבין יורשיו. אולם זמן קצר לאחר מותו של מיקיפסה החל מאבק בין שלושת יורשיו על השליטה בנומידיה.
המאבק על השליטה בנומידיה (112-118 לפנה"ס).
בסיום טקסי הקבורה והאבל, נפגשו שלושת היורשים לדיון בחלוקת השטחים והאוצרות של נומידיה ביניהם. היימפסל, האח הצעיר, היה יהיר באופיו והפגין בוז כלפי יוגורתה, הבן המאומץ, ובכך פגע בכבודו, וחיזק את שאיפתו להפוך לשליט היחיד של נומידיה. למרות שהיורשים הגיעו לבסוף לפשרה מוסכמת לגבי דרך חלוקת הממלכה ביניהם, היא לא החזיקה מעמד זמן רב. זמן קצר לאחר מות מיקיפסה ניצל יוגורתה הזדמנות שנקרתה בפניו לחסל את היימפסל, בעת שהאחרון שהה בעיירה תירמידה.
בעקבות רצח היימפסל נפתחה מלחמה גלויה בין יוגורתה לבין אדהרבעל. יוגורתה פלש עם צבאו לשטח שהיה בשליטת האחרון וכבש מספר ערים. אדהרבעל ניסה לגייס את תמיכתה של רומא, אך התגובה הרומאית בוששה לבוא. בינתיים הביס יוגורתה את צבאו של אדהרבעל, והאחרון נאלץ לברוח לפרובינקיה "אפריקה" (הפרובינקיה הרומית בצפון אפריקה, שהוקמה לאחר חורבן קרתגו ב-146 לפנה"ס) ומשם הגיע לרומא. בכך התגשמה תוכניתו של יוגורתה והוא הפך לשליט יחיד של נומידיה.
יוגורתה, שחשש מתגובתה של רומא לפעולותיו בנומידיה, החל לחלק שוחד למקורביו ברומא, ולאישים בעלי השפעה בסנאט, כדי למנוע התייצבות של הרפובליקה הרומית לצידו של אדהרבעל. למרות שהאחרון הורשה לנאום בפני הסנאט, וביקש את עזרת רומא בהשבתו לכס השלטון בנומידיה, שליחיו של יוגורתה הצליחו למנוע קבלת החלטה נגדו בסנאט, שהסתפק לבסוף במשלוח ועדה, שכללה 10 סנאטורים, בראשות לוקיוס אופמיוס, כדי לחלק את ממלכת נומידיה בין יוגורתה ואדהרבעל.
כאשר הגיעה המשלחת של הסנאט לנומידיה בשנת 116 לפנה"ס, קיבל אותה יוגורתה בכבוד רב וניסה לשחד את חבריה במתנות. למרות זאת, המשלחת החליטה להעניק לאדהרבעל את השליטה על חלקה המערבי של נומידיה, החלק המאוכלס והעשיר יותר של הממלכה (כולל הבירה, קירטה), ואילו יוגורתה קיבל את החלק המזרחי, הגובל במאוריטניה.
מיד לאחר צאת המשלחת הרומאית מנומידיה, החל יוגורתה לערוך פשיטות על הטריטוריה שהוענקה לאדהרבעל, בניסיון לגרור את האחרון להשיב מלחמה, ובכך לתת ליוגורתה עילה לחדש את המלחמה נגדו. אולם אדהרבעל סירב להיגרר לפעולה צבאית, והעדיף להסתמך על תמיכתה של רומא. בסופו של דבר יוגורתה עייף מלהמתין, ובשנת 113 לפנה"ס חידש את המלחמה הגלויה נגד אדהרבעל, ופלש לשטחו עם צבאו. לאדהרבעל לא נותרה ברירה אלא לגייס את כוחותיו לצאת לקרב נגד יוגורתה. צבאו של אדהרבעל חנה סמוך לקירטה, ויוגורתה הצליח להפתיע ולהשמיד אותו בהתקפת לילה. אולם אדהרבעל הצליח להימלט ומצא מחסה בקירטה. הוא העריך שיוגורתה לא יעז לתקוף את בירת נומידיה, בגלל המספר הרב של סוחרים בעלי אזרחות רומאית, שחיו בעיר.