בכל רשת Token ring קיימת תחנה אחת שמוגדרת כ"תחנת ניטור פעילה" (Active Monitor - AM), תחנה זו אחראית על ניהול הצטרפויות והתנתקויות מהרשת ועל ניטור האסימון - התחנה מוודאת שקיים אסימון ברשת, וזאת מכיוון שאם עקב רעש על הקווים האסימון נפל הרשת תקפא (לא ייתכנו שידורים ללא אסימון). בנוסף לתחנת הניטור הפעילה יכולות להיות ברשת "תחנות ניטור ממתינות" (Standby Monitor - SM) שייכנסו לפעולה במידה וייווצר נתק עם תחנת הניטור הפעילה. תחנה חדשה שמעוניינת להתחבר לטבעת יוצרת קשר עם תחנת הניטור הפעילה. זו מפנה אותה אל התחנה הבאה אחריה בשרשרת, ולאחר מכן מפנה את התחנה שלפניה אל התחנה החדשה.
על פי התקן של IBM רשת Token ring בנויה בטופולוגית כוכב (star), שבמרכזו מרכזת (hub) או מתג (switch). מתגים "חכמים" שנועדו לעבוד ברשתות Token ring יודעים גם לזהות נפילה של אחת התחנות ולעדכן את סדר העברת האסימון בשרשרת בהתאם.
מבנה המסגרת.
מסגרת (frame) ברשת token ring מורכבת מ:
תחנת הניטור הפעילה ותחנות ממתינות.
תחנת הניטור הפעילה אחראית על מתן רשות השידור לתחנות האחרות ברשת על ידי העברת האסימון ביניהן.
כל תחנה אחרת ברשת Token Ring היא תחנת ניטור ממתינה. בחירת תחנת הניטור הפעילה מתרחשת כאשר מתקיים אחד ממקרים הבאים:
התחנה עם ה-MAC הגבוה ביותר ברשת נקבעת להיות תחנת הניטור הפעילה. שאר התחנות ברשת נקבעות להיות תחנות ניטור ממתינות.
תפקידיה של תחנת הניטור הפעילה כוללים גם:
Token Ring
הומופוניה
הומופוניה (מיוונית: הומו - שווה, פוניה-קול, צליל) הוא מונח שמתייחס למרקם מוזיקלי רב-קולי. הומופוניה מאופיינת בקול ראשי מוביל, וקולות נוספים ה"כפופים" לו, ומשמשים בעיקר כליווי וכמעשירי המרקם. לדוגמה, שיר רוק בן זמננו הוא בעל מרקם הומופוני - הזמר מוביל ושאר הכלים מלווים ומייצרים אווירה.
ההומופוניה נבדלת מהפוליפוניה, בה לכל קול יש עצמאות מוחלטת, ומההטרופוניה, בה כל הקולות נעים יחד, באותו המקצב ובאותה מסגרת טונאלית.
ההומופוניה הייתה מקובלת בעיקר בתקופה הקלאסית. בתקופה זו הייתה המוזיקה מאופיינת בסימטריה ובפשטות. וכן בתקופה הרומנטית בה התרחב השימוש בסגנון הליד על ידי פרנץ שוברט.
מונופוניה
מונופוניה (מיוונית: 'μόνος' - מונוס, בעברית 'אחד', 'φωνή' - פון, בעברית 'קול, צליל') הוא מונח המתייחס למוזיקה שהיא, כעיקרון, חד קולית. במונופוניה נע לבדו קול, אשר לעיתים מוכפל באוקטבה על ידי קולות או כלים אחרים, שישירו למעשה את אותו הקו בדיוק. כלומר, זמר יחיד או כלי נגינה יחיד. גם שירת מקהלה באוניסון נחשבת כמונופוניה.
המונופוניה נבדלת מההטרופוניה, ושונה מההומופוניה.
מוזיקה עממית רבה היא מונופונית.
פוליפוניה
פוליפוניה הוא מושג מוזיקלי, המתאר מרקם מוזיקלי שבו ישנם מספר קולות עצמאיים הנעים במקביל זה לזה. הפוליפוניה איננה כמו מרקמים מוזיקליים אחרים בכך שאין בה היררכיה מובהקת בין הקולות. על אף שלעיתים ניתן לזהות בפוליפוניה קו ראשי וקו משני, אין הדבר דומה למצב במרקם ההומופוני, שבו קו מלודי אחד מוגדר באופן מובהק כמנגינה ראשית, והוא מלווה על ידי אקורדים או קווים מלודיים משניים. כוחה של הפוליפוניה נובע מעצמאותו של כל קול, כלומר ייחודו הריתמי או המלודי, כך שגם אם ישנו קו בולט מעל לשאר, נוצר טשטוש במידה מסוימת של ההיררכיה בין הקולות, ונדרשת האזנה ערה לכל קול בפני עצמו.
שימוש בטכניקה זו נפוץ ביותר במוזיקת רנסאנס ובארוק. בסגנונות אלו הפוליפוניה היא צורת הכתיבה השלטת, והיא שמגדירה את עקרונות הסגנון. עם זאת, גם בסגנונות מאוחרים יותר במוזיקה הקלאסית ישנן דוגמאות רבות לשימוש בפוליפוניה, זאת על אף שמקובל לזהות את הסגנון הקלאסי והרומנטי עם מרקם הומפוני והרמוני. ככלל שימוש במידה כזו או אחרת במרקם פוליפוני קיים כמעט בכל סגנון מוזיקלי, לרבות מוזיקה קלאסית מודרנית ועכשווית, ג'אז, רוק מתקדם ועוד.
כאמור, יצירה פוליפונית דורשת ריכוז רב מאוד בזמן ההאזנה, שכן על המאזין לשים לב לתנועתן של מנגינות אחדות בעת ובעונה אחת, ולא תמיד ניתן לזהות מנגינה ראשית שמובילה את היצירה, אך דווקא מאמץ זה מביא הנאה מוזיקלית רבה למאזין המצליח להבין את דרך ארגונה של היצירה ואת היופי שבשילוב המנגינות השונות זו בזו.
ישנו דמיון מסוים בין הפוליפוניה לבין המונח 'הטרופוניה', אלא שהאחרון למעשה מציין קו מלודי אחד שמבוצע על ידי כמה קולות במקביל, כאשר כל קול עושה בו שינויים ווריאציות מינימליות, חלקם בגדר קישוט בלבד. אם כן ההטרופוניה אינה הקטנה אלא הרחבה של קו אחד על ידי וריאציות עליו, בעוד שהפוליפוניה נוצרת מקיומם בו זמנית של מספר קולות שונים ועצמאיים.
בסגנונות הרנסאנס והבארוק, הדרך המסורתית להתמודד עם האתגר שבהאזנה למרקם פוליפוני, הייתה ליצור "חיקוי" מוזיקלי, לרוב בפתיחת יצירה או בפתיחת חטיבה חדשה ביצירה. למוזיקה המבוססת על חיקויים גרסאות רבות, והמפורסמת שבהן היא ה'קאנון'- צורה שבה המנגינה שמופיעה בקול הראשון שנכנס, מחוקה באופן חמור ומדויק על ידי הקולות הבאים שנכנסים אחריו. אחת הצורות המפותחות ביותר שמבוססת על מרקם פוליפוני ועושה שימוש נרחב בחיקויים, הא צורת הפוגה. החיקויים עשויים לעזור למאזין לעקוב אחרי הקולות השונים המופיעים בו זמנית במרקם פוליפוני, אך מטרתם אינה רק לעזור למאזין, אלא להציג נושא מוזיקלי ראשי אחד, אשר עובר בין הקולות ומופיע בכל פעם במקום אחר, ובווריאציה אחרת.
אמנות עכשווית
אמנות עכשווית (אמנות בת-זמננו) היא זרם חשיבה ותפיסה תרבותית בינלאומית הרווחת באמנות, באדריכלות ובעיצוב שהחל בשנות המאה ה-20 המאוחרות.
היסטוריה.
אמנות זו התפתחה כתגובת נגד לאמנות המודרנית אשר ייצגה ניתוק חברתי, פורמליות אופטית, אליטיזם ורצינות. האמנות המודרנית לא נתנה מקום לאמנות אחרת מלבדה, ואמנים שניסו ליצור בדרך אחרת נחשבו "אאוטסיידרים" ונדחו על ידי הזרם המרכזי. יחד עם זאת, האמנות העכשווית הושפעה רבות מהאמנות המודרנית וניתן לזהות בה נגיעות רבות מזרמים השייכים לאמנות המודרנית, כמו פופ ארט ואמנות מושגית.
מאפיינים.
אמנות עכשווית מבטאת הלך רוח תרבותי הדוחה כל שאיפה לאחידות ולמוחלטות ומעודד פלורליזם, עירוב וסימולטניות. החשיבה הפוסטמודרנית כוללת בתוכה ביטויים שונים המתקיימים זה לצד זה, וההבנה שאין דרך מחשבה או יצירה אחת וכל הדרכים מקובלות. כתוצאה מחשיבה זו, זרם אמנות זה מאופיין בתנועות יצירה שונות אשר פועלות במקביל.
אחד התוצרים של הביטול הכמעט אוניברסלי של האמנות המודרנית על ידי אמנים עכשוויים הוא פיתוח של היסטוריציזם חדש, אירוני ומנותק, על ידי הביטול שאמנות זו עושה לתהליך הדיאלקטי של ההיסטוריה, ובדרך זו פונה לכל התקופות ולכל הסגנונות באותה מידה של עניין.
אמנים עכשוויים דוחים את הרעיון של האמן כגיבור, ומעדיפים אפשרות של שכפול והפצת עבודות לכל העולם באופן מכני. כמו כן, אמנים רבים עסקו בציטוט של עבודות קודמות של אמנים ידועים, לדוגמה שימוש בציורים של פבלו פיקאסו בשינוי קל ושינויים אירוניים בתמונת המונה ליזה. האמנות החדשה היא גם אמנות שאופייה פוליטי והיא מבטאת נושאים כמו מיעוטים, הומוסקסואליות, איידס, מלחמות, כיבוש סביב העולם ופמיניזם.
אמנות עכשווית משאירה אחריה שובל של חוסר הבנה. היא מסרבת בדרך כלל לצרף "הוראות הפעלה" למופעיה השונים. אמנות זו מורכבת מאוד, ומאופיינת בהיעדר תקשורת ישירה עם נמעניה. אי ההבנה שהיא מעוררת מגיעה לעיתים לכדי עוינות כלפיה. עיקר כוונתה הוא לעורר טלטלה, לחדש ולהעשיר תבניות מחשבה ואופני ראייה שונים. מדובר בשפה, וכמו כל שפה צריך ללמוד אותה כדי להבין.
בשנת 2009 פרסם אנדראה בנטי את "המניפסט של אמנות המערות החדשה", שמקשר בין האמנות המודרנית לבין מקורות האמנות בתקופה הפרהיסטורית.
טרנדים באמנות עכשווית.
אמנות עכשווית משלבת כלים וחומרים שונים. אמנות הלם, אחד הטרנדים באמנות עכשווית, כוללת לעיתים דברים שנתפסים כלא-מוסריים או כטאבו. כיום משתמשים באמנות בנוזלי גוף ובפלסטיק, לדוגמה. אמנים משתמשים גם ביתרונות הטכנולוגיה המודרנית, בהם יצירת אמנות מדיה חדשה, אמנות דיגיטלית ואמנות אינטרנט.
במוזיקה, מלחינים ומוזיקאים משתמשים במוזיקה אלקטרונית ובמוזיקת מחשב. אמנים רבים עדיין יוצרים בטכניקות המסורתיות של ציור ופיסול, ובמקביל מספר הולך וגדל של אמנים מעדיפים יצירות אמנות שכוללות מיצב, מיצג, מיצב וידאו, וידאו ארט, אמנות מבוססות מדיה ופרויקטי מחקר.
אמנות עכשווית פעמים רבות ממוקדת במופשט. עקב כך מבקרים אותה על היותה "חסרת משמעות" או שהיא "אינה אמנות".
גאוגרפיה עירונית
גאוגרפיה עירונית היא ענף בגאוגרפיה אנושית, העוסק במכלול ההיבטים הנוגעים להתיישבות בערים, היווצרות ערים והתפתחותן. נושאי המחקר שלו הן תפרוסת הערים במרחב והגורמים הגאוגרפיים המשפיעים על דרך צמיחתן של ערים על רקע נתוניהן הסביבתיים. התחום כולל גם התייחסות לבעיות עירוניות ולהתפתחותן העתידית של ערים ושל דפוסי התיישבות דומים להן - רחבים או מצומצמים יותר. ההתמקדות בערים נעה בין התייחסות לאפיוניה הייחודיים של עיר מסוימת לבין ניסיון לאפיין סוגי ערים שונים, בהקשרים שונים, שביניהם מבנה, גודל ותפקוד.
הנושאים העיקריים שבהם עוסקת הגאוגרפיה העירונית הם: גבולות העיר, מבנה הפיזי של העיר, שימושי קרקע עירוניים, דינמיקה עירונית, תפקודי עיר, תחבורה עירונית, אוכלוסייה עירונית מע"ר, תחומי השפעה של העיר, יחסי גומלין בין ערים, מדרג עירוני, ערים חדשות, הגירה בין עירונית, תכנון עירוני וטיפוסי ערים.