הכביש המהיר ומסילת הרכבת נקראים גם "מסדרון ביירה", המחבר תחבורתית את נמל ביירה, הנמצא על חוף האוקיינוס ההודי לבין פנים יבשת אפריקה. דרך המסדרון עוברות סחורות מתוך היבשת לנמל ביירה ולהפך. החשיבות של המסדרון הגיעה לידי ביטוי בכך שבשנות מלחמת העצמאות של מוזמביק ובמלחמת האזרחים שבאה אחריה, כוחות של צבא רודזיה בפיקוד בריטי (שמה של רודיה הוחלף לזימבבואה לאחר עצמאות המדינה) התמקמו לאורך המסדרון כדי להגן עליו על מנת שזרימת הסחורות תימשך ללא הפרעה.
ארבעה קילומטרים צפונית מזרחית מהעיר נמצא הסלע שנקרא "הראש של הזקן" Cabeça do Velho.
צ'ימויו נמצא במרחק של 95 קילומטרים מגבול זימבבואה. מאז המשבר הפוליטי והחברתי בזימבבואה בשנות ה-2000, צ'ימויו הייתה יעד מרכזי עבור מהגרים מזימבבואה המחפשים עבודה במוזמביק. במרחק 65 קילומטרים מדרום לצ'ימויו נמצאת תחנת הכוח ההידרואלקטרית הנקראת צ'יקמבה ריאל Chicamba Real על נהר רוויו Revuè . התחנה מספקת חשמל למנפטות הכותנה, למפעל הפלדה, למכונות האריגה של תעשיית הטקסטיל שבעיר, למפעלי עיבוד המוצרים החקלאיים ומינרליים ואחרים.
היסטוריה ונקודות ציון.
עידן טרום קולוניאלי.
השם צ'ימויו ניתן לעיר לאחר עצמאות מוזמביק על שם אחד מבניו של גנדה, המפקד העליון של שבט מויו Moyo, שהגיע מביירה והשתקע אזור. ההיסטוריה שבעל פה מספרת שצ'ימואו, שהיה צייד גדול, הרג פעם פיל באדמות של שבט אחר. צ'אורומבה, המפקד של אותו שבט, פסק שהתנהגותו של צ'ימאיו הוא פשע והורה על הוצאתו להורג מיידית. לאחר מכן ביקש מלך גנדה רשות שבנו ייקבר בארצו של צ'אורומבה ואחד מקרובי משפחתו יתיישב קרוב לקבר על מנת לטפל ולשמור עליו. מכאן ואילך כל צאצאי שומרי הקבר של צ'ימויו, יחד עם אתר הקבר, נקראו צ'ימויו (שפירושו "לב קטן" בניב המקומי של שבט citewe). המיקום האסטרטגי של אזור זה הפך אותו למרכז מיוחד שדרכו עברו מוצרים וסחורות מהעורף לחוף.
מסעות הערבים.
הערבים עלו בנהרות בוז'י ורובואה לכיוון אדמות האימפריה מוטאפה ששלטה על כל האזור בו נמצאות המדינות המודרניות זימבבואה, מוזמביק, זמביה ודרום אפריקה, בחיפוש אחר זהב וסחורות אחרות, כולל עבדים. כדי לסמן את נתיביהם, נטעו הסוחרים דקלים מסוג בוראסוס , כל עץ בטווח ראייה מהשני. במקומות מסוימים עדיין ניתן להבחין בעצי הדקל העתיקים אלה. אחד המבצרים הוותיקים ביותר לאורך מסלול זה הוא ככל הנראה על ראש הרי הזמבה, מדרום מזרח העיר צ'ימויו הנוכחית.
קולוניה פורטוגזית.
הפורטוגזים, שכבר היו מבוססים היטב באזורי החוף של מזרח אפריקה מאז המאה ה-15, פנו גם הם לאדמות פנים היבשת האלה וחיפשו את האימפריה מוטאפה המפורסמת והתיישבו בה בהדרגה כקולוניסטים. אזור זה במוזמביק הוענק אז על ידי חברת צ'רטר לחברת מוזמביק , שאחת ממטרותיה העיקריות הייתה לטפח את ההתיישבות החקלאית. מכאן שהחברה התחייבה ליישב באזור פורטוגזים וצאצאיהם. אחת העיירות הראשונות שנוצרו באותה תקופה הייתה וילה בארטו . היא הוקמה ב־24 בפברואר 1893, קרוב לעיר צ'ימויו הנוכחית. היא הוקמה על בסיס מחנה ההקמה והבנייה של מסילת הרכבת ביירה-זימבבואה. העיר נקראה על שם הקפיטאו-מור הפורטוגזי (מושל/קפטן צבאי) פרנסיסקו בארטו , שב־1572 פיקד על המשלחת הצבאית הראשונה לממלכת מוטאפה. במשך מספר שנים נבנה קו הרכבת בווילה בארטו, מה שתרם לצמיחתה המרשימה. העיירה נהנתה מתקופת שפע, להקמת בתי מלון, זרם מטיילים ותיירים קבוע, שהיו בדרך למניקה ורודזיה או, בכיוון השני, לביירה. בסוף 1897 הגיעו עבודות בניית מסילת רכבות לגבול עם זימבבואה, דבר שפגם בדינמיקת התיירות שהשתרשה בווילה בארטו.
בשנת 1899 החליטה חברת מוזמביק להעביר את מטה המחוז מווילה בארטו להתיישבות בשם צ'ימיאלה, שנקראה מנדיגוס. זה היה השם הראשני של העיר צ'ימויו הנוכחית במשך זמן מה. העיר מנדיגוס הייתה ידועה הודות לשפע היבולים החקלאיים שלה, שמשך אליה סוחרים, שירותי מלונות ושירותים חברתיים. ההתיישבות במניקה קיבלה את הדחיפה העיקרית שלה בשנת 1910 עם הגעתו של המושל הפורטוגזי ז'ואאו פרי דה לינד שקבע מספר נהלים לקידום הפיתוח של צ'ימויו. ב־17 ביולי 1916 שונה שמה של העיר מנדיגוס לווילה פרי כהוקרה לכבודו של המושל ז'ואו פרי דה לינד, שמאמציו הנבונים הפכו את צ'ימאיו לאחד המרכזים החקלאיים הגדולים ביותר במוזמביק. כמה קילומטרים ממרכז העיר צ'ימויו הנוכחית נמצאת שכונת סאלפו, המעידה על ההתפתחות של התעשייה החקלאית שהפכה את מחוז מניקה לאחד היעדים העיקריים להשקעות חקלאיות במושבה הפורטוגזית. בשנת 1944 "עיירה קטנה קרובה לעיר צ'ימאיו" נבנתה על ידי SOALPO (Sociedade Algodoeira de Portugal, או חברת הכותנה הפורטוגזית). מטרת החברה הייתה לעודד ייצור כותנה וטקסטיל. רובע סאלפו הפך עם הזמן מוזיאון חי.
ב־17 ביולי 1969 העיירה וילה פרי הועלתה למעמד עיר על ידי המושל הכללי של מחוז מוזמביק בפורטוגל, בלטזר רבלו דה סוסה , כהוקרה להצלחת פעילותה הכלכלית והחברתית.
קבוצת הכדורגל של וילה פרי זכתה בתואר אליפות מוזמביק הראשונה בכדורגל בשנת 1969. מועדון הספורט, שנוסד בשנת 1928, תרם לפיתוח פעילויות הספורט והתרבות. רוב הבניינים בעיר צ'ימויו מציינים אבני דרך לדינאמיות בחיי העיר תחת השלטון הפורטוגזי. מלון וילה פרי שנבנה בשנת 1920 הפך למרכז החברתי של המשטרה, היה המלון הראשון בוילה פרי. בית הספר היסודי Caldas Xavier, שנבנה בשנת 1948, היה בית הספר הראשון בוילה פרי. עם השנים וילה פרי ההיסטרית הפכה ליישוב במועצה העירונית צ'ימויו.
קולנוע מונטלטו, שנבנה בשנת 1969 שננטש מאוחר יותר, נקרא על שם ההר "אלט המונטה" או "ההר הגבוה" של מוזמביק ( הר בינגה ) הנמצא ברמת מניקה .
התשתיות המנציחות את תור הזהב של העיר. עסקו, בקטיף כותנה, ייעור, גידול פירות (כולל הדרים ) ותעשיות טקסטיל, מזון ועץ. תעשיות אלה היו המעסיקים העיקריים בעיר יחד עם שירותים ומנהלה.
בשנת 1974, במהלך המלחמת הקולוניאלית הפורטוגזית / מלחמת העצמאות של מוזמביק, קבוצת גרילה המרקסיסטית פרלימו פתחה במתקפת מרגמות נגד וילה פרי (ששמה הוסב לצ'ימויו), שהייתה עיר חשובה במוזמביק הפורטוגזית . בהתקפות אלה, וילה פרי הפכה לאזור המאוכלוס בפורטוגזים הראשון (והיחיד) שנפגע באופן כבד מה- FRELIMO במהלך כל המלחמה הקולוניאלית. לאחר הפיכה צבאית בליסבון, מהפכת הציפורן בשנת 1974, השלטונות הפורטוגזים הציעו עצמאות לשטחי אפריקה, ומוזמביק הפכה למדינה עצמאית.
מוזמביק העצמאית.
השינוי השם מוילה פרי לצ'ימויו Chimoio היה ב־12 ביוני 1975, במהלך עצרת ציבורית של הנשיא הראשון של מוזמביק העצמאית, סאמורה מקל, במסעו מנהר רוומה Rovuma שמהווה הגבול הצפוני של מוזמביק עם טנזניה ועד לעיר הבירה מפוטו שבדרום המדינה. אחד השרידים הבולטים ביותר מתקופה זו של לחימה לעצמאות, בעיר, היא כיכר הגיבורים (Praça dos Heróis). בכיכר ישנו ציור מרשים המתאר את הפרקים השונים בהיסטוריה של מוזמביק, בדגש על העצמאות מפורטוגל.
לאחר קבלת העצמאות, מוזמביק נקלעה למספר שנים של מלחמות אזרחים ( מלחמת האזרחים במוזמביק ) וחוסר יציבות חברתית, פוליטית וכלכלית. במהלך תקופה זו העיר צ'ימויו הידרדרה וסבלה מאוד מעוני, עימותים רבים ומחוסר התפתחות.
תיירות.
הנסיעה לעיר צ'ימויו עוברת בנוף סלעי ייחודי. הטבע גילף את הסלע שנקרא "הראש של הזקן" בצורת ראש של זקן הוא חלק מהר בינגה, הידוע בכינויו Cabeça do Velho (ראש הזקן). ההר הוא אחד האטרקציות התיירותיות העיקריות של העיר. הטיפוס לראש ההר פשוט יחסית, ולעיתים ניתן להבחין ביער, באנטילופות או קופים קטנים. הנוף מהר בינגה, מציג את כל הפריסה של העיר צ'ימאיו שמתחתיו, יחד עם הנוף הכפרי שמסביב. בתקופות מסוימות בשנה, ההר הופך לאתר רוחני בעל חשיבות רבה לקהילות המסורתיות המקומיות. במהלך עונת הגשמים, הגשם היורד נראה כמו דמעות הזולגות על פניו של "הזקן". אמונות מקומיות אומרות שהאבות הקדושים כועסים ולכן הם בוכים. מסיבות אלה, הר בינגה נחשב למקום קדוש, בו מתקיימים טקסים המציעים את עולם הרוח.
אקלים.
Chimoio יש אקלים סובטרופי לח לח מושפע המונסון ( סיווג אקלים Köppen "Cwa" ).
תשתיות.
בעיר יש אחת מתחנות הרכבת החשובות ביותר במסילת הברזל ביירה - בולוואיו . דרך העיר עובר גם הכביש המהיר מספר 9 לנמל ביירה.
חינוך.
בצ'ימויו הוקמה הפקולטה להנדסת סביבה ומשאבי טבע, של אוניברסיטת זמבזי , המוסד הגבוה ביותר בעיר.
העוני הקשה ומחלת האיידס המתפשטת באזור (25% מהאוכלוסייה במיוחד ילדים נגועים במחלה) ובמיוחד באזורים החקלאיים העניים פגעה קשות בחינוך הדור הצעיר. כדי להעניק לילדים טיפול וחינוך הוקם באזור העיר כפר טיפולי SOS לילדים. הכפר החל את עבודתו בצ'ימויו בשנת 2011 הודות לתרומת חלקת אדמה מתאימה על ידי השלטון המקומי, ותרומה כספית ניכרת של הסופר השוודי בעל המוניטין הבינלאומי הנינג מנקל. הכפר מספק טיפול משפחתי, בית אוהב לעד 110 ילדים, בתוך עשר משפחות SOS. הילדים גרים עם אחיהם ואחיותיהם ומטופלים בחיבה על ידי אמם.
המרכז החברתי SOS בצ'ימויו מציע תוכנית לחיזוק משפחות לאנשים מהשכונה. המרכז מספק בשיתוף עם ארגוני הקהילה המקומיים תמיכה בתחומי הבריאות, אבטחת מזון, תזונה וחינוך. בעת הצורך המרכז מספק בגדים ושמיכות, ציוד לבית ספר ומלגות, כמו גם תרופות.
ספורט.