מוסדות לחינוך גבוה בישראל
מארי אנטואנט
מריה אנטוניה יוזפה יוהאנה (בגרמנית: Maria Josepha Johanna Antonia), ידועה גם בשם מארי אנטואנט (בצרפתית: Marie Antoinette; 2 בנובמבר 1755 – 16 באוקטובר 1793), הייתה ארכידוכסית אוסטריה, מלכת צרפת האחרונה לפני המהפכה הצרפתית ואשתו של לואי ה-16, מלך צרפת בעת המהפכה.
מארי אנטואנט הייתה בתם של הקיסרית מריה תרזה ושל הקיסר פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (פרנץ מלורן). ב-16 במאי 1770 נישאה ללואי ה-16, ולזוג המלכותי נולדו ארבעה ילדים. היא הוצאה להורג באמצעות עריפת ראש בגיליוטינה, תשעה חודשים לאחר הוצאתו להורג של בעלה. היא זכורה בעיקר בשל האמרה המפורסמת המיוחסת לה, "אם אין להם לחם, שיאכלו עוגות", שהציגה אותה כשליטה מפונקת ומנותקת מהעם. למעשה מדובר בטעות, והמשפט מופיע בספרו של ז'אן-ז'אק רוסו "הווידויים", שפורסם ב-1767 כאנקדוטה שנאמרה על ידי אחת ממלכות צרפת הקודמות, הרבה לפני הולדתה של מארי אנטואנט.
ילדותה ונעוריה.
מריה אנטוניה יוזפה יוהנה לבית הבסבורג-לורן נולדה ב-2 בנובמבר 1755 בארמון הופבורג בווינה, כבתה החמש-עשרה של הקיסרית מריה תרזה, שהשיאה את ילדיה לתועלתה הפוליטית כפי הצהרתה: "אומות אחרות ינהלו מלחמות ואת, אוסטריה בת המזל, הינשאי". כילדה הייתה מריה מחוננת, מוכשרת ונושאת חן בעיני רואיה; אנקדוטה המתארת את יכולתה להקסים את סובביה מתוארת בזיכרונותיו של מוצרט, אשר הגיע פעמים רבות לנגן בחצר המלכות באוסטריה בהיותו ילד ויצר קשרי חברות עם הנסיכה בת גילו ובגין התרשמותו ממנה ומטוב לבה ביקש להינשא לה לכשיגדל. בזכות יכולתה להקסים את מוריה היא הצליחה להתחמק מרוב מטלותיה הלימודיות עד שאמה גילתה שהיא מתקשה לכתוב. יופייה ואופייה היה הגורם שהניע את אמה לבחור בה להינשא ליורש העצר של ממלכת צרפת, יריבה ישנה עמה נאלצה אוסטריה לחדש את הקשרים נוכח ההתקרבות בין אויבתה הגדולה פרוסיה לממלכה המאוחדת. מריה אנטוניה בת ה-14 הובטחה לנכדו של לואי ה-15, שעלה לבסוף לכס כלואי ה-16.
מרגע ההחלטה נעשו מאמצים רבים להכשיר אותה לחצר המלכות הצרפתית. תרבות החצר בוורסאי נחשבה גבוהה ומתנשאת, והצרפתים התייחסו בזלזול לבית המלוכה האוסטרי שאת בניו ראו כברבריים מבחינה תרבותית. על כן עברה מאריה השתלמות מדוקדקת בצרפתית, בנימוסים ובמנהגים המקומיים, טיפולים קוסמטיים כמו יישור שיניה (שכן תמונתה שנשלחה לוורסאי זכתה להערות כי אינה יפה דיה), ונרכשה עבורה מלתחה ראוותנית.
בצרפת, ההודעה על השידוך האוסטרי התקבלה בהסתייגויות ובהתנגדויות כבר מתחילת הדרך. הובעה מורת רוח מצד אנשי ממשל ואצילים, ואף מקרב בנותיו של לואי ה-15. אולם השפעת המלך ניצחה והשידוך יצא אל הפועל. ב-7 במאי 1770, בגיל 14, על אי בנהר הריין בקרבת העיר שטרסבורג שבאלזס, נפרדה מאריה אנטוניה ממשפחתה ומארצה וכל חפציה נותרו מאחור. אנשים רבים באו לחזות בנסיכה הצעירה עם הגעתה לצרפת. כחלק מכללי הטקס המלכותיים על הנסיכה להסיר כל סממן לתרבותה הקודמת, לשם כך נבנה בית עץ ארעי במקום המפגש בגבול אוסטריה-צרפת, אליו נכנסה הנסיכה מאריה אנטוניה האוסטרית וממנו יצאה הנסיכה מארי אנטואנט הצרפתייה. מאז לא שבה עוד לראות את מולדתה.
נסיכה ומלכה.
מארי אנטואנט התקבלה בתחילה בצרפת בברכה ובאהבה, אולם היחס אליה השתנה פעמים רבות בהתאם להלך הרוחות ולשינויים הפוליטיים שחלו בממלכה. עם זאת, הגעתה של מארי אנטואנט כאשתו לעתיד של לואי ה-16 הביאה להתלהבות ושמחה בקרב הצרפתים ונערכה עבורה קבלת פנים מרהיבה ומחבקת.
כבר בתחילת דרכה בצרפת תועדו וצוטטו הילוכה, מראיה ודבריה. בכולם תוארה הנסיכה כדמות מקסימה ומלבבת. יחסה אל העם הצרפתי היה חם ואוהד, והיא כבשה את לבבות ההמון ברצונה להיות חלק מהעם הצרפתי ולא רק מלכתו. אחד התיאורים של מארי אנטואנט הצעירה מגיע מתיעוד פגישתה הראשונה עם ראש העיר אשר בא לקבל את פניה עם הגעתה לצרפת. הוא פנה אליה בגרמנית והיא ביקשה שלא ידבר עימה בגרמנית, כי מכאן והלאה היא אינה מבינה שום שפה זולת צרפתית (" Non! Ne parlez point Allemand, s'il-vous-plaît. À dater d'aujourd'hui je n'entends plus d'autre langue que le français"). מארי אנטואנט זכתה להערצת העם הצרפתי לא רק בגין יופייה, חינה ונעוריה, אלא בעיקר בזכות משאלתה לרצות את כל רואיה. נוכחותה הפיחה רעננות ותקווה בקרב הצרפתים, ונראה היה כי צעדיה הראשונים של הנסיכה האוסטרית בצרפת מבשרים טובות.
נישואיה של מארי אנטואנט ללואי ה-16 ב-30 במאי 1770 לוו בחגיגות בארמון ורסאי ובצרפת כולה. תאונה קטלנית שנגרמה משרפה בעקבות מופע זיקוקין די-נור בסיום חתונת הזוג (וגרמה למותם של 130–400 אנשים) לא רק שלא שינתה את היחס של העם הצרפתי למלך ולמלכה העתידיים, אלא אף גרמה לעם הצרפתי להכיר באופיה הרחום והקשוב של מלכתם החדשה, שכן היא טיפלה באופן אישי במשפחות הקורבנות. בתיעודי חצר המלכות צוין כי מארי אנטואנט העבירה הכנסה חודשית מהונה האישי למשפחות הקורבנות שנמחצו במנוסת ההמון בפריז. תיעוד של הכתרת לואי ה-16 ומארי אנטואנט למלכי צרפת מלמד כי הפופולריות של מארי אנטואנט הייתה בשיאה, כאשר ההמון שנכח בהכתרה קטע את טקס ההכתרה בקריאות "תחי המלכה" במשך כ-15 דקות רצופות.
לואי ה-16 ומארי אנטואנט היו ידועים ברצינות הרבה בה לקחו את תפקידם כמגיני העניים והנזקקים בשנים שלפני המהפכה הצרפתית, ובגין מעשיהם אלה, זכו לפופולריות בקרב פשוטי העם שהערצתם ניכרה בקבלת הפנים אותה ערכו למלך ולמלכה בביקורם הראשון והרשמי בפריז, ביוני 1773. תדמיתה של מארי אנטואנט כמלכת החסד והמתיקות התחזקה כאשר לאחר הכתרתה, ב-1774, היא ביקשה לשחרר את העם מעולו של מס שנקרא "חגורת המלכה" שנהוג היה לגבות עם עלייתו לשלטון של מלך חדש. בבקשתה לוותר על המס התבדחה כי "כבר לא נהוג לחגור חגורות בימינו".
אחד ממקורות המידע המעטים שנותרו ומציגים את מארי אנטואנט באור אוהד הוא זכרונותיה של מאדאם קמפיין, האומנת של ילדי המלך והמלכה. היא סיפרה על תשובותיה השנונות של מארי אנטואנט בנושאים שונים ועל יחסה טוב המזג כלפי אנשי החצר. דוגמה ליחסה השנון והמשועשע של המלכה לכובד ראשם של אנשי חצר המלכות ניתן למצוא באנקדוטה על הרופא המלכותי, שנהג לספר על מות מטופליו במשפט "זה עתה איבדתי את אחד מחבריי הטובים". מארי אנטואנט אמרה על כך כי "אם הוא מאבד את כל המטופלים שהם חבריו, מה עולה בגורלם של אלה שאינם חבריו?"
מארי אנטואנט התייחסה לחצר המלוכה הצרפתית באורח יוצא דופן. הטקסיות הרבה, כובד הראש והרצינות שבה התייחס מעמד האצולה לכל פרט, גדול כקטן, מחיי היום יום של המלך והמלכה, היו שונים מאורח החיים החם והמשפחתי הנהוג בחצר המלוכה באוסטריה, ממנה הגיעה מארי אנטואנט. גם פעולותיה היו שונות מההתנהגות המלכותית הנהוגה בצרפת. ניתן למצוא עדויות רבות אך נשכחות, על סיועה לפצועים צרפתיים באמצעות פינויים בכרכרה המלכותית, סירובה להשתתף במסעות ציד הנערכים תוך רמיסת שדות ויבול של איכרים הגרים בשכנות לארמון וורסאי ועוד. היא הוסיפה למניין תושבי חצר ורסאי ילדים עניים אותם אימצה וטיפלה בהם כילדיה שלה, על מנת למלא את מקום הילדים שלא נולדו לה בשנות נישואיה הראשונות. תיעוד מיוחד במסמכי המלוכה מתאר את תהליך כניסתו וגידולו עד לבגרות של ילד כפרי עני, אותו פגשה באחד מטיוליה בכרכרתה סביב ארמון ורסאי וגילתה כי הוא מתגורר עם סבתו ואחיותיו בעוני ובעליבות רבה. הוא אומץ על ידי מארי אנטואנט שהעבירה אותו להתגורר בארמון, גידלה אותו כשלה וסייעה כלכלית למשפחתו.
התייחסותה של מארי אנטואנט לעניי צרפת ולחייהם הייתה לא מובנת ולא מקובלת על ידי אנשי האצולה, אשר הורגלו לחיי מותרות והוללות בארמון ורסאי המרוחק מפריז ומחיי היום יום של האזרחים. התנהגותה הפילנתרופית של מארי אנטואנט ואהדתה לכפריים סביב הארמון הייתה לא אופנתית באורח שערורייתי בעבור אצולת החצר, שראתה את תכלית קיומם בהוללות ובנהנתנות יומם וליל, כחלק מהפריווילגיות של השתייכותם למעמד האצולה והיותם נעלים מתושבי צרפת הכפריים והעניים. עדות ליחסה השונה של מארי אנטואנט לעוני העליבות בצרפת אשר לא הטריד את אצולת צרפת ניתן למצוא בתיעוד דבריו של אחד מבעלי התפקידים בארמון, רופאו המנתח של המלך (Loustonneau), שסיפר כי מארי אנטואנט דיברה על מספרם הרב של העניים בצרפת ואמרה שאילו דלק נר בחלונו של כל עני בממלכה, הייתה נוצרת תאורה יוצאת דופן בצרפת.
תיאורה של מארי אנטואנט בפרוטוקולים ובתיעודים השונים של חצר המלכות מציגים דמות עדינה, רגישה ומיוחדת, הנוהגת בכולם בחמלה וללא ההתנשאות בה נהגו אנשי האצולה הצרפתית אלה לאלה. הפרדוקס של אישיותה המיוחדת של מארי אנטואנט אל מול שנאת ההמון הצרפתי, ההתקפות הזדוניות והאישיות שיצאו כנגד משפחת המלוכה ומארי אנטואנט בפרט והשתלשלות המהפכה הצרפתית, הובילו למחקרים רבים בחיפוש אחר הסיבה לשנאה העזה ולתדמיתה השלילית. מחקרים מודרניים טוענים כי הדבר נבע מתעמולת המהפכה שביקשה למוטט את השלטון המלוכני בכל מחיר והובילה לרצח ולמעשי זוועה בחסות שאיפה זו. ההתנגשות בין שלושת המעמדות בצרפת של לפני המהפכה הובילה לכאוס רצחני וסאדיסטי של שלטון הטרור, שבמהלכו נרצחו המונים והושמדו יצירות אומנות, מבנים ומסמכים. כאוס זה יצר הזדמנות לכתיבת ההיסטוריה מחדש על ידי המהפכנים, שפעלו למנוע את החזרת השלטון המלוכני לצרפת באמצעות הצדקת המהפיכה, הרס המוניטין של משפחת המלוכה, השחרת דמותם של המלך והמלכה ורצח כל היורשים הפוטנציאליים.
חיי החצר בארמון ורסאי.