בשנות השלושים של המאה ה-20 הייתה בכפר פעילות ציונית ובשנת 1936 עלו ארבעה צעירים מנירצ'הוי לארץ ישראל.
בשנת 1941 נלקחו 32 גברים לעבודות כפייה ואחדים נשלחו לחזית אוקראינה שם לחמו ההונגרים לצד הגרמנים, ונספו בשדות המוקשים. אלו שחזרו מאוקראינה נשלחו למחנות הריכוז מאוטהאוזן וגונסקירכן שבאוסטריה.
במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה. בנירצ'הוי החלו הצעירים המקומיים במעשי שוד ואלימות כלפי היהודים. וב-16 באפריל נצטוו היהודים להסתגר בבתיהם. למחרת הובלו בעגלות בליווי חיילים הונגריים לגטו שהוקם במאטסלקה ובחודש מאי שולחו כולם לאושוויץ.
לאחר המלחמה, חזרו למקום 23 ניצולים. הם חידשו את חיי הקהילה. ובשנת 1948 הקימו גלעד לזכר הנספים בשואה. בשנים הבאות החלו הניצולים להתפזר ובשנת 1952 נותרו בנירצ'הוי רק שתי משפחות יהודיות. בשנת 1955 נמכר בניין בית הכנסת ונהרס.
אקרשוס
שושנת פרא
שושנת פרא (באנגלית: Rambling Rose) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1991 בבימויה של מרתה קולידג' , עם לורה דרן, רוברט דובאל ודיאן לאד בתפקידים בראשיים.
הפקה.
התסריט נכתב בידי קאלדר ווילמנגהם והוא מבוסס על ספרו "שושנת פרא" משנת 1972.
העלילה מתרחשת בג'ורג'יה בתקופת השפל הגדול והיא מתארת ניסיון השתלבות של צעירה מופקרת מבחינה מינית אצל משפחה נורמטיבית שרוצה לעזור לה. העלילה מסופרת בפלאשבק.
לורה דרן ודיאן לאד הן בת ואם בחיים האמיתיים.
לורה דרן הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר דיאן לאד הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
לורה דרן הייתה מועמדת גם לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה ודיאן לאד הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע. זה מקרה יחיד בו אם ובת היו מועמדות לשני הפרסים האלה על משחקן באותו סרט.
הסרט זכה גם לפרס הפרס אינדפנדנט ספיריט לסרט הטוב ביותר ולבמאי הטוב ביותר.
תקציר העלילה.
בשנת 1971 מגיע באדי הילייר (ג'ון הרד) לבית הוריו בג'ורג'יה ונזכר בעוזרת הבית שלהם, רוז, שהגיעה אליהם יום אחד עם מזוודה בתקופת השפל הגדול.
רוז (לורה דרן) הייתה יתומה שהתגוררה בברמינגהאם (אלבמה). בילדותה ידעה עוני והטרדות מיניות והחלה לעסוק בזנות. משפחת הילייר הסכימה לקבל אותה כעוזרת בית כדי לשקם אותה.
מר הילייר (רוברט דובאל) היה מנהל מלון, דמות גברית וסמכותית במשפחה. אשתו (דיאן לאד) הייתה כבדת שמיעה ועסוקה כל הזמן במחקרים היסטוריים. להם שלושה ילדים - "באדי" בן ה-13 (לוקאס האס), "דולי" (ליזה ג'קוב) ו"וואסקי" (איבן לוקווד).
רוז מתלבשת בלבוש חושפני (ביחס לשנות ה-30) ובעלת יצר מיני מפותח. היא מנסה לעגוב על מר הילייר שברגע הראשון נכנע אך לאחר מכן הודף אותה כשבאדי ואחותו מציצים. היא עולה לחדרו של באדי, מרשה לו למשש את החזה שלה ואחר כך לבצע בה אוננות בתנאי שלו ייגלה זאת לאף אחד.
ביום החופשה מסיע אותה מר הילייר העירה ביחד עם באדי ושניהם צופים בהופעתה הצעקנית ובגברים הנגררים אחריה.
חלק מהגברים מגיעים לבית המשפחה ומתקוטטים בחצר. מר הילייר מבריח אותם ורוצה לפטר את רוז אך דווקא אשתו שגם היא הייתה יתומה, מגינה עליה. רוז מבטיחה לשנות את התנהגותה אך יום אחד היא נעצרת בעקבות קטטה בבר שנגרמה בגללה. במהלך המעצר היא נושכת את אצבעו של אחד השוטרים, דייב (רוברט ג'ון ברק) אך הוא דווקא מתאהב בה.
רוז לוקה בדלקת ריאות קשה ומאושפזת בבית חולים ונמשכת לרופא ד"ר מרטינסון (קווין קונווי) שמרבה לבקרה "לשם בדיקה" לאחר שחרורה. יום אחד תופס אותה מר הילייר בחדר עם גבר אחר. הוא רוצה לשלוח אותה לחוות חלב בטנסי אך היא אומרת לו שהיא כעת בהריון ולא יודעת ממי.
הרופא מודיעה לבני הזוג הילייר שרוז אינה בהריון כי החצוצרות שלה סתומות עקב זיבה והמדובר בציסטה שחלתית אך מציע לכרות את הרחם והשחלות שלה להחלשת הדחף המיני הפרוע שלה. מר הילייר מסכים אך אשתו מתנגדת בתקיפות להליך שיישנה את חייה של רוז.
לבסוף רוז עוברת כריתת הציסטה בלבד, חוזרת לבית המשפחה ומתחתנת עם השוטר דייב שנשכה את אצבעו.
מר הילייר מספר כעת לבאדי כי רוז התחתנה שלוש פעמים וכי חייה עם בעלה השלישי 25 שנים ומתה לפני שבוע וכי בשבילם אינה מתה אלא חיה בליבותיהם.
קארלו בלאזיס
קארלו בלאזיס (באיטלקית: Carlo Blasis; 4 בנובמבר 1797 – 15 בינואר 1878) היה רקדן, כוריאוגרף ותאורטיקן של המחול, יליד נאפולי.
בלאזיס נודע בשיעורי הריקוד המחמירים מאוד שלו, שנמשכו לפעמים ארבע שעות. הוא התעקש שתלמידיו ילמדו את התיאוריה של צעדי הריקוד. הוא היה זה שהכשיר את כל מוריו לריקוד של אנריקו צ'קטי, וההערכה הרווחת היא שהשפעת סגנונו באימוניו היא זו שהדריכה והובילה את צ'יקטי ביצירת שיטת הוראת הבלט הקרויה על שמו.
קרלו בלאסיס
קרלו בלסיס
סילביה סומרלת'
יוליה פון האוק
אוסטפול
הספרייה הלאומית של קוריאה
הספרייה הלאומית של קוריאה (בקוריאנית: 국립중앙도서관) ממוקמת בסיאול, בירת קוריאה הדרומית. היא הוקמה בשנת 1945 והאוסף שלה כולל מעל 12 מיליון כרכים, מהם למעלה מ-1,550,000 ספרים זרים, 286,000 ספרים המוגדרים עתיקים, כמו גם חלק מנכסי התרבות הלאומיים של קוריאה הדרומית.
הספרייה פועלת במשכנה הנוכחי מאז 1988 בעבר פעלה הספרייה תחת משרד החינוך, אך מאז 1991 אמון על תפעול הספרייה משרד התרבות הדרום קוריאני.
תחת הספרייה הלאומית, קמה ב-2009 "הספרייה הדיגיטלית הלאומית של קוריאה".
ולדמר פרידריך
ולדמר פרידריך (בגרמנית: Woldemar Friedrich; 20 באוגוסט 1846 - 16 בספטמבר 1910) היה צייר ומאייר גרמני. הוא היה חבר במושבת הציירים וילינגהאוזן.
חיים.
פרידריך למד אצל קרל שטפק באקדמיה לאמנות בברלין משנת 1863, ונסע לויימאר בשנת 1865, שם המשיך את לימודיו אצל ארתור פון רמברג, וברנהרד פלוקהורסט. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה של 1870 ו- 1871, עבד גם כשרטט, במיוחד במגזין "דהיים", וסיפק את האיורים ליצירתו של גאורג הילטל על מלחמת צרפת-גרמניה. לאחר נסיעה לאיטליה שב לויימאר בשנת 1873, שם עבד כמאייר, ביצע ציורי נוי (כולל בטירת הומלשיין) וגם צייר כמה תמונות ז'אנריות. בשנת 1881 הפך לפרופסור בבית הספר לאמנות בויימאר.
בשנת 1885 מונה ללמד את נושא רישום מהחיים באקדמיה לאמנות בברלין, ובשנה שלאחר מכן סיפק עדויות לכישרונו לציור מונומנטלי על ידי ציור הכיפה בבניין התערוכה הממלכתי. בשנת 1886 קיבל את מדליית הזהב הקטנה של תערוכת האמנות בברלין, הכשיר את פריץ גרוטמאייר כסטודנט לסטודיו משנת 1887 ואז נסע לביקור בהודו. בנוסף לסדרת צבעי מים וציורים, גם הכין איורים לספר "שישה חודשים בהודו" (לייפציג 1893, עם טקסט מאת א. פון לייפציגר).
בין ציוריו הדקורטיביים המאוחרים יותר ניתן למנות את הרייכסטאג בורמס, באודיטוריום של בית הספר התיכון בויטנברג, הציורים האלגוריים בבית מוכר הספרים בלייפציג (בנושאים: אמנות ומדע, סחר ספרים והדפסת ספרים) וציור קיר היסטורי לבניין המרכז הקהילתי במחוז ברנים, המתאר חזרתם של אזרחי ברנאו לעירם, לאחר שהביסו את ההוסיטים ב-1432.
ולדמר פרידריך היה חבר באקדמיה לאמנויות בברלין.
נפטר בברלין בגיל 64. הוא נקבר ב -20 בספטמבר 1910 בבית העלמין לזכר קייזר וילהלם בשרלוטנבורג-ווסטנד.
אוסטפולד
סונאטת סלסולי השטן
קרב סלמנקה
קרב סלמנקה (בספרדית: Batalla de los Arapiles; קרב ארפילס) היה קרב מכריע במלחמת חצי האי, חלק מהמלחמות הנפוליאוניות. הקרב אירע בעיר סלמנקה בקסטיליה ולאון, ממלכת ספרד הנפוליאונית, במהלך 22 ביולי 1812. הקרב התרחש בין כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית שהורכבו מממלכת פורטוגל, ממלכת ספרד והממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד נגד כוחותיה של ספרד הנפוליאונית, מדינת חסות של הקיסרות הצרפתית הראשונה בספרד. הקרב כלל מעל מאה אלף חיילים בשני הצדדים.
את כוחות הקואליציה הנהיג ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, בעוד את הגרנד ארמה (צבא הקיסרות הצרפתית) הנהיג אוגוסט דה מרמונט. הקרב הסתיים בניצחון מכריע של הקואליציה והביא לנטישת אנדלוסיה בידי הכוחות הצרפתים ואיבוד השליטה הצרפתית על כל מרכז ספרד, מה שהביא לשחרור מדריד בידי הקואליציה זמן קצר מאוחר יותר. הקרב סימן נקודת מפנה בלחימה בחצי האי האיברי שכן הביא לסיום האסטרטגיה ההגנתית של הקואליציה ולתתחילתה של אסטרטגיה התקפית שתגיע לשיאה בנפילת הצרפתים כמעט שנה מאוחר יותר במהלך קרב ויטוריה.
רקע.
המלחמה בספרד.
במסגרת מלחמת חצי האי כבש הצבא הספרדי את ספרד והכתיר את אחיו של הקיסר הצרפתי, ז'וזף בונפרטה, בתור מלך ספרד. תמיכתה של ממלכת פורטוגל בקואליציות האנטי-צרפתיות הביאו לפלישה צרפתית לתוכה אשר פגשה בכישלון ובהתערבות בריטית. מלחמת חצי האי הייתה המערכה האכזרית ביותר של המלחמות הנפוליאוניות. קודם לפלישה הנפוליאונית לספרד הייתה המדינה שקועה בתקופה של סטגניציה פוליטית וכלכלית כמו גם תסיסה אזרחית. מיליוני האיכרים הספרדים לא היו מסכימים לעולם למשטר צרפתי על ארצם וקראו להשבתו של פרננדו השביעי, מלך ספרד. האוכלוסייה הספרדית המקומית הפעילה מדיניות של לוחמת גרילה נגד הצרפתים ביחד עם משלחת בריטית של כוחות שבטיים מה בסקוטלנד ואירלנד.