ג'רמי סטרונג (באנגלית: Jeremy Strong; נולד ב-25 בדצמבר 1978) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. זוכה פרס אמי לשנת 2020 על משחקו בסדרת הטלוויזיה "יורשים".
ביוגרפיה.
סטרונג נולד בבוסטון, לאם, אחות ולאב העובד עם נוער עבריין, ולמד בבתי ספר ציבוריים בבוסטון ובבית ספר בסדברי. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל, שם שיחק במספר מחזות, עם תואר באנגלית. הוא למד גם באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה ובחברת התיאטרון סטפנוולף בשיקגו. את הופעת הבכורה שלו בברודוויי הוא ערך בשנת 2008.
סטרונג נבחר כעמית "לאונור אננברג" 2008/2009 על ידי תיאטרון מרכז לינקולן. הוא היה מועמד להופעה הטובה ביותר באוף ברודוויי פעמיים בתוך שלוש שנים. הוא הופיע בברודוויי במחזה "אדם לכל עת" ושיחק בהפקות רבות באוף ברודוויי.
בשנת 2022 נכלל ברשימת טיים 100.
חיים אישיים.
סטרונג התחתן עם אמה וול, פסיכיאטרית דנית, בשנת 2016. יש להם שתי בנות: אינגריד (נולדה באפריל 2018 בקופנהגן) וקלרה (נולדה בנובמבר 2019 בניו יורק). סטרונג ומשפחתו מתגוררים בקופנהגן.
רובן אוסטלונד
קלייס אולה רובן אוסטלונד (בשוודית: Claes Olle Ruben Östlund; נולד ב-13 באפריל 1974) הוא במאי קולנוע ותסריטאי שוודי. סרטיו "פורס מז'ור" (2014) ו"הריבוע" (2017) זכו לשבחי הביקורת ובפרסים רבים, בהם פרס דקל הזהב עבור הריבוע. באופן יוצא דופן הוא זכה בפרס פעם נוספת ב-2022 על סרטו ״משולש העצבות״ (2022). הוא מרבה לספר בראיונות כי הוא נוהג לשאוב השראה מסרטוני יוטיוב.
חיים וקריירה.
אוסטלונד נולד בסטיירו, שבגטבורג, שוודיה. הוא החל את הקריירה שלו בשנות ה-90 כבמאי סרטי סקי, ולבסוף המשיך ללמוד בבית הספר לקולנוע בגטבורג, וסיים את לימודיו בשנת 2001. הוא התקבל לבית הספר על סמך סרטי הסקי שלו. יחד עם מפיק הסרטים אריק המנדורף ייסד את חברת ההפקה Plattform Produktion, המפיקה את סרטיו.
ארבעת סרטיו העלילתיים הראשונים שלו היו "The Guitar Mongoloid" (2004), "involuntary" (2008), Play (2011), ו"פורס מז'ור" (2014). הראשון זכה בפרס FIPRESCI בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה ה-27. סרטו הקצר Incident by a Bank זכה בפרס דוב הזהב לסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-60 ובפרס חבר השופטים בפסטיבל טמפרה בשנת 2011.
סרטו פורס מז'ור נבחר להתמודד במסגרת "Un Certain Regard" בפסטיבל קאן 2014 שם זכה בפרס חבר השופטים. הסרט היה מועמדה של שוודיה לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. לאחר שהאקדמיה האמריקאית לקולנוע לא העניקה לו מועמדות ברשימה הסופית, אוסטלונד פרסם סרטון הומוריסטי של תגובתו לפספוס רשימת המועמדות. בשנת 2016 הוא היה חבר בחבר המושבעים במסגרת "Un Certain Regard" בקאן.
בשנת 2017, התחרה סרטו הריבוע בפסטיבל קאן, שם זכה בסופו של דבר בפרס דקל הזהב.
בשנת 2022, סרטו משולש העצבות, העוסק בדוגמניות אופנה, זכה גם הוא בפרס דקל הזהב.
אפרים (קוצנוק) קינן
אפרים קינן (20 במרץ 1882 – 25 בנובמבר 1963) היה ראש קבוצת גואלי קרקעות בשנות ה-20 של המאה ה-20, ומנהל כללי של חברות ביטוח.
תולדות חייו.
נעורים.
נולד בסטארוביצ'י, מחוז קייב באוקראינה, לשמואל, סוחר עצים אמיד ועסקן בקהילה המקומית ולאמו שרה בת דב יצחק ראביצ'ב.
בזכות מוטיבציה גבוהה ללמוד סיים בשנת 1904 תיכון בקייב המרוחקת וב-1909 הוסמך בפוליטכניון שבנאנסי, צרפת, למהנדס-מכונות (שם הכיר את זאב ז'בוטינסקי) וחזר לרוסיה. נכנס לעבוד בבית-החרושת הגדול "וסטינגהאוז" למכונות וחשמל בחארקוב וב-1911 יסד בקייב את בית החרושת לסינון מיצי סלק הסוכר.
פעיל ציוני וגאולת קרקע.
בקייב היה מראשי הפעילים בעבודה הציונית וב-1917 הצליח לארגן את גדולי התעשיינים היהודים שבאוקראינה בחברה שתכננה לבנות בארץ אחרי המלחמה עיר-גנים עם תעשייה גדולה. התכנית זכתה להערכה על ידי פנחס רוטנברג ששמע עליה בעת ביקורו בקייב אך המהפכה הבולשביקית בלמה את איסוף הכספים להגשמתה.
ב-1920 יצא לוורשה וניסה להחיות את תוכניתו. ביחד עם יהושע סופרסקי ופייבל שפירא ממוסקבה יסד את חברת "המנחיל" להשקעות בבניין ופיתוח בארץ וריכזו בה הון בסך 10.000 לירות שגייסו מאת יהודים יוצאי רוסיה.
ב-1922 עלה לארץ וכמנהל חברת "המנחיל" ארגן את בניית שכונת צ'לנוב (24 בתים) ושכונת "המנחיל" (רחובות פרץ והגדוד העברי) בתל אביב, ונבחר ליו"ר אגודת המהנדסים שנוסדה אז. עבודה קטנה זו לא סיפקה את שאיפתו הגדולה לעיר-גנים תעשייתית וב-1923 נסע לברלין, מקום ריכוז של הרבה יהודים בעלי הון יוצאי רוסיה בזמן ההוא, במטרה לייסד חברה גדולה שתתאים לתנופת פיתוח. ושוב עלה בידו לרכז רק הון זעיר בסך 10.000 לא"י בחברת "משק" שיסד ביחד עם הד"ר יוליוס ברוצקוס, שלמה גפשטיין, מרכוס זאקס, ויצחק כהנוב. הון זה לא הספיק לרכישת קרקע בהיקף ראוי וכדי ליצור מהלך משמעותי בארץ, החברה שיתפה פעולה עם חברת "קהילת ציון אמריקאית" (בניהולו של שארל פסמן) יחד ובאמצעות יהושע חנקין מימנו את גאולת אדמות עפולה, שונם, ג'דה קוסקוס טבעון, שייח אבריק וחרושת הגויים - הכל בעמק יזרעאל ובקרבתו. הארגון המסועף של חברת "משק" (סניפים בברלין, וורשה, פאריס, לונדון, ריגה וקובנה) נועד למשוך קונים מתפוצות הגולה להתיישבות בקרקעות הללו.
בינתיים נמצאה בסוף 1923 אפשרות לרכוש שטח גדול בעמק זבולון - ביזמת המהנדס יוסף לוי ובאמצעות יהושע חנקין. ב"חברת הכשרת מפרץ חיפה" שנוסדה למטרה זו היה צורך לשתף שלש חברות: "קהילת ציון", "משק", "קדם""" וכולן יחד הצליחו לרכז בסך הכל 30,000 לירות. החברה גאלה 46 אלף דונם וקיבלה מאת הממשלה המנדטורית זיכיון על 16 אלף דונם מחולות שפת הים, מתוך תכנון שהתבסס על הקצב המשוער של העלייה הרביעית ופיתוח הארץ. עם זאת, המשבר הכלכלי ב-1926 הקפיא את הביקוש הפרטי לקרקעות ורוב הקרקעות הנ"ל בעמק יזרעאל ובעמק זבולון עברו לרשות הקרן קיימת, שהודות ליכולתה הכספית נשתמרו ברשות יהודים עד לתקופת הגאות שבאה אחרי השפל הגדול. לימים נוסדו עליהן יישובים חקלאיים, ערי גנים ומרכזי תעשייה - שהוקמו בידי חברות אחרות ואנשים אחרים.
ביטוח.
בעקבות המשבר ותוצאותיו הנ"ל יצא אפרים קוצנוק לוורשה וקיבל שם משרת מנהל המחלקה "היהודית" בהנהלת הפולנית של חברת הביטוח האיטלקית "ג'נרלי". שם המשיך את פעילותו הציונית בברית הצה"ר ונבחר ליושב-ראשה ולצירה לקונגרס הציוני ה-17 (בזל 1931).
ב-1932 השתקע סופית בישראל עם בני משפחתו והשתלב בענף הביטוח. באותה שנה יסד את "החברה הארצישראלית לביטוח כללי" וניהל אותה. מ-1937 היה המנהל הכללי של "ציון" חברה לביטוח, וב-1944 מנהל כללי גם של "יהודה" חברה לביטוח. באותה עת היה גם חבר מועצת בנק "אשראי" ובזמן האחרון יו"ר הנהלת "אוצר המעמד הבינוני" בת"א וחבר נשיאות הוועד הארצי של אגודת שוחרי האוניברסיטה.
המשק בהרצליה.
עוד בעת שהותו האירופה רכש 60 דונם קרקע חקלאית בפאתי הביצה בהרצליה, והיה בין ראשוני נוטעי הפרדסים במושבה. משהגיעו פרדסי הרצליה להנבה הוקמה אגודה לאריזה ולשווק-"מגדלי הדר הרצליה". אפרים כיהן כיו"ר וכנציג האגודה בגופים כלל ארציים לייצא פרי הדר מישראל.
באמצע שנות השלושים הקים בלב הפרדסים בהרצליה משק חקלאי - "חוות הבשן" - ובמרכזו בית מגורים למגורי העובדים במשק, ובו אגף לבעל הבית ומשפחתו להתרעננות מהעיר בימי שבת ומועד.
בשנת 1946 הבית והמשק עברו לידי בנו דוד ואשתו עפרה. בשנת 2007 הפך "בית קינן" לבית מפגש קהילות והרצאות בבעלות עיריית הרצליה.
משפחה.
בשנת 1920 נשא לאשה את רחל בת שמואל דוניץ (מצאצאי הרמ"א ורבי לוי יצחק מברדיצ'ב).
בשנת 1947, במהלך חופשת סופ"ש במלון גלי כנרת פגש את דוד בן-גוריון שביקש מקוצנוק לעברת את שם משפחתו. בן-גוריון הכין פתק עם 3 אלטרנטיבות ומתוכן נבחר השם קינן.
ילדיו: אלכס קינן (פרופסור למיקרוביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים), רות (מורה) אשת המשורר עוזר רבין, דוד (פרדסן בהרצליה).
אחותו, ברכה פלאי, הקימה את "מסדה" הידועה כמוציאה לאור של האנציקלופדיה העברית.
נטמן לצד רעיתו בבית הקברות הישן בהרצליה.
שמעון סומך
שמעון סומך, ידוע בכינויו סמעאן (1916 – 22 באוקטובר 2010) היה איש מודיעין וביון ישראלי, שנודע כ"אבי תורת ההסתערבות". הוא התחיל את דרכו במחלקה הסורית של הפלמ"ח, היה ממייסדי המחלקה הערבית, ולאחר קום המדינה שירת באמ"ן ובמוסד. במסגרות אלה הכשיר והפעיל לאורך השנים עשרות רבות של לוחמים ברזי ההסתערבות. בין היתר גייס, אימן והפעיל את המרגל הישראלי בדמשק, אלי כהן.
ביוגרפיה.
סומך נולד בעיראק ב-1916 להוריו, הסוחר שאול סומך ופרחה לבית אגסי. הוא השלים את לימודי התיכון בבגדאד ורכש ידע רב בשפה הערבית ובתרבות האסלאם. ב-1933 עלה לארץ ישראל, כשהיה בן 17. הוא התגורר בחיפה, והיה למורה לערבית בבתי הספר של התנועה הקיבוצית בצפון הארץ.
בפלמ"ח.
ב-1942, עת שימש כמורה לערבית בקיבוץ משמר העמק, גייס אותו יגאל אלון למחלקה הסורית – יחידת מסתערבים שפעלה במסגרת ההגנה והפלמ"ח, ובשיתוף פעולה עם מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית, לפעולות מודיעין בסוריה ובלבנון בעת מלחמת העולם השנייה. הוא נשלח לקורס אלחוט בתל אביב, ובהמשך לקורס מסתערבים. לאחר שהעיר ליגאל אלון שרמת ההוראה בקורס המסתערבים אינה מקצועית דיה, מינה אותו אלון למדריך ראשי בקורס ולגייס של מועמדים מתאימים להסתערבות.