מוצרי היצוא העיקריים הם דגים, עצים, קופרה ושמן דקלים. תיירות היא ענף מתפתח, ואילו ענף היערנות סובל מניצול יתר שעורר טענות קשות על שחיתות והרס הסביבה. כמו כן, בסביבות שנת 1990, בעקבות ביקור אנשי מדע ובוטניקה באי, אדמת האיים התגלתה כמתאימה ביותר לגידול עגבניות. בעקבות כך, ילידים רבים רכשו קרקעות חקלאיות והחלו לגדל בהן עגבניות לייצוא למדינות הסמוכות, כאשר הצרכניות הגדולות מביניהן הן אוסטרליה וניו זילנד.
ממדיה הקטנים של המדינה וריחוקה מנתיבי המסחר של האוקיינוס השקט מקשים על פיתוח כלכלת המדינה.
בנוסף, בעיות כלכליות בדרום מזרח אסיה ב-1998 הביאו לירידה במסחר העצים וגרמו למשבר כלכלי באיי שלמה. הממשלה קיצצה במשכורות עובדי הציבור וביצעה גזירות כלכליות שונות נוספות. הכלכלה החלימה חלקית ב-1999 בעקבות התחזקות מחיר הזהב והצלחת הפעלת מכרות הזהב באי, אך בעקבות סגירת מטע הדקלים העיקרי באי נראה שהכלכלה עלולה להידרדר שוב.
תרבות.
רוב התושבים חיים בכפרים ושומרים על אורח חיים מסורתי. מנהגים עתיקי יומין מועברים מדור לדור, כביכול מהרוחות הקדמוניות עצמן
שפה.
תושבי איי שלמה מדברים בין 80 ל-100 שפות, כאשר המספר המדויק תלוי בהגדרה לשפה. באיים המרכזיים מדברים בעיקר בשפות הנהוגות במלנזיה. באיים החיצוניים יותר, כגון רנל ובנולה בדרום, טיקופיה, אנוטה ופאטאקה במזרח, סיקאיאנה בצפון מזרח ולואניואה בצפון מדברים בשפות הפולינזיות. ישנם גם שמדברים בשפות המיקרונזיות. השפה האנגלית מוכרזת כשפה רשמית, אך השפה המדוברת ביותר היא פיג'ין.
96% מתושבי איי שלמה הם נוצרים (45% אנגליקנים, 18% קתולים). 4% הנותרים מאמינים בדתות מקומיות. דמויות של אלילים מקומיים מצוירות על מטבעות 2 סנטים, 10 סנטים ו-1 דולר הנפוצים במחזור.
דגל.
הדגל של איי שלמה מחולק באלכסון בקו צהוב, המייצג את השמש. החלק העליון הוא כחול ומייצג את השמיים הכחולים עם חמישה כוכבים פנטגראמים בתבנית X. החלק התחתון הוא ירוק מייצג את הצמחייה הרבה באיים. רוחב הדגל לעומת גובהו הוא ביחס של 2:1.
שם האיים.
האי התגלה בשנת 1568 על ידי אלברו דה מנדניה, מגלה ארצות ספרדי שהגיע אליהם במסעו מפרו שבאמריקה הדרומית. מנדניה קרא לאיים על שם שלמה המלך משום שהאמין שהגיע לארץ אופיר, מקור הזהב, ככתוב: ”וַיָּבֹאוּ אוֹפִירָה וַיִּקְחוּ מִשָּׁם זָהָב אַרְבַּע-מֵאוֹת וְעֶשְׂרִים כִּכָּר וַיָּבִאוּ אֶל-הַמֶּלֶךְ שְׁלֹמֹה“ (מלכים א', ט', כ"ח), וכן ”שְׁלֹשֶׁת אֲלָפִים כִּכְּרֵי זָהָב מִזְּהַב אוֹפִיר וְשִׁבְעַת אֲלָפִים כִּכַּר-כֶּסֶף מְזֻקָּק לָטוּחַ קִירוֹת הַבָּתִּים“ (דברי הימים א', כ"ט, ד').
דמוגרפיה.
באיי שלמה יש כ-445,000 תושבים. 93% מהאוכלוסייה הם מלנזים, 4% פולינזים, 1.5% מיקרונזים, 0.8% אירופים ו-0.3% סינים.
5%-10% מהאוכלוסייה המקומית היא בעלת שיער בלונדיני טבעי, למרות צבע עורה הכהה. לפי מחקר שנערך על ידי ד"ר מרק סטונקינג, פרופ' קרלוס בוסטמנטה וד"ר איימר קני מאוניברסיטת סטנפורד, השיער הבלונדיני של תושבי איי שלמה הוא תוצר של מוטציה בגן יחיד, ושונה מהבסיס הגנטי שאחראי לשיער הבלונדיני בקרב האדם הלבן.
תוחלת החיים היא 69 (גברים) ו-74 (נשים). הריבוי הטבעי באיים הוא 3%.
חינוך.
באיי שלמה יש כ-62% יודעי קרוא וכתוב (מגיל 15 ומעלה).
בעיר הונירה שוכנת אוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט.
רובי ויליאמס
רוברט פיטר "רובי" ויליאמס (באנגלית: Robert Peter "Robbie" Williams; נולד ב-13 בפברואר 1974) הוא זמר, פזמונאי, יועץ קולי ושחקן אנגלי.
היה חבר בלהקת הבנים הבריטית טייק ד'את, והתפרסם בתחילת פעילותה של הלהקה, מתחילת שנות ה-90. ב-1995 עזב את הלהקה, והתחיל את קריירת הסולו שלו.
ב-15 ביולי 2010, נכתב באתר הגרדיאן שהוא חוזר אל הלהקה, ושהם מתכוונים להוציא אלבום חדש. מאז, עזב את הלהקה פעם נוספת.
במהלך הקריירה שלו, הפך ויליאמס לאחד מאמני הסולו הבריטיים שמכרו הכי הרבה אלבומים, עם כ-57 מיליון עותקים.
בנוסף, זכה ויליאמס ב-17 פרסים בטקס פרסי המוזיקה הבריטית, וב-2004, נכלל ב"היכל התהילה של המוזיקה הבריטית", לאחר שנבחר כ"זמר הטוב ביותר של שנות ה-90".
ביוגרפיה.
נעוריו.
רובי ויליאמס נולד לפיטר וג'נט ויליאמס בסטוק-און-טרנט שבאנגליה ב-13 בפברואר 1974. כשהיה בן שלוש התגרשו הוריו, והוא עבר לגור לצד אמו ואחותו.
ויליאמס למד ב"בית הספר היסודי מיל היל", לאחר מכן בבית ספר קתולי, ואחר כך בבית ספר לריקוד. בנוסף, הוא השתתף במספר הצגות בבית הספר, ושיחק בקבוצת כדורגל באנגליה.
טייק ד'את.
ויליאמס עזב את בית הספר בגיל 16, והחל לעבוד במכירות. ויליאמס שוכנע על ידי אימו לגשת לאודישנים ללהקת בנים בעקבות מודעה שראתה. ב-1990, עבר ויליאמס את האודישנים ללהקה, טייק ד'את, והיה לחבר הצעיר ביותר בה.
אף על פי שרוב שירי הלהקה בוצעו על ידי גארי ברלו, ויליאמס ביצע את Could It Be Magic, I Found Heaven ו-Everything Changes.
סכסוכים בנושא משמעת החלו להופיע בין ויליאמס לבין מרטין-סמית', מנהל הלהקה, דבר שגרם לוויליאמס להגדיל את כמות האלכוהול אותה צרך ולהתמכר לקוקאין.
ביולי 1995 לקח ויליאמס מנת יתר של סמים יום לפני הופעה מתוכננת של הלהקה בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה.
על פי הסרט הדוקומנטרי "Take That: For The Record" הוא החל להרגיש עצוב בלהקה כיוון שרצה להרחיב את העיסוק המוזיקלי של הלהקה גם לראפ ולהיפ הופ אך הדבר נגד את אופי הלהקה שהתמקד בעיקר בבלדות.
במהלך אחת החזרות לקראת "Nobody Else" - סיבוב הופעות של טייק ד'את, הודיעו חברי ההרכב לוויליאמס שהם רוצים לעשות את סיבוב ההופעות בלעדיו. ויליאמס הסכים ועזב את הלהקה.
לאחר עזיבתו החל עיסוק תקשורתי בוויליאמס ובמהלך ריאיונות לעיתונים ולתוכניות אירוח, סיפר על כוונתו לפתוח בקריירת סולו, אך בגלל סעיף בחוזה שלו עם טייק ד'את הוא לא היה יכול להוציא שירים עד שהלהקה תפורק באופן רשמי. מנהל הלהקה טייק ד'את תבע אותו תביעה על סך 200,000 דולר, ולאחר מספר משפטים לגבי זכותו בקריירת סולו, ויליאמס ניצח ועזב את חברת BMG.
ב-13 בפברואר 1996, הלהקה התפרקה סופית.
תחילת קריירת הסולו.
ב-27 ביוני 1996, הודיע ויליאמס שחתם על חוזה עם קרייסליס רקורדס, ואת קריירת הסולו שלו פתח ב-1996 בביצוע גרסת כיסוי לשיר Freedom! '90 של ג'ורג' מייקל. השיר, בביצועו של ויליאמס, יצא כסינגל, והגיע בשיאו למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, אף שהגרסה המקורית הגיעה בשיאה רק למקום ה-28.
ויליאמס החל את ההקלטות לאלבומו הראשון, Life thru a Lens, במרץ של 1996. הוא הוצג בפני גאי צ'יימברס, כותב אנגלי. צ'יימברס הפיק את האלבום, וב-14 באפריל 1997, הוציא ויליאמס את הסינגל הראשון מהאלבום, "Old Before I Die". השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי אך לא אל שלושים הגדולים באף מצעד אחד פרט למצעד האיטלקי.
הסינגל השני מהאלבום היה Lazy Days שיצא לאור ב-14 ביולי 1997. על פי עצת חברו אלטון ג'ון עבר ויליאמס טיפול לגמילה מסמים וכיון שכך, לא עסק בקידום "Lazy Days" והשיר דורג בשיאו במקום השמיני במצעד הבריטי.
בספטמבר 1997, יצא אלבום האלבום Life thru a Lens. האלבום הושק בהופעת הסולו הראשונה שלו בתיאטרון "Élysée Montmartre" שבפריז. האלבום הצליח בבריטניה כשהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, אך במצעדים אחרים באירופה לא נחל הצלחה רבה.
גם הסינגל השלישי מהאלבום, "South of the Border", לא נחל הצלחה, והגיע רק למקום הארבעים במצעד הבריטי. חברת התקליטים של ויליאמס הביעה דאגה לגבי עתידו, אך ב-1 בדצמבר, הוציא ויליאמס את הסינגל הרביעי מהאלבום, "Angels".
Angels היה לשיר הנמכר ביותר של ויליאמס. הוא הגיע למעמד פלטינה כפולה בבריטניה, ואף זכה להצלחה רבה בשאר אירופה.
בזכות הצלחת השיר, מכירותיו של האלבום הוגדלו, והוא נשאר במשך ארבעים שבועות בעשירייה הפותחת של מצעד האלבומים הבריטי, מתוך 218 שבועות כוללים במצעד.
השיר הגיע למקום ה-83 ברשימת השירים שמכרו יותר ממיליון עותקים בכל הזמנים בבריטניה, לאחר שמכר יותר מ-2.4 מיליון עותקים. ויותר משלושה מיליון עותקים באירופה כולה.
בשנת 2005, שמונה שנים לאחר יציאת הסינגל Angels, זכה השיר בתואר "הסינגל הטוב ביותר של 25 השנים האחרונות", בטקס פרסי המוזיקה הבריטית 2005.
I've Been Expecting You.
בתחילת 1998, החל ויליאמס לעבוד על אלבומו השני, I've Been Expecting You.
ב-7 בספטמבר, יצא לאור השיר Millennium כסינגל הראשון מתוך האלבום. השיר מכיל בחלקו נעימת רקע שמופיעה גם בשיר You Only Live Twice של ג'ון בארי.
השיר היה השיר הראשון של ויליאמס שהגיע לפסגת מצעד הסינגלים הבריטי.
השיר מכר יותר מ-400,000 עותקים והגיע למעמד זהב בבריטניה.
בנוסף, השיר הגיע לעשרים הגדולים במדינות רבות באירופה.
ב-26 באוקטובר 1998, יצא לאור האלבום I've Been Expecting You. האלבום נכנס היישר אל המקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, והצליח גם בשאר אירופה. בבריטניה, מכר האלבום יותר משלושה מיליון עותקים, והגיע למעמד פלטינה ×10, ובשאר אירופה מכר יותר מארבעה מיליון עותקים.
השיר "No Regrets", יצא לאור כסינגל השני מהאלבום ב-30 בנובמבר 1998. השיר הגיע למקום הרביעי במצעד הבריטי. השיר מכר כ-200,000 עותקים, והגיע למעמד זהב באוקטובר 2004.
השיר Strong יצא כסינגל השלישי מהאלבום ב-15 במרץ 1999, והגיע גם הוא אל המקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי.