אחרי חומרת רבי זירא.
כיוון שמאז ימי האמוראים כל אשה נידה צריכה להתייחס לעצמה כאל ספק זבה, משום חומרת רבי זירא, נפסק להלכה שכל אשה צריכה להמתין לפחות שלוש יממות תמימות לפני תחילת ספירת שבעת הנקיים, ובפועל, המשמעות היא שיש להמתין ארבע יממות (כיוון שהיממה השלישית מסתיימת במהלך היום ולא בדיוק בסופו).
אמנם, דעתו של רבי אליעזר ממיץ היא שאין פולטת שכבת זרע צריכה להמתין לפני תחילת שבעת הנקיים מחמת חומרא דרבי זירא, ורק כאשר הצורך שלה בשבעה נקיים נובע מחמת תקנת רבי בשדות. בפועל, לדעתו, צריכה אשה להמתין מחמת חשש פליטת זרע רק במקרה שהאשה ראתה דם במשך 3 ימים בדיוק, כיוון שבראייה של יום או יומיים - לא תיקן רבי לשבת שבעה נקיים, ובראייה שנמשכת יותר מעל 3 ימים - כבר עברו שש עונות מאז התשמיש. ברם, אם אירע שאשה שימשה בעודה נדה, אף לדעתו יש להמתין שש עונות משום פליטת זרע.
בדומה לכך, כתב רבי יחזקאל לנדא בדעת הרי"ף, הרמב"ם והגאונים, שדין פולטת לא הוחל על חומרת רבי זירא. (אך הוא עצמו סבר שאין לסמוך על כך למעשה).
ברם, כאמור, אין שיטות אלו מקובלות על דעתם של מחבר השולחן ערוך ורוב פוסקי ההלכה.
מנהג החומרה באשכנז מאז סוף תקופת הראשונים.
באשכנז נהגו להמתין ארבע יממות שלמות, כך שאת ההפסק ניתן לעשות בסיום היום החמישי לתחילת ראיית הדם. הטעם שניתן למנהג נעוץ בחשש למקרה בו קיום היחסים היה בין השמשות, במקרה כזה עלולים בני הזוג לשייך את התשמיש ליום הקודם, ולהתחיל למנות 7 נקיים לאחר שלושה ימים שלמים, בעוד שעל פי ההלכה זמן זה נחשב לספק לילה. בנוסף נהגו באשכנז, למנות את העונות מזמן ראיית הדם גם אם לא שימשו בימים שקדמו לראיית הדם, וזאת על מנת להימנע מבלבולים.
עניין נוסף בו מחמירים בני אשכנז בהקשר זה הוא שטיפה של שאריות הזרע: רוב הראשונים והשולחן ערוך פוסקים שהאשה יכולה לנקות את שאריות הזרע, על ידי שטיפה וניגוב, ובכך להיפטר מחובת ההמתנה לפני ספירת 7 נקיים. הרמ"א, לעומתם, פוסק שאין מספיק בקיאות בימינו כיצד יש לבצע שטיפה זו, ולכן אין לסמוך על ניקיון שאריות הזרע, אלא יש להמתין בכל מקרה 4 יממות שלמות מזמן ראיית הדם, ורק לאחריהן ניתן לקיים הפסק טהרה ולספור שבעה נקיים.
מנהג אוסטרייך למנות שישה או שבעה ימים לפני הספירה.
במספר ראשונים מובא תיעוד לכך שבאוסטרייך (אוסטריה) נוהגות הנשים להמתין שישה או שבעה ימים בטרם תתחלנה לספור שבעה נקיים. הרמב"ם יצא כנגד מנהג זה וכתב:
משפחת אדמס (סרט, 1991)
משפחת אדמס (באנגלית: The Addams Family) הוא סרט קומדיה שחורה אמריקאית משנת 1991, המבוסס על דמויות מאת צ'ארלס אדמס, בבימויו של בארי סוננפלד ובכיכובם של אנג'ליקה יוסטון, ראול ג'וליה, כריסטופר לויד, כריסטינה ריצ'י, דן הדייה, אליזבת' וילסון, ג'ימי וורקמן, קארל סטרויקן, ג'ודית' מלינה.
הסרט הוקרן לראשונה בלוס אנג'לס ב-16 בנובמבר 1991. הסרט עלה לאקרנים ברחבי העולם ב-22 בנובמבר 1991, וזכה לביקורות מעורבות.
בשנת 1993 הופק סרט המשך לסרט זה, בשם "החיים על פי משפחת אדמס".
תקציר העלילה.
הסרט עוסק במשפחת אדמס, משפחה גותית הנמשכת לאפל, למסתורי, לרומנטי ולמורבידי. החברה מקבלת את המוזרות שלה מכיוון שמשפחת אדמס היא משפחה עשירה מאוד.
עורך הדין של גומז, אבי המשפחה, טולי אלפורד, חייב כסף רב בשוק השחור לאביגיל קרייבן. הוא מבחין שבנה גורדון דומה לפסטר, אחיו האובד של גומז. הוא מציע לה להשתמש בבנה גורדון כדי שיתחזה לפסטר, ירכוש את אמונם של משפחת אדמס, יגלה את הכספת בו הם שומרים את כספם הרב ויסייע להם לשדוד אותה.
גורדון מסכים לתוכנית וגומז מקבל אותו כפסטר אחיו האובד, בשמחה רבה. גורדון מתחיל להתקרב למשפחה, ובייחוד לצמד הילדים, וונסדיי ופגסלי, אך אמו הופכת חמדנית וקיצונית יותר ויותר ומנסה לפרוץ לכספת הממולכדת אך ללא הצלחה. לבסוף, היא לוכדת את מורטישיה, אם המשפחה, ואחר כך את שאר המשפחה. היא מאיימת עליהם בעינויים כדי שיגלו לה איך לפרוץ לכספת. גורדון, שהחל לחבב את משפחת אדמס, לא מוכן יותר לקבל את התנהגות אמו, ומשתמש בספר מכושף כדי להציל את המשפחה: הוא מזמן הוריקן שמעיף את טולי ואביגיל היישר לתוך בורות קבר שחפרו וונסדי ופגסלי, ובו פוגע ברק: כתוצאה מכך זכרונו חוזר והוא מגלה שהוא היה פסטר האמיתי כל הזמן, אך בתאונה במשולש ברמודה איבד את זכרונו ואחרי שנסחף למיאמי אומץ בידי אביגיל. המשפחה מתאחדת בשמחה רבה.
ביקורות ותגובות.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות באופן כללי ולציון 60% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 40 ביקורות.
מעת לעת
מישה סגל
מישה סגל (באנגלית: Misha Segal; נולד ב-26 בדצמבר 1943) הוא מוזיקאי סרטים ומפיק מוזיקלי ישראלי-אמריקאי.
ביוגרפיה.
סגל נולד בשנת 1943 בחיפה, לפני קום המדינה. אביו היה שופט איגרוף וחובב ג'אז, ידיד של לואי ארמסטרונג, וכך שמע סגל לעיתים קרובות מוזיקת ג'אז בילדותו. מגיל 17 ניגן בסקסופון.
לאחר שירותו בצה"ל בתזמורת חיל האוויר, קיבל את הפסנתר הראשון שלו.
למד לימודי מוזיקה אצל פאול בן-חיים, נעם שריף ויצחק סדאי, ולימודי קולנוע ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.השתלם אצל המלחין דיטר שיינבך בבוכום בגרמניה, למד הלחנה וניצוח בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון ולאחר מכן למד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון.
בתחילה היה סגל מושפע מאוד מג'אז, ומאמנים כגון אלטון ג'ון והחיפושיות. בחמש השנים הראשונות לפעילותו (1968-1973) ניסה להעביר השפעות אלו ולעצב באמצעותן את המוזיקה שכתב באותה תקופה לסרטים ומחזות בישראל. ב-1969 היה שותף ליצירת אלבומו של אריק איינשטיין, "פוזי", בו הלחין ועיבד ארבעה שירים ואף כתב את העיבוד המוזיקלי לשיר "פראג", כולל העיבוד התזמורתי שבו בוצע השיר לראשונה בפסטיבל הזמר והפזמון 1969. . בתקופה זו יצר להיטים רבים שהשפיעו על התרבות הישראלית של אותה תקופה, בהם "עד סוף הקיץ" ו"יליד הארץ" למילים של אהוד מנור. יצירותיו הכמו-קלאסיות בוצעו גם על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית והאנסמבל הקאמרי הישראלי. חלק מפעילותו פעל במסגרת "שלישיית מישה סגל", לצד יוסי מנחם ואיתן גדרון. ב-1969 היה המעבד המוזיקלי של אלבומה היחיד של להקת "השלושרים", שזכה להצלחה; בנוסף ניגן באלבום זה בקלידים. סגל הלחין את המילים של רחל שפירא בשיר "קולות" והשיר "מנסה לשמור על קשר" שכתב אהוד מנור, שאת שניהם ביצעה חוה אלברשטיין. סגל הלחין גם את שירו של נתן זך ציפור שנייה שהתפרסם בביצוען של סוזן ופראן וזכה לביצועים נוספים.
ב-1971 כתב את המוזיקה לגרסה עברית של המחזה פר גינט שעלתה בתיאטרון הבימה, ואת המוזיקה לסרט חסמבה ונערי ההפקר. ב-1972 כתב את המוזיקה לסרט ז'אקו והיצאניות.
הוא גם כתה והלחין את פסקול הסרט של בילבי.
לאחר שסיים את לימודיו במכללת ברקלי למוזיקה ב-1976, נשאר סגל בארצות הברית, גר בניו יורק ועסק בהלחנה, עיבוד והפקה מוזיקליים לאמנים לותר ואנדרוס, מיינרד פרגוסון, ננסי וילסון, פיליס היימן, דייב גרוסין ואחרים. באותן השנים היה לסגל חוזה עם חברת RCA רקורדס, אך ב-1979 החוזה לא חודש. סגל סיפר לעיתון "חדשות" כי באותה העת נהיה פעיל בכת הסיינטולוגיה, לאחר שנקלע למשבר.
ב-1987 כתב את המוזיקה לסרט החולמים של אורי ברבש.
ב-1981 עבר ללוס אנג'לס, בה יצר, הלחין וניצח בסגנונות שונים עבור סרטים רבים, בהם "ההרפתקאות החדשות של בילבי" (1988) ופנטום האופרה" (1989), וכמו כן עבור תוכניות טלוויזיה. עבור מוזיקה שכתב לסדרת טלוויזיה של רשת ABC זכה בפרס אמי ב-1984. באותה שנה גם חתם על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים מוטאון.
במקביל לעבודתו בארצות הברית, המשיך לעבוד גם עם מוזיקאים בישראל. בשנת 1982 הפיק את האלבום "קולות" של חוה אלברשטיין. בשנת 1984 הלחין את רוב שירי אלבום הבכורה של הראלה בר "קטיפה". בשנת 1989 הלחין שיר באלבום בראשית של גלי עטרי. ב-2008 היה מועמד לפרס אופיר הישראלי בקטגוריית המלחין הטוב ביותר על כתיבת המוזיקה לסרט הישראלי "סוף שבוע בתל אביב". באותה שנה חיבר את המוזיקה לסרטו של אורי ברבש, "אביב 41".
סגל הוציא מספר תקליטים בסגנון ג'אז-רוק אינסטרומנטלי. בתקליט הראשון שלו, "זמבוקה" (1991), קיבל הכרה של קווינסי ג'ונס ובוב ג'יימס, ובו ניגנו גם צ'יק קוריאה ופרדי האבארד. ב-1996 יצא אלבומו "מחובר ללא צפוי".
ח'ווארזם
ח'ווארזם (בפרסית: خوارَزم) הוא האזור הפורה של דלתת נהר האמו דריה במקום שבו הוא נשפך בעבר לימת ארל (הימה יובשה במאה ה-20 עקב פעילות אנושית). האזור מהווה מעין נווה מדבר רחב ממדים באמצע הרמה המדברית של מרכז אסיה. אזור ח'ווארזם שוכן על הגבול שבין טורקמניסטן מדרום לאוזבקיסטן מצפון.
אזור ח'ווארזם היה בסיסה של אימפריה מקומית הנושאת את אותו שם. האימפריה הח'ווארזמית (שנודעה גם בשמה ח'ווארזם שאה) שלטה בין השנים 1077–1231 על חלקים נרחבים ממרכז אסיה וכל איראן. האימפריה נפלה עם פלישת השבטים המונגולים מהמזרח במהלך המאה ה-13.
היסטוריה מיתולוגית.
המלומד המוסלמי בן המאה ה-11 אל-בירוני, מילידי ח'ווארזם, מתארך את ראשית ההתיישבות באזור לשנת 1,292 לפני הספירה. ראשון המתיישבים בח'ווארזם לפי בירוני, היה הנסיך המיתולוגי סיאווש, דמות מרכזית הלקוחה מתוך האפוס האיראני החשוב שאהנאמה (בתרגום: ספר המלכים).
איגרת אריסתיאס
משחקי-לחימה
מנהיגות משתפת
מנהיגות משתפת (באנגלית: collaborative leadership) היא סגנון ניהולי הכולל הובלה משותפת של קבוצת בעלי עניין.
מנהיגות משתפת.