האסטרואיד 313 Chaldaea נקרא על שם ארץ הכשדים, כיוון שהיו ידועים לתרומתם לאסטרולוגיה. השם ניתן על ידי קתרין וולף ברוס, תורמת ופילנתרופית ידועה לתחום האסטרונומיה. מגלה האסטרואיד, יוהאן פאליזה נתן לה את הזכות לתת שם כהוקרה על תרומתה.
מרצדס-בנץ ארנה (שטוטגרט)
מרצדס-בנץ ארנה (בגרמנית: Mercedes-Benz Arena) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר שטוטגרט שבמדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. האצטדיון נחנך בשנת 1993 ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת שטוטגרט. עד לשנת 1993 נקרא האצטדיון נקרשטדיון על שם נהר נקר הזורם בעיר. בין השנים 1993–2008 נקרא אצטדיון גוטליב דיימלר על שמו של המהנדס גוטליב דיימלר שנמנה עם מייסדי חברת מרצדס-בנץ. בשנת 2008 שונה שמו של האצטדיון למרצדס-בנץ ארנה.
בשנת 1959 אירח האצטדיון את גמר גביע אירופה לאלופות בו זכתה ריאל מדריד אשר גברה על סטאד ריימס. האצטדיון אירח חלק ממשחקי מונדיאל 1974 בו אירח ארבעה משחקים משלב הבתים. במהלך מונדיאל 2006 אירח האצטדיון שישה משחקים, בהם את המשחק על המקום השלישי. כמו כן, ביורו 1988 אירח האצטדיון משחק אחד משלב הבתים וכן את משחק חצי הגמר. באותה השנה אירח האצטדיון את גמר גביע אירופה לאלופות בו זכתה פ.ס.וו. איינדהובן אשר גברה על בנפיקה ליסבון.
פרט למשחקי כדורגל אירח האצטדיון גם אירועי אתלטיקה: בשנת 1986 אירח האצטדיון את אליפות אירופה באתלטיקה, ובשנת 1993 אירח את אליפות העולם באתלטיקה.
במהלך השנים נערכו באצטדיון שינויים רבים. בין 2004 ל-2005 שופץ האצטדיון על מנת שיעמוד בסטנדרט לאירוח משחקי מונדיאל 2006. בין 2009 ל-2011 עבר האצטדיון שיפוץ כללי שבמסגרתו בוטלו מסלולי האתלטיקה שהפרידו בין הדשא ליציעי האצטדיון, כר הדשא הונמך ושניים מהיציעים נבנו מחדש במטרה לקרב את היציעים לדשא. כיום תכולת האצטדיון עומדת על 60,441 צופים במשחק ליגה הכוללים יציעי עמידה וישיבה, ו-54,906 צופים במשחקים בינלאומיים הכוללים יציעי ישיבה בלבד.
כביש 23
לאה סדו
לאה אֵלֵן סֵדוּ-פורנייה דה קלוזון (; נולדה ב-1 ביולי 1985), המוכרת בשם האמנותי לאה סֵדוּ, היא שחקנית קולנוע צרפתייה. זכתה להכרה בזכות הופעותיה בסרטים "רובין הוד", "", "חצות בפריס", "כחול הוא הצבע החם ביותר", "מלון גרנד בודפשט" ובסרטי ג'יימס בונד "ספקטר" והמשכו "לא זמן למות".
ביוגרפיה.
לאה סדו נולדה בפריז שבצרפת, למשפחה מרקע נוצרי. היא בתם של איש העסקים אנרי סדו, והנדבנית ואלרי סדו. סדו היא נכדתו של המפיק הצרפתי ז'רום סדו וקרובת משפחתו של בעליה של חברת ההפקה "Gaumont" ניקולא סדו.
קריירה.
היא החלה את דרכה בתחום המשחק בקומדיה "Mes copines" ובדרמה "מאהבת זקנה", ופרצה לתודעה בצרפת בזכות הופעה ראשית בשנת 2008 בדרמה "הנשמה הטהורה" ("La belle personne"), שבה גילמה את הנערה ז'וני. על הופעתה הייתה סדו מועמדת לפרס פריצת השנה של פרס סזאר.
ב-2009 היא הופיעה בדרמה האוסטרית המצליחה "לורדס" והופיעה בהופעת הבכורה ההוליוודית הקצרה שלה בסרטו מעורר המחלוקת של קוונטין טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד", שבו הופיעה, בתחילתו, בתפקיד אחת מתוך שלוש בנותיו של מר פייר לפטיד, אשר מסתיר משפחה יהודית מתחת לרצפת ביתו.
ב-2010 השתתפה בסרטו של רידלי סקוט "רובין הוד" בתפקיד איזבל מאנגולם, אשתו של המלך ג'ון. כמו כן, הייתה מועמדת בפעם השנייה לפרס פריצת השנה של פרס סזאר על הופעתה בסרט "פרודנס היקרה".
ב-2011 הופיעה בסרט הפעולה שובר הקופות "משימה בלתי אפשרית 4" בתפקיד המתנקשת הצרפתייה סבין מוראו, ובסרטו של וודי אלן "חצות בפריס" בתפקיד גבריאלה, מוכרת תקליטים איתה מתיידד גיבור הסרט גיל (אוון וילסון).
ב-2014 זכתה בפרס לומייר על הופעותיה בסרט "כחול הוא הצבע החם ביותר" וב-"Grand Central". בשנת 2016 שיחקה לצד מריון קוטיאר בסרט "זה רק סוף העולם" של הבמאי הקנדי קסבייה דולן.
חיים אישיים.
בספטמבר 2016 סיידו פרסמה שהיא ובן זוגה אנדרה מאייר מצפים לילד ראשון יחד. ב-18 בינואר 2017, היא ילדה את בנה הבכור, ז'ורז'.
ביולי 2021 סיידו נמצאה חיובית ל-COVID-19, הייתה אסימפטומטית ומבודדת בביתה בפריז. האבחנה גרמה לה לדלג על פסטיבל קאן 2021.
קואלה-סוריה
המלחמות הקואלה-סוריות
ריימון פואנקרה
המלחמה הקואלה-סורית הראשונה
המלחמה הקואלה-סורית השנייה
המלחמה הקואלה-סורית השלישית
המלחמה הקואלה-סורית הרביעית
המלחמה הקואלה-סורית החמישית
פשע נגד השלום
בתחום המשפט הבינלאומי הפומבי, פשע נגד השלום הוא כל שיתוף פעולה במלחמה, אשר אינה מותרת על פי העקרונות המוסכמים בין האומות המאוחדות. באופן מדויק, משמעות הביטוי:
יוצא דופן בולט להגדרה היא נקיטה בפעולה צבאית הגנתית בהתאם להוראות סעיף 51 למגילת האו"ם. פעולות הגנתיות אלה נתונות לבחינת מועצת הביטחון, אולם אינן דורשות אישור של האו"ם כדי שתהיינה חוקיות בהתאם למשפט הבינלאומי. מועצת הביטחון היא הקובעת האם פעולה מלחמתית היא חוקית בהתאם לזכותם של יחיד או קולקטיב להגנה עצמית.
הגדרות.
הסכם קלוג-בריאן.
בשנת 1928 נקבע בהסכם קלוג-בריאן, הידוע כאמנה הכללית לזניחת המלחמה:
אם מדינה אינה מודיעה רשמית לאומות המאוחדות כי היא מכירה בהסכם קלוג-בריאן, אף אם חתמה עליה, האומות המאוחדות אינן יכולות להתייחס להפרה של הסכם קלוג-בריאן כאל הפרה של הדין הבינלאומי (זאת בהתאם לאמנת האומות המאוחדות בסעיף 102). כיוון שפרשנות סעיף 102 לאמנת האומות המאוחדות שמורה למועצת הביטחון, הרי שעדיין אפשר שהמועצה תיקבע קיומו של "פשע נגד השלום" ללא קשר להצהרה על קבלת ההסכם.
עקרונות נירנברג.
בשנת 1945 הגדירה אמנת לונדון להקמת הטריבונל הצבאי הבינלאומי שלוש קטגוריות של פשעים, אשר אחד מהם הוא פשעים נגד השלום. השימוש הראשון בהגדרה זו נעשה בפינלנד לצורך העמדה לדין של הדרג המדיני הפיני בתקופת מלחמת העולם השנייה על שגרמו לפתיחת מלחמה נגד ברית המועצות ובריטניה בשנת 1941, או על מניעת שלום.
בשנת 1950 הגדיר הטריבונל הצבאי בנירנברג פשע נגד השלום:
הגדרה זו לקוחה מתוך עיקרון מספר 6 בעקרונות נירנברג אשר אומצו על ידי האומות המאוחדות ושולבו במגילת האומות המאוחדות.
המלחמה הקואלה-סורית השישית
קוילה סוריה
מסיה 42
סימום
טיילור שילינג
טיילור שילינג (באנגלית: Taylor Schilling; נולדה ב-27 ביולי 1984) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. מוכרת בעיקר בזכות תפקידיה בדרמה הרפואית של NBC "רחמים" ובדרמה הקומית של נטפליקס "כתום זה השחור החדש", עליו קיבלה מועמדות לפרס אמי ולשני פרסי גלובוס הזהב.
ביוגרפיה.
שילינג נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס שבארצות הברית. היא בתם של רוברט ג'יי שילינג ופטרישיה. את ילדותה חילקה בין שכונת מערב רוקסברי שבעיר לעיירה ויילנד שבמסצ'וסטס בשל גירושיי הוריה.
שילינג סיימה בשנת 2006 את לימודיה בהצטיינות מאוניברסיטת פורדהם שבניו יורק סיטי עם תואר ראשון במשחק. לאחר מכן למדה באוניברסיטת ניו יורק אך נשרה לאחר שנתה השנייה.
קריירה.
שילינג שיחקה לראשונה באופן מקצועי בשנת 2007 בדרמה העצמאית "חומר למחשבה".
מפיקת הטלוויזיה אליזבת הלדנס שצפתה בשילינג מופיעה בניו יורק התרשמה מיכולותייה והטיסה אותה הישר ללוס אנג'לס, כדי להיבחן לתפקיד הראשי של סדרת הדרמה שלה "רחמים". שילינג זכתה בתפקיד ושיחקה במשך עונה אחת בתור האחות ורוניקה קלהאן.
ב-2011 שיחקה שילינג בתפקיד הראשי בסרט המבוסס על הרומן "מרד הנפילים" בתור דאגני טגארט, סגנית נשיא למבצעים בחברת הרכבות "טאגראט טרנסקונטיננטל". וכן שיחקה בסרט "בר מזל".
בין 2013–2019 הופיעה בתפקיד הראשי בסדרה המקורית של נטפליקס, "כתום זה השחור החדש" המבוססת על זכרונותיה של פייפר קרמן. בסדרה היא מגלמת את פייפר צ'פמן, אסירה מהמעמד הבינוני גבוה. על הופעתה בסדרה הייתה שילינג מועמדת לפרס גלובוס הזהב עבור השחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה – דרמה וגם לפרס אמי לשחקנית הראשית המצטיינת בסדרה קומית לשנת 2014.
חיים אישיים.
בנוגע למיניותה, שילינג הצהירה בעבר: "היו לי מערכות יחסים מאוד רציניות עם המון אנשים, ואני אדם מאוד רחב. אין שום חלק ממני שאפשר להכניס אותו תחת תווית מסוימת. אני ממש לא נכנסת להגדרות, זה מצומצם מדי, הייתה לי המון אהבה, ואין לי שום נקיפות מצפון מהיכן זה בא." בשנת 2019 הוסיפה עוד בנושא: "היו לי מערכות יחסים עם גברים ומערכות יחסים עם נשים. זה קשור לאדם ולא למין שלו. זה מעשה פוליטי הרבה יותר רדיקלי לא לצמצם את עצמך לתווית רק כדי לגרום לאנשים אחרים להרגיש יותר בנוח. ניהלתי קשרים רציניים עם הרבה אנשים שונים."
ביוני 2020, בעקבות חודש הגאווה, אישרה שילינג באמצעות חשבון האינסטגרם שלה כי היא במערכת היחסים עם האמנית אמילי ריץ.
שילינג סיפרה בעבר שהיא עושה מדיטציה טרנסצנדנטלית.
מירנדה למברט
מירנדה למברט (באנגלית: Miranda Leigh Lambert; נולדה ב-10 בנובמבר 1983) היא זמרת יוצרת קאנטרי אמריקאית.
ביוגרפיה.
למברט גדלה בלינדייל, טקסס. כשהייתה בת תשע הלכה עם הוריה למופע של זמר הקאנטרי המצליח גארת' ברוקס שעורר את התעניינותה במוזיקת קאנטרי.
בספטמבר 2001 הוציאה למברט באופן עצמאי אלבום שנקרא כשמה Miranda Lambert, אך האלבום לא זכה להצלחה. באביב 2003, השתתפה למברט בתוכנית המציאות נאשוויל סטאר וסיימה במקום השלישי. תוכנית זו הביאה לה פרסום משמעותי וב-15 בספטמבר 2003, למברט חתמה על חוזה הקלטות בחברת התקליטים אפיק רקורדס.