בשחר 22 באוקטובר 1973, מיד אחרי תום כיבוש החרמון מחדש, במבצע קינוח, טס לחרמון יחד עם מפקד הפיקוד, האלוף יצחק חופי כדי להחליף את מח"ט גולני אל"ם אמיר דרורי שנפצע בקרב. ניהול המלחמה ברמה הפיקודית מנקודת מבטו כקצין האג"ם הפיקודי, מתואר בספר "הסורים על הגדרות"
, שיצא לאור בין היתר ביוזמתו, ב-2008 בהוצאת משרד הביטחון ומערכות.
לאחר המלחמה התמנה למפקד חטיבת אלכסנדרוני וב-1974 למפקד חטיבת גולני. בשנת 1975 מונה למפקד בית ספר לקצינים, ובאוגוסט 1976 הועלה לדרגת תת-אלוף, החליף את דן שומרון כקצין חי"ר וצנחנים ראשי, ופיקד על אוגדת הקחצ"ר, בין היתר במבצע ליטני. באפריל 1980 מונה לעוזר ראש אג"ם, בשנת 1981 הועלה לדרגת אלוף ונתמנה לראש מחלקת ההדרכה. במינוי משני שימש סגן מפקד פיקוד הצפון ומילא תפקיד זה במלחמת לבנון הראשונה. ב-1984 עד לשחרורו ב-1986 כיהן כנספח צה"ל בארצות הברית. זכה לעיטור אות לגיון ההצטיינות.
פורסם כי היה מעורב בפרשת איראן-קונטראס. אך לטענתו לא היה מעורב בשום צורה, אף לא בידיעה כללית.
לאחר שחרורו מצה"ל.
ב-1986 היה מעורב יחד עם צבי שילר בפרשת שוחד של מלווין פייזלי, תת-מזכיר הימייה בממשל האמריקאי, במטרה לקדם עסקה למכירת מזל"טים תוצרת התעשייה האווירית מסוג פיוניר לצי האמריקאי. לאחר עסקת טיעון מול משרד המשפטים האמריקאי, אשר כללה את כל המעורבים האחרים, למעט שמחוני שסירב לחתום, הפרשה נסגרה בלא שהוגשו כתבי אישום.
ניהול סולתם.
בינואר 1989 מונה למנכ"ל מפעל הנשק "סולתם", שהיה שקוע בהפסדים עקב שורה של זעזועים שספג, בהם ניתוק הקשרים הדיפלומטיים בין ישראל ואיראן, אליה הופנה חלק ניכר מייצוא החברה. בתחילת 1990 ספגה החברה מכה נוספת, כאשר צה"ל החליט על הפסקת פרויקט פיתוח התותח המתנייע ה"שולף". ב-1990 רשמה החברה הפסדים של יותר מ-60 מיליון ש"ח, והנהלת החברה הודיעה על כוונתה לפטר רבים מעובדי המפעל. בתגובה להודעת הפיטורים הושבת הייצור ועובדי המפעל התבצרו בו. פריצה בכוח לתוך המפעל בליווי כלבים אימתניים תועדה באמצעי התקשורת וזכתה לכינוי "ליל הכלבים". הפינוי הוביל לדיון ציבורי נרחב בתקשורת, וכעבור ימים אחדים נאלץ שמחוני להגיש את התפטרותו.
תפקידים נוספים.
באוקטובר 1990 מונה במשרד החקלאות לממונה על היצוא החקלאי למזרח אירופה.
ב-1993 הורשע על ידי בית המשפט המחוזי בתל אביב בעבירות על חוק ניירות ערך התשכ"ח-1968 (הרצת מניות) ונדון לשנה וחצי מאסר על תנאי ולקנס בסך 23,000 שקלים. ההרשעה נמחקה ב-1998 על ידי נשיא מדינת ישראל עזר ויצמן.
שמחוני היה בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2006 יצא לאור הספר "לוויתן לבן" (הוצאת גלורי), המקבץ 167 נושאים שעליהם שוחח עם בנו גלעד שמחוני, ואשר תועדו ונערכו על ידי בנו ללא ידיעתו.
מצנפת (בגד כהונה)
מצנפת (לכהן גדול) או מגבעת (לכהן הדיוט) היו פריטי לבוש שחבשו הכהנים לראשם בעת העבודה בבית המקדש ובמשכן. המצנפת והמגבעת לא כיסו את כל הראש, אלא השאירו לכהנים מקום להנחת תפילין של ראש.
המצנפת הייתה רצועה עשויה פשתן באורך 16 אמות (כ-8 מטרים), שלופפה לפיפה על גבי לפיפה, באופן שהותיר את צורתהּ קבועה. לעומת המצנפת, שהייתה מלופפת לרוחבהּ, המגבעת הייתה כעין "מגדל" – צרה למעלה ורחבה למטה.
ישראל כץ (שר החקלאות)
יעקב דה-האז
חבורת איינשטיין (סדרת אנימציה)
חבורת איינשטיין (באנגלית: Little Einsteins) היא סדרת אנימציה מבית וולט דיסני המשודרת בישראל בערוץ הופ!. הסדרה עלתה לשידור ב-25 באוקטובר 2005 בארצות הברית, ובישראל בשנת 2007. לסדרה שתי עונות. בעקבות הצלחת הסדרה יצאו לה מוצרים נלווים, כגון קלטות וידאו, ספרים, משחקים ועוד.
עלילה.
הסדרה עוסקת בארבעה ילדים אשר עוברים הרפתקאות מסביב לעולם בעזרת ספינת חלל. בכל פעם הם נקלעים למצב מאתגר אשר עליהם לעבור בשלום. לכל דמות בסדרה יש תחביב אחר הקשור במוזיקה.
הסדרה נועדה ללמד את קהל היעד שלה - ילדים ופעוטות, על אמנות ומוזיקה, ועושה זאת על ידי שילוב מוזיקה קלאסית וציורים מפורסמים בסדרה.
המרכז ללימודי משטרה
המרכז ללימודי משטרה (המלמ"ש; בעבר בא"ר, בית הספר הארצי לשוטרים) היה מתקן של משטרת ישראל בקריית אתא, סמוך לשפרעם. המתקן נחנך ב-15 בדצמבר 1949 ופעל עד ינואר 2015. מינואר 2015 הוא חדל להיות מרכז הדרכתי של משטרת ישראל וממשיך להתקיים עד היום כמיקומן של מספר יחידות משטרתיות.
פעילות.
במרכז התקיימו הקורסים הבאים:
המרכז כלל כמה מתקני אימונים, כגון מטווח סגור, ומגרש אימונים עבור כלבי משטרה. אורוות המחוז הצפוני של המשטרה ממוקמות אף הן במרכז. במרכז קיימת תצוגה של כלי רכב ששימשו את משטרת ישראל מאז הקמתה ועד היום ומוזיאון קטן המציג מדים וציוד.
המתקן קרוי על שמו של רנ"צ אהרון סלע, לשעבר מפכ"ל המשטרה.
במרכז היה ממוקם מוזיאון "בית מורשת משטרת ישראל" ובו היו מוצגים רבים על התפתחות משטרת ישראל על זרועותיה השונות. במוזיאון היה חדר הנצחה ממוחשב לחללי משטרת ישראל. המוזיאון וחדר ההנצחה הועברו למכללה הלאומית לשוטרים.
באוקטובר 2014 הסתיים קורס הקצינים האחרון במתקן בקריית אתא והכשרת הקורסים הבאים עברה למכללה הלאומית לשוטרים בבית שמש. בינואר 2015 נסגר המרכז. כאמור, בחודש ינואר 2015 חדל המתקן להיות מרכז הדרכתי, אך המשיך לפעול כמתקן משטרתי לכל דבר ועניין. כיום יושבות בו מספר יחידות: יחידת כלבנים - מחוז צפון, פרשים - מחוז צפון, ימ"ר אגף התנועה - שלוחה צפונית, פיקוד מרחב גליל של המחוז הצפוני, מנהלת החברה הערבית וסיירת האופנועים של אגף התנועה, המוכרת יותר בשמה - סיירת צפון.
מפקדי בית הספר לשוטרים.
מפקד בית הספר לשוטרים היה קצין בדרגת תת-ניצב.
מרכז ללימודי משטרה
דיק רות'
ריצ'רד "דיק" ויליאם רות' (באנגלית: Richard ("Dick") William Roth נולד ב-26 בספטמבר 1947) הוא שחיין עבר אמריקאי ואלוף אולימפי.
ביוגרפיה.
דיק רות' התאמן תחת הדרכתם של ג'ורג' היינס וג'ים גורהן. הוא התאמן במועדון השחייה של סנטה קלרה שבו שחו מספר אלופים אולימפיים כמו קלאודיה קולב, דון שולנדר, דונה דה וארונה, מארק ספיץ, דבי מאייר וקארן מו.
לאולימפיאדת טוקיו (1964) הגיע רות' כשיאן עולם במשחי מעורב אישי. ב-200 מטר מעורב אישי 2:14.9 דקות וב-400 מטר מעורב אישי 4:48.6 דקות.
באולימפיאדה עצמה השתתף רות' במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. הוא זכה במדליית זהב וקבע שיא עולם חדש, 4:45.4 דקות. רות' הקדים את בן ארצו, רוי סארי (4:47.1 דקות) ואת גרהרד הץ מגרמניה (4:51.0 דקות). במשחקים אולימפיים אלו הייתה זו הפעם הראשונה בה שחו את משחה ה-400 מטר מעורב אך לא שחו את המשחה ל-200 מעורב אישי, וכך לא היה יכול להשיג מדליית זהב נוספת. בלילה שלפני משחה הגמר סבל רות' מכאבי בטן עזים, בשל דלקת התוספתן. הוא נידרש לניתוח דחוף אך הוא סירב וביקש מרופאיו להמתין עד לאחר סיום המשחה. רופאיו נעתרו לבקשתו. שני מתחריו העיקריים, הץ הגרמני שיאן העולם הקודם סבל מדלקת ריאות וסארי סבל מהצטננות קשה. שלושתם השתתפו במשחה הגמר וזכו בשלוש המדליות.
רות' למד באוניברסיטת סטנפורד. באוניברסיאדה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1965 זכה רות' בשתי מדליות זהב אחת ב-400 מטר מעורב אישי ואחת במשחה שליחים 4x200 מטר מעורב.
אהרן שפי
אהרן שֶׁפִי (נולד ב-27 בספטמבר 1928) הוא מוזיקאי, מחבר, מתרגם, מעבד, מחנך, מלחין ומנצח ישראלי.
חייו.
נולד בירושלים וגדל בתל אביב. אביו, אברהם, היה בשנות ה-30 בעל בית מלאכה לתיקון כינורות ושאר כלי מיתר, ששפי הִרבה לשהות בו. מוזיקאים פקדו את המקום, והיו מנסים את כליהם, תוך כדי הפגנת כישוריהם. האב שלח את שפי ללמוד נגינה בכינור אצל מורה בשם רומן, שהיה נגן אורח בתזמורת הפילהרמונית הארץ ישראלית, בצימבלום. אולם שפי, שכבר בילדותו הוקסם מצלילי החצוצרה, המשיך לחלום על כלי זה. ב-1943 הצטרף להכשרה הצעירה באשדות יעקב ובאפיקים, הקיבוץ השכן, פגש במנצח ליובה רביץ, שנאות ללמדו נגינה בחצוצרה ואף השאיל לו את הכלי. בראשית 1946 כבר ניגן בתזמורת כלי הנשיפה של הפועל תל אביב, עם המנצח והמעבד אברהם זץ. במלחמת העצמאות שירת שפי בחי"ש פרברים, ומשם הועבר לחיל התותחנים. בהפוגה השנייה החליט מפקד החיל, שמואל אדמון-רפופורט, בשיתוף קצין התרבות הצה"לי עמנואל עמירן-פוגצ'וב, להקים תזמורת כלי נשיפה בת כשלושים נגנים. המשימה הוטלה על שפי, ששימש כמדריך ומנצח. עם הקמת תזמורת צה"ל, הצטרפו נגני-התותחנים, על מנצחם, לגרעין המייסד. בתזמורת צה"ל נתמנה שפי לחצוצרן ראשי, בניצוחו של שלום רונלי-ריקליס.
בשנת 1954 ייסד ביחד עם הכנר-המנצח ד"ר גיורא ברנשטיין את המכון למוזיקה שליד המועצה המקומית גבעתיים (מאוחר יותר הוסב שמו ל-"הקונסרבטוריון העירוני גבעתיים").
ראשוני המורים בקונסרבטוריון היו מתלמידיו של פרופ' ליאו קסטנברג.