ב-18 ביוני 1916 נהרג אלוף ההפלות הגרמני מקס אימלמן במהלך קרב אווירי מול מטוסי F.E.2b מטייסת מס' 25 של גיס התעופה המלכותי. אנשי הטייסת טענו להפלה, אך גרסת הגרמנים לתוצאות העימות נחלקה בין הסברה כי מטוס הפוקר אינדקר של הימלמן התפרק באוויר כתוצאה מתקלה במתאם הירי של המקלע שהביא לפגיעה במדחף שלו עצמו, או כתוצאה מאש ידידותית שנורתה מתותחי נ"מ גרמניים. בכל מקרה, בפרק זמן זה כבר התמודד ה-F.E.2b כיריב שקול מול מטוסי הקרב החד-כנפיים הגרמניים ותקופת "פורענות הפוקר", כפי שכונתה, הסתיימה.
בסתיו 1916 הגיעו לחזית מטוסים גרמניים חדשים, כגון האלבטרוס D.I והאלברסטאד D.II. ה-F.E.2b היה נחות בביצועיו מולם והוצא מתפקידים התקפיים עד אפריל 1917. אף על פי שנחשב מיושן ב-1917, עדיין היה ה-F.E.2b אהוב מאוד על צוותי האוויר בשל חוזקו ומאפייני הטיסה הטובים שלו, ולעיתים הוכיח עצמו כיריב עיקש אפילו כנגד טובי אלופי ההפלות הגרמניים: מנפרד פון ריכטהופן נפצע מקליע בראשו במהלך קרב אווירי עם F.E.2d ביוני 1917. כמו טייסים גרמנים רבים, סיווג "הברון האדום" את ה-F.E.2 בטעות כמטוס מסוג "ויקרס", בשל דמיונו לויקרס F.B.5 שקדם לו.
טייסי הקרב של ה-F.E.2b ו-d היו הראשונים לעשות שימוש בטקטיקת מגננה שכונתה "מעגל הגנה", בה טסו במבנה וחיפו זה על זה, כאשר "השטח המת" תחת הזנב של כל מטוס כוסה על ידי שכנו. הודות לשיטה זו יכלו מספר מקלענים לירות בו זמנית על אותה מטרה, ומבנים אלה היו מסוגלים להבקיע את דרכם בחזרה ממשימה עמוק בתוך שטח האויב מול מטוסי קרב תוקפים רבים.
על אף שהפך בלתי יעיל כמטוס קרב לשעות היום, התאים ה-F.E.2 לתפקידים ליליים של מטוס קרב בסיורים כנגד פשיטות צפלינים וכמפציץ קל למשימות טקטיות. פעילות מבצעית ראשונה כמפציץ החלה בנובמבר 1916 וטייסת ייעודית לפעילות לילית של מטוסי F.E.2b הוקמה בפברואר 1917. ה-F.E.2b שירת בשמונה טייסות הפצצה עד סוף מלחמת העולם הראשונה, כאשר 860 יחידות הוסבו או נבנו כמפציצים. כמטוס קרב לשעות הלילה לא תפקד ה-F.E.2 ביעילות הנדרשת, בשל מהירות נסיקה וסייג רום לא מספקים.
למספר מטוסי F.E.2b הותאמו מצופים נסיוניים לפעולה מעל הים, ובאחרים נעשה שימוש בסיורים כנגד צוללות, בעודם פועלים מהאי גריין (Isle of Grain), בפתחו של נהר התמזה.
לאחר שהוצאו מתפקידי לחימה, שימשו חלק מה-F.E.2 כמטוסי אימון באנגליה. ה-F.E.2 לא התאימו היטב לתפקיד, בשל העובדה שהמטוסים היחידים בעלי תצורת מדחף הודף שנותרו בשירות מבצעי באותו שלב של המלחמה היו ה-F.E.2 עצמם ששימשו כמפציצי לילה. אף על פי כן, נעשה שימוש ב-F.E.2 כמטוס לרכישת ניסיון בטיסה ולאימון מקלענים, כאשר מספר קטן של מטוסים צויד בטבעת מסתובבת עליה הותקן המקלע.
עם סיום המלחמה הוכרז ה-F.E.2 כמיושן והוצא סופית משירות חיל האוויר המלכותי ב-1919. רק מטוס אחד (מס' D3832) קיבל רישוי אזרחי באנגליה ושימש בטיסות נופש לאורך החוף הדרומי. מטוס אחר קיבל רישוי אזרחי בארצות הברית ושימש שם כפלטפורמה למצלמת קולנוע מוטסת עבור תעשיית הסרטים, אם כי גורלו הסופי אינו ידוע.
מטוס ה-F.E.2 האחרון שנותר בשירות היה, ככל הנראה, מס' D9108, ששימש לטיסות ניסוי במפעל המטוסים המלכותי עד נובמבר 1924.
ב-1919 מכרה חברת ויקרס 35 מטוסי F.E.2 מעודפי המלחמה לסין תחת הסימון "מכונות הדרכה ויקרס" (Vickers Instructional Machines), שם שימשו כמטוסים לאימון מתקדם. במטוסים נעשו שינויים שכללו תא טייס שתוכנן מחדש עם אמצעי שליטה כפולים למדריך ולחניך, ומנועי רולס-רויס איגל סימן VIII.
שחזורים.
שני שחזורים של גרסת F.E.2b נבנו על ידי חברת וינטג' אוויאייטור בע"מ (The Vintage Aviator Ltd) מניו זילנד, כאשר שחזור אחד, בעל יכולת טיסה, צויד במנוע בירדמור ומדחף מקוריים, וחלקים שנבנו מחדש תוך שימוש בחומרים מתוך התוכניות המקוריות של ייצור המטוס.
שירות.
ה-F.E.2 שירת במדינות הבאות:
טיו
טיו (איות נוסף לשמו טאו. פירוש השם "המרסק" ) היה מלך של מצרים התחתונה ששלט בדלתא של הנילוס בעת העתיקה. מופיע כרביעי ברשימת כתובות אבן פלרמו לאחר פו, סקע וג'או יחד עם עוד מספר מלכים ממצרים התחתונה.
מעבר לכך לא ידוע דבר על חייו ושלטונו.
הסמאשינג פאמפקינס
יעבץ (דמות מקראית)
יַעְבֵּץ, דמות מקראית, שמו מופיע בספר דברי הימים. נאמר עליו כי: .
שמו ומקום מוצאו.
ב מסופר על אדם בשם יעבץ: סיפור הולדתו ונדרו קוטע שתי רשימות גנאלוגיות.
על יעבץ נאמר כי נולד בעצב, נהיה מכובד מאחיו לאחר שביקש בקשה ונדר נדר לאלהים, והאל נענה לבקשתו.
לדעת מרים סמואל, ייתכן כי שמו ניתן לו בעקבות לידה קשה או מצב קשה אחר אליו נקלעה אמו ונחלצה ממנו. בפרשנותו מצודת דוד קושר את שמו בסיכול אותיות לנאמר בפסוק ט': "ילדתי בעצב - כאשר ילדה אותו היה לה עצבון מה ולזיכרון קראה את בנה יעבץ בהפוך אותיות מעצב כאילו תאמר שיהפך העצב לשמחה". רש"י בפירוש למדרש שמו של יעבץ קושר את הפסוק למדרש שמו של בנימין בבראשית , אשר גם עצב נקשר בשמו: "ואמו קראה שמו יעבץ לאמר כי ילדתי בעצב - וכינה שמו יעבץ ודוגמתו בן אוני ואביו קרא לו בנימין".
לדעת משה גרסיאל ואחרים קיים בשמו סיכול אותיות היוצר מדרש שם המסביר את שמו: יעבץ ועצב. יש הטוענים כי במדרש שמו של יעבץ מהדהד הפסוק ב: "כי בעצב תלדי בנים" המתאר את עונשה של חוה.
מלבד פסוקים אלו לא נאמר דבר על יעבץ. כמו כן לא ברור מהו מקומו בשבט יהודה ושושלת בני יהודה. בספר דברי הימים א', ב' מוזכרת העיר המקראית יעבץ: מִשְׁפְּחוֹת סֹפְרִים ישבו (יֹשְׁבֵי) יַעְבֵּץ, תִּרְעָתִים שִׁמְעָתִים שׂוּכָתִים; הֵמָּה הַקִּינִים הַבָּאִים, מֵחַמַּת אֲבִי בֵית-רֵכָב. הקשר לדמותו אינה ברורה, אך לדעת רש"י, יעבץ היה ראש משפחת סופרים זו: "סיעת יעבץ שהיה מושל עליהם כדכתיב למטה ויהי יעבץ נכבד מאחיו".
חכמי התלמוד, זיהו את יעבץ עם השופט עתניאל בן קנז: "הוא עתניאל הוא יעבץ, ומה שמו? יהודה אחי שמעון שמו, עתניאל – שענהו אל, יעבץ – שיעץ וריבץ תורה בישראל"...
לפי מסכת זו חי יעבץ בתקופת השופטים. ועל כך רד"ק בפירושו, "שהיה מבני שלמא". רד"ק מתכוון לשלמא הוא אבי בועז, ממגילת רות אשר סיפורה הוא חלק מתקופת השופטים. התרגום המיוחס ליונתן מייחס גם הוא את יעבץ לעתניאל בן קנז: .
נדרו של יעבץ והיענות אלוהים.
המחבר המקראי פותח במילים 'וַיְהִי יַעְבֵּץ, נִכְבָּד מֵאֶחָיו'. נראה כי זוהי נוסחת סיכום. לאחר מכן מקדים יעבץ ואומר: "אִם-בָּרֵךְ תְּבָרְכֵנִי וְהִרְבִּיתָ אֶת-גְּבוּלִי וְהָיְתָה יָדְךָ עִמִּי, וְעָשִׂיתָ מֵּרָעָה, לְבִלְתִּי עָצְבִּי - וַיָּבֵא אֱלֹהִים, אֵת אֲשֶׁר-שָׁאָל" הקדמה זו של דבריו מבטאת את המחזוריות שביסוד חייו של המאמין. ישועה, מצוקה ותפילה. יעבץ שקולל בלידתו זכה לישועה לאחר שהתפלל לאלוהים.
הקריאה לאלוהים מנוסחת כנדר. התחייבותו של יעבץ לממש את נדרו אינה מוגבלת בזמן. לדעת גרשון גליל, בעל דברי הימים החסיר את ההתחייבות מהנדר וזאת מהעדפתו את האמונה, שבלב המאמין על פני המעשים. כמו כן המקום בו נודר יעבץ לא נמסר וזאת היות, שלמקום אין חשיבות ובקשתו היא מעבר לממד הזמן, ובכך תפילתו מסמלת את האמונה הבלתי מסויגת באלוהים בכל עת ובכל מקום. אך לדעת יאיר זקוביץ ואחרים, יעבץ מבקש מה' לבטל את הגורל שנושא שמו.
דמותו של יעבץ בספרות המדרשים.
פסוקים ט'-י' משתקפים בספרות המדרשים. מדרשים אלו מייחסים לו לימוד תורה ברבים וחכמה. במדרש תנחומא, תצווה, ט' נאמר כי: "יעבץ היה תלמיד חכם מקהיל קהילות ודורש טעמי תורה ברבים". במסכת יומא, פ', א', נאמר כי: "יעבץ העמיד בית דין שתיקנו שיעורין ועונשין". עוד נאמר שם על בית דינו של יעבץ: "אמר רבי יוחנן: שיעורים של עונשין הלכה למשה מסיני... אחרים אומרים: בית דינו של יעבץ תקנום".
קריית שטן
קרית שטן
חמש מאות המיליונים של הביגום
אוחיחר
אוּחִיחַר (בספרדית: Ugíjar) היא עיירה ורשות מקומית במזרח הקומרקה אלפוחרה גרנדינה (), בפרובינציה גרנדה , בקהילה האוטונומית של אנדלוסיה שבדרום ספרד. העיירה נמצאת במרחק 120 קילומטרים מבירת הפרובינציה, גרנדה, בתחום השיפוט של אורחיבה (Órgiva).
בשנת 2013 התגוררו בעיירה כ-2,600 תושבים.
עלילת ספרו השני של הסופר הספרדי אילדפונסו פלקונס, הרומן ההיסטורי "היד של פאטימה" , נפתחת באוחיחר (בתרגום הספר לעברית נקראת העיירה אוגיחר).
מצודת חוקוק
מצודת חוקוק היא מבנה מבוצר שנבנה ב-1945 על ידי סולל בונה מצפון מערב לכנרת ובקרבת נחל עמוד. שימש בתחילה למגורי גרעיני הכשרה של הפלמ"ח ובהמשך כנקודת הקמת קיבוץ חוקוק. עם הרחבת הקיבוץ ננטשה המצודה והמקום הוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
הרקע הביטחוני.
המצודה נבנתה בסביבה מאוכלסת על ידי ערבים על מנת להביא להתיישבות יהודית באזור ועל מנת לשמור על הכביש העולה מטבריה לגליל העליון (כיום כביש 90). גישה זו נגזרה מתפיסה ביטחונית של מיקום מצודות באזורים עם אוכלוסייה ערבית צפופה והיא מומשה גם בבית קשת, עמיעד, ביריה, משגב עם, רמות נפתלי ועין זיתים
על המבנה.
המבנה, שהוקם ב-1945, תוכנן על ידי יעקב מטריקין בתקופה שכיהן כראש המחלקה הטכנית של מחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית. שטח המצודה הוא כ-1,200 מ"ר (30x40) והיא כוללת חומת מגן, מגדל מים, עמדות תצפית והגנה וחדרים.
ההיסטוריה של המקום.