ביומיים שלאחר התקיפה בקנטרה המשיך מערך הטק"א המצרי מול אסמאעיליה להידלדל. ב-17 באוקטובר, לאחר קרב סרפאום, נסוגו ארבע סוללות SA-6 של חטיבה 112 לאזור אסמאעיליה ואחר כך הועברו כ-20 קילומטר מערבית, לאזור שדה התעופה אבו סואר. ב-19 באוקטובר נסוגה מערבה מרבית חטיבה 97 שנפרסה בג'ניפה ובסיסי ההיערכות של חטיבת טילים 106 (סרפאום) ו-105 (שדה התעופה פאיד) נכבשו על ידי אוגדה 162. שינויים אלה הותירו את מערך הטילים באסמאעיליה עם שתי סוללות SA-3 וסוללת SA-2 אחת והקלו על ביצוע "מפצח 23".
המבצע החל ב-20 באוקטובר בשעה 08:55. שתי רביעיות קורנסים מטייסת 107 ושתי רביעיות מטייסת 119 תקפו את הסוללות מגובה של כ-15,000 רגל. הם הגיעו ממזרח (ולא מצפון כפי שהיה צפוי לאחר השמדת המערך בקנטרה) והסתייעו בחסימות ל"א ושיגור "אגרופים" שנועדו להביא לכיבוי מערכות המכ"ם של הסוללות. בסך הכל בוצעו במסגרת "מפצח 23" 26 גיחות מתוכן 16 לתקיפה ועשר לפטרולי "אגרוף." שלוש הסוללות במערך אסמאעיליה הושמדו ללא אבדות ובתקיפות "אגרוף" שערכה טייסת 201 הושמדה לפי דיווחי המודיעין סוללת SA-2 אחת באזור סואץ. חיסול מערך הטק"א באסמאעיליה והידלדלות מערך הטק"א באזור סואץ היו הגורמים העיקריים להתעצמות מאמץ הסיוע בזירת הלחימה העיקרית בתעלה. מספר גיחות התקיפה עלה ל-250, אבל בניגוד לימים הקודמים חלק ניכר מהן התבצע עתה באזורי המערכה העיקרית: סואץ, המחנות סביב שדה התעופה פאיד, וסביב אסמאעיליה. מצהרי אותו יום ניתן היה גם להבחין, לראשונה מאז החלה המלחמה, בהשתתפות מסיבית של מטוסי קורנס בתקיפות מטרות קרקע בקו החזית.
מפצח 25 - 22 באוקטובר.
חיל האוויר תכנן לתקוף את מערך הנ"מ באזור העיר סואץ כבר ב-21 באוקטובר, אולם לאחר שבצילום אוויר אותרו ארבע סוללות 6-SA הוחלט להמתין עד שיחוסלו על ידי כוחות הקרקע שכן, בשלב זה, חיסול הסוללות מהאוויר נתפש כמהלך שיתבצע רק אם לא תהיה ברירה אחרת.
בבוקר המבצע, מערך הטק"א המצרי בגזרת סואץ-שלופה היה כבר מדולל. חטיבת ה-6-SA שהתמקמה באזור חדלה מלהתקיים. המכ"מים של שתי סוללות הושמדו בטילי אגרוף בתקיפות קודמות, שתי סוללות היו בלתי תקינות והועברו לשדה התעופה כותמייה בכביש סואץ-קהיר, וסוללה חמישית, שהייתה תקינה, הועברה אף היא מהאזור. המכ"מים של שתי סוללות מתוך חמש הסוללות הנייחות של המערך (שלוש של 2-SA ושתיים של 3-SA) - הושמדו בתקיפת טילי אגרוף יום קודם. על פי דיווחי אוגדה 162 נותרו מכל המערך רק שתי סוללות פעילות.
בתכנון המקורי התקיפה הייתה אמורה להתחיל בשעה 08:00 אך היא נדחתה בשעה. חרף הדחיה שוגר ב-07:25 מטוס בלי טייס (מב"ט) כפיתיון לשאיבת טילים. הוא הופל בשטח מצרים כ-15 דקות אחר כך. בשעה 07:30 פוזר מוץ על ידי שני מטוסי קורנס והופעלו חמש מערכות קרקעיות ומוטסות לחסימת מכ"ם. בנוסף, קודם לתקיפה, בוצעו שני שיגורי "אגרוף" לעבר שתי סוללות מהן נקלטו שידורים. התקיפה עצמה החלה ב-09:00 על ידי שמונה קורנסים של טייסת 119 שתקפו שתי סוללות 2-SA. הטייסים דיווחו על פגיעות טובות. רביעיית קורנסים מטייסת 107 תקפה בהמשך את סוללת ה-3-SA והשמידה אותה. סוללה נוספת שתקפה הייתה ריקה. בשעה 11:45 תקפו שני זוגות של טייסת 107 שתיים מהסוללות שכבר נפגעו ונראו פגיעות טובות. בשיגורי אגרוף נגד סוללות באזור אסמאעיליה הושמדה סוללה אחת. בסך הכל הושמדו שלוש סוללות ללא אבדות.
"מפצח 25" היה מבצע השמדת הטילים האחרון במלחמה ותוצאתו הייתה ש"הושלמה השמדתו של מערך הטילים לאורך התעלה, והכוחות המצריים נותרו ללא הגנת טילי נ"מ לכל אורך החזית".
חופש הפעולה שחיל האוויר השיג בשמי החזית אפשר לו לבצע ב-22 באוקטובר 441 גיחות תקיפה, המספר הגדול ביותר שביצע לאורך כל המלחמה. התקיפות בוצעו נגד מטרות בפורט סעיד, קנטרה, אסמאעיליה, וממערב לתעלה בזירת הלחימה העיקרית ועל ציר התנועה בין קהיר לסואץ. לכך היו השלכות מיידיות, בשיחה שקיים שר הביטחון עם מפקד החזית בשעה 14:00 אמר בר-לב לדיין: "חיל האוויר התחיל לעבוד כמו שצריך ועם חושך נגיע עד לתעלה". התקיפות המסיביות של חיל האוויר תרמו משמעותית להתמוטטות מערך ההגנה המצרי ממזרח לתעלה ולכניעתם של למעלה מ-5,000 חיילים מצרים, להתקדמות המהירה של כוחות צה"ל דרומה, ולהשלמת הכיתור של הארמייה השלישית ב-23 באוקטובר.
פרוקסי הפוך
ברשתות מחשבים, פרוקסי הפוך (באנגלית: Reverse Proxy) הוא סוג של שרת פרוקסי המאחזר משאבים מטעם לקוח מאחד או יותר שרתים, משאבים אלה מוחזרים לאחר מכן ללקוח, ונראים ללקוח כאילו מקורם בשרת הפרוקסי ההפוך עצמו. שרת כזה משמש בדרך כלל בעיקר לאיזון עומסים.
אתרים גדולים ורשתות אספקת תוכן משתמשים בפרוקסי הפוך, יחד עם טכניקות אחרות, כדי לאזן את העומס שנוצר מבקשות משתמש מרובות, בין השרתים הפנימיים. שרתי פרוקסי הפוך יכולים לשמור מטמון של "תוכן סטטי", מה שמפחית עוד יותר את העומס על שרתים פנימיים אלה ועל הרשת הפנימית. מקובל גם שפרוקסי הפוך מוסיפים תכונות כגון דחיסה או הצפנת TLS לערוץ התקשורת בין הלקוח לפרוקסי ההפוך.
פרוקסי הפוך בדרך כלל בבעלות או מנוהלים על ידי שירות רשת, והם נגישים על ידי לקוחות מהאינטרנט. לעומת זאת, פרוקסי קידמי (Forward Proxy) או סתם "פרוקסי", מנוהל בדרך כלל על ידי הלקוח (או החברה שלו) המוגבלת לרשת פרטית פנימית, אלא שהלקוח יכול לבקש מהפרוקסי הקדמי לאחזר משאבים מהאינטרנט הציבורי בשמו של הלקוח.
שרתי פרוקסי הפוך מיושמים בשרתי אינטרנט פופולריים בקוד פתוח כגון Apache, Nginx ו-Caddy. תוכנה זו יכולה לבדוק כותרות HTTP, מה שמאפשר לה, למשל, על כתובת IP בודדת להעביר בקשות לשרתים פנימיים שונים בהתבסס על שם הדומיין של בקשת ה-HTTP. שרתי פרוקסי הפוך ייעודיים כגון תוכנת הקוד הפתוח HAProxy ו- Squid נמצאים בשימוש על ידי כמה מאתרי האינטרנט הגדולים ביותר באינטרנט. ספקים מסחריים פופולריים של שרתי פרוקסי הפוך כוללים את Cloudflare ו-Imperva.
שרת פרוקסי הפוך
להיטלר יש רק ביצה אחת
להיטלר יש רק אשך אחד
לורה ורטון
ד"ר לורה ורטון (באנגלית: Laura Wharton) היא חברת מועצת העיר ירושלים וחוקרת ומרצה למדע המדינה. משמשת כיו"ר סיעת מרצ ומחזיקת תיק קידום מעמד האישה ושוויון מגדרי, תיק איכות השירות ותיק קידום רווחת הגמלאים. פעילה חברתית בעיר ירושלים וזוכת פרס ראש הממשלה על מחקר מדיניות חברתית.
ראשית חייה.
ורטון נולדה וגדלה בארצות הברית, ניו ג'רזי. אמה, ד"ר אלינור ולדן, הייתה מחנכת ומנהלת בהשכלה הגבוהה, ואביה פרופ' ראלף ורטון, עסק בפסיכיאטריה ונוירולוגיה בבית הספר לרפואה , ניו יורק. בנערותה למדה בבית הספר וסיימה תואר ראשון בממשל באוניברסיטת הרווארד. לאחר סיום התואר בהצטיינות, עלתה לישראל והתגייסה לצבא ההגנה לישראל, כחיילת בודדה. ורטון שרתה כמפקדת כיתה בבסיס טירונות במסגרת גרעין נח"ל והתגוררה בקיבוץ כפר בלום. לאחר שירותה הצבאי התקבלה כחברת קיבוץ, עבדה בהוראה בבית ספר עמק החולה ובריכוז העבודה ושירותים של הקיבוץ. את התואר השני והדוקטורט סיימה באוניברסיטה העברית בירושלים, בתואר השני עבדה במכון דייוויס ליחסים בין לאומיים ובמכון ירושלים לחקר ישראל. את עבודת הדוקטורט כתבה במחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית, בהנחיית פרופסור יצחק גל-נור ופרופסור שלמה אבינרי. הדוקטורט עסק בשינויי האידאולוגיה והמדיניות של מפלגת מפא"י ומפלגת העבודה בשנות השישים של המאה העשרים, עד ה"מהפך" בשנת 1977 במדיניות חברתית בכלל ותעסוקה ודיור בפרט. כיום מרצה מן החוץ באוניברסיטה העברית בירושלים.
פעילות ציבורית.
בין מקימי פורום הדיור הציבורי, שהובילו להעברת חוק הדיור הציבורי בשנת 1998 עם ח"כ לשעבר רן כהן ממרצ. בשנת 2015 הקימה את האגודה לתחבורה שיתופית "שבוס", התוכנית הראשונה בישראל לאספקת תחבורה שיתופית בסופי השבוע. האגודה פועלת בערים שונות וזכתה לתמיכה בפעילות משר הבריאות ניצן הורוביץ והשרה להגנת הסביבה תמר זנדברג. בשנת 2015 האגודה זכתה בפרס ה"גלובוס הירוק".
ממקימי ארגון יוצאי המגזר החרדי "ובחרת", הפועלת לסיוע יוצאים מהקהילה וחיזוק תחושת השייכות לחברה הישראלית. הייתה חברת הנהלה בעמותת "נכים עכשיו" שהפעילה את "המרכז לחיים עצמאיים" לאנשים בעלי מוגבלות בירושלים. זכתה לתמיכה וייעוץ מחבר הכנסת אילן גילאון בנושא קידום אנשים בעלי מוגבלויות. חברת מזכירות מחוז ירושלים בהסתדרות החדשה. חברת הנהלה במוזיאון המדע ע"ש בלומפילד בירושלים.
פעילות ציבורית בירושלים.
נבחרה לראשונה כחברת מועצת העיר ירושלים בשנת 2008.
בשנת 2009 הקימה את "מועצת הגמלאים" בירושלים שתפקידה לקדם נושאים של הגיל השלישי. יצרה כרטיס מיוחד לגמלאים מהעיר ירושלים, המעניק הנחות בתחומים רלוונטיים לצד הטבות באירועי תרבות. הקימה מוקד טלפוני עירוני למרותקי בית, בהשתתפות עמותות ממגזרים שונים. הקימה את פורום ניצולי השואה וקידמה ימי התנדבות של עובדי העירייה לטיפול במיצוי הזכויות של השורדים.
כמחזיקת תיק הנגישות לקידום אנשים עם מוגבלויות הקימה את מחלקת הנגישות, המורכבת מאנשים בעלי מוגבלויות לשיפור התשתיות ותחומים שונים. ערכה את הכנסים "תנו הזדמנות" ויצרה תקדים בוועדת המכרזים במתן יתרון לחברות שהעסיקו אנשים בעלי מוגבלויות בעיר. יצרה משרות ייעודיות לאנשים בעלי מוגבלות והגדילה את אחוז המועסקים בעיריית ירושלים.