מכתש אריסטרכוס הוא מכתש בולט הנמצא בחלק הצפון-מערבי של צדו הנראה של הירח. הקואורדינטות הסֶלֶנוֹגרפיות של מכתש אריסטרכוס הן 23.7° צפון, ו-47.4° מערב. קוטרו 40 קילומטרים, ועומקו 3.7 קילומטרים. הוא נחשב לבהיר ביותר מבין התצורות הגדולות שעל פני הירח, כשהאלבדו שלו כמעט כפול מזה של מרבית פני הירח. המכתש בהיר מספיק על מנת להיראות בעין בלתי מזוינת, והוא מבהיק בטלסקופ גדול. קל לזהותו כאשר מרבית פני הירח מוארים באור הרך והחלש המוחזר מפני כדור הארץ.
המכתש שוכן בקצה הדרום-מזרחי של רמת אריסטרכוס, אזור מורם המכיל כמה תצורות געשיות, כדוגמת ערוצים מתפתלים (שנוצרו מזרימת לבה). אזור זה ידוע גם בשל המספר הרב של דיווחים על תופעות ירח זמניות, כמו גם פליטות של גז רדון כפי שנמדדו על ידי הגשושית "לונר פרוספקטור" (Lunar Prospector).
המכתש קרוי על שם האסטרונום היווני אריסטרכוס מסאמוס. את השם העניק משרטט המפות האיטלקי ג'ובאני בטיסטה ריצ'ולי (Giovanni Battista Riccioli). בספרו משנת 1651, "Almagestum novum" ("האלמגסט החדש"), הוא העניק לתצורות בצורת כתמים טלסקופיים (שמאוחר יותר כונו מכתשי פגיעה) אפונימים של אסטרונומים ופילוסופים ידועים. על אף ששם זה למכתש היה מקובל מאוד הוא לא הפך לשם תקני בינלאומי רשמי עד ההצבעה באספה הכללית של האיגוד האסטרונומי הבינלאומי (IAU) ב-1935.
סלנוגרפיה.
מכתש אריסטרכוס שוכן על רמת סלעית מוגבהת, המכונה רמת אריסטרכוס, במרכז אוקיינוס הסערות (Oceanus Procellarum), הים הירחי הגדול ביותר. זהו גוש נטוי של הקרום, שרוחבו 200 קילומטרים, שמתרומם לגובה מקסימלי של 2 קילומטרים מעל הים הירחי בחלקו הדרום-מזרחי. אריסטרכוס ממוקם מזרח למכתש הרודוטוס ועמק שרטר (Vallis Schröteri), ודרומית למערכת של הערוצים המתפתלים הצרים המכונה "Rimae Aristarchus".
הסיבה העיקרית לבהירות של המכתש היא בהיותו מבנה צעיר, בן 450 מיליון שנים לערך, ורוח השמש, הגורמת לתהליך בלייה חללית, טרם הספיקה להכהות את החומר שנפלט. הפגיעה שגרמה להיווצרות המכתש אירעה לאחר יצירת מכתש קופרניקוס, אבל לפני הופעתו של מכתש טיכו.
התוואי הבהיר ביותר במכתש זה הוא הפסגה התלולה המרכזית. חלקים מרצפת המכתש נראים מישוריים יחסית, אבל צילומים שנעשו על ידי הגשושית לונר אורביטר (Lunar Orbiter) גילו שפני השטח מכוסים בגבעות קטנות, שקעים מפוספסים, ומספר שברים משניים. הקיר החיצוני של המכתש בנוי מטרסות וצורתו מעגל גס או מצולע והוא מכוסה בשכבה בהירה של חומר שנפלט. חומר זה מתפשט בצורת קרניים לדרום ולדרום-מזרח, מה שהביא להשערה שאריסטרכוס נוצר כנראה מפגיעה אלכסונית מצפון-מזרח, והחומר שנפלט כולל מרכיבים הן מרמת אריסטרכוס והן מהים הירחי.
חישה מרחוק.
ב-1911 השתמש פרופסור רוברט ויליאמס ווד (Robert Williams Wood) בצילום בעל-סגול על מנת ליצור תמונות של אזור המכתש. הוא גילה שבעל-סגול יש לרמה תצוגה יוצאת דופן, ובאזור מצפון לה יש סימנים למרבצי גופרית. אזור צבעוני זה מכונה לעיתים "כתם ווד", שם חלופי לרמת אריסטרכוס.
בצילומי ספקטרום שנלקחו ממכתש זה במהלך משימת קלמנטיין השתמשו על מנת למפות את המינרלים שבו.על פי המידע שהתקבל היה הרכס המרכזי מסוג סלע הקרוי אנורתוציט, סלע יסוד המתקרר לאיטו והבנוי מפצלת השדה מסוג פלגיוקלז. לעומת זאת הקיר החיצוני בנוי מטרוקטוליט, סלע הבנוי מתערובת של פלגיוקלז ואוליבין בחלקים שווים.
אזור אריסטרכוס היה חלק ממחקר שנערך בעזרת טלסקופ החלל האבל ב-2005 שבדק נוכחות של קרקעות זגוגיות עשירות בחמצן בצורת המינרל אילמניט. כבסיס למחקר נעשה שימוש במדידות מאזורי הנחיתה של אפולו 15 ואפולו 17, בהם ידועה הכימיה של הקרקע, ואלו הושוו לאלו של אריסטרכוס. במצלמה הרב-שימושית של ההאבל נעשה שימוש לצלם את המכתש באור נראה ובאור על-סגול. במדידות אלו נמצא כי המכתש עשיר במיוחד בריכוזים של אילמניט, מינרל של תחמוצת טיטניום (FeTiO3), שעשוי לשמש בעתיד מקור אפשרי להפקת חמצן עבור מושבות שיוקמו על הירח.
תופעות ירח זמניות.
אזור רמת אריסטרכוס הוא אתר שלגביו יש את המספר הרב של דיווחים על תופעות ירח זמניות. אירועים אלו כוללים התערפלויות ושינוי גוון זמניים של פני השטח, ובדיקה של כל הדיווחים העלתה שיותר משליש של הדיווחים המהימנים מגיעים ממקום זה. ב-1971, כאשר אפולו 15 עברה מעל לרמת אריסטרכוס בגובה של 110 קילומטרים, אובחנה עלייה ניכרת ברמת קרינת אלפא. עלייה זו מוסברת בהתפרקות של רדון-222, גז רדיואקטיבי שמחצית החיים שלו היא רק 3.8 ימים. משימת הלונר פרוספקטור אימתה שנים אחר כך פליטות של רדון-222 ממכתש זה. ניתן להסביר תצפיות אלו בפעפוע איטי ובלתי נראה של הגז אל פני השטח, או על ידי אירועים שונים של התפוצצות.
מכתשי לוויין.
את אריסטרכוס מקיפים כמה מכתשים קטנים, רבים מהם הם כנראה מכתשי משנה. מכתשי משנה נוצרים כאשר גושים גדולים שנפלטו מהמכתש הראשי בעת הפגיעה פוגעים במהירויות גבוהות בפני השטח. על פי המוסכמות מסומנים מכתשים אלו במפת הירח על ידי מיקום אות במרכז צד המכתש הקרוב יותר למכתש הראשי.
שמות המכתשים הבאים השתנו בעקבות החלטת האיגוד האסטרונומי הבינלאומי:
הערות שוליים.
דינאינים
קינסינים
הספר השחור (גרמניה)
הספר השחור הוא כינוייה של רשימת אישים ומנהיגים בבריטניה, שהוכנה על ידי הנאצים בשנת 1940, לקראת מבצע ארי הים לכיבושה של בריטניה. הגסטפו אמור היה לעצור את הכלולים ברשימה לאחר כיבוש בריטניה.
הרקע.
בעת מלחמת העולם השנייה, לקראת השלמת כיבושה של צרפת, פנה אדולף היטלר, בנאום שנשא ברייכסטאג ב-19 ביולי 1940, בקריאה לבריטניה לכונן עמו שלום. נאומו היה מלא בכזבים ובעלבונות אישיים לוינסטון צ'רצ'יל, והוא ניסה לתקוע טריז בין העם הבריטי להנהגתו. עיקרו היה במילים:
הצעתו נדחתה לאלתר ובצורה בוטה על ידי הבריטים.
לאחר שגישושי השלום שלו נדחו התכונן היטלר לכבוש את בריטניה. המבצע שתוכנן לשם כך נקרא בשם הקוד "מבצע ארי-הים". תנאי מקדים לקיום המבצע היה השמדת חיל האוויר המלכותי, ובשל הניצחון הבריטי בקרב על בריטניה הוא בוטל.
הספר השחור.
בשלבי התכנון של מבצע ארי הים הכינו הנאצים רשימה שנקראה "רשימת החיפוש המיוחדת בריטניה הגדולה" (בגרמנית: Sonderfahndungsliste G.B). הרשימה הוכנה במאי 1940 על ידי גנרל האס אס ולטר שלנברג. הרשימה נתגלתה לאחר המלחמה, וניתן לה הכינוי "הספר השחור". הרשימה כללה את שמותיהם של 2,820 אישים בבריטניה שעל הגסטפו היה לכלוא מיד עם כיבושה של בריטניה. ברשימה נכללו ראש ממשלת בריטניה וחברי ממשלתו, מדינאים נודעים מכל המפלגות, המוציאים לאור של עיתוני בריטניה, עורכיהם וכתביהם, סופרים, מדענים, אנשי עסקים ואישים זרים שהיו באותה עת בבריטניה ומנהיגים גולים ממדינות שנכבשו על ידי הנאצים. האיש שנבחר לעמוד בראש מסע המעצרים היה קולונל אס אס פרנץ זיקס . האיש נועד להתמקם בלונדון ולעמוד בראש ששה איינזצגרופן שיפעלו בלונדון, ברמינגהאם, בריסטול, ליברפול, מנצ'סטר ואדינבורו.
ברשימה דומה שנקראה "גיליון מידע בריטניה הגדולה" (Informationsheft GB), נכללו שמותיהם של ארגונים ומוסדות בבריטניה, שנחשבו על ידי הנאצים כאנטי גרמנים, שיחוסלו על ידי הנאצים לאחר הכיבוש. הרשימה כללה את לשכות הבונים החופשיים, הארגונים היהודיים, הכנסייה האנגליקנית, תנועת הצופים הבריטית ואפילו בתי הספר הפרטיים היוקרתיים - ה"פאבליק סקולס".
לבריטים הייתה רשימה שחורה משלהם של 82 אנשים המהווים סיכון ביטחוני כמשתפי פעולה פוטנציאלים עם הנאצים, שיש לעצרם אם חלילה תתרחש הפלישה. וביניהם איש צבא בריטי בכיר, הגנרל ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר, שהיה יועצו הצבאי של מנהיג המפלגה הפשיסטית הבריטית אוסוואלד מוסלי. ואכן ב-23 במאי 1940, כשגברה סכנת הפלישה, נעצר מוסלי ביחד עם ופעילי מפלגתו, והגנרל פולר בכללם, הושמו ב"מעצר הגנתי" ומפלגתם פורקה.
מהדורה מצולמת של הספר השחור פורסמה על ידי מוזיאון המלחמה האימפריאלי בשנת 1989.
המחלקה לחקירת שוטרים
ניסיון ההפיכה של 15 במאי 1932
ניסיון ההפיכה של 15 במאי 1932 היה ניסיון הפיכה שהתרחש באימפריה היפנית ב-15 במאי 1932, ביוזמת גורמים קיצוניים בצי הקיסרי היפני ובסיוע צוערים בצבא הקיסרי היפני וגורמים אזרחיים קיצוניים. הקושרים התנגדו לשחיתות הפוליטית ותמכו במיליטריזם ובהתפשטות טריטוריאלית יפנית. במהלך ניסיון ההפיכה נרצח ראש ממשלת יפן אינוקאי צויושי על ידי 11 קציני צי צעירים. התמיכה הציבורית הרחבה בקושרים ובמטרותיהם הובילה לענישה קלה במיוחד כלפיהם, מה שחיזק את המיליטריזם והחליש את הדמוקרטיה ושלטון החוק באימפריה היפנית.
הרקע.
כתוצאה מאשרורה של "אמנת חיל הים" ב-22 באפריל 1930, במסגרתה הוגבל גודלו של הצי הקיסרי היפני, התפתחה בקרב קציני הצי הזוטרים תנועת מחאה שקראה להפיל את הממשלה היפנית ולהחליפה בשלטון צבאי. במקביל התפתחה גם בתוך הצבא היפני הקיסרי תנועת מחאה דומה, תחת השם "אגודת פרחי הדובדבן".
קציני הצי יצרו קשר עם הוגה הדעות הלאומני הקיצוני אינואה נישה ויחד הם הסכימו כי על מנת לאפשר את שלטונו המוחלט של הקיסר הירוהיטו, יש צורך להתנקש בחייהם של מספר פוליטיקאים ואנשי עסקים יפנים שונים.
במהלך "תקרית ליגת הדם" שהתרחשה במרץ 1932 הצליחו אנשיו של אינואה להתנקש בחייו של שר האוצר לשעבר וראש מפלגת ריקן מינסייטו אינואה ג'ונוסוקה וכן בחייו של מנכ"ל חברת ההחזקות "מיצוי", דן תקומה.
המרד.
ב-15 במאי 1932 ניסו קציני צי, יחד גורמי ימין יפניים, ביניהם שומיי אוקאוה וטצ'יבאנה קוזאבורו, להשלים את מה שהחל ב"תקרית ליגת הדם".