דויטשה פוסט (DP), הידוע גם כ"הדויטשה פוסט של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית" (גרמנית: "Deutsche Post der DDR)" היה שירות הדואר והטלקומוניקציה של גרמניה המזרחית, בבעלות המדינה. הדויטשה פוסט היה תחת שליטת משרד שירותי הדואר והטלקומוניקציה של גרמניה המזרחית. שירות הדואר היה פעיל מ-1949 ועד איחוד גרמניה מחדש ב-3 באוקטובר 1990.
רקע היסטורי.
עם סופה של מלחמת העולם השנייה באירופה במאי 1945, מועצת כוחות בעלות הברית ירשה את המשטר הנאצי בגרמניה. כחלק ממהלך זה ה"דויטשה רייכספוסט" (שירות הדואר ברייך הגרמני) נשלט בידי כוחות הכיבוש בגרמניה, ובברלין היה מחולק לארבעת הסקטורים שלה. השטחים ממזרח לקו אודר-נייסה היו תחת הרשויות הפולניות והסובייטיות. אחד מהצעדים הראשונים לשחזור הממשל האזרחי בגרמניה היה שחזור שירותי הדואר והטלקומוניקציה.
מנהלת שירותי התקשורת המרכזית הגרמנית החלה את עבודתה בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה תחת אזור השיפוט של מנהלת הצבא הסובייטי בגרמניה ב-27 ביולי 1945. משרדי הדואר בשטחי הכיבוש הסובייטי נפלו לסמכותו. בהתחלה, מדינות גרמניה בשטח הכיבוש הסובייטי יצרו בולים משלהן, אך ב-1946 החלה הנפקת בולים הנושאים את השם "דויטשה פוסט" התקפים בכל ארבעת אזורי הכיבוש בגרמניה.
כאשר תהליך משא ומתן הקשור לרפורמות כלליות במטבע הגרמני כשלו, המשיכו בעלות הברית המערביות עם רפורמות המטבע בגרמניה המערבית, וב-21 ביוני 1948 המארק הגרמני הובא לראשונה. בתגובה, הכריזה ברית המועצות על הרפורמות שלה במטבע המזרח גרמני ב-24 ביוני 1948, ומכך נוצר המארק המזרח גרמני, ונהיה המטבע של שטח הכיבוש הסובייטי. תהליך זה היווה את הבסיס להפרדה הכלכלית בין שתי המדינות הגרמניות. ביולי 1948, על הבולים שהיו בשימוש כללי מקודם הודפס הכיתוב "שטח הכיבוש הסובייטי" וכתוצאה מכך שטח הכיבוש הסובייטי הדפיס בולים שונים משטחי הכיבוש המערביים, תחת השם "דויטשה פוסט".
הרפובליקה הפדרלית הגרמנית נוסדה ב-23 במאי 1949, הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית אחריה ב-7 באוקטובר 1949. בגרמניה המערבית ה"דויטשה פוסט" שינה שמו ל"דויטה בונדספוסט" ב-1950, בזמן שגרמניה המזרחית שימרה את השם "דויטשה פוסט". בגלל סטטוס הכיבוש של ברלין, שירות הדואר של מערב ברלין היה באופן טכני עצמאי מהבונדספוט המערב-גרמני. הוא היה ידוע בתור "דויטשה בונדספוסט ברלין". המהלך לא עבר גם בשירות הדואר של גרמניה המזרחית.
שימושים.
סקירה כללית.
באופן דומה לשירותי דואר אחרים באירופה עד שנות התשעים, הדויטשה פוסט סיפק את השירותים הבאים בכל גרמניה המזרחית:
כמו במדינות אירופאיות אחרות, אף על פי ששירותי הבנקאות היו נגישים גם דרך מוסדות אחרים, נהנה הדויטשה פוסט ממונופול על סיפוק שירות הדואר והתקשורת בתוך גרמניה המזרחית (כולל ברלין המזרחית).
הדויטשה פוסט תחזק 2279 יחידות דואר בכל גרמניה המזרחית, בנוסף ל-9586 משרדים אחרים ויחידות אחרות. ב-1985 הדויטשה פוסט הוביל 1.273 מיליארד יחידות דואר ו-15 מיליון חבילות, בזמן שמערכת הטלפון טיפלה ב-767 מיליון שיחות בין-לאומיות ו1.317 מיליארד שיחות טלפון מקומיות.
הנפקת בולים.
הבול הראשון הונפק ב-9 באוקטובר 1949, וציין את יום השנה ה-75 של איגוד הדואר העולמי. שירות דואר אוויר רגיל התחיל ב-1950, התחיל בשירות דואר לברית המועצות ואחר כך למדינות אחרות. עם היווסדותן של שתי מדינות גרמניות, דואר בין השתיים טופל לפי רגולציות של איגוד הדואר העולמי.
על פי סקוט קאטלוג, במשך 41 השנים הבאות הדויטשה פוסט הנפיק יותר בולים מכל ישות דואר אחרת בגרמניה - 2,802 בולים שונים הכוללים בולי ציון מיוחדים, 191 בולים המיועדים לגיוס כספים (semi postal), ו-16 בולי דואר אוויר.
בולים למען מטבע זר.
בולים הונפקו גם במידה מסוימת עבור מכירה וצבירת מטבע זר מחוץ לגרמניה המזרחית, למרות שהבולים היו תקפים לדואר הם לא הוצאו למחזור הכללי של הבולים אלא נמכו ישירות לסוחרי בולים מחוץ לגרמניה המזרחית. הדויטשה פוסט התחיל שימוש במסורת של יצירת בול מסוים במחזור בין-לאומי קטן באופן מיוחד, ובכך באופן מלאכותי להגדיל את הערך של הבול.
פיזור כתבי עת וגביית אגרות רדיו וטלוויזיה.
הדויטשה פוסט החזיק במונופול על פיזור כתבי עת בגרמניה המזרחית, גם דרך שיווק וגם דרך מינוי. הדויטשה פוסט החזיק ברשימה מרכזית של כתבי עת, מקומיים וזרים, המאושרים למכירה. כתב עת אשר לא הצליח להיכנס לרשימה זו הוכנס לחרם על הסירקולציה שלו או למכירתו בתוך גרמניה המזרחית. כתבי עת זרים שאושרו במדינה כמעט תמיד הגיעו ממדיניות סוציאליסטיות אחרות, כמו ברית המועצות. מירב הפיזור של כתבי העת נעשה על ידי רשת קיוסקים בגרמניה המזרחית, כולל תחנות רכבת, תחנות דלק, ובאזורים עירוניים. שילוח דרך מינוי היה נדיר למדי.
מרבית כתבי העת המערב-גרמניים (והמערב-אירופאים) הוצאו מהרשימה. עם זאת, בסוף שנות השמונים, אפילו כמה כתבי עת סובייטים, כמו כתב העת הפופולרי "ספוטניק" הוצא מהרשימה המאושרת, והוכנס לחרם. למרות זאת, באוקטובר 1989, המשרד לשירותי דואר וטלקומוניקציה הכריז על כך ש"ספוטניק" הוחזר לרשימה.
איחוד גרמניה.
עם איחודה של גרמניה מחדש ב-3 באוקטובר 1990, הדויטשה פוסט נהיה חלק מדויטשה בונדספוסט, אשר בזמנו הופרט לדויטשה פוסט ב-1 בינואר 1995. כחלק מתאריך האיחוד, בולי הדויטשה פוסט המזרח-גרמני נהיו תקפים גם עבור גרמניה המערבית וברלין המערבית, החל מ-2 ביולי 1990 והפוך, עד לפוג תוקפם.
הנהגת גרמניה המזרחית
הנהגתה הפוליטית של גרמניה המזרחית הייתה בידיהם של מספר משרדים.
לפני הכרזתה של המדינה המזרח-גרמנית, ייסדו הסובייטים ב-1948 את "הקומיסיון הכלכלי הגרמני" אשר דה פקטו פעל כממשלה בשטח הכיבוש הסובייטי. יושב ראש הקומיסיון היה הינריך ראו .
ב-7 באוקטובר 1949 הוכרזה מדינה מזרח-גרמנית, "הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית", וייסדה מחדש רשות מבצעת משלה, ובכך ביטלה את הקומיסיון.
במשך רוב זמן קיומה, (עד סתיו 1989), המשרה החשובה ביותר ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית הייתה המזכיר הכללי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה (למשרה קראו "המזכיר הראשון" בין 1953–1976). המפלגה הקומוניסטית ומנהיגה החזיקו בסמכות וכוח מוחלט על הממשלה והמדינה.
ראש המדינה רשמית היה במקור "נשיא הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית". אך לאחר מותו של וילהלם פיק ב-1960, המשרד הפרסונלי הוחלף במשרד קולקטיבי, מועצת המדינה של גרמניה המזרחית. יושב ראש המועצה היה בדרך כלל מנהיג המפלגה.
הממשלה הונהגה על ידי מועצת השרים ויושב הראש שלה, שלעיתים נקרא ראש הממשלה.
מוסדות חשובים נוספים הם למשל הפולקסקאמר, שפגישותיו נוהלו על ידי נשיא הפולקסקאמר ומ-1960, מועצת ההגנה הלאומית, אשר שלטה ביד רמה על הכוחות המזוינים של גרמניה המזרחית. המועצה הורכבה מחברים אשר היו שייכים באופן בלעדי למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה שהיו חברים בוועדה המרכזית והפוליטביורו של המפלגה. ראש המפלגה שירת כיושב ראש מועצת ההגנה הלאומית.
המרחב הפוליטי השתנה באופן מוחלט על ידי "המהפכה השקטה" בסוף 1989, שבה מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה נאלצה לוותר על המונופול שלה על הכח הפוליטי ועם זה בוטלו מועצת ההגנה הלאומית ומועצת המדינה. מוסדות המדינה הנותרים היו הפולקסקאמר, אשר ראשו היה ראש המדינה למשך המשך קיומה של גרמניה המזרחית, ומועצת השרים שעכשיו היו נתונים לתוצאות דמוקרטיות אמיתיות לפי הבחירות הדמוקרטיות הראשונות והיחידות בגרמניה המזרחית באוקטובר 1990. הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית התאחדה עם גרמניה המערבית ב-3 באוקטובר 1990.
שתי אהבות אמת (סרט)
שתי אהבות אמת (באנגלית: One True Loves) הוא סרט רומנטי אמריקאי בבימויו והפקתו של אנדי פיקמן. הסרט הוא עיבוד לרומן משנת 2016 באותו שם מאת טיילור ג'נקינס ריד. מככבים בו פיליפה סו, סימו ליו, לוק ברייסי, מיכאלה קונלין, לורן טום, מייקל או'קיף, טום אוורט סקוט, קופר ואן גרוטל, אונה יפה ופיניאס יון.
עלילה.
לאחר שבעלה ג'סי נעלם בהתרסקות מסוק, אמה חוזרת למסצ'וסטס במאמץ לתקן את חייה. ארבע שנים לאחר מכן, אמה נתקלת בחבר הטוב הוותיק שלה, סאם, והם הופכים בלתי נפרדים. מאורסת טרייה, אמה מקבלת שיחת טלפון בלתי צפויה שחושפת שג'סי בחיים. קרועה לחלוטין, אמה צריכה כעת לבחור בין בעלה שחשבה למת, לארוסה הטרי.
הפקה.
הסרט הוא עיבוד לרומן 2016 באותו שם מאת טיילור ג'נקינס ריד. הסרט בהפקת היילנד פילם גרופ הוכרז ב-2 ביוני 2021, עם אנדי פיקמן שיביים והפיק ופיליפה סו, סימו ליו ולוק ברייסי לוהקו לתפקידים ראשיים. בספטמבר 2021, נמכרו זכויות ההפצה של הסרט בארצות הברית לחברת "Avenue". עוד פורסם כי מיקאלה קונלין לוהקה לתפקיד בסרט.
הצילומים היו אמורים להתרחש במקור במסצ'וסטס. עד אוגוסט 2021, היילנד פילם גרופ הייתה במשא ומתן עם ועדת הסרטים של קרוליינה הדרומית לצלם את הסרט במדינה. עם זאת, האולפנים לא הצליחו לבטח את צוות השחקנים והעובדים עקב שיעורי החיסונים הנמוכים במדינה והגידול במקרי הקורונה. כתוצאה מכך, ההפקה הועברה לקרוליינה הצפונית, שם החלו הצילומים בווילמינגטון ב-11 באוקטובר 2021. באותו יום צולמה סצנה ב-"1938 South Live Oak Parkway", שבה צוות חדשות מסקר מפגש בין משפחה לאדם אהוב שהיה נעדר. ב-25 באוקטובר 2021, פורסם כי לורן טום, מייקל או'קיף, טום אוורט סקוט, קופר ואן גרוטל, אונה יפה ופיניאס יון לוהקו לתפקידים בסרט.
רצועת מסב-שן
סרגיי נזרנקו
כרוב על
דניס פרוקופנקו