דמותה של אליזבת הרבה יותר מפותחת פסיכולוגית. היא אמנם שפלה מוסרית, אבל אינה דמות שטנית כמו דמויותיהם של ריצ'רד השלישי ויאגו אצל שייקספיר. היא נתפשת כדמות שחיה בעולם אכזר ומקיימת את חוקיו האכזריים על מנת לשרוד, זאת אף במחיר של אי-הגשמת נשיותה. במונולוגים של אליזבת (למשל במונולוג שהיא משמיעה לפני שהיא חותמת על גזר דין מוות למרי), הביא שילר לשיא את מלאכת העיצוב הרטורי, בשל התואם בין המתח הפאטתי לבין המתח הרגשי ובניגוד לארכנות השכיחה במונולוגים שלו. למרות כל זאת דמותה של אליזבה אינה משתנה באופן מהותי לאורך המחזה. במחלוקת על גזר הדין, שני יועציה - ברלי ושרוסברי - נותנים לה עצות מנוגדות. שילר ניסה להציג את שני היועצים כנציגים חיצוניים של רגשות הקיימים באליזבת ומתעמתים בתוך נפשה, אבל ניסיון זה נדמה כמלאכותי. למעשה אליזבת מזדהה עם ברלי, שבראש מעייניו טובת הממלכה, יהא אשר יהא השליט העומד בראשה. היא מבינה שעל מנת להבטיח את שלטונה, אין לה מנוס אלא להרוג את אליזבת, אלא שהיא שואפת לעשות זאת בלי להסתבך דיפלומטית. עדות לכך היא בפנייתה למורטימר שירצח את מרי בחשאי, בכך היא מנסה להרוג אותה ולהימנע משערורייה בינלאומית.
גם הדמויות האחרות הן שטוחות ומונוטוניות. ברלי הוא המדינאי הקר, שרואה לנגד עיניו רק את טובת הממלכה. לסטר הוא הנוכל יפה-התואר שבעורמתו חי על חשבונן של נשים מלכות. שרוסברי הוא הגון ורגיש. פאולט הוא ישר ושומר חוק. אמנם מורטימר היה אנגליקני בתחילה ונהפך לקתולי שמסכן את חייו למען מרי, אבל התמורה התחוללה בעברו ואילו במחזה עצמו הוא סטטי מבחינה פסיכולוגית. הוא המיר את דתו מכיוון שהדת הקתולית סובלנית יותר כלפי הנאות החושים ששולטות בו והוא מצטרף לחבורת הקושרים מכיוון שהוא מאוהב במרי וחושק בה.
מרי אינה משתנה ואינה עוברת תהליך התרוממות והיטהרות, מכיוון שהיא מרוממת מלכתחילה והיא סמל לקורבן חף מפשע. אליזבת אינה אלא סמל לעריץ המופיע בסיפורי קדושים נוצריים. אוטו לודביג כתב: "שייקספיר עושה את אשר חייב הוא לעשות כמשורר, שילר עושה את מעשהו כפילוסוף". מבחינה רעיונית המחזה מתמקד בבעייתיות הטמונה בכוח המדיני ובמושג העריצות. דמותה של אליזבת היא המפותחת ביותר במחזה. היא מתגלה כאדם בעל צרכים וכאישה בעלת תאוות, אלא שהיא אנוסה להמית את מרי, משום שבעולם הפוליטיקה האכזר בו היא חיה זו היא הברירה היחידה העומדת בפניה כדי לשרוד. מאותה סיבה עצמה אין היא מתמסרת ללסטר אהובה ואין היא נענית להצעת הנישואים של מלך צרפת.
הניגוד בין מרי לאליזבת נדמית כניגוד בין שתי השקפות עולם. אליזבת מבטלת את רצונה ותשוקותיה בפני השרידות הפוליטית. מרי לעומתה מאמינה באהבה ככלי לחיבור בין נשמות, משום כך היא נישאה לבותוול, רוצחו של בעלה. היא רואה את האהבה בצורתה הנוצרית כשהיא מציעה לאליזבת בפגישתן "אהבת אחות" ו"סולחת לה את מותה" ב"כל ליבה".
היסטורית הפקה עדכנית.
המחזה "מרי סטיוארט", שהפך לאופרה חשובה בידי דוניצטי (בשם "מריה סטוארדה"), עדיין מועלה על הבמות בצורתו המקורית בהפקות מצליחות.
המחזה הוצג בתיאטרון Donmar Warehouse, בסיטי של וסטמינסטר ב-2005. המתרגם הוא פיטר אוסוולד והבמאית היא פילידה לויד. בהפקה כיכבו ג'נט מק'תיר בתפקיד מרי, מלכת הסקוטים והארייט וולטר בתפקיד אליזבת מלכת אנגליה. ההפקה עברה לתיאטרון אפולו, בוסט אנד, לונדון, שם הציגה מ-2005 עד 2006. ההפקה עלתה בברודוויי ב-30 במרץ 2009 (טרום בכורה). הבכורה הרשמית התקיימה ב-19 באפריל, ורצה זמן מוגבל עד לאמצע אוגוסט.
ההפקה זכתה בשבע מועמדויות לפרס טוני, בכללן מועמדות להעלאה מחודשת של מחזה הטובה ביותר.
ארגון L.A Theatre Works בלוס אנג'לס העלה הפקה עם תרגומו של פיטר אוסוולד ב-2007, בבימויה של רוזלינד איירס, שהוקלטה בתקליטור (). בהפקה כיכבו אלכס קינגסטון בתפקיד מרי, ג'יל גסקואן (Jill Gascoine) בתפקיד אליזבת, מרטין ג'רביס בתפקיד ברלי, סיימון טמפלמן בתפקיד לסטר, קן דנציגר בתפקיד פולט, וו. מורגן שפרד בתפקיד טלבוט, כריסטופר נים בתפקיד דייוויסון, שילה קאלן בתפקיד האנה קנדי ושיימוס דיוור בתפקיד מורטימר.
להקת התיאטרון The Faction Theatre Company העלתה כחלק מהרפרטואר העונתי שלה את "מרי סטיוארט" בתיאטרון ניו דיאורמה בלונדון בראשית 2012. ההפקה הייתה המחזה השלישי של שילר שתירגמו ועיבדו דניאל מילאר ומרק לייפאכר, אותם הציג התיאטרון.
ב-23 בספטמבר 2012, BBC Radio 3 שידר הפקה בתרגומו של דייוויד הרואר, עיבוד לרדיו של רובין ברוקס ובימוי/הפקה של גיינור מקפרליין. המשתתפים כללו את מג פרייזר כמרי, אלכסנדרה מתיה כאליזבת, מתיו פידג'ן כמורטימר, רובין לנג כלסטר, ריצ'רד גרינווד כברלי ופול יאנג כשרוסברי.
פסטיבל סרטפורד שייקספיר העלה הפקה בתיאטרון תום פטרסון בתרגומו של פיטר אוסוולד ובבימויו של אנתוני צ'ימולינו (Cimolino)
השחקנים הראשיים הם לוסי פיקוק בתפקיד מרי, שינה מק'קנה בתפקיד אליזבת, בריאן דנטי בתפקיד לורד שרוסברי וג'רנט וין דייוויס (Geraint Wyn Davies) בתפקיד לורד לסטר. הצגת הבכורה התקיימה ב-31 במאי 2013, היות שכל הכרטיסים נמכרו, האריכו אותה בפעם הרביעית, עד ל-19 באוקטובר 2013.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי.
1. תיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה: 30 בינואר 1961
2. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 19 בדצמבר 1981
3. תיאטרון תמונע, הצגת בכורה: 28 בפברואר 2012
מסע המלחמה לסיציליה
נמל התעופה גדנסק לך ולנסה
נמל התעופה גדנסק לך ולנסה (בפולנית: Port Lotniczy Gdańsk im. Lecha Wałęsy) הוא נמל תעופה בינלאומי בפרובינציה פומרניה שבצפון פולין, בסמוך לערים גדנסק וגדיניה. בשנת 2017 עברו בו 4,611,714 נוסעים במסגרת 43,422 תנועות מטוסים.
תולדות שדה התעופה.
נמל התעופה נפתח בשנת 1974. הוא הוקם על מנת להחליף נמל תעופה אשר שכן בשטח העירוני של גדנסק.
מספר הנוסעים העוברים דרך נמל התעופה היה נמוך במהלך רוב שנותיו, אך מראשית שנות האלפיים החל לעלות בתלילות. בשנת 2006 עברו דרכו 1,249,780 נוסעים - ב-84% יותר מאשר בשנה שקדמה לה. מחצית מאלו היו נוסעים בטיסות בינלאומיות.
בשנת 2004 נקרא נמל התעופה על שמו של לך ולנסה, נשיא פולין לשעבר, אשר החל את דרכו הציבורית כמנהיג פועלים במספנת גדנסק. הלוגו של הנמל כולל את האות W כפי שהיא נכתבת בכתב ידו של ולנסה.
כיום עוברות דרך הנמל טיסות פנימיות כמו גם טיסות בינלאומיות מרחבי אירופה ובפרט ארצות סקנדינביה, גרמניה ובריטניה. הוא משמש כבסיס פעולה מרכזי של החברות יורולוט וויז אייר.
ב-5 באוגוסט 1981 השתלט בנמל התעופה חוטף על מטוס חברת לוט בטיסת פנים שנועדה לצאת לקטוביץ. כוחות ביטחון פולניים הסתערו על המטוס ועצרו את החוטף ללא נפגעים.
מבנה שדה התעופה.
הנמל ממוקם בקרבת "שלוש הערים" שלחוף הים הבלטי - גדנסק, גדיניה וסופוט (מרחקו מהן 12 קילומטרים, 23 קילומטרים ו-10 קילומטרים, בהתאמה). הוא שוכן בגובה של 149 מטרים מעל פני הים.
בנמל התעופה קיים מסלול טיסה יחיד בכיוון דרום מזרח-צפון מערב (מסלול 11/29), באורך של 2,800 מטרים.
בנמל שני בנייני טרמינל, הממוקמים מצפון למסלול הטיסה ובמקביל לו: טרמינל 1 החדש נפתח בשנת 1997; טרמינל 2 נפתח ב-6 באפריל 2012, לקראת משחקי יורו 2012 שנערכו בפולין ובאוקראינה.
קו רכבת מחבר בין נמל התעופה לבין גדנסק וגדיניה.
צ'נדלר ריגס
צ'נדלר ריגס (באנגלית: Chandler Riggs; נולד ב-27 ביוני 1999) הוא שחקן ותקליטן אמריקאי. מוכר בזכות תפקידו בתור קארל גריימס בסדרה "המתים המהלכים", וכפטריק נלסון בסדרה "מיליון דברים קטנים".
ביוגרפיה.
ריגס נולד באטלנטה, ג'ורג'יה. בנם של ג'ינה אן (לבית קרלטון) וויליאם ריגס. יש לו אח קטן בשם גרייסון. בצעירותו למד סטפס.
קריירה.
ריגס החל לשחק בגיל 4, בין היתר בהפקת התיאטרון "הקוסם מארץ עוץ". בשנת 2009 בסרט "מסיבת ההלוויה שלי" והתגלה כעבור כשנה בעונה הראשונה של סדרת האימה המצליחה "המתים המהלכים", בסדרה מופיע ריגס בתפקיד הילד קארל גריימס. על תפקידו בסדרה זכה לביקורות טובות ולמועמדויות למספר פרסים.
פילאסטר
חורש ירון
ישיבת אהל משה
אריקה (שיר)
אריקה (Erika) הוא שיר לכת צבאי גרמני שהיה פופולרי בגרמניה הנאצית. השיר הולחן על ידי הרמס ניל בשנות השלושים במיוחד עבור הואפן אס אס אך זכה לפופולריות רבה גם בורמאכט ובקריגסמרינה. השיר מבוסס על כפל המשמעות של המילה "אריקה" שפירושה גם שם פרטי וגם הצמח אברש שנחשב לסמל של מורשת טבע גרמנית. לשיר אין משמעות צבאית מפורשת פרט לקצב המארש שלו ולכך שהדובר בשיר הוא ככל הנראה חייל.
לשיר ישנן עוד שלוש גרסאות בשפות פינית אנגלית והונגרית.
היסטוריה של השיר.
השיר חובר בתחילת שנות השלושים על ידי הרמס ניל, מלחין מארשים גרמני ידוע, שנת חיבורו המדויקת של השיר איננה ידועה. השיר פורסם רשמית בשנת 1938 וזכה להצלחה רבה עוד לפני מלחמת העולם השנייה. השיר הפך במהירות לחלק מהרפרטואר הגרמני והוא קשור ללא הפרד לצבא הגרמני.
השיר היה פופולרי גם בצבא הפיני בזמן מלחמת העולם השנייה. בזמן שלטון החונטה בצ'ילה זכה השיר לפופולריות בארץ זו והושר במצעדים רשמיים של הצבא הצ'יליאני. גרסה מתורגמת של שיר זה הייתה המנון חיל האוויר הדרום אפריקאי בתקופת האפרטהייד.
קרמר החתול יוצא אל היער
קרמר החתול יוצא אל היער הוא ספר ילדים מאת מאיר שלו. את הספר אייר יוסי אבולעפיה, שמאייר באופן קבוע את ספרי הילדים מאת שלו. הספר ראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 2012. הספר מהווה מעין ספר הקדמה לספר הילדים הקודם של שלו - קרמר החתול ישן כל הזמן.
עלילה.