גורייה סיים תואר ראשון בכלכלה ב-Universidad Nacional Autónoma de México והמשיך ללימודים מתקדמים באוניברסיטת לידס שבממלכה המאוחדת ובאוניברסיטת הרווארד שבארצות הברית.
בשנים 1994–1997 כיהן כשר החוץ של מקסיקו וכשר האוצר של מקסיקו בשנים 1998–2000, בממשלו של ארנסטו סדייו. במשרד החוץ הוא התנגד לחוק הלמס ברטון ובעת שכיהן כשר אוצר הוא ארגן מחדש את החוב החיצוני. הוא אף נשא ונתן ביחס להסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (NAFTA) וביקש סיוע כספי במהלך המשבר הכלכלי שפקד את מקסיקו ב-1994. המשבר הסתיים לאחר שורה של רפורמות ופעולות שנקטו סדייו וגורייה, ולאחר שארצות הברית העניקה למקסיקו הלוואה בסך 50 מיליארד דולרים.
גורייה שימש גם כנשיא ומנכ"ל הבנק הלאומי לפיתוח של מקסיקו (Nafin) וכנשיא ומנכ"ל הבנק לסחר חוץ (Bancomext). בשנים 2003–2005 כיהן כחבר דירקטוריון קבוצת היועצים החיצונית של ה-Inter-American Development Bank (הבנק הבינאמריקני לפיתוח).
גורייה היה אדריכל הייצוב הכלכלי של מקסיקו, בין היתר באמצעות קיצוץ ההוצאה הממשלתית של מקסיקו שש פעמים במהלך כהונתו של ממשל סדייו. ההשפעה של פעילותו הורגשה כבר במהלך כהונת ממשלו של ויסנטה פוקס כנשיא מקסיקו, שמינה אותו להוביל את הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי ביולי 2005.
החל מ-2010 כיהן גורייה כנציב ה-Broadband Commission for Digital Development אשר ממנפת את טכנולוגיית הפס הרחב כמפתח לפיתוח חברתי וכלכלי.
גורייה שולט בשש שפות: ספרדית, אנגלית, צרפתית, איטלקית, גרמנית ופורטוגזית.
ב-30 בספטמבר 2010 מונה גורייה לכהונה שנייה בת חמש שנים כמזכ"ל הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, לאחר שכהונתו הראשונה הסתיימה ב-1 ביוני 2011.
בשנת 2010, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
בשנת 2016 הוענק לגורייה אות בן-גוריון למנהיגות מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
ב-1 ביוני 2021 החליף אותו בתפקיד מזכ"ל ה-OECD מתיאס קורמן מאוסטרליה.
יעקב אבן (דובר צה&quot;ל)
יעקב אבן (נולד בשנת 1937) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף ששירת כדובר צה"ל.
ראשית דרכו.
נולד בארץ ישראל בשנת 1937. בוגר המחזור הראשון של הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה. למד לימודי פסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ובמרוצת השנים השתלם גם בלימודי כלכלה ומדעי המדינה. בשנת 1955 התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבת גולני. בגולני עבר אבן מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר ולחם במבצע קדש. אבן שירת כמפקד מחלקה ופלוגה בחטיבה. לאחר מכן שימש כסגן מפקד בית-הספר למ"כים של חטיבת גולני והשתתף במבצע סנונית, כיבוש המוצב הסורי נוקייב ברמת הגולן ב-16 במרץ 1962. אבן שדרגתו אז סרן, שימש, הוא ארגן כוח מהיחידה וכבש עמו את הכפר נוקייב, כחלק מתוכנית להשתלטות על המוצב הסורי הסמוך. כשפלוגת הסיור החטיבתית התעכבה בכיבוש המוצב, הציע מפקד בית-הספר למ"כים, רס"ן בנימין ענבר (לימים תא"ל ובעל עיטור העוז על קרב זה), לצאת עם כוח מיחידתו ולתקוף את המוצב ממערב. סרן יעקב אבן, ביחד עם סגן שחר חייק, טיפס לראש המוצב חרף תנאי השטח הסבוכים וטיהר את תעלותיו עד לכיבושו המלא. על כך הוענק לשניהם צל"ש מפקד פיקוד הצפון. בהמשך מילא יעקב אבן תפקידי פיקוד ומטה, היה מפקד חטיבת ירושלים, למד במכללה לביטחון לאומי ולאחר סיום לימודיו במכללה נתמנה ב-28 בספטמבר 1979 לתפקיד דובר צה"ל.
דובר צה"ל.
בשנות כהונתו של תת-אלוף יעקב אבן כדובר צה"ל אירעו אירועים ביטחוניים וצבאיים רבים, הבולטים שבהם היו תקיפת הכור הגרעיני בעיראק ב-1981 ומלחמת לבנון הראשונה ב-1982.
תקיפת הכור בעיראק.
ב-7 ביוני 1981 נערך מבצע אופרה בו הפציץ חיל האוויר הישראלי את הכור הגרעיני אוסירק בעיראק. תכנון התקיפה חִייב מידור והסתרה. דובר צה"ל עצמו נחשף אליו בשלב מאוחר יחסית ופעל כמיטב יכולתו המקצועית ובהתאם לחומר שהיה ברשותו. זמן קצר לאחר שראש הממשלה מנחם בגין הודיע כי ישראל תקפה את הכור, כבר נערכו תדריכים למשרד החוץ ולתקשורת ויצאו מִברקי הסברה לכל רחבי העולם, כולל לנספחי צה"ל, לאחר מאמץ משולב של יחידת דובר צה"ל, שגייסה לצורך זה מומחים למשפט בינלאומי ומומחים לפיזיקה גרעינית. הסברת המבצע הראתה את הקושי של דובר צה"ל לדברר מבצעים סודיים, שהכנתם נמשכת זמן רב אך אין אפשרות להכין מראש את התקשורת והציבור לקראתם.
מלחמת לבנון הראשונה.
ב-5 ביוני 1982 הורה ראש ממשלת ישראל מנחם בגין על פתיחת "מבצע שלום הגליל", שמטרתו המוצהרת הייתה נטרול פעילות ארגוני המחבלים מתוך לבנון. המלחמה הביאה ליציאת מפקדות אש"ף לתוניס ולחיסול הכח הצבאי של הארגונים הפלסטיניים, אולם לא הצליחה להוציא את צבא סוריה מלבנון. לצה"ל היו מאות הרוגים במלחמת לבנון הראשונה.
דובר צה"ל יעקב אבן נערך למלחמה מראש, כולל היערכות של אנשי יחידתו בשטח. הדובר נאלץ להתמודד עם הנחיית שר הביטחון אריאל שרון, שלא לשתף את התקשורת בתכנונים המלאים של המלחמה. האיפול שהטיל שר הביטחון מנע הכנסת עיתונאים ללבנון נתן יתרון לצד הפלסטיני והלבנוני, שלא הגביל כניסת אנשי תקשורת, ואלה סיקרו את הלחימה תוך הטיה אנטי-ישראלית. בהמשך המלחמה, בעקבות ביקורת של אנשי תקשורת וביוזמתו של תא"ל אבן, הותר למספר מצומצם של עיתונאים לסקר את המלחמה. הלקח של דובר צה"ל היה שיש להקדיש תשומת לב רבה יותר לתקשורת כמעצבת דעת קהל.
אירועים אחרים.
פינוי חצי האי סיני והעיר ימית באפריל 1981, עם העברתם למצרים בעקבות הסכם השלום איתה.
ב-12 באפריל 1983 התחוללה פרשת קו 300 כאשר מחבלים השתלטו על אוטובוס ולקחו את נוסעיו כבני ערובה. למחרת נערכה פעולת חילוץ של נוסעי האוטובוס, אחת מהחטופים נהרגה ונהרגו שניים מהחוטפים. שני מחבלים אחרים נהרגו לאחר שהוצאו חיים מהאוטובוס. במהלך החקירה שנערכה, צריך היה דובר צה"ל להתמודד עם האשמת קצין בכיר בצה"ל, תת-אלוף יצחק מרדכי, בהריגת המחבלים שהיו עליו, שבדיעבד התברר שנעשתה על ידי אנשי השב"כ.
עניינים אחרים שדובר צה"ל יעקב אבן עסק בהם בתקופת כהונתו היו המשך החיפושים אחרי הצוללת "דקר" בהשתתפות יחידת ההסרטה של דובר צה"ל ופרויקט "נערי רפול, שהראשונים שבהם גויסו לחוות השומר ב-13 בינואר 1981.
כן העסיק את דובר צה"ל הוויכוח על הקמת זרוע יבשה בצה"ל, ויכוח שהתקיים עם הקמתה לראשונה ב-1983 של מפקדת חילות השדה (מפח"ש).
המשך דרכו.
יעקב אבן סיים את תפקידו כדובר צה"ל באוגוסט 1984. בהמשך שירת כנספח צה"ל בבריטניה ובמדינות סקנדינביה. עם שחרורו מצה"ל החל לעסוק בתקשורת האזרחית והוא חבר הוועד המנהל של המועצה לשלום ולביטחון.
יצחק מוריץ
יצחק מוריץ (באנגלית: Jitzhak Moritz; אוגוסט 1926 - 23 בנובמבר 1988) היה משפטן ובנקאי ישראלי יליד גרמניה, מבעלי בית ההשקעות "מוריץ את טוכלר" וממייסדי משרד עורכי הדין "מוריץ את מרגוליס" (לימים משרד "מוריץ וייסגלס אלמגור ושות'"), שנחשב מאז היווסדו לאחד המשרדים המובילים בישראל בתחום המשפט המסחרי.
קורות חיים.
ראשית דרכו.
נולד בעיר הנאו (בסמוך לעיר פרנקפורט) בגרמניה באוגוסט 1926 למשפחת משפטנים ובנקאים גרמנית. אביו, מקס מוריץ, היה מהבנקאים המובילים בקרב יהדות גרמניה באותה תקופה ועורך דין, בוגר אוניברסיטת היידלברג. המשפחה עלתה לישראל ב-1933, בימי העלייה החמישית, והאב הקים אז חברת השקעות אשר עם הצטרפותו של קורט טוכלר ב-1936 הפכה לחברת ההשקעות הידועה "מוריץ את טוכלר".
יצחק מוריץ היה תלמיד מצטיין בתיכון ובגיל 18, כשנה לפני תום מלחמת העולם השנייה התגייס לבריגדה היהודית. לאחר המלחמה למד משפטים בקינגס קולג' לונדון ולאחר סיום לימודיו התמחה בבנק ורבורג. בשנת 1954 הוסמך כעורך דין בישראל.
בראשית שנות הששים הוא הקים יחד עם הנריק מרגוליס את משרד עורכי הדין מוריץ את מרגוליס, אשר נחשב מאז היווסדו כמשרד מוביל בישראל בתחומי עיסוקו. עורכי הדין דב ויסגלס ועמיר אלמגור, אשר החלו את עבודתם במשרד מוריץ את מרגוליס כשכירים בשנות ה-70 הפכו בהמשך לשותפים והמשרד שינה את שמו, תחילה למוריץ, ויסגלס, אלמגור ושות' וכיום ויסגלס אלמגור ושות'. המוניטין של משרד עורכי הדין מוריץ, מרגוליס ושות' יוחס במידה רבה לשותף המייסד עו"ד יצחק מוריץ. מוריץ היה עורך דין של חברות בינלאומיות רבות, חברות תעשייה, שגרירויות, חברות תעופה, חברות ביטוח, משרד הביטחון, פוליטיקאים בכירים, ועוד רבים מהשמנה וסלתה של המשק הישראלי.
חברת הברוקרים.
עם השנים, הצטרף מוריץ ולימים גם אשתו יעל מוריץ (לבית אלמן), לחברת ההשקעות "מוריץ את טוכלר", שהייתה לאחד הגופים הפיננסים המובילים בישראל וניהלה מיליארדי שקלים של לקוחות פרטיים ומוסדיים והייתה לחבר הבורסה לניירות ערך בתל אביב. יעל מוריץ הייתה למנהלת בפועל של בית ההשקעות, בעוד בעלה היה פעיל ציבור ועורך דין. במהלך שנות ה-80 הועמדו בני הזוג מוריץ לדין בשני משפטים שונים על מרמה והפרת אמונים. במשפט הראשון זיכה השופט אורי שטרוזמן את בני הזוג לאחר שלב ההוכחות, מבלי שנדרשו הנאשמים להגיב להאשמה, תוך שהוא מותח ביקורת על הפרקליטות. בתחילת 1987 עיכב היועץ המשפטי לממשלה את ההליכים נגד בני הזוג מוריץ. לבסוף הורשעה יעל מוריץ בבית המשפט המחוזי ונדונה לקנס ומאסר. בערעור לבית המשפט העליון הושגה הסכמה על ביטול עונש המאסר.
בתחילת שנות ה-2000 נמכרה חברת ההשקעות לחברת ביטוח ישיר.
פטירתו.