אלוק למד במכללה הטכנולוגית של חיל החימוש, התגייס לצה"ל ב-1976 ושירת כחשמלאי רכב ונגמ"ש. לאחר קורס קצינים שירת כמפקד מחלקת חימוש וכקצין חימוש בגדוד 405 של חיל התותחנים. ב-1981 מונה לקצין החימוש של גדוד 82 בחטיבה 7, תפקיד בו שירת במהלך מלחמת לבנון הראשונה. לאחר מכן שימש קצין החימוש של חטיבת אלכסנדרוני. ב-1984 מונה למפקד סדנא ביחידת חימוש מרחבית בפיקוד הצפון וב-1987 מונה לקצין אחזקה של עוצבת הגליל. לאחר לימודים במכללה לפיקוד ולמטה מונה ב-1990 לקצין חימוש חטיבה 500 וב-1991 לקצין חימוש חטיבה 8. ב-1993 מונה למפקד סדנת רק"ם במחנה כורדני. ב-1994 מונה לקצין החימוש של עוצבת עמוד האש, ב-1996 לקצין החימוש של עוצבת הגליל וב-1999 לסגן מפקד החימוש הפיקודי בפיקוד הצפון.
ב-2001 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד החימוש הפיקודי בפיקוד הצפון, ב-2005 מונה לראש מחלקת אחזקה באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה וביוני 2007 מונה לקצין חימוש ראשי, תפקיד בו כיהן עד 2010. במהלך כהונתו בתפקיד חל שינוי בארגון החיל והוא חזר מזרוע היבשה לכפיפות אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה, בעקבות לקחי מלחמת לבנון השנייה שונתה תפיסת האחזקה המרחבית הקרבית להתבססות על אגדים לוגיסטיים.
אלוק בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים. נשוי ואב לשניים.
עוגת קטיפה אדומה
עוגת קטיפה אדומה (באנגלית: Red velvet cake) היא עוגה בעלת גוון אדום כהה, אדום בהיר או אדום-חום. באופן מסורתי מכינים את העוגה כעוגת שכבות מצופה בקרם גבינה או ברביכה.
הרכיבים הנפוצים של העוגה הם קמח, חובצה, חמאה וקקאו.
היסטוריה.
בספר בישול מאת השף ג'יימס בירד משנת 1972, ניתן למצוא מתכונים לשלוש עוגות קטיפה אדומות, כאשר קיים שוני בכמות שומן האפייה, החמאה והשומן הצמחי ביניהם.
התגובה הכימית של החומץ בחובצה חושפת את צבעו האדום של האנתוציאנין הנמצא בקקאו, וכן שומרת שהעוגה תהיה קלה, אוורירית ולחה. גוון טבעי זה שניתן לעוגה הוא ככל הנראה מקור השם "קטיפה אדומה" לעוגה זו או "מזון השטן" וכן שמות דומים אחרים עבור עוגות שוקולד אחרות. צבעה החום-אדמדם של העוגה במקור התקבל מהתגובה הכימית בלבד. כיום מוסיפים לעוגה צבע מאכל אדום כגון תמצית סלק אדום להשגת צבע אדום עז.
כאשר היו הקצבות מזון במלחמת העולם השנייה, אופים נהגו להרתיח בצק במיצי סלק כדי להבליט את צבע העוגות שייצרו. ישנן עוגות קטיפה אדומות בהן נעשה שימוש בסלק, והוא לא רק מעניק לעוגה את גוונה האדום אלא גם שומר על לחותה. חברת "אדמס אקסטרקט", חברה אמריקאית שבסיסה בטקסס, עזרה להפיץ את עוגת הקטיפה האדומה ברחבי ארצות הברית בזמן השפל הגדול. החברה הייתה מבין החברות האמריקאיות הראשונות שמכרו צבע מאכל אדום ותמציות מאכל נוספות בטעמים. העוגה ומתכונה המקורי מוכרים היטב בארצות הברית הודות למלון וולדורף אסטוריה מניו יורק. אולם, העוגה נחשבת לעוגה של מדינות הדרום ולא עוגה כלל-אמריקאית. לרוב, העוגה מצופה ברביכה על בסיס חמאה, שהיא קלה ואוורירית אך דרוש זמן רב להכנתה. ציפוי בקרם גבינה או בקרם חמאה נהיו יותר פופולריים בשנים האחרונות.
בקנדה, העוגה הייתה קינוח מפורסם במסעדות ובחנויות בחנות הכלבו "איטון" בשנות הארבעים והחמישים. סופר שמתכון העוגה הוא מתכון ייחודי של רשת החנויות, עובדי הרשת נשבעו לשמור על סודיות המתכון, וכך אנשים רבים הוטעו לחשוב שהעוגה היא פרי המצאתה של מייסדת הרשת, ליידי איטון.
בשנים האחרונות, עוגת הקטיפה האדומה על צורותיה השונות צברו פופולריות בארצות הברית ובהרבה מדינות אירופאיות. יש הרואים בסרט Steel Magnolias משנת 1989 את האחראי לאהדת העוגה בעולם, שכן עוגת החתן בסרט היא עוגת קטיפה אדומה המעוצבת כארמדילו. מאפיית "מגנוליה" במנהטן, שמייצרת את העוגה מאז פתיחה בשנת 1996, עזרה אף היא לפופולריות העוגה, בדומה למסעדות אחרות במדינות דרום ארצות הברית. בברוקלין נפתחה מאפייה שמייצרת אך ורק עוגה זו בשנת 2000, מאפיית "קייק מן רייבן".
אלזה ברג
אלזה ברג (Else Berg; 19 בפברואר 1877 - 19 בנובמבר 1942) הייתה ציירת ממוצא יהודי, ילידת שלזיה שחיה ופעלה בעיקר בברלין ובהולנד. הרבתה ליצור עם בעלה, מומי שוורץ. השניים נספו באושוויץ.
תולדות חייה.
נולדה בעיר רטיבור שבשלזיה למשפחה חילונית בת 6 ילדים. לאבי המשפחה היה בית חרושת לסיגרים ומצבה הכלכלי היה טוב. כבר בגיל צעיר יצאה ברג לבדה ללימודים בברלין, אך לא למדה שם במוסד רשמי, משום שאקדמיות לאמנות בעיר לא נפתחו לנשים עד 1919. בשנת 1905 הגיע לברלין בעקבות עניינו באקספרסיוניזם, מומי שוורץ, צייר יהודי מהולנד. השניים נפגשו ומאז היו לזוג (הם נישאו רק ב-1920). ב-1911 השתקעו השניים בעיירה שורל (Schoorl) שבצפון הולנד וחברו ללאו גסטל וחבורת אמנים שנודעו כ"אסכולת ברגן", שינקה הן מהאקספרסיוניזם הגרמני והן מן הקוביזם. ב-1920 עזבו ברג ושוורץ לאמסטרדם והרבו לצאת למסעות, בהם לטורקיה, הבלקן, ספרד ומיורקה. ב-1924 קיבלה ברג אזרחות הולנדית.
לאחר כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה (קיץ 1940), סירבו ברג ושוורץ להסתתר או לענוד טלאי צהוב. הם נתפסו על ידי הגסטפו ב-12 בנובמבר 1942, הובלו למחנה וסטרבורק ומשם לאושוויץ, שם נרצחו מיד עם הגיעם ב-19 בנובמבר.
יצירתה וסגנונה.
סגנונה של ברג מגוון ומושפע מאסכולות שונות באמנות המודרנית של התקופה, אך עם גישה אישית שלה. בין יצירותיה נמצאת השפעות קוביסטיות, אקספרסיוניסטיות, פוסט אימפרסיוניסטיות, לומיניסטיות (גישה קרובה לאימפרסיוניזם של ציור נופים מוצפי-אור, לרוב נופי-ים) ועוד. בניגוד לבעלה, יצירותיה אינן מהוות דוגמה מובהקת ל"אסכולת ברגן".
ברוך צ'יש
ברוך "בוקי" צ'יש (נולד ב-26 ביולי 1948), הוא שחיין ושחקן כדורמים ישראלי בעבר. שיאן ישראל בשחייה בעבר, שחקן הפועל תל אביב ונבחרת ישראל בכדורמים (1969–1971), מאמן נבחרת ישראל בשחייה, פרשן תחרויות השחייה בערוץ הראשון ובערוץ הספורט, ד"ר במינהל וארגון בחינוך גופני וספורט, ממלא מקום וסגן לראש עיריית כפר סבא (2008–2010).
ביוגרפיה.
צ'יש נולד בקיבוץ תל יצחק וגדל בבת ים. הוא שחה בקבוצת הפועל תל אביב בהדרכתו של נלו בילדרמן בשנים 1963–1966 הוא שיחק כדורעף בקבוצת הפועל בת ים בליגה הארצית בכדורעף.
שיאן ישראל.
צ'יש שחה ושיחק כדורמים בקבוצת הפועל תל אביב בשנים 1963–1979. משנת 1965–1969 שחה בנבחרת ישראל בשחייה. באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת "בת גלים", בסוף ספטמבר 1966 הוא זכה בשתי מדליות כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.5 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:34.7 דקות. כשחיין ראשון במסגרת משחה שליחים 4x100 מטר חופשי הוא קבע במשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 58.5 שניות, שיפור לשיא הקודם בן השנה של משה גרטל שעמד על 58.8 שניות. שיאו זה נשבר כבר למחרת בבוקר במשחה ל-100 מטר בשלב המוקדמות על ידי משה גרטל (58.4 שניות). הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.4 שניות ובמקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:10.9 דקות בתקופת שרותו הצבאי שרת צ'יש בחיל רפואה וזכה למעמד של ספורטאי מצטיין.
באליפות ישראל שנערכה בבת גלים בחיפה בסוף ספטמבר 1968 זכה צ'יש בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:25.4 דקות, אחרי אברהם מלמד מהפועל גוש זבולון (2:17.5 דקות) וגלעד דפנה מבקעת בית שאן (2:34.2 דקות). מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.3 שניות, אחרי אמנון קראוס מברית מכבים עתיד (58.1 שניות) ומשה גרטל (58.2 שניות).
בתחרויות השחייה של המכביה השמינית שנערכו בבריכת גלי גיל ברמת גן בתחילת אוגוסט 1969 זכה צ'יש במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם אמנון קראוס, דן שטרן ואברהם מלמד בשיא ישראלי חדש של 3:49.6 דקות, אחרי ארצות הברית עם מארק ספיץ שקבעה שיא מכביה חדש של 3:46.6 דקות.
השכלה.
צ'יש קיבל תעודת הוראה ומאמן מוסמך בקורס הראשון בישראל בהדרכתו של שמריהו נאבל ב-1968 מטעם בית המדרש למורים לחינוך גופני ובית הספר למאמנים במכון וינגייט. בין השנים 1968–1971 הוא שיחק בנבחרת ישראל בכדורמים. הוא סיים תואר ראשון (ב-1973) בחינוך גופני באוניברסיטת קונטיקט, ארצות הברית, תואר שני (ב-1975) בחינוך גופני ותואר שלישי (ב-1978) בנושא מינהל וארגון בחינוך גופני ובספורט, מאוניברסיטת המדינה של אוהיו בקולומבוס אוהיו, ארצות הברית. בעבודת הדוקטורט שלו, הוא בדק את רמת התפקוד של הוועד האולימפי האמריקאי והגופים הנלווים לו. בתקופת לימודיו, עבד כעוזר מאמן בכיר בשחייה באוניברסיטת המדינה של אוהיו וכתב לענייני ספורט בארצות הברית בעיתון "דבר".
בשנת 1981 שימש בתפקיד יו"ר הוועדה המארגנת של תחרויות הכדורמים במשחקי המכביה האחת-עשרה.
מאמן.
בשנות ה-80 אימן צ'יש את קבוצת השחייה של מכבי תל אביב ואחר כך את קבוצת הפועל הוד השרון בית ברל. בין השחיינים הבולטים שאימן נמנים, האולימפי יורם כוכבי ואלופי ושיאני ישראל, דיימון פיאלקוב, אמיר גניאל, ניר דנאי, רועי עמיצור, מיכל אמין, ענת לויט, מורין פרידמן, רז דר ואמיר שטרנפלד. בשנת 1983, שימש צ'יש כמאמן נבחרת ישראל בכינוס הפועל ובשנים 1984–1985 שימש כמאמן נבחרת ישראל בשחייה.
בשנים 1978–2009 עבד צ'יש כחבר בסגל ההוראה האקדמי במכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט ובשנים 1996–1999 שימש כראש אגף המנהל במכללת וינגייט.