בראשית שנות ה-90 הגיעו לאדוארדס שני אבות טיפוס שייצגו את דור העתיד של מטוסי הקרב - ה-YF-22A וה-YF-23A, שהתחרו ביניהם על תפקיד מטוס הקרב העתידי של חיל האוויר האמריקאי. בניגוד ל-B-2 ול-F-117, שהתמקדו ביכולות חמקנות ממכ"ם, מטוסים אלה שילבו חמקנות עם יכולת תמרון גבוהה, ויכולת שיוט במהירות על קולית. בחינת ה-YF-22 (שנבחר לבסוף, תחת השם F-22 ראפטור) הציגה אתגרים חדשים למערכות הבחינה. מטוס זה מכיל מערכת אויוניקה מהמתקדמות ביותר שהוצגו אי פעם, עם מחשב מרכזי המסוגל לבצע 10 מיליארד פעולות עיבוד אותות בשנייה, ולנתב ולעבד מידע מכל מערכות החיישנים של המטוס אל קוקפיט זכוכית בו המידע יוצג לטייס באופן קריא.
נתונים גאוגרפיים.
שטח הבסיס כ-1,218 קמ"ר, והוא משתרע על מחוזות לוס אנג'לס, קרן וסן ברנרדינו בקליפורניה. הבסיס כולל שני אגמים יבשים, רוג'רס ורוזאמונד, שקרקעיתם השטוחה מתאימה במיוחד לניסויי טיסה, שלעיתים קרובות מסתיימים בנחיתת חירום שאינה מאפשרת חזרה אל מסלול נחיתה מסודר. מסלול הנחיתה העיקרי של הבסיס, העשוי בטון, הוא באורך כ-4.5 ק"מ, ברוחב 91.4 מטר, ויחד עם שוליים נוספים באורך 2.7 ק"מ, מהווה את אחד ממסלולי הנחיתה הארוכים והבטוחים ביותר בעולם.
אגם רוג'רס הוא הגדול מבין שני האגמים, ושימש מאז ראשית תוכנית מעבורות החלל, ב-1977, להנחתת מעבורות, אך שימש לנחיתת מטוסים שנים רבות קודם לכן. חייהם של טייסים רבים, וערכם של מטוסים רבים, ניצלו בזכות קרקעיתו השטוחה, המאפשרת נחיתה בכל כיוון. הוא הוכרז כאתר היסטורי לאומי על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית בזכות תרומתו לתוכנית החלל האמריקאית ולפיתוח האירוספייס בארה״ב. אורכו של האגם כ-19 ק"מ ורוחבו כשמונה ק"מ. שטח האגם 113 קמ"ר. זהו האגם היבש הגדול ביותר באמריקה הצפונית. שבעה מסלולים מסומנים בצבע על שטח האגם, הארוך שבהם באורך 12 ק"מ.
אגם רוזמונד, השוכן מספר קילומטרים מדרום מערב לאגם רוג'רס, הוא בשטח 54 קמ"ר, ומשמש גם הוא לטיסות ניסוי ומחקר, ולנחיתות חירום. קרקעיתו כה שטוחה, עד שנמדד בה עיקום של 46 ס"מ על מרחק של 9.1 ק"מ.
האגמים אוספים מי גשמים ושלגים עונתיים, הניגרים אליהם מן הגבעות הסמוכות ומהרי סן גבריאל בדרום, והרי טהצ'פי במערב. הם מחזיקים מים רק לאחר גשמים מקומיים עזים או שלגים.
רק כשישה אחוזים משטח הבסיס בנויים, והם מרוכזים בעיקר בקצה המערבי של האגם היבש רוג'רס. הם מחולקים לבסיס צפוני, בסיס דרומי, בסיס ראשי ומגורי משפחות. הבסיסים משמשים למנחת מטוסים, תחזוקת מטוסים, אזורי בדיקות הנדסיות, מנהלה, שירותים אזרחיים ושירותי רפואה. בנוסף, מעבדת המחקר של חיל האוויר, הממוקמת בקצה המזרחי של הבסיס, כוללת שטחי מנהלה, הנדסה, שטחים מסחריים קהילתיים וניסויים ברקטות.
ז'וזפין בייקר
סטיב קין
סטיב קין (באנגלית: Steve Keen; נולד ב-28 במרץ 1953) הוא כלכלן פוסט-קיינסיאני אוסטרלי, ופרופסור חבר לכלכלה באוניברסיטת מערב סידני. הוא מזוהה מבקר גם את הכלכלה הנאו-קלאסית המודרנית וחלק מעקרונות הכלכלה המרקסיסטית כלא-עקביות, לא-מדעיות וחסרות בסיס אמפירי. קין הושפע בעיקר בהגותו הכלכלית מהיימן מינסקי, פיירו סראפה (Piero Sraffa) וג'וזף שומפטר. עבודתו העכשווית מתמקדת בעיקר על מודלים מתמטיים וסימולציות של חוסר יציבות פיננסית. עבודתו זכתה לחשיפה רבה יותר לאחרונה בגלל שהוא חזה את המשבר הכלכלי העולמי של שנת 2008.
ביוגרפיה.
קין נולד בשנת 1953 לאב בנקאי. הוא החל ללמוד כלכלה באוניברסיטת סידני בשנת 1971, אבל לאחר שהרגיש שאין קשר אמיתי בין הנוסחאות שלמד לבין המציאות הכלכלית עבר ללמוד משפטים, תחום בו קיבל תואר ראשון, תוך שהוא ממשיך לקחת קורסים בכלכלה. לאחר סיום לימודיו עבד כמורה, עיתונאי שסיקר את תחום המחשבים ובארגון סיוע בינלאומי. עזרה בסיוע לארגון של עסקים גרמה לו לשוב ולהרהר בבעיות שבטענות הרווחות של אנשי הכלכלה ועל כן החליט לשוב לאקדמיה. הוא עשה תואר שני בכלכלה באוניברסיטת ניו סאות' ויילס. במהלך לימודיו נתקל במאמר של היימן מינסקי שהסביר את המשברים הכלכליים בהתרחבות האשראי בתקופות שפע והחליט לעשות דוקטורט בנושא. בהמשך הוציא את הספר Debunking Economics
בו מוצגת ביקורתו המקיפה על הכלכלה הנאו-קלאסית.
חוסר יציבות פיננסית ודפלציית חובות.
רוב עבודותיו של סטיב קין מתמקדות בפיתוח תאוריית Financial Instability Hypothesis של היימן מינסקי.
רומיאו
תיארוך טיפולוגי
פורטופינו
פורטופינו (באיטלקית: Portofino) הוא כפר דייגים קטן, נפה מינהלית ואתר נופש ידוע בנפת ג'נובה על חוף הריביירה האיטלקית. הכפר, אשר בתיו מרוכזים סמוך לנמל קטן, נחשב בעיני רבים כאחד הנמלים היפים ביותר באגן הים התיכון.
היסטוריה.
על פי ההיסטוריון פליניוס הזקן, פורטופינו נוסדה על ידי הרומאים אשר קראו למקום "פורטוס דלפיני" (בלטינית: Portus Delphini) "נמל הדולפינים", לציון מספרם הגבוה של הדולפינים במפרץ טיגוליאן. היישוב מוזכר בתעודה משנת 986 שניתנה על ידי אדלייד קיסרית האימפריה הרומית הקדושה אשר סיפחה את המקום למנזר סן פרוטוסו די קפודימונטה (San Fruttoso di Capodimonte). בשנת 1171 סופח היישוב, יחד עם סנטה מרגריטה ליגורה, לאזור השיפוט של קהילת רפלו (Rapalloy). לאחר שנת 1229 השתייך היישוב לרפובליקה של ג'נובה. הנמל הטבעי שבמרכז היישוב איפשר לתושבי המקום להחזיק בצי סירות דיג, אולם גודלו לא איפשר מעגן קבוע לצי הסוחר של רפובליקת ג'נובה, אלא כמפלט בעיתות סערה בלבד.
בשנת 1409 נמכרה פורטופינו לרפובליקת פירנצה על ידי שארל השישי, מלך צרפת, אולם לאחר שסולק מג'נובה, השיבה פירנצה את היישוב לשליטת הרפובליקה של ג'נובה. במאה ה-15 היה היישוב בשליטת משפחות פאודליות. בשנת 1815 הפך היישוב לחלק מממלכת סרדיניה והחל משנת 1861 הפך חלק מאיחוד איטליה.
החל משלהי המאה ה-19 החלו תיירים בריטים מן המעמד האריסטוקרטי ואחריהם תיירים בני לאומים אחרים, לבקר את פורטופינו, שאליה ניתן היה להגיע בכרכרות סוסים מן היישוב סנטה מרגריטה ליגורה. הדיפלומט הבריטי אוברי הרברט (1880–1923) היה אחד מן התיירים הבריטים הראשונים אשר רכש וילה בפורטופינו. עד מהרה רכשו בריטים נוספים בתים בכפר, כדי לשמשם בחופשותיהם. בשנות ה-50 עברו לראשונה הכנסות הכפר מתיירות את ההכנסות מדיג, אשר היה עד לאותה עת ענף ההכנסה העיקרי בכפר, וקו החוף של היישוב הפך לרצף של בתי קפה ומסעדות.
יופיו של היישוב סיפק השראה לבניית חיקויים במקומות שונים בעולם. בפארק השעשועים טוקיו דיסניסי ביפן נבנה העתק של חזית הכפר הפונה לים. העתק של הכפר נבנה אף באתר הנופש יוניברסל אורלנדו בפלורידה וכן באתר נופש בניו זילנד.
שמו של המקום התפרסם גם בזכות להיטה של הזמרת דלידה ב-1959, "Love in Portofino".
ניקולס ואסקס
ניקולס דייגו ואסקס מנטובאני (בספרדית: Nicolás Diego Vázquez Mantovani; נולד ב-12 ביוני 1977; אוליבוס, בואנוס איירס, ארגנטינה), הידוע בשם ניקולס ואסקס, הוא שחקן ארגנטינאי. ואסקס ידוע בתפקידו בטלנובלה הארגנטינאית של כריס מורנה, "כמעט מלאכים" שם שיחק את ׳ניקולס באוור׳.
קריירה.
ב-1998 ואסקס החל את קריירת המשחק שלו ב־RRDT בה שיחק את איסמעאל ברוטיסיו. מאוחר יותר, באותה שנה, השתתף בטלנובלה "קיץ נצחי" של כריס מורנה, בה שיחק את ליסנדרו.
בין השנים 2002–2003 ואסקס לוהק לתפקיד פטו גיג'אן בסדרה "האהבות שלנו" של אדריאן סואר, תפקיד זה גרם לוואסקס לפרסום רב. בנוסף, הוא שיחק ב"האכסניה" לצד לואיסנה לופילטו, ובשנת 2005 בסיטקום "מי הבוס?" לצד ג'ינלה נאיירה, אשר מבוסס על הסדרה האמריקאית "מי הבוס?".
בשנת 2006 ואסקס חזר לעבוד עם כריס מורנה בסדרה "אלמה פיראטה" בתור המחליף של מריאנו מרטינס, ולצד לואיסנה לופילטו ובנחמין רוחאס.
בשנים 2007–2008 ואסקס המשיך לעבוד עם כריס מורנה ולוהק לתפקיד הראשי בסדרת הנוער "כמעט מלאכים", לצד אמיליה אטיאס, מריאנה אספוסיטו, חואן פדרו לנסאני, אאוחניה סוארס, גאסטון דלמהאו וניקולס ריירה בדמות ניקולס. לאחר מכן ואסקס פרש מהסדרה, אך חזר לפרק האחרון של העונה הרביעית בשנת 2010, יחד עם שאר ההרכב.
ואסקס מוכר גם מהתיאטרון, הוא שיחק בהצגה במאר דל פלאטה שנקראת "שמועות" יחד עם קרלין קאלבו וריינה ריצ'. ואסקס גם ידוע כיוצר, הוא כתב מופע קומי וגם כיכב בו לבדו. המופע נקרא "מוטציה". מופע זה נחשב להצלחה גדולה מאוד של ניקו ובעקבות ההצלחה ניקו יצר עוד מופע המשך לראשון שנקרא "מוטציה לתחיה". ואסקס גם הופיע בהצגה שנקראת "חסרי בושה" בה גילם חשפן.
בשנת 2005 ואסקס השתתף בסרט "גורלי הטוב". באותה שנה הוא דיבב את קולו של "ראג'ו מקאווין" בסרט "מכוניות", וב-2009 שיחק נהג מונית בסרט "אבא ליום אחד" לצד ניקולס קאברה, לואיסנה לופילטו וחימנה אקרדי.
בשנת 2011 ואסקס חזר לשחק בטלוויזיה בטלנובלה "היחידים ("Los únicos)" מבית "פול-קא"' לצד מריאנו מרטינס, ברנדה אסניקר, אאוחניה סוארס וחימנה ברון. הסדרה זכתה להצלחה רבה בארגנטינה וכללה 190 פרקים. בשנת 2012 ואסקס המשיך לעונה השנייה של "היחידים" לצד אמיליה אטיאס, אאוחניה סוארס וברנדה אסניקר, וגילם את דמותו של רובן האגי, אך הסדרה הורדה מהמסכים לאחר 53 פרקים בשל רייטינג נמוך.
בשנת 2013 לקח חלק ב-20 פרקים של הסדרה המצליחה "רק את" (Solamente vos) לצד דמויות מוכרות מאוד בארגנטינה כמו נטליה אוריירו, אדריאן סואר, אאוחניה סוארס, מריאנה אספוסיטו ועוד.
בשנים 2015–2016 השתתף ב-"Milagros en campaña".
ב-2016 השתתף בהצגה "הצד השני של המיטה", לצד בנחמין רוחאס.
חייו הפרטיים.