לאחר קרב פורט סאמטר ב-1861 התגייס סטון כטוראי לצבא האיחוד. עד מהרה הוא קודם לדרגת קפטן, ובהמשך למייג'ור בפלוגה B של רגימנט הרגלים השלישי של איווה. הוא לחם בקרב ליברטי ונפצע בו, אך שב ולחם בקרב שילה, שבו הוא נפל בשבי. הוא קיבל חנינה מנשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס ונשלח לוושינגטון הבירה כדי לשאת ולתת על חילופי שבויים. לאחר שבתחילה לא עלה בידו להשיג הסכם, הוא שב לשביו, קיבל חנינה פעם נוספת, ושוחרר לאחר שהסכם חילופי השבויים הושג. ב-1862 קודם סטון לדרגת קולונל ברגימנט הרגלים ה-22 של איווה. הוא פיקד על יחידתו במערכת ויקסבורג, ושוב נפצע ב-22 במאי 1863, במהלך תקיפה שבוצעה על ידי האיחוד כחלק מהמצור על ויקסבורג.
מושל איווה.
ביוני 1863 נבחר סטון כמועמד הרפובליקנים למשרת מושל איווה, ובאוגוסט אותה שנה הוא התפטר מהשירות בצבא האיחוד. בבחירות הכלליות שנערכו באותה שנה הוא ניצח בהפרש גדול לאחר שהביס את גנרל האיחוד, ג'יימס טאטל. ב-1865 הוא נבחר לכהונה שנייה. במהלך כהונתו כמושל, הוא עסק בכמה סוגיות מורכבות, כולל לדאוג שאיווה תעמוד במכסות הגיוס שלה של 1864, וקידום זכויות ההצבעה של האזרחים האפרו-אמריקאים של איווה. על פי כמה מקורות נכח סטון באפריל 1865 בתיאטרון פורד כאשר הנשיא לינקולן נרצח, והוא סייע לשאת את הנשיא אל מעבר לרחוב. עם זאת, שום מקור ראשוני או מקור בן התקופה לא מתאר את ההתרחשות הזאת, ולמעשה ידוע שארבעה אנשי רגימנט הארטילריה של פנסילבניה היו אלו שנשאו את הנשיא לאחר הירי בו. ב-22 בפברואר 1866 מינה סטון את אמילי קלקינס סטבינס כנוטריונית ציבורית, ובכך היא הייתה לאישה הראשונה בארצות הברית ששימשה בתפקיד זה.
שנותיו האחרונות.
לאחר תום כהונתו כמושל ב-1868, כיהן סטון תקופת כהונה אחת בשנים 1877–1878 כחבר בית הנבחרים של איווה, ולאחר מכן מונה כסגן הנציב והנציב של משרד הקרקעות הכללי.
ויליאם סטון נפטר כתוצאה מדלקת ריאות באוקלהומה סיטי ב-18 ביולי 1893, לשם הוא עבר עם בנו לעסוק בעריכת דין. הוא נטמן בבית הקברות גרייסלנד שבנוקסוויל.
קרל ארנדט
קרל הרמן ארנדט (בגרמנית: Karl Hermann Arndt; 10 במרץ 1892 – 30 בדצמבר 1981) היה גנרל בוורמאכט אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
ארנדט נולד ב-10 במרץ 1892 בגרוסקאואר. מאפריל 1908 למד ארנדט בוולאו, ובהמשך למד בבית הספר לקצינים בפוטסדאם. ב-1 באוקטובר 1911 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית והצטרף לרגימנט הרגלים ה-46 ("גרף קירכבאך" - שלזיה התחתית ה-1). עם הרגימנט השתתף במלחמת העולם הראשונה, בה נפצע מספר פעמים. על הישגיו הוענק לו עיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה ושנייה ואות הפציעה בכסף. ב-18 בספטמבר 1918 הוא נלקח בשבי על ידי הבריטים בחזית המערבית, ממנו שוחרר ארנדט ב-20 במרץ 1919, לאחר תום המלחמה.
לאחר חזרתו הביתה, הצטרף ארנדט לרגימנט פולקסווהר ה-5 כקצין פלוגה באוגוסט 1919, שם הועסק כסגן מפקד פלוגה מדצמבר 1919 ועד שהועבר לרייכסווהר. ב-15 בפברואר 1920 הוא הועבר לרגימנט הרובאים ה-105 של הרייכסווהר ושלושה חודשים לאחר מכן לרגימנט הרובאים ה-9. ב-1 באוקטובר 1920 הועבר לרגימנט הרגלים ה-8. לאחר קידומו להאופטמן ב-1 בנובמבר 1928, הוא מונה למפקד הפלוגה ה-3 בפרנקפורט על האודר ב-1 בפברואר 1929.
מלחמת העולם השנייה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה, ארנדט פיקד על הגדוד ה-2, רגימנט הרגלים ה-68 של הדיוויזיה ה-32. ב-15 בפברואר 1940 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-511 וב-20 באוקטובר 1940 הועלה לדרגת אוברסט. בחזית המזרחית זכה ארנדט בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל ב-23 בינואר 1942. ב-10 בינואר 1943 מונה למפקד הדיוויזיה ה-293, וב-ב-10 במרץ 1943 הועלה לדרגת גנרל-מיור. לאחר הפסדים כבדים באומן, הדיוויזיה שלו פורקה בנובמבר 1943 והשרידים הועברו לדיוויזיה ה-359. ב-8 בנובמבר 1943 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט וב-20 בנובמבר אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה-359. ב-2 ביולי 1944 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב.ב-17 בינואר 1945 מונה בנוסף לסגן מפקד הקורפוס ה-59 וכיהן בתפקיד זה עד ה-24 באפריל 1945. במהלך תקופה זו, הוענק לארנדט תוספת עלי האלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל ב-1 בפברואר 1945. בימיה האחרונים של המלחמה הוא מונה ב-25 באפריל 1945 למפקד קורפוס הפאנצר ה-39, וב-8 במאי 1945 נכנע בראש כוחותיו לצבא ארצות הברית עם כניעת גרמניה הנאצית.
לאחר המלחמה.
ארנדט שוחרר מהשבי ב-5 ביולי 1947. לאחר שחרורו הוא התגורר בלאנגנהולטהאוזן על למותו ב-30 בדצמבר 1981.
הדיוויזיה ה-208 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-208 (בגרמנית: 208. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה. כמו רוב דיוויזיות הרגלים הגרמניות, עיקר חייליה היו חיל רגלים נייד שנתמכו על ידי ארטילריה רתומה לסוסים.
היסטוריה.
הדיוויזיה ה-208 לחמה בפלישה לפולין ב-1939 כדיוויזיית עתודה של קבוצת ארמיות צפון תחת פיקודו של הגנרל מוריץ אנדראס, ולאחר מכן נותרה בפולין כחיל כיבוש. במהלך מבצע צהוב הייתה הדיוויזיה בעתודת הארמייה ה-18 ולחמה עימה במהלך הקרב על הולנד. לאחר מכן התקדמה הדיוויזיה לכיוון אנטוורפן והייתה פעילה בכיבוש צפון בלגיה, ובמהשך לחמה בקרב דנקירק ונותרה באבטחת חופי התעלה עד דצמבר 1941. מינואר 1942 היא לחמה ברציפות בחזית המזרחית. בתחילה לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה בקרבות רז'ב, ובאוגוסט 1943 הוכפפה לקבוצת ארמיות דרום, עימה לחמה בקרב דנייפר, כחלק מארמיות הפאנצר הראשונה והרביעית. לאחר מכן לחמה הארמייה בכיס קמנץ-פודולסקי, ובהמשך לחמה בקרבות בפולין ובצ'כוסלובקיה עד סוף המלחמה.
אליעזר חזן
הרב אליעזר חזן היה רב, פרשן ודיין באזמיר ובירושלים, ממקובלי ישיבת בית אל.
ביוגרפיה.
נולד לריינה (רושא חווה) ולרב יוסף רפאל חזן, מחבר שו"ת חקרי לב בסביבות שנת 1786 באזמיר. את תורתו למד בעיקר אצל אביו, שראה בו "רב ועצום", וכן כינהו "החכם המרומם".
באמצע שנות השלושים לחייו, בשנת ה'תקע"ה, עלה לארץ ישראל עם בני משפחתו והוריו והתיישב בירושלים. לאחר פטירת אביו, התגורר בביתו אשר בחצר שבשוק מיידאן שמאחורי גינת הר הבית. שיבח מאוד את הישיבה בארץ ישראל, עד שכתב:
לרב אליעזר היו שני בנים הידועים לנו - הרב ישראל משה חזן, שכיהן כדיין בבית הדין בירושלים, ולימים כרב בקורפו ובאלכסנדריה. ורבי יצחק חזן שנישא לרבקה.
כשנתיים אחרי פטירת אביו, נפטר הרב אליעזר בח' באב התקפ"ג, בטרם מלאו לו 40. על יום פטירתו מסופר כי נפטר באותו היום כמו הרב יום טוב דאנון:
הספידו אחיינו, הרב חיים פאלאג'י שהעיד עליו כי סבל מחולי רוב ימיו, ועדיין כל ימיו היה שוקד על לימודו. עוד הספידוהו רבי רפאל אשכנזי, הרב שלמה חכים ורבי אברהם יצחק פארדו.
חיבוריו.
כתב חיבורים רבים, שלא הודפסו בחייו. חלק מחידושיו, נותרו בכתב יד, והשאר הודפסו על ידי חברת אהבת שלום והוצאת שובי נפשי.
גביע קולייר
גביע רוברט ג'יי קולייר (באנגלית: Collier Trophy) או גביע קולייר בקיצור הוא פרס תעופה שנתי הניתן על ידי האגודה הלאומית לאווירונאוטיקה של ארצות הברית . הגביע מוענק למי שהשיגו את
רוברט ג'יי קולייר, מוציא לאור של מגזין קולייר'ס וויקלי, היה חלוץ ספורט אווירי ונשיא Aero Club of America. בשנת 1910, הזמין קולייר את הפסל ארנסט וייס קייזר להכין את גביע המועדון במשקל 238 ק"ג. הגביע הוענק לראשונה בשנת 1911 לגלן קרטיס על פיתוחו המוצלח, מטוס הידרו.
קולייר אף הספיק להעניק את הגביע מספר פעמים לפני מותו בשנת 1918.
בשנת 1922, כאשר מועדון Aero התפרק, הגביע הוענק במקום זאת תחת חסותה של האגודה הלאומית לאווירונאוטיקה של ארצות הברית והוא שונה באופן לא רשמי לגביע רוברט ג'יי קולייר, שהפך לרשמי בשנת 1944. הפרס מוענק אחת לשנה על ידי נשיא אגודת ה-NAA, כאשר הגביע מוצג קבוע במוזיאון האוויר והחלל הלאומי של ארצות הברית.
הגביע נגנב לזמן קצר בשנת 1978, אך הוחזר.
פסקל סטרויק
פסקל אוגוסטוס סטרויק (בהולנדית: Pascal Augustus Struijk; נולד ב-11 באוגוסט 1999) הוא כדורגלן הולנדי, המשחק בעמדת הבלם בקבוצת לידס יונייטד מהפרמייר ליג.
ראשית חייו.
סטרויק נולד בדורנה שבבלגיה ובגיל שלוש עבר עם הוריו להאג שבהולנד. סביו מצד אביו נולדו באיי הודו המזרחיים ההולנדיים, כך שהוא רשאי לשחק במדי אינדונזיה.
קריירת מועדונים.
תחילת הקריירה.
סטרויק החל לשחק כדורגל בקבוצות הצעירות של דן האג בגיל שבע, לפני שעבר לשחק בקבוצות הנוער של אייאקס ב-2016. באייאקס נאבק סטרויק על מקום בהרכב מול סוון בוטמן ובמספר משחקים אף הוצב בעמדת החלוץ. מכיוון שחוזהו באייאקס היה עתיד להסתיים בקיץ 2018, עבר סטרויק ללידס יונייטד בינואר אותה שנה לתקופת ניסיון, ובהמשך החודש הוחתם על חוזה קבוע לשלוש וחצי שנים.
לידס יונייטד.
סטרויק נכלל בסגל הקבוצה הבוגרת של לידס יונייטד ב-13 במרץ 2018, כאשר ישב על הספסל במשחק בו הפסידה קבוצתו לאסטון וילה בתוצאה 0–1. במהלך עונת 2018/2019 שיחק סטרויק באופן קבוע בהרכב קבוצת המילואים של לידס, וסייע לקבוצה לזכות בליגת הפיתוח המקצועית ב-6 במאי 2019, לאחר ניצחון בגמר על קבוצת המילואים של ברמינגהאם סיטי בבעיטות הכרעה לאחר 0-0 בתום הזמן החוקי. סטרויק זומן על ידי מרסלו ביילסה לצמד משחקי הפלייאוף של הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ בשלב חצי הגמר מול דרבי קאונטי, אך לא שותף בהם, ולידס הפסידה בסיכום שני המשחקים בתוצאה 3–4 ונותרה בליגת המשנה.