בדצמבר 1949 החלה נטיעת יער צרעה במקום בו עמד הכפר וסביבתו. במאי 1950 הוקם, בצדו הצפון מערבי של הכפר, המושב תרום של יוצאי תימן.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוקם אזור התעשייה הר-טוב על השדות החקלאיים ששימוש את סרעה, בעמק שממערב לכפר.
בשנת 2015 יצר חבר קיבוץ צרעה, הבמאי מיכאל קמינר, סרט תיעודי על סרעה. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה במסגרת פסטיבל "48 מ"מ", של עמותת זוכרות.
גלריה.
מפות היסטוריות של סרעה
בית מוכתר הכפר סרעה
הקמת קיבוץ צרעה בתוך וסביב אחוזת המוכתר
בתי הכפר סרעה
האדי אל-עאמרי
האדי אל-עאמרי (בערבית: هادي العامري) הוא פוליטיקאי עיראקי שיעי ויו"ר ומזכיר הארגון "בדר", ארגון שיעי בעיראק. הוא גם עומד בראש הפלג החמוש של הארגון, "חטיבת בדר".
ביוגרפיה.
בצעירותו השתתף האדי אל-עאמרי במאבק החמוש נגד משטר סדאם חוסיין. במהלך מלחמת איראן-עיראק, הוא מצא מקלט באיראן עד לנפילתו של סדאם חוסיין. לאחר מכן השתתף בהקמת ארגון חטיבת בדר, זרוע חמושה של המועצה העליונה למהפכה האסלאמית בעיראק, מפלגה פוליטית שיעית שנלחמה במשטר העיראקי במהלך מלחמת איראן-עיראק בשנים 1980–1988.
עאמרי הכחיש את הטענות לפיהן פיקח על טיסות העוברות במרחב האווירי העיראקי מאיראן לסוריה שהכילו משלוחי נשק כדי לסייע לממשלת סוריה במלחמת האזרחים בסוריה. עם זאת, הוא הכריז על חיבתו לקאסם סולימאני, מפקד כוח קודס, חטיבה של משמרות המהפכה האסלאמית, שלדעתו היה לו חלק חשוב בתמיכה בנשיא סוריה בשאר אל-אסד.
הוא היה מפקד הכוחות העיראקיים במבצע לשחרור ג'ורף אל סאחר במהלך מלחמת האזרחים השנייה בעיראק. כמפקד אל-חשד א-שעבי, הוא היה פעיל בפעולות נגד המדינה האסלאמית. הוא תואר כ"פרו-איראני שהוא אולי החזק ביותר בעיראק", כאחד ממנהיגי אל-חשד א-שעבי, ולעיתים קרובות נפגש עם ברט מקגורק, שליחו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ עבור הקואליציה הבינלאומית נגד המדינה האסלאמית לעיראק. אל-עאמרי דובר פרסית שוטפת.
ב-2011 הוא ליווה את ראש ממשלת עיראק נורי אל-מאלכי לביקור בבית הלבן בתקופת נשיאותו של ברק אובמה, בתפקידו כשר התחבורה וגם כיריבו של נשיא עיראק לשעבר סדאם חוסיין.
ב-31 בדצמבר 2019, מזכיר המדינה האמריקני מייק פומפאו טען כי אל-עאמרי הנהיג מתקפה על שגרירות ארצות הברית בבגדאד שאירעה ב-31 בדצמבר 2019, יחד עם אבו מהדי אל-מוהנדס וקייס ח'זעלי (מנכ"ל עסאיב אהל אל-חק). לאחר התקיפה בנמל התעופה הבינלאומי בבגדאד ב-3 בינואר 2020, שהביאה למותם של קאסם סולימאני ואבן מהדי אל-מוהנדס, אל-עאמרי נתפס כמועמד להחליף את אל-מוהנדס כמנהיג כוחות אל-חשד א-שעבי, קואליציית מיליציות עיראקיות שנלחמו נגד המדינה האסלאמית.
בחירות 2021 בעיראק.
אל-עאמרי החרים את הבחירות לפרלמנט בעיראק ב-2021 בטענה שהן מפוברקות.
יחסי הרפובליקה של קונגו–יוון
יחסי הרפובליקה של קונגו–יוון הם היחסים שבין הרפובליקה של קונגו לבין הרפובליקה ההלנית.
סקירה כללית.
בין שתי המדינות אין יחסים דיפלומטיים רשמיים, אך ליוון יש קונסוליית כבוד בברזוויל, בירת הרפובליקה של קונגו. ראש הקונסוליה הוא מר ניקוס פריס, איש עסקים מקומי והאזרח היווני היחיד שנותר במדינה. האינטרסים של יוון ברפובליקה של קונגו מיוצגים בשגרירות היוונית בקינשאסה, בירת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
יחסים פוליטיים.
היחסים בין שתי המדינות טובים, ושיתוף הפעולה הדו-צדדי והרב-צדדי משביע רצון.
יחסי תרבות.
יוון העניקה מלגות לסטודנטים מהרפובליקה של קונגו על מנת לבצע את לימודיהם באוניברסיטאות יווניות ובבתי ספר צבאיים.
קונסטנטין וויקולסקו
קונבטנטין וויקולסקו (ברומנית: Constantin Voiculescu; 23 בפברואר 1890 - 17 בספטמבר 1955) היה מייג'ור גנרל בצבא רומניה במלחמת העולם השנייה, המושל הצבאי של בסרביה בתקופת כיבושה על ידי צבא רומניה והוורמכט, נשפט על מעשיו, נלקחה ממנו דרגתו ונידון למאסר עולם. מת בכלא הרומני.
ב-1 ביולי 1927 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. ב-1 בינואר 1934 הועלה לדרגת קולונל. ב-29 באוקטובר 1939 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל וכעבור שלוש שנים בדיוק הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. מ-23 ביולי 1941 ועד 29 במרץ 1943 היה המושל הצבאי של בסרביה.
ב-12 באוקטובר 1944 נעצר, ב-22 במרץ 1945 שוחרר מהצבא וב-1946 נשפט ונידון למאסר עולם על מעשיו במלחמת העולם השנייה.
וויקולסקו ציווה ב-25 ביולי 1941 על הקמת גטו קישינב. וויקולסקו טען בפני יון אנטונסקו, שהוא לוחם בשחיתות בכל כוחו, אך בעזבו את צ'רנוביץ לקח למזכרת שתי משאיות עמוסות שטיחים פרסיים.
ג'וזפינה בוצאקי
ג'וּזֶפּינָה בּוֹצאקי (באיטלקית: Giuseppina Bozzacchi; 23 בנובמבר 1853 - 23 בנובמבר 1870) הייתה רקדנית איטלקייה. נודעה ביצירת תפקיד סוונהילדה בבלט "קופליה" של ליאו דליב בגיל 16, כשרקדה בבלט האופרה של פריז.
בוצאקי, ילידת מילאנו, עברה לפריז ללמוד אצל מאדאם דומיניק. הכוריאוגרף ארתור סן-לאון ומנהל האקדמיה המלכותית למוזיקה אמיל פרין חיפשו באותה עת סוונהילדה מתאימה, לאחר שהסכימו ביניהם, שהבלרינות שהובאו בחשבון קודם לכן -
לאונטין בוגראן ואנג'לינה פיורטי - אינן מתאימות לתפקיד, ואילו אדל גראנצוב, הבלרינה החביבה על סן-לאון, החלה ללמוד את התפקיד ב-1868 אך חלתה מאוד. בשנת 1869 אף פנו אל המלחין ליאו דליב בבקשה לחפש סוונהילדה מתאימה במסעו לאיטליה, אך הוא חזר בידיים ריקות. בינתיים, סן-לאון ופרין גילו את בוצאקי בת ה-16.
היא יצרה את תפקיד סוונהילדה ב-25 במאי 1870, בנוכחות הקיסר נפוליאון השלישי, וחזרה על הצלחתה זו בשבועות הבאים. ביולי פרץ סכסוך בינלאומי בין צרפת לבין פרוסיה על היורש לכתר הספרדי, וב-19 ביולי הכריזה צרפת מלחמה. בוצאקי רקדה את סוונהילדה בפעם ה-18 והאחרונה ב-31 באוגוסט. האופרה הפסיקה לשלם משכורות, ובוצאקי, שנחלשה מתת-תזונה, חלתה. היא נדבקה באבעבועות שחורות ובקדחת, ומתה בבוקר יום הולדתה ה-17. היא נקברה במונמארטר שבפריז.
יהדות חלב
סולה (נהר באוקראינה)
סולה (באוקראינית: Сула́) הוא נהר באוקראינה, אחד מיובליו העיקריים של הדנייפר.
אורכו של הנהר הוא 363 קילומטרים, ואגן הניקוז שלו הוא כ-19,600 קמ"ר. רוחבו נע בין 10 ל-75 מטרים, בטרם הוא נשפך לנהר הדנייפר.
מקורו של הנהר הוא במורדות הדרום-מערביים של רמת רוסיה התיכונה, ומשם הוא ממשיך לשפלת הדנייפר. בסופו הוא זורם למאגר קרמנצ'וג.
הערים המרכזיות ששוכנות לגדותיו הן לובני, לוחביציה ורוֹמְנֶי.
אורז'יצה היא בין היובלים העיקריים של סולה.
פסל (נהר)
פְּסֶל (באוקראינית: Псел) או פְּסְיוֹל (ברוסית: Псёл) הוא נהר הזורם ברוסיה ובאוקראינה, אחד מיובליו העיקריים של הדנייפר.
גאוגרפיה.
אורכו של הנהר הוא 717 קילומטרים, ואגן הניקוז שלו הוא כ-22,800 קמ"ר.
הגדה הימנית של הנהר גבוהה ותלולה, בניגוד לגדה השמאלית הנמוכה. הנהר מתחיל לקפוא מדצמבר עד סוף פברואר, ומפשיר בתחילת אפריל.
הערים המרכזיות ששוכנות לגדותיו הן סומי והדיאץ'.
אוכלוסיית בעלי החיים על גדות הנהר כוללת ארנבות, שועלים, צבאים, חזירי בר ו​​בונים. בנהר ישנם כ-50 מיני דגים, ובנוסף ישנו מגוון גדול של ציפורים, כמו ברווזי בר, אנפה אפורה ועוד. לאורך גדות הנהר ישנם יערות, בעיקר של עצים נשירים. ישנם גם עצי מחט באזורים החוליים של הגדה, ולעיתים גם כרי דשא רבים.
רכבת המפרץ
רכבת המפרץ, הידועה גם כרכבת מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ, הוא פרויקט מסילתי, שמטרתו לחבר בין כל שש המדינות החברות במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ. אורך המסילות יהיה באורך כולל של 2,177 ק"מ. עלות הפרויקט מוערכת בכ-250 מיליארד דולר. הבנייה אמורה להסתיים עד ל-2023, אם כי נכון ל-2021, עבודות הבנייה טרם החלו.
כל אחת משש המדינות החברות במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ אחראית ליישום הפרויקט שנמצא בשטחה, ותקים קווי ותחנות רכבת, ומסופי משא משלה. העלות תתחלק בין כל שש המדינות באופן יחסי לאורכה של רשת הרכבות בכל מדינה.
הפרויקט עומד במכשולים בשל אתגרים עם מימון הפרויקט שהוחרפו בשל מחירי הנפט הנמוכים, וחוסר ההתאמה בין האינטרסים של שש המדינות המעורבות. מועד סיום הפרויקט הצפוי אינו ודאי, לאור חוסר הבהירות בהיקף המדויק ובמודל התפעול של המיזם.
היסטוריה.
פרויקט רכבת המפרץ אושר על ידי מדינות החברות במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ בפסגת ה-GCC ה-30, שהתקיימה בכווית סיטי, כווית, בדצמבר 2009. ערב הסעודית הייתה המדינה היחידה ב-GCC שהייתה לה תשתית רכבת בזמן שהפרויקט הוצע. המועד האחרון להשלמת הפרויקט היה 2018. בפגישה של שרי התחבורה של ה-GCC בריאד, ערב הסעודית באפריל 2016, מועד סיום הפרויקט נדחה ל-2021.
בנובמבר 2015, נשיא ארגון הרכבות הסעודית (SRO), מוחמד אל סואיקט, הצהיר כי יישום מסילת רכבת המפרץ החל בעומאן ובאיחוד האמירויות הערביות, ויתחיל בערב הסעודית תוך חודשיים. קטר הגישה מכרזים עבור חלקה בפרויקט רכבת המפרץ בקיץ 2015, אך מאוחר יותר היא עיכבה את הפרויקט. במרץ 2016, מנכ"ל חברת הרכבות הקטרית , עבדולה אל סובאיי, הצהיר שקטר מוכנה להתחיל לעבוד על הפרויקט אך מחכה למדינות אחרות ב-GCC שיתחילו את בניית רכבת המפרץ. בינואר 2016, השעתה רכבת איתיחאד את תהליך המכרז לשלב השני של פרויקט הרכבת של איחוד האמירויות הערביות, הכולל את חלקה של איחוד האמירויות הערביות ממסילת המפרץ. השר לפיתוח תשתיות של איחוד האמירויות הערביות, עבדאללה בלחיף אל נואימי, הצהיר כי ההחלטה "הייתה הגיונית כי אתה פשוט לא יכול לבנות את החלק שלך ולחכות שאחרים יתחילו".