שדה התעופה כולל שלושה בתי נתיבות (טרמינלים).
טרמינל 2.
טרמינל מספר 2 נבנה במקור לחברת אייר פראנס אולם בפועל הוא מארח חברות תעופה נוספות. הוא מכיל אזורים שנקראים 'אולמות' מ A עד G. מומלץ לתייר שנמצא על טיסות לצרפת או טיסות מ-צרפת לשים לב היכן המטוס נוחת או ממריא היות שהאולמות עלולים להיות רחוקים אחד מהשני. מקום הנחיתה או ההמראה יהיה כתוב על הכרטיס, למשל 2A או 2F. טיסות אל על נוחתות בטרמינל 2A – הטרמינל המאובטח ביותר, אולם הטיסות מישראל בחברת אייר פראנס נוחתות בטרמינל 2E - הטרמינל הגדול מבין A-G. בין כל האולמות (פרט לאולם G) ישנם מעברים עיליים ותת-קרקעיים.
טרמינל 2E.
כמו שצוין, הטרמינל הוא הגדול ביותר בקומפלקס A-G. הוא טרמינל בעל 2 קומות: אחת לנחיתות ואחת להמראות. בטרמינל כ-60 שערים, מהם 20 מרוחקים מהטרמינל ומחוברים אליו באמצעות רכבת.
טרמינל 2G.
למרות מספר הטרמינל, טרמינל 2G נמצא במרחק של כ-2.5 קילומטרים מקומפלקס הטרמינלים. למעשה, הוא יותר מרוחק פיזית מאשר טרמינל 1. הטרמינל ממוקם בקצה נמל התעופה, ומשמש לטיסות צ'ארטר של אייר פראנס ליעדים קרובים, כגון איטליה, בלגיה ושווייץ. כל האוטובוסים לפריז מתחילים ומסתיימים בטרמינל 2E, לכן כל נוסע המעוניין להגיע לטרמינל 2G חייב לקחת אוטובוס פנימי חינמי.
טרמינל 1.
טרמינל 1 פיזית מרוחק מטרמינל 2 וישנו שירות רכבת עילית שמקשר בין הטרמינלים.
הטרמינל נבנה כדי לשמש לרוב הטיסות הבינלאומיות של אייר פראנס (למעט טיסות למזה"ת ולאירופה), בפועל, הטרמינל משמש לחברות הצ'ארטר, רוב החברות באירופה, חלק ניכר מהחברות האסיאתיות ואת חברות התעופה יונייטד איירליינס.
טרמינל 3.
טרמינל 3 נמצא במרחק של כק"מ מטרמינל 1, אך למעשה המעבר התת-קרקעי הוא באורך של 3 ק"מ.
תחנת ה-CDGVAL נמצאת במרחק של 200 מטרים מהטרמינל. הטרמינל משמש לטיסות צ'ארטר וטיסות אזוריות, הטרמינל הוא הבסיס הראשי של חברת אייר מדיטראניאן ושל חברת XL איירוויז.
תוכניות עתידיות.
בסוף 2012 הסתיימה בניית שלוחה S4, שתצורף לשלוחה S3 שכבר פועלת בטרמינל 2E, בעקבות כך, כל התנועה בקומפלקס 2 תועבר לטרמינלים 2E-G.
בכל הטרמינלים יתבצעו עבודות שיפוץ שבהן בנייה מחדש של הטרמינלים 2C ו-2D. חברת איזיג'ט הביעה את רצונה להיות החברה היחידה הפועלת בטרמינל 2B בתקופה זו.
טיסות לישראל וממנה.
אל על מפעילה כ-3 טיסות יומיות בין הנמל לתל אביב.אייר פראנס מפעילה 3 טיסות יומיות בין הנמל לתל אביב. ארקיע מפעילה טיסה יומית בין הנמל לתל אביב.
איזיגט מפעילה 4 טיסות שבועיות בין הנמל לתל אביב.ASL איירליינס צרפת מפעילה 2 טיסות שבועיות בין הנמל לתל אביב.
XL אירוויז מפעילה 3 טיסות שבועיות בין הנמל לתל אביב.
ג'באליה
ג'באליה (בערבית: جباليا, תעתיק מדויק: ג'באליא) היא עיר בצפון רצועת עזה, מצפון לעיר עזה. במקורה הייתה עיירה קטנה שתושביה באו מהרי חברון ומכאן שמה ("ההרריים" בעברית), שלידה הוקם מחנה הפליטים ג'באליה לפליטים פלסטיניים ממלחמת העצמאות ב-1948. ב-2006 מנתה אוכלוסיית העיר 82,877 נפש.
למעשה, קיים רצף של שטח בנוי בין העיירה בית לאהיא הנמצאת בצפון רצועת עזה ובין העיר עזה. מדרום לבית לאהיא נמצא מחנה הפליטים ג'באליה. מדרום לו העיירה ג'באליה ועוד דרומה העיירה נזלה הסמוכה לעזה.
היסטוריה.
אזור ג'באליה היה ידוע במאות השנים האחרונות באדמתו הפורייה ובעצי ההדרים שגדלו בו. מושל עזה הממלוכי, האמיר סנג'ר אלג'אולי, בנה במאה ה-13 במקום מסגד ממנו שרדו פורטיקו וצריח. שאר חלקי המסגד נבנו מחדש במאה ה-20. הפורטיקו מורכב משלוש ארקדות הנתמכות בארבעה עמודים. לאחרונה, נתגלו במקום שרידי בית קברות מהתקופה הרומית והביזנטית ושרידי כנסייה ביזנטית הכוללת פסיפס ובו ציורי בעלי חיים, ציפורים, צמחים וכתובות שונות.
ב-1957 מנתה אוכלוסיית הכפר, יחד עם כפר נזלה הסמוך מצפון-מערב, כ-6,000 נפש ופרנסת רוב התושבים הייתה על חקלאות ומיעוטם על דיג.
אשרי הגפרור
"אַשְׁרֵי הַגַּפְרוּר" (או "אַשְׁרֵי" – כמילות הפתיחה; במקור ללא כותרת) הוא שיר קצר מאת חנה סנש, שנכתב ביוגוסלביה ב-2 במאי 1944, כחודש לפני שחצתה את הגבול להונגריה. זהו השיר האחרון שחיברה סנש כאדם חופשי. השיר, שהיה לסמל לרוח ההקרבה של לוחמי המחתרות הארצישראלים, הוא אחד משני השירים המוכרים ביותר של המחברת (לצד "הליכה לקיסריה").
נסיבות כתיבת השיר ופרסומו.
חנה סנש, ילידת הונגריה, עלתה לארץ ישראל ב-1939 והצטרפה לקיבוץ שדות ים. ב-1943, בעת מלחמת העולם השנייה, התנדבה לצבא הבריטי והצטרפה לקבוצת צנחנים שנועדו לצנוח על אדמת אירופה.
בראשית חודש מאי 1944 שהו סנש בת ה-23 וחבריה הצנחנים ראובן דפני ויונה רוזן שני לילות בכפר סרדיצה שבקרואטיה, יוגוסלביה, והמתינו לקראת חציית הגבול להונגריה. בכפר פגשו השלושה בפרטיזנית יהודייה, חברה לכיתה של דפני, שהצטרפה לקומוניסטים בעוד הוא פנה לציונות. לימים כתב דפני על הפגישה:
המפגש היה נרגש, ומילות הסיום של הצעירה נחרטו בלבה של סנש: "הנה אתם יצאתם, הגשמתם וחזרתם לעזור בעוד שאני, הפרטיזנית, נשארתי בעיניהם יהודייה מלוכלכת". המפגש – פגישה בין לוחמים יהודים הנאבקים בנאצים, פגישה שעלו בה תחושות של קרבה ושל גורל משותף – הותיר בה רושם עז והיווה את ההשראה לכתיבת השיר.
יום-יומיים לפני שהייתה אמורה לעבור את הגבול מסרה סנש את השיר לדפני בצירוף בקשה שאם לא תחזור - ימסור את השיר לחברים בשדות ים. על פי עדותו של דפני, הוא זרק תחילה את פיסת הנייר שעליה היה כתוב השיר, מכיוון שלא העריך נכונה את חשיבותו ומשום שסבר שזה אינו הזמן לכתיבת שירים. לאחר זמן קצר התחרט, חזר ואסף אותו.
באמצע חודש ספטמבר הגיע לארץ ישראל הצנחן אריה פיכמן עם השיר, ובתוך זמן קצר הוא נדפס בעמוד הראשון של "דבר הפועלת" תחת הכותרת "חברה שיצאה בשליחות מיוחדת כתבה שורות אלו לפני צאתה".
השיר הוקרא באפריל 1945 בכנס של הקיבוץ המאוחד, ובאוגוסט אותה שנה הוזכר על ידי משה שרת בנאומו בפני כינוס ציוני עולמי בלונדון.
מבנה, תוכן ופרשנות.
השיר בנוי מבית אחד בן ארבע שורות. זהו שיר מעגלי – השורה הפותחת את השיר זהה לזו החותמת אותו. כל ארבע השורות מתחרזות.
השיר עושה בלשון המקרא שימוש המעניק לה (כמו ב"הליכה לקיסריה").
עזה צבי, במאמר על יצירות בספרות העברית העושות שימוש בביטוי "אשרי", כותבת:
לדעת מרים ילן-שטקליס,
ויצחק טבנקין קובע:
לדברי עוזי שביט, בשיר זה סנש "כמו סיתתה לשלמות אחת את תמצית אמונתה האנושית והציונית".
תרגומים.
השיר תורגם פעמים מספר לאנגלית; התרגום הראשון, מאת מרי סירקין (1946), הוא גם המקובל ביותר.
כמו כן, הוא תורגם ליידיש על ידי המשורר ה' גוֹלדובסקי (1947).
לחנים.
לשיר שני לחנים. הלחן הידוע יותר הוא של דוד זהבי (5 במרץ 1946), שהלחין את השיר לבקשת משה ברסלבסקי; לחנו זכה לביצועים רבים.
לחן נוסף הוא מאת אברהם דאוס.
אריאל הירשפלד רואה בשיר בלחנו של זהבי שיר לכת חזק וקודר שעיקרו חרדתו של השורד בעולם של מלחמה.
אזכורים, הנצחה והשפעה.
השיר, שהיה לסמל לרוח ההקרבה של לוחמי המחתרת, זכה לפרסום רב ביישוב העברי בארץ ישראל. במהרה הוא הפך, לצד "הליכה לקיסריה", לחלק מהרפרטואר המוזיקלי ומההווי החברתי של תנועות הנוער בישראל, והוא מושמע בטקסי יום השואה בישראל.
לדברי צביקה דרור, "השיר הושר כתפילה על ידי אנשי הפלמ"ח. [...] [יצחק] שדה היה מזמזם את השיר כששפתיו נרעדות קימעה".
שם השיר שימש כשם ספרה של הסופרת האמריקאית מרי סירקין על חייה של חנה סנש (1947); כשמו של מחזה שכתב אביגדור המאירי על חנה סנש (תשי"ט 1958); וכן של סרט תיעודי של רוברטה גרוסמן על חייה של סנש (2008).
המשוררת היהודייה-הונגרייה מלכה נשר חיברה לזכרה של סנש את השיר "הגפרור המאושר".
השיר מאוזכר בשיר מאת דליה רביקוביץ (""אשרי הגפרור הקטן / שיצית לפתע חַיָּל ביחידת עלית").
ב-1976 יצר גרשון קניספל קיר אמנותי בכניסה לחדר האוכל בקיבוץ יד חנה המשלב את דמותה של חנה סנש והשיר.
על פי ההיסטוריונית יהודית תידור באומל, השיר היה "לסמל הפיוטי של הפעילות היישובית באירופה בתקופה השואה". כיום מזוהה השיר בישראל עם יום הזיכרון לשואה ולגבורה ויום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
השיר נכלל בסידור התפילה של כמה זרמים ביהדות ארצות הברית, בהם היהדות הרפורמית (המתקדמת) והיהדות הרקונסטרוקטיבית (היהדות המתחדשת).
ח"כ צבי האוזר מסיעת דרך ארץ נשא ב-11 במאי 2020 נאום במליאת הכנסת, לציון 75 שנים לניצחון על גרמניה הנאצית, ציטט את שירה של חנה סנש "אשרי הגפרור" והוסיף בדבריו:
גראד (פירושונים)
ברגאמו
גראד (זווית)
הגראד (Grad) היא זווית המתקבלת מחלוקת המעגל ל-400, כך שבכל זווית ישרה ישנן 100 זוויות בנות גראד.
יתרונה של יחידה זו היא הקלות לחשב בה חישובים פשוטים. כך, למשל, אם פניתי בזווית של 117 גראד, בכיוון השעון מצפון, ניתן להבין בקלות כי פני מופנות בזווית של 17 גראדים מן המזרח. מקורה של חלוקה זו של המעגל בצרפת, והיא חלק מן השיטה המטרית. עם זאת חלוקה זו לא התקבלה באופן אוניברסלי, והיא נהוגה רק בענפי התמחות מסוימים כמדידות או תותחנות, וכן באזורים מסוימים, במיוחד כאלה שהיו בשליטה צרפתית. מאז שנות ה-80, רוב מחשבי הכיס המדעיים כוללים אופציה לחישוב בגראדים, לצד האפשרות להשתמש במעלות או ברדיאנים.
הגראד נחשב ליחידת מידה חוקית באיחוד האירופי ובשווייץ.
יתרונות וחסרונות.