יסמין לוסילה אליזבת ג'ניפר ואן דן בוגרד (באנגלית: Jasmine Lucilla Elizabeth Jennifer van den Bogaerde; נולדה ב-15 במאי 1996), הידועה בשם הבמה בירדי (Birdy), היא זמרת, פזמונאית ומוזיקאית בריטית.
סינגל הבכורה שלה, היה גרסת כיסוי לשיר "Skinny Love" של בון איבר, אשר הפך לפריצת הדרך שלה, שזכה להופיע ברחבי אירופה וזכה בהסמכת פלטינה שש פעמים באוסטרליה. אלבום הבכורה שלה, "Birdy", בעל השם העצמי, יצא לאור ב-7 בנובמבר 2011, אשר זכה להצלחה דומה והגיע לשיא במקום הראשון באוסטרליה, בלגיה והולנד. אלבום האולפן השני שלה, "Fire Within", יצא לאור ב-23 בספטמבר 2013. בטקס פרסי המוזיקה הבריטית לשנת 2014 היא הייתה מועמדת לאמנית הסולו הנשית הבריטית הטובה ביותר. אלבום האולפן השלישי שלה, "Beautiful Lies", יצא לאור ב-25 במרץ 2016. אלבום האולפן הרביעי הקרוב שלה "Young Heart", אמור לצאת ב-30 באפריל 2021.
ביוגרפיה.
בירדי נולדה ב-15 במאי 1996 בלימינגטון, אנגליה, שבבריטניה. אביה הוא רופרט אוליבר בנג'מין ואן דן בוגארדה, סופר, אמה היא סופי פטרישיה (לבית רופר-קורזון), פסנתרנית קונצרטים. בירדי למדה לנגן בפסנתר בגיל שבע, והחלה לכתוב את המוזיקה שלה בגיל שמונה. הוריה נישאו בשנת 1995 ויש להם שני ילדים נוספים: ג'ייק, יליד 1997, וקייטלין בשנת 1999. יש לה גם שני אחים למחצה הגדולים, מוזס וסם, מנישואיו הראשונים של אביה.
בירדי למדה בבית הספר להכנה של דורלסטון קורט בברטון און סי, בבית הספר פריסטלנדס ובמכללת ברוקנהרסט, מכללה שישית ביער הניו פורסט. סבה מצד אמה הוא הקפטן ג'ון כריסטופר אינגרם רופר-קורזון, הברון העשיר טיינהם, והיא גדלה באחוזה המשפחתית ליד לימינגטון, המפשייר. דוד רבא שלה היה השחקן סר דירק בוגרד. יש לה שורשים אנגליים, בלגיים (פלמיים), הולנדיים וסקוטיים.
מצר בויד
מצר בויד (באנגלית: Boyd Strait) הוא מצר ים שרוחבו 40 קילומטרים. המצר ממוקם בין האי סנואו, והאי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
המצר מקשר בין מעבר דרייק למצר ברנספילד.
היסטוריה.
מיפוי המצר.
המצר מופה לראשונה ב-26 באוקטובר 1823, על ידי משלחת החקר הבריטית בפיקודו של ג'יימס ודל.
המצר מופה בשנית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1930–1931.
מקור השם.
שמו של המצר ניתן לו בשנת 1823, על ידי ודל.
ודל קרא למצר על שמו של קפטן דייוויד בויד (David Boyd), מהצי המלכותי הבריטי. ודל שירת תחת פיקודו של בויד, בהיותו על אוניית הוד מלכותו פיירפליי (HMS Firefly) בין השנים 1810–1811.
לקריאה נוספת.
• Domack, Eugene &amp; Canals, Miquel &amp; Weber, Michael &amp; Camerlenghi, Angelo &amp; Rebesco, Michele &amp; Shevenell, Amelia &amp; Leventer, Amy &amp; Urgeles, Roger &amp; Lavoie, Caroline &amp; Yoon, H. &amp; Yoo, Kyu-Cheul &amp; Willmott Puig, Veronica &amp; Lamy, F. &amp; Kuhn, Gerhard &amp; Rosenheim, Brad. (2013), Paleohistory of Antarctic Peninsula Ice Streams, Boyd Strait and Palmer Deep Outlet Systems – IODP targets using new drilling technology
• Jin, Young &amp; Larter, Robert &amp; Kim, Yeadong &amp; Nam, Sang &amp; Kim, Kyu. (2002), Post-subduction margin structures along Boyd Strait, Antarctic Peninsula, Tectonophysics. 346. 187-200. 10.1016/S0040-1951(01)00281-5
• M.A. Garcı́a, C.G. Castro, A.F. Rı́os, M.D. Doval, G. Rosón, D. Gomis, O. López, Water masses and distribution of physico-chemical properties in the Western Bransfield Strait and Gerlache Strait during Austral summer 1995/96, Deep Sea Research Part II: Topical Studies in Oceanography, Volume 49, Issues 4–5, 2002, Pages 585-602, ISSN 0967-0645, https://doi.org/10.1016/S0967-0645(01)00113-8
• C. Moffat and M. Meredith, Shelf–ocean exchange and hydrography west of the Antarctic Peninsula: a review, Philos Trans A Math Phys Eng Sci. 2018 Jun 28; 376(2122): 20170164. doi: 10.1098/rsta.2017.0164
• Jeffrey Evans, Julian A. Dowdeswell, Colm Ó Cofaigh, Late Quaternary submarine bedforms and ice‐sheet flow in Gerlache Strait and on the adjacent continental shelf, Antarctic Peninsula, Journal of Quaternary Science, Volume 19, Issue 4 May 2004, Pages 397-407, https://doi.org/10.1002/jqs.831
• Tamara Yegorova, Vladimir Bakhmutov, Tomasz Janik, and Marek Grad, Joint geophysical and petrological models for the lithosphere structure of the Antarctic Peninsula continental margin, Geophys. J. Int. (2011) 184, 90–110 doi: 10.1111/j.1365-246X.2010.04867.x
ענת גטניו
ענת גטניו (נולדה ב-1956) היא אוצרת, מרצה וחוקרת בתחומי האמנות, העיצוב והתרבות הישראלית. גטניו היא אוצרת עצמאית בגלריות ובמוזיאונים.
ביוגרפיה.
נולדה בחיפה להוריה קלרה לבית רוט וליאון מרקוביץ, ניצולי שואה מסלובקיה ומפולין. ההורים הכירו על אניית מעפילים במסלול בריחה והעפלה דרך טורקיה, משם הגיעו ברכבת המנדטורית לארץ ישראל, ונכלאו במחנה המעפילים עתלית. האם שבה לפראג להשלמת לימודי רפואה והייתה רופאת ילדים בחיפה. האב היה מנהל חשבונות.
סיימה את בית הספר הריאלי בחיפה בשנה בה פרצה מלחמת יום הכיפורים. שרתה בצבא בין השנים 1975–1977 כקצינת ח"ן, תנאי שרות וחינוך בדרגת סגן.
למדה תואר ראשון בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בגבעת-רם בירושלים (1982). תואר שני בתולדות האמנות בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב, בהנחייתו של פרופ' מוטי עומר (1997). בשנים 13–2010 חזרה לאוניברסיטה העברית ללימודים לקראת תואר דוקטור בתוכנית מחקר בלימודי תרבות.
חינוך והוראה.
כסטודנטית לאמנות בירושלים עבדה באגף הנוער במוזיאון ישראל, ומיד עם תום הלימודים חזרה לחיפה ועבדה במוזיאון מאנה כץ בשנים 1986-1981כמרכזת אדמיניסטרטיבית וכעוזרת לאוצרת. ב-1984 הקימה את מגמת האמנות בחטיבה העליונה של בי"ס כרמל-זבולון בקיבוץ יגור, וריכזה אותה עד שנת 1998. במקביל לימדה במכללת עמק יזרעאל והתחילה להרצות במרכז האקדמי ויצו חיפה.
בין השנים 1986–1989 הדריכה טיולים במסגרת "החברה הגיאוגרפית" למצרים ולאיטליה בדגש על אמנות.
בשנים 1993–1995 הייתה שותפה לכתיבת תוכנית לימודים באמנות לחטיבה העליונה במשרד החינוך ובין השנים 1991–1994 שימשה מדריכה ארצית להוראת אמנות בחטיבה העליונה מטעם האגף לחינוך התיישבותי במשרד החינוך.
בין השנים 1990–2020 הייתה מרצה בסגל הקבוע של המרכז האקדמי ויצו חיפה, בתחומי האמנות העכשווית, אמנות ותרבות ישראלית וחינוך לאמנות, והייתה מעורבת בפרויקטים שונים של המכללה. אצרה תערוכות רבות בגלריה של המכללה ביניהם תערוכות של פרויקטים שהובילה.
משנת 1990 ואילך מרצה במכון לאמנות של המכללה האקדמית אורנים. במסגרת זאת מלמדת קורסים באמנות עכשווית וישראלית. בעבר ריכזה את פרויקט הגמר, ואצרה תערוכות בוגרים של המכון.
הגלריה במרכז האקדמי ויצו חיפה.
בין השנים 1998–2007 יזמה וריכזה פרויקט אוצרות בין-מחלקתי ייחודי מסוגו, בו נעשה תהליך עומק של מחקר, אוצרות, כתיבה ועיצוב תערוכות. חלל התצוגה תוכנן ועוצב על ידי סטודנטים לאדריכלות ולכל תערוכה עוצב קטלוג בידי סטודנטים לתקשורת חזותית בהנחייתו המקצועית של המעצב חיים שטייר. במהלך השנים הורחב הפרויקט לשיתופי פעולה נוספים עם מחלקות העיצוב או עם יוצרים נוספים. בתערוכות אלה השתתפו אמנים ומעצבים וותיקים וצעירים, ביניהם: מיכאל סגן-כהן, ציבי גבע, מאיר פיצ'חדזה, עידית לבבי-גבאי, רוני סומק, חן שיש, אלכס קרמר, רעות פרסטר, יצחק גולומבק, טליה טוקטלי, אסתי קנובל, הילה בן ארי ואחרים.
החל משנת 2007 ועד לסגירת הגלריה ב-2020, אצרה את מירב התערוכות בגלריה של המרכז האקדמי ויצו חיפה. בתערוכות עלו תכנים הנוגעים לאמנות ישראלית עכשווית וניתן ייצוג לנעשה בשדה העיצוב הישראלי. התערוכות המגוונות חשפו את הסטודנטים מן המחלקות השונות למתרחש בעולם האמנות והעיצוב הישראליים על בסיס קבוע, והיו פתוחות לקהל הרחב.
אוצרות עצמאית.
החל משנת 1998 פועלת גם כאוצרת עצמאית בגלריות ובמוזיאונים ברחבי הארץ. כבר מתחילת דרכה כאוצרת הלך והתפתח מכנה משותף לחלק ניכר מן התערוכות: עיסוק בשאלות של זהות וזיכרון במרחב הפרטי ובמרחב החברתי, מן ההיבט הביוגרפי-אישי ומן ההיבט הקולקטיבי. תערוכות מובילות בהקשר זה היו: "מונח ברקמות העור" (גלריית מרכז ההנצחה בטבעון ופורום המוזיאונים, 2002),שעסקה בדימויים של אלם והיעדר ביצירתם של אמנים בני הדור השני לשואה; "הבתים שבבית גרים בדירות" (מוזיאון פתח-תקוה לאמנות, 2008),שעסקה בשאלות זהות באמנות העכשווית על רקע חוויות הגירה במשפחה ושילבה בין אמנות פלסטית וקולנוע; "אוצרות זוכרת" (מוזיאון פתח-תקוה לאמנות, 2011), תערוכת זיכרון לאמן מאיר פרנקו אשר הציגה אג'נדה אוצרותית העוסקת בייצוג זיכרון במסגרת התערוכה "אוצרים בע"מ" (באוצרותה של רויטל בן אשר פרץ).
גטניו נוטה לאוצרות רב-תחומית, כזאת שמשלבת בין תחומים שונים: אמנות פלסטית על מגוון המדיומים שלה, עיצוב וקראפט על כל תחומיהם, קולנוע ועוד, ומעמידה את טשטוש הגבולות בין התחומים כעקרון אוצרותי.
הגישה הרב-תחומית באוצרות קיבלה ביטוי נרחב בתערוכות במוזיאון ארץ ישראל, אשר שילבו בין אמנות לאומנות (Craft), ושמו דגש על מרכזיות הקונספט בתחומי עיצוב שונים אשר הוצגו זה לצד זה בתערוכות.