זַעֲמַן סִינַי (שם מדעי: "Platyceps sinai") הוא מין של נחש מסוג זעמן שאנדמי לנגב, סיני ודרום ירדן. בישראל הוא מצוי במדבר יהודה, דרום הנגב, הערבה והרי אילת. מאופיין בגוף מאורך עם טבעות שחורות וצהובות לסירוגין. הוא דומה למין זעמן יפהפה. בעבר הוא היה בסוג זעמן, אך הועבר לסוג Platyceps (אין שם עברי).
נחש דק המגיע לאורך 60 סנטימטרים. נחשב לאחד הנחשים הנדירים והיפים בישראל. מאכלס בתי גידול מצוקיים מדבריים, בעל יכולת טיפוס מצוינת על קירות ומצוקים. ניזון מלטאות ופרוקי רגליים, אינו ארסי ואינו מסוכן כלל לאדם.
יהדות סודאן
יהדות סודאן נוסדה בסוף המאה ה-19, והייתה מרוכזת ברובה בבירה ח'רטום. בשיאה מנתה כאלף איש. באמצע המאה ה-20 הקהילה כללה כ-350 יהודים, בעיקר ממוצא ספרדי שבנו בה בית כנסת ובית ספר יהודי. בין השנים 1948 ו-1956, חלק מחברי הקהילה עזבו את סודאן. הקהילה חדלה להתקיים סופית בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20.
תולדות הקהילה.
היהודים הראשונים שהתיישבו בסודאן הגיעו אליה ממצרים במחצית השנייה של המאה ה-19, כאשר מצרים שלטה בה בחסות עות'מאנית. המשפחות הראשונות התיישבו בערים אומדורמאן וח'רטום, השוכנות במקום המפגש של הנילוס הכחול והנילוס הלבן, מקום מפגש הידוע בכינוי "הנשיקה הגדולה ביותר בעולם". שתי הערים ישבו על דרך שיירות קדומה אשר שימשה למסחר, וכמו סוחרים רבים, גם המשפחות היהודיות מצאו בהן פוטנציאל עסקי וכן חופש פולחן דתי.
ב-1881, פרץ בסודאן מרד עממי נגד השלטון, ומנהיג המרד, מוחמד אחמד אבן עבדאללה, הכריז על עצמו כ"מַהְדִי", וראה בשלטון העת'מאני־מצרי כופר שהתרחק ממצוות האסלאם. בסדרה של קרבות גבר צבאו על החיל המצרי וכבש שטחים נרחבים מחבל ארץ זה. ב-1885, הביס צבאו גם את כוחות הצבא הבריטי וכבש את ח'רטום. ראשו של המושל הבריטי צ'ארלס גורדון נערף והובא לידי המהדי, ובכך ביסס המהדי את אזור שליטתו, למעשה על רוב שטחי סודאן, כמדינה עצמאית. הוא נפטר מספר חודשים לאחר מכן, ואולם יורשו הח'ליפה עבדאללה א־תַעַאיֻשִי, המשיך בדרכו. סך הכל התקיימה המהדיה רק 13 שנה, שבסופן, ב-1898, גברו כוחות הצבא הבריטי על צבאו של הח'ליפה וכוננו בסודאן שלטון אנגלו־מצרי. אלא ששמונה המשפחות היהודיות שחיו בסודאן באותה עת, בדומה ליתר הלא־מוסלמים, נאלצו להתאסלם בתקופת המהדיה, והגברים, ראשי המשפחות, נאלצו לשאת נשים שניות, מקומיות ומוסלמיות. נציג היהודים האנוסים בחצרו של הח'ליפה, בסיוני (במקור "בן ציון קושטי"), נהג להניח תפילין בכל בוקר ולהתפלל שחרית, גם לפני שיצא לתפילת יום השישי במסגד. עם כינון השלטון האנגלו־מצרי יכלו האנוסים לחזור בגלוי ליהדותם. אשתו הסודאנית־קופטית של בסיוני וארבעת ילדיהם גוירו ב-1908 על ידי הרב הראשי של אלכסנדריה.
בראשית המאה ה-20, ובמיוחד בשנות ה-20 של אותה מאה, גבר זרם המהגרים היהודים לסודאן, מרביתם ממצרים. הקהילה היהודית המצרית הייתה מורכבת גם מיהודים מכל קצוות העולם, וכך גם הפכה הקהילה היהודית-סודאנית למגוון של עדות. רוב יהודי סודאן ישבו בשתי הערים הגדולות והסמוכות זו לזו, אומדורמאן וח'רטום, וכן בואד מדני. מיעוטם ישבו בפורט סודאן שלחופי ים סוף, ומשפחות ספורות חיו באזורים מרוחקים יותר. בשל מיעוטם היחסי הם קיימו יחסים הדוקים עם הקהילה היהודית בקהיר ובאלכסנדריה, באו איתן בקשרי חיתון והיו נתונים לסמכותם של הרבנים במצרים. באין רב מקומי הובא מארץ ישראל הרב שלמה מלכה, שכיהן כרב הראשי של הקהילה בין השנים 1906-1949. על אף מוצאן השונה של המשפחות, וככל הנראה בשל מיעוטם, היהודים בסודאן התפללו באותו בית כנסת ומרביתם גם סיגלו אורח חיים אירופי ומודרני, כמו רבים מבין הזרים ובני המיעוטים באותה העת.
מלחמת העולם השנייה ועליית כוחו של הרעיון הלאומי, ציוני וערבי כאחד, העלו בסודאן קולות נגד היהודים. נקודת רתיחה נוספת הייתה ב-1956 עם מבצע קדש, קבלת העצמאות של סודאן והצטרפותה לליגה הערבית. מרבית היהודים עזבו את סודאן עד שנת 1967, והמעטים שנותרו עזבו עד 1970, ובכך נעלמה לחלוטין הקהילה היהודית מסודאן. רבים עזבו לארצות הברית, לאירופה וכן לניגריה, וככל הנראה כמחצית מהם היגרו לישראל.
בנובמבר 2019 קרא השר הסודני לענייני דתות, נאסר א-דין מופרח, ליהודי סודאן לשוב אליה ולסייע בבנייתה מחדש אחרי הפלת הרודן עומר אל-בשיר.
יחסי בנגלדש–ישראל
בין מדינת ישראל והרפובליקה העממית של בנגלדש לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים או יחסי סחר רשמיים, נכון ל-2021.
בנגלדש היא אחת מתוך 28 מדינות החברות באו"ם שאינן מכירות במדינת ישראל.
היסטוריה.
בתאריך 4 בפברואר 1972, כשנה לאחר הכרזת העצמאות של בנגלדש מפקיסטן במהלך חודש מרץ 1971, ישראל הכירה רשמית בעצמאותה של המדינה החדשה, ובכך הייתה המדינה הראשונה בעולם שהכירה בבנגלדש. הדבר נבע במידה רבה מנטייתה החיובית של דעת הקהל בישראל ביחס למאבק הבנגלדשי לעצמאות, וזאת במסגרת ההשוואה המתבקשת למאבק העם היהודי לעצמאות מדינית במדינת ישראל. עם זאת, בשל זהותה האסלאמית המובהקת של המדינה החדשה, ושאיפתה לכינון יחסים קרובים עם מדינות ערב והעולם המוסלמי, ממשלת בנגלדש דחתה באופן רשמי את ההכרה הישראלית, כאשר שר החוץ של בנגלדש דאז, קהונדוקר מושטק אהמד, שלח מכתב לממשלת ישראל בשם ממשלת בנגלדש, בו מסר כי בנגלדש אינה יכולה לקבל את ההכרה הישראלית בה.
באופן הצהרתי ועקבי, בנגלדש תומכת לאורך השנים בסופו של "הכיבוש הבלתי חוקי של פלסטין", וכן בהקמת מדינה פלסטינית ריבונית.
במהלך המחצית הראשונה של שנת 2000, החלו מגעים חשאיים ראשונים בין שתי המדינות לקראת כינונם של יחסים דיפלומטיים. עם זאת, מגעים אלו לא נשאו פרי.
במהלך חודש נובמבר 2003, העיתונאי הבנגלדשי הפרו-ציוני סלאה צ'ודהורי נעצר בשל ניסיונו לטוס לתל אביב, והועמד לדין בגין "המרדה, בגידה, וחילול השם". בסופו של דבר צ'ודהורי נידון למאסר של שבע שנים.
בעקבות מלחמת לבנון השנייה בשנת 2006, בנגלדש הציעה לשלוח כוחות צבא לאזור דרום לבנון כחלק ממשימתו של כוח האו"ם המופקד על שמירת השקט באזור. עם זאת, הצעה זו נדחתה על ידי ישראל, וזאת עקב חוסר נכונותה של בנגלדש להכיר רשמית במדינת ישראל. חרף אי ההסכמה הישראלית, בנגלדש ונפאל היו המדינות הראשונות שכוחותיהם הגיעו לחופי דרום לבנון, וזאת בשעה ששאר מדינות המערב, וביניהן התורמת העיקרית לכוח האו"ם, צרפת, התעכבו בפריסת חייליהם.
בהמשך, ומיד לאחר ששאר כוחות האו"ם הגיעו לאזור, הכוחות הבנגלדשים נאלצו לעזוב באופן מיידי, מתוקף ההכרה בבנגלדש כצד שאינו נייטרלי בסכסוך, וזאת גם בשל הצהרתו של שר חוץ הבנגלדשי מורשד קהאן, שתיאר את המתקפה הישראלית בשטח לבנון כ"טרור מדיני", והכריז בדבר העברת סיוע הומניטרי לעם הלבנוני ולעם הפלסטיני בעקבות תקיפות צה"ל.
בהצהרה שפורסמה בג'רוזלם פוסט בתאריך 2 בספטמבר 2011, מסר דובר מטעם ממשלת ישראל כי .
ב-22 במאי 2021 הודיעה ממשלת בנגלדש על הסרת הכיתוב בדרכון המדינה שאסר לבקר בישראל.
יחסי מסחר.
לאורך השנים, בנגלדש הקפידה בדבר הטלת חרם כלכלי מלא על מדינת ישראל, וזאת חרף העובדה ששתי המדינות חברות בארגון הסחר העולמי. בנגלדש גם אוסרת על כל מגעים כלכליים בין אזרחיה ואזרחי ישראל.
עם זאת, במהלך בשנת 2014, ולאחר פרסום סטטיסטיקה רשמית מטעם הלשכה לקידום הייצוא בבנגלדש, התגלה כי בנגלדש ייצאה כמות קטנה של סחורה, בשווי של כ-2,577 דולר, לישראל במהלך השנה הפיסקלית 2013-14.
על פי נתוני OEC, בשנת 2016 היקף הייצוא הישראלי לבנגלדש הסתכם ב-752 אלף דולר אמריקאי; הסחורה כללה בעיקר טלפונים, כלים רפואיים ומוצרים כימיים. באותה השנה, ישראל ייבאה מבנגלדש סחורה בשווי 45 מיליון דולר אמריקאי; הסחורה כללה בעיקר מוצרי טקסטיל (99%).
עונת 1998/1999 ב-NBA
עונת 1998/1999 היא העונה ה-53 של ליגת ה-NBA. בעקבות שביתת שחקנים התעכבה תחילת העונה והיא החלה רק ב-5 בפברואר 1999. בעונה המקוצרת שיחקה כל קבוצה 50 משחקים בלבד במהלך העונה הסדירה ומשחק האולסטאר בוטל. העונה הסתיימה כשסן אנטוניו ספרס זכתה בתואר האליפות הראשון שלה לאחר שניצחה בסדרת הגמר את ניו יורק ניקס בתוצאה 1–4. טים דאנקן זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר לאחר שהעמיד במהלך הסדרה של 27.4 נקודות, 14.0 ריבאונדים ו-2.2 חסימות למשחק. ניו יורק ניקס הגיעה למעמד הגמר למרות שהייתה מדורגת רק במקום השמיני במזרח ובכך הפכה לראשונה לעשות זאת. נכון ל-2020 אף מדורגת שמינית לא הצליחה לשחזר הישג זה ב-NBA. ל-MVP של העונה הסדירה נבחר קארל מלון מיוטה ג'אז, בפעם השנייה בקריירה, שקלע 23.8 נקודות בממוצע למשחק לאורך העונה והוביל את קבוצתו למאזן הניצחונות השני בטיבו בליגה (37-13, זהה למאזנה של סן אנטוניו שדורגה מעל יוטה בשל יתרון במפגשים הישירים בין הקבוצות).
דראפט 1998.