באוקטובר 1871 מרסטרנד נפגע מדימום מוחי ושיתק חלקית, ואיבד חלק ניכר מכושר עבודתו לפני מותו בשנת 1873.
הכרה מאוחרת.
לבני דורו ולעוד כמה דורות, מרסטרנד היה בין הציירים הגדולים של דנמרק בכל הזמנים, אין ספק שהוא היה פרודוקטיבי מאוד ושלט במגוון מדהים של ז'אנרים - חוסר העניין שלו בציור נוף היה בולט.
ככל שהתקדמה המאה העשרים, עבודתו נעשתה פחות מוערכת מבחינה אמנותית ויצאה מהאופנה; לעומת זאת, נראה כי העשורים האחרונים מעניקים לו הערכה חדשה.
קרחון נוד ראסמוסן
גביע הקונפדרציה האפריקאי
גביע הקונפדרציה האפריקאי (באנגלית: CAF Confederation Cup) היא תחרות קבוצות כדורגל בינלאומית שנתית, בין קבוצות שסיימו במקומות הגבוהים של מספר ליגות האפריקאיות בכירות שלא מקבלות כרטיס ישיר לליגת האלופות האפריקאית, לפי דירוג הליגות האפריקאיות של ה-CAF. היא שייכת לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF). קבוצת מ.ס. ספקסיאן היא שיאניות הזכייה בטורניר עם שלוש זכיות. תוניסיה ומרוקו הן המדינות המצליחות ביותר בגביע זה עם 5 זכיות של קבוצות מהליגה שלהן כל אחת בגביע זה.
היסטוריה.
הטורניר החל בשנת 2004 כטורניר השני בחשיבותו אחרי ליגת האלופות האפריקאית, והוא בעצם איחוד בין שתי תחרויות עבר: גביע CAF וגביע אפריקה למחזיקות גביע. ב-2013 הפכה מ.ס. ספקסיאן התוניסאית, לקבוצה הראשונה שזוכה 3 פעמים בטורניר, ומחזיקה בשיא זה עד היום.
פורמט הטורניר ותנאי קבלה.
המשתתפות בטורניר זה הם זוכות הגביעים המקומיים (גביעי המדינה הרשמיים) מ-55 ההתאחדויות והקונפדרציות השונות באפריקה, ונוסף אליהם מצטרפות הקבוצות המסיימות במקום השלישי מ-12 הליגות המדורגות גבוהה ביותר בדירוג הליגות של CAF.
התחרות מחולקת ל-2 שלבים: שלב A ושלב B.
בשלב A מתקיימות תחרות מוקדמות לטורניר המתחיל משלב של 32 קבוצות בשיטת נוק-אאוט, כאשר שוויון מוכרע במידת הצורך ביתרון שערי חוץ. לאחר מכן 16 הקבוצות שהודחו מליגת האלופות האפריקאית מצטרפות לסיבוב הבא ומתבצע עוד סיבוב משחקי נוקאאוט.
בשלב B 16 הקבוצות שהעפילו לשלב הבתים של התחרות מחולקות ל-4 בתים, שם כל קבוצה משחקת 6 משחקים (נגד כל קבוצה בבית שלה, במשחק ביתי ומשחק בחוץ), בשיטת הניקוד 3-1-0 (3 נקודות עבור ניצחון, נקודה עבור תיקו ואפס נקודות עבור הפסד). לאחר מכן 2 הקבוצות במקומות הראשונים בארבעת הבתים עולות לשלב נוק-אאוט בשיטת בית-חוץ, כך משוחקים שלבי: רבע הגמר, חצי הגמר וגמר הגביע. החל מעונת 2019/2020, שלב הגמר משוחק במשחק אחד במגרש נייטרלי.
במקרה של שוויון במספר השערים בין קבוצות, תנצח הקבוצה שהבקיעה את מספר שערי החוץ הגבוהה יותר. אם גם מספר שערי החוץ הוא שווה, המשחק השני נכנס להארכה, ואם בהארכה אין הכרעה עוברים להכרעה בדו-קרב פנדלים מהנקודה הלבנה.
מחזיקת גביע הקונפדרציה האפריקאי עולה לגמר הסופר קאפ האפריקאי ומתמודדת נגד מחזיקת ליגת האלופות האפריקאית באותה העונה. משחק זה משוחק בעונה העוקבת לעונת הזכייה במפעלים, וגמר זה משוחק במשחק אחד, באצטדיונה הביתי של מחזיקת גביע ליגת האלופות.
פרסי הזכייה במפעל.
במסגרת הסכם החסות של קונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF), 16 הקבוצות החזקות בטורניר קיבלו את הפרסים באופן הבא בין השנים 2017 ועד 2020:
אלפונסו מרטינז דומינגז
אלפונסו מרטינז דומינגז (בספרדית: Alfonso Martínez Domínguez; מונטריי, נואבו לאון, 7 בינואר 1922 – איבידם, 6 בנובמבר 2002) היה פוליטיקאי מקסיקני, חבר מפלגת המהפכה המוסדית.
בין השנים 1970–1971 הוא היה יורש עצר של המחוז הפדרלי, תקופה בה הואשם על ידי ממשלת מקסיקו בהשתתפות בדיכוי הפוליטי לאחר תנועת 1968 במקסיקו ובטבח יום חמישי בקורפוס. בין השנים 1979–1985 כיהן כמושל מדינת נואבו לאון. הוא זכה לכינוי "הלקונסו" על ידי הקבוצה הצבאית לוס פלקונס.
קריירה פוליטית.
הוא כיהן כסגן פדרלי בתקופת הרשות המחוקקת 40 בשנים 1946–1949, בבית המחוקקים 42 בין השנים 1952–1955, ובמהלך בית המחוקקים 46 בין השנים 1964 עד 1967, בה שימש כמנהיג לשכת הצירים הראשונה המונה כמה חברים, בראשות הטקס. כניסתו של גוסטבו דיאז אורדז לנשיא מקסיקו, שבשנת 1968 מינה אותו לנשיא הלאומי של ה-PRI. הוא היה מזכ"ל CNOP בין השנים 1962–1965.
פיזיקה של הפסנתר
בניין הבורסה (סנקט פטרבורג)
בניין הבורסה (ברוסית: Зда́ние би́ржи) הוא המבנה המרכזי באי וסילי שסנקט פטרבורג. הוא נבנה עבור הבורסה העירונית, אך לימים שימש לצרכים אחרים. במשך זמן רב שוכן בבניין תערוכת המוזיאון המרכזי של הצי (לפני שזה עבר לצריף קריוקוב). בשנת 2014 הועבר הבניין לאחריות מוזיאון ארמיטאז'.
היסטוריה.
ההחלטה לשפר את השטח הלא מפותח של האי וסילי התקבלה על ידי הוועדה למבנים עירוניים בצורה של תוכנית שאושרה בשנת 1767. השטח הריק היה צריך להיות מעוצב לכיכר בצורת פרסה. במשך שש שנים, בשנים 1783–1789, על פי פרויקט של ג'אקומו קווארנגי, הבניין הראשי של האקדמיה למדעים, כמו גם החלק הקעור של המחסן הצפוני (1795–1797) נבנו על גדות נייבה הגדולה. לפיכך, נבנו בניינים משמאל וימין.
הבנייה החלה בשנת 1783, אך בשנת 1787 הוקפאה הבנייה בשל העובדה שהבניין שהוקם אינו תואם את מראה התכנון העירוני. על פיתוח הפרויקט החדש הופקד האדריכל דה תומון. בשנת 1805–1810 האדריכל תומאס דה תומון בנה על שטח ריק בין בנייני בניין הבורסה החדש העונה על צורכי הכלכלה הצומחת של רוסיה, אך הבניין לא הושלם בגלל המלחמה עם נפוליאון.
בחזית הבניין התקין האדריכל שני עמודים רסטרליים עם פסלי דל אלי ים. בשנות השישים של המאה העשרים התעוררה אגדה בקרב מדריכי התיירות לפיה הפסלים סימלו את הנהרות הרוסים הגדולים: הוולגה, הדנייפר, נייבה ונהר וולחוב. מאוחר יותר, בשנים 1826–1832, האדריכל איוואן לוקיני יזם בניית בנייני המחסנים הדרומיים והצפוניים ומבנה המכס, שהשלים בכך את ההרכב האדריכלי של הכיכר.
בשנים 1939–1941, בבניין שכן המוזיאון המרכזי של הצי. בשנות האלפיים תכנן מינהל העיר סנקט פטרבורג לפנות את המוזיאון ולהעביר את הבניין לאחריות בורסת הסחורות.
בסופו של דבר, הוועדה לפיקוח, שימוש והגנה על מונומנטים (KGIOP) בקיץ 2007 החלה לפתור את נושא העברת המוזיאון לבניין צריף קריוקוב (המהלך בוצע בשנת 2010).
בדצמבר 2013 החליט מושל סנקט פטרבורג גאורגי פולטאבצ'נקו כי בניין הבורסה יועבר לידי מוזיאון ארמיטאז' הממלכתי כדי ליצור את מוזיאון הגווארדיה הרוסית.
קרחון קנוד ראסמוסן
מסעות רע
מסעות רע (באנגלית: Ra expeditions) הן שתי משלחות שהפליגו בשנת 1969 ב בהנהגתו של ההרפתקן והאתנוגרף הנורווגי תור היירדאל במטרה להוכיח שאפשר לחצות בעזרתן את האוקיינוס האטלנטי ממזרח למערב.
רקע.
הטענה המרכזית של תור היירדאל במשך כל חייו הייתה שהדמיון בין נכסים תרבותיים של עמים השוכנים במקומות רחוקים זה מזה אינו מקרי, ובמיוחד הדמיון שבין התרבות של מצרים העתיקה ותרבויות אחרות באפריקה לבין התרבויות של אמריקה הדרומית ופולינזיה. בנוסף לדמיון בסגנון הציורים או במבנים כדוגמת הפירמידות, הוא הצביע גם על דמיון בכלי שיט, דוגמת סירות עשויות קנים באגם טיטיקקה שבאמריקה הדרומית ובאגם צ'אד באפריקה, כמו גם הדמיון בין מבנים בפולינזיה לפירמידות במצרים.
ארכאולוגים רבים (המכונים "isolationists", כלומר תומכי התרבויות המבודדת) סברו כי זהויות כאלה בין נכסים תרבותיים יתקיימו רק אם בני אדם המצויים בתנאים דומים יישמו פתרונות דומים לבעיות ולהתפתחויות תרבותיות (באופן אנלוגי לאבולוציה מתכנסת). הם לא מסכימים שקיימת השפעה של עמים זרים מעבר לים, מכיוון שלא ניתן היה לחצות את האוקיינוס עם האמצעים של אותה תקופה. היירדאל שהיה, "דיפוזיניסט", יזם משלחות שנועדו להוכיח שעמים מצפון אפריקה יכלו לחצות את האוקיינוס האטלנטי עם סירות הקנים של אז.
רע 1.
ב-25 במאי 1969 הפליג היירדאל מאספי במרוקו מערבה בספינה ששמה "רע" (Ra) באורך 15 מטרים. ספינה זו, שנקראה על שם אל השמש המצרי רע, ועוצבה על פי המודל המצרי-פיניקי, נבנתה על ידי עוזריו מ-12 טונות של פפירוס. הם קיבלו הדרכה על ידי שלושה בוני סירות פפירוס מאנשי בודומה מבול (Bol) שעל אגם צ'אד.
עם זאת, היו חילוקי דעות במהלך הבנייה מכיוון שבוני הסירות מצ'אד לא היו מוכנים לדבוק במפרט מהתבליטים המצריים וציורי הקיר. בנוסף, פרטים כמו הגאים, זוהו רק במעורפל מהתבניות. קשיים אלו הביא לפגמים בתכנון שהקשו עד מהרה על המסע. בנוסף לשבירה כמה פעמים של ההגה הכפול (היגוי), הלך החלק האחורי ושקע והאט את מהירות השיט. לאחר סערה שסחפה כמות גדולה של פפירוס בצד הרוח, ננטשה רע לאחר יותר מ-5,000 קילומטרים ו-56 ימי שיט ב-18 ביולי, כמה ימים לפני היעד ברבדוס, למרות מחאות מצד חלק מאנשי הצוות.
להיירדאל היה חשוב בניסוי זה לאסוף כמה שיותר בני לאומים שונים עם מחויבות למטרה משותפת במקום מצומצם:
ספינת הקנים הפליגה תחת דגל האומות המאוחדות.
רע 2.
לאחר החוויות מהמסע הראשון של רע, הפקיד היירדאל את בניית כלי השיט הבא בידי ארבעה אינדיאנים מבני האיימרה מאזור אגם טיטיקקה, מתוך הנחה שסירותיהם קרובות יותר למוצא המצרי המשוער מאלה של פנים אפריקה. בין היתר, בגלל הירכתיים המורמים שנראו חסרי תועלת לבוני הסירות מצ'אד, והיו מובנים מאליהם לבוני הסירות מאגם טיטיקקה. אם התזה של היירדאל כי המצרים הביאו את תרבותם למרכז אמריקה תתגלה כנכונה, אזי סביר יותר שהאנשים סביב טיוואנאקו ירשו את מושגי בניית הספינות של "אבותיהם" מאשר תושבי אגם באמצע אפריקה שבקושי הושפעו מהתרבות המצרית.