באוקטובר 1952 חזר אלוף לבקשתו לכס השיפוט, ומונה למשרת שופט שלום ראשי נודד שתחום שיפוטו השתרע על כל רחבי המדינה, תפקיד אשר מילא עד פרישתו מכס המשפט בשנת 1972. בתור שופט שלום נודד, תפקידו היה לנדוד בין ערים בהן לא היה בית משפט השלום קבוע. בין היתר ישב אלוף בדין בעכו, באר שבע (1953–1957), אילת, רמלה, אשקלון, רחובות, פתח תקווה ונתניה.
ביולי 1967, לאחר מלחמת ששת הימים, בתקופת כהונתו של שר המשפטים יעקב שמשון שפירא, התמנה אלוף, במקביל לתפקידו כשופט שלום נודד, לממונה על מערכת המשפט בגדה המערבית.
בדצמבר 1972 פרש אלוף מכס השיפוט ולא שב לעסוק במשפט.
פז בש
פז בש (נולדה ב-28 ביוני 1983) היא רוכבת אופניים ישראלית. 5 פעמים ברציפות אלופת ישראל במרוץ נגד השעון (2012–2016) ופעמיים ברציפות אלופת ישראל במרוץ כביש (2013–2014). ב-2014 רכבה במסגרת קבוצת הנשים המקצועית הבלגית - טופספורט פלנדרן. ב-2016, רכבה בקבוצה הבלגית Autoglass Wetteren-Group Solar. היא רוכבת (נכון ל-2019) בקבוצה הישראלית IGP.
ביוגרפיה.
נולדה וגדלה בקיבוץ ראש הנקרה. בצעירותה התחרתה בשחייה. בגיל 25 החלה לרכוב באופן תחרותי באופניים, לאחר שאחותה, אורת בש משכה אותה לתחום.
מרוץ ערד 2016.
בש נחשבה כמועמדת מובילה לייצוג ישראל באופני כביש באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). כרוכבת בנבחרת ישראל, נטלה בש חלק במרוץ ערד שנערך במרץ 2016. במרוץ הראשון בסדרת שלושת המרוצים החד-יומיים ניצחה שני בלוך ובעקבות ניצחון זה הורה הצוות המקצועי של הנבחרת הישראלית לכל שאר הרוכבות הישראליות, לעבוד עבור שני בלוך בשני המרוצים שנותרו. במרוץ השני סיימה פז בש שנייה (לאחר רוכבת מקפריסין שניצחה במרוץ) ושני בלוך סיימה שלישית. הצוות המקצועי של נבחרת ישראל הישעה את פז בש מהנבחרת בסיום המרוץ בשל אי-ציותה להוראותיו (שפגע בסיכוי להביא רוכבת ישראלית לאולימפיאדה) ובכך בא לסיומו ניסיונה להגיע למשחקים האולימפיים.
ואט פרה טאט דוי סוטפ
ואט פרה טאט דוי סוטפ (בתאית: วัด พระ ธาตุ ดอย สุ เทพ) הוא מקדש בודהיסטי טרוואדי במחוז צ'יאנג מאי בתאילנד. המקדש נקרא לפעמים גם דוי סוטפ על-שם ההר (דוי) סוטפ עליו הוא נמצא.
לפי המסורת בתוך הצ'אדי שבמקדש נמצא קצת מהאפר של בודהה, מספרים על קבוצת נזירים שרצו לבנות מקדש חדש באזור, רעיונם היה לקשור את האפר לפיל ולשלח אותו בטבע, איפה שהפיל יעצור שם יהיה מקום המקדש וכך היה, הפיל הגיע לפסגת ההר והחל לבכות, שמעו הנזירים את קולות הפיל יוצאים מפסגת ההר ושם בנו את המקדש.
מקדש זה מאופיין בפעמונים הרבים שבתוך המתחם, אנשים רבים כותבים משאלות על ענבל הפעמון ותולים אותו במתחם המקדש, אחת לכמה זמן מתיכים את כל הפעמונים לצלם בודהה חדש
גאוגרפיה.
המקדש ממוקם 15 קילומטר (9.3 מייל) מהעיר צ'יאנג מאי, ונחשב כאתר קדוש לרוב תושבי תאילנד. מהמקדש ניתן לראות נופים מרהיבים של העיר צ'יאנג מאי, והוא מהווה יעד פופולרי לתיירים.
מבנה.
המקדש נוסד, על פי המסורת, בשנת 1383. בנייתו נמשכה מאות שנים, שבהן נוספו לו תוספות ראווה, פסלים, מקומות קדושים פנימיים ועוד.
הדרך הסלולה הראשונה אל המקדש נבנתה בשנת 1935. ממנה ניתן לעלות אל המקדש באמצעות מאות מדרגות או ברכבל.
רנדי שקמן
רנדי ויין שקמן (באנגלית: Randy Wayne Schekman; נולד ב-30 בדצמבר 1948) הוא ביולוג יהודי אמריקאי, החוקר ביולוגיה של התא באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. היה העורך הראשי של PNAS. ב-2013 זכה יחד עם שני שותפים בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה.
קורות חיים.
שקמן נולד במינסוטה שבארצות הברית. ב-1971 סיים את התואר הראשון שלו בביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. במהלך לימודיו הוא עבד במעבדות בכימיה וכן במסגרת חילופי סטודנטים, למד שנה אחת באוניברסיטת אדינבורו. ב-1975 סיים את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת סטנפורד בנושא של שכפול DNA. בזמן הדוקטורט עבד שקמן בין היתר עם ארתור קורנברג. לאחר מכן עשה בתר-דוקטורט במעבדה של ג'ונתן סינגר, באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, אשר פרסם את המודל המוזאי (mosaic model) של מבנה הממברנה. ב-1976 חזר שוב לברקלי, שם קיבל משרה כפרופסור.
מאז 1991 שקמן הוא חוקר במחלקה לביוכימיה וביולוגיה מולקולרית ב-Howard Hughes Medical Institute שבאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. קודם לכך היה שייך למחלקה לביוכימיה של האוניברסיטה. המחקר שלו עוסק בתנועה של בועיות ברמה מולקולרית בתאים איקריוטים, ובהם של שמרים. לתנועת הבועיות יש תפקידים פיזיולוגיים רבים, ובהם חלוקת תא, תקשורת בין-תאית ובפרט בין תאי עצב, הוצאה של הורמונים ועוד. יש קשר בין פגמים בתהליכים אלה לבין מחלות שונות, ובהן סוכרת ומחלות זיהומיות שונות.
ב-2006 הוא הפך לעורך הראשי של PNAS. כמו כן, במהלך הקריירה שלו היה עורך כתב העת לביולוגיה תאית (Journal of Cell Biology), כתב העת השנתי לביולוגיה תאית (Annual Review of Cell Biology) וכתב העת לביולוגיה מולקולרית של התא (Molecular Biology of the Cell). ב-1992 נבחר להיות חבר באקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית). ב-2002 זכה בפרס לסקר למחקר רפואי בסיסי. כמו כן, הוא חבר בוועדה של פרס שאו. ב-2013 הפך לחבר זר בחברה המלכותית וכן זכה שקמן יחד עם ג'יימס רותמן ותומאס סודהוף בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה.
מחקריו.
במעבדה שלו פיתחו שיטה ביוכימית לבדיקת ההעברה של פוליפפטידים ל-ER ומשם לגולג'י. החלבונים שלא התקפלו כמו שצריך וצריכים להיות מופרשים עוברים מה-ER לאזור אחר בצורה הפיכה באמצעות בועיות. חלבוני Sec הם שנחקרים במעבדתו. לפי ניסויים גנטיים שביצעו בחלבונים אלה, בהם נעשו מוטציות, החלבונים קשורים להעברה של חלבונים מופרשים מחוץ לתא. לאורך השנים מצאו במעבדתו מוטציות המשפיעות על כל מסלול ההפרשה של חלבונים מהתא. כמו כן, הצליחו לחקות את תהליך ההעברה של חלבונים מחוץ לתא in vitro, וכך גילו חלבונים שונים שחשובים לתהליך ההעברה של חלבונים מחוץ לתא, ממצאים שהיו חשובים להבנת התהליך.
כמו כן, מחקריו עזרו בגילוי המבנה של הרשת הפנימית של אזורי התא המובילים להפרשה של חלבונים.
יבגני טארלה
יבגני ויקטורוביץ' טארלה (ברוסית: Евгений Викторович Тарле; 27 באוקטובר (הלוח היוליאני, 8 בנובמבר הלוח הגרגוריאני) 1874 – 5 בינואר 1955) היה היסטוריון סובייטי ממוצא יהודי. בלידתו ניתן לו השם "גריגורי" אותו שינה ל-"יבגני" כאשר התנצר בשנת 1893. עבור מחקריו ההיסטוריים הוענקו לטארלה פרסי סטלין (1942, 1943, 1946) ועיטורי לנין ועיטור הדגל האדום של העמל. לצד העיטורים טארלה גם הוענש לא פעם על ידי השלטונות הסובייטיות.
חייו.
יבגני (גריגורי) טארלה נולד בקייב למשפחת סוחר יהודי עשיר. לאחר זמן קצר המשפחה עברה לחרסון (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה). בהמלצת חברי המשפחה, טארלה הצעיר התחיל ללמוד באוניברסיטת אודסה ולאחר סיום שנת הלימודים הראשונה עבר לאוניברסיטת קייב.
בהיותו בקייב טארלה התאהב בבחורה ממוצא רוסי, נוצרייה אדוקה. בלחצה הוא התנצר באוגוסט 1893 בקתדרלת סופיה הקדושה בקייב ושינה את שמו ל"יבגני". לזכותו יאמר שטארלה אף פעם לא הסתיר את מוצאו היהודי. בשנת 1951, בשיא המאבק נגד קוסמופוליטיות בברית המועצות הוא הודיע במהלך הרצאה שהוא "יהודי ולא צרפתי כפי שחושבים חלק מהנוכחים".
כמו רבים מהסטודנטים, טארלה השתתף באסיפות מהפכנים, השתתף בדיונים בהם נמתחה ביקורת על השלטון ונתן הרצאות לפועלים. במאי 1900 הוא נעצר במהלך אספה ונשלח להוריו שהתגוררו בחרסון. בהיותו חשוד פוליטי נאסר אליו להרצות באוניברסיטאות. כעבר שנה הוא קיבל אישור מיוחד להגיש עבודת גמר לקבלת תואר שני. העבודה הייתה על חייו של תומאס מור ונכתבה ברוח המרקסיזם.
גם לאחר מהפכת אוקטובר הוא נותר ברוסיה הסובייטית והמשיך במחקרים היסטוריים. למרות בקשות של היסטוריונים והזמנות לכנסים הוא אף פעם לא קיבל אישור לצאת מגבולות ברית המועצות. טארלה פרסם מספר רב של ספרים בנושאים היסטוריים שונים. חוקרים אחרים מציינים שבמקרים מסוימים טארלה סטה מהקו ההיסטורי לטובת כישרונו כסופר. למרות שספריו (במיוחד אלו שפורסמו לאחר שנת 1941) תאמו את הקו הפוליטי של סטלין הם חשובים גם היום וכוללים חומר היסטורי רב.
טארלה נפטר בשנת 1955 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
פעילות מדעית.
בשנת 1903, לאחר בקשות חוזרות ונשנות של היסטוריונים רוסים ידועי שם, טארלה קיבל אישור ללמד באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בשנת 1911 הוא סיים את עבודת הדוקטורט בנושא המהפכה הצרפתית. בשנים 1913–1918 במקביל לעבודה באוניברסיטת סנקט פטרבורג, טארלה כיהן כפרופסור באוניברסיטת טרטו.
בשנת 1918 טארלה מונה לפרופסור באוניברסיטת סנקט פטרבורג ולאחר מעברו למוסקבה הוא מונה לפרופסור באוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1927 טארלה נבחר לחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בשנת 1937 טארלה פרסם ספר על חייו של נפולאון. בהמשך הוא כתב מספר ספרים נוספים על היסטוריה של רוסיה. על עבודות אלו הוענק לו פרס סטלין. במהלך מלחמת העולם השנייה טארלה היה פרופסור באוניברסיטת קאזאן.
טארלה היה דוקטור כבוד במספר אוניברסיטאות באירופה ובארצות הברית. לזכרו מוענק בכול שנה פרס בנושא היסטוריה. בשנים 1957–1962 יצאה לאור אוסף ספרים ב-12 כרכים.
יחסים עם שלטונות ברית המועצות.