ב-1868 שימש קרטיס כראש צוות ההגנה שייצג את הנשיא אנדרו ג'ונסון במשפט ההדחה שהתנהל נגדו בסנאט. הוא היה זה שקרא את התשובות לסעיפי ההדחה. נאום הפתיחה שלו ארך יומיים וצוין לשבח על בהירותו המשפטית. קרטיס שיכנע את הסנאט שהליך ההדחה היה צעד משפטי ולא פוליטי, כך שנדרשה שמיעה מלאה של העדויות. בכך הציב קרטיס תקדים שהשפיע על כל תהליכי ההדחה שהתקיימו לאחר מכן.
לאחר זיכויו של ג'ונסון במשפט ההדחה, דחה קרטיס את הצעתו של הנשיא להתמנות למשרת התובע הכללי של ארצות הברית. לאחר מותו של נשיא בית המשפט העליון סלמון צ'ייס ב-1873, היה קרטיס מועמד בעל סיכויים גבוהים להתמנות במקומו, אך הוא לא מונה לתפקיד. ב-1874 הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות למושב בסנאט של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס כנציג המפלגה הדמוקרטית. סך כך הכנסותיו של קרטיס מפרישתו מכס השיפוט ב-1857 ועד מותו ב-1874 הגיעו ל-650,000 דולר.
בנג'מין רובינס קרטיס נפטר ב-15 בספטמבר 1874 בניופורט שברוד איילנד. הוא נטמן בבית הקברות מאונט אוברן שבקיימברידג', מסצ'וסטס.
ישראל מרדכי צישינסקי
ישראל מרדכי צישינסקי (נולד 10 באוגוסט 1983 - א' באלול תשמ"ג) הוא יזם נדל"ן חרדי, ומנכ"ל קהילת פני מנחם, פלג מחסידות גור. מייסד ויו"ר רפואה ושמחה ופעיל במספר גופים התנדבותיים.
ביוגרפיה.
נולד בבני ברק, למשפחה שורשית מחסידות גור. הוריו ניהלו מאפייה בעיר ("מאפיית צישינסקי"). למד בישיבת שפתי צדיק בחצור הגלילית ובישיבת שפת אמת בירושלים.
ב-2004 הקים את רפואה ושמחה. מייסדי העמותה קיבלו בשנת 2008 את אות "מגן שר הבריאות".
ב-2013 הקים את קבוצת הנדל"ן חמדת הארץ, אשר מתמקדת בבנייה בארץ ישראל, ומשמש כמנכ"ל שלה.
נחשב למקורב לראש עיריית ירושלים משה ליאון, ותמך בו בבחירות המוניציפליות ב-2018. מקורב גם לרב ניר בן ארצי.
ב-2019, עם הפיצול בחסידות גור, הצטרף לקהילת הרב שאול אלתר. ב-26 באפריל 2021 מינה אותו הרב אלתר, למנהל הקהילה ומוסדותיה.
בשנת 2020 הופיע ברשימת 40 המשפיעים הצעירים בפרויקט שהופק על ידי בחדרי חרדים ו"ביזנעס".
ב-4 ביולי 2021, קיבל את אות הנשיא למתנדב מאת נשיא המדינה ראובן ריבלין על פועלו במסגרת רפואה ושמחה בתקופת מגפת הקורונה בישראל.
הקים בית כנסת חסידי על שם משפחתו, "בית המדרש צישינסקי", בשכונת רוממה בירושלים.
יורו ליג
סטנלי כהן (סוציולוג)
סטנלי (סטן) כהן (23 בפברואר 1942 - 7 בינואר 2013) היה פרופסור לסוציולוגיה ולקרימינולוגיה שפעל באנגליה ובישראל. בישראל, עמד בראש המכון לקרימינולוגיה/הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים בשנות ה-80 וה-90.
כהן תרם לפיתוח המושג פאניקה מוסרית.
ביוגרפיה.
כהן נולד ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. אביו היה ממוצא יהודי-ליטאי. כהן גדל ביוהנסבורג בימי משטר האפרטהייד וקיבל, בנוסף לחינוך הכללי, גם חינוך ציוני. הוא למד לתואר ראשון בעבודה סוציאלית וסוציולוגיה באוניברסיטת ויטווטרסראנד. ב-1963 נסע לאנגליה ולמד לדוקטורט בבית הספר לכלכלה של לונדון (LSE). ב-1967 קיבל מינוי כמרצה באוניברסיטת דרהאם, וב-1972 עבר לאוניברסיטת אקסטר.
בשנת 1980 עלה עם משפחתו לישראל, התגורר בשכונת המושבה היוונית בירושלים ולימד באוניברסיטה העברית. בתקופה זו גילה התעניינות רבה בסכסוך הישראלי-ערבי. בשנת 1996 חזר לאנגליה, לאחר שאובחן כחולה פרקינסון, ולימד בבית הספר לכלכלה של לונדון עד לפרישתו לגמלאות. בשנת 1998 נבחר כחבר באקדמיה הבריטית. במהלך כל חייו, גילה כהן התעניינות בהפרות של זכויות האדם, בהתבסס על תצפיותיו בנושא זה, בדרום- אפריקה, בבריטניה ובישראל.
כהן היה פעיל בשנות ה-70 גם בפיתוח חומרי למידה עבור האוניברסיטה הפתוחה באנגליה. אחת מתלמידותיו באוניברסיטה העברית, מימי אייזנשטדט, שכתבה בהדרכתו עבודת מ.א, התמנתה לימים כנשיאת האוניברסיטה הפתוחה בישראל. תלמידות נוספות שלו, שכתבו בהדרכתו עבודות דוקטורט, מלמדות באוניברסיטאות ישראליות: נדירה שלהוב-קיבורקיאן ואלינה לאור קורן.
כהן היה נשוי לרות, ולו שתי בנות: יהודית (ג'ודית) וג'סיקה (מתרגמת מעברית לאנגלית, תרגמה בין היתר את ספרו של דויד גרוסמן, סוס אחד נכנס לבר).
מושג הפאניקה המוסרית.
מחקרו של כהן על תרומת התגובה של אמצעי התקשורת להבניה של תופעות סוטות, נחשב בעיני מדעני חברה רבים כתרומתו התאורטית החשובה ביותר של כהן לתאוריה של הסטייה החברתית. בשנת 1964, כשכהן היה דוקטורנט צעיר באנגליה, הוא צפה בהתנגשויות בין שתי קבוצות צעירים של , בעיירה באזור החוף של דרום-אנגליה. להתרשמותו של כהן, היה מדובר בקטטות שגרתיות בין צעירים, אך הדיווחים בעיתונות היו סנסציוניים ומנופחים לדעתו. כהן בדק באופן קפדני את הראיות העיתונאיות, את הדיווחים מבית המשפט, ואת דוחות המעצרים, והצליח להראות שההתפרעויות שעליהן דיווחה התקשורת, היו למעשה מינוריות למדי. כהן טען שדיווחי התקשורת יצרו תחושת סכנה ואווירה של פחד כאילו כללי המוסר של החברה נמצאים בסכנה. התקשורת, בדיווחיה, גרמה להבנייה חברתית של צורות חדשות של תרבויות-נוער שונות, ולא רק דיווחה עליהן. הניסיונות לפקח על צעירים בבריטניה של שנות ה-60, רק גרמו לכך שהן נעשו פופולריות יותר. התהליך של תיוג חברי קבוצה כ'אויבי העם' בניסיון לפגוע במעמדם רק השיג תוצאות הפוכות. הסיקור התקשורתי המופרז היה חלק מפאניקה מוסרית - מושג שמשמש מאז במדעי החברה לתיאור תגובת-יתר חברתית כלפי קבוצה חברתית מסוימת, או כלפי סוג מיוחד של התנהגות שנתפש כסוטה.
מחקריו עם לורי טיילור.
כהן שיתף פעולה, בשנות ה-70, בפרויקט מחקרי שנערך בבית הסוהר של דרהאם, עם הסוציולוג הבריטי לורי טיילור מאוניברסיטת יורק. שיתוף הפעולה ביניהם הניב שלושה ספרים: "הישרדות פסיכולוגית", "ניסיונות בריחה" ו"סודות הכלא".
התנגדות לפיקוח חברתי מיותר ותמיכה בגישת האנטי-פסיכיאטריה.
כהן הושפע, בהיותו דוקטורנט בבית הספר לכלכלה של לונדון, מ, ומהביקורות של גישת אנטי-פסיכיאטריה לגבי עודף הפיקוח החברתי המופעל על ידי גורמי הטיפול למיניהם. בקורתו בתחומים אלו מסוכמת בספרו "דימויים של פיקוח חברתי". בספר, הוא מדמה את הפיקוח החברתי והמקצועות הטיפוליים לרשת דייגים. לטענתו, רשת זו של פיקוח חברתי הולכת וגדלה עם הזמן, ובמקביל - צפיפותם של חוטי רשת-הפיקוח הולכת וגדלה, כך שפחות ופחות "דגים" יכולים לחמוק מלהיתפס ברשת. מסקנתו: יש להתנגד לתהליך המביא יותר ויותר אנשים להכניס לטיפול קטגוריות שלמות של אנשים אחרים באוכלוסייה.
מצבים של הכחשה.
בספרו האחרון, ניתח כהן מצבים פסיכולוגיים ופוליטיים שבהם בני אדם מכחישים את המציאות הלא-נעימה, או מתעלמים ממנה לחלוטין. מדובר במצבים הכרוכים באי נוחות, כמו: עוני, סבל, דיכוי ואי-צדק. ב-11 פרקי הספר הוא דן בנושאים מגוונים: הפסיכולוגיה של ההכחשה (כיצד אנשים יודעים ולא יודעים, בו-זמנית, על מה שקורה במציאות החברתית), מנגנוני ההכחשה והאמצעים הרטוריים שבהם משתמשים כדי להכחיש, ממלאי התפקידים שמסייעים להכחשה, תפקידם של העומדים-מן-הצד בתהליך ההכחשה, ודרכי התגובה למצבים של הכחשה.
עופר אדרת מצטט במדור "אחרי מות" דברים שאמר כהן (לגבי המצב של הכחשה בישראל): "כל המרכיבים של אוניברסיטה נורמלית נמצאו במקומם בהר הצופים - סטודנטים, קורסים, סילבוסים, ספריות, מחלקות, פקולטות - אבל מעת לעת חשתי תחושה מעורפלת של פרנויה, כאילו משהו לא בסדר. הוקל לי כשגיליתי כי לא היו אלה רק הפנטזיות האוטיסטיות שלי"..."התחושה הייתה כמו בסרט שתוכנן לפרטיו ובו אין כיבוש, אין אינתיפאדה והאוניברסיטה שוכנת בניו זילנד. אני זוכר טקס הענקת תארים בפקולטה למשפטים. שר המשפטים דיבר על הערך המוחלט של שלטון החוק. מחוץ לאוניברסיטה יכולת להריח את הגז המדמיע ולצפות בעשן מהכפר עיסאוויה הסמוך".
נמל התעופה הבין-לאומי קפיטל (מצרים)
נמל התעופה הבינלאומי קפיטל (בערבית: مطار العاصمة الدولي) הוא נמל תעופה בינלאומי, המשרת את בירת מצרים החדשה. הנמל צפוי להקל על הלחץ בנמל התעופה הבינלאומי של קהיר ונמל התעופה הבינלאומי ספינקס שמשרתים את קהיר וערי האזור.
היסטוריה.
נמל התעופה נחנך על ידי נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי ונפתח ב-9 ביולי 2019 לתקופת ניסיון בת חודש. רק ב-2020 החלה פעילות מסחרית ומסודרת בנמל התעופה.
מתקנים.
בנמל התעופה הבינלאומי קפיטל יש בניין ראשי המשתרע על שטח של כ-5,000 מטרים מרובעים וכן מתקנים נוספים שמטרתם לשרת את הציבור, נוסעים במטוסים פרטיים וחברות נפט.
בניין הטרמינל משתרע על שטח של כ-3,500 מטרים מרובעים ומדי שעה עוברים בו כ-300 נוסעים, בנוסף לכך בנמל תעופה יש כ-45 בנייני שירות ומנהלה, מקומות חנייה למטוסים ומגדל פיקוח.
אובליסק הבירה
אובליסק הבירה (בערבית: اوبليسكو كابيتالي) הוא גורד שחקים מתוכנן, שצפוי לקום בבירת מצרים החדשה והוצע כחלק מיוזמה רחבת היקף הנקראת חזון מצרים 2030. כאשר יחנך המגדל צפוי להיתנשא לגובה של כ-1,000 מטרים ויכיל כ-165 קומות.
המגדל צפוי להיות מעצוב בצורת אובליסק פרעונית שיוקף בערוץ מים שיועצב בדומה לנהר הנילוס ויכלול גם כ-12 מרכזי קניות ומסחר, מסעדות, בתי קפה, מספר בתי מלון, בתי קולנוע ומרכזי רפואיים ואף דירות מגורים.
העבודות להקמת המגדל צפויות להתחיל ב-2024 ולהסתיים ב-2030, שהיא שנת היעד של חזון "מצרים 2030".
המגדל תוכנן על ידי חברת התכנון המצרית, IDIA.
השראה.