בתקופה שריצ'י הגיע לבייג'ינג חי ואן-לי בבידוד ונפגש רק עם נשותיו ועם קבוצה נבחרת של סריסים. לכן ריצ'י לא הצליח להיפגש עם הקיסר, אבל מתנותיו הועברו לקיסר והלה, שהיה שבע רצון מהן, הורה לשלוח אליו את תמונותיהם של המיסיונרים והנחה את הסריסים לשכן אותם בארמון שבעיר האסורה. הסיבה שניתנה לכך הייתה שהמלומדים בקבוצה של ריצ'י ידריכו את הסריסים כיצד לתחזק את השעונים ושאר המכשירים וללמדם לנגן בקלאוויקורד. הסריסים, שהיו בשליטתו של הסריס מָה טָאנְג, שאסר את ריצ'י בדרכו לבייג'ינג, דאגו למנוע מריצ'י להיפגש עם פקידי הממשל משום החשש שיתברר כי מָה טָאנְג ניסה להחרים את המתנות שהיו מיועדות לקיסר. למזלו של ריצ'י דרש צָאי שְׂייֵנְצֶ'ן (蔡獻臣), מנהל הלשכה במשרד הטקסים האחראית על קבלות הפנים, לקבל חסות על האורחים והם שוכנו בחדרים שיועדו לנציגים זרים.
בתחילה הוגבלה שהותם של ריצ'י ופנטוחה לחדרים שיועדו להם, אך בסיועו של צָאו יוּ'בּייֵן, פקיד ממשל האחראי על הסגל, הורשו השניים לעזוב את החדרים שהוקצו להם ולשכור בית בעיר. הקיסר אישר בדיעבד את הצעד ואף הורה להעניק להם מלגה חודשית.
ריצ'י התגורר בבייג'ינג עד סוף ימיו. הוא ניהל פעילות חברתית ענפה כפי שנהג בנאנג'ינג. בין מכריו היו המזכיר הגדול (תוארו בתקופת מינג של המקביל לראש הממשלה), שֶׁן יִיגְווָאן (肩吾 Shen Yiguan 1615-1531), שר הטקסים, פֶנְג צִ'י (用韞 Feng Qi 1603-1559) ושר הסגל לִי דָאי (用韞 Li Dai 1607-1531) איתם נהג לשוחח על מדע ודת.
הפעילות המיסיונרית.
ב-1604 מונה ריצ'י לראשות המיסיון החדש של סין ולא היה כפוף לשלוחה במקאו. כיוון שהקפיד להשאיר נציגות של המיסיון במקומות בהם עבר, הרי שבעת הגעתו לבייג'ינג כבר היו מיסיונים בנאנג'ינג, בנאנצ'אנג ובסוג'ואו, וב-1608 נפתח מיסיון גם בשאנגחאי. בכל מיסיון היו שניים עד שלושה נוצרים סיניים ממקאו שהצטרפו למסדר הישועים. עד 1608 היה ברחבי סין כ-2,000 מומרים. ריצ'י עצמו פעל להמרת דת של משכילים באמצעות שיחות ישירות, ובאמצעות ספרו "טְייֵנְג'ו שְׁהיִי" (天主實錄) – "המשמעות האמיתית של שליט השמים", קטכיזם אותו כתב בנאנצ'אנג, אבל שיפר אותו על סמך ניסיונו. מעבר לפירוט עקרונות הדת הנוצרית השתדל ריצ'י להראות כיצד עקרונות אלו מקבלים חיזוק מספרי פילוסופיה סיניים עתיקים, ובמקביל תקף מנהגים כמו האמונה בגלגול נשמות כמקובל בבודהיזם. הספר הודפס מחדש 4 פעמים עד מותו של ריצ'י ושימש שנים רבות אחר כך ככלי יעיל בידי המיסיונרים שהגיעו לסין. הוא כתב מסות פולמוסיות אחדות כנגד הבודהיזם, שהידועה שבהן קרויה "בּייֵנְשׂוֵּ'ה יִידוּ" (Bianxue yidu). בין האנשים הבולטים שהצליח לנצר היו שׂוּ גוָאנְגְצִ'י (1604 בשם פאולוס), אותו הכיר עוד בנאנצ'ינג, שעתיד היה לכהן כמזכיר הגדול, ולִי גְ'אדְזָאו, שהתנצר ב-1610, אבל עוד לפני כן סייע לריצ'י בהדפסת מפת העולם שלו, בהכנת הקטכיזם, ובהכנת ספרו על הידידות.
פילוסופיה ומדע.
בהיותו בבייג'ינג פרסם ריצ'י כמה ספרי פילוסופיה ומדע בסינית. ב-1604 פרסם ריצ'י מסה קצרה בשם "25 מילים" (Ershiwu yan "אָרשְׁה-ווּ יֵן") שבו דן ב-25 פרקים קצרים בהשפלה של התאוות ובאצילות של המידות הנעלות. ב-1608 הוציא ריצ'י לאור את "עשרת הפרדוקסים" (Qiren shipian - צִ'יזֶ'ן שְׁה-פְּייֵן, ידוע גם כ"עשרה דיאלוגים של נון-קונפורמיסט"), אסופה של משפטים מעשיים, שימושיים לחיים מוסריים, שריצ'י חיזק באמצעות דוגמאות, השוואות וציטוטים מכתבי הקודש ומדברי תאולוגים נוצריים.
בעזרת שׂוּ גוָאנְגְצִ'י תרגם ריצ'י לסינית את ששת הפרקים הראשונים של ספרו של אוקלידס "יסודות" (התרגום יצא לאור ב-1607). המקור בו השתמש ריצ'י התבסס על התרגום שביצע כריסטופר קלאוויוס, המורה של ריצ'י למתמטיקה, מיוונית ללטינית. כמו כן תרגמו השניים ספרים נוספים על אסטרונומיה, טריגונומטריה, גאומטריה ואריתמטיקה. ריצ'י עסק גם בגאוגרפיה. הוא הכין עותק מיוחד של מפת העולם עבור הקיסר, והצליח לאמת שהארץ המסתורית "קאתי" שאליה הגיע הנוסע האיטלקי מרקו פולו ב-1271 במסעו ביבשה, היא אכן "סין" שאליה הגיעו ריצ'י וחבריו המיסיונרים מהים, כפי שחשדו רבים. ההשערה אומתה כאשר מיסיונר ישועי פורטוגלי בשם דה גואש (Bento de Góis) יצא מהודו ברגל ב-1602, ואף על פי שמת בדרך ב-1607, לפני שהגיע לבייג'ינג, הוא הצליח לשלוח מכתב שהגיע לריצ'י.
ריצ'י והקהילה היהודית בסין.
ב-1605 רכשו הישועים מתחם חדרים בתוך שער שׂוֵ'אנְווּ (Xuanwu, אחד מתשעת השערים בחומת העיר הפנימית) ובנו בו כנסייה (הקיימת עד היום) הידועה כנאנטאנג (הכנסייה הדרומית). בתקופה זו פנה לריצ'י יהודי סיני בשם אַי טיאן (艾田). ריצ'י סיפר במכתב מ-26 ביולי 1605, כי האיש, שכדברי ריצ'י תווי פניו שונים לגמרי מפני סיני, פנה אליו משום שחשב כי אף הוא יהודי. אי טיאן, שהיה אז כבן 60, סיפר לריצ'י כי הוא בא מהעיר קאיפנג שבמחוז חנאן, שם יש קהילה יהודית פעילה. כי הוא, כמו שאר היהודים בקאיפנג, סוגד לאל אחד בלבד. הוא סיפר כי קשה לשמור על הדת היהודית בסין, שכן דיני הכשרות והטוהרה הקשו על היהודים להתמנות לפקידים. אי טיאן ידע לספר לריצ'י גם על קהילת הנסטוריאנים שחרבה. ריצ'י מעולם לא ביקר בקהילה בחנאן, אבל שלח מיסיונר זוטר לשם, שלוש שנים אחר כך, ב-1608, הראשון בשרשרת ביקורי מיסיונרים בקהילה במהלך השנים. למעשה, היה הרב הראשי בקהילה מוכן להעביר את תפקידו לריצ'י בתנאי שיפסיק לאכול בשר חזיר, אבל ריצ'י ויתר על המשרה.
מותו.
עומס העבודה שהוטל על ריצ'י הלך והתגבר, הוא היה אחראי לארבעת המיסיונים והקפיד לענות לכל מכתב מהכמרים שתחתיו, הוא טיפל בזהירות במתנצרים החדשים, שמספרם הלך וגדל, ודרש התייחסות לכל אחד והימנעות מפגיעה ברגשותיהם. בנוסף עסק בכתיבת הספרים בסינית, ברישום ההיסטוריה של המיסיון (חובה שהוטלה עליו על ידי ראש מסדר הישועים) ובהדרכות לאנשיו. במאי 1610 חלה, ולאחר ששכב על מיטת חוליו שמונה ימים, מת ב-11 במאי 1610. הוא היה בן 58 במותו.
פנטוחה פנה בבקשה לקיסר לקבלת מקום קבורה מחוץ לעיר, ולא רק שנענה בחיוב, אלא שהקיסר העניק מבנה גדול מחוץ לעיר שישמש למגורי המיסיונרים. מטאו ריצ'י נקבר בחלקה מחוץ לשער המערבי של בייג'ינג. המקום ידוע כיום כבית הקברות גָ'אלָאן (栅欄墓地 בפין-יין Zhàlán Mùdì), חלק מהקולג' האדמיניסטרטיבי של בייג'ינג, וקבורים בו מיסיונרים אירופאים נוספים.
חלקת הקבר של מטאו ריצ'י חוללה פעמיים. בפעם הראשונה ב-1900 בזמן מרד הבוקסרים, ששנאתם כוונה לא רק כנגד הזרים אלא גם כנגד קהילת הנוצרים הסיניים. בפעם השנייה חולל הקבר על ידי המשמרות האדומים בזמן מהפכת התרבות ב-1966, כחלק מהרעיון של מאו דזה-דונג לנתק את הקשר לעבר (המשמרות האדומים חיללו גם את קברו של קונפוציוס בצ'ופו). מאז שופצה חלקת הקבר והיא פתוחה לקהל הרחב מ-1980.
מורשת.
עם מותו של ריצ'י הייתה בסין קהילה בת למעלה מ-2,000 נוצרים קתולים (לעומת כ-300 אלף ביפן, למשל), והיא הלכה וגדלה. בסוף תקופת שושלת מינג היו בסין כ-28,000 מתנצרים, ונכון ל-2009 היא כוללת למעלה מ-13 מיליון מאמינים. ריצ'י השאיר רושם רב על הסינים ולאחר מותו הפך לפטרון של יצרני השעונים בסין. דרכו הבלתי שגרתית, לשלב בין קונפוציוניזם לבין נצרות, הוכחה כהצלחה חלקית, אך גם זכתה לביקורות ולזלזול - הן מצד אינטלקטואלים סינים שהתווכחו עם האיש המוזר מהמערב, והן מצד מיסיונרים נוצריים אחרים (בעיקר פרנציסקנים) שלא אהבו את השיטות הישועיות. גם מיסיונרים מודרניים מתנגדים להתקפות של ריצ'י על נאו קופוציוניזם ועל הבודהיזם.
עם זאת, במהלך כל המאה ה-17 ותחילת ה-18 התחולל ויכוח מר בין הישועים לבין המסדרים הנוצריים האחרים (בייחוד הדומיניקנים) שכונה המחלוקת על הטקסים הסיניים. הוויכוח נסב סביב הפילוסופיה אותה התווה במקור האב אלסנדרו ואליניאנו, לשילוב מסורות מקומיות (קונפוציאניזם, טאואיזם בסין, פולחן האבות ביפן, הברהמינים בהודו) בפולחן הנוצרי, כדרך המהירה ביותר לנצר תרבויות שלמות, פילוסופיה שמטאו ריצ'י יישם בהצלחה בסין. המסדרים הנוצרים האחרים טענו כי אלו סממנים של עבודת אלילים, וכי הם עומדים בסתירה מוחלטת לדת הקתולית הטהורה. הוויכוח הסתיים בניצחונם של הדומיניקנים כאשר ב-1715 הכריז האפיפיור קלמנס האחד עשר (כיהן 1700–1721), בבולה "אקס אילה דיא" (Ex Illa Die – "החל מיום זה") כי הוא אוסר על הערצת קונפוציוס כחלק מהפולחן הנוצרי בסין. תגובת קיסר סין, קָאנְגשִׂי, להכרזה, הייתה להורות על גירוש כל המיסיונרים מסין, והוכיחה את צדקת דרכו של ריצ'י. למרות זאת גם האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר (כיהן 1740–1758), שב ואישר ב-1742 את ההכרזה של קלמנס האחד עשר. ב-1773 ביטל האפיפיור קלמנס הארבעה עשר את מסדר הישועים ובכך קיבע את ההחלטה למשך זמן רב. רק ב-1939 ביטל האפיפיור פיוס השנים עשר חלקית את ההחלטה המקורית של קלמנס האחד עשר, אם כי לא טיהר לגמרי את מעמדו של ריצ'י. דבר זה תוקן על ידי האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה באנציקליקה "Princeps Pastorum", שבה הציע כי ריצ'י יהווה "מודל למיסיונרים".
גן המידרון
רשת הריבוע הכחול
וורט
בחירות 1984
בחירות תשד&quot;מ
סן איגנסיו מיני
סן איגנסיו מיני (בספרדית: San Ignacio Miní) היה מיסיון ישועי שפעל במאות ה-17 וה-18 במיסיונס של ימינו (בצפון-מזרח ארגנטינה).
היסטוריה.