ב-1837 כתב בולדווין חיבור שכותרתו הייתה "דעה כללית על המוצא והטבע של החוקה וממשלת ארצות הברית: כמסקנה מההיסטוריה הפוליטית והמצב של המושבות והמדינות". בולדווין התנגד לשתי האסכולות שרווחו בנוגע לפירוש החוקה: האסכולה הקונסטרוקציוניסטית הקפדנית ואסכולת הפירוש הליברליסטית. באופן דומה, השקפותיו נעו בדרך הביניים שבין הקיצוניות של זכויות המדינות לבין הלאומיות. בולדווין היה מודע שסגנונו השיפוטי היה בלתי עקבי, באופן קיצוני לעיתים, ובלתי עקבי מבחינה פוליטית עם מינויו. בחיבורו הוא הכיר בכך שבשורשים ובאופי של חוקת ארצות הברית וממשלתה "שאני מודע בהחלט לאופן המודרני של הפירוש של מגילות הזכויות העתיקות שלנו". למרבה ההפתעה, דעתו יוצאת הדופן של בולדווין די השתקפה בגישה מוכוונת המבנה בכוונה המקורית של השופט אנטונין סקאליה. בולדווין מדבר על סוגיות כמו זכויות הטריטוריות, תקנון הקונפדרציה, ריבונות המדינות, סעיפי חוזים, הגדרות התאגידים ועוד. הוא מתווה באופן הוליסטי את השקפותיו על סוגיות חוקתיות שהחלו עם ייסוד האומה. יותר מכך, על אף חיבתו הגלויה למרשל, מנוגדת גישתו של בולדווין לשימוש הנרחב של מרשל בחוקה כדי להרחיב את יוקרתו של בית המשפט. בהתייחסו לפסק הדין "מק'קולה נגד מרילנד (McCullough v. Maryland), הסביר בולדווין ש"הוא לא נתן שום פירוש לחוקה; הוא רק הצהיר את מה שהיא אומרת, באמצעות הגשמת התנאים הכלליים שבה היא עושה שימוש, ויישום מעשי שלה במגוון סוגיות, וכך הוא הביע את דעתו בבית המשפט". חיבורו של בולדווין התבסס על היות החוקה והממשלה מכשיר בידי העם, על הפירוש שלו לכוונה המקורית של האבות המייסדים, על השפעת החוק האנגלי המקובל כ"כלל סטנדרטי על פי ניתן להעריך את החלקים השונים של החוק העליון", ולבסוף, הממשלה הפדרלית מחזיקה בידיה סמכות שהוענקה לה שעל פיה היא יכולה להיות המוגדרת על ידי החוקה כחוק עליון. השופט סטורי ראה בחיבורו של בולדווין כתוכחה קשה על חיבורו שלו "הערות על החוקה" (Commentaries on the Constitution) ועל החוקה עצמה.
מותו ומורשתו.
הנרי בולדווין נפטר בפילדלפיה ב-21 באפריל 1844, בגיל 64, לאחר שבשנותיו האחרונות סבל משיתוק. הוא נטמן בתחילה בבית הקברות אוק היל שבוושינגטון הבירה ומאוחר יותר הועברו שרידיו לבית הקברות גרינדייל שבמידוויל, פנסילבניה. על שמו נקרא מחוז בפנסילבניה. הבית בו העביר את ימי פרישתו משמש כיום כמוזיאון ורשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
יבול נכרי
מטרופולין
מֶטְרוֹפּוֹלִין היא אוסף גדול של יישובים עירוניים וכפריים, המקיימים זיקות בעוצמות שונות אל עיר־אם, שעל שמה קרויה לרוב המטרופולין. עיר־האם מספקת לערי ויישובי הלוויין שירותים בתחומי התעסוקה, החינוך, התרבות, ושירותים נוספים. הזיקות לעיר הראשית מתבטאות בין השאר בנסיעות תדירות אליה.
המונח מטרופולין הוא מונח גאוגרפי-סוציולוגי, ולא תמיד מתבטא בהגדרות מנהליות או שלטוניות. במטרופולין יכולות להיות רשויות מקומיות שונות, אך במקרים רבים נכללים מטרופולינים שלמים או חלקם העיקרי תחת רשות שלטונית אחת (רשות מקומית, מטרופולינית או מחוזית המאגדת ערים שונות), המייעלת את ניהול המטרופולין והערים המרכיבות אותו. בעולם קיימת מגמה של איחוד הרשויות בתחום מטרופולין או אגד הערים המרכזי של המטרופולין לרשות אחת, בדרך כלל עם רבעים או "ערים" בתוכהּ, והדרגות השונות נוטלות סמכויות שונות בניהול החיים בעיר.
עם התפתחות האזורים המטרופוליניים הגדולים נולד המגלופוליס, חיבור של כמה מטרופולינים שונות בגודלן וקרובות גאוגרפית המקיימות קשרים שונים ביניהן.
דוגמאות למטרופולינים גדולות בעולם:
ערי הליבה של מטרופולין רב-מרכזית אינן בהכרח מחוברות פיזית באזור עירוני רציף ביניהן, המבדיל אותן מאגד ערים, הדורש רציפות עירונית.
אטימולוגיה.
מקור המונח ביוונית: "מטרו" – אֶם; ו"פוליס" – עיר, כלומר: "עיר אם". מכיוון שפוליס היא "עיר מדינה", הרי שבמערכת קולוניאלית משמש המונח לציון "ארץ האב", כלומר המרכז הקולוניאלי, לעומת הפריפריה, שהיוותה את שאר חלקי האימפריה.
לפי קביעת האקדמיה ללשון העברית, מינו הדקדוקי של השם "מטרופולין" הוא נקבה, ומספרו יחיד ('מטרופולין גדולה'). ברבים: מטרופולינים (גדולות).
מאפייני המטרופולינים.
אחד המאפיינים הבולטים של המטרופולינים היא תופעת היוממות, שבה אנשי המטרופולין עובדים או מקבלים שירותים בעיר-האם על בסיס יומיומי, ולרוב נוסעים אליה בבוקר ויוצאים ממנה בשעות אחר הצהריים ובערב. מבנה כלכלי כזה מצריך הקמת מערכות תחבורה גדולות ויוצר בהן שעות עומס.
רוב המטרופולינים בנויות בצפיפות יחסית, המתגברת עם הקרבה לאזור הליבה, ומכילות יישובים השונים זה מזה בגודל, באופי וברמה הסוציו-אקונומית, מה שהופך את המטרופולין למארג אנושי מורכב המשקף פעמים רבות את אופי האוכלוסייה במדינה.
מודל השלבים במחזור חיים של המטרופולין.
המטרופולין מתאפיינת בגלעין צפוף המוקף בטבעת יישובים היוצרים יחדיו שוק עבודה אינטגרטיבי. התופעה השכיחה להתפתחות המטרופולין היא צמיחה המתפשטת ממרכז המטרופולין (הגלעין) אל מעבר שוליו. על פי המודל של האל ההתפתחות המטרופולינית מתרחשת בארבעה שלבים:
בשלבים הראשונים של התפתחות המטרופולין, היישובים הסובבים את הגלעין לא משתפים פעולה עם העיר המרכזית. מתוך חשש של השתלטות הגלעין. אך במשך השלב השני והשלישי, לאחר הפיצול העירוני, היישובים מקבלים כח ומפגינים נכונות לשתף פעולה. ככל שהמבנה ההיררכי של המטרופולין מתפצל, המבנה המטרופוליני נהיה יותר שוויוני והסיכוי לשיתוף פעולה בין הרשויות המקומיות במרחב גדל ומביא לצדק חלוקתי .
לכל יישוב בתוך המטרופולין יש רשות מקומית משלו, האחראית לניהול וארגון העניינים בתוכו. הקשרים בין היישובים כרוכים בתחרות. כל רשות מעודדת הקמת מפעלי תעשייה ואזורי תעסוקה שמהווים מקורות הכנסה ליישוב. בנוסף למשיכת אוכלוסייה בעלת הכנסה גבוהה ונכונות לשלם מיסים גבוהים. התחרות גדולה יותר בין העיר המרכזית ליישובים המקיפים אותה מאחר שהגלעין מספק את רוב השירותים והתעסוקה וגובה מיסים יותר.
התפתחות המטרופולין.
ישנם שני מודלים מרכזיים המאפיינים את התפתחות המטרופולין במרחב:
מבחינה היסטורית יש הבדל בין ההתפתחות של המטרופולין האירופי לבין המטרופולין האמריקאי. התפתחות המטרופולין האירופי נשענת על עיצוב מערכות התחבורה הציבורית והתפתחות רשת מסילות הרכבת. השלד המטרופוליני נקבע לפי המערך התחבורתי שעוצב לפני הצמיחה מהגלעין החוצה.
לעומת זאת המטרופולין האמריקאי מתבסס על שיטה כלכלית המעודדת יוזמה פרטית שמאופיינת בבעלות פרטית על הקרקע ועל כן עיצוב המרחב המטרופוליני נשען על מערכת הכבישים. השלד המטרופוליני נקבע על ידי יוזמות פרטיות והמעבר אל הפרברים התאפיין בצפיפות בינוי נמוכה דבר שגרם לקושי בעיצוב מערך התחבורה הציבורית ולגידול השימוש ברכב הפרטי.
גבול הפיתוח העירוני.
לאחר התפשטות הצמיחה אל מעבר לאזור החיצוני של המטרופולין חלה נגיסה בשטחים הפתוחים והחקלאיים ויש צורך בהגבלת ההתפתחות העירונית לצורך שמירה על המצב הטבעי של השטחים הפתוחים. ההתנגדות לצמיחה עירונית אקראית אל מעבר לשטח הפתוח החלה לקראת סוף המאה ה -19 באנגליה ויושמה לראשונה בשנת 1935 סביב העיר לונדון. לעומת ארצות הברית אשר ישמה את הרעיון להגבלת הפיתוח העירוני רק בשנת 1973, סביב העיר פורטלנד באורגון. הרעיון באנגליה וארצות הברית זהה ונשען על הרצון לעצור הצמיחה העירונית אל השטחים הפתוחים, אך היישום היה שונה.
החגורה הירוקה – המודל הבריטי.
בשנת 1935 הוצע לראשונה על ידי הוועדה האזורית לתכנון אזורי של לונדון הרעיון להקים חגורה ירוקה שאסור לבנות בה. מדובר ברצועה של שטח פתוח, שטחים פתוחים ציבוריים ואזורי בילוי שתהווה את הגבול לפיתוח העירוני של העיר לנדון. מעבר לחגורה ניתן לבנות ערים חדשות. הרעיון אומץ בהמשך במקומות שונים בעולם כמו פריס, מוסקבה, אוסטרליה ועוד. אולם, עם השנים התגלה כי הגבול לא היה מספיק חד והתאפשרה בניה מפוזרת גם בתוך רצועה זו ועל כן הפתרון של הרצועה הירוקה למניעת זחילת ההתפתחות העירונית לא השיג את ייעודו .
גבול הפיתוח העירוני UGB – המודל האמריקאי.
מדיניות הגבלת הצמיחה העירונית יושמה לראשונה בפורטלנד כחלק מתכנון השימוש במקרקעין של העיר בראשית שנות השבעים. הגבול הוגדר בתוכניות עיר ומעבר לו לא ניתן היה לבנות או לאשר בניה. תחילה הוכנה תוכנית ארוכת טווח המתייחסת לצמיחה עתידית שעומדת ביעדים מקומיים ומרחביים ועל פי זה נקבע קו הגבול במטרה לשמור על השטחים הפתוחים מפני פיתוח עירוני .
הרעיון של הגבלת גידול המרקם הבנוי, הפך לכלי בתוכניות לעיצוב המרחב הלאומי בארצות הברית ובמדינות אחרות, כגון ישראל אשר אימצה כלי תכנוני זה להגבלת הפיתוח בתמ"א 35. תוכנית זו הגדירה "מרקמים" הקובעים את גבולות הפיתוח בכל אזור במדינה. בהתייחס להגבלת הפיתוח העירוני הוגדר המונח "מרקם עירוני" המוקף בקו גבול שמעבר לו לא ניתן לבנות.
אחי ברבי יאשיה
Australian Dictionary of Biography
Australian Dictionary of Biography (מילולית: המילון האוסטרלי לביוגרפיה; בראשי תיבות: ADB או AuDB) היא אנציקלופדיה שיתופית לאומית, שמתוחזקת על ידי האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה. האנציקלופדיה מספקת מאמרים ביוגרפיים של אנשים בולטים הקשורים להיסטוריה האוסטרלית. המילון פורסם לראשונה ב-1966, ומאז פורסמו 18 כרכים.