מסקנתו היא שכדי להבין תהליך מורכב כמו התמוטטות פוליטית, צריך לבדוק את המערכת הפוליטית-חברתית כולה: כיצד פעלה ומה היו היתרונות והחולשות שלה. לדעת שלח-לביא המערכת של צ'ין הייתה יעילה באופן יוצא מן הכלל בגיוס כוח אדם ומשאבים. היא פעלה באופן מדויק ואינטגרטיבי המזכיר מאוד מדינה מודרנית. יתרונות אלו אפשרו לה לגייס ולקיים צבא של מיליון חיילים וחצי ולהקים מפעלי בנייה ענקיים בהם עבדו מאות אלפי פועלים. מאידך, זו הייתה מערכת ריכוזית מאוד: הדרגים הנמוכים היו תחת פיקוח הדוק של הקיסר והיו תלויים לגמרי בהוראותיו. מערכת זו לא השאירה מרווחי ביטחון או בלמים סופגי זעזועים ולכן כאשר חל ערעור בחלק אחד שלה, אפילו אם הוא היה שולי באופן יחסי, המערכת כולה התערערה וההתמוטטות הייתה מהירה. באופן מסורתי נפילת השושלת יוחסה לחוסר מוסריותה, אכזריותה, לחוקיה הנוקשים ולעול הכבד שהטילה על האיכרים. נראה שחלק מהאשמות אלו אכן תרם לנפילה אך לדעת שלח-לביא ללא הקונטקסט המערכתי לא ניתן להבין לעומק את תהליך ההתמוטטות.
נראה שקיסרי סין למדו את הלקח של צ'ין. בניגוד לדימוי המערבי שלהם, קיסרי סין מאז שושלת חאן שירשה את צ'ין ועד לסוף העידן הקיסרי לא היו שליטים כל יכולים. המערכת הקיסרית הסינית התבססה על אוטונומיה רבה שהוענקה לכפרים ולעיירות ועל שכבת משכילים שתיווכה בין השלטון לבין העם. מערכת זו לא הייתה יעילה כמו המערכת של צ'ין – כפי שלמדו קיסרים רבים שניסו לערוך רפורמות אך נכשלו – אבל היא הייתה יציבה הרבה יותר.
מחקרים נוספים.
נושאים נוספים בהם עסק שלח-לביא כוללים בין השאר מחקר על ההיסטוריה של קורבנות האדם בסין,
על התפתחות סמל הדרקון הסיני
וכן דיונים על התפתחות המחקר הארכאולוגי בסין ועל הפרדיגמה השולטת במחקר כיום.
קומנדו (פירושונים)
המוזיאון הלאומי ברג'לו
המוזיאון הלאומי בָּרגֶ'לוֹ (באיטלקית: Museo Nazionale del Bargello) הוא מוזיאון לאמנות בעיר פירנצה. המבנה, שהוקם ב-1256, הוא מבנה הציבור הוותיק ביותר בעיר. הוא שימש כמצודה, ארמון, בית משפט, כלא ומפקדת המשטרה ומאז 1865 הוא משמש כמוזיאון הלאומי. מקור השם "ברג'לו" במילה הלטינית "bargillus" המקבילה ל-"Burg" הגרמנית, קרי "מצודה". המבנה נקרא גם Palazzo del Popolo, קרי "ארמון העם". במוזיאון נמצא האוסף הגדול ביותר של פיסול מתקופת הרנסאנס האיטלקי.
תולדות המבנה.
המבנה הוקם החל מ-1256 סביב חצר פנימית שבמרכזה באר מים. במקור היו לו שתי קומות ובשנת 1323 נוספה לו קומה שלישית. לקומה השנייה עולה גרם מדרגות חיצוני הממוקם בחצר הפנימית.
המצודה הוקמה עבור המפקד הצבאי של הרפובליקה (Capitano del Popolo), כמבנה המשלב מגורים ומבצר. מאוחר יותר שימש המבנה כארמונו של הפקיד הבכיר ביותר של הממשלה הפלורנטינית, הפודסטה (podestà) ולפיכך נקרא Palazzo del Podestà. הפודסטה כיהן גם כשופט ובקומה השנייה של המבנה פעל בית משפט. בשנת 1574 שונה ייעוד המבנה למפקדת המשטרה, מגורי מפקד המשטרה וכלא. הוצאות להורג נערכו בחצר הברג'לו עד 1780.
בשנת 1859 הוחלט שהמבנה לא ישמש עוד כמפקדת משטרה וככלא ושהוא ישופץ ויוקם בו מוזיאון אמנות לאומי. בשנת 1865 נחנך המוזיאון.
האוסף.
אוסף המוזיאון כולל, בין היתר, את לוחות הברונזה עליהם תבליט עקידת יצחק מעשה ידיהם של פיליפו ברונלסקי ולורנצו גיברטי, אשר שימשו בתחרות על הקמת הדלתות הצפוניות של הבפטיסטריום.
אולם בית המשפט לשעבר בקומה השנייה מאכסן את אוסף הפיסול הרנסאנסי החשוב הכולל, בין השאר, את פסלי דוד וסן ג'ורג'ו של דונטלו, פסל דוד של אנדריאה דל ורוקיו, הפסלים בכחוס ודוד-אפולו של מיכלאנג'לו, "האלגוריה של הארכיטקטורה" ו"מרקורי" מאת ג'אמבולוניה, יצירות מאת דזידריו דה סטיניאנו, לוקה דלה רוביה ובני משפחתו ופרוטומת שיש של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה, מעשה ידי בנוונוטו צ'ליני.
כמו כן נמצאים במוזיאון אוספי טרה קוטה, טקסטיל, מטבעות עתיקים, שריונות וכלי נשק וכלי כסף, שנהב וזהב מאוספיהן של משפחות אצילי העיר.
ברגלו
לוביה
שעועית העין השחורה (שם מדעי: "Vigna unguiculata") ידועה גם בשם לוּבְּיָה, רוּבְּיָה וצ'או-לי היא מין בסוג לוביה. מקורה בהודו והיא גדלה בחלקים נרחבים של אסיה. שעועית העין השחורה הגיעה לראשונה ליבשת אמריקה בשנת 1600 למדינת וירג'יניה. "שעועית העין השחורה" גדלה בכל העולם. מכיוון שהשעועית עוברת מוטציה בקלות היא מופיעה במספר וריאציות.
במקורות.
שעועית העין השחורה או שעועית אדומה או הלוביה מופיעה במשניות שונות בסדר זרעים כשעועית (לדוגמה ) וזיהויו נשתמר בשפות שונות על ידי פרשנים.
בפירוש עיקר תוספות יום טוב מוסבר ש"משעשעת" היא מלשון טיוח – כפי שהפסוק "טח מראות עיניהם" (ישעיה מד יח) מתורגם לארמית "שעה עיניהון"... כלומר שגורמת לתחושה מלאה ושובע.
נהוג גם לזהות שעועית זאת עם הרוביא הנזכרת בתלמוד () כאחד הסימנים הנאכלים בליל ראש השנה.
המוזיאון הלאומי ברגלו
ברג'לו
אהבה ראשונה (אלבום של דודו אהרון)
"אהבה ראשונה" הוא אלבום הבכורה של הזמר דודו אהרון, שיצא לאור בנובמבר 2007. דודו אהרון כתב את רוב השירים באלבום.
הסינגל הראשון שיצא לרדיו, "היחידה שלי" שכתב צולי זכאי ללחן של שי ראובני, הפך ללהיט בתחנות הרדיו, ובסלולרי זכה מעל ל-40 אלף הורדות סלולריות. כחצי שנה לאחר הוצאת הסינגל, הוציא אהרון שני סינגלים שכתב והלחין בעצמו, ”מרגיש כמו מלך“ ו“אהבה ראשונה“, שהפכו גם הם ללהיטים.
שניים משירי האלבום כתב אהרון בשיתוף פעולה עם הזמר משה פרץ. האלבום כולל גם גרסה חדשה לשיר של להקת משינה, "הכוכבים דולקים על אש קטנה".
האומות המאוחדות (אוניית מעפילים)
האומות המאוחדות הייתה ספינת מעפילים אשר הובילה עולים מחוף איטליה לחוף ארץ ישראל בראשית חודש ינואר 1948. מעפילי הספינה הורדו בהצלחה לחוף נהריה, ופעילות כוחות הביטחון הבריטיים נגדם לאחר מכן התאפיינה באדישות ללא תקדים; כנראה לאור התקרבות מועד סיום המנדט הבריטי על ארץ ישראל. גם המעפילים שנתפסו על ידם שוחררו ממעצר במהרה.
תולדותיה.
האונייה נבנתה בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 באיטליה, כאונית מפרשים בעלת נפח של כ-350 טון. לפי אחד המקורות הותקן בה מנוע דיזל שהעניק לה מהירות של 8 קשר. שמה המקורי היה "Archimede".
ההפלגה.
רכישת האונייה נתרמה על ידי משפחה יהודית איטלקית אמידה אשר הספיקה לברוח מאירופה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. שני בני המשפחה הצטרפו לפלי"ם ואחד מהם, עמנואל ורדי, אף שירת על סיפונה.
מלווי הספינה היו: המפקד דוד מימון (שפיקד מוקדם יותר באותה שנה על הספינות שבתאי לוז'ינסקי ושיבת ציון), עמנואל ורדי ושתי אלחוטניות: שושנה כרמלי (קלירס) ושושנה קיני (בנטביץ'). צוות הספינה כלל גם שבעה ימאים איטלקיים שכירים.
בשלהי דצמבר 1947, לאחר שהושלמה הכנתה להפלגה, עגנה הספינה מול חוף צ'יוויטווקיה שבחוף המערבי של איטליה, מצפון-מערב לרומא.
537 מעפילים, יוצאי הונגריה, רומניה ופולין, ובהם 34 ילדים, הובאו אליה באמצעות סירות, ועלו על סיפונה.
הספינה הפליגה ב-24 בדצמבר. הפלגה שנמשכה שמונה ימים. בהתאם לנתוניה ועל מנת להקשות על הגילוי, הפליגה הספינה סמוך לקו החוף, היא שטה דרך מצר מסינה שבין חצי האי קלבריה שבקצה המגף האיטלקי ובין סיציליה, מצפון לאי כרתים, על פני החוף הדרומי של קפריסין עד לחוף הסורי, ומשם הדרימה אל חופי הארץ.
במהלך ההפלגה ננקטו אמצעי זהירות במטרה למנוע את זיהוי הספינה כנושאת מעפילים. נוסעיה הורשו לעלות על הסיפון רק בלילות. לקראת סיום ההפלגה פורק המטבח שנבנה על הסיפון והושלך לים.
בעת שהספינה התקרבה לחופי הארץ פקדו עליה אנשי המוסד לעלייה ב' שם להגיע לחוף נהריה, אך בהמשך שינו את דעתם והורו לה להגיע לחוף תל אביב מכיוון מצרים – דבר שהיה מחייב להאריך את מסעה בכ-480 קילומטר.
מפקד הספינה החליט שלא לקיים את ההוראה החדשה אלא להמשיך לחוף נהריה. הוא עשה כן משום שחשש שהארכת ההפלגה תגדיל את הסיכון לאיתור הספינה על ידי מטוסים וספינות בריטיים, וכן משום שלא רצה להחמיץ את ההזדמנות להנחית את המעפילים בחוף ב-1 בינואר, יום ראשית השנה החדשה, מועד שבו היה סיכוי שהבריטים בחוף יהיו פחות ערניים.
מימון דיווח אחר כך שכאשר הגיעה הספינה לראש הנקרה הוא הבחין במשחתת בריטית באופק, ולכן שינה את כיוון הספינה כדי להיצמד לחוף ככל האפשר. לדעתו הבחינה המשחתת בספינה אך לא העזה להתקרב אליה בגלל הסלעים באזור. באותה עת ממש היה הצי הבריטי עסוק בליווי שתי ספינות המעפילים הגדולות ביותר עד אז – "עצמאות" ו"קיבוץ גלויות" (הפאנים) - לנמל בקפריסין. נחום בוגנר סבור שאפשר שבשל כך העדיפו הספינות הבריטיות להתעלם מן הספינה, אם בכלל הבחינו בה.
הירידה לחוף ואחריה.
ב-1 בינואר בשעה 12:00 לערך העלה מימון את הספינה על שרטון כ-80 מטר מחוף נהריה והחל בהורדת המעפילים לחוף באמצעות חבלים וסירות שהכין לפני כן.
שוטרים ממשטרת עכו הגיעו לחוף במהרה, אבל באופן מפתיע וחסר תקדים הם לא הפריעו לירידת המעפילים לחוף, הבטיחו לעכב את הגעת הצבא הבריטי למקום ואפילו החישו את פיזור המעפילים. בתוך כשלוש שעות הורדו המעפילים מהספינה ופוזרו למקומות מסתור: כ-300 נותרו בנהריה והיתר פוזרו ביישובים יהודיים באזור.