מבנה המטוס (מונח שאינו נוגע למערכת ההנעה) ניתן באופן כללי לחלוקה לכמה מערכות:
עקרונות הטיסה.
על המטוס פועלים ארבעה כוחות:
קונדום
קוֹנְדוֹם (מאנגלית: Condom, ; בעברית: כּוֹבָעוֹן או מַעֲטוֹף) הוא אמצעי מניעה העשוי בדרך כלל מלטקס, והוא מונע מגע ישיר בין איברי המין בהם נעשה שימוש בעת קיום יחסי מין. בדרך כלל הכוונה היא לקונדום גברי, אך יש גם קונדום נשי.
קונדום גברי.
הקונדום הגברי מכסה את הפין במהלך קיום יחסי מין על מנת למנוע היריון בלתי רצוי או העברה של מחלות מין, כגון איידס, הרפס או עגבת (סיפיליס). מסיבה זו נהוג לכנות יחסי-מין תוך שימוש בקונדום "מין בטוח" או "מוגן".
הקונדומים הגבריים הראשונים היו עשויים צמר ובדים אחרים, ולא היו יעילים כלל. במחקר שפרסם הרופא האיטלקי גבריאל פלופיו (Gabriele Falloppio) בשנת 1564, הוא מזכיר את השימוש בקונדומים, במה שהיה ככל הנראה התיעוד הראשון בכתב של המוצר. הקונדומים אותם הוא מתאר עשויים מבדים שנטבלו בתמיסה כימית מסוימת ויובשו טרם השימוש בהם. אותן פיסות בד שימשו לכיסוי רק של עטרת הפין, וכדי לסייע בשימוש, פיסות בד אלה הוחזקו על ידי סוג של רצועה שהייתה מחוברת אליהן. במחקרו, עוסק פלופיו בעגבת, לה הוא קורא במחקרו "המחלה הצרפתית", והוא מציין כי שימוש בקונדומים יכול למנוע את ההידבקות בה. עם זאת, נהוג להניח כי הקונדומים היעילים הראשונים היו עשויים ממעי כבש.
בתחילה, שימשו הקונדומים את המבקרים אצל זונות, כהגנה מפני מחלת העגבת. מאחר שנשים אלו היו עקרות כתוצאה ממחלות, הקונדום לא נתפש כמונע היריון אלא כמונע מחלות, וגברים אלה לא העלו על דעתם להשתמש באמצעים אלה עם נשותיהם, אך לבסוף הבינו שמה שמונע הידבקות ממחלה ימנע גם כניסה להריון.
המצאתם של קונדומים העשויים לטקס הייתה צעד גדול וחשוב, ובזכותו נעשו הקונדומים ליעילים במיוחד וזולים, כך שכל אחד יכול להשתמש בהם. לפני המאה ה-20 היו הקונדומים אסורים למכירה במקומות רבים מטעמים דתיים. עד היום הכנסייה הקתולית אוסרת על שימוש באמצעי-מניעה. האפיפיור יוחנן פאולוס השני אסר על שימוש בקונדומים גם לצורך הצלת חיים על ידי מניעת הידבקות. אנשי הכנסייה באפריקה אף נוהגים להסביר למאמינים כי קונדומים אינם מגינים מפני העברה של נגיף ה-HIV הגורם לאיידס.
שימוש נכון בקונדום עשוי לטקס יעיל בלמעלה מ-97% במניעת היריון, וב-80%-90% במניעת איידס. שימוש בקונדום המכיל קוטל זרע מגביר את יעילות הקונדום במניעת היריון. עם זאת, מחקרים מצביעים על כך שקוטל זרע מפחית את יעילות הקונדום במניעת מחלות מין, בשל הגירוי שהוא גורם לריריות.
שימוש שגוי בקונדום עלול להביא לקריעתו וכך להוביל להיריון או העברת מחלות. סיכונים אלה קיימים גם במקרים של הסרת קונדום ללא הסכמה.
שלמות הקונדום יכולה להיפגע בשל מגע עם ציפורניים או חפץ חד. כמו כן קונדומי לטקס רגישים לחומרים על בסיס שמן כגון קרם לידיים או וזלין. יש חומרי סיכה נפוצים המיוצרים על בסיס מים שלא מורידים מיעילות הקונדום.
כ-10% מהאוכלוסייה אלרגים ללטקס שממנו עשויים מרבית הקונדומים, ולכן יצרני הקונדומים החלו לשווק קונדומים העשויים חומרים סינתטיים כגון שרף מלאכותי שאינם גורמים לתופעות אלרגיות.
בעשורים האחרונים, יצרני קונדומים רבים מציעים קונדומים בגדלים, צבעים, ריחות, טעמים ומרקמים שונים.
על פי מחקר שבוצע בשנת 2019 באוסטרליה, כשליש מהנשים חוו הסרה חשאית של הקונדום במהלך קיום יחסי מין, פעולה שאינה חוקית במספר מדינות, אך קשה להוכחה באופן משפטי. נכון לקיץ 2020 ברחבי העולם הורשעו 3 גברים בעקבות עבירה זו.
קונדום נשי.
הקונדום הנשי אף הוא משמש למניעת היריון והעברת מחלות במגע מיני, והוא הומצא על ידי ד"ר הדני לאסה הסל. הקונדום הנשי הוא בצורת צינור דק ורך עם טבעת גמישה בכל צד. הטבעת הפנימית בצידו הסגור משמשת להחדרת הקונדום ולהחזקתו במקום, גוף הקונדום הנשי נמצא בנרתיק, והטבעת החיצונית בצידו הפתוח מכסה חלק מהפות.
פנטזיה
פנטזיה (מאנגלית: Fantasy – דמיון, דמיוני, בעברית קרויה היזיון) היא סוגה ספרותית, שבה העלילה תלויה בקיומם של דברים שמקובל במדע המודרני לראותם כבלתי-אפשריים או כבלתי-קיימים, כמו שדים, קסמים, דרקונים, חדי-קרן, יצורים ויישויות בני אלמוות, אל-מתים, מפלצות וכיוצא בזה. מקורותיה של הפנטזיה באגדות, בפולקלור ובמיתולוגיה ליצירת הרקע שעליו מתבססת העלילה. סוגה זו קרובה למדע הבדיוני ולסיפורי אימה, וישנן יצירות אשר סיווגן איננו מובהק לאחד מן הז'אנרים האלו.
תולדות הסוגה.
אפוסים היסטוריים - פנטסטיים.
קשה לשים את האצבע על יצירה שכתיבתה הניחה את היסודות שעליהן נבנתה סוגה ספרותית זו. ההתפתחות הייתה הדרגתית מאוד ורבת שלבים והחלה מן הסתם עוד בשחר האנושות בדמות סיפורים שונים על עולמות דמיוניים. מכל מקום, היצירה הפנטסטית העתיקה ביותר ששרדה היא עלילות גילגמש, שנכתבה לפני כארבעת אלפים שנה בערך. בעת העתיקה היה ערבוב בין פנטזיה להיסטוריה ויצירות דוגמת האפוס השומרי הזה לא הציגו עצמן כפנטזיה, אלא כאמת היסטורית.
גם לעמים אחרים היו סיפורים מסוג דומה, שתיארו או סיפרו על בריאת העולם ועל מעשי הגיבורים והאלים. הדוגמה של התנ"ך העברי היא כמובן הבולטת מכולן, אף כי ניתן למצוא גם אחרות, כמו למשל באנומה אליש הבבלי, במהאבהארטה ובראמאיאנה ההודיות או באודיסיאה היוונית, שכולן נכתבו בערך באלף השלישי לפני הספירה (למעט הראמאיאנה, שרק סופרה מדור לדור). אפוסים אלה כוללים בתוכם, כולם, יסודות פנטסטיים, בהם קוסמים וכשפים ויצורים ואירועים שאינם מן העולם הזה, לפחות כפי שהמדע המודרני מכיר אותו. היסוד של הוויכוח בין הדתות על איזו דת היא "דת האמת" ושל הוויכוח בין הדתות לאתאיזם הוא האם הסיפורים והטקסטים שסביבם סובבת הדת ולרוב כוללים יסודות על טבעיים הם בגדר סיפורי פנטזיה או היסטוריה.
סיפורי הפנטזיה קיבלו דחיפה בימי הביניים, דהיינו במאות שלפני ואחרי שנת 1000 לספירה בערך, עם הופעת יצירות כמו סיפורי אלף לילה ולילה בעולם הערבי; אגדות המלך ארתור, מבינוגיון וביאוולף באיים הבריטיים; הסאגות הנורדיות ושירת הניבלונגים בצפון אירופה; ובפרס השאהנאמה.
סיפורי פנטזיה.
המאה ה-18 וה-19.
רק בעת החדשה התחילו להופיע סיפורים על תופעות שהיה ברור לקורא שמקורן בדמיונו של המחבר והן לא מתארות מציאות כלשהי. אחד הספרים הראשונים מהסוג הזה הוא "מסעות גוליבר", שנכתב ברבע הראשון של המאה ה-18 על ידי ג'ונתן סוויפט (הופיע לראשונה ב-1726) וכחמישים שנה לאחריו (1772) הופיעה הגרסה הראשונה והחלקית למחזהו המונומנטלי של יוהאן וולפגנג פון גתה, "פאוסט".
במהלך המאה ה-19 נכתבו מספר ספרי פנטזיה ידועים ובראשם "פרנקנשטיין" של מרי שלי, שיצא לאור ב-1818, "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" מאת לואיס קרול, שיצא לאור לראשונה כעבור כמחצית המאה, ב-1865 וכעבור עוד עשרים שנה ספרו של הנרי ריידר הגרד, "מכרות המלך שלמה" (1885). מרבית הסופרים האחרונים התבססו על המסורות שכבר היו קיימות בספרות האירופאית ויצקו לתוכן מהות חדשה.
ל"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" יש עם זאת חשיבות מיוחדת עקב היותו אחד מספרי הפנטזיה הבודדים באותה תקופה שמטרתם לא הייתה דידקטית. הסיבה לגוון הדידקטי של מרבית סיפורי הפנטזיה דאז הייתה, הופעת המדע הבדיוני, בעקבות יצירותיהם של ז'ול ורן וה. ג'. ולס. הפנטזיה, בניגוד למדע הבדיוני, לא ניסתה למצוא הסברים מדעיים לפלאיה ולפיכך נחשבה לסוגה המיועדת בעיקר לילדים, ממש כמו שנחשבו מיתוסים ומעשיות.
המאה ה-20 עד סוף שנות הששים.
ב-1900 יצא לאור "הקוסם מארץ עוץ" וכעבור שש שנים הספר "מסע הפלאים של נילס הולגרסון" מאת סלמה לגרלף (1906). בעקבות היצירות הללו ואחרות קיבלה הסוגה דחיפה נוספת קדימה ובמחצית הראשונה של המאה ה-20 הופיעו ספרים רבים שעלילתם בדיונית לחלוטין.
בשנת 1919 נוסד בגרמניה המגזין Der Orchideengarten אשר עסק באימה ופנטזיה, ונחשב למגזין הפנטזיה הראשון. המגזין הוציא לאור 25 גיליונות והפסיק את פעילותו בשנת 1921.
בשנת 1923 נוסד המגזין "Weird Tales" (באנגלית: מעשיות מוזרות), המגזין האמריקאי הראשון שהיה מבוסס לפחות בחלקו על הסוגה (חלק גדול אחר היה סיפורי אימה ועוד).
ב-1939 החל לצאת לראשונה המגזין "Unknown", שהפך בהמשך ל-"Unknown Worlds" והיה המגזין האמריקאי הראשון שהוקדש כולו לסיפורי פנטזיה. מייסדו ועורכו היה ג'ון וו. קמפבל. הוא פתח במגזין זה ערוץ מקביל עבור סופרי המדע הבדיוני והפנטזיה, אשר עד אז נאלצו להתמקד במגזין "Astounding Science fiction" שלו, שפתח את שעריו לסיפורי מדע בדיוני בלבד. "Unknown Worlds" פעל במשך ארבע שנים בלבד ונסגר ב-1943 בשל המחסור בנייר בתקופת מלחמת העולם השנייה. במשך כ-25 שנים בערך אחר כך היה עולם הפנטזיה דליל ביותר בכותבים ויצירות וגם כל המגזינים שנפתחו כשלו בזה אחר זה.
עולם הפנטזיה כיום.
הסופר ג'ון רונלד רעואל טולקין פתח את העידן הנוכחי של הפנטזיה. יצירתו הראשונה - ההוביט - יצאה לאור ב-1937, אבל בשל התעקשותה של ההוצאה לאור שלו להפיץ את כתביו רק בכריכה קשה הצלחתו נשארה בשלב הראשון די מוגבלת. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 השתנה המצב בבת אחת עם יציאתם לאור של כתבי טולקין גם בכריכה רכה. סופר פורה זה, שבא מרקע אקדמי שדרג בכוחות עצמו את הסוגה כולה. הסופרים שקדמו לו לא יצרו, ברב המקרים, עולם דמיוני שלם עם מערכת שלמה של חוקים, עמים, היסטוריה, אמונה, שפות וכיוצא באלה. טולקין עשה זאת, תוך שחזורה של המיתולוגיה הגרמאנית העתיקה ושילובה בפולקלור האנגלוסקסי.