באוקטובר 1932 פרצה שביתה בבית החרושת "פרומין" בירושלים. בעל המפעל הכניס לעבודה פועלת בית"רית שלא דרך לשכת העבודה של מועצת פועלי ירושלים. בתגובה נפתחה שביתה ללא התראה מצד ההסתדרות. מועצת פועלי ירושלים דרשה מפרומין שיכיר בארגון הפועלים במקום ויפטר את הפועלת, אולם פרומין סירב לפטרה ואילו הפועלים סירבו לבוררות. המעסיקים שכרו אנשי בית"ר לעבוד במקום הפועלים השובתים. אנשי בית"ר טענו כי הדרישה שבית החרושת יעסיק פועלים מאורגנים בלבד מטרתה למנוע את עבודתם של בית"רים במקום, משום שההסתדרות לא הכירה בזכותם לקבל עבודה באמצעות ארגון נפרד, וכך נותרו בפניהם שתי ברירות: להצטרף להסתדרות על אף השקפותיהם הרוויזיוניסטיות, או לנסות למצוא עבודה באמצעות המעסיקים. הם הסכימו להפר את השביתה, בטענה כי היא פוליטית ולא כלכלית. ההסתדרות מצִדה הציבה אנשי-זרוע, חברי פלוגות הפועל, כדי למנוע מפועלים החפצים בכך מלהיכנס אל שטחי העבודה.
לדברי ההיסטוריונית אניטה שפירא, "שביתת פרומין" הסתיימה בכישלון ההסתדרות, משום שנאלצה להשלים עם העסקתם של אנשי בית"ר במקום, ומשום שנתברר כי שליטתה של לשכת העבודה שלה התערערה כאשר קראו עליה תיגר.
שביתות דומות, על רקע דומה, התחוללו גם בענף הבנייה בכפר סבא.
באזורים שהיו בשליטה פועלית ("אדומה") כמו חיפה ושכונת בורוכוב (גבעתיים) התנכלו אנשי "הפועל" ואנשי מועצות הפועלים המקומיות לצעירי בית"ר שהפגינו ברחובותיהם והדברים הגיעו לא פעם לתגרות ידיים ואף לשפיכות דמים.
כתיבתו האידאולוגית של ז'בוטינסקי.
המנהיג הבלתי מעורער של הרוויזיוניסטים היה זאב ז'בוטינסקי. בשנת 1932 שהה בפריז, ובעקבות האירועים בארץ ישראל כתב משם סדרה של מאמרים מעל דפי העיתון היידי "היינט" ('היום'), שיצא בפולין. חלק מהמאמרים היו בוטים ביותר, לדוגמה "צלב הקרס האדום" (23 באוקטובר) ו"שלטון האגרוף בארץ ישראל" (28 באוקטובר). המאמרים התפרסמו גם בעברית (באיחור של כשלושה שבועות) בעיתון "חזית העם", היו לשיחת היום ביישוב והלהיטו את האווירה.
יחד עם תקיפת שיטות ההסתדרות ושאיפתה למונופול הדגיש ז'בוטינסקי את רעיון החד-נֵס. הוא הגדיר את ההסתדרות כפיצול נאמנות (ואף בגידה של ממש ברעיון הציוני). ההסתדרות, לדבריו, מניפה שני נִסים (שני דגלים): הדגל הציוני מחד והדגל האדום של הסוציאליזם העולמי מאידך. לשיטתו, אין שני הדגלים יכולים לדור יחד בכפיפה אחת ועל הציונות להניף דגל אחד, "חד-נס": דגל הציונות בלבד. החשיבות העליונה היא הנאמנות לציונות, ולפיכך כניעה לדוֹגמות סוציאליסטיות המשרתות "אינטרנציונל פועלים" בינלאומי על בסיס מעמדי ולא לאומי הן בגדר בגידה.
במאמריו האשים ז'בוטינסקי את "השמאליות" הזוחלת על גחון בפני גבירים מחו"ל ובפני "מושלים מקומיים".
טענות המאמר.
"כן, לשבור!" היווה תגובה להאשמות שהוטחו ברוויזיוניסטים, על כך שהם מנסים לכאורה לשבור את העבודה המאורגנת בארץ ישראל. בפרט הוא מגיב להאשמה שהתפרסמה בעיתון הפועלים היהודים בארצות הברית, "פֿאָרווערטס" ("Forverts", 'קדימה'). "כן, לשבור!" התפרסם ב"היינט" ב-4 בנובמבר 1932 ותרגומו לעברית התפרסם בשער "חזית העם" ב-2 בדצמבר אותה שנה. בשורה הראשונה במאמר נאמר:
המאמר תוקף את ההסתדרות במספר מישורים. תחילה הוא מתאר את הפגיעה האדירה של השביתות בבעלי ההון שכל רצונם הוא להשקיע במפעל הציוני ולפרנס יהודים:
ז'בוטינסקי מפליג מכאן אל בעיות היסוד, כפי שהוא תופס אותן. ההסתדרות היא "עבודה זרה".
אליצור מכבי נתניה (כדורסל, נשים)
זוארץ
זוּארץ הוא שם משפחה יהודי-ספרדי. שמות דומים נפוצים בספרד: Xuárez, Juárez, Suárez. המקור לשם הוא פטרונימי או טופונימי. הצורה הפורטוגלית היא Soares. בישראל יש שעיברתו את השם ל"זו-ארץ".
הפועל אשקלון (כדוריד נשים)
הפועל אשקלון הייתה קבוצת כדוריד נשים ישראלית מהעיר אשקלון, שהשתתפה בליגה הלאומית לנשים.
הקבוצה נוסדה בשנת 1968 ובעונת 1975/1976 זכתה בגביע המדינה, שזיכה אותה להשתתף במשחקים אירופאים.
בהמשך הקבוצה הייתה ממוקמת בתחתית הליגה ולא הצליחה להתרומם עקב מחסור בתשתית של מחלקת נוער. בסופו של דברק הקבוצה פורקה.
משחקי הבית של הקבוצה היו נערכים ב"היכל הספורט העירוני" באשקלון.
התאחדות הכדורגל של ויילס
התאחדות הכדורגל של ויילס (בולשית: Cymdeithas Bêl-droed Cymru, באנגלית: Football Association of Wales; ידועה גם כ-FAW) היא הגוף האחראי על הכדורגל בוויילס. ההתאחדות חברה בפיפ"א מאז 1910 ובאופ"א מאז 1954.
ההתאחדות הוקמה ב-1876 בוורקסהאם, והיא התאחדות הכדורגל השלישית הוותיקה בעולם, וכמו כן היא אחת מארבע התאחדויות (לצד התאחדות הכדורגל האנגלית, התאחדות הכדורגל הסקוטית, התאחדות הכדורגל האירית ופיפ"א) שהקימו את ועדת הכדורגל הבינלאומית (IFAB), האחראית על קביעת חוקת משחק הכדורגל.
ההתאחדות אחראית על מנהל הכדורגל בוויילס, ומפעילה את שש הנבחרות הלאומיות: הקרויות "A" (הנבחרת הבוגרת), "עד גיל 21", "עד גיל 18", "עד גיל 16", "נשים" ו"בנות עד גיל 16".
התאחדות הכדורגל של ויילס אחראית גם על כל הפעולות המשמעתיות כנגד שחקנים בקבוצות החברות בהתאחדות. הן כוללות את הקבוצות הוולשיות המשחקות במערכת הליגות באנגליה, ולגביהן ההתאחדות של ויילס מחליפה את מערכת המשמעת של התאחדות הכדורגל האנגלית.
מאמץ מיטבי
מאמץ מיטבי (באנגלית: Best Effort) הוא מונח מתחום התקשורת אשר מתאר רמת שירות שלא מבטיחה שהמסר אכן יגיע אל יעדו, ולא מבטיחה שהעברת המסר תעמוד בסטנדרטים מסוימים (כגון השהיה ועיכובים). המונח מתאים הן לתקשורת אלקטרונית והן לתקשורת פיזית (כגון דואר).
יתרונות.
במערכות תקשורת ישנה הציפייה שמסר שנשלח יגיע ליעדו באופן שלם, תקין מדויק ומהיר. על מנת להשיג מטרות אלו, מערכות תקשורות נדרשות לקיים מנגנונים לאיתור ותיקון שגיאות, להקצות ערוצי שליחה עבור כל משתמש ומשתמש, ווידוא קבלה של המסר. כל אלו מהווים תוספות על המסר עצמו ומכבידים על מערכות התקשורת, עד כדי צריכת משאבים נכבדים, ואף העלאת צורך בהרחבת המערכות כדי שיהיו מסוגלות לתמוך בתוספות אלו.
היתרון בשירות ברמת מאמץ מיטבי הוא מזעור התקורות, כך שאפשר לקבל שירותי תקשורת יעילים, פשוטים, וזולים יותר (וזאת על חשבון האמינות של השירות).
יישומים של שיטת המאמץ המיטבי.
דואר.
שירותי דואר המעבירים מכתבים ברמת שירות של מאמץ מיטבי - לא מבטיחים שהמכתב יגיע ליעד תוך זמן מסוים, וזאת בין השאר בגלל שלא הוקצו מראש המשאבים בשביל להעביר כל מכתב ומכתב אל היעד. שירותי הדואר עושים "מאמץ מיטבי" על מנת להעביר את המכתב אל היעד, אך הגעתו אל היעד יכולה להתעכב במקרים מסוימים (כגון עומס על סניף הדואר, חופשות וחגים). כמו כן, שולח המכתב לא מקבל הודעה כאשר המכתב מגיע ליעדו.
עם זאת, השולח יכול לבחור לשלם מחיר גבוה יותר ולשלוח את המכתב בדואר רשום, אשר מבטיח את הגעת המכתב אל היעד, ומספק אישור בחתימתו של המקבל, על כך שקיבל את המכתב.
טלפוניה.
שירותי טלפוניה אינם מבוססים באופן ישיר על שירות ברמת "מאמץ מיטבי", שכן ברגע שהוקם הקישור בין קווי הטלפון השונים, השיחה מתקיימת ללא הפרעה. עם זאת, בזמן יצירת השיחה, עלול להיות מצב בו המרכזיה כולה עמוסה ואין לה קיבולת לקשר בין מנויים נוספים. כמו כן, בשירותי טלפון סלולריים ספקי השירות לא מבטיחים כיסוי מלא, ולא מבטיחים כי הסלולרי יוכל תמיד לתקשר עם תחנת בסיס כזאת או אחרת.
תקשורת נתונים.
מערכות לתקשורת נתונים הפועלת במאמץ מיטבי מספקות למשתמשים השונים שירות בקצב נתונים משתנה ובהשהיות לא קבועות - כל אלו תלויים בעומס התקשורתי שקיים ברשת.
נתבים ברשתות IP מספקים מאמץ מיטבי, ולכן ניתן לבנות אותם בצורה פשוטה וזולה יותר, בהשוואה לנתבים ברשתות עם פרוטוקולי תקשורת אחרים (כגון X.25 ו-ATM). ב-X.25 הנתונים נשלחים מצומת לצומת, ובמצבים של שגיאה הם נשלחים מחדש. ברשתות ATM ניתן לספק שירות בו מובטח הקיום של קישור מנקודה לנקודה ברשת, וגם רוחב הפס או זמן השהייה. עם זאת, ב-ATM קיים מצב ABR בו התעבורה הוא ברמת מאמץ מיטבי, וללא הבטחה לאיכות שירות כזו או אחרת.
אמנם המחיר הנמוך יחסית של ציוד לרשתות IP הפועל במאמץ מיטבי תרם לתפוצתו של פרוטוקול זה, אך כיום גם רשתות IP נוטשות את המאמץ המיטבי, ונתבים חדישים מפעילים מנגנונים לשירותי תקשורת ברמות שונות, בהן רמות מועדפות ומובטחות, וזאת בהתאם לנתונים הנשלחים, חשיבותם ורגישותם. לדוגמה, תעבורה של טלפוניית IP או IPTV יקבלו קצב נתונים קבוע, ועדיפות על פני נתונים אחרים (שתאפשר השהיות נמוכות), אך עדיין לא תהיה הקפדה על הגעה תקינה של כל החבילות ליעד, שכן סוגי תעבורה אלו יכולים להתמודד עם אובדן ברמה מסוימת.
למרות שרשת האינטרנט היא בבסיסה רשת במאמץ מיטבי, ישנן שיטות להבטיח את הגעת הנתונים אל היעד - והן ממומשות בשכבות תקשורת גבוהות יותר (שכבה 4 ומעלה במודל ה-OSI). שיטות אלו לרוב לא ממומשות במערכת התקשורת עצמה, אלא על ידי מנגנונים שקיימים בצד השולח או בצד המקבל. דוגמה לכך היא פרוטוקול ה-TCP שמשויך לשכבת התעבורה של מודל ה-OSI. עוד לפני תחילת שליחת הנתונים, ה-TCP מוודא שאכן ניתן לתקשר עם הצד המקבל, ושהוא יכול לקבל נתונים בצורה תקינה. רק לאחר מכן נשלחים הנתונים בחבילות קטנות, וה-TCP מוודא שכל חבילה וחבילה אכן הגיעה אל היעד בשלמותה וללא תקלות. אם התגלתה תקלה, ה-TCP ישלח שוב את חבילות הנתונים שכשלו, ובמקרה של כשלים רבים, הוא יודיע לשכבות הגבוהות יותר (ובמידת הצורך עד לתוכנה של המשתמש) על כישלון התקשורת.