לנשים אין כסף לשלם את המשכנתה על המלון ופרופסור ג'ו אן בייקר (סוזן פלשט) מארגנת מכירה פומבית של חפצים עתיקים כדי לאסוף כסף לתשלום המשכנתה אך הן מצליחות לאסוף רק 900 דולר. סילקי סיימור (ג'ובי בייקר) עומד בראש קבוצת עבריינים הרוצה להשתלט על הבית ולהפוך אותו לקזינו. סטיבן פוגש בג'ו אן והיא מוצאת חן בעיניו. הוא רוכש מחמם מיטה עתיק ב-200 דולר.
המחמם נשבר ובתוכו מוצא סטיב את פתק מילות הקסם של אלדיטה אשתו העשירית של הפיראט שהייתה מכשפה ושלחה אותו ללימבו ובעזרת מילות הקסם הוא יחזור להיות נראה רק למי שלחש אותם. סטיב אומר את מילות הקסם ושחור הזקן (פיטר יוסטינוב) מתייצב מולו.
כאן מתחילים האירועים המשעשעים. סטיב נוהג ושחור הזקן אוחז בהגה ונוהג בשיגעון, סטיב נעצר על ידי שוטר ומושלך לכלא וגם שם אינו יכול להיפטר מרוח הרפאים של הפיראט שרק הוא רואה. הוא מדבר לפיראט וג'ו אן ודיקן הקולג' חושבים שיצא מדעתו.
שחור הזקן אומר שרק אם יעשה מעשה אחד טוב, יוכל להיפטר מהקללה של אשתו.
נערכת תחרות אתלטיקה בין ארבעה קולג'ים. שחור הזקן לוקח מארנקה של ג'ו אן את 900 הדולר ומהמר 1:50 על גודולפין שינצחו. בתחרות עושה שחור הזקן את כל הטריקים בשעה שאף אחד חוץ מסטיב רואים אותו. גודולפין מנצחים אבל סיימור מוכן להחזיר להם רק את 900 הדולרים ולא רוצה לתת להם את 45,000 הדולרים שמגיעים להם.
שחור הזקן לוחש לסטיב שיקבל את 900 הדולר ויהמר בהם על הרולטה. סיימור מסכים ושחור הזקן עושה הכל כדי שייזכו. הם לוקחים את הכסף אבל העבריינים שולפים אקדחים. כאן מתערב שוב שחור הזקן, לוקח מהם את האקדחים וחובט בהם מכות נמרצות בשעה שהוא אינו נראה.
סטיב וג'ו אן ממהרים למלון וברגע האחרון מוסרים את הכסף לנציג הבנק. כעת קורא סטיב את מילות הקסם וכולם חוזרים אחריו. הקללה הוסרה, שחור הזקן נראה לכולם, מברך את כולם וחוזר בסירה לים ולספינת הפיראטים שלו.
שרבורן (מסצ'וסטס)
שרבורן (באנגלית: Sherborn) היא עיר במחוז מידלסקס במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית כ-30 ק"מ מבוסטון.
היסטוריה.
ככל הנראה באזור הייתה קיימת התיישבות אינדיאנית. האנגלים הראשונים הגיעו לאזור בשנת 1652. בשנת 1674 ההתיישבות החדשה אורגנה לעיירה. בעיירה נבנו מספר טחנות קמח והם היו מקור פרנסת תושבי העיר. כמו כן המקום היה ידוע בייצור של סיידר תפוחים. מוצרי תעשיית מזון שונים היו נמכרים בבוסטון שאיתה העיירה הייתה קשורה במסילת רכבת. בתים ישנים רבים של העיירה כוללים מקומות מסתור והיו חלק של מסילת הרכבת המחתרתית. במהלך השנים אוכלוסיית היישוב לא גדלה באופן מהותי. בעקבות מלחמת העולם השנייה ופיתוח האזור, אוכלוסיית העיר עברה של 1500.
נכון לשנת 2000 בעיירה התגוררו כ-4,200 תושבים מהם 96.5% לבנים.
בעיירה נשמרו מספר בתים מהמאה ה-17. בשנת 2003 בעיירה מצאה מקלט אמילי ובמקום קבורתה הוקם פסל לזכרה.
מורביה-שלזיה (מחוז)
ירגזי אפור-ציצה
ירגזי אפור־ציצה (שם מדעי: "Lophophanes dichrous") הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הירגזיים.
מאפיינים.
הירגזי אפור־הציצה הוא עוף קטן (אורכו 13 ס"מ ומסתו 11–14 גרם) בעל ציצה גדולה ואפורה. הראש אפור; הלחיים אפורות בהירות, ומופרדות מהכיפה והעורף על ידי קו דק מאוד בצורת המספר 7, והצווארון לבן. פלג הגוף העליון אפור כהה כמו הציצה, הכיפה והעורף, והגחון צהבהב. פס העין בהיר. הכנפיים אפורות־חומות, ושולי הנוצות אפורים. הגרון צהבהב. הצד התחתון של הכנפיים צהוב בהיר. השרת הנוצות מתבצעת בסתיו. הקשתית כתומה־אדומה כהה, המקור קצר ושחור, וכף הרגל אפורה־כחלחלה. הצעירים דומים לבוגרים, אם כי יש לצעירים ציצה קצרה יותר, ופלג גופם העליון כהה יותר.
לירגזי מספר קריאות אופייניות הנשמעות כ–"זאי" גבוה, "טי–טי–טי–טי", "סיפ–פי–פי", "פי–די" ונשיפה חזקה. קריאת האזהרה מהירה וחזקה בתדר בינוני ונשמעת כמו "צ'יה–צ'יה". השיר מורכב מהברות משתנות ומספר קריאות.
התנהגות.
עוף זה שקט וביישן, בניגוד לרבים מבני משפחתו. הירגזי חי בזוגות או בקבוצות קטנות, ולעיתים מצטרף ללהקות מעורבות בחיפוש אחר מזון. הוא מחפש מזון על הקרקע, בענפים ובגזעים בתחתית העץ, ובשיחים. הירגזי ניזון מחרקים וחסרי חוליות אחרים, ובמיוחד מפגיות. ענות הקינון מתרחשת מאפריל עד יוני. הקן מוקם בחלל בעץ, אותו לרוב הציפור חופרת בעצמה. הקן מוקם בגבהים של 3–7 מטרים מהקרקע. הקן עשוי מטחב ומרופד בשיער סוסים, פרווה, ונוצות. הנקבה מטילה 4–5 ביצים לבנות עם נקודות אדמדמות רבות. שני ההורים דוגרים על הביצים. אין מידע על משך הדגירה או גיל הפריחה.
תפוצה ובית גידול.
הירגזי אפור־הציצה חי ביערות הרריים, במיוחד של אלון, רודודנדרון, צוגה, אשוח, אורן, אשוחית, ושדר. בצפון מיאנמר, הוא חי ביערות מעורבים של אשוח, צוגה, חזרן והידרנג'אה. בדרום סין, הוא חי ביערות מחטניים הרריים. הירגזיים מקנן בגבהים של 2,400–3,300 מטרים בצפון הודו, 2,120–3,800 מטרים בנפאל, 2,440–3,960 מטרים בסיקים, 2,745–4,240 מטרים בארונאצ'ל פרדש, 2,745–3,200 מטרים במיאנמר, והחל מ–2,700 מטרים בדרום סין. מחוץ לעונת הקינון הוא לעיתים יורד לגבהים של 2,000 מטרים מעל פני הים. הוא אנדמי להימלאיה וטיבט, מפקיסטן ועד מיאנמר. טווח התפוצה (כ–2,780,000 קמ"ר) של מין זה גדול, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. גודל האוכלוסייה לא כומת, אך לא סביר שהוא מתקרב לסף סכנת ההכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ועל כן אין ירידה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, ירגזי אפור־ציצה מסווג כמין ללא חשש.
טקסונומיה.
הסוג לופופאנס תואר ב-1829 בידי החוקר הגרמני יוהאן יקוב קאופ אך במשך שנים נחשב לתת-סוג של הירגזי. מחקר משנת 2005 (גיל, סליקאס ושלדסון, 2005) מבוסס נתונים גנטיים ומורפולוגיים תמך בהפרדת הסוג לופופאנס, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN, ITIS, ו-IOC . טקסון האחות של ירגזי אפור־ציצה הוא ירגזי מצויץ, הדומה לו מאוד וחי באירופה. השם המדעי מורכב ממילים לופוס (ביוונית עתיקה – ציצה), ופאינו (ביוונית עתיקה – לחשוף, להראות).
תת־מינים.
תוארו ארבעה תת־מינים של ירגזי אפור־ציצה:
אוגניאן גרדז'יקוב
תיאטרון ברודוויי
מורביה הדרומית (מחוז)
אליזבת דריימאקר
אליזבת דריימאקר (Elisabeth Dereymaeker; 23 ביולי 1893 – 30 באוקטובר 1969) הייתה אשה בלגית, אשר החביאה בביתה שתי ילדות יהודיות במהלך הכיבוש הגרמני של בלגיה במלחמת העולם השנייה ועל ידי כך הצילה את חייהן. היא הוכרה כחסידת אומות העולם.
ביוגרפיה.
אליזבת דריימאקר, גרמניה במקור, הייתה נשואה לדוור בלגי וילדה לו תשעה ילדים. המשפחה, שהתפרנסה בדוחק, גרה באנדרלכט, פרוור של העיר בריסל. בין שכניה הייתה משפחת אילזיצר (Ilzycer) היהודית, שמוצאה היה מפולין. המשפחה התגוררה בעליית גג של בית לאחר שאולצה לעזוב את ביתה המקורי ועסקו של האב נסגר.
באפריל 1943, במהלך הכיבוש הגרמני של בלגיה, הגיעו אנשי הגסטאפו לעצור את בנות המשפחה היהודית, לאחר שאבי המשפחה יצחק כבר נעצר מוקדם יותר באותו יום במפעל שבו עבד. שתי בנות המשפחה הצעירות, ג'ני ופרנסין (בנות 11 ושנתיים) שיחקו מחוץ לבית ביחד עם אחת מבנותיה של דריימאקר. כשראתה דריימאקר את מכונית הגסטאפו, הורתה מיד לילדות להתרחק כדי שהן לא יחזרו לביתן וייתפסו. היא עצמה מחתה בקול נגד מאסר המשפחה היהודית, אך ללא הועיל. אנשי הגסטאפו עצרו את אם המשפחה פסיה חיה ואת בתה הגדולה מינה, בת 15. הן ויצחק נאסרו במחנה המעבר מכלן ובהמשך שולחו למחנה אושוויץ, שם נרצחו.
לאחר שהסתלקו הגרמנים לקחה דריימאקר את שתי הילדות היהודיות אל ביתה והעבירה הודעה לדודתן רוזה דמברובסקה על אשר קרה. שני בניה הגדולים טיפסו אל דירת עליית הגג החתומה של משפחת אילזיצר כדי להביא בגדים לילדות. דריימאקר הסתירה אותן בביתה ביחד עם ילדיה במשך מספר ימים עד שהגיעה הדודה ולקחה אותן למקומות מסתור אחרים (ג'ני השתכנה עם בני הזוג אופלט). שתי הילדות נשארו בחיים לאחר השואה.
בחודש נובמבר 2013 הכיר מוסד יד ושם באליזבת דריימאקר כחסידת אומות העולם. טקס ההכרה נערך בבלגיה במעמד בני משפחתה.
בשנת 2020 החל נכדה של דריימאקר, ז'אן לוק בודסון (Jean-Luc Bodson), בכהונתו כשגריר בלגיה בישראל.
אשר אנשל דסקל
אשר (אנשל) דסקל (18 באפריל 1908 – 6 ביולי 1990) היה מייסד וחלוץ תעשיית היהלומים בישראל. דסקל הקים את מפעל היהלומים הראשון בארץ ישראל בפתח-תקוה ב-1937 יחד עם בן דודו צבי רוזנברג.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
אשר אנשל דסקל נולד בעיירה מאסיף (Moisei) בחבל מרמורש שבצפון רומניה. הוא נולד למשפחה אדוקה מחסידות ויז'ניץ ולמד בחדר ובישיבה, ובמקביל עזר בבית בטיפול בעזים והפרות של המשפחה. בשנת 1927, בהיותו בן 19, לא ראה עתיד לעצמו כתלמיד חכם או כרועה צאן והחליט לעזוב את רומניה ולעבור לאנטוורפן, בלגיה.
בבלגיה, נעזר בקרובי משפחתו, שתמכו בו בתחילת דרכו כמתלמד במקצועות חיתוך ליטוש וביקוע של יהלומים.
בתחילה חי מן היד אל הפה, אך במהרה התגלו כישוריו כיהלומן בחיתוך יהלומים, ומאוחר יותר במסחר יהלומים וכך הצליח להתקדם ולבסס את מעמדו בקהילת היהלומנים של אנטוורפן.
משפחה.
בשנת 1935 נישא למרים דסקל לבית אהרונוביץ׳ באנטוורפן, לזוג בהמשך נולדו 4 ילדים.
בשנת 1950 נפרד ממרים ונישא לתהילה דסקל להם בת משותפת ונפרדו ב-1956.
ב-1960 נישא בשלישית לציפורה דסקל, איתה היה נשוי עד לפטירתו ב-1990.
בעת פטירתו היו לו 15 נכדים.