בפינלנד, אנשים המעוניינים להקצות מחדש את מינם החוקי במסמכים רשמיים, כגון דרכונים, תעודות לידה ותעודות זהות, חייבים להיות מעוקרים או מסיבה אחרת "לא פוריים". בשנת 2012, שינוי אפשרי של החוק הובא לבחינה על ידי משרד הרווחה והבריאות הפיני. המלצה של מועצת זכויות האדם של האו"ם לבטל את דרישת העיקור עבור הכרה בשינוי מגדר נדחתה על ידי ממשלת פינלנד ב-2017. באוקטובר 2017, הצעת חוק לתיקון החוק נכשלה מכיוון שלא מספיק חברי פרלמנט תמכו בצעד. הצעת החוק הוגשה על ידי חברת הפרלמנט סילביה מודיג ב-2016, ואספה 85 חתימות בפרלמנט הפיני.
סקריס קופילה, פעילה טרנסג'נדרית וסטודנטית לרפואה, נדחתה הסרה מגדרית משפטית לאחר שסירבה לעבור תהליך זה, וניהלה יחד עם ארגון זכויות האדם הבינלאומי אמנסטי אינטרנשיונל דרישה לשנות את החוק. טרנסג'נדרים חייבים לקבל גם אבחנה של הפרעה נפשית על מנת לשנות את מגדרם החוקי.
בשנת 2019, הקבינט החדש של ראש הממשלה רינה פרסם את תוכניות החקיקה שלהם ל-4 השנים הבאות, אשר כולל את הסרת דרישת העיקור לשינוי מגדר בחוק ואיסור על התערבויות רפואיות בתינוקות אינטרסקסים (בעלי מאפייני מין זכרים ונקביים כאחד) על מנת לשנות את מאפייני המין שלהם.
שירות צבאי.
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות ההגנה של פינלנד.
תרומת דם.
בפינלנד, כמו במדינות רבות אחרות, גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים לא הורשו בעבר לתרום דם. בדצמבר 2013, סוכנות התרופות הפינית שינתה את הכללים שלה לגבי תרומות דם וביטלה את האיסור הקבוע על גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) לתרום דם בעודה קבעה תקופת דחייה של שנה. מאז 2021, תקופת הדחייה צומצמה ל-4 חודשים.
תנאי מחיה.
פינלנד מכונה לעיתים קרובות כאחת המדינות הידידותיות ביותר ללהט"ב בעולם עם קבלה ציבורית רחבה. במרץ 2019 דורגה פינלנד כיעד הטיולים הידידותי ללהט"ב הרביעי הטוב בעולם, עם מספר מדינות אירופיות אחרות, בהן הולנד, אוסטריה, מלטה ואיסלנד בין היתר.
מספר ערים פיניות מחזיקות בארגונים למען זכויות להט"ב. הקבוצה הגדולה ביותר מסוג זה היא "SETA" אשר נוסדה בשנת 1974. קבוצות ארגונים נוספים כוללים את "Trasek" עבור זכויות טרנסג'נדרים ואינטרסקס ו-"Rainbow Families". קבוצות אלו דוגלות בזכויות משפטיות שוויוניות לזוגות חד מיניים וטרנסג'נדרים באמצעות פעילות הסברה, הפצת מידע וארגון אירועים חברתיים המציעים עזרה, הכוונה וייעוץ בנוגע ליציאה מהארון, בריאות, מערכות יחסים ועוד.
בבירה הלסינקי ישנה סצנה גלויה של חברי קהילת הלהט"ב הפינית עם ברים הומוסקסואלים שונים, מועדונים, בתי קפה ואירועים מגוונים. ההפגנה הפומבית הציבורית הראשונה בפינלנד עבור זכויות הומוסקסואלים נערכה בשנת 1981 בהלסינקי תחת השם "ימי השחרור". מצעדי גאווה מתקיימים בערים שונות ברחבי פינלנד בעיקר בבירה הלסינקי אך גם בערים רבות נוספות בהן: אואולו, יובסקילה, טורקו, טמפרה, רובניימי, לאפנראנטה, לוביסה, פורי, ריהימקי, לאהטי, קובולה וקוסאמו. בשנת 2018 על פי דיווחים מעל 100,000 איש השתתפו במצעד הגאווה של הלסינקי, בעוד שנה לאחר מכן ראש הממשלה אנטי רינה השתתף בציונו. בצפון הרחוק של פינלנד מתקיים מצעד הגאווה בחבל הארץ של לפלנד אשר מתחלף מדי שנה בין המדינות הסקנדינביות של פינלנד, שוודיה ונורווגיה. בשנים 2017 ו-2021 נערך בפינלנד בערים אינארי ואוצ'וקי, בהתאמה.
פוליטיקה.
בשנת 2011, פאקה האביסטו, חבר הומוסקסואלי גלוי בפרלמנט הפיני והשר לאיכות הסביבה לשעבר, היה מועמד מפלגת הליגה הירוקה לבחירות לנשיאות פינלנד 2012. בסיבוב הראשון של הבחירות ב-22 בינואר 2012, הוא סיים במקום השני עם 18.8 אחוזים מהקולות, אך בשלב ההתמודדות ב-5 בפברואר הפסיד למועמד מפלגת הקואליציה הלאומית, שר האוצר לשעבר סאולי ניניסטה עם 37.4 אחוזים מהקולות. בפברואר 2017 הודיע כי ישיב את מועמדותו בבחירות לנשיאות 2018. ההחלטה התקבלה לאחר שהאביסטו פנה מספר פעמים מהליגה הירוקה. בבחירות, זכה במקום השני עם 12.4 אחוזים מהקולות, בעוד שניניסטה המשיך את כהונתו השנייה.
פיניקיזם
פיניקיזם היא צורה של לאומיות לבנונית שאומצה על ידי לבנונים רבים, בזמן הקמתה של לבנון הגדולה. הפיניקיזם מזהה את הלבנונים המודרניים עם הפיניקים הקדומים.
תומכי האידאולוגיה טוענים כי לבנון הייתה מיושבת ברציפות מאז התקופה הפיניקית, וכי אוכלוסיית לבנון המודרנית צאצאית בעיקר לאוכלוסייתה בימי קדם, בנוסף למעט מהגרים וכובשים שנטמעו לאורך מאות השנים. הם טוענים שהערביזציה מייצגת מעבר לדיבור בשפה הערבית בלבד, ולא שינוי ממשי בזהות אתנית והתרבותית, או במוצא האוכלוסייה. לאור מחלוקת הזהויות, חלק מהלבנונים מעדיפים לראות את לבנון, ואת תרבותה כחלק מהציוויליזציה הכנענית, תוך התנערות והתנכרות לרבדים אחרים במורשת הלבנונית, בין שהם ערביים או זרים-שאינם-ערביים. יש הרואים בהתייחסות לכלל הלבנונים כאל ערבים חסרת רגישות ומעדיפים לקרוא להם לבנונים כאות כבוד לעברה הלא-ערבי הארוך והמפואר של לבנון.
היסטוריה.
הביטויים המוקדמים ביותר של זהות לבנונית מודרנית מצויים בכתביהם של היסטוריונים בתחילת המאה התשע-עשרה, כאשר, תחת האמירוּת השיהבית , צמחה זהות לבנונית, "נפרדת ומובחנת משאר סוריה, והביאה את המרונים והדרוזים, יחד עם הזרמים הנוצריים והמוסלמיים האחרים, לשבת תחת ממשלה אחת". ההיסטוריה האחידה הראשונה של הר הלבנון נכתבה על ידי תנוס אל-שידיאק (נפטר ב-1861) אשר תיאר את הארץ כחברה פיאודלית של מרונים, דרוזים, מלכיתים, סונים ושיעים בהנהגת שושלת מען הדרוזית ולאחר מכן האמירים השיהבים הסונים/מרונים.
פריחתה של התאוריה החלה בשנות העשרים, בכינונה של לבנון הגדולה. אליהו אילת, שלמד באותה עת באוניברסיטה האמריקאית בביירות, הכיר את אלברט נקאש (קרוב של אלפרד נקאש), והוא הפגישו עם חוג בבירות, המורכב בעיקר מאנשי ספרות ועיתונות משכילים מרונים בביירות, הנפגשים לדון בבעיות שוטפות של לבנון ובשאלות-יסוד של קיומה ועתידה. החוג לא חייב כל משמעת רעיונית או ארגונית, אך בקרב חבריו שררה הסכמה כי מכל התרבויות הרבות שהתקיימו בלבנון, הפיניקים הם שהניחו את היסוד החומרי והרוחני וייצבו את דמותה ומקומה של לבנון בתולדות האזור והאנושות כולה. הם המציאו את האלף-בית ובמסעי הסחר שלהם השכילו להפוך את הים התיכון מגורם מפריד לאמצעי מקשר ומלכד. פלישת הערבים לאזור הקפיאה הרבה מהתכונות שהורישו ללבנון אבותיה הפיניקים - 'חול המדבר העכיר את מימיו הבהירים של הים'.
אילת נפגש בביירות גם עם שארל קורם, ממייסדי הפיניקיזם. קורם ראה בתרבות הפיניקית התרבות היחידה שלבנון היא מולדתה, והשווה אותה לתרבות התנ"ך שהיא היחידה שארץ ישראל היא מולדתה. כמו שתי התרבויות העתיקות, הוא גם השווה בין ההתעוררות הלאומית בלבנון לכמיהה היהודית והשיבה לארץ ישראל בעת המודרנית. קורם היה חסיד של חוקרי הפיניקים היהודים יוסף הלוי ונחום סלושץ, ועקב אחרי התגליות הפיניקיות באוגרית, וכדי להפיץ את ידיעת התרבות הפיניקים בקרב הלבנונים הוא הוציא כתב עת בשם "La Revue Phenicienne" (הביטאון הפיניקי). קורם תמך בעצמאות לבנונית ובחיזוק מעמד העדה המרונית בלבנון, אך התנגד להקמת ארגון הפלאנגות, שלטענו היה חסר בסיס רעיוני ודמה לפאשיזם האיטלקי.
בהמשך, לאחר פרסום מסקנות ועדת פיל, ניסו נקאש וקורם ליצור קשר עם ארגונים יהודיים במטרה לרקום יחסים בין המדינה היהודית ללבנון העתידות לקום, ואף לשתף שיתופי פעולה כלכליים. ואכן, הסוכנות היהודית קיבלה את הצעתו של קורם להקמת 'אגודת ארץ ישראל - לבנון', וביקשה ממנו לנסח תקנון לאגודה ולהציג את נציגיה הלבנונים, וקיימה קשרים עם נקאש בנושא הקמת סכר לייצור חשמל בנהר הליטני שישמש את לבנון וישראל, אולם חשש צרפתי מפני אינטרסים בריטיים גרם לגניזת התכנית. גם האגודה שהציע קורם לא נוסדה, בשל התמורות המדיניות בלבנון במהלך מלחמת העולם השנייה.
חלק מהמרונים בתפוצות תמכו גם הם ברעיון הפיניקיסטי. המרונים בארצות הברית הוציאו כתב עת פיניקיסטי. בכתב העת השתתף גם ההיסטוריון עדיה חורון, ממייסדי התנועה הכנענית אשר שאפה גם היא לשיבה אל היסודות הפיניקיים (בנוסף לתרוביות אחרות בלבנט).
שפה.
ערבית.
השפה הערבית מחולקת ללהגים רבים: ערבית ספרותית, המשמשת במסמכים כתובים, עיתנאות ובהקשרים פורמליים; וכשלושים ניבים מקומיים, המשמשים בהקשרים יומיומיים, ומשתנים מאוד בין ארץ לארץ. הניב המדובר בלבנון נקרא "ערבית לבנונית" או פשוט "לבנונית", והיא חלק מהערבית הלבנטינית, שיחד עם ערבית מסופוטמית, מסווג כ"ערבית צפונית".
נקודת המחלוקת בין הפיניקיסטים ליריביהם נעוצה בשאלה האם ההבדלים בין הדיאלקטים הערביים מספיקים כדי לראות בהם שפות נפרדות. על כך אמר פרופסור ווילר תאקסטון מהרווארד: "השפות שה'ערבים' גדלים עליהן בבית, שונות זו מזו ומהערבית [הספרותית] עצמה, כמו שהלטינית שונה מאנגלית".