הסדרה מתארת התמודדויות מקצועיות רפואיות ואתיות שונות של צוות בית החולים עם מטופלים מגוונים שמגיעים אליהם, במקביל להתמודדותם עם אירועים בחייהם האישיים ועם היחסים בינם לבין עצמם.
כוכב הסדרה בעונות הראשונות הוא ד"ר ג'פרי גייגר, מנתח מצליח, המתמודד עם הפרעתה הנפשית של אשתו, שהטביעה למוות את בנם. חברו הטוב ביותר הוא ד"ר ארון שאט, נוירוכירורג בעל שם עולמי. ד"ר דני נילנד הוא רופא ומנתח חדר מיון, שבהמשך מושעה מעבודתו לאחר שקיים רומן עם בת משפחה של אחד ממטופליו. דני מתעמת לעיתים קרובות עם ד"ר קית' ווילקס, הידוע בעמדותיו השמרניות והנוקשות. חברו של קית' הוא הרופא השחצן ד"ר בילי קרונק. מנהל בית החולים הוא ד"ר פיליפ ווטרס, ועורכי הדין המסייעים לצוות בבעיות משפטיות מקצועיות הם אלן בירץ' וסטיוארט בריקמן.
בעונה השנייה מצטרפת ד"ר קייט אוסטין, מנתחת לב מוכשרת ופמיניסטית, המתמודדת מול ג'פרי על ראשות צוות המנתחים. מר וילמט, בעלה לשעבר, עושה כל שביכולתו כדי ליטול ממנה את המשמורת על בתם המשותפת, ואף רוכש את בית החולים בסוף העונה השנייה, וגורם להשעייתה של קייט. שאר הרופאים מתנגדים לקיצוצי התקציב החדים של וילמט, הפוגעים במטופלים, ודורשים ממנו למכור את בית החולים ולעזוב אותו.
בסוף העונה השנייה מתפטר ג'פרי לאחר שלא הצליח להציל את אלן, שנורה בליבו ומת. ג'פרי מאמץ את בתו התינוקת של אלן. הוא חוזר לסדרה בעונה החמישית כיו"ר חבר הנאמנים של בית החולים, אז הוא מפטר מחצית מהרופאים.
ארון, שהופך לפסיכיאטר, מתמודד בעונה הרביעית עם בעיה זמנית במוחו שמונעת ממנו לתפקד בעבודה. בעונה השישית הוא חוזר לעסוק בנוירוכירורגיה, ועובד לצד המנתחת החדשה, ד"ר ג'ינה סימון.
תגובת הקהל.
הסדרה החלה בשידוריה באותה תקופה בה החל שידורה של סדרת דרמה רפואית אחרת, "ER", ברשת המתחרה NBC. בתחילת העונה הראשונה התחרו שתי הסדרות על אהדת הקהל באותה רצועת שידור ובאותו יום בערב, אך לאחר ש-"ER" הגיעה לנתוני רייטינג גבוהים יותר, הועברה "שיקגו הופ" לרצועת שידור אחרת, ביום אחר בשבוע. בתקופה זו זכתה הסדרה לנתוני רייטינג טובים. לאחר עזיבתו של פטינקין בסוף העונה השנייה, והעברת הסדרה לימי שידור אחרים כדי לטפח סדרות חדשות כגון "ברוקלין סאות'", חלה ירידה בנתוני הרייטינג. לאחר עזיבתם של מספר שחקנים קבועים ומוערכים כגון לאטי, לא הועילו חזרתו של פטינקין וצירוף שחקנים ידועים כגון הרשי והולי, הרייטינג לא השתפר, והסדרה הופסקה בסוף העונה השישית.
הסדרה נרכשה ושודרה בארצות רבות ברחבי העולם, בהן ישראל. בממלכה המאוחדת שודרו עונות 1 - 2 ברשת BBC One, ובהמשך עברה לערוצי שידור אחרים ושודרה גם בשידורים חוזרים.
פרסים.
הסדרה הייתה מועמדת לפרסים רבים. היא זכתה ב-7 פרסי אמי: ב-1995 זכו מנדי פטינקין בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה, וטים סורסטד על צילום הפרק "Over The Rainbow". ב-1996 זכו דבי מנווילר על הליהוק, וג'רמי קגן על בימוי הפרק "Leave Of Absence". ב-1997 זכה הקטור אליזונדו בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה. ב-1998 זכו ראסל פג'ר, ויליאם פריש וראסל סמית' על עריכת הקול בפרק "Brain Salad Surgery" וכריסטין לאטי זכתה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה.
לאטי זכתה גם בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה לשנת 1997, על תפקידה בסדרה.
שיקגו-הופ
שיקאגו הופ
אייר אסיה
אייר-אסיה (באנגלית: AirAsia Berhad) היא חברה לטיסות חסך מלזית. קבוצת אייר אסיה היא חברת הלואו קוסט הגדולה באסיה, המפעילה טיסות לכ-88 יעדים ב-25 מדינות.
חברת התעופה דורגה כחברת הלואו קוסט הטובה ביותר לשנת 2016, 2017. ו-2019
תולדות החברה.
אייר אסיה הוקמה בשנת 1993, והיא החלה לפעול ב-18 בנובמבר 1996. בתחילה נוסדה החברה על ידי ממשלת מלזיה, אולם לאחר שנקלעה לחובות כבדים, היא נמכרה ב-2 בדצמבר 2001 ליזם המלזי טוני פרננדס.
פרננדס ערך שינויים רחבים בחברה, וכבר בשנת 2002 היא שבה להיות רווחית. בשנת 2003 פתחה אייר אסיה בסיס חדש בנמל התעופה של העיר ג'והור בהרו הסמוכה לסינגפור, והיא השיקה את היעד הבינלאומי הראשון שלה; בנגקוק שבתאילנד.
בשנת 2004 החלה אייר אסיה לטוס למקאו ולמנילה, בשנת 2005 החלה לטוס לווייטנאם וקמבודיה, ובשנת 2006 לברוניי ומיאנמר.
באוגוסט 2006 החלה אייר אסיה להפעיל טיסות פנימיות לאזורים הכפריים של מלזיה באמצעות חברת בת שלה, בשם: פליי אסיאן אקספרס (FlyAsianXpress). קווים אלו נסגרו כעבור שנה עקב חוסר כדאיות כלכלית.
באוגוסט 2011 פסלה ממשלת מלזיה ברית שכרתה אייר אסיה יחד עם מלזיה איירליינס. באפריל 2012 טסה את טיסת הבכורה שלה מקואלה לומפור לסידני.
בתחילת שנת 2013 חלה עלייה חדה ברווחי החברה. בהשוואה לתקופה המקבילה בשנת 2012, עלו רווחי החברה ב-168%. ברבעון האחרון של שנת 2012, רשמה החברה רווח נקי של 114.08 מיליון דולרים.
ב-28 בדצמבר 2014 התרסקה למצר קארימאטה טיסה 8501 של חברת הבת אייר אסיה אינדונזיה. בעת האירוע, היו על סיפון המטוס 155 נוסעים ושבעה אנשי צוות.
חברות בת.
אייר אסיה X.
אייר אסיה X היא הזרוע הבינלאומית של אייר אסיה, ומפעילה טיסות ארוכות טווח בין יעדים באסיה ואוקיאניה. החברה שהוקמה במאי 2007, החלה לטוס ב-10 באוגוסט אותה שנה. בצי החברה עשרה מטוסי איירבוס A330-300.
מניות החברה מחולקות בין Aero Ventures המחזיקה ב-48%, קבוצת וירג'ין ואייר אסיה המחזיקות ב-16% כל אחת, וקבוצת ההשקעות היפנית Orix המחזיקה ב-20% הנותרים.
אייר אסיה אינדונזיה.
בסיסה בנמל התעופה הבינלאומי סוקרנו האטה שבג'קרטה, החברה מפעילה טיסות ל-16 יעדים באמצעות 24 מטוסי האיירבוס A320-200 שלה. עד ליולי 2010, נאסר על החברה, יחד עם חברות תעופה אינדונזיות נוספות, לטוס למדינות האיחוד האירופי בשל בעיות בטיחות.
לאייר אסיה בעלות על 49% ממניות חברה זו, עקב חוקי אינדונזיה האוסרים על שליטת חברה זרה בחברה מקומית.
אייר אסיה הודו.
חברת תעופה שנוסדה ב-28 במרץ 2013, והתחילה את פעילותה בספטמבר 2013. בסיסה המרכזי בנמל התעופה של העיר צ'נאי שבדרום-מזרח הודו. במיזם זה מחזיקה אייר אסיה ב-49%, קבוצת טאטא ב-30%, וקבוצת ההשקעות Telstra Tradeplace ב-21% הנותרים.
אייר אסיה הפיליפינים.
חברת תעופה שנוסדה בדצמבר 2010, והחלה לפעול ב-28 במרץ 2012. בסיסה בנמל התעופה הבינלאומי קלארק, הסמוך לאנג'לס סיטי.
אייר אסיה יפן.
מיזם משותף לאייר אסיה ולאול ניפון איירוויז, המחזיקות ב-33% וב-67% ממניותיה בהתאמה. החברה נוסדה בחודש יולי 2011, וטסה לראשונה באוגוסט 2012. בסיסה בנמל התעופה טוקיו נריטה והיא מפעילה טיסות לשבעה יעדים.
אייר אסיה תאי.
נוסדה ב-8 בדצמבר 2003, והחלה לטוס ב-13 בינואר 2004. המיליארדר התאילנדי תאספון ביג'לולד מחזיק ב-51% ממניות החברה, וקבוצת אייר אסייה ב-49% הנותרים. בסיס החברה בנמל התעופה הבינלאומי דון מואנג שבבירה בנגקוק, החברה מפעילה טיסות ל-24 יעדים.
יעדי הקבוצה.
קבוצת אייר אסיה מפעילה מעל ל-400 טיסות יומיות בין 78 יעדים, במלזיה, אינדונזיה, יפן, הפיליפינים, תאילנד, אוסטרליה, ברוניי, קמבודיה, סין, הודו, לאוס, מיאנמר, נפאל, קוריאה הדרומית, סינגפור, סרי לנקה, טאיוואן, ווייטנאם.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
מדי הדיילות.
ב-9 ביולי 2013 פנה משרד התחבורה של מלזיה לחברת התעופה בדרישה להחליף את מדי הדיילות, לכאלו המייצגים טוב יותר את התרבות המלזית. הנושא עלה לאחר שחבר פרלמנט טען, כי המדים לא משקפים את הזהות הלאומית. מרבית הדיילות בחברה משתייכות לדת המלאית-מוסלמית, והחצאיות שהן לובשות אדומות, יש בהן מחשוף, הן לא מכסות את הברכיים, ולכן הן נחשבות ל"סקסיות".
בדרישה ציין המשרד, כי נבחנת האפשרות להאריך את רישיון הפעולה של החברה עקב הפרשה.
שיקאגו-הופ
יורי ניקולין
יורי ניקולין (ברוסית: Юрий Никулин; 18 בדצמבר 1921 – 21 באוגוסט 1997 מוסקבה) היה ליצן קרקס ושחקן קולנוע סובייטי ורוסי.
הוא היה בעל תואר אמן העם של ברית המועצות (1973), גיבור העמל הסוציאליסטי (1990), עוטר בשני עיטורי לנין (1980, 1990).
ביוגרפיה.
יורי ניקולין נולד בעיירה במחוז סמולנסק למשפחת שחקני תיאטרון מקומי. בשנת 1925 המשפחה עברה למוסקבה. בשנת 1939 ניקולין גויס לצבא האדום. הוא שירת ביחידת נ"מ. ניקולין השתתף במלחמת החורף ובמלחמת העולם השנייה בקרבות בחזית לנינגרד. בשנת 1943 הוא נפצע ולאחר החלמה חזר לחזית. ניקולין השתחרר מהצבא בשנת 1946 בדרגת סמל.
לאחר סיום השרות הצבאי ניקולין ניסה להתקבל ל-VGIK אך ללא הצלחה. בסופו של דבר הוא התחיל ללמוד בבית הספר לליצנים ליד קרקס מוסקבה. לאחר סיום הלימודים הוא התחיל לעבוד ליד קרנדאש. במהלך עבודתו ניקולין הכיר שחקן-ליצן מיכאיל שויידין. בשנת 1950 דרכיהם של ניקולין וקרנדאש נפרדו והוא המשיך להופיע כליצן ביחד עם מיכאיל שוידין. ניקולין הופיע בקרקס עד לשנת 1981. כאשר הוא הפסיק להופיע הוא התמנה למנהל הקרקס של מוסקבה וכיהן בתפקיד זה עד מותו.
במקביל להופעות בקרקס כליצן, החל משנת 1957 ניקולין הצטלם בסרטי קולנוע. על תפקידים בקולנוע הוא זכה לפופולריות רבה.
בשנות ה-90 ניקולין החל להיות מנחה בתוכניות טלוויזיה, בעיקר תוכניות בידור.
ניקולין נפטר בשנת 1997 במהלך ניתוח לב והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
שחקן קולנוע.
בגיל 36 ניקולין הצטלם בפעם הראשונה. בשנים הראשונות ניקולין שיחק תפקידים קומיים תוך ניצול יכולות שלמד בקרקס. בשנות ה-60 הוא הצטלם בסרטים של לאוניד גאידאי שזכו לפופולריות עצומה ברחבי ברית המועצות: