בעקבות תוכנית זו נוצר קשר מוזיקלי בין "הפרברים" למתי כספי, והוא הפיק ועיבד את שירי אלבומם "פרברים טרופיקל", שירים ברזילאים בגרסאות עבריות של יעקב שבתאי, מהם בלט במיוחד השיר "מתוק התפוח".
השלושה המשיכו לשתף פעולה בשנת 1983 במופע שירים מדרום אמריקה בשם "שיר אהבה רחוק", ובו תרגומים של אהוד מנור לשירים דרום אמריקאיים. המופע הוקלט לאלבום, שמתוכו מוכרים במיוחד השירים "סילבריו", "אני אשתגע" (בשיתוף פעולה עם חוה אלברשטיין) ו"אלפונסינה והים". כמו כן נודע הפתיח האינסטרומנטלי לשיר "בלב כבד".
שיתוף הפעולה עם הדודאים.
בשנת 1985 החלו מופעים משותפים של הפרברים עם צמד מוכר נוסף שפעל במקביל, הדודאים. המופע של שני הצמדים זכה להצלחה רבה. לשיתוף פעולה זה תרמו יוצרים ידועים, בהם יורם טהרלב ונעמי שמר. השירים "שי" (רחל המשוררת/לוי שער), "תלבשי לבן" (שמר) ו"צל ומי באר" (טהרלב/שער) שביצעו הצליחו מאוד, זכו להשמעות רבות ברדיו ועם השנים הפכו לקלאסיקה של הזמר העברי. שיר נוסף בביצועם שהתפרסם הוא "הנה שנה עוברת", שתרגם אהוד מנור על פי יצירתו של אריאל רמירס "La Peregrinación" מתוך "Navidad Nuestra". שיתוף הפעולה תועד באלבום משותף בהפקת קובי אשרת, שיצא בשנת 1985 ונקרא "הדודאים והפרברים". בתוכנית ההוקרה שנערכה בטלוויזיה לבני אמדורסקי לפני מותו, הוא סיפר בהומור שמאחר שצמד "הדודאים" לא יכלו לנצח את יריביהם, הם החליטו להצטרף אליהם. עם זאת, לדבריו של חורי שרר בין שני הצמדים פרגון הדדי, ולא תחרות.
המשך הדרך.
ב-1989 יצא אלבומם של הפרברים "מוזיקה". נעמי שמר תרגמה שני שירים עבור האלבום, ובהם "אישה על החוף" על פי לחן של מאנוס חג'ידאקיס.
בשנת 1991 יצא הדיסק 'הפרברים - 30 השנים הראשונות' בהוצאת אשר כלל בתוכו 22 שירים אהובים של הלהקה מאז ראשית דרכה.
בשנות התשעים והאלפיים המשיכו הפרברים להופיע ברחבי הארץ, אך מיעטו בהקלטות. בתקופה זו, לצד הפעילות בצמד הפרברים, פעל הרפז גם עם אמנים אחרים. לאחר פטירתו של בני אמדורסקי ב-1994, הם הצטרפו לחבריו ישראל גוריון וחנן יובל לרביעייה בשם "החברים של בני", והעלו מופע משותף עם שירים מהרכבים בהם פעל אמדורסקי. אלבום בשם "החברים של בני" יצא ב-1997.
בשנת 2007 החליט הצמד, לכבוד אוסף "המיטב" משיריהם, להקליט שני שירים חדשים: "תם ולא נשלם" למילותיו של יוסי גמזו וללחן של יוסי חורי ו"ונאהב לתמיד" למילותיה של עידית חכמוביץ' וללחן של אורי הרפז. ב-2010 הקליטו הפרברים את השיר "קול ממדרונות", שכתב והלחין עילי בוטנר ונכלל באלבומו "עילי בוטנר".
ההרכב השלישי.
בספטמבר 2015 הודיעו הפרברים כי אורי הרפז עוזב את ההרכב ויוסי חורי הודיע בערוץ 2 שהוא כבר עובד עם שותף חדש. בסוף אותו חודש חשף בתוכנית הרדיו של גבי גזית ברדיו 103FM ששמו של שותפו החדש הוא חגי רחביה. צמד הפרברים ממשיך להופיע בכל רחבי הארץ.
תרכובת
תרכובת היא חומר הבנוי משני סוגי יסודות או יותר, הקשורים ביניהם בקשר כימי כלשהו וביחס קבוע של כמויותיהם. לתרכובת תכונות כימיות משל עצמה, השונות מתכונות מרכיביה. למשל, מלח בישול בעל הנוסחה האמפירית NaCl, הוא תרכובת של המתכת נתרן והאל מתכת כלור. לתרכובת הרכב קבוע ומוגדר של אטומים; הרכב זה ניתן על ידי הנוסחה האמפירית של החומר. מספר התרכובות הידועות למדע הוא עצום. נכון ל-2006 ידועות למדע מעל ל-30 מיליון תרכובות שונות.
יש להבדיל בין תרכובת לבין תערובת, המכילה מספר אטומים או תרכובות יחדיו, אך ללא קשר כימי ביניהם, כך שכל חומר שומר על תכונותיו הכימיות והיחס בין מרכיביה אינו בהכרח קבוע. תמיסה, למשל, היא תערובת. דגים, לדוגמה, אינם נושמים את החמצן המהווה חלק מן התרכובת מים - הם נושמים את החמצן המומס במים.
כמו כן, יש להבחין בין סגסוגת לבין תרכובת. סגסוגת היא תערובת של מתכות ולא תרכובת. בסגסוגת מתיכים מתכות שונות באופן כזה שהמבנה היסודי של המתכת, גביש המשתרע לכל גודלו של גרעין מתכת, נשאר ללא פגיעה.
תהליך היצירה של תרכובת נקרא בעברית התרכבות.
סוגי תרכובות.
ניתן להבחין בין מספר טיפוסי תרכובות, על פי סוג הקשרים הכימיים המתקיימים בהן. למשל:
תרכובת יונית או מלח.
תרכובת הנוצרת כתוצאה מקשר יוני בין מתכת ואל מתכת.
תרכובת מולקולרית.
תרכובת המורכבת מאוסף של מולקולות זהות. ישנם שני טיפוסים אפשריים של תרכובות מולקולריות:
תרכובת קוולנטית.
תרכובת הנוצרת כתוצאה מקשר קוולנטי בין מספר אל מתכות היוצרות יחדיו מולקולה. התרכובות הקוולנטיות הנפוצות ביותר בטבע הן תרכובות אורגניות.
תרכובת קואורדינטיבית.
תרכובת הנוצרת כתוצאה מקשר קואורדינטיבי בין ליגנדים ליון מתכתי. הליגנדים עצמם עשויים להיות תרכובות אורגניות, כפי שקורה במולקולות הם הקושרות יוני ברזל בכדוריות דם אדומות, או תרכובות אי-אורגניות, כפי שקורה בסיליקטים רבים.
ייצוג וקטלוג תרכובות.
ניתן לתאר כל תרכובת על ידי כתיב כימי סטנדרטי המפרט את האטומים המרכיבים אותה, מטענם החשמלי, אופן הקישור ביניהם והמבנה המרחבי של התרכובת כולה. כמו כן, לכל תרכובת ידועה קיים מספר זיהוי יחיד במינו הניתן על ידי שירות התקצירים בכימיה (CAS) של האגודה האמריקנית לכימיה, הנקרא מספר CAS. מטרת המספור להקל על חיפושים במסדי נתונים, שכן אותו חומר מופיע לעיתים קרובות בשמות שונים. מרבית מסדי הנתונים של מולקולות בעולם תומכים היום בחיפוש לפי מספר CAS.
מלחמת רוסיה–יפן
מלחמת רוסיה–יפן (ברוסית: Русско-японская война; ביפנית: 日露戦争) התנהלה בין 8 בפברואר 1904 ל-5 בספטמבר 1905. המלחמה פרצה בעקבות סכסוך בין רוסיה ליפן על השליטה בצפון-מזרח האימפריה הסינית המתפוררת, ובעיקר על חבל מנצ'וריה וחצי האי קוריאה.
הקרב הראשון במלחמה היה התקפה של הצי הקיסרי היפני על בסיס הצי הרוסי הקיסרי בפורט ארתור ב-8 בפברואר 1904. המלחמה הסתיימה בניצחון היפנים לאחר תבוסת הצי הרוסי בקרב צושימה (27–28 במאי 1905) וכניעת המבצר הרוסי פורט ארתור. מפלתה של רוסיה הייתה אחד הגורמים לפרוץ מהפכת 1905.
תבוסתה של רוסיה במלחמה הכתה בהלם את העולם כולו. העובדה שמדינה לא-מערבית הצליחה להביס בשדה הקרב מעצמה גדולה כרוסיה הפיחה רוח חיים בתנועות אנטי-קולוניאליות בעולם כולו.
אף על פי שנציגים ממדינות רבות נשלחו לחזות בקרבות מלחמת רוסיה-יפן, השכילו מעטים בלבד להבין את משמעות השינויים שחלו בשדה הקרב, ולקחי המלחמה לא הופקו עשר שנים לאחר מכן בשדות הקטל של מלחמת העולם הראשונה.
הגורמים למלחמה.
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה העשרים בחשו כמה וכמה מדינות בקלחת של מזרח אסיה, יפן ניסתה להפוך למעצמה מודרנית ובשל מקומה הגאוגרפי התמקדה בקוריאה ובסין הצפונית, ובשל כך נקלעה להתנגשות עם רוסיה. בגלל ניסיונותיה של יפן לכבוש את קוריאה פרצה מלחמת סין–יפן הראשונה, ובהסכם שימונוסקי (17 באפריל 1895) נמסרה קוריאה ליפן יחד עם טאיוואן ולושונקו (פורט ארתור). מעצמות המערב (רוסיה, גרמניה וצרפת) לחצו על יפן לוותר על פורט ארתור, וב-1898 חכרו הרוסים את המקום ל-25 שנה מן הסינים. בינתיים כבשה רוסיה את רוב שטחה של מנצ'וריה והתחרתה ביפן על השליטה בקוריאה.
יפן נחלה אפוא אכזבה מהישגיה המדיניים ופנתה אל הדרך הצבאית. הצבא היפני הקיסרי התחדש, ואף על פי שלא היה גדול כמו צבא רוסיה היה חזק דיו להתמודד איתו במזרח אסיה. ב-4 בפברואר 1904 ניתקה יפן את יחסיה הדיפלומטיים עם רוסיה, וארבעה ימים לאחר מכן פרצה המלחמה.
הזירה.
הזירה היבשתית.
הקרבות העיקריים התנהלו במנצ'וריה, בשטח הרפובליקה העממית של סין, במחוז ליאונינג, אקלימו של ליאונינג קיצוני, קר בחורף וחם בקיץ. תושביו היו בני מנצ'ו ומעט בני האן שהיגרו מאזורים שמדרום לחומה הסינית. בדרומו של מחוז ליאונינג משתרבב חצי האי ליאודונג לתוך הים הצהוב ובקצהו שכנה פורט ארתור, מעגן טבעי מצוין, מוגן בגבעות ומימיו אינם קופאים בחורף. הרוסים חכרו את פורט ארתור מהסינים והפכו אותו לבסיס חזק ולנמל הגדול ביותר של רוסיה במזרח האימפריה שלה.
הזירה הימית.
הקרבות הימיים התנהלו בעיקר בים הצהוב שבאוקיינוס השקט. פורט ארתור, נמל הבית של צי האוקיינוס השקט של הרוסים, שכנה על חוף הים הצהוב. הים מתאפיין במזג אוויר קר ויבש בחורף וחם ולח בקיץ. מנובמבר עד מרס יש מונסונים צפוניים חזקים שיכולים להתפתח לסופות הרסניות.
בנמל פורט ארתור עגנו עשרות ספינות קרב של הצי הרוסי. נמל חשוב אחר, ולדיווסטוק, שכן לחופו של ים יפן. נמל וולדיווסטוק היה בסיסה של שייטת חזקה שכללה מספר סיירות משוריינות ועם נפילתה של פורט ארתור נותרה תקוותו האחרונה של הצי הרוסי לנמל מים עמוקים.
הכוחות.
רוסיה.
צבא היבשה הרוסי.
הצבא הרוסי היה הגדול בעולם. בצבא הסדיר שירתו כ-41,000 קצינים ולמעלה ממיליון חיילים, והם אורגנו ב-29 קורפוסים של 16 גדודים ו-6 סוללות של 8 תותחים כל אחת. לצבא הרוסי הייתה גם עתודת כוח אדם עצומה, גדולה פי כמה משל יפן. עם זאת נאלצו הרוסים להשאיר חלק ניכר מצבאם פרוש לאורך גבולותיהם הארוכים במערב ובדרום. עוד בעיה הייתה ציוד מיושן ומפקדים לא ראויים.
חיל הרגלים היה חמוש ברובה מוסין נגאן בעל מחסנית של חמישה כדורים ובכידון מיושן, שהושאר במצבת הציוד רק בגלל דבקות במסורת. 120 כדורים, מעיל שינל ותרמיל גב השלימו את ציודו של החייל הרגלי הרוסי. לכאורה צורפו ליחידות חיל הרגלים גם פלוגות מקלענים, חמושות במקלעי מקסים, אבל בפועל יצאו יחידות רבות לקרב בלי סיוען של פלוגות המקלענים.