באוקטובר 2012, עיבוד בשם "פרויקט אובו" (The Ubu Project), בבימויו של מייקל הברטי הוצג באוניברסיטת מדינת Kennesaw, בKennesaw, ג'ורג'יה.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי.
1. תיאטרון משולש במעגל - הצגת בכורה: 1966 (הוצג בשפה האנגלית)
2. תיאטרון הקאמרי – הצגת בכורה: 16 בינואר 1971
3. תיאטרון החאן – הצגת בכורה: 1984 (היה זה לקט מכתביו של ז'ארי נקרא "אבא אובו: קריקטורה פראית, על פי כתבי ז'אן ז'ארי")
הדיוויזיה החמישית (סוריה)
הדיוויזיה המשוריינת החמישית היא דיוויזיה משוריינת בצבא הסורי, המשתייכת לקורפוס הראשון ושוכנת באזור דרעא.
הדיוויזיה החמישית הייתה מבין הכוחות הסורים שפלשו לירדן ונלחמו מול הצבא הירדני במהלך אירועי ספטמבר השחור. במהלך מלחמת יום הכיפורים הייתה הדיוויזיה אמונה על חלקו הדרומי של קו ההתקפה ברמת הגולן, שם היא הצליחה להבקיע אותו על מול הכוחות הישראלים המועטים (במיוחד של חטיבה 188) וכוחותיה התקדמו לעומק רמת הגולן, עד אשר לאחר מספר ימי קרבות קשים הם נסוגו חזרה לאדמת סוריה.
היסטוריה.
הדיוויזיה החמישית היא אחת הדיוויזיות הוותיקות בצבא הסורי ומקום מושבה באזור דרעא השתנה מעט מאוד לאורך השנים, כבר במהלך מלחמת ששת הימים הייתה הדיוויזיה קיימת ומוצבת בגזרה הדרום-מערבית, לאורך הגבול עם ירדן ורמת הגולן. בספטמבר 1970, הדיוויזיה לצד חטיבה משוריינת עצמאית וכוחות קומנדו השתתפו בתקיפה של הצבא הסורי בירדן כדי לסייע לארגוני הטרור במלחמתם בשלטונות הירדנים. הדיוויזיה הורכבה אז מהחטיבה המשוריינת ה-88, החטיבה המשוריינת ה-91 והחטיבה הממוכנת ה-67 (סך הכל כ-200 טנקי T-55). ב-22 בספטמבר, לאחר מספר ימי קרבות על אדמת ירדן, נכשלה ההתקפה הסורית והכוחות נסוגו לאחר שספגו אבדות רבות, בעיקר מצד חיל האוויר הירדני.
במבצע ארגז נשבה תת-אלוף נזיר ג'ראח, שהיה ראש מחלקת המבצעים של הצבא הסורי. ערב שובו לסוריה, גילה ג'ראח לעמוס גלבוע, שהיה אחראי על חקירתו במהלך תקופת השבי בישראל, כי סיפוחה של חטיבה 47, שישבה בשגרה באזור חמה הסונית כדי למנוע התפתחות מרד באזור כנגד השלטון הסורי העלווי, לכוחות הדיוויזיה החמישית משמעה התקפה קרבה על ישראל. ערב פרוץ מלחמת יום כיפור זוהתה תנועה של חטיבה 47 לכיוון רמת הגולן והתקבל מידע על קשר לוגיסטי בין החטיבה והדיוויזיה, וגלבוע שהשתתף כצופה-אורח בישיבת הערכת מצב באמ"ן שלושה ימים קודם לפרוץ המלחמה העלה את מידע זה בישיבה, אך זכה להתעלמות מקובעי המדיניות.
מלחמת יום הכיפורים.
במלחמת יום הכיפורים שימשה הדיוויזיה, בפיקודו של עלי אסלאן, בתור הדיוויזיה הדרומית מבין שלוש דיוויזיות הקו (כאשר השתיים האחרות הן ה-7 בצפון וה-9 במרכז). דיוויזיות אלו היו אמורות לשבור את קו ההגנה הישראלי ברמת הגולן ובשלב הראשון להתקדם פנימה בסיוע כוחות העתודה (בעיקר הדיוויזיה ה-1 וה-3) עד לקו נהר הירדן. בתקופה זו הורכבה הדיוויזיה מארבע חטיבות לוחמות; החטיבה המשוריינת ה-46, החטיבה הממוכנת ה-132, החטיבה הרגלית ה-112 והחטיבה הרגלית ה-61. לפני המלחמה סופחה לדיוויזיה חטיבת השריון העצמאית 47.
מבין הכוחות הסורים לאורך הגבול ברמת הגולן, הדיוויזיה החמישית הייתה אולי המוצלחת ביותר ביחס ליעדי ההתקפה. כוחות הדיוויזיה הצליחו לפרוץ את קו ההגנה בין אזור רפיד לאזור אל-על, כשהם מתקדמים לעומק מרכז הגולן ונלחמים לצד כוחות הדיוויזיה הראשונה והתשיעית באזור נפח ובעומק הדרומי באזור אל על. כוחות הדיוויזיה השתתפו ברוב הקרבות בגזרה הדרומית, בהם הלחימה בתל סאקי, הלחימה סביב חושניה והלחימה לאורך ציר הנפט המחבר את הגזרה הדרומית למרכז הרמה ומחנה נפח.
הדיוויזיה במאה ה-21.
במאה ה-21 הדיוויזיה החמישית היא דיוויזיה משוריינת בפיקודו של לואא' סוהיל סלמאן חסן, אשר בסיס האם שלה נמצא בדרעא, כ-50 ק"מ מהגבול עם ישראל, קרוב לגבול עם ירדן וכ-100 ק"מ מדמשק. הדיוויזיה מורכבת מארבע חטיבות ורגימנט אחד; החטיבה המשוריינת ה-12, החטיבה המשוריינת ה-15, החטיבה הממוכנת ה-112, החטיבה ה-132 והרגימנט ה-175. היא נמצאת תחת פיקוד הקורפוס הראשון אשר תחום האחריות שלו הוא אזור דמשק והגבול עם ישראל וירדן.
קרב קרץ'
קרב קרץ' התחיל בדצמבר 1941 ונמשך עד מאי 1942. בתחילת הקרב הצליחו כוחות הצבא האדום לבצע נחיתה מוצלחת באזור המזרחי של חצי האי קרים ולהתבסס באזור. אך בהמשך הם הובסו על ידי הגרמנים, והכוחות פונו תוך השארת שבויים רבים וציוד צבאי רב. כתוצאה מהכישלון הסובייטי, הארמייה ה-11 של הוורמאכט יכלה להתרכז בהמשך מצור סבסטופול.
רקע.
לאחר פריצת הוורמאכט לחצי האי קרים במהלך ספטמבר 1941 רוכזו כוחות ארמיית החוף הסובייטית במרחב סבסטופול, והארמייה ה-51 לא הצליחה להגן על אזור קרץ' ומשום כך ב-15 בנובמבר פונתה לאזור טאמאן. אריך פון מנשטיין ריכז את רוב כוחותיו לצורך מצור סבסטופול, ומשום כך נותרה בחלק המזרחי של חצי האי רק הדיוויזיה ה-46 הגרמנית וכמה בריגדות של הצבא הרומני. כאשר הדבר נודע לסטבקה הוחלט לנצל את המצב ולבצע נחיתת כוחות באזור, תוך ניצול יחידות של חזית טרנסקווקז וצי הים השחור.
תוכנית הנחיתה.
ב-7 בדצמבר 1941 נתנה הסטבקה הנחיה לפיקוד חזית טרנסקווקז ולראש המטה של החזית פיודור טולבוחין להכין את תוכנית המבצע. התוכנית שעובדה כללה נחיתת כוחות הארמיות ה-44 וה-51 באזור קרץ' ופאודוסיה, כיתור כוחות האויב ומתקפה מערבה לכיוון סבסטופול הנצורה. בהמשך היה מתוכנן לגרום לנסיגה כוללת של הגרמים מחצי האי קרים. התוכנית כללה ביצוע נחיתה מהים בחזית רחבה שאורכה 250 ק"מ.
מהלך הקרב.
השלב הראשון - הנחיתה הסובייטית.
הכוחות הנוחתים כללו 82,500 חיילים, 43 טנקים, 198 תותחים וציוד נוסף. היחידות היו תחת פיקוד של הארמייה ה-44 והארמייה ה-51. בהעברת הכוחות השתתפו 170 אוניות מסע, 78 אוניות קרב מצי הים השחור ושייטת הים האזוב. לצורך מתן חיפוי אווירי הוקצו 500 מטוסים של חזית טרנסקווקז וכ-200 מטוסי הצי.
באזור הרלוונטי שהו כוחות מוגבלים שכללו חלק מהדיוויזיה ה-46 הגרמנית, יחידות הפרשים הרומנים, יחידה שמתמחה בלוחמה הררית ויחידות נגד מטוסים.
הנחיתה החלה ב-26 בדצמבר במרחב קרץ', וב-29 בדצמבר החלה נחיתה בפאודוסיה, תוך זמן קצר הצבא האדום השתלט על הנמל והיה יכול לנצל אותו לנחיתת הכוחות. מספר ימים לאחר תחילת הנחיתה קפאו מי המיצר, ורוב הארמייה ה-51 עברה לחצי האי קרים על הקרח.
הגרמנים לא הצליחו לעמוד כנגד המתקפה, ומפקד הקורפוס ה-42 הנס פון שפונק נתן פקודת נסיגה. אריך פון מנשטיין ביטל את הפקודה ודרש לעמוד במתקפה, אך כבר לא היה ניתן לחזור לעמדות שננטשו. היחידות הגרמניות נסוגו תוך הימנעות מכיתור, אך השאירו את רוב הציוד הכבד מאחוריהם. הנס פון שפונק שפעל בניגוד לפקודה הועמד לדין ונשפט למעצר.
לפי זכרונותיו של אריך פון מנשטיין, מצב הארמייה ה-11 של הוורמאכט היה קריטי והוא חשש שהסובייטים ימשיכו במתקפה מערבה לכיוון סבסטופול. במקום זה, הארמייה ה-44 שנחתה בפאודוסיה פנתה מזרחה לכיוון קרץ' במטרה לחבור לארמייה ה-51. הדבר איפשר לגרמנים להתארגן בעמדות הגנה ולהעביר לאזור יחידות נוספות.
במהלך שלב זה של הקרב אבדות של הצבא האדום הגיעו לכ-30 אלף הרוגים ונעדרים, 10 אלף פצועים, 35 טנקים ו-133 תותחים.
השלב השני - קרבות במעבר הררי.
ב-2 בינואר 1942 הצבא האדום השלים את התבססותו בחצי האי קרץ', והסטבקה דרשה מדמיטרי קוזלוב להתחיל מייד במתקפה מערבה במטרה לעזור לסבסטופול הנצורה, קוזלוב מצידו טען שאין לו מספיק כוח אש למתקפה של ממש. בזכרונותיו כתב אריך פון מנשטיין שבמידה והסובייטים היו מתחילים במתקפה, לצבאו היה קושי גדול להתמודד איתה.
במהלך התארגנות הצבא האדום למתקפה, ב-15 בינואר הגרמנים החלו במתקפה משלהם בתפר בין הארמיות הסובייטיות. למרות עדיפות סובייטית ברורה בהיקף החיילים והשריון, הגרמנים הצליחו לפרוץ את קו ההגנה, וב-18 בינואר נכנסו לפאודוסיה. איבוד הנמל הקשה על יכולת הסובייטים לספק ציוד ותחמושת לקרים. ב-29 בינואר הוחלט על הקמת חזית קרים ובראשו הועמד דמיטרי קוזלוב. לחזית החדשה נוספה ארמייה נוספת והועבר כוח שריון משמעותי. במטרה לשפר את הקשר בין הסטבקה לבין מפקדת החזית לחצי האי קרים נשלח נציג סטבקה מיוחד - קומיסר בדרגה הראשונה לב מכליס. למכליס לא הייתה הכשרה צבאית, אך הוא התערב בהחלטות מבצעיות ולמפקדת החזית לא היה יכולת להתנגד להצעותיו.
ב-27 בפברואר חזית קרים החלה במתקפה חדשה נגד כוחות הציר. למרות עדיפות בכוח שריון המתקפה לא התפתחה כפי הצפוי ורק נגד הדיוויזיה ה-18 הרומנית הייתה התקדמות של ממש. אריך פון מנשטיין ניצל את כל העתודות שלו והקרבות נמשכו עד ל-4 במרץ. לאחר הפסקה קצרה ב-13 במרץ חודשה המתקפה הסובייטית. למרות המאמץ הצבא האדום לא הצליח להגיע להתקדמות של ממש. גם מתקפתה של ארמיית החוף מכיוון סבסטופול הנצורה לא צלחה.
במקביל לופטוואפה פעל נגד אוניות משא סובייטיות שהיו מעבירות אספקה לכוחות הצבא האדום בחצי האי. במהלך פברואר-מרץ מספר אוניות נפגעו מהפצצות אוויריות של הלופטוואפה ויכולת האספקה ירדה לכשליש לעומת מה שהיה בתקופת נחיתת הכוחות.
השלב השלישי -מתקפה גרמנית.
בהתאם לפקודת הפיקוד העליון של הוורמאכט מ-5 באפריל 1942, על הארמייה ה-11 של הוורמאכט הוטלה המשימה לסיים את כיבוש חצי האי קרים. בהתאם לזכרונותיו של אריך פון מנשטיין הגיעה לידיו מידע מודיעיני לפיו רוב הכוח של הצבא האדום מרוכז בחלק הצפוני של החזית, ובחלק הדרומי לאורך חוף הים השחור נמצאים כוחות מדולדלים, בהתאם לכך סוכם על מתקפה שתתרכז באזור זה.