ב-1932 נבחר הול לבית הנבחרים של אורגון, ונבחר לכהונות נוספות ב-1938, 1942, 1944 ו-1946. ב-1947 הוא נבחר כיושב ראש הבית. ב-28 באוקטובר אותה שנה נהרג המושל ארל סנל בהתרסקות מטוס יחד עם הבא בתור בסדר הירושה, נשיא הסנאט של אורגון, מרשל י. קורנט. כשני בסדר הירושה, הושבע הול כמושל אורגון ה-24, וכיהן עד לבחירות מיוחדות שהתקיימו בנובמבר 1948. ב-1972 תוקנה חוקת אורגון כך שמזכיר המדינה הוצב כראשון בסדר הירושה. על כל פנים, בהתרסקות המטוס נהרג גם מזכיר המדינה רוברט ס. פארל הבן, וגם כך היה הול הבא בסדר הירושה.
במהלך תקופת כהונתו הקצרה של הול כמושל, הוא שאף לבצע תיאום של משכורות עובדי המדינה לאינפלציה, תמך באופן משמעותי במערכת החינוך, ונתן עדיפות לתוכנית להקצאת העודפים התקציביים של המדינה למיזמי בניה לטובת מוסדות חינוך גבוה ומוסדות מדינה אחרים.
כבר מתחילתה, עמדה תקופת כהונתו של הול כמושל בסימן של מחלוקת שנגעה לניסיונותיו לצעדי ליברליזציה של הפיקוח המדינתי על תעשיית המשקאות החריפים. הוא שאף לארגן מחדש את נציבות הפיקוח על משקאות חריפים של המדינה, שהוא חש שהחלטותיה היו שרירותיות ובלתי צודקות כאשר הוא ייצג את לקוחותיו בפניה, ושהיא לא פעלה לאור צעדי החקיקה שננקטו במהלך תקופת כהונתו בבית הנבחרים המדינתי. הסוגיה עלתה לדיון ציבורי כאשר הוא הדיח מתפקידו את אחד מחברי הנציבות שבאופן פומבי חלק על דעתו של הול בנוגע להסרת המגבלות על רכישת משקאות חריפים.
בשיאה של מחלוקת זו, הכריז חבר הסנאט המדינתי, דאגלס מקיי, שהיה ידידו של המושל המנוח סנל, ונשיא איגוד סוחרי המכוניות, על כך שהוא יתמודד מול הול בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, ועד מהרה הוא פתח במסע בחירות מאורגן וממומן היטב. מערכת הבחירות הייתה הסוערת, ובה הוטחו כנגד הול האשמות על ניגוד עניינים ושחיתות בשל קשריו בתעשיית המשקאות החריפים. בבחירות המקדימות קיבל הול 103,224 קולות מול 107,993 שקיבל מקיי, ולא עלה בידו להיבחר כמועמד הרפובליקנים לכהונה נוספת כמושל.
שנותיו האחרונות.
לאחר תום כהונתו כמושל, עבר הול למחוז לינקולן שבאורגון, שם עסק בעריכת דין. ב-1965 הוא נבחר לתקופת כהונה אחת כשופט מחוזי, ופרש פרישה חלקית לאחר שלקה בסרטן הגרון.
ג'ון יוברט הול נפטר בעיר ניופורט שבאורגון ב-14 בנובמבר 1970.
פול פטרסון
פול לינטון פטרסון (באנגלית: Paul Linton Patterson; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כנשיא הסנאט של אורגון בשנים 1951–1952, ולאחר מכן ועד למותו כמושל אורגון ה-26. פטרסון היה מושל אורגון הראשון שנולד במאה ה-20, והאחרון מבין מושלי המדינה עד כה שנפטרו בעת כהונתם.
ראשית חייו.
פול פטרסון נולד בעיר קנט שבאוהיו, לאביו ג'ורג' א. פטרסון, באותה עת סטודנט בקולג' באוהיו, ולאמו עדה לינטון פטרסון. לאחר סיום לימודיו בקולג' היה פטרסון האב לכומר והמשפחה עברה ב-1908 לפורטלנד, אורגון.
עבודתו הראשונה של פול פטרסון הייתה כמחלק עיתונים ברחובות פורטלנד, ובהמשך היה בבעלותו קו חלוקת עיתונים. הוא השלים את השכלתו וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון וושינגטון שבעיר. במלחמת העולם הראשונה הוא שירת זמן קצר בחיל התותחנים של צבא ארצות הברית.
לאחר המלחמה החל פטרסון את לימודיו באוניברסיטת אורגון, שם הוא סיים לימודי תואר בוגר אוניברסיטה במנהל עסקים ב-1923, ותואר במשפטים ב-1926 בעת לימודיו הוא הכיר את ג'ורג'יה סירל בנסון, בת למשפחה מכובדת בפורטלנד. ב-1927 נישאו השניים ובהמשך נולדו להם שלושה ילדים. לאחר סיום לימודיו התקבל פטרסון ללשכת עורכי הדין והוא פתח משרד עורכי דין בעיר הילסבורו. פטרסון המשיך בעיסוקו בעריכת דין במגזר הפרטי עד 1952.
קריירה פוליטית.
הקריירה המשפטית של פטרסון הובילה אותו לקריירה פוליטית. בשנים 1926–1933 הוא שימש כסגן התובע המחוזי של מחוז וושינגטון. לאחר מכן הוא שימש בתקופות שונות כפרקליט העירייה של הילסבורו, ושל הערים ביוורטון, גסטון, שרווד וטואלטין. תפקידים אלו הקנו לו מוניטין בקרב הממסד הפוליטי של המחוז.
עד 1944 היה פטרסון יושב ראש המפלגה הרפובליקנית במחוז וושינגטון. באותה שנה הוא ראה שלא הוצג אף מועמד מטעם המחוז לסנאט המדינתי. הוא הסכים להתמודד על מושב זה ובבחירות שהתקיימו בנובמבר אותה שנה הוא ניצח. פטרסון כיהן בסנאט המדינתי בשנים 1945 -1952, ובשנתו האחרונה בסנאט הוא כיהן כנשיאו.
מושל אורגון.
ב-1952 התפטר מושל אורגון דאגלס מקיי מתפקידו כדי לקבל להתמנות כמזכיר הפנים בממשלו של הנשיא דווייט אייזנהאואר. באותה עת, פטרסון, מתוקף תפקידו כנשיא הסנאט המדינתי, היה הבא בסדר הירושה למשרת המושל. ב-27 בדצמבר אותה שנה הושבע פטרסון כמושל אורגון ה-26.
פטרסון נכנס לתפקידו כאשר מעמדו הפוליטי במדינה היה חלש, אך הוא הוכיח את עצמו כמושל פופולרי. הוא זכה בקלות במועמדות המפלגה הרפובליקנית וב-1954 נבחר לכהונה שנייה כמושל בזכות עצמו.
כבני תקופתו במפלגה, השקפתו הכלכלית הייתה שמרנית, אך הוא קיבל סיוע מכספי הממשלה הפדרלית לסיוע למובטלים, למיזמי תחבורה ולתוכניות לניהול משק המים. הוא תמך בתשתית התחבורה המדינתית, ועודד את פיתוח מערכת הכבישים המהירים במדינה. בתקופת כהונתו כמושל לא הוצעו הרחבות של תוכניות רווחה.
בחוגי המפלגה הרפובליקנית הוא זכה לאהדה הן ברמה הלאומית והן ברמה המדינתית. הוא זכה לגיבוי של מועדון ארלינגטון בעל ההשפעה בפורטלנד, שרבים מחבריו בעלי ההשפעה סייעו לו במסעות הבחירות שלו.
מותו.
ב-1956 קיוו הרפובליקנים לנצח את הסנאטור הדמוקרטי והרפובליקני לשעבר, ויין מורס, ושקלו את מועמדותו של פטרסון כמועמד בעל הסיכויים הטובים ביותר. ב-28 בינואר אותה שנה הכריז פטרסון על מועמדותו, ובאותה עת הפופולריות שלו הייתה בשיאה. ב-31 בינואר, שלושה ימים לאחר מכן, לאחר נאום הבחירות הראשון שלו, התמוטט פטרסון במהלך פגישה עם יועצי מסע הבחירות שלו במועדון ארלינגטון. דווח שהוא צנח לפתע מכיסאו. כאשר הוא נבדק, התברר שהוא סבל מחסימה כלילית.
פול פטרסון נפטר באותה פגישה, וב-3 בפברואר נערכה לו הלוויה מדינתית. אפרו נטמן בבית הקברות ריוור ויו שבפורטלנד. במקומו הושבע כמושל הבא נשיא הסנאט המדינתי אלמו סמית'.
וולודימיר ילצ'נקו
וולודימיר ילצ'נקו (באוקראינית: Володимир Єльченко; נולד ב-27 ביוני 1959) הוא דיפלומט אוקראיני, אשר כיהן כשגריר ארצו בארצות הברית ובארגון האומות המאוחדות וכשגריר האוקראיני האחרון ברוסיה.
ביוגרפיה.
ילצ'נקו נולד בעיר קייב, בירת אוקראינה. אביו יורי היה שר התרבות של אוקראינה. הוא למד יחסים בינלאומיים ומשפט בינלאומי באוניברסיטת המדינה של קייב. לאחר סיום לימודיו ב-1981 הצטרף לשירות החוץ של אוקראינה.
בשנים 1997–2000 כיהן כשגריר ארצו בארגון האו"ם. לאחר שמילא תפקידים בכירים במשרד החוץ של אוקראינה - לרבות תפקיד סגן שר החוץ - מונה ב-2005 כשגריר באוסטריה (עד 2007), ובשנים 2006–2010 שימש כשגריר אוקראינה במוסדות האו"ם בווינה.
בשנת 2010 מונה ילצ'נקו לשגריר אוקראינה ברוסיה. לאחר סיפוח חצי האי קרים לרוסיה ב-2014 נקרא לחזור לארצו להתייעצויות. מאז הונמך דרג הייצוג של אוקראינה ברוסיה לדרגת ממונה על היחסים.
בשנת 2015 מונה ילצ'נקו בפעם השנייה לשגריר אוקראינה באו"ם, ובמהלך כהונתו גם ייצג את ארצו במשך שנתיים במועצת הביטחון. בדצמבר 2019 מינה אותו נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי לשגריר בארצות הברית, ג'מייקה ואנטיגואה וברבודה.
בפברואר 2021 העביר הנשיא זלנסקי את ילצ'נקו מתפקידו כשגריר בארצות הברית, ג'מייקה ואנטיגואה וברבודה ומינה במקומו את שרת האוצר של המדינה אוקסנה מרקרובה .
ילצ'נקו הוא חובב מוזיקת רוק פרוגרסיבי והבי מטאל.
פלישת גרמניה הנאצית להולנד
מוקד 100
פארווין קאור
פארווין קאור (באנגלית: Parveen kaur, נולדה ב-19 באוקטובר 1988) היא שחקנית קנדית.
חיים מוקדמים.
קאור נולדה ב-19 באוקטובר 1988 וגדלה בעמק אוקנאגן, קולומביה הבריטית, קנדה. היא ממוצא הודי פנג'בי. בגיל 18 היא עברה לטורונטו. היא מתאמנת ביוגה, יוגה חמה ומיינדפולנס.
קריירה.
קאור החליטה להמשיך בקריירת משחק רק בשנות ה-20 לחייה לאחר שעזבה את התיכון מוקדם. תפקיד המשנה הראשון של קאור היה בשנת 2015, בעונה השנייה של סדרת דרמת האימה של גיירמו דל טורו, "הנגיף".
בשנת 2018 קאור כיכבה בסרט "דרך אשוח שחור" שהוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2018. קאור כיכבה בתפקיד סאנבי בהל במשך 4 עונות (44 פרקים) של הסדרה מניפסט בין השנים 2018–2022.
יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת
Burning Bright
"Burning Bright" הוא הסינגל הרביעי מתוך "Leave a Whisper", אלבום הבכורה של להקת הרוק האמריקאית, שיינדאון. לכבוד ההוצאה מחדש של האלבום צורפה אליו גרסה חדשה שקונתה "מיקס סנפורד". השיר הגיע למקום השני במצעד שירי הרוק המיינסטרימי של הבילבורד. השיר סומפל עבור השיר "Just to be Different" מתוך האלבום "Halfway House" של הראפר ג'ו באדן.
משמעות השיר.
ברנט סמית, סולן הלהקה ומי שכתב את השיר, סיפר:
מדינת קליפורניה נגד מורי
הלמוט הלר
כף מקאיי
כף מקאיי או כף מאקאיי (באנגלית: Cape MacKay) היא לשון יבשה מכוסה קרח המהווה את הקצה הדרום מזרחי של האי רוס, שבאנטארקטיקה.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הכף.
הכף התגלתה על ידי המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי) (אשר חקרה את אנטארקטיקה, בין השנים, 1901 – 1904).
מקור השם.
לשון היבשה נקראה על שם רב החובל הארי מקאיי (Captain Harry MacKay), מפקד הספינה טרה נובה ("Terra Nova"), אחת מספינות הסיוע למסע.
א-דאמון