החלוקה ל-24 תקופות השמש מתבססת על המבנה האליפטי של מסלול ההקפה של כדור הארץ סביב השמש
תקופות החמה – אופן החישוב
במהלך תקופת המדינות הלוחמות (22-255 לפנה"ס) נערכה חלוקה נוספת בלוח השנה, הפעם ל-24 חלקים, הנקראים "תקופות חמה" (Jieqi, בסינית 节气). תקופות החמה האלה מבטאות את החשיפה של כדור הארץ לקרינת השמש בזוויות שונות. חלוקה זו מבוססת על המבנה האליפטי של מסלול ההקפה של כדור הארץ סביב השמש. כל אחת מהתקופות אורכת כשבועיים (15.2 ימים), וכולן יחד ממלאות שנה שמשית אחת. מטרת החלוקה הייתה לספק לאיכרים הבנה מעמיקה יותר של השתנות עונות השנה והכוונה רבה יותר בעת תכנון פעילותם החקלאית.
ה"צמתים" המרכזיים בחלוקה זו הם ימי המפנה וימי השוויון. לפי לוח השנה הסיני, יום היפוך החורף, היום הקצר ביותר בשנה, חל ב-22 בדצמבר, ויום היפוך הקיץ, היום הארוך ביותר בשנה חל ב-21 ביוני. ימי השוויון של האביב והסתיו, בהם היום והלילה שווים באורכם, חלים בתאריכים 20 במרץ ו-23 בספטמבר בהתאמה. בין צמתים מרכזיים אלה נקבעו הימים בהם מתחילה רשמית כל אחת מארבע העונות (Sili, בסינית 四立). בהקבלה ללוח השנה האזרחי, יום תחילת האביב (Lichun, בסינית立春), שהוא גם למעשה היום הראשון בשנה הסינית ומציין את תחילתה של התקופה הראשונה מבין 24 תקופות החמה, חל ב-4 בפברואר; יום תחילת הקיץ (Lixia, בסינית 立夏) ב-5 במאי; יום תחילת הסתיו (Liqiu, בסינית 立秋) ב-7 באוגוסט; ויום תחילת החורף (Lidong, בסינית 立冬) ב-7 בנובמבר. כל אחת מעונות השנה נחלקת לתת-תקופות שונות:
מצעד הבילבורד
הערוץ הים תיכוני
הערוץ הים תיכוני (נקרא בעבר "ערוץ 25" ו-"25 ים תיכוני") הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי שהושק ב-12 בפברואר 2013 ללקוחות חברת הלוויין יס. בערוץ משודרים תכנים המוגדרים כ"ים תיכוניים". אלה כוללים מידע על מאכלים ים תיכוניים, מוזיקה ים תיכונית ואירוח כוכבים מסוגה זאת.
היסטוריה.
הקמת הערוץ החלה ביוזמת חברת "רשת", בסוף 2009, ובתחילת 2010 הוכרז על הקמתו, תחילה בשם "ערוץ אחלה", בשיתוף חברת הלווין "יס". במרץ 2010 הגישו בקשה ל לאשר את שידורו, כערוץ בתשלום. הערוץ הוקם כמתחרה לערוץ 24 שהיה בבעלות זכיינית ערוץ 2 שידורי קשת, ושידר בהצלחה באותה עת בעיקר תכנים ים תיכוניים ומוזיקה מזרחית. ערוץ 24 עתר לבג"ץ נגד מועצת הכבלים והלוויין, בניסיון למנוע את עליית הערוץ, אך העתירה נדחתה.
קודם להקמתו של הערוץ, פעל ב"יס", בין אוקטובר 2000 לדצמבר 2003, ערוץ בעל אופי דומה בשם ערוץ "בריזה".
כמנהל התוכן של הערוץ מונה גיל ריבה, ולצורך הפקתו נחתם הסכם עם החברות "ניהול פלוס" ו"אבי גואטה הפקות" של הארמגן אבי גואטה. בנוסף גויס השדרן אליקו ופורסם שהערוץ יפיק תוכנית "כוכב נולד" בסגנון ים תיכוני, אלא שערוץ המוזיקה 24 הקדים אותו וההעלה את התוכנית "אייל גולן קורא לך", ובערוץ החדש החליטו לרדת מהרעיון. מועצת הכבלים והלוויין אישרה את עליית הערוץ באפריל 2011, שבמקביל אישרה המועצה לשנות את רישיון ערוץ 24, כך שניתן לו לשדר עד 30% תוכניות שאינן תוכניות מוזיקה. באותה עת גם אושר האפיק שלו - 25.
ההכנות להקמת הערוץ נמשכו עוד שנה וחצי ובינואר 2013 הוכרז על לוח הישדורים שכלל תוכניות מוזיקה, תוכניות סגנון חיים, אירוח, בישול ורכש של טלנובלות ומוזיקה מטורקיה ויוון. הערוץ עלה לשידור ב-12 בפברואר 2013. יום השידורים הראשון כלל שידור קטעי מוזיקה ששודרו קודם בתוכנית "המעגל עם דן שילון" (אותו הופיקה "רשת"), שיעור ריקודי בטן, טלנובלה טורקית ווידאו קליפים יווניים.
החל מ-4 בינואר 2017, הערוץ משודר גם ללקוחות הוט.
באוקטובר 2017 רכש אבי בר כשליש ממניות מהערוץ.
בקיץ 2018 הערוץ שינה מיקוד, ממוזיקה ים-תיכונית לטלנובלות טורקיות.
בדצמבר 2019 הערוץ החל לשדר בנוסף גם בפרטנר TV באפיק 36.
החל מ-17 בפברואר 2020 הערוץ עלה גם בסלקום tv.
בקיץ 2020 שינה את שמו לערוץ הים תיכוני כחלק מהמיתוג המחודש של "ערוצי הדרמות הטורקיות".
שידור.
הערוץ זמין ללקוחות חברת הלוויין יס, שם הערוץ "25" הוא גם מספר האפיק שלו. קיומו של הערוץ היה נתון כבר שנה לפני כאשר רשת הודיעו שהם עובדים על הערוץ, אולם השקתו נדחתה לשנת 2013. בינואר 2017 הערוץ החל לשדר בנוסף בהוט. בדצמבר 2019 הערוץ החל לשדר בנוסף גם בפרטנר TV באפיק 38.
אולקוש
אוֹלקוּש או אולקוץ' (בפולנית: Olkusz, ביידיש: עֶלקיש) היא עיר מחוז בדרום פולין, בפרובינציית פולין קטן.
באולקוש חיים כ-37,500 תושבים (2004). העיר נמצאת על הצומת הראשי של הדרכים משלזיה העלית וזגלמביה לקיילצה.
תולדות העיר.
תיעוד ראשון של העיר בכתובים מופיע במסמך משנת 1299. בתקופה זו הייתה אולקוש חלק מממלכת פולין תחת השושלת הפיאסטית. בתחילה נשלטה העיר על ידי אזרחים ממוצא גרמני, ותושביה היו בעיקר כורי עופרת. מאוחר יותר התגלו באזור מכרות כסף. עקב מיקומה האסטרטגי וחשיבותה הכלכלית נפגעה העיר במלחמות רבות, בעיקר עקב פלישות העותמאנים, הרוסים והשוודים בתקופת ממלכת פולין-ליטא, וביתר שאת בסוף המאה ה-17.
עם חלוקת פולין השלישית, ב-1795, נכללה אולקוש בתחומי ממלכת פרוסיה, העיירה החלה להשתקם רק באמצע המאה ה-19, ועם הקמת פולין העצמאית, ב-1918, נכללה אולקוש בשטח פולין.
בספטמבר 1939 עם תחילת מלחמת העולם השנייה נכבשה אולקוש בידי הצבא הגרמני, במהלך המלחמה יהודיה עונו וגורשו ממנה, ובסוף 1944 היא נכבשה על ידי הצבא האדום.
יהודי אולקוש.
בשנת 1374 נאסר על סוחרי העופרת והכסף היהודים לגור בתוך חומות העיירה. ב-1583 המלך באטורי הרשה ליהודי העיירה לבנות מחדש את בית הכנסת שלהם שעלה באש. המלכים זיגמוט וסובייסקי אסרו על היהודים לסחור או לעבוד במכרות הכסף, אך נראה שהיהודים עקפו איסור זה. ב-1658 יש תיעוד על יהודי ממשפחת מארק, בא כח יהודי פולין, המקבל אישור לגור באלקיש ב"רחוב היהודים" או מחוצה לו, ולסחור או לעסוק במכרות הכסף. במאה ה-17 היהודים נמנו על בתי הדין וקהילת קרקוב, ואחר כך לקהילת וודיסלאב. במאה השמונה עשרה נחשבה אחד מהנפות ("הגלילות") של קהילת קרקוב, בעוד העיירה עצמה מושכנה למשפחות הגראף וודז'יצקי.
עלילת הדם: בשנת 1787 העלילה ילדה נוצרייה שיהודי כלשהו ניסה לאנסה. חייט שגר בסביבה הואשם במעשה, עונה והודה תחת איומים שהוא, בשותפות עם זקני הקהילה, רצה להרגה לצורך אפיית מצות עם הדם שלה. לאחר זמן חזר בו, ולמרות העינויים שעבר עמד בדברו, שאינו אשם בדבר והוא חף מפשע. הוא נידון למוות, אך רבני הקהילה ניצלו, אף על פי שהגראף וודז'יצקי התנגד להצלת הרבנים. הגראף וודז'יצקי זומן אל המלך סטניסלב אוגוסט שנזף בו על אמונתו בעלילות דם.
גירוש היהודים: עם כיבוש העיר בשנת 1796 בידי אוסטריה, היהודים גורשו מהעיר עד 1809. משנת 1823 היה אסור ליהודים ממרכז פולין לגור בעיר, היות שנחשבה לעיר גבול (בתחום 21 מיל מהגבול).
בשנת 1865 נמנו 852 אנשי הברית הישנה (כלומר יהודים) בעיירה והיוו 45% מאוכלוסייתה. ב-1897 היו 1840 יהודים 53.9%, ב-1909 היו 3249 שהם 53.8%, וב-1921 נמנו 2,707 יהודים, כ-40.6% כמעט מחצית מאוכלוסיית העיירה. ב-1926 שליש מחברי מועצת העיירה היו יהודים. לפי העיתון הצפירה גיליון 13 הסיבה להתמעטות היהודים באלקוש וסביבתה, הייתה האיסור להגר אליה, עקב היותה עיירת גבול.
בעיתון הצפירה (גיליון 60) נרשמה צוואה יפה של אחד מרבניה של העיירה, הרב יששכר דב גליקשטיין, הקורא לבניו ולבני קהילתו לנהוג באהבה והבנה זה לזה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה היו כ-3500 יהודים בעיירה, כ-95% מאוכלוסייתה. עם כיבוש אולקוש בידי הגרמנים, החלו רדיפות יהודים, גיוסם לעבודות כפייה, סימונם באות קלון, שוד והחרמת רכושם. בסתיו 1939 הוקם באולקוש יודנרט שהקים מטבח ציבורי לנזקקים וקיים קורסים להכשרה מקצועית.
במרץ 1940 היו באולקוש כ-3,000 יהודים.
השפלת אולקוש.
שנה לאחר מכן, בסיוון ה'ת"ש המשטרה הגרמנית ערכה משפט ראווה לתושבי העיירה עקב רציחת איש משמרות הגבול הגרמני, שהתגורר באולקוש. 30 פולנים הוצאו להורג, והיהודים הוזהרו שחלקם עוד ישולם.
כחודש לאחר מכן, ביום כ"ה בתמוז ה'ת"ש (31 ביולי 1940) כונסו הנערים והגברים מגיל 17 ולא בכיכר השוק המרכזית בעיירה, שם עברו התעללות קשה הידועה כהשפלת אולקוש. לא ידוע על הרוגים בהשפלה זו, אך בין היתר היו שאיבדו את שיניהם כשהוכרחו ללעוס חצץ בפיהם.
ההתעללות תועדה בידי הגרמנים, והתמונות הגיעו לאחר המלחמה לידי יהודים. עקב טעות, פורסם שמדובר בטבח. בסביבות 1995 הגיעו פרטים מוטעים ליד ושם וההתעללות כונתה יום רביעי העקוב מדם. בעקבות פרסום בעלון השבת "גיליון חב"ד" הדברים הועמדו על דיוקם.
התמונה יחד עם ההקשר השגוי עדיין משמשת באופן שגוי במאמרים לגבי השואה, בעיקר בטקסטים בהקשר הדתי. עצם תיקון העובדות, לאחר גרסת הסיפור המוטעה שעמד לתמונות במשך שנים רבות, משמש כיום כאחת מהטענות של מכחישי השואה.
המעבר לגטו, המצור בבית הספר, ותליית היהודים.
בערב ראש השנה ה'תש"א (ספטמבר 1941) הועברו יהודי אולקוש לגטו לא מגודר בכפר השכן, "שיקורה". ותושבי הכפר שוכנו בבתי היהודים בעיר.
בתענית אסתר של אותה שנה, נתלו שני יהודים, משה מצנר וגלייטמן ב"אשמה" של סחר בקמח.
מיד לאחר חג הפסח באותה השנה הוכנסו יהודי העיירה לתוך בניין הגימנסיה - בית הספר התיכון היהודי בעיירה ונסגרו שם ללא מים ומזון, למשך שלושה ימים. תושבים פולנים סייעו ליהודים והבריחו אליהם מזון ומים.
חודש לאחר ההתעללות, החלו לשלוח את יהודי אולקוש לאושוויץ. כאמור, רוב תושבי העיירה נרצחו במחנה זה.
הגירוש לאושוויץ.