מדעי הקוגניציה והמוח
תצלום האיינזצגרופן מאיוואנגורוד
תצלום האיינזצגרופן מאיוואנגורוד הוא תצלום מתקופת השואה, בו מופיע חייל גרמני שמכוון את רובהו לעבר אישה יהודייה שמנסה לגונן על ילד בגופה. התצלום מתאר רצח של יהודים בידי חוליית מוות של האיינזצגרופן ליד איוואנגורוד, אוקראינה, ב-1942. הוא התגלה על ידי המחתרת הפולנית בוורשה, ונשמר בידי הצלם יז'י טומאשבסקי . בשנות השישים, נטען כי התצלום הוא זיוף קומוניסטי, אך טענה זו הופרכה ומאז הוא מופיע בהרבה ספרים, מוזיאונים ותערוכות העוסקים בשואה. ההיסטוריונית ינינה סטרוק תיארה את התצלום כ"סמל לברבריות של המשטר הנאצי ולרצח בקנה מידה תעשייתי של כ-6 מיליון יהודים אירופאיים".
רקע.
במהלך השואה, יותר ממיליון יהודים נרצחו באוקראינה. רובם נורו בהוצאות להורג המוניות שארגן האיינזצגרופן (חוליות המוות) יחד עם משתפי פעולה אוקראינים. ב-1897, מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית מנה כ-442 יהודים מתוך אוכלוסייה של 3,032 בני אדם שחיו בעיירה איוואנגורוד שנמצאת במחוז צ'רקאסי שבמרכז אוקראינה. ב-1942 בוצעה הוצאה להורג בירי המונית בידי האיינזצגרופן מדרום לעיירה, בה נהרגו מספר לא ידוע של קורבנות. התצלום מתעד סצנה מתוך הטבח. לאחר המלחמה, אתר הטבח הפך לשדה בחווה שיתופית.
התצלום.
בתצלום מופיעים שישה קורבנות. הגופה השרועה לרגלי החייל הגרמני הוא של אישה שכבר נורתה. במרכז התמונה מופיעה אישה שמגוננת בגופה על ילד. אחת מרגליה מורמת, אולי בניסיון לברוח, ואולי מפני שהתצלום בוצע רגע לאחר שנורתה. מימינה מופיעים שלושה גברים. רק חייל אחד נראה במלואו בתמונה, ונראה כי הוא מאיים בנשקו על הגברים. רובים המוחזקים על ידי חיילים גרמניים מציצים מהקצה השמאלי של התמונה, ומכוונים לעבר האישה והילד. הצללים שבקצה השמאלי של התמונה מעידים על נוכחות אפשרית של חיילים גרמנים נוספים. יתד עץ ואת נראים בצידה הימני של תמונה, דבר המעיד כי ייתכן שהקורבנות אולצו לחפור את קבריהם.
זהותו של הצלם אינה ידועה, אך הוא ככל הנראה חייל גרמני. חיילים גרמנים רבים צילמו פשעים אותם ביצעו.
גילוי התמונה ופרסומה.
המחתרת הפולנית הסתננה למשרד הדואר בוורשה על מנת ליירט התכתבויות רגישות ולשלוח אותן לממשלה הפולנית הגולה בלונדון. על פולנים ויהודים נאסר להחזיק במצלמות, אך המחתרת הפולנית הקימה סדנאות מחתרתיות לפיתוח תמונות המתעדות את פשעי הנאצים. יז'י טומאשבסקי עבד בנערותו במעבדה מחתרתית בשם "פוטו-ריס" (Foto-Rys), והוא גילה את התצלום, שבצידו השני נרשם "אוקראינה 1942, יודנאקציון, איוואנוגרוד". הוא שלח עותק של התצלום לממשלה הפולנית הגולה, ושמר את העותק המקורי בארכיון האישי שלו.
התמונה פורסמה לראשונה בפולין ב-1959 בידי אגודת הלוחמים למען חופש ודמוקרטיה על שער ספר תמונות בשם "1939–1945. לא שכחנו" (במקור: ). טומאשבסקי היה אחד מעורכי הספר, ותמך בפרסומו אף על פי שידע כי הספר עושה שימוש בתצלומי תעמולה קומוניסטית, מכיוון שלא הייתה דרך אחרת להדפיס את התמונות. פרסומים רבים חותכים את התמונה כך שהיא מכילה רק את החייל, האישה והילד. ההיסטוריונית של הצילום ינינה סטרוק טוענת שחיתוך התמונה משמיט את "החלקים הפחות רגשיים והמבלבלים יותר של התמונה". ד"ר אדם מולר גורס כי בעוד הגרסה החתוכה של התמונה מבליטה את "האינטנסיביות הקטסטרופלית של קשר האם עם בנה", היא גם משמיטה את הסביבה וההקשר. לדבריו, הגרסה המלאה של התמונה מגלה כי אין זו סצנה של סבל אישי וברוטליות אינדיבידואליות, אלא חלק מהוצאה להורג המונית.
מאז פרסומה, תמונת הטבח באיוואנגורוד הופיעה בספרים, מוזיאונים ותערוכות העוסקים בשואה. בספרה "קוראים את השואה" (Reading the Holocaust), תיארה ההיסטוריונית אינגה קלנדינן את התמונה כ"אייקונית בהיותה מזקקת את הזוועה הנאצית". לפי הסופר והעיתונאי רוברט פיסק , התמונה היא "אחת מהתמונות המרשימות והמשכנעות ביותר של השואה הנאצית". סטרוק טענה כי היא "הפכה לסמל של הברבריות של המשטר הנאצי ולרצח של כ-6 מיליון יהודים אירופאיים".
טענות לזיוף.
עיתון הימין הקיצוני המערב-גרמני Deutsche Soldaten Zeitung (בקיצור DSZ; "עיתון החיילים הגרמנים") פרסם האשמה בזיוף ב-26 בינואר 1962 שכתב אוטו קרוי, הידוע בכתיבתו על טכניקה צילומית, תחת הכותרת Achtung Fälschungen ("היזהרו מזיופים"). קרוי טען שהתמונה זויפה בידי הרשויות הקומוניסטיות בפולין על מנת להאשים את גרמניה האשמה כוזבת בביצוע פשעי מלחמה; הוא טען שהתמונה לא מתארת חייל גרמני ושהרובים והמדים אינם אותנטיים. לפני פרסום הספר "1939–1945. לא שכחנו", ההוצאה לאור המערב-גרמנית Verlag Kurt Desch אימתה את האותנטיות של התמונה בכך שפנתה לרומן קרסט, פרופסור לספרות גרמנית באוניברסיטת ורשה, שהשיב כי מדובר בעותק מהימן של תמונה המוחזקת בארכיונים ההיסטוריים בוורשה, המתארת ירי המוני משנת 1942.
בתגובה להאשמות, טומאשבסקי ותדאוש מאזור (אחד מעורכי הספר "1939–1945. לא שכחנו") פרסמו תמונה נוספת מאותו המקור במגזין הפולני Świat ב-25 בפברואר. בתמונה נראים חמישה חמושים, אחד בבגדים אזרחיים והשאר במדים, עומדים ומביטים אל המצלמה מעל ערימת גופות. היו כמה קווי דמיון בין תמונה זו לתמונה הידועה יותר של הירי ההמוני, אך היא חסרה את "הרושם הדרמטי" לפי סטרוק. הקרקע השטוחה והעקרה הייתה זהה; אחד מהגברים היה דומה במיוחד לחייל בתמונה הקודמת; והכיתוב "אוקראינה 1942" נכתב על אחורי התמונה באותו כתב היד. במאמר, טומאשבסקי תיאר את ה-DSZ כתומך ברייך השלישי והאשים את המאמר שפרסם כעוסק בשכתוב ההיסטוריה.
האישומים המשיכו להיות מופצים בעיתונות המערב-גרמנית למשך יותר משנתיים, במה שטומאשבסקי תיאר כ"מלחמת עיתונות". הממשלה הפולנית הייתה מודאגת מתקרית דיפלומטית פוטנציאלית שיכלה לקרות לו התמונה הייתה אכן זיוף, ולכן שלחה פקידים לביתו של טומאשבסקי על מנת לבחון את התמונה. ב-1965, דר שפיגל פרסם מאמר מאת קורט ויווג, חבר לשעבר בגדוד של המשטרה הגרמנית שהוצב בנורווגיה, שאישר כי כלי הנשק והמדים בתמונה תואמים את אלו שהיו בשימוש ביחידתו ואלו של האיינזצגרופן.
האישה השאמאנית
רוג'ר גריפין
רוג'ר פרנסיס גריפין (באנגלית: Roger Francis Griffin; 23 באוגוסט 1935 – 12 בפברואר 2021) היה אסטרונום בריטי, פרופסור באוניברסיטת קיימברידג'.
ביוגרפיה.
רוג'ר גריפין נולד בסארי והחל לימודים באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1954. לאחר סיום לימודי התואר הוא המשיך ללימודי דוקטורט באסטרונומיה.
רוג'ר גריפין התמחה בספקטרוסקופיה של הכוכבים. הוא עבד באוניברסיטה מעל ל-60 שנים עם הפסקות קטנות בהם שהה בארצות הברית ועבר במוסדות מדע של המדינה.
במשך שנים גריפין היה סגן מנהל מחקר אסטרונומי באוניברסיטה ובהמשך מונה לפרופסור.
כבר בצעירותו, במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 הוא פיתח שיטות חדישות בתחום ספקטרוסקופיה.
בשנת 1991 לציון המאמר המדעי ה-100 שהוא פרסם נערך לכבודו כנס מדעי בשווייץ. כנס דומה אורגן בשנת 2008 לכבוד פרסום מאמר ה-200. בשנת 1980 הוא זכה במדליה של החברה האסטרונומית המלכותית.
בין הישגיו הבולטים של גריפין הוא בניית כלים לטלסקופ גדול של מצפה הכוכבים פלומר והמצאת מכשיר למדידת מהירות הכוכבים. בשנת 2003 הוא פרסם השערה לפיה 44 באנדרומדה הוא כוכב כפול.
רוג'ר גריפין היה חובב ריצת מרתון. הוא השתתף 11 פעמים במרתון לונדון, בגיל 69 הוא על הר קילימנג'רו עם בנו.
בשנת 2015 הוא השתתף בצילומי סרט תיעודי Star Men.
פיצוץ תחנת הרכבת המנדטורית בירושלים
פיצוץ תחנת הרכבת המנדטורית בירושלים היה פיגוע תופת שבוצע על ידי האצ"ל נגד השלטון הבריטי בארץ ישראל ב-30 באוקטובר 1946. בפיגוע נגרם הרס רב לתחנת הרכבת בירושלים, נהרגו שני שוטרים בריטים ונלכדו ארבעה ממבצעי הפיגוע (אחד מהם, מאיר פיינשטיין, נידון למוות והתאבד בכלאו).
תיאור המבצע.
בבוקר 30 באוקטובר 1946 התכנסו מספר לוחמי אצ"ל בדירת חבר המחתרת מנחם מדמוני בירושלים, ללא ידיעה מוקדמת על המשימה. אליהו לוי, שכונה "אביאל", ממפקדיו הוותיקים של הארגון בעיר, הציג בפניהם שלוש מזוודות נפץ ושק עם כלי נשק. היינריך (יחיאל) ריינהולד, מפקד באצ"ל שכינויו היה "ינאי", לא הגיע לפגישה, וההנחה הייתה כי ייתכן שנאסר. המשימה שהוטלה על הכוח הייתה פיצוץ תחנת הרכבת בירושלים, כחלק ממאמצי הארגון לפגוע בתשתיות ששימשו את הממשלה והצבא הבריטיים, ולנסות לשתק את התנהלות השלטון באמצעות התקפות חוזרות במתקניו. הוסבר להם כי חומר הנפץ מתפוצץ חצי שעה לאחר חימוש המנגנון הכימי בפצצה. כמו כן הותקן מנגנון מלכוד, כדי שימנע את נטרול המנגנון הכימי.
בפעולה השתתפו שמונה צעירים. שניים מהם כבר שהו בתחנה, מחופשים לסבּלים ערבים. בין השישה האחרים היו מאיר פיינשטיין ששימש כנהג המכונית, ו"אביאל" וסימה פליישהקר שעמדו להתחזות לזוג נאהבים היוצא לירח דבש. לביצוע המשימה נשדדו שתי מוניות מנהגי מוניות יהודים. כדי לקצר את זמן ההמתנה לפיצוץ הופעל המנגנון כבר בעת הנסיעה. כשהגיעו לתחנה, בשעה 14:30, לקחו ה"סבלים" את מזוודותיהם והניחום ליד קופות התחנה, אז הוצאו הנצרות והמזוודות מולכדו.