סאלי אוויי (באנגלית: Sally Oey) היא מדענית אמריקאית, פרופסור לאסטרונומיה. אווי התמחתה בחקר החזרים שונים מכוכבים חמים. על עבודתה היא זכתה בשנת 1999 בפרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה.
קורות חיים.
אווי נולדה בשנת 1957 להורים ממוצא סיני ואינדונזי, בעיר אית'קה שבניו יורק.
חינוך.
אוויי קיבלה את התואר הראשון שלה בפיזיקה ולטינית ממכללת "ברין מור" בפנסילבניה ב-1986, ולאחר מכן קיבלה תואר דוקטור באסטרונומיה מאוניברסיטת אריזונה ב-1995.
עבודת מחקר.
אווי וצוות המחקר שלה עוסקים בעיקר בכוכבים חמים, בסופרנובות ובהחזרים שונים המגיעים מכוכבים אלו. למשל, החזרים קרינתיים, כימיים או תנועתיים. אווי פרסמה לאורך השנים יותר מ-140 מאמרים . באחת מעבודות המחקר שערכה יחד עם צוותה, גילתה שלא קיימים כוכבים הגדולים מ-200 מסות שמש. מממצא זה הם הסיקו שקיימת מגבלה כלשהי על גודלם של כוכבים, שלא מאפשרת להם לגדול מעבר ל-200 מסות שמש.
קישורים חיצוניים.
1. קורות חיים- סאלי אווי
2. ראיון ב"Slacker astronomy", 2006, דרך "Web archive"
רצח אבי ואביטל ולנסקי
רצח אבי ואביטל ולנסקי הוא פיגוע ירי וטרור פלסטיני שאירע ב-5 באוגוסט 2002, כ"ז באב ה'תשס"ב, בכביש 60 בפאתי הכפר לובאן א-שרקיה שבשומרון, בו נרצחו בני הזוג אברהם ואביטל ולנסקי, ואחד מבניהם נפצע.
רקע.
יום ה-4 באוגוסט 2002, יום קודם לרצח, היה רווי פיגועי רצח שיזמו מחבלים פלסטינים: הפיגוע בקו 361 בצומת מירון (2002) בו נרצחו תשעה ועשרות נפצעו, פיגוע ירי בשער שכם בירושלים בו נרצחו המאבטח אמיתי יקותיאל ועובר האורח נזיל עוויסאת, פיגוע ירי בין אבני חפץ לענב בו נפצע חייל באורח קשה ושניים קל, פיגוע מטען חבלה בין בית אל לדולב בו נפצעו שלושה חיילים באורח קשה ואחד קל, ועוד. כן נפצעו שלושה חיילים במהלך לחימה בקסבה של שכם.
הפיגוע.
בליל כ"ז באב ה'תשס"ב, ה-5 באוגוסט 2002, בלילה שבין יום ראשון לשני סמוך לאחר חצות, נסעו בני הזוג אבי ואביטל ולנסקי בכביש 60, בדרכם מבית הורי אביטל במושב תקומה אל ביתם ביישוב עלי. במושב האחורי של מכוניתם ישבו שני ילדיהם הקטנים, יגאל שהיה אז בן שלוש, ונדב שהיה אז בן שמונה חודשים. אביטל הייתה בחודש השישי להיריונה.
סמוך לשעה 00:40 הגיעו בני המשפחה אל פאתי הכפר הערבי לובאן א-שרקיה הסמוך לכביש 60. שם, במרחק כשישה מטרים סמוך לכביש, ארבה חוליית מחבלים פלסטינים למכוניות בהן נוסעים יהודים. המחבלים הרוצחים פתחו לעבר הרכב באש באמצעות שני כלי נשק מסוג AK-47 (קלשניקוב) והרגו במקום את שני ההורים אבי ואביטל. שלושה קליעים חדרו לגופו של הילד יגאל ופצעו אותו. רכב צה"לי עבר במקום מיד לאחר מכן וכשהגיע ברחו הרוצחים מהמקום באמצעות מכונית. צוותי חילוץ שהגיעו למקום טיפלו בילד הפצוע ופינו אותו בג'יפ צבאי ובאמבולנס לבית החולים הדסה עין כרם.
אברהם יצחק ולנסקי, בן 29, היה בוגר תלמוד תורה מורשה, אברך בישיבת הר המור וסטודנט, וכן קצין בחיל השריון במילואים. הוא בנו של הרב עודד ולנסקי, ונינו של הרב אברהם שלמה זלמן צורף, האדם הראשון שהוכר כחלל פעולות איבה. אביטל יוכבד ולנסקי (לבית למפרט) הייתה מורה ביישובים עלי ושילה. בני הזוג היו ממקימי "שכונת היובל" ביישוב עלי.
חוליית המחבלים.
שלושת הרוצחים, חברי חוליית תנזים של ארגון הטרור פת"ח הפועל תחת הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) אשר הוקמה ביולי 2002, הם הייתם קאק, בלאל פתאח ואחמד מאדי. השניים האחרונים ביצעו את הירי. בתקופה שקדמה לרצח ביצעו השלושה כמה פיגועי ירי באזור. אחד מחברי החוליה ירה לעבר חיילי צה"ל בגבעת האנטנה סמוך לאריאל, אולם כשל.
כמו כן, בליל 24 ביולי 2002 ירו חברי החוליה לעבר רכב ישראלי אשר נסע בכביש עוקף רמאללה, סמוך לכפר לובן א-שרקייה, באמצעות שני רובי קלצ'ניקוב. ברכב נסעו ראם ותחייה מלמד, תושבי היישוב הר ברכה. הנהג, ראם מלמד, נפגע מהירי והמכונית התנגשה במעקה הבטיחות. התחמושת של המחבלים תמה והם עזבו את המקום.
לאחר הפיגוע.
במהלך היום שלאחר הפיגוע הובאו למנוחות הנרצחים. הלוייתם החלה בישיבת הר המור בירושלים, בה למד אברהם ולנסקי ובה לימד אביו הרב עודד ולנסקי, ונחתמה בבית העלמין הר המנוחות. בין המספידים בלויה היה השר נתן שרנסקי, הראשון לציון הרב אליהו בקשי דורון, הרב הצבאי הראשי ישראל וייס, הרב מרדכי שטרנברג ועוד. בני המשפחה ביקשו לקבור את הנרצחים בבית עלמין צבאי, אולם הבקשה נדחתה. בשנים שלאחר מכן גדלו שני הילדים בבית סבם וסבתם, הורי אמם.
לאחר הפיגוע הפיצו שלושת אנשי החוליה כרוזים בהם קיבלו אחריות לירי מטעם גדודי חללי אל-אקצא של ארגון הטרור פת"ח. זמן קצר לאחר הפיגוע נעצרו שלושת הרוצחים המחבלים באזור הכפר לובן א-שרקייה, כשהם נערכים לבצע פיגוע ירי נוסף. באוקטובר 2002 הרס צה"ל את בית המחבל הרוצח בעיירה סלפית. באוגוסט 2003 גזר בית המשפט הצבאי יהודה שבמחנה עופר שני מאסרי עולם ועוד 25 שנות מאסר על חברי החוליה. באפריל 2003 נידונו למאסרי עולם גם אחמד אסלים וחוסאם חלבי, אשר היו אף הם חברי החוליה.
הנצחה.
לזכרם של בני הזוג ולנסקי הוקם בית הכנסת "אהל אב"יטל" בשכונת היובל ביישוב עלי בו התגוררו, "ספריית אב"יטל" בבית ספר מקומי, ובניין במכללת חמדת הדרום. כמו כן בית הכנסת במושב תקומה נקרא אף הוא "אהל אב"יטל" על שמם.
כן שופץ וטופח לזכרם מעיין הגבורה הסמוך ליישוב.
במקום הפיגוע בכביש 60 הוקמה אנדרטה לזכר בני הזוג.
גרייס מידס
גרייס מידס (באנגלית: Grace May Medes; 9 בנובמבר 1886 – 31 בדצמבר 1967) הייתה ביוכימאית אמריקאית ודוקטור לזואולוגיה. היא התמחתה בחקר חילוף חומרים של חומצות שומן בגוף, וגילתה את ההפרעה המטבולית Tyrosinosis, שכיום ידועה בשם .
בשנת 1955 זכתה במדליית גרוון-אולין על מחקרה.
קורות חיים.
מידס נולדה בקיוקוק (Keokuk) איווה, ארצות הברית ב-1886. היא בתם ויליאם גונסון מידס וקייט פרנסיסקו הגני מידס. באמצע שנות השמונים של המאה העשרים עברה עם משפחתה לקנזס, שם עבד אביה כאיש עסקים והיה בעל השפעה רבה בעיר.
היא למדה תואר ראשון ושני בזואולוגיה ב, ואת לימודי הדוקטורט השלימה באוניברסיטת ברין מור שבפנסילבניה בשנת 1916.
לאחר שקיבלה את הדוקטורט שלה, מידס לימדה זואולוגיה במכללת ואסר , ובהמשך שימשה כעוזרת פרופסור לפיזיולוגיה עד שנת 1922. בין השנים 1922–1924 שימשה כפרופסורית חברה לפיזיולוגיה במכללת ולסלי.
את הגילוי המשמעותי שלה-ההפרעה המטבולית Tyrosinosis, היא גילתה וחקרה במסגרת עבודה באוניברסיטה לרפואה במינסוטה, שם עבדה בין השנים 1924–1932. בין השנים 1932–1960 עבדה במכון למחקר הרפואי לאנקנאו שבפילדלפיה, פנסילבניה שם שימשה כחברת סגל מחקרי, ולאחר מכן כחברת סגל בכירה.
לאחר פרישתה לגמלאות חידשה מידס את עבודתה בנושא Tyrosinosis, במכון המחקר "פלס" באוניברסיטת טמפל. שם, היא חיברה יחד עם עמיתה סטנלי ריימן ספר בשם Normal Growth and Cancer" (1963)".
מחקרה.
בשנת 1932 מידס מונתה לראש המחלקה לכימיה מטבולית במכון לנקנאו למחקר רפואי בפילדלפיה, שם התמחתה במטבוליזם של גופרית וחומצות שומן. היא גילתה הפרעה מטבולית חדשה והעניקה לה את השם Tyrosinosis. אף על פי ששנים לאחר מחקרה התגלה שהמכניזם שזיהתה אינו מדויק, שיטות הבדיקה שלה נותרו מודל שימושי לחוקרים הבוחנים את ההפרעה הידועה כיום בתור "Tyrosinemia".
Tyrosinemia היא הפרעה גנטית המאופיינת בהפרעות בתהליך הפירוק הרב שלבי של חומצת האמינו טירוזין, אבן בניין של רוב החלבונים. בהיעדר טיפול בהפרעה, חומצת האמינו טירוזין ותוצרי הלוואי של הפירוק החלקי מצטברים ברקמות ובאיברים, מה שעלול להוביל לבעיות בריאות חמורות כגון דימום בצואה, פגיעה בפעילות המעיים, עייפות, ירידה במשקל והקאות.
בטירוזינמיה, בגוף יש חוסר באנזים Fumarylacetoacetate Hydrolase (FAH) שמשמש לפירוק הטירוזין שנמצא ברוב החלבונים. אצל אנשים הסובלים מטירוזינמיה פירוק החלבון הוא חלקי, ותוצרי פירוק רעילים וחריגים של טירוזין מצטברים בגופם. הצטברות זו גורמת לפגיעה הדרגתית בעיקר בכבד, ששם תהליך הפירוק המרכזי של הטירוזין מתרחש.
ישנם שלושה סוגים להפרעה, Tyrosinemia I Tyrosinemia II ו-Tyrosinemia III. הם מובדלים לפי הסימפטומים והסיבה הגנטית שגרמה להתרחשותם.
הטיפול בטירוזינמיה הוא שילוב של תזונה דלת חלבון ותרופה בשם Nitisinone . ניטיסינון מונע הצטברות של מוצרי פירוק רעילים. על החולים להימנע מבשרים, מוצרי חלב ומזונות עשירים בחלבון כגון אגוזים ושעועית.
פרסים.
בשנת 1955 גרייס מאי מידס זכתה במדליית Garvan-Olin על תגליותיה. באותה שנה זכתה בתואר אחת מחמשת הבוגרים הנכבדים של אוניברסיטת קנזס.
הלן אוקטביה דיקנס
הלן אוקטביה דיקנס (באנגלית:Helen Octavia Dickens ; 21 בפברואר 1909 – 1 בינואר 2001) הייתה מנתחת ופרופסור למיילדות וגינקולוגיה. עיקר פעולתה הייתה באוניברסיטת פנסילבניה. מחקריה של דיקנס עסקו בהריון בגיל הנעורים, והיא ידועה גם בשל פעילותה החינוכית והחברתית בהעלאת המודעות לשימוש באמצעי מניעה ולבדיקות משטח סרטן צוואר הרחם. היא הייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שהפכה לגינקולוגית ומיילדת מוסמכת בפילדלפיה, הראשונה שכיהנה במחלקה למיילדות וגינקולוגיה של אוניברסיטת פנסילבניה והראשונה שהייתה חברה בקולג' האמריקאי למנתחים (1950). בכך היא סללה את הדרך לאלו שבאו אחריה.
משפחתה.