קבבים מוגשים לרוב בפיתה עם סלט. מסעדות קבב נפוצות בכמה אזורים של אירופה. דונר קבב (שווארמה) דווח בתור המאכל הזמין הנמכר ביותר בגרמניה. יש המוסיפים בשר בקר לפיצה ומכנים את המאכל "פיצה-קבב".
קבב אמריקאי.
בארצות הברית, קבב הוא שיפוד עם קוביות קטנות של כל סוג של בשר או עוף וירקות הצלויים על הגריל.
סוגי הקבב האמריקאי כוללים:
הקבבים האמריקאים מכילים בשר וירקות המוחזקים יחד על שיפוד ואז נצלים על הגריל. ירקות בהם משתמשים: חצילים, עגבניות, פלפלים, בצלים ופטריות.
שישקבב לאכילה במקום כמעט ואינו נפוץ בארצות הברית, אך גירוס הוא נפוץ למדי.
סווינג
סווינג הוא תת-סגנון בתוך הג'אז שהתפתח בשנות ה-20 של המאה ה-20 ומאופיין בקצביות שיש לה ביטוי חיצוני בתנועה בולטת לעין (של מתופף, של רגל, הכאה באצבע צרדה או תנועת גוף), או קלילות והתאמה לריקוד. שמו ניתן לו מהתכונה של קטע ג'אז או של ביצועו, הגורמת לו להישמע קליל, במקצב מיטלטל קלות ומעט קופצני. כדי ליצור את תחושת הסווינג משתמשים במקצב של ארבעה רבעים, והדגשים הם על הרבע השני והרביעי (בשונה ממוזיקה קלאסית ורוק בו הדגשים הם ברבע הראשון ובשלישי). כמו כן המקצב מחולק לצמדים של שמיניות. שמיניות אלו נקראות "שמיניות סווינג" ולעיתים נשמעות כטריולה שאורך השמינית הראשונה בה הוא רבע.
בין מובילי הביג בנדס המפורסמים בתחום הסווינג נמצאים בני גודמן, קאונט בייסי ודיוק אלינגטון.
יש גם סגנון ריקוד הנקרא סווינג.
בג'אז המודרני משתמשים לרוב במקצב סווינג.
הסווינג היה אסור בגרמניה הנאצית לפני מלחמת העולם השנייה כיוון שנכתב גם על ידי יהודים ושחורים. מועדוני סווינג היו בלתי-חוקיים ונסגרו על ידי הממשל הנאצי. הסרט "נערי הסווינג" עוסק בתקופה זו ובהתמודדות בני הנוער (שנקראו "נערי הסווינג") עם האיסור על האזנה וריקוד לצלילי הסווינג.
ה"סווינג הצועני" נוצר על ידי הגיטריסט הצועני ג'אנגו ריינהארדט שנחשב אחד מנגני הג'אז האירופאיים הבודדים שהשפיעו גם על הג'אז האמריקאי.
במאה ה-21 זכה הסווינג לתחייה מחודשת, כחלק מאופנת הרטרו והווינטג' המאפיינים זרם תרבותי זה. התחייה המחודשת הזו כללה גם את לידתו של סגנון מוזיקלי חדש, אלקטרו סווינג, שמשלב את הסווינג עם מוזיקת האוס וסוגים אחרים של מוזיקה אלקטרונית.
אורה זיטנר
אורה זיטנר (1946 – 15 בספטמבר 2020) הייתה זמרת, פסנתרנית ומנצחת מקהלות ישראלית. זיטנר הייתה בוגרת האקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב; היא התמחתה שם בהלחנה, ניצוח מקהלות ונגינה בפסנתר. במשך תקופה ארוכה נמנתה עם "חבורת רננים" ועם מקהלת רינת.
ביוגרפיה.
הקריירה של זיטנר כזמרת החלה במופע של שירי סשה ארגוב שנערך בשנת 1979. החיבור שלה עם ארגוב נוצר כאשר הוא ראה אותה מנצחת על מקהלה ומבצעת קטע שירה. מאז, היא הייתה מזוהה יותר מכל זמרת אחרת עם המלחין. כתוצאה מהמופע המשותף שלהם הופקו שני תקליטים, שבהם זיטנר ביצעה את שירי ארגוב בלוויית פסנתר בלבד. השיר הידוע ביותר בביצועה הוא "שיר ארץ" ("ארץ שיושביה היא אוכלת") למילותיו של נתן יונתן.
בפסטיבל שירי הילדים מספר 13 (1982), הופיעה זיטנר עם השיר "בחלון שלי יש ים".
בשנת 1987 ערכה זיטנר מסע הופעות שבמסגרתו הופיעה בתיאטרון העירוני של פריז. בשובה העלתה את מופע היחיד שלה "תחת גגות פריז", שבו היא שרה וליוותה את עצמה בפסנתר בתוכנית של שאנסונים צרפתיים.
מלבד הופעות היחיד שלה, הרבתה זיטנר לשתף פעולה במופעים עם אמנים והרכבים אחרים, כמו ההופעות המשותפות עם רביעיית "קולן" ועם ישראל גוריון (בתוכנית בשם "דואט").
זיטנר קיבלה פרס על שם אֶמה שייבר מבית שלום עליכם בשנת 1995 על תקליט שירי יידיש שהוציאה. היא הייתה יוזמת אירועי זמר ברחבי ישראל, מפגשי זמר במועדון "צוותא", וכן לקחה חלק בפסטיבל אבו גוש למוזיקה קלאסית.
זיטנר התגוררה בתל אביב. בן זוגה היה הבמאי דוד ברגמן.
נפטרה ב-15 בספטמבר 2020 והובאה למנוחות בקיבוץ נגבה .
פלאפל
פלאפל (בערבית: فلافل ) הוא מאכל מזרח תיכוני מסורתי מטוגן בצורת כדור או קציצה העשוי מגרגרי חומוס, פול, או שילוב של שניהם. כדורי הפלאפל מוגשים בפיתה או בלאפה, ומלווים לרוב בסלטים, ירקות כבושים, סחוג, עמבה, חומוס וטחינה.
מנות פלאפל נפוצות מאוד כמאכל רחוב ברחבי המזרח התיכון.
היסטוריה.
שורשיו של הפלאפל אינם ידועים בוודאות. ההשערה המקובלת היא שמקורו במצרים, בסביבות המחצית הראשונה של האלף הראשון לספירה, שם הוכן מפול מצרי. ככל הנראה פותח הפלאפל על ידי הקופטים כמנה חליפית למנת בשר בחגים שבהם נאסרה אכילת בשר. מאוחר יותר התפשט המאכל צפונה למדינות הלבנט שם הוכן בעיקר מגרגירי חומוס. כיום הפלאפל נפוץ בכל רחבי המזרח התיכון, כולל ישראל, ערב הסעודית עיראק ותימן. בעקבות הגירה של ערבים וישראלים לארצות הברית ומערב אירופה, ניתן למצוא אותו החל מאמצע המאה ה-20 גם בערים הגדולות שם. באופן מסורתי מטגנים את הפלאפל בשמן עמוק ומגישים עם טחינה וסלט ערבי, בתור כריך בפיתה, או כמתאבן. בתחילת המאה ה-21, יש האופים את הפלאפל, מטעמי בריאות ושמירה על משקל גוף תקין.
עקב תפוצתו הנרחבת של הפלאפל במהלך זמן כה רב נוצרו גרסאות רבות למאכל. עם זאת, ניתן להבחין בשני סוגים עיקריים: כדורים קטנים של גרגרי חומוס גרוסים גס, או קציצות בגודל בינוני מגרגרי פול, הנפוצות בעיקר במצרים ובסודאן ומכונות שם טעמיה. במצרים משתמשים גם בשעועית להכנת המאכל.
בארץ ישראל היה המאכל נפוץ בקרב התושבים הערבים ובשנות ה-30 של המאה ה-20 החל להיות פופולרי גם בקרב בני היישוב העברי. בעשורים הראשונים לקיומה של המדינה, שבהם היה הפלאפל מזון מהיר עיקרי, נתפס הפלאפל כמאכל לאומי, אף על פי שמקורו במצרים. ב"שיר הפלאפל" של להקת איילון משנות ה-50 ניתן לראות ביטוי לכך. התייחסויות נוספות בתרבות הישראלית למאכל הן במשחק הרשת הפופולרי "מלך הפלאפל" (2002), בסרט "פלאפל אטומי" (2015) ובכינוי בעגה הצבאית לדרגות קצונה שמעל לרב-סרן בצה"ל.
הישראלים אימצו את הגרסה הלבנונית של הפלאפל העשויה מגרגירי חומוס. עם הגיען של העליות מארצות ערב, הלכה וגברה הפופולריות של הפלאפל והוא הפך לעממי וליחסית זול. יש הטוענים, כי הסיבה האמיתית להפסקת המנהג של הכנת פלאפל מפול הייתה העובדה שחלק מעולי עיראק רגישים לפול, ולכן נעשה המעבר המלא לגרגירי חומוס. רבים מדוכני הפלאפל בישראל מגישים מנה בפיתה עם חומוס, צ'יפס, סלט ערבי וטחינה, אולם בדוכנים הוותיקים נפקד מקומם של החומוס והצ'יפס.
פלאפל מצרי (טעמיה).
פלאפל עשוי שעועית או גרגירי פול מטוגנים.
פלאפל סורי.
פלאפל העשוי מפולי שעועית עם גרגירי חומוס טחונים ומטוגן בצורת בייגלה עם חור באמצע ומצופה עם סומסום.
פלאפל מחשי.
פירוש המילה מחשי (בערבית: محشي) הוא ממולא, אלו קציצות מטוגנות של עיסת פלאפל, ממולאות במילוי של בצל מטוגן עם תבלינים ולעיתים גם עם בשר. הקציצות גדולות בהרבה מכדורי פלאפל רגילים (קוטרן כעשרה סנטימטרים). המאכל נפוץ במיוחד בתקופת חודש הרמדאן, אז הוא מהווה חלק מהאפטאר (ארוחת שבירת הצום בערב בחודש הרמדאן). בישראל אפשר למצוא אותו בעיקר ביישובים ערביים ישראלים ובמזרח ירושלים.
ערך תזונתי.
מנה של פלאפל בפיתה היא מנה צמחית חמה, המבוססת על קטניות.
הפלאפל מעובד מחִמצה (חומוס), נטול כולסטרול, ובו כ-30 גרם חלבון צמחי ל-100 גרם. הערכים התזונתיים בו קרובים לערכי ממרח החומוס. אלא שבניגוד לממרח החומוס, הפלאפל מטוגן בשמן שרוף. ככל שהשמן חומם מספר רב יותר של פעמים, כך הוא רווי יותר ברדיקלים חופשיים, הדבר נכון גם לתוספת הצ'יפס המטוגן. הפיתה עשויה לרוב מקמח לבן. עם זאת, במנה זו נמצאים הן חומוס והן ירקות, העשויים לשפר את ערכה התזונתי.
כרמי יוגב
כרמי יוגב (17 בנובמבר 1918 - 11 בינואר 2010) היה איש חינוך ישראלי, מנהל גימנסיה הרצליה.
ביוגרפיה.
יוגב נולד בבאר יעקב וסיים את לימודיו בגימנסיה הרצליה ב-1936. לאחר מכן למד באוניברסיטה העברית, שם סיים בתואר מוסמך למדעים. עשה דוקטורט בפסיכולוגיה באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
בשנת 1945 החל ללמד בגימנסיה הרצליה את מקצועות המתמטיקה והפיזיקה. מ-1953 שימש כסגן-מנהל, ומ-1963 כמנהל, בתחילה במשותף עם הד"ר ברוך בן-יהודה. החל משנת 1989 החל לשמש כנשיא הגימנסיה.
עם כניסתו לתפקיד מנהל הגימנסיה, הנהיג ד"ר יוגב חידושים בגימנסיה: הפריעה לו במיוחד העובדה שהימים הראשונים והאחרונים של שנת הלימודים הם ימים מבוזבזים: שעות הלימודים אינן רבות, והאווירה היא של חופשת קיץ. בהתאם להנחיה שלו, למדו התלמידים החל מיום הלימודים הראשון שש ושבע שעות, וכך היה עד ליום הלימודים האחרון. התעודות לא חולקו ביום הלימודים האחרון, אלא רק שלושה ימים לאחר תחילת החופש הגדול. יוזמה נוספת של כרמי הייתה מוסד ערב השבת, שנועדה לספק תעסוקה לתלמידים בליל שבת. בכל ליל שבת, בשעה תשע בערב, נערכה לתלמידים מסיבה במועדון הגימנסיה, שהשתתפות בה לא הייתה חובה. כדי לשמור על סדר במסיבה, ולהרגיע את ההורים המודאגים, הוצב בכל ליל שבת מורה אחד על משמר השקט והסדר.
במסגרת פעילותו הפדגוגית יזם את הקמת ה"פנימייה הצבאית" שהייתה מסונפת לגמנסיה, וכן פעולות חברה מחוץ ללימודים הפורמליים. ביצע שיפורים בשיטות ההוראה ופעל לרה-ארגון של החינוך בתיכון בישראל ולשינוי במערכת בחינות הבגרות. כמו כן שמש כמרצה להוראת המתמטיקה באוניברסיטה העברית. השתתף בפורמים רבים לענייני חינוך וכן בהרצאות במסגרות שונות בתחום.
נמנה עם מערכת האנציקלופדיה "בריטניקה לנוער". נפטר בגיל 92.
מרדכי בן שחר