יוסף גטניו (1939 – 9 בפברואר 2016) היה צייר ישראלי ומורה לאמנות וציור. יוסף נמנה עם ראשי קבוצת "קבוצת +10", ביניהם רפי לביא ומשה גבעתי.
ביוגרפיה.
גטניו נולד ב-1939 בבולגריה. הוא עלה לישראל ב-1940. בשנת 1963 נשלח מטעם משרד החינוך לביאנלה של הצעירים בפריז. ב-1965 זכה בפרס רכישה מטעם מוזיאון תל אביב בתערוכת צעירים ונשלח שוב לביאנלה בפריז.
גטניו זכה במלגת קרן שרת להשתלמות בחו"ל מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל.
במסגרת לימודיו בפריז, השתלם בבתי הספר הנחשבים: אקול נסיונל סופרייר דה בוזאר ו - Ecole superieure des metiers d'art.
עם שובו לישראל, באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, החל ללמד ציור במכונים שונים, ביניהם מכון "אבני", המכון לאמנות בת-ים והאוניברסיטה "העממית".
ב 9 בפברואר 2016 נפטר גטניו בביתו ברמת גן עקב מחלת סרטן הלבלב.
צבי חרמון
צבי חרמון (1912–1996) היה נציב בתי הסוהר, עוד כששירות בתי הסוהר היה תחת חסות משטרת ישראל, מ-1952 ועד 1958.
ביוגרפיה.
נולד כהרמן אוסטפלד בגרמניה וגדל בעיר המבורן (כיום חלק מדויסבורג). חרמון היה עובד סוציאלי ורב ליברלי בהכשרתו, קצין מבחן ובעל תואר דוקטור בתחום הפנולוגיה (תורת הענישה). ב-1938 עלה לארץ ישראל. למד בבית הספר לשירות סוציאלי שהקימה סידי ורונסקי. ב-1942 עבר לחיפה והפך אחר כך לקצין המבחן היהודי הראשון בעיר. לאחר הקמת המדינה עבר לעבוד במשרד הסעד והיה מנהל המדור לשיקום נוער.
בספטמבר 1952 מונה לנציב בתי הסוהר, תוך שהוא מתנה את הסכמתו לקבל את התפקיד בכך שהוא לא יהיה אחראי לביטחון בו, לטענתו, הוא אינו מבין. לאחר שמונה לנציב בתי הסוהר חרמון שינה נהלים בשירות בתי הסוהר שהיו מושרשים מתקופת המנדט הבריטי והכניס לראשונה עובדים סוציאליים וגורמים חינוכיים. חרמון הנהיג חופשות לאסירים; הקים מחלקה פסיכיאטרית לאסירים הסובלים ממחלות נפש ומרכז מיון אסירים בכלא רמלה; וביטל את השימוש באלה אצל הסוהרים. ב-1954 קבע תשלום לאסירים תמורת עבודתם. הגישה הכללית הפכה להיות גישה שיקומית.
ב-1958, בעקבות מרד האסירים בכלא שטה קבעה ועדת חקירה בראשות השופט ד"ר משה עציוני, שחרמון "לא עמד באחריות הכללית המוטלת עליו" וכי למרות ששר המשטרה התריע בפניו על המצב הביטחוני הירוד בבתי הסוהר לא פעל לתיקון הליקויים. הוועדה קבעה שלאור אי הסכמתו להיות אחראי לנושאי ביטחון לא היה מקום למנותו לנציב בתי הסוהר. עם זאת, ציינה הוועדה לחיוב את עבודתו בשטחים אחרים. בעקבות זאת, באוקטובר 1958, מונה אריה ניר לנציב בתי הסוהר וחרמון הועבר לתפקיד המנהל המדעי המרכז למיון, הסתכלות ומחקר של בתי הסוהר, וכן ליועץ למשרד המשטרה לענייני טיפול בעבריין ושיקומו, ללא שינוי בדרגתו. בשנת 1964 היה חבר בהנהלה של הוסטל לאסירים משוחררים בנתניה. החלפת תפקידים זו הביאה לשינוי מהותי בגישת השירות לאסירים, ובמדיניות שירות בתי הסוהר וסדרי העדיפויות בו. גישתו הטיפולית-שיקומית של חרמון שבה והתממשה עם הקמתו של בית סוהר חרמון הקרוי על שמו.
בשנת 1959 היה מראשוני חברי הסגל של המכון לקרימינולוגיה, שהוקם במסגרת הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים, ועמד בראש מחלקת העונשין.
קרמן (נפה)
בראונינג 0.3
עיט הרפיה
איסטרים
נשים באסלאם
האמנה להגנת זכויות אדם וחירויות יסוד
אילה פישר
אוניברסיטת אל-קודס
אוניברסיטת אל-קודס (בערבית: جامعة القدس, תעתיק מדויק: ג'אמעת אלקדס) היא אוניברסיטה פלסטינית שבסיסה במזרח ירושלים, עם 12 קמפוסים בירושלים, אבו דיס ואל-בירה, שאוחדו תחת קורת גג אחת בין השנים 1995-1984. האוניברסיטה מספקת השכלה גבוהה לכ-8,000 סטודנטים תושבי מזרח ירושלים והרשות הפלסטינית, בכ-100 מסלולי לימוד.
מעמד האוניברסיטה.
האוניברסיטה מפוקחת על ידי המשרד להשכלה גבוהה של הרשות הפלסטינית, ולא על ידי המועצה להשכלה גבוהה הישראלית (או המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון)), אולם תאריה מוכרים בישראל ובוגריה יכולים להשתלב בלימודים באוניברסיטאות הישראליות. תקופה ארוכה לא הכירה מדינת ישראל בתוארי הרפואה שהמוסד העניק, ועקב כך נמנע מבוגרי האוניברסיטה במקצועות הרפואה לגשת לבחינות ההסמכה של משרד הבריאות, ולהשתלב בעבודה בישראל. השיקולים בסירוב להכיר בתואר היו שחלק מהאוניברסיטה נמצא במזרח ירושלים, כלומר בשטח ירושלים המאוחדת, (אך לא בית הספר לרפואה) ותהיה בכך הכרה באוניברסיטה זרה הפועלת בתחומי ישראל. בעקבות עתירה מנהלית שהוגשה, פסק בית המשפט המחוזי בירושלים כי על המדינה לאפשר לבוגרים לגשת לבחינות ההסמכה. בניגוד להתחייבויות זו, משרד החינוך מסרב להכיר בתארים של אוניברסיטת אל קודס.
האוניברסיטה סובלת מקשיים כלכליים כיוון שאינה מקבלת מענקים קבועים מהרשות הפלסטינית או מישראל, אך זוכה לתרומות ממדינות ערב, וכך היא מצליחה לשלם משכורות לכ-1,000 עובדיה.
האוניברסיטה בסכסוך הישראלי-פלסטיני.
האוניברסיטה פועלת ללא רישיון ישראלי ונחשבת להתארגנות מטעם הרשות הפלסטינית. ב-2002 הורה השר לביטחון פנים דאז, עוזי לנדאו, על סגירת האוניברסיטה. היא נפתחה מחדש כעבור שבועיים, לאחר שסרי נוסייבה, נשיא האוניברסיטה, התחייב בפני השב"כ לא להשתמש במשרדי האוניברסיטה כנציגות של הרשות הפלסטינית, או לקבל כספים מהרשות. אך בעקבות האינתיפאדה השנייה וקשיי המעבר בין הגדה המערבית לירושלים, הועברו הפקולטה למדע וטכנולוגיה והפקולטה לרפואה מירושלים (המושבה האמריקאית ובית חנינא) לדרום אבו דיס (שממזרח לגדר ההפרדה), לאל-בירה (מצפון לרמאללה) ולטובאס (צפונית מזרחית לשכם).
במהלך מבצע חומת מגן נפגעו מבני האוניברסיטה ברמאללה, והאוניברסיטה הגישה תביעה נגד שר הביטחון ומדינת ישראל בבית משפט השלום בירושלים לקבלת פיצויים בסך 1,403,877 שקלים.
באוקטובר 2003 יצאה האוניברסיטה במחאה נגד גדר ההפרדה, שהייתה אמורה להפריד בין מוסדות האוניברסיטה השונים ואף לעבור דרך אדמות האוניברסיטה. מוסדות האוניברסיטה שימשו מקום מפגש לסטודנטים לארגון מחאות, וסגל ההוראה ערך הרצאות בנושא. בעקבות פנייתו של סרי נוסייבה לממשל האמריקאי, נפגשו נציגים של ישראל עם עורכי דין מטעם האוניברסיטה, ותוואי הגדר שונה.
באוקטובר 2008 הודיע נוסייבה כי יפתח את שערי המוסד גם בפני סטודנטים ערבים ישראלים. בשנת 2009 הוקם באבו דיס המכון הפלסטיני למדעי המוח, המסונף לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת אל-קודס.
אי-נהנות
ארדיפיתקוס ראמידוס
אבא יודן
אַבָּא יוּדָן היה חכם מחכמי ארץ ישראל בדור הראשון של האמוראים, משמשיו של רבי יהודה הנשיא. במדרש רבה הוא נקרא אבא יודן, ובתלמודים הבבלי והירושלמי הוא מכונה "אַבְדָּן" (אַבְּדָן), ומסביר התוספות שמדובר באותו אדם, אלא שאבדן זו "לישנא קלילא", לשון קלה‏‏.
מאורעות שאירעו לאבא יודן.
התלמוד מספר כי לאבא יודן קרו כמה צרות ביום אחד‏‏.
התלמוד מספר כי אבא יודן העליב את רבי ישמעאל בן רבי יוסי, כשזה בא ללמוד תורה, בבית מדרשו של רבי יהודה הנשיא, ועל כן נענש ובאו עליו הצרות הללו.
פסקיו והנהגותיו של אבא יודן.
פסקיו של אבא יודן הובאו תמיד בשם רבו, רבי:
אוניברסיטת אל קודס
גרו גרא
גרו (גרונימוס) גרא (קרישבסקי) (5 בספטמבר 1893 – 7 במאי 1955, ט"ו באייר תשט"ו) היה בכיר במשטרת וממשלת המנדט ונציב בתי הסוהר הראשון בישראל.
ביוגרפיה.
גרא נולד בירושלים (שהייתה באותה תקופה חלק מהאימפריה העות'מאנית) בשם גרונימוס קרישבסקי, בנם של ד"ר גרשון יצחק קרישבסקי ובתיה הירשפלד. שמו ניתן לו על שם סבתו גרונה הירשפלד, שבשנת 1887 עלתה לארץ ישראל עם בעלה שמואל וחלק מילדיהם, ובהם אמו של גרא, בתיה. בילדותו עברה משפחתו לגרמניה, ובשנת 1903 עברו למצרים, בה שימש דודו רופא בתי הסוהר. בקהיר למד בבתי הספר כל ישראל חברים ו"האחים הצרפתיים". חזר לשנה לגרמניה (1907–1908) ולאחר מכן חזר למצרים ועבד כפקיד. בשנת 1911 עבר לסוריה והתקבל לעבודה בחלב כעוזר טכני בחברה האחראית על סלילת מסילות רכבת.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר לקושטא והצטרף לצבא העות'מאני בדרגת קצין זוטר (לוטננט). אביו שירת גם הוא בצבא העות'מאני כרופא צבאי. במסגרת שירותו הגיע לארץ ישראל, נישא ב-1916 לבת רחובות ועמה נדד במסגרת שירותו והיה תקופות בעבר הירדן ובסוריה. בשנת 1918 נותר בארץ ישראל תחת המנדט הבריטי והופקד מטעם הבריטים על ארגון תחנת המשטרה בטבריה, לצד מוכתר כנרת בכור-שלום שטרית. לאחר מכן הופקד על ארגון המשטרה בצפת ונשלח לקורס קצינים באסמאעיליה, אותו סיים בהצטיינות. בשובו שירת לאורך שנה כמפקד המשטרה בטבריה, צפת, נצרת ובית שאן. בשנת 1924 מונה לקצין הקישור ליד ועדת סייקס-פיקו. גרא היה לקצין היהודי הראשון במשטרת המנדט לשאת בדרגת קפטן. בשנת 1925 מונה לסגן מושל מחוז ירושלים, תחילה תחת רונלד סטורס ולאחר מכן תחת אדוארד קית'-רוץ'. בשנת 1927 התפטר מתפקידו בשל עוינות הסובבים אותו.
בין השנים 1927–1929 פעל בשליחות קרן היסוד בסין, יפן ומנצ'וריה. בשובו שימש מנהל "תעשיות כימיות אימפריאליות" (ICI) בסוריה, עד 1935, ולאחר מכן התיישב עם אשתו יהודית ושלושת בניהם בחיפה. תקופה קצרה עבד עם יהודית בביטוח, וב-1938 החל לעבוד כמלווה משלחת בריטית שהגיעה לאזור לשם הסרטת סרטי תעודה. יחד עמה נסע גם להודו ובשנת 1940 חזר לארץ והיה סגן מנהל נשר מפעלי מלט ישראליים. בשנת 1944 קיצר את שמו הפרטי ועברת את שם משפחתו.
עם קום המדינה גויס לשורות משטרת ישראל ומונה למפקדו הראשון של בית הספר לקצינים. לאחר מכן היה נציב בתי הסוהר הראשון (1949–1951). בשנות חייו האחרונות ייעץ לשירות בתי הסוהר.
גרא נפטר ב-7 במאי 1955 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
משפחתו.