התוצר לנפש עמד ב-2017 על כ-40,000 דולר, ארבעים במדינה. ההכנסה לנפש משתנה מאוד לפי אזור, גאוגרפיה ומקצוע, צפון פלורידה והמחוזות הכפריים של פלנטה הם העניים ביותר במדינה. נכון ל-2018 בפלורידה שיעור עוני של 14.0% והוא השבע עשרה הנמוך ביותר ממדינות ארצות הברית. ערי חוף רבות במדינה כוללות כמה מהאזורים העשירים לנפש בארצות הברית.
בשנת 2018 היו במדינה יותר מ-427,824 מיליונרים, המספר הרביעי בגובהו במדינה.
בשנת 2017 ההכנסה האישית בפלורידה לנפש הייתה 47,684 דולר, במקום ה-26 במדינה. שיעור האבטלה במדינה בספטמבר 2018 עמד על 3.5%, הנתון ה-18 הנמוך ביותר ממדינות ארצות הברית.
דמוגרפיה.
נכון ל-1 ביולי 2019 מפקד האוכלוסין בארצות הברית מעריך כי אוכלוסיית פלורידה הייתה 21,477,737, גידול של 14.24% מאז מפקד 2010. במפקד 2010 אוכלוסיית המדינה הייתה 18,801,310. בדצמבר 2014, פלורידה עלתה לראשונה על כמות אוכלוסיית מדינת ניו יורק ובכך הפכה למדינה השלישית בגודלה באוכלוסיית מדינות ארצות הברית.
בפלורידה השיעור הגבוה ביותר בארצות הברית של אנשים מעל גיל 65 (17%). מתגוררים בה פנסיונרים מבוגרים רבים, אשר לאחר יציאתם לגמלאות עברו אליה מכל רחבי ארצות הברית ובעיקר מהערים הקרות, על מנת לנפוש וליהנות ממזג האוויר החמים. מסיבה זו יש בפלורידה אחוז גבוה של נהגים קשישים ועסקים הפונים אל אוכלוסיית הקשישים. כמו כן מתנהלים בה מחקרים רבים הקשורים בזקנה. כשני שלישים מאוכלוסיית פלורידה נולדו במדינה אחרת, הנתון השני בגובהו מכלל מדינות ארצות הברית.
שדות תעופה.
בפלורידה 131 נמלי תעופה ציבוריים. שבעה נמלי תעופה מרכזיים ובינוניים בפלורידה, שניים מהגדולים שבהם הם:
נמל התעופה הבינלאומי של מיאמי ונמל התעופה הבינלאומי אורלנדו.
ספורט.
לפלורידה קבוצות ספורט רבות בענפים רבים, המרכזיות שבהן הן, שתי קבוצות בייסבול בליגת ה-MLB, שתי קבוצות כדורסל בליגת ה-NBA, שלוש קבוצות פוטבול ב-NFL, שתי קבוצת בליגת ההוקי קרח, NHL ו-4 קבוצות כדורגל ב-MLS.
ספר איוב
סֵפֶר אִיּוֹב הוא החלק השלישי בקובץ כתובים מתוך התנ"ך (ישנה מחלוקת בחז"ל לגבי הסדר, והאם הספר הוא השלישי). גיבור הספר הוא איוב, שבשל יראת חטאו המופלגת נקלע להתערבות בין האל לשטן באשר לגבולות אמונתו וצדקתו. סיפור המסגרת עוסק בסדרה של אסונות הניחתים על איוב, ולב הספר מכיל שיחות בין איוב לרעיו. שיחות אלו כתובות בשירה, ומשתייכות לסוגת ספרות החכמה המקראית. הספר נחשב לאחת הדוגמאות המוקדמות ביותר לעיסוק בתורת הגמול, ויש לו מקום מיוחד בתאודיציה היהודית והנוצרית גם יחד.
כתיבת ספר איוב מיוחסת בתלמוד למשה רבינו.
מבנה הספר.
בספר שני חלקים עיקריים: סיפור המסגרת ותיאור הוויכוח. בין החלקים ישנם הבדלים בולטים – המסגרת הסיפורית קלה להבנה ומציגה את איוב כצדיק, בעוד הוויכוח כתוב בשפה שירית, קשה להבנה, ושם בפי איוב טענות הגובלות בכפירה.
ההבדל הגדול היה ידוע כבר לבעלי המסורה שקבעו למסגרת טעמים רגילים, ואילו לוויכוח טעמי אמ"ת. ההבדלים אף גרמו לכמה חוקרים לטעון שסופרים שונים כתבו את החלקים, אולם הם לא הגיעו להסכמה האם השירים נכתבו כהרחבה לסיפור, הסיפור נכתב כמסגרת לשירים קדומים או שעורך מאוחר חיבר שתי יצירות שונות.
בספר 1,070 פסוקים.
סיפור המסגרת – פתיחה.
פתיחת הסיפור מתארת את איוב, איש צדיק וירא אלוהים באופן מיוחד אשר ישב בארץ עוץ, והתברך בבנים ובנות ובעושר רב. מכאן עובר המספר לתאר את המתרחש בשמיים באותה עת – בני האלוהים מתאספים לפני ה' ובהם השטן, האלוהים מפנה את תשומת לבו של השטן לצדקתו הגדולה של איוב (), וזה מגיב כי צדקתו של איוב נובעת מגורלו הטוב, אך אם יסבול מעט תסור ממנו יראת ה'.
אלוהים מחליט לבחון את אמונתו של איוב ומאפשר לשטן להמיט עליו אסונות בזה אחר זה. תחילה הוא מאבד את כל אשר מסביבו – רכושו, עבדיו ואף ילדיו, אך לאחר שהוא ממשיך באמונתו וצדקותו, אלוהים מתיר לשטן לפגוע אפילו בגופו של איוב, ואיוב עצמו לוקה בשחין. אשת איוב בראותה דברים אלו מסיתה אותו לקלל את האל על כך לפני מותו, ויש הרואים בכך חלק מהניסיון של איוב, אולם איוב משיב לה:
אז מגיעים אל איוב שלושת רעיו, אליפז התימני, בלדד השוחי וצופר הנעמתי כדי לנחמו.
תיאור הוויכוח.
הוויכוח מתחלק לחמישה חלקים, שלושה מחזורים של ויכוח עם הרעים, מעני אליהוא (עליהם איוב אינו מגיב) ומעני ה'. במחזורי הדו-שיח בין איוב והרעים משתקפות מספר מגמות:
הוויכוח עם הרעים.
עיקר ספר איוב הוא הוויכוח הפיוטי בין איוב לבין רעיו. פתיחת הוויכוח היא בהתמרמרותו של איוב, המקלל את היום בו נולד ומייחל למות. דבריהם של הרעים מהווים תגובה לכך, אך תוכן טענותיהם לא ברור דיו ויש לגביו פרשנויות שונות ומגוונות. עם זאת ניתן לזהות מספר קווים בולטים במענה הרעים.
הטענה הבסיסית של הרעים כנגד איוב היא כי האל שופט את העולם בצדק, ולא ניתן כלל לערער אחריו. אם נענשת, אומר אליפז, אין ספק כי חטאת, אחרת אלוהים לא היה פוגע בך. כאשר איוב מתעקש על צדקתו, הרעים מעלים את הטענה כי אין אדם הצדיק לפני ה', וכל אחד הוא בגדר חוטא הראוי לעונש, אך איוב אינו מקבל גם את הטענה הזו שכן הוא לא מוכן לקבל שצדיק כמותו יקבל עונש כה חמור.
תחילה מתנהל הדיון בשלווה יחסית, כאשר הרעים רומזים לאיוב שכדי להנצל ממצבו הוא צריך לתקן את דרכיו. תפיסה זו היא התפיסה המקובלת במקרא, אך איוב טוען שכאן המקרה שונה, הן בשל עוצמת העונש והן בשל צדקתו המיוחדת. עם התקדמות הדיון הרוחות מתלהטות ומתפתח ויכוח סוער. לאחר שצופר, בסוף מחזור הוויכוחים הראשון, תוקף את ביטחונו העצמי של איוב וטוען כי אינו יכול לדעת את דרכי ה':
מתפרץ איוב לראשונה ואומר:
המחזור השני מלווה כולו במתח האישי שנוצר בין איוב לרעים, ואיוב מגלה דרישה נוספת:
כלומר, גם אם הייסורים הללו הגיעו לו בצדק, ואיוב הרי עדיין מאמין בצדקת ה' למרות חוסר הבנתו, הרי שמן הראוי כי יוסבר לו מהשמים מדוע סבל בצורה זו.
מענות אליהוא.
אליהוא בן ברכאל הבוזי קובל על הרעים שאינם מצליחים לענות לאיוב ומנסה להשיב לאיוב בעצמו. הם טוענים שהוא חטא אך לעומתם איוב מעיד על עצמו שלא חטא כלל ואפילו צדיק הוא.
אליהוא טוען שאיוב אמנם לא חטא ואף על פי כן הוא מתייסר וזאת בשל חשבונות שהרבה יותר רחבים ועמוקים מדעתנו. אליהוא מציב את איוב ללא מענה שהרי לעומת הרעים שטענו שחטא, שזה שקר, אליהוא מקבל את טענת איוב אלא שמותיר אותו בשאלה "למה זה קרה".
מענות אלוהים.
לאחר נאומי אליהוא מופיע האלוהים עצמו . תחילה הוא מראה לו שאינו יודע דבר על שלטון ה' על פני האדמה .
בנאומי ה' מתוארים סדרי עולם הטבע ובעלי החיים. אחר כך מוקדש פיוט נוסף לתיאור עוצמתן של שתי חיות כבירות: הלווייתן ובהמות.
סיפור המסגרת – סיום.
בסופו של הספר פונה בכעס ה' לרעים:
ואומר להם כי יכפר להם רק אם איוב, שנפגע מהתנהגותם בוויכוח יתפלל למענם. הם אמנם עושים כך, איוב מתפלל למענם ורק לאחר תפילתו הוא עצמו נענה ומקבל פיצוי רב תמורת כל אשר איבד.
המספר מתאר את שובם של רעיו ומשפחתו שנטשוהו ואת הפיצוי שהוא מקבל מה':
, היו לו בנים ובנות אשר , ובסופו של דבר .
טעמי המקרא בספר.
איוב הוא הספר השלישי בספרי אמ"ת (איוב-משלי-תהילים), ולפיכך טעמיו שונים מטעמי המקרא שברוב ספרי התנ"ך. הטעם המפסיק החשוב ביותר בכל התנ"ך הוא סוף-פסוק, וכך גם באיוב. הטעם המפסיק השני בחשיבותו בספרי התנ"ך הוא האתנח/אתנחתא, אלא שבספר איוב, כמו בתהילים ובמשלי, הטעם "עולה ויורד" גדול בכוח פיסוקו מאתנח/אתנחתא. כמו כן, באיוב יש חמישה סוגים של רביע, לעומת רוב ספרי התנ"ך בהם יש סוג אחד של רביע והוא נחשב כמפסיק משנה. חמשת סוגי הרביע בספרי אמ"ת: רביע סתם, רביע מוגרש, רביע גדול, רביע קטן ורביע מוגרש בלי גרש.
מעטים החזנים והאנשים הבקיאים בטעמי ובניגוני ספר איוב, ומעטות עוד יותר העדות ששימרו את המנגינה המקורית של הספר. אחת העדות ששימרה את הניגון היא יהדות בבל (עיראק), שנוהגת לקרוא את שני הפרקים הראשונים במנגינה של ספרי הכתובים, ואילו מפרק ג', פסוק ב' והלאה, כאשר מתחילות הקינות, קוראים במנגינה המיוחדת לספר איוב. מפרק מ"ב, פסוק ז' (סיום הקינות) חוזרים למנגינה של הכתובים.
יש נוהגים לקרוא את ספר איוב בבתי-הכנסיות בתשעה באב, לאחר התפילה.
איוב בפרשנות המסורתית.
בספרות חז"ל מועלות כמה וכמה דעות באשר לזמן שבו חי איוב: זמנו של אברהם, זמנו של משה, תקופת המרגלים, תקופת השופטים או תקופת מלכות אחשוורוש. מועלה אפשרות נוספת, לפיה "איוב לא היה ולא נברא, אלא משל היה" – מפאת ריבוי הדעות על זמנו של איוב, מן הראוי להניח שלא התקיים במציאות אלא היה משל בלבד.
כמו כן, ישנה מחלוקת תנאים האם איוב היה יהודי.
בתלמוד הבבלי, מסופר שרבי יוחנן, שהיה מלומד בייסורים וכנראה עסק רבות בספר איוב, היה אומר לאחר הלימוד בו: .
ספר איוב אינו נותן תשובה ברורה וחד משמעית לשאלת סבל הצדיק. ייסורי איוב נובעים לכאורה מהתערבות בין אלוהים לשטן על יכולתו לעמוד בניסיון, אך הסבר זה בדרך כלל לא התקבל כעיקרי.
לדעת הרמב"ן ספר איוב מרמז לרעיון גלגול הנשמות שהוא הפתרון האמיתי לבעיית השכר והעונש. לעומתו, נאמר כי רעיון העולם הבא אינו מוזכר בשום מקום בספר בצורה מפורשת, ואיוב אף דוחה את הרעיון שיש תקווה לאדם לאחר מותו (למשל: )