בין 1941 ל-1943 היה שבוי מלחמה בתחילה בקניה ולאחר מכן בהודו ובארצות הברית. ב-1943 לאחר כניעת איטליה, שימש כאחראי על שבויי המלחמה מטעם ממשלתו של פייטרו באדוליו עד לשנת 1945.
גאזרה מת ב-1956.
דוקו
החצנה סביבתית
החצנה
מאלנה ארנמן
שרה מגדלנה "מאלנה" ארנמן (בשוודית: Sara Magdalena "Malena" Ernman; נולדה ב-4 בנובמבר 1970 באופסלה, שוודיה) היא זמרת אופרה (סופרן, מצו סופרן) שוודית, המשלבת במוזיקה שלה מוטיבים נוספים מלבד אופרה. ארנמן חברה בסגל אקדמיית המוזיקה השוודית המלכותית וייצגה את שוודיה בתחרות האירוויזיון בשנת 2009 במוסקבה, רוסיה, עם השיר "La Voix".
ביוגרפיה.
ראשית חייה.
שרה מגדלנה ארנמן נולדה ב-4 בנובמבר 1970 באופסלה, שוודיה. בגיל מוקדם עברה ארנמן לעיירה סאנדוויקן, המרוחקת שעה נסיעה מעיר הולדתה. סאנדוויקן היא עיירה קטנה שנודעה בשוודיה כעיירה מוזיקלית, שהצמיחה אמנים רבים, בעיקר בתחום הג'אז. לאחר שבילתה את ילדותה בעיירה היא עברה לסטוקהולם כדי ללמוד באקדמיית המוזיקה השוודית המלכותית. לאחר שהשלימה את לימודיה עברה לאורלינס, צרפת ולמדה אופרה ושאנסונים בקונסרבטוריון של העיר. לאחר לימודיה ובסמוך לכניסתה לקריירה נישאה ארנמן לשחקן סוונטה טונברי. לזוג נולדו שתי בנות, גרטה ובאטה.
בתה, גרטה טונברי, התפרסמה כפעילה למען איכות הסביבה.
אופרות וקונצרטים.
ארנמן הייתה חברה באופרה של ברלין ולקחה בה חלק גדול כאשר קיבלה תפקידים מרכזיים במספר אופרות נחשבות, שני התפקידים המרכזיים ביותר שלה הם - כרובינו ב"נישואי פיגארו" וצרלינה ב"דון ג'ובאני", האופרות הללו נוצחו גם ידי המנצח הישראלי, דניאל בארנבוים, שהוא גם מי שליהק את ארנמן לתפקידים. בשיתוף פעולה שנערך בין האופרה הפינית הלאומית, האופרה השוודית המלכותית והאופרה של ברלין קיבלה ארנמן את תפקיד רוזין באופרה "הספר מסביליה, או זהירות חסרת תועלת". היא שרה את שיר הפתיחה באופרה "כרמן", שהעלתה האופרה המלכותית השוודית.
ארנמן עבדה עם המנצח הצרפתי רנה ג'ייקובס באופן עצמאי וקיבלה תפקידים באופרות משניות, כמו "לה קסאליטו" של פרנצ'סקו קאוואלי.
בשנת 2006 הופיעה ארנמן לראשונה בפסטיבל זלצבורג כאניו באופרה "חסדו של טיטוס" בניצוחו של ניקולאוס הרנונקור. בשנת 2007 הופיעה מחדש ככרובינו ב"נישואי פיגארו" אך הפעם תחת ניצוחו של המנצח הבריטי הצעיר ממנה בחמש שנים, דניאל הארדינג. בשנת 2008 היא שרה יחד עם להקת האופרה-קומיק.
ארנמן הופיעה גם במספר קונצרטים נחשבים, הידוע ביותר במיניאפוליס, ארצות הברית, בו ארנמן שרה את "רקוויאם" מאת מוצרט, כסולנית ראשית.
מלודיפסטיבלן ואירוויזיון 2009.
ב-28 בנובמבר 2008 הוכרז כי ארנמן תתמודד במלודיפסטיבלן לשנת 2009 במטרה להתחרות בתחרות האירוויזיון באותה השנה. ארנמן התמודדה בתחרות עם השיר "La Voix" שנכתב על ידי פרדריק קמפה ובעזרת ארנמן עצמה. ב-28 בפברואר 2009 התמודדה ארנמן בחצי גמר התחרות והוכרז כי עלתה לגמר התחרות. ארנמן זכתה במקום הראשון בגמר המלודיפסטיבלן שהתרחש ב-14 במרץ 2009 באריקסון גלוב, סטוקהולם. זכייה במקום הראשון פירושה ייצוג שוודיה באירוויזיון. ואכן, ייצגה ארנמן את שוודיה באירוויזיון 2009 במוסקבה, רוסיה.
את שלב חצי הגמר, בו שירה הושמע רביעי בסדר, עברה ארנמן ביתר קלות כאשר עלתה לגמר ארבעה ימים לאחר מכן מהמקום הרביעי. בגמר ביצועה של ארנמן היה פחות טוב מבחצי הגמר והיא הגיעה בגמר למקום ה-21 עם 33 נקודות בלבד, אף על פי שהייתה אהודה בקהל. שירה La Voix היה השיר השוודי הראשון להכיל כמות ניכרת של מילים בשפה הצרפתית. החלקים בצרפתית נכתבו על ידי ארנמן בלבד ללא עזרה מקמפה מכיוון שארנמן היא דוברת צרפתית שוטפת.
ארנמן חשפה כי השמלה שלבשה בתחרות האירוויזיון עלתה 400,000 קרונות שוודיות (37,471 אירו, 156,381 שקלים חדשים). הזמרת דיה נורברג הצטרפה לארנמן באירוויזיון כאחת מזמרות המשנה, כמו שעשתה שנה קודם לכן שהצטרפה לביצוע של שרלוט פרלי. ארנמן השתתפה בסיבוב ההזדמנות השנייה במלודיפסטיבלן 2015 כזמרת אורחת בביצוע ההצעה של הזמר האיראני-שוודי בהארנג מיריס. ההצעה של מיריס הגיעה לחצי הגמר בזכות ארנמן, אך לא העפיל לגמר כשאת מקומו תפס הביצוע של מונס סלמרלוב, שבסופו של דבר זכה באירוויזיון 2015.
דווימה
דווימה (בערבית: الدوايمة, תעתיק מדויק: אלדואימה) היה יישוב ערבי מוסלמי ששכן מערבית לחברון (כיום בחבל לכיש) וחרב במלחמת העצמאות. על חורבותיו הוקם בשנת 1955 מושב אמציה.
היסטוריה.
בשנת 1753 עבר במקום הרב המקובל החיד"א (רבי חיים יוסף דוד אזולאי), ואף תיאר את הרפת בה לן.
במפקד האוכלוסין המנדטורי מ-1922 נמנו בכפר 2,441 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד האוכלוסין המנדטורי מ-1931 נמנו בכפר 2,688 תושבים ב-559 בתים.
בסקר הכפרים שנערך בשנת 1945, ההערכה הייתה שמספר התושבים היה 3,710 נפש. שטח הכפר היה 60,585 דונם, כמחציתם מעובדים, מתוכם 21,191 דונם שימשו לגידול תבואה ו-1,206 דונם שימשו למטעים.
הכפר נכבש על ידי גדוד 89 בפיקודו של דב צסיס במסגרת מבצע יואב, ב-29 באוקטובר 1948. גדוד זה היה כפוף לחטיבה 8 בפיקודו של יצחק שדה. במהלך הכיבוש נהרגו כ-80–100 מתושבי הכפר. פלוגה מוקטנת של גדוד 89, שנעה בשבעה זחל"מים הסתערה ביריות על הכפר. הערבים טענו כי תושבי הכפר נמלטו מזרחה וכוח התקיפה רדף אחריהם וירה עליהם. לטענתם, חיילי צה"ל עצרו מאות מהכפריים ורצחו עשרות, אך חקירת האו"ם בנושא לא העלתה ראיות לטבח כלשהו מלבד להרוגי הקרבות. יומיים לאחר כיבוש הכפר פנה יגאל אלון, מפקד חזית הדרום, ששמועות על שאירע הגיעו אליו, אל שדה בתביעה להגיב בחריפות על כך אם תתאמת השמועה על הטבח. לאחר ששדה לא הגיב, הטיל אלון על התובע הצבאי של חזית הדרום לבדוק את השמועות ולהעמיד לדין את האשמים. אלון קיבל מהתובע הצבאי דו"ח מלווה בעדויות, והעבירו לאיסר בארי, שאותו מינה הרמטכ"ל לחקור את האירוע. בארי קבע שכ-80 תושבים נהרגו במהלך הקרב, ועוד 22 נהרגו אחריו. החקירה לא הושלמה ואיש לא הועמד לדין. להערכת צבי ענבר החקירה גוועה עקב החנינה הכללית שניתנה בפברואר 1949. בראשית 1949 הוקם בשטח הכפר משלט של צה"ל, שאויש לסירוגין על ידי כוחות חטיבת אלכסנדרוני וחטיבת הנגב.
לדברי מנחם פינקלשטיין, יצחק שדה סיפר לנתן אלתרמן על אירועי כיבוש דווימה, ובעקבות זאת כתב אלתרמן את שירו "על זאת".
בתחילת 2012 החלו עבודות בשטח הכפר להקמת היישוב כרמי קטיף לכ-70 משפחות ממפוני גוש קטיף. במהלך עבודות העפר להקמת היישוב נחשפו בשטח מרכז הכפר הערבי בית בד, קולומבריום, מערה, וילה יהודית מתקופת הבית שני ומקוה.
המטבח האתיופי
המטבח האתיופי הוא המטבח הנפוץ באתיופיה. מרכיביו העיקריים הם קטניות לסוגיהן, ירקות מאכל וירקות תבלין, ובשר ודגים (בהתאם לאזור). מטבח זה מבוסס על תבשילים וקדירות בבישול ארוך, מתובלים בנדיבות ולרוב חריפים. השימוש הנרחב בתבלינים מעניק למאכלים טעמים ארומטיים וקשת טעמים מגוונת.
המטבח בבית האתיופי המסורתי מהווה את מרכז הבית והארוחות מתנהלות כאשר במרכז מוצבת צלחת גדולה ובה מגוון תבשילים (המכונים בשם כללי "וואט") המונחים על האינג'רה - לחם שטוח חמצמץ (בעל מרקם דומה ללחוח), עשוי קמח טף מותסס. הסועדים בוצעים פיסות אינג'רה באמצעות ידם הימנית וכך אוספים מהתבשילים השונים בתנועות ניגוב. האכילה המשותפת והטקסית מחזקת את הקשרים בין הסועדים ואף נהוג שסועד מאכיל את היושב בסמוך לו כמחווה של כבוד, אהבה והערכה כאשר גודלו של הנתח מעיד על נדיבותו ורוחב ליבו של המאכיל. את הארוחה נועל טקס הכנת הקפה המכונה "בּוּנה".
סקירה כללית.
חיי חברה הדוקים ביותר מאפיינים את הקהילה האתיופית. המשפחה היא המוקד, והמטבח ופינת האוכל הם מרכז הבית. עשירים באתיופיה אף בונים יחידה נפרדת המשמשת כמטבח וכחדר אוכל, מחוץ לבקתת המגורים. הנשים הן האחראיות על הבישולים וההגשה. תנאי השטח בכפרים בעייתיים למדי בשל בעיות חשמל ואמצעי קירור, זאת הסיבה שבאתיופיה עושים שימוש נרחב בכלי חרס מיוחדים ויש הכרח להשתמש במצרכים טריים, כי לא ניתן לשמור את חומרי הגלם לאורך זמן.
המטבח האתיופי הכפרי מבטא אחדות, עזרה הדדית ואחווה. במהלך הארוחה לא עוסקים באכילה בלבד אלא נוטלים חלק בטקס. במרכז השולחן האתיופי ניצבת צלחת משותפת שטוחה וגדולה, ובה מגוון מאכלים על מצע של לחם אינג'רה. כל הסועדים יאכלו מאותה צלחת ובארוחה אתיופית מסורתית אף נהוג שכל סועד מאכיל את היושב בסמוך לו - כמחוות כבוד והערכה. ההאכלה מעידה על נדיבות המאכיל, כשהאורח המבוגר ביותר בשולחן הוא הראשון להיות מואכל.
המטבח האתיופי בריא יחסית ודל כולסטרול. קמח הטף, שאינו מכיל גלוטן, הוא אבן היסוד של הקולינריה המקומית, ואף הוכרז על ידי האו"ם כמזון-על. הטף עשיר בסידן, חלבון וברזל, ומשמש כמציל חיים באזורים מוכי רעב. קיימים קמח טף לבן, המעודן יותר בטעמיו, וקמח טף שחור, המזכיר קמח מלא.
הבישול האתיופי מבוסס על תבשילים וקדירות בבישול ארוך על אש נמוכה. מרבית התבשילים המסורתיים מתבססים על קטניות מכל הסוגים וירקות שורש, בהתאם לגידולים העיקריים במדינה. רוב הירקות עוברים תהליך של בישול, אך באזורים המפותחים יותר ובערים הגדולות אוכלים גם ירקות טריים. האוכל האתיופי נוטה להיות חריף מאוד בזכות התבלינים, והאתיופים מאמינים שהחריפות מועילה לאון הגברי ומחזקת את הגוף.