עם הפופולריות הרבה של מרתון ניו יורק, ביקשו ערים רבות בעולם את עזרת ליבו בארגון מרוץ בעירם. הוא עזר ותמך בארגון עשרות מרוצים ברחבי העולם, ואף השלים 69 מרתונים ב -32 מדינות שונות. בין השאר עזר בארגון מרתון תל אביב.
ב-1 בנובמבר 1992, בזמן חגיגת יום ההולדת ה-60 שלו, לאחר שאובחן כחולה בסרטן המוח השלים ליבו את המרתון האחרון בחייו בניו יורק בזמן של 5:32:35. במכביה של שנת 1993 רץ ליבו את המרוץ האחרון של חייו, למקצה של חצי מרתון.
ליבו נפטר מהמחלה ב-9 באוקטובר 1994. באזכרה שנערכה לו בסנטרל פארק על קו הסיום של מרתון ניו יורק, הגיעו 3,000 אבלים – המספר הגדול ביותר שהגיע לאזכרה במקום, מאז האזכרה לג'ון לנון.
לכבודו של ליבו, הוצב בסנטרל פארק פסל של ליבו, שנוצר על ידי הפסל ג'זוס אינסיו דומינגז. הפסל מראה את ליבו מביט בשעונו בזמן הזנקת רצים. הפסל הועבר ממקומו הראשון למקום קו הסיום של מרתון ניו יורק.
לזכרו של פרד ליבו הוקמה קרן צדקה, על ידי ספורטאים. קרן זו גייסה עד כה 42 מיליון דולר. הקרן תומכת בספורטאים ועוסקת גם במחקר מחלת הסרטן.
סיפורו של ויל הנטינג
שמרית לוסטיג
שמרית לוסטיג (נולדה ב-24 במאי 1982) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
שמרית לוסטיג נולדה בחיפה. בשנות ילדותה הראשונות התגוררה ברעננה ובמהלך לימודיה בבית הספר היסודי עברה עם משפחתה להתגורר בכפר שמריהו. אמה, בלה לוסטיג, הייתה מורה ומחנכת בחטיבת ביניים. אביה, איציק לוסטיג, היה איש עסקים; הוא נפטר כשהייתה בת 16.
לוסטיג שאפה להיות חלק מעולם הבמה מגיל צעיר. היא למדה משחק בילדותה בתיאטרון העירוני הרצליה, ובנערותה למדה במגמת תיאטרון וספרות בתיכון "הראשונים" בהרצליה. במהלך שירותה הצבאי, שירתה כמש"קית חינוך בבסיס אימון חטיבתי של גבעתי, וכקצינת חינוך בחטיבה מרחבית בנימין (2003-2000). עם שחרורה מצה"ל, השתלבה כעוזרת במאי בתיאטרון המעבדה בירושלים ולמדה בסדנה למשחק בבית הספר של יורם לוינשטיין. בשנת 2004 החלה את לימודיה בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב. בזמן לימודיה זכתה פעמיים במלגת קרן שרת אמריקה ישראל (2005, 2006).
במהלך שנה ג', לוהקה לוסטיג על ידי הבמאי והמנהל האמנותי של תיאטרון החאן, מיקי גורביץ', לאנסמבל תיאטרון החאן, והייתה חברה קבועה בתיאטרון במשך ארבע שנים עד 2011. מבין תפקידיה בתיאטרון החאן גילמה את דסדמונה ב"אותלו", האהובה ב"אהובת הדרקון", שניהם בבימויו של מיקי גורביץ'; מליסה ב"סדר עולמי חדש" בבימויה של ג'יטה מונטה ואוליביה ב"הלילה ה-12" בבימויו של אודי בן-משה. בשנת 2007 הייתה שמרית מועמדת לפרס השחקנית המבטיחה על משחקה בתפקיד דסדמונה בהצגה "אותלו".
לוסטיג שיחקה בעונה השנייה של הסדרה "אהבה מעבר לפינה" בתפקיד הילה, לצידם של לירון לבו ואסנת חכים. בשנה הראשונה ללימודיה בניסן נתיב, השתתפה בסרט "ברונו מאוהב" בבימויו של אילן הייטנר. לוסטיג גילמה את רייצ'ל, בת שגרירים שברונו (אוהד קנולר), מתאהב בה ונוסע בעקבותיה לניו יורק. לוסטיג מדברת בסרט באנגלית בלבד. במהלך לימודי המשחק, שיחקה לוסטיג בעונה הראשונה והשנייה בסדרת הדרמה לנוער "ראש גדול" בתפקיד איילה שכטר; לצידה שיחקו ספיר דרמון, רועי וינברג, אושרי כהן, לימור גולדשטיין, אלי אלטוניו ועוד. כמו כן, במהלך השנים 2007–2009, שיחקה במשך שלוש עונות בקומדיית המצבים לילדים "המובילים" בערוץ לוגי, לצד ליאת הר לב.
לאחר לימודיה גילמה בעונה השנייה של הסדרה "בטיפול" את בתו של מוני מושונוב, לסבית בת עשרים אשר מתמודדת עם יחסים סימביוטיים עם אביה ויציאה מהארון. כן שיחקה בסדרה הקומית "גבוה וגרינבאום", בקשת - ערוץ 2, בבימויו של דניאל אדר, בתפקיד הילית, אשתו של גבוה (רועי אדר), המתמודדת עם משבר בחיי הנישואין. בחורף 2012 גילמה לוסטיג את דנה פוגל במיני-סדרה בשם "המגפה", סאטירה מקברית בבימויו של ימי ויסלר.
לוסטיג דיבבה דמויות בסדרות ובסרטי הנפשה שונים, ביניהם איב בסרט "וול-E" של פיקסאר ווידיה בסרטים "טינקרבל" ו"טינקרבל והסוד הקסום" של חברת וולט דיסני.
בשנת 2012 גילמה את חלי בסדרה "קטמנדו" ששודרה בערוץ 2.
בשנת 2014 החלה לשחק בתפקיד הראשי בסדרה "מי נתן לך רישיון?" ב, שם גילמה את אוריאלה.
משנת 2016 ועד 2019 שיחקה בסדרה ״מפלצות קטנות״ בתפקיד שרון אמא של רינה ואיגי.
לוסטיג נשואה לפיני יקואל ומתגוררת בניו יורק. אם לשני בנים. אחותה, ד"ר דורין לוסטיג היא מרצה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
GameSpot
GameSpot (בתרגום חופשי לעברית: "תחנת משחקים") הוא אתר גיימינג אשר מספק חדשות, ביקורות, הורדות ומידע נוסף על אודות משחקים ואחד מאתרי הגיימינג המובילים בעולם. האתר עלה לראשונה ב-1 במאי 1996, על ידי פיט דימר (באנגלית: Pete Deemer). האתר כולל בנוסף רשת חברתית מקוונת. בדומה לפייסבוק, האתר מאפשר לגולשים לפרסם בלוגים, תמונות, עדכונים קצרים, להרכיב רשימת משחקים וכדומה. בשנת 2004, האתר נבחר "לאתר הגיימינג הטוב ביותר" על ידי הצופים של הערוץ Spike ונכון לאפריל 2021, נמצא במקום ה-1514 לפי מדרג אלכסה.
תכונות הקהילה.
באתר פועלת מערכת רשת חברתית, בדומה לפייסבוק, אשר מאפשרת לגולשי האתר לתקשר ביניהם. כל משתמש רשום באתר בעל פרופיל אישי, בפרופיל שלו ניתנת למשתמש האפשרות לבקר משחקים, לכתוב פוסטים בבלוג, לפרסם תמונות וסרטוני וידאו, להרכיב רשימות משחקים, לצפות בהישגים אשר המשתמש הרוויח ממשחקים ובאתר, לפרסם עדכונים קצרים (סטטוסים) וכדומה. בנוסף לזאת, באתר קיימים פורומים, אשר מסודרים לפי פלטפורמות ומאפשרים למשתמשים לדון בנושאים שונים ולקבל עזרה.
ביקורות ודירוגים.
האתר נוהג לסקר כל משחק חדש שיוצא, ובנוסף, לדרג אותו בציון מ-1 (הציון הנמוך ביותר) עד 10 (הציון הגבוה ביותר). בשנת 2001, האתר הציג לראשונה סיקורי וידאו למשחקים, אשר סיקרו משחקים באמצעות סרטוני וידאו אשר אורכם בממוצע כ-10 דקות. בנוסף לזאת, האתר מאפר גם לגולשים לדרג משחקים, ובנוסף לכך משתמשים אשר מדרגים משחק, הדירוג שלהם מופיע אצלם בפרופיל. עם זאת, האתר מאפשר למשתמשים גם לכתוב ביקורת למשחק.
משחק השנה.
מהקמתו של האתר, היה נהוג בכל סוף שנה לבחור את המשחקים של השנה בקטגוריות שונות, כגון "משחק האסטרטגיה של השנה", "משחק הפעולה של השנה" וכו'. כמו כן, גם נבחר משחק כללי אחד שקיבל את התואר "משחק השנה", והמשחק הגרוע ביותר לדעת האתר שקיבל את התואר "המשחק הגרוע של השנה". הטבלה שלפניכם מפרטת את המשחקים שקיבלו את התארים בכל שנה:
רוברטו באקי
דמוגראפיה
דימוגראפיה
דימוגרפיה
דימוקראטיה
דמוקראטיה
דימוקרטיה
שריר משורטט
מהר&quot;צ חיות
ג'רמי בורדה
ג'רמי מיכאל בורדה (אנגלית: Jeremy Michael Boorda; 26 בנובמבר 1939 – 16 במאי 1996) היה אדמירל (ארבעה כוכבים), מפקד המבצעים הימיים (Chief of Naval Operations), התפקיד הבכיר ביותר בצי ארצות הברית. בורדה הוא היהודי היחיד שהגיע לתפקיד זה, והיחיד שהגיע לתפקיד שלא מהאקדמיות הימיות. הוא היה מהקצינים שרכשו ניסיון כאיש צוות בכלי שיט עוד לפני קורס הקצינים. התמחותו של בורדה הייתה באניות שטח ובתפקידי מטה עסק בעיקר בכוח אדם. בורדה השתתף במלחמת וייטנאם ובמבצעים ביוגוסלביה. בין שאר הנושאים שטיפל בעת תפקידו כ-CNO גם נענה לבקשת חיל הים הישראלי והעמיד את יכולת האיתור במים עמוקים של הצי האמריקני לצורך מציאת שברי הצוללת דקר.
כניסתו לתפקיד הייתה בתקופת רגיעה ממלחמות אך רוויה במתח ציבורי. האוויראים בצי חשו שנעשה להם עוול והצי היה בהתגוננות, על רקע שילוב נשים בתפקידי לחימה. עם זאת הצליח להשפיע בנושאים שאותם ראה כחשובים. בורדה פתח מחדש את מסלול הקצונה מתוך השירות, השקיע מאמצים בשיפור היחס לחוגרים, קידם את המידע האוקיינוגרפי על האזורים החופיים ופעל לשדרוג נושאי התקשוב בצי. בורדה לא סיים את משמרת בת ארבע שנים. בשנת 1996 פורסם תחקיר עיתונאי בו נטען כי נשא סימני Valore device על שניים מעיטוריו הרבים, מבלי שהיה זכאי לכך. בורדה לא מיצה את האפשרויות שהיו לו לתיקון הנושא וקיפד את חייו במו ידיו.
ילדות ומשפחה.
ג'רמי מיכאל בורדה נולד בסאות בנד, אינדיאנה, כבן בכור לגרטרוד והרמן בורדה, משפחה יהודית, הסבא והסבתא הגרו בתחילת המאה לארצות הברית מאוקראינה. ג'רמי ששמו השני מיכאל חונך כיהודי וחגג את בר המצווה בגיל 13. משפחתו עברה לעיר מומנס, אילינוי, שבה לאביו הייתה חנות בגדים.
בגיל 19 נשא בורדה את בטי מורן, ממשפחה פרוטסטנטית. בנם הראשון דוד נולד עם מגבלות קשות. לזוג נולדו שני בנים נוספים, אדוארד ורוברט ובת אנה. הילדים גדלו וקיבלו חינוך לפי הנצרות הפרוטסטנטית.
שירות צבאי.
בורדה עזב את בית הספר התיכון בגיל 17 והתגייס לצי ארצות הברית בשנת 1956. רכש מקצוע צבאי - נגד כוח אדם והועסק על נושאת מטוסים, תחילה בטייסת התקפה 144 ואחר כך בטייסת התראה אווירית מס 11.
בשנת 1962 הפעיל הצי תוכנית לשילוב חוגרים לקצונה. בורדה נבחר ונכנס לבית הספר למועמדים לקצונה בניופורט, רוד איילנד. והוסמך לקצונה באוגוסט 1962 לאחר שסיים את לימודיו בהצלחה. הוא הוצב במשחתת Porterfield כקצין מרכז הלחימה בדרגת סגן. אחרי לימודים נוספים בבית הספר בניופורט, בשנת 1964 הוצב כקצין נשק, במשחתת ג'ון ר. קרייג (DD-885) בתפקיד זה ביצע הפגזות חוף בווייטנאם. ב-15 בדצמבר 1971 הוצב כסגן המפקד במשחתת ברוקס שהועברה לווייטנאם ב-1972 ובה שירת עד 20 בפברואר 1973. התפקיד הבא שלו היה פיקוד עצמאי על שולת מוקשים פארוט, (MSC-197).