כיום נפוצות גרסאות רבות של הגופן, חלקן רגילות או מודגשות ("חיים שמן") וחלקן מוצרות ("חיים צר"). הגרסה הפופולרית ביותר היא הגרסה שעוצבה על ידי המעצב שמואל גוטמן, מכיוון שהיא מופצת ביחד עם תוכנת Microsoft Office. השימוש המרכזי כיום בגופן "חיים" הוא בכותרות ראשיות בעיתונות היומית בישראל, וכן במודעות אבל ובפשקווילים. הגופן נתפס בדרך כלל כ"חזק" ו"עוצמתי", בניגוד לגופנים העדינים יותר המשמשים בכתבות בעיתון או בספרים, כגון פרנק-ריהל. השימוש השיטתי הראשון בישראל בגופן זה היה במגזין העולם הזה, אשר עשה בו שימוש לטובת כותרות צעקניות וקונטרוברסליות. מאוחר יותר עברו גם העיתונים היומיים המרכזיים בישראל ("חדשות", "ידיעות אחרונות" ו"מעריב", אך לא "הארץ") להשתמש בגופן זה לטובת הכותרות הראשיות שלהם. לעיתים, בעיקר סביב אירועים אקטואליים ייחודיים, נעשה שימוש בעיתונים אלה בכותרות ראשיות בעלות מילה אחת או שתיים, כאשר עיצובו של הגופן "חיים" מעניק להן עוצמה וחשיבות.
אחד השימושים המוכרים בגופן "חיים" הוא בלוגו של תנועת "שלום עכשיו", שעוצב בידי דוד טרטקובר. המילה "שלום" כתובה בגופן קורן, שהוא בעל קונוטציות תנ"כיות ומסורתיות, ואילו המילה "עכשיו" כתובה בגופן "חיים" שמשדר הרגשה של מודרניות ועוצמה. טרטקובר עצמו העיד כי השילוב בין שני הגופנים, המייצגים כל אחד אסכולה עיצובית שונה, נחשב כפריצת דרך וסתר את החוקים המקובלים בעיצוב.
שימוש מוכר נוסף בגופן הוא בלוגו של קבוצת הכדורגל הפועל תל אביב.
שימוש נפוץ נוסף לגופן הוא במודעות אבל
אלפא בברבור
ג'יימס מק'יואן
ג'יימס מק'יואן (באנגלית: James McEwen; 16 באוקטובר 1872, ליברפול - 1942), הידוע גם כג'ימי מק'יואן או "פאנץ'" (אגרוף) מק'יואן, היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.
חייו.
מק'יואן החל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל בוטל (Bootle), לפני שעבר דרומה והצטרף ללוטון טאון. לאחר עונה אחת הוא הצטרף למועדון גלוסופ נורת' אנד ששיחק לראשונה בפוטבול ליג. בסיום העונה המועדון העפיל לליגה הראשונה. לאחר מכן שונה שם המועדון לגלוסופ, ובעונת 1899/1900 הוא סיים בתחתית הטבלה.
לאחר מכן מק'יואן עבר למועדון ברי, עמו זכה בגביע ה-FA ב-1903 לאחר ניצחון 6 - 0 בגמר נגד דרבי קאונטי. לאחר שלוש שנים בברי הוא חזר למשך תקופה קצרה ללוטון טאון (כעת בליגה הדרומית, לפני שהצטרף לנוריץ' סיטי כשחקן ומאוחר יותר כמאמן. מק'יואן היה המאמן השני של נוריץ', ואימן את המועדון ב-43 משחקים בין 1907 ל-1908. מאזן המועדון במשחקים הללו היה 13 ניצחונות, 20 הפסדים ו-10 תוצאות תיקו.
לאחר שעזב את נוריץ' הוא חזר לשחק בגלוסופ בעונת 1911/1912. לאחר מכן הוא החל לעבוד פולהאם כמגלה כישרונות, ובשנת 1914 הצטרף לצוות האימון של ארסנל בראשותו של ג'ורג' מורל. לאחר התפטרותו של מורל ב-1915 מק'יואן לקח על עצמו את הטיפול בנושאים הקשורים לסגל הבכיר של המועדון, עד לסיום מלחמת העולם הראשונה, והפך דה פקטו למאמן המועדון ששיחק אז בליגה הלונדונית. לאחר שהמלחמה הסתיימה הוא הוחלף על ידי לזלי נייטון בתחילת עונת 1919/1920, אך למרות זאת המשיך לעבוד בארסנל כאחראי על חדר ההלבשה וכמאמן תחת הרברט צ'פמן.
הונג קונג במשחקים האולימפיים
הונג קונג משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת הלסינקי (1952). מאז נעדרה מהמשחקים רק פעם אחת, כשהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980), בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. אף שהונג קונג אינה מדינה עצמאית (עד 1997 הייתה מושבה בריטית ומאותה שנה היא אזור מנהלי מיוחד ברפובליקה העממית של סין), יש לה ועד אולימפי נפרד, ולכן שלחה גם משלחת נפרדת, שלא הייתה חלק מהמשלחת הבריטית או מהמשלחת הסינית.
הספורטאית ההונג קונגית הראשונה שזכתה במדליה אולימפית הייתה השייטת לי לאי שאן, שזכתה במדליית זהב באולימפיאדת אטלנטה (1996) בתחרויות בדגם מיסטרל. בטקס חלוקת המדליות נוגן ההמנון הבריטי. באולימפיאדת סידני (2000) הסתפקה לי במקום השישי, ובאולימפיאדת אתונה (2004) במקום הרביעי. באתונה בלטו ספורטאים הונג קונגים אחרים, טניסאי השולחן קו ליי צ'ק ולי צ'ינג, שזכו במדליית כסף.
תחרויות הרכיבה של אולימפיאדת בייג'ינג (2008) נערכו בהונג קונג, אך הרוכבים ההונג קונגים לא הגיעו להישגים גבוהים. להישג הגבוה ביותר במשחקים אלה הגיע הגולש צ'אן קינג יין, שהתחרה בדגם ניל פרייד, וסיים במקום השישי. באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה רוכבת האופניים לי ואי-סזה במדליית ארד בקיירין. נבחרת הגברים בטניס שולחן סיימה במקום הרביעי במשחקים אלה. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה לי ואי-סזה במקום השישי בספרינט ובמקום השביעי בקיירין. גולש הניל פרייד צ'ון לאונג מייקל צ'נג סיים במקום השמיני ונבחרות הטניס שולחן הודחו שתיהן ברבע הגמר.
הונג קונג משתתפת גם באולימפיאדות החורף מאז אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002), אך לא הגיעה בהן להישגים משמעותיים.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
מחוז רקוב ומחוז כיס
בהיסטוריה של בריטניה, המונח מחוז רקוב (באנגלית: Rotten borough) מתייחס למחוז בחירה קטן כל כך, שמאפשר למעשה לאדם אחד שליטה בבחירת חבר הפרלמנט. כתוצאה מכך הייתה לאותו אדם השפעה בלתי ראויה ובלתי יחסית בפרלמנט. מחוזות כאלה היו קיימים במשך מאות שנים, אבל רק במאה ה-18 נכנס לשימוש המונח "מחוז רקוב".
רקע.
במשך מאות שנים, מחוזות הבחירה בבריטניה ובאירלנד לא השתנו בהתאם לשינויים באוכלוסייה. בכמה אזורים, מספר הבוחרים היה קטן כל כך, שאפשר היה לשחד את כולם. חבר פרלמנט עלול היה לייצג רק אנשים מעטים, ואפילו אדם אחד. לעומת זאת, לאזורים שזכו לצמיחה מאסיבית, כמו העיר מנצ'סטר לא היה ייצוג נפרד (אם כי תושבי העיר שהייתה להם זכות בחירה יכלו להצביע במחוז הכפרי התואם). חלק מהמחוזות הרקובים מילאו בעבר תפקיד חשוב בפוליטיקה הבריטית, אך מאז חשיבותם פחתה.
היסטוריה.
דוגמה למחוז רקוב היה מחוז הבחירה של אולד סארום. אולד סארום הייתה עיר פורחת במאה ה-12, אבל משנוסדה העיר הסמוכה סולסברי, שהייתה חשופה פחות לפגעי מזג האוויר, עברה רוב אוכלוסייתה לשם. במחוז הבחירה של אולד סארום נותרו 3 בתים ו-7 בוחרים.
המונח "מחוז רקוב" מתאר לפיכך גם את השחיתות המתבטאת בבחירות במחוז זה, אבל גם את הריקבון הפיזי של אזור שנזנח.
מחוז גדול מעט יותר, אך הניתן עדיין להשפעה בקלות יחסית, נקרא מחוז כיס (באנגלית: Pocket borough). המונח מתאר מחוז בחירה שבו האוכלוסייה קטנה מספיק כדי להיות לכל צורך מעשי תחת השליטה (או "בכיסו") של בעל קרקעות עיקרי אחד.
על חשיבותם של המחוזות הרקובים ומחוזות הכיס ניתן ללמוד מכך שבזמן מסוים, מתוך 405 חברי פרלמנט נבחרים, 293 נבחרו על ידי פחות מ-500 בוחרים כל אחד.
ברבים ממחוזות הכיס נבחר בעל הקרקע כחבר הפרלמנט, מה שיצר ייצוג יתר של בעלי קרקעות הגדולים בפרלמנט. במחוזות אחרים "קנו" אצילים, חברי בית הלורדים, את מושבי הפרלמנט עבור בניהם, ובאופן זה השיגו שליטה כפולה, הן בבית הנבחרים והן בבית הלורדים.
במאה ה-19, החלו לנקוט צעדים לחיסול המחוזות הרקובים. בחוק הרפורמה משנת 1832 בוטלו רוב המחוזות מועטי הבוחרים, בעוד מרכזי אוכלוסייה גדולים ואזורים מרובי תעשייה זכו בהגדלת הייצוג. מחוזות הכיס בוטלו לבסוף בחוק הרפורמה משנת 1867, שבו נקבע העיקרון שבכל מחוז צריכים להיות בערך אותו מספר בוחרים. חוקים נוספים קבעו הקמה של ועדת גבולות שנועדה ליישם את העקרון בהתאם לתנועת האוכלוסייה. בחוק הבחירות משנת 1872 הפך שוחד בחירות לבלתי חוקי, נקבע שהבחירות יהיו חשאיות, מה שהגביל את יעילות השוחד משום שאי אפשר היה לדעת כיצד כל אדם בחר. שינוי זה גם הוריד באופן משמעותי את עלות מערכת הבחירות.
זהראן
מחוז כיס
מחוז רקוב
חוקי מגן סוציאליים
שניית עיבור
עיבור שנייה
לזלי נייטון
אלברט לזלי נייטון (אנגלית: Albert Leslie Knighton; 15 במרץ 1884, צ'רץ' גרסלי, דרבישייר - 10 במאי 1959, לונדון) היה מאמן כדורגל אנגלי.
קריירת המשחק של נייטון נקטעה במהירות בגלל פציעה, והוא החל לעסוק באימון. בתחילת דרכו הוא היה עוזר מאמן במנצ'סטר סיטי (1909–1912) והאדרספילד טאון (1912 - 1919), שם שימש גם כמאמן בפועל לתקופה קצרה ב-1912. ב-1919 התמנה נייטון למאמן-מזכיר בארסנל, זמן קצר לאחר שהמועדון העפיל לליגה הראשונה.
נייטון אימן את ארסנל במשך שש שנים, ובמהלכן המועדון סיים תמיד במרכז הטבלה כאשר המיקום הטוב ביותר היה התשיעי בעונת 1920/1921. תחת הדרכתו של נייטון המועדון לא זכה להצלחה גם בגביע ה-FA - כאשר רק בעונת 1921/1922 המועדון עובר את השלב השני של הטורניר ומודח במשחק החוזר של רבע הגמר נגד פרסטון נורת' אנד.
נייטון לא הסתדר עם הנרי נוריס, יושב-ראש ארסנל; נוריס הגביל את ההוצאה על העברת שחקן לארסנל לסכום של אלף לירות שטרלינג, וסירב להחתים שחקנים שגובהם פחות מ-1.72 מטר ומשקלם פחות מ-11 אבנים (יחידת מידה במערכת היחידות הבריטית השווה ל-6.35 ק"ג). כאשר נייטון החתים את יו מופאט מוורקינגטון שגובהו היה 1.52 מטר נוריס זעם על כך, עקף את סמכותו של נייטון והעביר את השחקן ללוטון טאון לפני שהספיק לשחק במדי ארסנל בליגה. על מנת לעקוף את הכללים שנקבעו על ידי נוריס נייטון נאלץ להתנהג בערמומיות כדי להעביר לארסנל מספר שחקנים יוצאי דופן, כגון השחקנים החובבנים רג' בורהאם וג'ימי פטרסון. פטרסון היה חתנו של רופא ארסנל, והוא שיחק במדי ארסנל בכ-80 משחקים.