למד ספרות אנגלית ותרבות צרפת באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב. ערך תוכניות דרמה בקול ישראל וכתב ועיבד עשרות תסכיתים, היה מנהל ספרותי בתיאטרון חיפה ולימד מחזאות באוניברסיטת תל אביב. מסוף 1974 עד 1980 שהה בניו יורק, שם סיים לימודי תואר שני, MFA בבימוי תיאטרון בברוקלין קולג'. עם שובו לארץ לימד תסריטאות באוניברסיטת תל אביב וכתב תסריטים עבור הטלוויזיה החינוכית.
בשנת 1982 הקים עם רעייתו השחקנית שושה גורן ועם המחזאי רפאל אהרון את תיאטרון בימת קדם, אותו ניהל מראשיתו ועד לפרישתו אחרי 30 שנה בשנת 2012. בשנת 1998 הקים את בימת קדם הוצאת ספרים, במסגרתה הוציא לאור כמו"ל 40 כותרים. בשנת 2000 יזם והקים את כתב-העת לספרות ותרבות הכיוון מזרח, ומשמש מאז כעורכו הראשי עם 40 גיליונות עד 20.
בשנת 1979 זכה בפרס רמת גן על ספרו "קיץ אלכסנדרוני", בפרס המועצה הישראלית לתרבות ואמנות על מחזהו "הבשורה על פי מידורוס", בפרס גובינסקא ברץ על עיבוד תיאטרוני ל"סיפור פשוט" של עגנון, בפרס אלבין על תסריט "נסיעת מבחן", בפרס סופר-מורה ובפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ב-2001. בשנת 2015 הוענק לו פרס איינשטיין על מפעל חיים בספרות מטעם משרד התרבות. בשנת 2019 זכה בפרס למורשת ישראל בספרות ע"ש יצחק נבון מטעם משרד התרבות.
בן-זוג לשחקנית שושה גורן, אב לשלושה, סב לשלושה עשר וסבא רבא לנין ונינה. מתגורר בתל אביב ובמושב כפר קיש.
יצירה ופעילות.
במרוצת השנים שלח ידו בקשת מגוונת של סוגות יצירה – אם רומנים, אם מחזות, אם תסריטים או תסכיתים. כמו כן ביים עשרות הצגות תיאטרון, תסכיתים וגם סרט קולנוע קצר. השתתף כשחקן בהצגות ובסרטים. הן יצירתו והן מוסדות התרבות שהקים קשורים קשר בל יינתק אל ההכרה שלו שיש לחזק את ההוויה המזרחית בתרבות הישראלית כדי להעשיר אותה ולחלצה מן המונוליטיות האירופוצנטרית שלה. בשנת 2019 יצא לאור בהוצאת גמא הספר "נשף המסכות של יצחק גורמזאנו גורן - קריאות ביצירתו בספרות ובתיאטרון" הכולל קובץ מאמרים על יצירתו.
לוי יצחק מנזון
רבי לוי יצחק מנזון (בכתיב יידישאי מאנזאן; ה'תר"ג (1843) - תרע"ד (1914)) היה מנכדי רבי ישראל פרידמן מרוז'ין ומנהיג חצר חסידית באוז'ירן שבגליציה (היום באוקראינה).
ביוגרפיה.
נולד לרבי יוסף מנזון ולגיטל בתו של רבי ישראל מרוז'ין. גדל והתחנך בחצר סבו בסדיגורה ולאחר פטירתו המשיך לשהות בחצר דודו, ממלא מקום סבו, רבי אברהם יעקב מסדיגורה. היה חתנו של רבי יחיאל מיכל מושקוביץ מגלינא (נינו של רבי יוסף מיאמפולה וחתן רבי מאיר מפרמישלאן).
רק לאחר פטירת דודו התחיל להנהיג עדה בעצמו, בתחילה ב הסמוכה לברז'אן במרכז גליציה. עם התרחבות עדת החסידים ביקשוהו אנשי שלומו שיעתיק את מגוריו לעיר גדולה יותר, אליה יוכלו להגיע ביתר קלות. הוא הסכים והתיישב בעיירה אוז'ירן ליד טרנופול. במלחמת העולם הראשונה נמלט לווינה.
הרבי מאוז'ירן העלה את מאמריו על הכתב ולאחר שהתבקש הסכים שיודפסו. הוא היה היחיד מבין אדמו"רי שושלת רוז'ין שנדפסו מאמריו ותורותיו עוד בחייו בשם "בך יברך ישראל". היה בעל חסד גדול והתפרסם כאחד מבעלי הצדקה הגדולים בגליציה.
נפטר בי"ח בסיון שנת תרע"ד (1914) ונקבר בווינה.
מורשתו.
רבי לוי יצחק קבר בחייו תשעה מילדיו. בנו היחידי שנשאר בחיים היה רבי משה. רבי משה נפטר בלא בנים שימשיכו להנהיג את הקהילה.
אחיו של רבי לוי יצחק היה רבי חיים דוד (תר"י-כ"ו באדר תרצ"ב) שהקים את חצרו החסידית בבראדי. היה חתן רבי בנימין זאב מאוז'ריאן. בניו היו רבי דב בער שמילא את מקומו ורבי ישראל (תרל"ט-תשכ"א) חתן הרב יעקב הורודצקי שכיהן כאדמו"ר בקאליש. בתרצ"ט היגר לארצות הברית נפטר בכ"ז בתמוז תשי"ז.
נכדו של רבי חיים דוד היה הרב ד"ר ישראל וינשטוק, מקובל וחוקר קבלה ידוע במאה הקודמת.
תסמונת קיסטר-האוזר
תסמונת רוקיטנסקי
בתי פיינגולד
בכטין
מרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל
הממשל הכללי
זנון מוורונה
זנון מוורונה (באיטלקית: Zenone da Verona; נולד בשנת 300 לערך - מת ב-12 באפריל בין 371 ל-380) הוא קדוש נוצרי בנצרות הקתולית והאורקתודוסית. עובדת קיומו ההיסטורי והפרטים עליו לוטים בערפל. לא ברור למשל אם היה אכן בישוף ורונה, או שהיה מרטיר.
זנון נולד בפרובינקיה הרומית מאוריטניה בצפון אפריקה. מקור שמו באל היווני זאוס. למרות שמידע זה כנראה נכון, לא ברור עם זאת כיצד הגיע בתקופה זו אדם ממוצא צפון אפריקאי לוורונה - גרסאות מסוימות טוענות כי היה בנו של פקיד של האימפריה הרומית שהגיע לאזור ממאוריטניה; אחרות טוענות כי הגיע לעיר יחד עם הפטריארך של אלכסנדריה, אנסטסיוס, שהגיע לוורונה בשנת 340. ביסוס לסברה זו מעניקה העובדה כי זנון ביקר בארץ ישראל טרם מינויו לבישוף. ב-8 בדצמבר 362 מונה זנון ליורשו של קריקינוס כבישוף ורונה. כ-90 דרשות מיוחסות לזנון ובהן פרשנות חיצונית מקיפה לברית הישנה. מיוחס לו מאבק בפאגאניות שצצה מחדש תחת שלטונו של יוליאנוס הכופר כמו גם רדיפתם של חסידי האריאניות. בנוסף, על פי הדרשות פעל להמרת דתם של יהודים ודרשותיו גדושות אנטישמיות דתית ושנאת יהודים. הוא היה בנוסף אחד הראשונים שהפיץ את הגישה, לפיה מרים, אם ישו הייתה בתולה.
על פי חלק מן ההגיוגרפיה, הוא היה דייג באדיג'ה, עד שהקיסר גליאנוס זימן אותו אליו, על מנת שירפא את בתו (הדבר אינו ייתכן מבחינת תקופות החיים של השניים). מיוחסת לו הקמת הכנסייה המרכזית של ורונה.
בית השחי
בית השחי (TA: Axilla) הוא האזור שמתחת לכתף, בין הזרוע לגו. חלל בית השחי מוגדר על ידי שרירים ועצמות של בית החזה ושל הגף העליון. דרך בית השחי עוברים כלי דם ועצבים בדרכם מבית החזה ומהצוואר אל היד, ובחזרה. בעומק בית השחי נמצאות גם קשריות לימפה. עור בית השחי מכוסה בשיער, ומכיל מספר גדול יחסית של בלוטות זיעה וחלב.
אנטומיה.
לבית השחי מבנה דמוי פירמידה עם בסיס, חוד וארבע דפנות.
חוד בית השחי נמצא במפגש של מספר עצמות, ברווח שבין הצלע הראשונה, עצם הבריח ועצם השכם. באזור שנמצא מעט תיכון לזיז החרטום של עצם השכם. דרך חוד בית השחי נכנסים כלי דם ועצבים לחלל בית השחי. בסיס בית השחי מורכב מעור ומחיתולית בחלקו התחתון של בית השחי.
הדופן הקדמית של בית השחי מורכבת משריר החזה הגדול ומעצם הבריח. שריר החזה הקטן והשריר התת-בריחי מרכיבים את החלק העמוק יותר של הדופן הקדמית ואילו שולי שריר החזה הגדול מרכיבים את הקפל הקדמי של בית השחי. הדופן האחורית של בית השחי מורכבת מעצם השכם ומהשריר התת-שכמי. מתחת לשריר התת-שכמי נמצאים השריר העגול הגדול ושריר הגב הרחיב המרכיבים את הקפל האחורי של בית השחי.
הדופן התיכונה של בית השחי מורכבת מהצלעות ומהשרירים הבין צלעיים. מעליהם עובר שריר המסור הקדמי. הדופן הצידית היא הצרה מבין דפנות בית השחי. היא מורכבת מהמענית הבין גבשושיתית של עצם הזרוע. בתוך המענית עובר גיד הראש הארוך של שריר הזרוע הדו-ראשי.
חלל בית השחי מכיל כלי הדם ועצבים העושים את דרכם מבית החזה ומהצוואר אל היד. העורק התת-בריחי והוריד התת-בריחי נכנסים לבית השחי ומשנים את שמם לעורק בית השחי ווריד בית השחי, שעם יציאתם מבית השחי וכניסתם לזרוע, מחליפים את שמם לעורק הזרוע ולוריד הזרוע. דרך בית השחי עוברים כמעט כל העצבים של מקלעת הזרוע המעצבבים את השרירים ואת העור בגפה העליונה. בית השחי מכיל גם מספר קבוצות של קשריות לימפה.
שיער בית השחי.
השערות בבית השחי מתחילות לצמוח בתקופת ההתבגרות, בשני המינים.
בתרבות המערבית, נפוצה הסרת שיער באזור בית השחי במספר שיטות כגון: גילוח, הסרת שיער בלייזר, מריטה ושימוש בשעווה. הסרת השיער נפוצה מאוד בקרב נשים, ופחות בקרב גברים. ישנן קבוצות אידאולוגיות המתנגדות להסרת שיער בכלל ושיער בית השחי בפרט כהיפים, קבוצות של פמיניסטיות ובחלק מתרבויות במזרח.
הורדה של שיער בית השחי (יחד עם כל שערות הגוף) נפוצה גם בקרב שחיינים תחרותיים, זאת כדי להפחית את הגרר שמפעילים המים על הגוף, ובכך להגביר את מהירות השחייה.
ברפואה.
בית השחי הוא אחד מארבעת האזורים (הכוללים גם את הפה, הרקטום ותעלת האוזן) בהם ניתן לבצע מדידת חום הגוף בעזרת מדחום (אולם מדידה זו בעלת דיוק נמוך. יתרונה בכך שהיא אינה מסבה אי נוחות). כמו כן, האזור רגיש לדגדוגים עקב ריבוי העצבים הקרובים לפני האפידרמיס.
התנפחות של בלוטת לימפה בבית השחי.
אחת הסיבות הנפוצות להתנפחות של בלוטות הלימפה היא גילוח תכוף של שערות בית השחי. לכן בקיץ, כשתדירות הגילוח עולה, גם התופעה הופכת שכיחה יותר. התנפחות של בית השחי או תופעה של גרד באזור עלולה לנבוע גם מיובש, או אלרגיה, או אף לעיתים כתוצאה מחסימה של בלוטות הזיעה והצטברות נוזלים בזקיקי השיער בבית השחי.
זיהום בבלוטות הזיעה בבית השחי.
תופעה של זיהום או דלקת מקומית בבלוטת זיעה בבית השחי נגרמת לרוב בנשים שמגלחות את האזור, לעומת גברים שאינם עושים זאת. אך תופעה זו עלולה לקרות גם אם אין מורידים שערות בבית השחי (מורסות בבית השחי נוצרות לא רק בגלל גילוח, יש גם תופעה של צמיחה הפוכה, שימוש באנטי-פרספירנט, חוסר היגיינה ועוד). הדבר עלול להתפתח כתוצאה מהתנפחות של בלוטת לימפה. זיהום לא תמיד מתפתח בשני בתי השחי, ייתכן מצב בו יש זיהום בבית שחי אחד או תופעה של זיהום בשניהם או לסירוגין. הופעה של מוגלה מחייבת טיפול רפואי.
חלק חשוב בתהליך הריפוי הוא ניקוז של המוגלה. ללא פתח חיצוני המוגלה לא תתנקז. בתום תהליך הריפוי הפצע יסגר מאליו. עדיף לטפל בפצע בשטיפות מים וסבון מאשר לכסות כטיפול ראשוני, אך ניתן לבצע טיפול אנטיביוטי או טיפול במשחה.
היגיינה של בית השחי.