המתווה החדש זונח את השיטות הישנות: הוא לא מחייב לימודי ליב"ה, ולא מעניש את מי שלא ילמד. הוא רק ממריץ את בתי הספר שילמדו. עד היום, רק מוסדות שהיו רשומים לגמרי ברשת ממלכתית או ברשת רשמית זכו בתקציבים. המתווה הזה מאפשר למוסדות בחוץ ללמוד לימודי ליב"ה גם מבלי להיות רשומים לגמרי. משרד החינוך מבקש להעביר תקציבים, רק לפי הישגים, ולמדוד את ההישגים באמצעות מבחנים. וזאת בשונה מרשתות החינוך החרדיות שעד היום קיבלו תקציבים לפי שעות ההוראה, גם ללא מבחנים.
התגובות.
התגובות בחברה הישראלית היו חיוביות.
גם בחברה החרדית רוב התגובות בציבור החסידי הביעו קורת רוח ושביעות רצון מן המתווה החדש. גם במגזר החרדי הכללי הביעו שביעות רצון מהמתווה, וכינו אותה "בשורה". חלק מן המגזר הליטאי, ששולט ברשת החינוך העצמאי, יצאו במחאה חריפה נגד המתווה החדש, ויומיים אחרי פרסום המתווה, פרסמו בעיתון 'יתד נאמן' מחאה חריגה נגד המתווה. במאמר המערכת של העיתון החרדי המרכזי 'משפחה' תקפו את העיתון הליטאי על הכותרת החריפה נגד האדמו"ר מבעלז.
סחר (זמרת)
סחר מוקדס (; נולדה ב-4 בדצמבר 1985) היא זמרת, מוזיקאית ורקדנית איראנית. היא התפרסמה בזכות תרומתה למוזיקת הפופ הפרסית.
שנותיה הראשונות.
סחר נולדה בטהרן, בירת איראן. אביה היה יליד המקום, ואילו אמה הייתה תושבת סמנאן. סחר התעניינה במוזיקה כבר מגיל צעיר ומשפחתה עודדה אותה ללמוד שיעורי פיתוח קול וסולפג' אצל המוזיקאי מוחמד נורי. היא קיבלה תואר ראשון באמנויות מאוניברסיטת טהרן.
קריירה.
סחר הופיעה באירועים לנשים בלבד במסגרת מדיניות ההפרדה המגדרית של ממשלת איראן. בשנת 2004 עזבה את איראן ועברה לאיחוד האמירויות הערביות, שם התאזרחה. בשנת 2012 הוציאה את הסינגל "To Nabashi", שהפך ב-2017 ללהיט בינלאומי. הווידאו קליפ של "Ey Vay" צבר כ-24 מיליון צפיות ביוטיוב – הסרטון הנצפה ביותר של חברת התקליטים Radio Javan.
פילפ סנש
פילפ סנש, (במקור ליפוט שטרן, בהונגרית: Szenes Fülöp; טרקסנטמיקלוש, 3 במאי 1863 – בודפשט, 28 בנובמבר 1944) היה צייר יהודי-הונגרי שניספה בשואת יהודי הונגריה.
ביוגרפיה.
ליפוט שטרן נולד במשפחה יהודית כבנם של לאזאר רודולף שטרן, יינן, ושל מריה ויינברגר. בין השנים 1897 לבין 1901 למד ב"בית הספר לציור מודלים" (כיום שמו האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות) הוא היה תלמידם של הציירים ברטלאן סקיי ושל קארוי לוץ. הוא למד אמנות גם בבית הספר המאסטר של דיולה בנצור וכן במינכן, פריז ובמושבת האמנים של באיה מארה.
סנש צייר "תמונות חיים" ובעיקר דיוקנאות. בשנת 1905 ערך את תערוכת האוסף הראשונה שלו בסלון הלאומי. ב-1907 הציג חמישה עשר מציוריו בסלון פרטי בפריז. בתערוכת החורף של הסלון הלאומי בשנת 1909, הוענקה מדליית זהב לציורו "דיוקן אישה. לאחר נסיעת לימודים לפריז פתח סטודיו באיטליה, שם שהה 15 שנה. בחוץ לארץ וגם לאחר שובו, הוא נשאר בעיקר צייר דיוקנאות. ב-1917 הציג תערוכת אוסף נוספת בהיכל האמנות (בודפשט), וב-1927 שוב בסלון הלאומי. בשנות ה-30 הוא התגורר בנג'ווארד במשך תקופה ארוכה.
לאחר פרסום החוק היהודי הראשון בשנת 1938 הוא יכול היה להציג רק בפני קהל יהודי. בתערוכת האמנויות היפות של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך בשנת 1939, שאורגנה כבר לאחר החוק היהודי השני, שמו הוזכר כבר בין האמנים היהודים המציגים. הוא השתתף בתערוכות אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך גם בשנים 1940 ו-1943. ב-1944 גורשה למחנה ריכוז בתו היחידה אדל, שסעדה אותו במהלך מחלתו. האמן הקשיש מת, בגטו בודפשט ככל הנראה מרעב ב-28 בנובמבר 1944 או בתאריך סמוך לא ידוע.
הוא היה חסיד של מושבת האמנים של באיה מארה וצייר בסגנון הציור של "plein air" כלומר "אוויר פתוח" (משמע, לא בסטודיו לציור). באחד מספרי הזיכרונות הוא מוזכר כ"אמן בפורמט גדול לגמרי" שלאורך כל הדרך "התמיד בסגנונו של תחילת המאה. הוא היה אמן, אבל לא במובן של אומן. הוא חיפש שלמות".
אשתו הייתה רגינה דויטש (1862–1940), בתם של אדולף דויטש, צובע בדים בכחול מאובודה, ושל ארז'בט דויטש, הם נשאו ב-3 בספטמבר 1889 בבודפשט.
שכר חברי הכנסת
גריגור נאצ'וביץ'
גרירגור דימיטרוב נאצ'וביץ' (בבולגרית: Григор Димитров Начович; 22 בינואר 1845, סבישטוב, האימפריה העות'מאנית – 4 בינואר 1920, סופיה, ממלכת בולגריה) היה כלכלן, דיפלומט ופוליטיקאי בולגרי, אשר בשלהי המאה ה-19 כיהן שלוש פעמים כשר החוץ של נסיכות בולגריה.
קורות חייו.
גריגור נאצ'וביץ' נולד בסבישטוב. הוא למד בבית הספר למסחר בווינה ובהמשך רכש השכלה אקדמית בכלכלה פוליטית בפריז. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) התלווה למטה הכללי של צבא האימפריה הרוסית. לאחר עצמאות בולגריה נמנה עם חברי המפלגה השמרנית. הוא כיהן כשר האוצר הראשון של בולגריה בממשלתו של טודור בורמוב. בין 1879–1880 כיהן כשר החוץ של נסיכות בולגריה, ב-1882 כיהן כשר הפנים של הנסיכות, בין השנים 1886–1887, 1894–1896 כיהן שוב כשר החוץ של הנסיכות ובהמשך בין פברואר ליולי 1896 כיהן כשר המסחר והחקלאות. בתווך בין 1885–1886 כיהן כציר דיפלומטי לממלכת רומניה. בין 1899–1900 כיהן כשר המסחר והחקלאות. בין 1903–1906 כיהן כנציג דיפלומטי של בולגריה לאימפריה העות'מאנית.
ב-30 ביוני 1896 ביקר בבולגריה בנימין זאב הרצל בדרכו חזרה מקונסטנטינופול לווינה לאחר שניסה ללא הצלחה להתקבל לשיחה אצל הסולטאן עבדול חמיד השני. בנוסף לאירועים הקהילתיים בקרב יהדות סופיה ובהם מפגש עם ראשי הקהילה, נועד הרצל בערבו של אותו היום לפגישה רשמית עם השר נאצ'וביץ'. ביומנו מתאר הרצל את מהלך הפגישה ככזו שבה שטח את טענות הקהילה היהודית בסופיה על כוונת הממשלה להפקיע את אדמת בית הכנסת. עוד אמר הרצל ש-500 שנים עמד בית הכנסת על תילו, ומסתבר שהבולגרים פחות סבלניים מהטורקים. לדברי הרצל השר נאצ'וביץ' הבטיח לטפל בסוגיה ולהסדיר אותה בצורה הראויה.
גריגור נאצ'וביץ' הלך לעולמו ב-4 בינואר 1920.
נמל התעופה הבינלאומי טאויואן
נמל התעופה הבינלאומי קנקון
נמל התעופה הבינלאומי דניאל ק. אינווי
טיבור בש
טיבור בש (Basch) (בהונגרית: Bass Tibor; בודפשט, 8 בנובמבר 1909 – בודפשט, 16 בדצמבר 1973) היה צלם עיתונות יהודי-הונגרי שהיה בעל תפקידים בכירים ביותר בתחום הצילום הונגרי וממייסדי "פדרציית אמני הצילם ההונגרי" (Magyar Fotóművészek Szövetsége).
ביוגרפיה.
טיבור בש נולד במשפחה יהודית כבנם של ליפוט בש (1876–1952) ושל מטילד שפיצר (1879–1953). משנת 1924 למד מכשירנות אופטיקה, ולאחר מכן היה חבר בארגוני שמאל שונים. ראשית, "אגודת האימון הגופני של הפועלים" (Munkás Testedző Egyesület). אחר כך בשנים 1931–1932, היה חבר ב"חוג העבודה" של לאיוש קשאק; בסביבות 1933 הצטרף ל"קבוצת מונטאז'". הוא צילם תמונות רבות של פועלים, שפורסמו בעיתונות השמאלנית ההונגרית, אך פורסמו גם מחוץ להונגריה. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 הוא נכלא בשל פעילותו בצילום חברתי.
במהלך מלחמת העולם השנייה נשלח בש תחילה למחנה מעצר, שם הצליח לצלם מספר סדרות של תמונות על חיי היומיום של המחנה. עם כניסת הוורמכט להונגריה (מבצע מרגרטה) בשנת 1944 גורש ונכלא בכמה מחנות ריכוז (פלוסנבירג, ולדלאגר, מחנה מילדורף) במשך כשנה עד ששוחרר על ידי צבא ארצות הברית.
ב-1945 הצטרף ל-MAFIRT (תאגיד הסרטים ההונגרי) ככתב וניהל את מדור הצילום. בשנת 1949 הפך לצלם עבור העיתון "היום ההונגרי" (Magyar Nap), בשנת 1950 עבור העיתון "עם חופשי" (Szabad Nép), וב-1954 עבור העיתון "האדמה החופשית" (Szabad Föld). בערך בזמן הזה עבד גם כצלם הפרוטוקול של מתיאש ראקושי - ראש ממשלת והמנהיג הכל יכול של הונגריה בשנים 1949–1956. הוא נעצר ב-1953 וישב שמונה חודשים בכלא ללא משפט. הוא הצטרף כחבר ל"משמר הפועלים" (Munkásőrség) מיום הקמתו ועד מותו, וביצירותיו הציג את חיי המשמר (משמר הפועלים היה ארגון חצי-צבאי שהוקם בהונגריה לאחר דיכוי המרד ההונגרי של 1956, בשליטה ישירה של המפלגה הקומוניסטית, כדי לתמוך במערכת הכוח הסוציאליסטית). בשנים 1957–1959 ערך את כתב העת "פוטו", ובין 1959 לבין 1971 היה ראש אגף ראשי בחברת סחר חוץ בשם תרבות (Kultura Külkerkesdelmi Vállalat). בשנת 1956, הוא היה אחד החברים המייסדים של פדרציית אמני הצילום ההונגרי.
הוא נהרג בתאונת דרכים ב-16 בדצמבר 1973. רעייתו הייתה אנה שטיינר, בתה של רוזה שטיינר, אותה נשא ב-24 בינואר 1937 בבודפשט.
סיפורת בלשית
אניטה טרוורסי
אניטה טרוורסי (; ) הייתה זמרת שווייצרית, הידועה בזכות השתתפותה באירוויזיון 1960 ובאירוויזיון 1964.
ביוגרפיה.
טרוורסי נחשפה לעולם המוזיקה מאביה, והחלה לשיר יחד עם תזמורת בשנות ה-50. היא אף הייתה חברה בתזמורת של ערוץ הרדיו השווייצרי בשפה האיטלקית. בשנת 1956 השתתפה בקדם השווייצרי למהדורה הראשונה של תחרות הזמר של האירוויזיון, אירוויזיון 1956. היא ביצעה את השיר "Bandanelle Ticinese", והפסידה לליס אסיה עם השירים "Refrain" ו-"Das alte Karussell". אולם היא הייתה חלק ממצבת זמרות הליווי של אסיה. בשנת 1959 חתמה על חוזה הקלטות עם חברת תקליטים איטלקייה. בהמשך הוציאה לאור מספר שירים עם אדריאנו צ'לנטנו. טרוורסי ייצגה את שווייץ במספר פסטיבלי זמר, דוגמת פסטיבל סופוט בפולין, פסטיבל ריו דה ז'ניירו בברזיל ופסטיבל אורפיאוס הזהב בבולגריה.