תושבי הכפר חוגגים, כורתים את ראשו של המושל ונושאים אותו על כידון לכיכר הכפר. נאמר להם שחוקר מטעם המלך בדרכו לכפר. כדי להציל עצמם הם מחליטים שאפילו אם ייענו אותם למוות הם יענו על כל שאלה בשתי מילים בלבד "מעיין הכבשים". החוקר ממשיך לענות את הכפריים, בכלל זה גם נשים וילדים, אולם לבסוף הוא מוותר אחרי שלא קיבל תשובה מספקת. פרננדו ואיזבלה מחליטים לחון את ראש מסדר קלטראבה, רודריגו טליס חירון. אנשי הכפר מגיעים לארמון. לאורנסיה, פרונדוסו ואסטבן ומספרים למלכי קסטיליה את האמת והמלכים חנים אותם.
עיבוד לסרטים.
המחזה עובד לסרטים מספר פעמים בשפה הספרדית ובשפות אירופאיות אחרות, אולם מעולם לא באנגלית. גרסת מחזמר בשם "מעיין הכבשים" ("Feunte Ovehuna") הופקה ב-1972.
המחזה בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי.
1. תיאטרון הבימה – הצגת בכורה: 22 בינואר 1951
2. תיאטרון חיפה – הצגת בכורה: 10 באוגוסט 1965
3. קופרודוקציה של התיאטרון הקאמרי ותיאטרון חיפה – הצגת בכורה: 11 במאי 2002
מעין הכבשים
שירת המדבר
מינה איתן
מינה איתן (נולדה ב-13 ביולי 1947) היא סופרת ישראלית.
ביוגרפיה.
איתן נולדה לנעמי וליעקב שליטא במחנה מעצר שהוקם על ידי שלטונות המנדט הבריטי בקפריסין.
לאחר עלייתה לישראל התגוררה בקיבוץ בית השיטה. בשנת 1952 יצאה משפחת שליטא מבית השיטה ועברה להתגורר בקריית שלום. ב-1959 עברה המשפחה לחולון, שם בילתה הסופרת את תקופת נעוריה שבמרכזם עמדה הפעילות בתנועת הנוער העובד והלומד. בתקופת הצבא שרתה בנח"ל. מינה איתן נישאה לאמנון איתן ב-1967 והייתה חברת קיבוץ חמדיה עד שנת 1987. במהלך תקופה זו יצאה עם בעלה ושני ילדיה אורי ואופיר לארצות הברית, ניו יורק, שם שימש בעלה אמנון איתן שליח מטעם הסוכנות היהודית בתנועת הבונים. תקופה זו היא המקור לספרה "עיניים קטנות בארץ גדולה".
במהלך כל שנותיה בקיבוץ חמדיה הייתה מינה איתן מורה ומחנכת בבית החינוך המשותף בקיבוץ נווה איתן שם לימדה ספרות ומקרא ועסקה בבימוי הצגות בבית החינוך ובקיבוץ. מינה איתן עזבה את קיבוץ חמדיה בשנת 1987 ועברה עם משפחתה לכפר הנוער הדסים. במהלך השנים 1987 -2010 בהן התגוררה משפחת איתן בהדסים עבדה מינה איתן בבית הספר השש שנתי שם שמשה רכזת מגמה ומורה לתיאטרון ורכזת ומורה במגמת הקולנוע וכן למדה ספרות בחטיבת הביניים.
ב-2010 עם פרישתם ממערכת החינוך עזבו מינה ואמנון את כפר הנוער הדסים והם מתגוררים בכפר סבא.
עם המעבר לכפר סבא הצטרפה איתן לעמותת "ידיד לחינוך" ומקיימת בהתנדבות פעילויות של עידוד קריאה וכתיבה יוצרת בבתי ספר יסודיים ובקרב סניפי העמותה.
איתן פרסמה סיפורי ילדים בעיתוני הילדים "פילון" ו"הארץ שלנו" החל משנת 1977.
איתן למדה באוניברסיטת תל אביב ספרות ומקרא, ולה תואר שני בתיאטרון.
בשנת 2018 זכתה בפרס דבורה עומר על ספרה "שלום ותקוה חברים".
סין שר אישכון
משפחת כולאני
משפחת כולאני (באנגלית: Family Affairs) הוא סרט דוקומנטרי ישראלי בבימויו של גיל גולן, אשר יצא לאקרנים בשנת 2013. נתמך על ידי קרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
הסרט מתאר את סיפורו של גיל, גבר בוגדני אשר הגיע ממשפחה שבגידה תמיד הייתה חלק בלתי נפרד מהזוגיות. גיל יוצא למסע תיעודי
במעמקי ההיסטוריה המשפחתית בשאלה האם אפשר לשבור את הדפוס שחוזר מדור לדור.
הסרט מורכב מאירועי מפתח. התחלת מערכת היחסים בין גיל ובת זוגו גילה. הגירושים של הוריו והחתונה של סבו אבנר עם המאהבת שלו.
ההתרחשויות מועברות מנקודת מבטו של גיל ומלאות בצחוק, קושי ועצב. במהלך הסרט מתגלות שכבות רבות במשפחה. זה מתחיל משמחה ומסתיים
בהרבה מאוד כאב המסתתר מתחת לנושא של גבריות ומאצ'ואיזם.
הסרט הוקרן בפסטיבל קולנוע דרום של שנת 2013 כסרט בוגרים, וזכה בפרס חביב הקהל. בנוסף, הסרט זכה בתחרות פורום היוצרים הדוקומנטריים לשנת 2013.
כמו כן, הסרט המלא הועלה לערוץ היוטיוב שובר מסך, השייך לגיל גולן, ב-2 בפברואר 2021.
שירות משלוח הגופות של העורבני השחור
שירות משלוח הגופות של העורבני השחור (ביפנית: 黒鷺死体宅配便 - Kurosagi Shitai Takuhaibin; באנגלית: The Kurosagi Corpse Delivery Service) היא סדרת מאנגה שנוצרה על ידי איז'י אוטסוקה. עלילת הסדרה עוקבת אחרי חמישה תלמידי מכללה לבודהיזם אשר מנסים למצוא פרנסה, כאשר לכל אחד מהם יכולת ההופכת אותו לשונה מן הנורמה. הסדרה מתמקדת סביב קורו קארטסו, אשר יכול לתקשר עם רוחות המתים ואף להחזיר להן את השליטה על גופן למשך זמן מה.
אלכימאי המתכת המלאה
הורטוס בוטניקוס
הורטוס בוטניקוס (הולנדית: Hortus Botanicus) הוא גן בוטני בעיר אמסטרדם שבהולנד, מן העתיקים בעולם.
היסטוריה.
הגן נוסד על ידי עיריית אמסטרדם בשנת 1638 על מנת שיספק עשבי מרפא לרוקחים ולרופאים. אוסף הצמחים בגן הורחב במהלך המאה ה-17 על ידי צמחים שהביאו עמם סוחרים מחברת הודו המזרחית ההולנדית. כיום הוא מהווה אחד מאתרי התיירות הידועים של העיר. עם המדענים שעבדו בגן נמנה פרדריק ראוש באמצע המאה ה-18, שערך מחקרים בוטניים בצמחייה מקומית.
הגן משתרע על פני שטח של 12 דונמים. יש בו למעלה מששת אלפים עצים וצמחים אחרים, שמקצתם מצויים בסכנת הכחדה.
"בית הדקל" שבגן, שנבנה בשנת 1912, ידוע בשל אוסף הציקסאים המוצג בו. ב-1993 נוספה לגן חממה שבה מוצגים שלושה טיפוסים שונים של תנאי אקלים טרופיים.
בשנת 1987 עמד הגן על סף פשיטת רגל לאחר שאוניברסיטת אמסטרדם הפסיקה לממן אותו, אך הוא ניצל מסגירה בזכות תרומות פרטיות. כיום משתתפת העירייה באחזקתו. כמו כן הוא משכיר כיום שני אולמות בתחומיו לכנסים ואירועים.
דה דוג פאונד
אשור-אתיל-אילני
אשור-אתיל-אילני (באכדית: אשור אֶתִל אִלָנִ, Aššur-etil-ilāni), פירוש שמו "אשור (הוא) אדון האלים". היה אחד ממלכי אשור האחרונים, הוא מלך בין השנים 627-631 לפנה"ס בתקופת האימפריה האשורית החדשה.
אשור-אתיל-אילני היה בנו של אשורבניפל המלך האשורי החזק האחרון, לאחר מותו של אשורבניפל בשנת 631 (או שנת 627) נכנסה אשור לתקופה של מרידות ומאבקי שלטון. החלה תקופה של מאבקי ירושה שהביאה להתפוררותה של האימפריה. עיקר המידע עליו מגיע מתעודות בבליות, אין מקורות מידע אשוריים. בתעודות הבבליות לא מופיע כ"מלך בבל". בתעודה מתקופתו של נבונאיד הוא מצוין כמלך ששלט בין אשורבניפל לבין נבופלאסר.
תיארוך תקופת מלכותו נע בין 631–627 לבין 627–623. התיארוך מבוסס על שני מקורות, בכתובת מחרן נכתב כי מלך שלוש שנים, בתעודה שנמצאה בניפור נכתב שמלך ארבע שנים. מותו של אשור-אתיל-אילני מציין את נקודת אל חזור בתהליך קריסתה של האימפריה האשורית.
בתקופת מלכותו שימש סין-שום-לישיר שלאחר מותו מרד ביורשו, כרב-סריס. לאחר מותו עלה אחיו סין-שר-אישכון לשלטון, אבל בשנת 626 לפנה"ס מרד בו סין-שום-לישיר שמלך שלושה חודשים בבבל, עד שהובס על ידי צבאו של סין-שר-אישכון. בחלק מהמחקרים מצוין שסין-שום-לישיר היה יורשו.
עיצורים
אשור-אטיל-אילני
בית נבולסי (יפו)
בית נבולסי עמד ביפו, הדרומי מבין שלושה בניינים בבעלות משפחת נבולסי. על המפות הבריטיות הייתה כתובתו רחוב התחנה. הערבים קראו לרחוב דרך מנשייה, ובפי היהודים הוא נקרא רחוב נווה שלום. המרד 2 פינת רחוב אילת בראשית ימי המדינה וכיום פינת הרחובות המרד - קויפמן בתל אביב-יפו ולמעשה תחם את שדרות ירושלים (יפו) על ידי כיכר.
היסטוריה.
בתחילה הבית היה בבעלות משפחת נבולסי משכם שהייתה בעלת נכסים רבים בשטחי ארץ ישראל (הידועים בהם בית נבולסי בכפר יונה ובית נבלוסי בטבריה).
בבית זה שכנו משרדי "הועד הפועל" של חובבי ציון – שנפתחו על ידי זאב טיומקין בחודש נובמבר 1890, וממנו נוהלו ענייני המושבות היהודיות בארץ ישראל ורכישת הקרקעות. ההחלטות שנתקבלו בין כותלי הבניין הטביעו את חותמן על התפתחות היישוב היהודי בארץ ישראל.
בבניין זה שכן ביתה הראשון של ספריית שער ציון שנוסדה ב-1886. הספרייה שירתה בנאמנות את תושביה היהודים של יפו, את איכרי המושבות כמו גם את תלמידיה הראשונים של הגימנסיה העברית "הרצליה" ששכנה בקרבת מקום, ונוהלה במשך השנים על ידי אז"ר.
בבניין זה שכן מועדון "ישורון" שהיה בית הקהילה היהודית ביפו ומרכז לפעילים היהודים של הארץ המתפתחת. במועדון זה נתקבלה החלטה להקים את העיר העברית הראשונה. בקית שנת 1906, התאספו כ-120 איש מיהודי יפו. לאותה התכנסות הגיע עקיבא אריה ויס שעלה בחוף יפו באותו הבוקר. ויס נשא דברים בעברית בהם פירט את רעיונו ותוכניתו לבניית עיר עברית עם חשמל, מים ביוב וגנים (חידוש בערי ארץ ישראל של דאז) עיר שבה יחיו חיים עבריים. אחרי שאלות וויכוחים באותה פגישה התקבלה הצעתו ובאותו יום נוסדה האגודה שלימים תקים את "אחוזת בית" אותה שכונה שלימים תשנה את שמה ל'תל אביב' ותתפתח לעיר העברית הגדולה.
בתי נבלוסי נהרסו ב-1983/4 על מנת להרחיב את נתיב התנועה של שדרות ירושלים לכיוון תל אביב (בקטע בו שדרות ירושלים מתחברות לרחוב פרופ' יחזקאל קויפמן), ולהוסיף מסלולי נסיעה שיהפכו את הרחוב לציר תנועה מרכזי מדרום לצפון העיר.
פיטר פומגרנט