המפגשים הראשונים היו עם אוניות ציד לווייתנים וסוחרים, שעבורם שימשו האיים כתחנות ביניים במסעותיהם. מאותם מגעים ראשונים, אך במיוחד מאז המאה ה-19, מחלות שהובאו על ספינות מאירופה חיסלו את אוכלוסיית האי, ובמיוחד אבעבועות שחורות, שפעת וצרעת, כמו גם השימוש בנשק חם כדי לפתור חילוקי דעות בין השבטים. ההערכה היא כי אוכלוסיית הילידים צנחה מ-50,000 תושבים לפני שבאו במגע עם אירופאים, לסך כולל של לא יותר מ-3,700 בתחילת המאה ה-20.
יחסים דיפלומטיים.
פלאו כוננה קשרים דיפלומטיים עם ספרד ב-3 באוגוסט 1995. בדצמבר 2012 שלח ראש ממשלת ספרד מכתב תנחומים לנשיא רמנגסו ג'וניור למען הקורבנות ולהשפעותיו הרות האסון של הטייפון בופה. בנובמבר 2013 שלח מלך ספרד מכתב תנחומים לנשיא רמנגסו על הנזק החומרי הגדול שנגרם מטייפון הייאן.
בסוף 2014 פלאו ביטלה את הפללת היחסים ההומוסקסואלים לאחר תיווך ספרד ומדינות אחרות.
שיתוף פעולה.
בסוף שנת 2006 העניקה ספרד מענק של 200,000 אירו לממשלת הרפובליקה של פלאו, לצורך יישום הפרויקט "שימור ושימוש בר קיימא במגוון הביולוגי הימי והחופי של פלאו". בחודש מרץ 2009 פרויקט זה הושלם. לרגל תערוכת סרגוסה בשנת 2008 ולאחר מגעים שונים, פלאו הסכימה להשתלב בביתן האוקיינוס השקט שזכה בפרס הביתן הראשון. באופן דומה, ספרד הזמינה את שלטונות פלאו להשתתף ביום הלאומי של פלאו בתערוכה.
גם בשנת 2008 ספרד תרמה 3.4 אירו לפרויקט לשיפור רשתות מחשבים וליצירת קונסורציום של אוניברסיטאות המקדמות שיתוף ידע באזור קבוצת מדינות האי הקטנות במסלול ההתפתחות, שפלאו חברה בהן. בשנת 2011, ספרד העניקה מימון של 30,000 אירו למשרד החינוך בפלאו לצורך ארגון הפגישה בנובמבר אותה שנה בקורור של המדינות החברות בפורום איי האוקיינוס השקט לפיתוח מסגרת חינוך אזורית.
קטסטרופה (סדרת טלוויזיה)
קטסטרופה (באנגלית: Catastrophe) הייתה סיטקום בריטי, ששודר לראשונה ב-19 בינואר 2015 בערוץ 4. הסדרה נוצרה ונכתבה על ידי שרון הורגן ורוב דלאניי, שגם כיכבו בתקפידים הראשיים: שני רווקים, בריטית ואמריקאי, שהופכים לזוג בעקבות הריון לא מתוכנן. בסדרה שיחקו גם קארי פישר, אשלי ג'נסן ומארק בונאר בתפקידי משנה.
הסדרה שודרה במשך ארבע עונות, כשבכל עונה 6 פרקים. הסדרה הופצה בפריים וידאו ובישראל שודרה ב-HOT.
תקציר.
שרון היא מורה בבית ספר יסודי, רווקה ממוצא אירי המתגוררת בלונדון. היא פוגשת בבר את רוב, מנהל פרסום אמריקני, המבקר בלונדון בנסיעת עסקים. הם מנהלים רומן בן שישה ימים והוא חוזר לעיר הולדתו, בוסטון. כעבור כמה חודשים שרון מגלה שהיא בהריון ממנו. לאחר שהיא מודיעה לרוב שהיא לא מתכוונת לעבור הפלה מלאכותית, הוא מחליט לעבור ללונדון ולגדל איתה את התינוק, והם הופכים לזוג.
הפקה ושידור.
הסדרה הוזמנה רשמית על ידי ערוץ 4 במאי 2014 לאחר פיילוט מצליח שנוצר שנה קודם לכן. ה-BBC דחה בעבר את הסדרה לאחר שקרא את התסריט.
שם הסדרה לקוח מציטוט הבא מהסרט "זורבה היווני". "אני גבר, אז התחתנתי. אישה, ילדים, בית, הכל. הקטסטרופה המלאה."
הפסקול המקורי של הסדרה, "Catastrophe Theme", הולחן על ידי אולי ג'וליאן.
ב-28 בינואר 2015 חודשה התוכנית לסדרה שנייה ששודרה באוקטובר 2015. ג'יי האנט, מנהל הקריאייטיב הראשי בערוץ 4, אמר: "קטסטרופה היא פנינה קומית אמיתית. שרון ורוב עשו עבודה מפוארת ואנחנו כבר מצפים לעונה שנייה".
קארי פישר, המגלמת את מיה, אמו של רוב, נפטרה ב-27 בדצמבר 2016 זמן קצר לאחר סיום צילומי העונה השלישית. זה היה תפקידה הטלוויזיוני האחרון. פרק הסיום של העונה השלישית הוקדש לה, עם הכיתוב "For Carrie" ותצלום של פישר לאחר הקרדיטים.
ביקורות ופרסים.
בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2016 שרון הורגן הייתה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה להופעה הקומית הנשית הטובה ביותר עבורה הופעתה בסדרה. גם הורגן וגם דילייני זכו בפרס BAFTA לתסריטאי הטוב ביותר בקומדיה. הסדרה הייתה מועמדת לפרס פיבודי. ביולי 2016 קיבלה התוכנית מועמדות לפרס אמי של פרי טיים על כתיבה מצטיינת לסדרה קומית.
רוגל אלפר, מבקר הטלוויזיה של הארץ כתב:
מגורשים (יהדות מרוקו)
מגורשים (נקראים גם: קאסטיליאנוס) הוא כינוי ליהודים שחיו במרוקו ומוצא אבותיהם ממגורשי ספרד.
היסטוריה.
עם גירוש ספרד (1492) וגירוש פורטוגל (1497) פקדו את מרוקו גלי של הגירה של מגורשים. מסע ההגירה היה רווי סבל עבור המגורשים, אך עד מהרה הם התיישבו בערי הנמל ופנים הארץ במרוקו. ההיסטוריונים חלוקים בדעתם מהו מספר מגורשי ספרד באופן כללי, וכמה מהם הגיעו לצפון אפריקה בפרט. האומדנים המקובלים לגבי מספר מגורשי ספרד שהגיעו לצפון אפריקה נעים בין 40,000-20,000 אנשים.
בעקבות הגעתם של מגורשי ספרד ופורטוגל למרוקו נוצרו בקרב האוכלוסייה היהודית שתי קהילות: קהילות התושבים - אלה אשר התגוררו במשך דורות במרוקו, וקהילות המגורשים - שהורכבו מהמהגרים החדשים מחצי האי האיברי. התושבים דיברו בערבית וחלק דומיננטי מהמגורשים דיבר בשפת החכיתיה. היו הבדלים בין שתי הקהילות גם במנהגים הדתיים: בנוסח התפילה - המגורשים התפללו בנוסח הספרדים והתושבים בנוסח צפון אפריקה. בדיני כשרות הבשר התגלע ביניהן פולמוס הנפיחה. גם בדיני אישות היו חילוקי דעות. מפעם לפעם פרצו מחלוקות בין התושבים למגורשים, ולעיתים אף עימותים פיזיים, אך בהמשך היטשטשו גבולות חלוקה זו והקבוצות השתלבו האחת עם השנייה. למעט אזורים מסוימים ששמרו על השימוש בחכיתיה, כגון תטואן, טנג'יר, סאוטה ומלייה, ברוב המקומות דיברו צאצאי המגורשים בשפה הערבית.
ההבדל שנותר עד לעלייה ממרוקו בשנות הקמת המדינה הוא בשטר הכתובה. בחלק מהמקומות היא נכתבה לפי מנהג התושבים (הידוע גם בשם: "כתובה כדת"), אך לרוב היא נכתבה לפי תקנות המגורשים (ראו להלן). וכך כותב רבי יהודה בן עטר:
היו אומנם מקרים יוצאי דופן שבהם שמרו התושבים על מנהגיהם וניהלו את חייהם במוסדות נפרדים. המקרה הידוע הוא קהילת התושבים בפאס, הידועה בבתי הכנסת העתיקים: צלאת אל פאסיין ואבן דנאן.
תקנות המגורשים.
החל מגירוש ספרד יצרו רבני המגורשים בשיתוף עם מנהיגי קהילותיהם תקנות במגוון נושאים, תקנות אלו מכונות תקנות המגורשים. התקנות נהפכו במשך הזמן לקודקס ההלכתי של רובה של יהדות מרוקו והן גישרו בין המגורשים לתושבים.
מרבני המגורשים.
בין רבני המגורשים כיהנו שושלות של רבנים, בעיקר בעיר פאס. עם השושלות הידועות נמנות המשפחות: אבן עטר, אבן צור (פאס), אזולאי (בעיקר במרקש), ביבאס, בירדוגו, בן זמרה (או: "בן זמירו". בעיקר באספי), די אבילה, הצרפתי, טולידאנו, מונסונייגו (פאס), מנסאנו, סירירו (פאס), עוזיאל (פאס), פינטו (מרקש ומוגדור), קורייאט (מרקש, טיטואן ומוגדור).
מהרבנים המגורשים או מצאצאיהם, המזוהים עם קהילות המגורשים ומסורתן:
מיר מודיעין עילית
מודה אני (אלבום)
חיל האוויר של צה&quot;ל
כיכר לוביאנקה
כיכר לוביאנקה (ברוסית: Лубянская площадь), או בקיצור לוביאנקה במוסקבה היא ככר השוכנת כ- מצפון-מזרח לכיכר האדומה בעיר. ההיסטוריה מתעדת את שמה לראשונה בשנת 1480, כאשר הנסיך הגדול איוואן השלישי, שכבש את נובגורוד בשנת 1471, התיישב באזור עם אנשי נובגורוד רבים. הם בנו את כנסיית סופיה, שתוכננה בהשראת קתדרלת סופיה בנובגורוד וכינו את האזור "לוביאנקה" על שם רובע לוביאניצי בעיר הולדתם.
אטימולוגיה.
הכיכר כונתה במשך שנים רבות כיכר דז'רז'ינסקי (1926–1990) לכבוד מייסד שירות הביטחון הסובייטי פליקס דזרז'ינסקי שבתקופת ברית המועצות אף הוצב במרכז הככר פסל לכבודו. מאז 1991 נקראת הככר שוב בשם לוביאנקה והפסל לזכרו של דזרז'ינסקי הוסר, אם כי ישנם דיונים ערים להצבה מחדש של פסל לזכרו.
מרכז הכיכר.
בעבר עמדה מזרקה מול הבניין, במרכז כיכר לוביאנקה. בשנת 1958 הוחלפה המזרקה שבמרכז כיכר לוביאנקה בפסל בן 11 טון של פליקס דזרז'ינסקי ("ברזל פליקס"), מייסד הצ'קה, פסל מעשה ידי יבגני ווצ'טיץ'.
ב-30 באוקטובר 1990 הקים ארגון ממוריאל את אבן סולובצקי, אנדרטה לקורבנות הגולאג, אבן פשוטה ממחנה סולובקי שבים הלבן. בשנת 1991 הוסר פסלו של דז'רז'ינסקי על ידי מפגינים ליברלים בעקבות כישלון ניסיון ההפיכה נגד מיכאיל גורבצ'וב, ושמה המקורי של הכיכר הוחזר רשמית.
בשנת 2021 ראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין יזם הצבעה שתקבע האם להציב פסל של אלכסנדר נבסקי, גיבור הקרב על הקרח, במרכז הככר, או פסל של מייסד שירותי ביטחון הפנים הסובייטיים, פליקס דזרז'ינסקי.
בניין לוביאנקה.
כיכר לוביאנקה ידועה בעיקר בזכות בניין לוביאנקה המונומנטלי, שתוכנן על ידי אלכסנדר איוואנוב ונבנה בשנים 1897–1898 עבור חברת הביטוח "רוסיה" ונודע מאוחר יותר כמטה הק.ג.ב על גלגוליו השונים. מאז 1995 משמש כמטה שירות הביטחון הפדרלי של הפדרציה הרוסית.
"עולם הילדים".
מול בניין לוביאנקה ניצב סניף גדול של רשת "עולם הילדים" (Де́тский мир), חנות הילדים הגדולה באירופה, שנבנתה בשנים 1953–1957 ושוחזרה במלואה בשנת 2014. המבנה מכיל אטריום ראשי ובו תנועת השעון המכנית הגדולה בעולם הידועה בכינוי רקטה מונומנטל.
תחבורה.
תחנת הרכבת התחתית במוסקבה "לוביאנקה" פועלת מתחת לכיכר לוביאנקה.
מאינד סי.טי.אי.
מאינד סי.טי.אי. בע"מ (באנגלית: .MIND CTI Ltd) היא חברת תוכנה ישראלית המתמחה בפיתוח ושיווק מערכות חיוב לקוחות (בילינג) לשוק התקשורת. מאינד היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בנאסד"ק. מטה החברה ממוקם בייקנעם, ומרכז הפיתוח של החברה בעיר יאשי ברומניה.
היסטוריה.