הופיע כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
השתתף בפסטיבל מרלבורו בארצות הברית.
בעבר שימש בתור כנר ראשי של התזמורת הסימפונית תל אביב.
כיום, מופיע כסולן עם תזמורות ברחבי אירופה וברסיטלים, משתתף בפסטיבלים למוזיקה קאמרית בישראל וברחבי העולם ומשתף פעולה עם נגנים מהשורה הראשונה בעולם.
מאז שנת 2002 חבר ברביעיית הפסנתר הבינלאומית "מאהלר", ובשלישיית "ארטיס", עמן הוא מופיע בישראל ובאירופה.
כמו כן הוא מופיע עם אומנים מהשורה הראשונה בישראל ובעולם.
פעילות ניהול מוזיקלי.
אייל שילוח הוא המנהל האמנותי של פרויקטים בגליל העליון, ביניהם פסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת, כיתות האמן הבינלאומיות בצפת, ופרויקט " צפת עיר מנגנת".
חיים אישיים.
אייל נשוי לאורית שילוח (זמרת אופרה, מנצחת מקהלות ומורה לפיתוח קול) ולהם שני ילדים, מתגורר ברמת גן.
חסידות פיאסצנא
עליא מג'דה אל-מהדי
סמל פרוסיה
סמל פרוסיה היה סמלה של פרוסיה בגלגוליה השונים וכמוה, גם הוא השתנה מספר פעמים. עם זאת, המוטיב העיקרי היה עיט שחור שנקרא מאוחר יותר גם עיט הרייך.
היסטוריה.
ימי הביניים.
מקורו של העיט בסמלה של רומא העתיקה. מאוחר יותר אימץ קרל הגדול את העיט לסמלו כשהתמנה לקיסר הרומאים במה שנקרא מאוחר יותר האימפריה הרומית הקדושה. במאה ה-13 העניק פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לריבון המסדר הטבטוני, הרמן פון זלצה, את הזכות לשאת את העיט כסמלו. זה עוצב כמגן לבן ועליו צלב שחור שבמרכזו מגן זהב ובו מוטען העיט. מאוחר יותר הפך המגן לסמלו של המסדר כולו שהקים את מדינת המסדר הטבטוני שממנו צמחה פרוסיה.
ממלכת פרוסיה שהוקמה במאה ה-15 ושהייתה תחת חסותה של פולין שינתה את הסמל, כך שלעיט נוסף הכתר הפולני סביב צווארו וכן יד בשריון, מניפה חרב מעל ראשו.
במאה ה-16 הקומה דוכסות פרוסיה לאחר הרפורמציה הפרוטסטנטית ולכן הייתה פחות דתית בהנהגתה. הצלב הורד מהסמל ועל חזהו של העיט נוספה האות S שמסמלת את זיגמונד הראשון, מלך פולין. מאוחר יותר התווסף גם עיטור בעל עלי תלתן בקצותיו לכנפי העיט. במשך השנים התעדכנה האות שעל חזה העיט בהתאם לשמו של מלך פולין.
ממלכת פרוסיה.
לאחר שפרידריך הראשון הקים את ממלכת פרוסיה העצמאית ב-1701, הוא שינה את הסמל בהתאם. הוא הוסיף לעיט כתר מלכות על ראשו במקום זה של פולין, ידיו של העיט החזיקו בשרביט ובגלובוס (Globus cruciger) ועל חזהו הופיעו האותיות "FR" משולבות, המייצגות את המילים פרידריך המלך (Fridericus Rex). באותה שנה או בזו שאחריה, הוא איחד את סמלו עם סמל הנסיך הבוחר של ברנדנבורג והרחיב אותו. הסמל המלא הציג מגן שמוטענים בו כל סמלי המושבות והטריטוריות של פרוסיה ובמרכזם המגן עם העיט הפרוסי ומעליו כתר. מעל העיט הוצג הסמל עם השרביט המוזהב של הנסיך הבוחר ומתחת העיט היה מגן עם סמל משפחתו של פרידריך, מוכתר גם הוא. הסמל נתמך על ידי שני "אנשי פרא" אוחזים באלות, דמויות מתוך המיתולוגיה הקלטית והמיתולוגיה הגרמנית שמסמלות את "אדון החיות". מעל המגן הוצג כתר גדול והסמל כולו נעטף באפריון מפואר שמעליו עוד כתר.
ב-1709 הורחב הסמל כך שהוא הציג 36 סמלי טריטוריות ודוכסיות שעליהן שלטה או תבעה בעלות פרוסיה. שני אנשי הפרא החזיקו כעת דגלים עם סמלי פרוסיה וברנדנבורג. לכתר שמעל המגן נוספה קסדה עם מעטה שצדו האחד צבוע בצהוב וכחול - צבעי מגן הנסיך הבוחר, וצדו השני בשחור ולבן - כסמל פרוסיה. תחת המגן נוסף בסיס שעליו המוטו "Gott mit uns" (עברית: אלוהים עימנו). בראש הסמל נוספה ציצה בצורת העיט הפרוסי שמסמל את מסדר העיט השחור, שהעיטור שלו בצורת צלב מלטה כחול, הוצג בתחתית הסמל.
ב-1804, לאחר גדילתה של פרוסיה, גדל מספר הסמלים המוצגים בסמל ל-42 ונוסף לו עיטור מסדר העיט האדום.
לאחר נפילתו של נפוליאון קיבלה פרוסיה לידה שטחים במסגרת קונגרס וינה ומ-1817 הכיל הסמל 48 סמלים. בשלב זה החל השימוש בכמה סוגי סמלים: הסמל הגדול הכיל את כל המרכיבים שפורטו לעיל והוא השתנה מדי פעם בהתאם לשטחים שסופחו או נותקו מפרוסיה. הסמל הבינוני הציג גרסה מצומצמת ובה 12 סמלים נתמכים באנשי הפרא ומוקפים בעיטור העיט השחור. שנים עשר הסמלים היו: סמל פרוסיה (העיט השחור), סמל ברנדנבורג (העיט האדום), סמל נירנברג, סמל בית הוהנצולרן, סמל שלזיה, סמל הדוכסות הגדולה של הריין התחתון (ריינהאלד), סמל סקסוניה, סמל פומרניה, סמל מגדבורג, סמל וסטפאליה, סמל יוליך-קליווס-ברג וסמל פרובינציית פוזן. כמו כן היה בשימוש סמל קטן שהיה בנוי מהעיט השחור בלבד, עם אותם תומכים ועם כתר גדול.
ב-1873 שינה וילהלם הראשון, קיסר גרמניה את הסמל, עיטורי מסדר בית הוהנצולרן ומסדר הכתר הפרוסי התווספו, המוטו הועבר לכיפת האפיריון וצבעי הציצה השתנו לצבעי פרוסיה בלבד.
מדינת פרוסיה החופשית.
לאחר הכרזתה של מדינת פרוסיה החופשית ב-1918, וביטול מוסד המלוכה, השתנה הסמל לעיט שחור פשוט על רקע לבן, ללא סימני מלוכה.
ב-1933, עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון, עוצב הסמל כעיט שחור על רקע לבן, כשעל חזהו צלב קרס לבן, בידיו הוא מחזיק חרב כסופה וברקים זהובים ומעל ראשו הוחזר המוטו "Gott mit uns" ("אלוהים אתנו") .
מיץ פז
בית הכנסת מונטיפיורי
בית הכנסת מונטיפיורי הוא מבנה מהמאה ה-19 שנמצא ברמסגייט, במחוז קנט באנגליה. הבית היה בעבר בית הכנסת הפרטי של משה מונטיפיורי. בית הכנסת הוא בניין רשום מדרגה II*.
היסטוריה.
בשנת 1832. רכש משה מונטיפיורי אחוזה בשם "איסט קליף". בשטח זה הייתה בזמן הקנייה חממה בסגנון איטלקי שמשכה את עינו של מונטיפיורי והשפיעה על החלטתו. הוא בנה במקום את מעון הקיץ שלו, בצמוד לבית בנה מונטיפיורי גם בית כנסת. המיקום שנבחר הוא תל שממנו נשקף גן גדול. ביתו של מונטיפיורי נהרס עם השנים אולם בית הכנסת שרד ושימש את יהודי העדה הספרדית במקום. בית הכנסת התבסס על דגם של כנסיית אחוזה אנגלית, שבה הלורד ממנה את הכמרים והשמשים וכל המתפלל בה עושה זאת בחסות הלורד. בבית כנסת מינה מונטיפיורי את הרבנים, וחייב אותם ללמוד אנגלית ולהעביר את כל שיעוריהם ודרשותיהם בשפה זו. פתיחתו צוינה במסיבה רבת משתתפים שחלקם הגדול היה נוצרים מחוגם החברתי של מונטיפיורי ואשתו.בשנת 2007 חברת (General Practitioner (GP קבלה רשות להקים מרכז רפואי על שמו של מונטיפיורי, במקומו של בית האחוזה. זאת בתנאי שהחברה תקציב סכום כסף לשימור בית הכנסת והיער שמסביבו שנקרא גם הוא על שם מונטיפיורי. בטקס חנוכת המרכז הרפואי הביע צאצא של המשפחה, סימון סבג מונטיפיורי, את שביעות רצונו מכך שהמרכז נקרא על שם המשפחה. בישראל נעשו מספר פניות להעביר את עצמותיו של מונטיפיורי לקבורה בארץ, אולם בינתיים ללא תוצאות.
אדריכלות המבנה.
בית הכנסת הוא דוגמה מובהקת לאדריכלות שהתקיימה באנגליה בתחילת המאה ה-19, ושבה נבנו רבות מהכנסיות, הקרויה "סגנון Regency". האדריכל היה אחיין של יהודית מונטיפיורי אשתו של משה מונטיפיורי. זהו בית הכנסת היחיד באנגליה שעומד על אדמה פרטית, והראשון שתוכנן בידי אדריכל יהודי. הבית בנוי מלבנים ומכוסה בטיח מקושט. צורתו מלבנית בעל זוויות משופעות שממעל מתנשאת כיפה. גומחה דמוית חצי עיגול נמצאת כלפי מזרח ובה נמצא ארון הקודש. פרוזדור קטן ובו גרם מדרגות, מוביל לעזרת הנשים. בחזית הבניין שעון שנושא את הכתובת . מאוחר יותר נוסף לשעון סמל משפחתו של מונטיפיורי. במרכז האולם, כיפת הזכוכית מתומנת, המעוטרת בשוליה בקישוטים צבעוניים. על הקיר שנמצא מימין לכניסה כתובה תפילה בעברית שמכילה קטע באנגלית שתוכנו ברכה ותפילה לשלום בית המלוכה הבריטי ולמלך ג'ורג' החמישי. במקור הייתה הברכה מכוונת למלכה ויקטוריה, אך זו הועברה לבית כנסת בעיר בריסטול. והכתובת הנוכחית נעשתה לכבוד חגיגות מאה השנה לבית הכנסת בשנת 1933. במקור קירות בית הכנסת היה צבועים לבן. העמודים משיש וגרניט בצבעי אפור ורוד ושמנת, נוספו על ידי יורשיו של מונטיפיורי בשנת 1912. הרהיטים מעץ האלון ושבכת הברזל נוספו בשנת 1933. באותו זמן נוספו לבית הכנסת גם חלונות מזכוכית צבעונית, בצד הצפוני והדרומי של הבניין. מעקה עזרת הנשים עשוי שבכת עץ גבוהה בצורת רשת. בספסלי הישיבה עדיין נותר שלט המורה על מקומה של לידי מונטיפיורי (כיסא מספר 3).בזמן האחרון, חודש גג בית הכנסת והבניין שופץ מבפנים ומבחוץ. תשמישי הקדושה שהיו במקום הועברו למקום מוגן. זאת לאחר שבשנת 2000 נגנבו מבית הכנסת שני רימונים אחד מהם הולנדי מהמאה ה-18.
הקבר.
סמוך לבית הכנסת נמצא הקבר של מונטיפיורי ואשתו יהודית. לזוג שהיה חשוך בנים היה יחס מיוחד לקבר רחל שהתבטא גם בצורת קברם שהוא העתק של קבר רחל המקורי. בשנת 1841 השיג מונטיפיורי פירמן, מטעם הסולטאן אבדילאזיז לבנית חדר נוסף לקבר ולשיפוץ המבנה כולו.קבר מונטיפיורי בנוי כקובייה ומעליה כיפה. הכניסה ממרפסת שפתחה מקושת, מעליה כתובת מתוך תפילת אדון עולם: התקרה בתוך מבנה הקבר עשויה זכוכית צבעונית וזהו הקישוט היחידי שקיים בו. שני הקברים שבתוכו זהים בצורתם עם מכסה שיש ופניהם לעבר ירושלים, הרצפה עשויה אריחי קרמיקה. במרפסת מעקה ברזל בסגנון מורי. מחוץ לקבר על גבי מסד, מונח עמוד אבן בזלת מהגליל שמונטיפיורי הביא עמו בחזרתו מהלבנט.
הסכם ירושלים 1940