הביטוי "בית אל" (או בלי רווח: "ביתאל") נמצא בכתובות מהחל מהמאה השביעית לפנה"ס. כך בקצרה במכתבי יב. ובחוזה שערכו אסרחדון מלך אשור ובעל I מלך צור, בשנת 677 לפנה"ס, הוטחו קללות שונות על ראשו של מלך צור אם יפר את הברית, ביניהן: "ביתאל וענת-ביתאל יובילו אותך לפני ארי טורף אדם". בנוסף מוזכרים השמות "אשםביתאל" (אשם-בית-אל) ו-"חרמביתאל" (חרם-בית-אל) ונזכרים שמות אנשים הכוללים את הביטוי, כמו ביתאלנתן, ביתאלעקב, ביתאלדן וביתאלתקם. בתרגום היווני של כתבי הפיניקים מוזכר אל בשם ביתילוס, אחיו של דגון ואל. בהמשך, מתואר כי אל השמים יצר אבני "בתיליה". כנראה שמדובר בצורת הרבים לשם ביתאל, והכוונה לאבנים מקודשות, המזכירות את האבן בסיפור חלום יעקב בספר בראשית המתרחש בבית אל. יעקב יוצק עליה שמן ואומר: "וְהָאֶבֶן הַזֹּאת אֲשֶׁר שַׂמְתִּי מַצֵּבָה יִהְיֶה בֵּית אֱלֹהִים". לפי בנימין זומר, מצבת האבן אינה רק חפץ פולחני בתוך המקדש העתידי, שהוא כולו בית אלוהים, אלא היא עצמה משמשת כבית אלוהים.
על בסיס ממצאים מהם עולה כי בית אל היה גם שמו של אל ולא רק שם מקום, חוקרים כדוגמת אלכסנדר רופא הציעו שעל שמו נקראה העיר. סברה זו מסתמכת על הכתוב בבראשית (לא, יג): "אָנֹכִי הָאֵל בֵּית אֵל אֲשֶׁר מָשַׁחְתָּ שָּׁם מַצֵּבָה אֲשֶׁר נָדַרְתָּ לִּי שָׁם נֶדֶר עַתָּה קוּם צֵא מִן הָאָרֶץ הַזֹּאת וְשׁוּב אֶל אֶרֶץ מוֹלַדְתֶּךָ." לפי פירוש זה המילה "שם" המופיעה בפסוק פעמיים נוספה לו במטרה לשנות את משמעותו ולהפוך את בית אל משם האל לשם מקום התגלותו. בנוסף רופא מזכיר עדויות מן העת העתיקה ולפיהן השם "ביתאל" ניתן לאבנים אשר האמינו בכוח חיים הטמון בהן. אך המהלך של "ריכוז הפולחן" ויצירת דת מונותיאיסטית לא איפשרה לאלים לשמור על עצמאותם והם נעשו בהדרגה לכפופים ל"יהוה" אלוהי ישראל או אף מזוהים עמו. אסטרטגיה נוספת להכלת האל "ביתאל" בתאולוגיה המקראית, שאינה סותרת את האסטרטגיות האחרות, היא הפיכת "ביתאל" משמו של האל עצמו לשם המקום שהאל שוכן בו. לפי רופא, גם בנבואת ירמיהו: "וּבֹשׁ מוֹאָב מִכְּמוֹשׁ כַּאֲשֶׁר בֹּשׁוּ בֵּית יִשְׂרָאֵל מִבֵּית אֵל מִבְטֶחָם" (), הביטוי "בית אל" אינו מתייחס לבמה שהוקמה במקום אלא לאל שזהו שמו, כפי שכמוש הוא שם של אל. ובפסוק "וַיִּשְׁלַח בֵּית אֵל שַׂר אֶצֶר וְרֶגֶם מֶלֶךְ וַאֲנָשָׁיו לְחַלּוֹת אֶת פְּנֵי ה'" () הוא מציע ש"בית אל" הוא חלק משם אדם המתייחס לאל בית אל וכוונתו שאל זה יגן על שר אצר.
מנגד, לדעת משה דוד קאסוטו בעקבות רש"י, הסבר הביטוי "אָנֹכִי הָאֵל בֵּית אֵל" הוא שהמילה "בית", בייחוד בסמיכות, מורה על הוספת התחילית ב', כלומר 'אנוכי האל [ב]בית אל'. כך לדוגמה: "בית אביך" (), "בית אישה" () ו"בית לחם" (). וכן גם באוגריתית. ולדעת בנימין זומר, השם "האל בית אל" מציין צורת התגלות של אלוהי ישראל המזוהה עם המקום בית אל, בדומה לכתובות שנמצאו בכונתילת עג'רוד המזכירות את "ה' תימן" או "ה' שומרון", ולהבדיל - "בעל פעור", "בעל צפון", ו"בעל גד" הנזכרים במקרא כשמות מקומות. קאסוטו הציע שההערצה למקדשי האלים הכניסה בלב הבריות את הדעה שאף המקדשים עצמם הם מעין אלים, במיוחד ביתו של אבי האלים אל.
בית אל במקרא.
בספר בראשית נאמר כי תחנתו השנייה במסעו של אברהם אל ארץ כנען הייתה בין בית אל לבין העי.
על פי המסופר בבראשית יעקב אבינו חלם במקום על "סולם יעקב" והמלאכים העולים ויורדים בו, כאשר ברח מפני עשו לחרן. כשקם נדר נדר והקים מצבה לשם אלוהיו. שנים לאחר מכן כאשר אלוהים התגלה בפניו וביקש ממנו לשוב לארץ ישראל, התגלה אליו בשם "האל בית אל". שם גם נקברה דבורה, מינקת רבקה.
על פי ספר יהושע, (; ), בית אל היה הגבול בין נחלת שבט בנימין לנחלת שבט אפרים. בתחילת ספר שופטים מסופר כיצד כשבני יוסף כבשו את העיר הם נעזרו בתושב העיר כדי לגלות את פתחה ובתמורה שלחו אותו ואת משפחתו. על פי הכתוב בספר שופטים בית אל נחשבה לעיר מקודשת ובזמן פרשת פלגש בגבעה הייתה מקום ארון הברית ומקום מושבו של פנחס בן אלעזר הכהן. בשעת משבר הלכו השבטים לבית אל, לשאול האם להמשיך במלחמה כנגד שבט בנימין. בספר שמואל בית אל נזכרת כעיר ששמואל הנביא עובר בה כאשר הוא מסתובב בארץ לשפוט את ישראל.
בתקופת הפילוג בין ממלכת יהודה וממלכת ישראל, הציב ירבעם בן נבט מלך ישראל אחד מעגלי הזהב בבית-אל, ששימשה אתר פולחני מרכזי בממלכת ישראל. שלוש מאות שנה אחר כך ניתץ המלך יאשיהו את הַמזבח בבית אל במסגרת מאבקו בעבודת האלילים ובפולחן שהתבצע מחוץ לבית המקדש.
ממצאים חוץ-מקראיים.
תל בית אל הקדומה ממוקם בכפר ביתין, שיושב על הפאה הדרומית-מזרחית של העיר הקדומה ונמצא כ-2 ק"מ דרומית-מזרחית לבית אל המודרנית.
הראשון שזיהה את העיר היה אדוארד רובינסון ב-1838. בשנת 1927 חפר הארכאולוג ויליאם פוקסוול אולברייט חפירת בדיקה מטעם בית הספר האמריקאי לחקר המזרח וחשף את חומת העיר הצפונית בתל. אולברייט טען שוב כי מדובר בבית אל הכנענית והישראלית. אולברייט חזר וערך חפירה מקיפה באתר בשנת 1934. עונות חפירה נוספות בוצעו בתל בשנים 1954, 1957 ו-1960 על ידי ג'יימס ליאון קסלו שוב מטעם בית הספר האמריקאי לחקר המזרח.
במסגרת הסקר הארכאולוגי של ישראל בשנת 1968, סקר את האתר הארכאולוג זכריה קלאי.
הממצאים שנמצאו בחפירות התל מתוארכים החל מתקופת הברונזה הקדומה (בעיקר חרסים סכיני צור, עצמות בעלי חיים וכתמי דם) ושרידי יישוב החל מהברונזה הבייניימית שכללו במת פולחן בצד הצפון מערבי של העיר, כנראה לאל הכנעני "אל", אבי הפנתיאון הכנעני. בתקופת הברונזה הבייניימית II בוצרה העיר לראשונה בחומה, חומה זו עברה על הבמה (שנהרסה) בחומה נקבעו שני שערים, האחד בציד הצפון מערבי ושער נוסף נבנה בצד הצפון מזרחי. במרכז העיר מוקם מקדש במקום הבמה בו נמצאו צלמיות של עשתורת. העיר נכבשה ב-המאה ה-16 לפנה"ס בידי שושלת הפרעונים ה-18. אחד הממצאים המעניינים שנתגלו מתקופה זו הייתה חותמת גלילית, ועליה ציור של בעל ועשתורת, כתובה בכתב חרטומים מצרי ליד הציור.
בתקופת הברונזה המאוחרת II, במאה ה-14 לפנה"ס, הפכה בית אל לעיר עשירה. בחפירות נחשפו בנייני מגורים רחבי מידות, חווה גדולה, עם שורת חדרים בנויים מסביב לחצר מרכזית גדולה. חדרים אלה היו מרוצפים ריצוף של אבן וטיט. והייתה בה מערכת ביוב מסועפת. כן נתגלה בית בד לתעשיית שמן זית, עם כל הכלים שבו, וערימות של זיתים מעובדים בצידו.
בתקופת הברזל II, במאה העשירית לפני הספירה ותחילת המאה התשיעית לפני הספירה, בעקבות חדירת הפלשתים לארץ ישראל ירדה העיר ממעמדה. הבתים היו פחות מפוארים וכלי החרס פשוטים. עם זאת אין ממצאים המעידים על התיישבות של פלשתים במקום. מהמאה השמינית לפני הספירה נמצאו ממצאים המעידים על
כיבוש האזור על ידי ממלכת אשור (כנראה על ידי סרגון השני), בעיקר כלי פולחן אשורי. התל היה כלול בשטח של מחוז שמרון של האימפריה האשורית. לאחר התפוררות האימפריה האשורית והכיבוש הבבלי נכללה העיר בשטחה של הממלכה האחמנית. היישוב במקום מתקיים לכל אורך התקופה ההלניסטית בארץ ישראל ועד לתקופה הביזנטית בארץ ישראל. מסגד הכפר ביתין בנוי על שרידי כנסייה ביזנטית.
בית אל בהר אפרים.
על דבורה הנביאה נאמר כי מקום מושבה היה תחת תומר דבורה, בין הרמה ובין בית אל בהר אפרים. לדעת יואל אליצור שני יישובים אלו היו בנחלת אפרים ואינם זהים לרמה ובית אל שהיו בנחלת שבט בנימין. לדבריו, יש לזהות את בית אל שבהר אפרים עם הכפר ביתילו שנמצא כ-12 ק"מ צפונית-מערבית לרמאללה, מדרום ליישוב נווה צוף (חלמיש לשעבר). הצעה זאת נתמכת גם על ידי מחברי אטלס דעת מקרא.
הגבירה מהאגם
הגבירה מן האגם
בפטימבי גומיס
בפטימבי "בפה" גומיס (בצרפתית: Bafétimbi "Bafé" Gomis; נולד ב-6 באוגוסט 1985 בלה-סיין-סור-מר, צרפת) הוא כדורגלן צרפתי ממוצא סנגלי המשחק בעמדת החלוץ בגלאטסראיי בעבר שיחק במשך ארבע עונות בסנט אטיין, במדיה נחשב לאחד השחקנים הצעירים הטובים בצרפת לאחר שהיה מלך השערים של הקבוצה במשך שלוש שנים ברציפות (2007-2009).
קריירת מועדונים.
סנט אטיין.
לאחר שלוש שנים בקבוצות הנוער והמילואים של מועדון הכדורגל סנט אטיין, עלה גומיס באמצע עונת לקבוצה הבוגרת (דאז בליגה הצרפתית השנייה) ועם שני שערים ב-11 הופעות סייע לה לזכות באליפות הליגה ולהעפיל לליגת העל הצרפתית. במחצית העונה שלאחר מכן הושאל לטרואה מהליגה השנייה ועם שישה שערים ב-13 משחקים הוביל אותה למקום השלישי בליגה והעפלה לליגה הראשונה.
בעונת שב לסנט אטיין, אך הפגין יכולת חלשה וסיים את העונה עם שני שערים בלבד ב-24 משחקים. בעונה הבאה כבר היה משמעותי בהרבה ברוצטייה של סנט אטיין ואף היה מלך השערים שלה עם 10 שערים ב-30 משחקים. עונת הייתה עונת השיא של גומיס בסנט אטיין, הוא הבקיע 16 שערים ב-34 משחקים ודורג שלישי בטבלת מלך השערים של הליגה הצרפתית. כמו כן, הוביל את קבוצתו למקום החמישי בסיום העונה ולהעפלה למוקדמות גביע אופ"א.