צעדות למען זכויות להט"ב מתקיימות מדי שנה בבירת בריסל מאז 1996, כאשר אירועים דומים נערכו לסירוגין בשנים קודמות הן בבריסל והן בערים בלגיות אחרות. הצעדות אמנם בעלות אופי חגיגי, אך הן משמשות גם להצגת רשימת דרישות של חברי הקהילה הלאומית. הרשימה עודכנה מספר פעמים וכללה דרישות לחוקים נגד אפליה, הכללת מערכות יחסים חד-מיניות בחינוך מיני וזכות לאימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים. בצעדת 2007, חלק מהמשתתפים נראו עם הכרזה "תודה לך ורהופשטדט!", בהתייחס לעובדה שנישואים חד מיניים בבלגיה ורפורמות למען תושבי להט"ב אחרות מומשו על ידי שתי הממשלות הראשונות של ראש הממשלה גיא ורהופשטדט.
לפני 1998 נערכו הצעדות תחת השם רוז זטרדג – סמדי ורד ("שבת ורודה"). השם אומץ לצעדת ההפגנה הבלגית הראשונה אי פעם למען זכויות הומוסקסואלים ב-1979, שלקחה השראה מסדרת הצעדות ההולנדיות עם אותו השם שנערכו לראשונה שלוש שנים קודם לכן ב-1977. צעדת 1979 אורגנה ב-5 במאי בבריסל, עם הצעדות הבאות בשנתיים הבאות באנטוורפן ובריסל בהתאמה. לאחר סדרה קצרה ראשונה זו של אירועים שנתיים, רק בשנת 1990 התקבלה ההחלטה לארגן שוב את הצעדות באופן קבוע, החל מחדש ב-5 במאי באנטוורפן ולאחר מכן בקיום דו-שנתי בגנט ושוב באנטוורפן. הבחירה האחרונה בעיר נבעה על ידי מה שמכונה "יום ראשון השחור", כאשר מפלגת הימין "Vlaams Blok" (כיום "Vlaams Belang") אשר הייתה ידועה בהתנגדותה לזכויות להט"ב, השיגה ניצחון אלקטורלי גדול באנטוורפן. ב-1996 צעדת "שבת ורודה" הועברה לבריסל ללא הגבלת זמן, והפכה לאירוע שנתי מאז. בשנה שלאחר מכן, רשימת הדרישות הוצגה לראשונה באופן בולט על 10 כרזות גדולות שנשאו על ידי המשתתפים לאורך הצעדה. בשנת 1998 שונה שמה ל-"גאווה לסבית והומוסקסואלית בלגית" (BLGP), ולאחר מכן ב-2009 ל-"גאווה בלגית". במהדורת המצעד לשנת 2019 בבריסל, השתתפו מספר שיא של צועדים מאז היווסדותו, עם מעל ל-100,000 איש.
בשנת 2013, אנטוורפן הייתה העיר המארחת של מהדורתם השלישית של קיום משחקי הספורט בקרב ספורטאי להט"ב הידועים כ-"משחקי האאוט העולמיים" (World Outgames) אשר כללו כ-36 תחרויות בענפי ספורט שונים אשר אורגנו על ידי איגוד הספורט הבינלאומי של הומואים ולסביות (Gay and Lesbian International Sport Association).
פוליטיקה.
מספר פוליטיקאים בלגיים מוכרים כהומוסקסואלים גלויים, שתי דוגמאות בולטות הן ראש ממשלת בלגיה לשעבר, אליו די רופו ושר החינוך הפלמי לשעבר (בממשלת פיטרס השנייה), פסקל סמט. חברי להט"ב בפרלמנט הפלמי כוללים, בין היתר, את פיט דה ברוין, לורין פריס וראש עיריית וולן אלס רובינאס.
זכויות להט"ב נתמכות על ידי המפלגות הפוליטיות העיקריות. בהצבעה על הצעת חוק נישואים חד מיניים, הליברלים והדמוקרטים הפלמיים, המפלגה הנוצרית-דמוקרטית (פלמים), המפלגה הסוציאליסטית (ולונים), המפלגה הסוציאליסטית (פלמים), מפלגת אקולו, המפלגה הירוקה ומפלגת האיגוד העממי הצביעו בעד למעט מספר נמנעים, בעוד שהבלוק הפלמי והחזית הלאומית הצביעו נגד, מפלגת המרכז הדמוקרטי-הומניסטי הצביעו נגד לצד מספר נמנעים והתנועה הרפורמית הצביעה באופן מחולק. מפלגת הימין פלאמס בלאנג (לשעבר הבלוק הפלמי) התנגדה לנישואים חד מיניים ולזכויות להט"ב באופן רחב יותר, אך ריככה את עמדתה בשנים האחרונות. ב-2015, מנהיג המפלגה טום ואן גריקן הצהיר כי המפלגה לא תפעל להתנגדות לנישואים חד מיניים בעוד חבר הפרלמנט הפלמי פיליפ דה וינטר הצהיר לעיתון "דה סטנדרט" בשנת 2014 כי המפלגה מאשרת כעת נישואים חד מיניים. ב-2 באפריל 2014, הפרלמנט הפלמי אישר 96–0 (עם 15 נמנעים) החלטה שהוצגה על ידי חבר הפרלמנט פיט דה ברוין ונתמכה על ידי כלל המפלגות הפוליטיות מלבד ולאמס בלאנג, הקוראת לממשלה לנקוט צעדים לתמיכה וקידום הקבלה של טרנסג'נדרים בחברה הבלגית.
בבחירות לפרלמנט האירופי ב-2014, רופאת הנשים של בית החולים האוניברסיטאי גנט, פטרה דה סטר, הייתה במקום השני ברשימת המועמדים מטעם המפלגה הירוקה, מה שסימן בפעם הראשונה שנציגה טרנסג'נדרית בלגית הייתה מועמד לפרלמנט האיחוד האירופי. דה סאטר כיהנה כחברה בסנאט הבלגי מאז יוני 2014, והצטרפה לפרלמנט האירופי עבור מפלגת הירוקים האירופית לאחר הבחירות ב-2019. היא עזבה את הפרלמנט האירופי ב-2020, והושבעה לתפקיד שרת שירות המדינה באוקטובר אותה שנה.
לאחר הבחירות לפרלמנט האירופי ב-2014, הברית הפלמית החדשה (N-VA) ספגה ביקורת על הצטרפותה לקבוצה הפרלמנטרית של השמרנים והרפורמיסטים האירופים, המכילה מפלגות הומופוביות. עם זאת, המפלגה טענה כי חבריה יצביעו בעד זכויות להט"ב, והוסיפה כי "זו ההזדמנות לשנות דעות של מפלגות אחרות בקבוצה זו".
מדיה.
סדרות טלוויזיה בלגיות פופולריות כגון "Thuis" ,"Skam" ,"Belgique" ו-"wtFOCK" (בעוד שהשתיים האחרונות הן עיבודים לסדרה הנורווגית סקאם) מציגות דמויות להט"ב בעלילותיהן. איש הטלוויזיה הבלגי הראשון אשר "יצא מהארון" בפומבי כהומוסקסואל היה הזמר וויל פרדי בשנת 1970, בתקופה בה הנושא עדיין הוגדר כטאבו בחברה הבלגית. בשנת 2018, העיתונאי בו ואן שפילבק יצא מהארון כאדם טרנסג'נדר. הכרזתו זכתה לסיקור תקשורתי נרחב.
המגזין עם נגה ניר נאמן
המגזין עם נגה ניר נאמן היא תוכנית חדשות ואקטואליה שבועית, שמנחה נגה ניר נאמן בערוץ רשת 13. התוכנית יצאה לאור ב-14 באוגוסט 2020 והיא משודרת כל יום שישי בשעה 17:05, לפני "אלמוג בשישי" .
היסטוריה.
נגה ניר נאמן היא עיתונאית, כתבת לענייני צרכנות בחדשות 13, ומגישה את מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 13. לפני שהחלה להגיש בתוכנית המגזין, היא הייתה מגישה את התוכנית "לפני החדשות", לסירוגין.
ב-25 באוקטובר 2020, החליקה ניר נאמן בבית מלון במהלך צילומי כתבה נפגעה בגבה ופונתה למרכז רפואי קפלן. בעקבות המקרה, היא נעדרה מהמסך לכמה שבועות, ואותה החליפה דנה גוטר בהנחיית התוכנית.
אלי הוכנברג
אלי הוכנברג (נולדה ב-1 באפריל 1992) היא עיתונאית ישראלית המשמשת ככתבת דיפלומטית ומגישת חדשות בערוץ החדשות הבינלאומי i24NEWS בשפה האנגלית. בעבר שימשה כתבת פלילים ועורכת חדשות בגלי צה"ל.
קריירה עיתונאית.
הוכנברג נולדה וגדלה בהרצליה שם מתגוררת עד היום. כשהייתה בת 10 הגישה את תוכנית החדשות לילדים "חמש וחצי" לצד אברי גלעד ואלי אילדיס בערוץ הילדים. היא סיימה בהצטיינות את לימודי התיכון במגמת הקולנוע בתיכון הארצי לאומנויות "תלמה ילין" וסרט הגמר הדוקומנטרי שלה זכה בפרסים בפסטיבלים. שימשה כיו"ר מועצת התלמידים של מחוז תל אביב ודוברת מועצת התלמידים הארצית.
את שירותה הצבאי בין השנים 2010–2013 עשתה בתחנת הרדיו הצבאית גלי צה"ל במחלקת האקטואליה שם שימשה בין היתר ככתבת פלילים ועורכת חדשות.
מיד לאחר שחרורה, ועם הקמת הערוץ, הצטרפה לערוץ החדשות הבינלאומי i24NEWS שם החלה דרכה ככתבת במהדורה המרכזית. זמן קצר לאחר מכן מונתה לכתבת הדיפלומטית של הערוץ וסיקרה, בין היתר, את שיחות הגרעין בין איראן והמעצמות, התלוותה לנסיעות ראש הממשלה בחו"ל והעבירה שידורים חיים מרחבי העולם. כחלק מתפקידה, הובילה את סיקור מערכות הבחירות הרבות בישראל וכן סיקרה מהשטח את אירועי ההסלמה ברצועת עזה, בגבול הצפון, במזרח ירושלים ובגדה המערבית.
בנוסף לתפקידה ככתבת המדינית והפוליטית הבכירה, הוכנברג מגישה מהדורות ותוכניות חדשות בערוץ.
השכלה.
הוכנברג היא בוגרת תואר ראשון בממשל דיפלומטיה ואסטרטגיה, ותואר שני בלוחמה בטרור וביטחון לאומי בבית הספר הבינלאומי באוניברסיטת רייכמן.
בוגרת תוכנית ההכשרה המובילה של מחלקת המדינה האמריקאית למנהיגות (IVLP).
קפטן וולקונוגוב ברח
קפטן וולקונוגוב ברח (ברוסית: Капитан Волконогов бежал) הוא סרט עלילתי בבימויהם של נטשה מרקולובה ואלכסיי צ'ופוב, בהפקה משותפת של רוסיה, אסטוניה וצרפת. הקרנת הבכורה התקיימה בספטמבר 2021 בפסטיבל הסרטים ה-78 של ונציה.
עלילה.
הסרט מתרחש בברית המועצות שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. קפטן פיודור וולקונוגוב משרת בנ.ק.ו.ו.ד., המשטרה החשאית הסובייטית. הוא ביחסים טובים עם ההנהלה, עמיתיו מכבדים אותו. אבל יום אחד חייו משתנים באופן דרמטי — הוא מוכרז כפושע. הקפטן מצליח להימלט לפני שנעצר. בן לילה הוא הופך למנודה שמבוקש על ידי עמיתים לשעבר ברחבי העיר. בלילה מופיע לוולקונוגוב שליח מהעולם האחר ומזהירו שאחרי המוות ילך לגיהנום, אבל יש לו הזדמנות לשנות את גורלו ולעלות לגן עדן אם יחזור בתשובה, ואם לפחות אחד מקורבנותיו יסלח לו...
הקרנת בכורה וקבלה.
הסרט קיבל תמיכה ממשרד התרבות של הפדרציה הרוסית, קרן Kinoprime לפיתוח צילום עכשווי, הקרן האירופית Eurimages לתמיכה ביצירה משותפת של קולנוע, משרד התרבות האסטוני וקרן הקולנוע האסטונית. חברת הסרטים "מקום הכוח" ו־LOOKFILM (רוסיה), Homeless Bob Production (אסטוניה) ו־Kinovista (צרפת) היו אחראיות על ההפקה. המפיקים הם ולרי פיודורוביץ', יבגני ניקישוב, אלכסנדר פלוטניקוב, מפיקים שותפים: קטרין קיסה, צ'ארלס-אוורארד צ'כוב ונדז'דה זאיונצ'קובסקיה.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בספטמבר 2021 בפסטיבל ונציה ה-78. הסרט זכה בפרס הראשי - אריה הזהב.
הסרט זכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל הפתוח ה-32 של קינוטאבר (2021), כמו גם בקטגוריית הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי XXX בפילדלפיה. הסרט קיבל את פרס חד קרן המוזהב לשנת 2021 במועמדויות לסרט הטוב ביותר, לתסריט הטוב ביותר ולשחקן הטוב ביותר (יורי בוריסוב).
בדצמבר 2021, הסרט הוכרז כמועמד לפרס נשר הזהב הרוסי.
טאלטוש