בהרכב ובמבנה סלעי המשקע בים המלח ישנן עדויות לאקלים הקדום ששרר באזור ולרעידות אדמה קדומות שהתרחשו בו. במחקריו בים-המלח בשיתוף עם המכון למדעי כדור הארץ בפוטסדם, גרמניה (GeoForschungsCentrum Potsdam), שיחזר בן-אברהם את האקלים עד לפני 2200 שנה. נכון ל-2009 הוא אחד המדענים הראשיים בפרויקט בינלאומי גדול שנועד לקדוח לעומק 400-300 מטרים מתחת לקרקעית ים המלח במקום בו עומק המים כ-250 מטרים. הקידוח, שנערך בסיוע ארגון International Continental Drilling Project (ICDP), ייתן מידע על השינויים האקלימיים ורעידות האדמה שהתרחשו באזור בחצי מיליון השנים האחרונות. בקידוח זה שאמור להתבצע ב-2010 יתקבל גלעין רצוף שיאפשר קבלת מידע ברזולוציה של שנה וישתתפו בו עשרות מדענים מכל העולם.
צבי בן אברהם
רנה זייצוב מרכס
ניו יורק דיילי ניוז
ניו יורק דיילי ניוז (באנגלית: New York Daily News) הוא עיתון אמריקאי הממוקם בעיר ניו יורק. הוא היה היומון הראשון בארצות הברית שהודפס בפורמט טבלואיד. הוא הגיע לשיא תפוצתו ב-1947, עם 2.4 מיליון עותקים יומיים. נכון לשנת 2019 היה העיתון האחד-עשר בתפוצתו בארצות הברית, עם מכירות של כ-200,000 עותקים יומיים.
מאז הקמת העיתון ב-1919 זכו כתביו באחד עשר פרסי פוליצר.
היסטוריה.
העיתון נוסד ב-24 ביוני 1919 על ידי ג'וזף מדיל פאטרסון, נכדו של מייסד שיקגו טריביון ג'וזף מדיל. פטרסון היה המוציא לאור של הטריביון יחד עם בן דודו - רוברט ר. מקורמיק, אך השניים ידעו מחלוקות רבות אודות התוכן הפובליציסטי של העיתון. לבסוף הוחלט כי פטרסון יקים עיתון חדש בניו יורק שיהיה בבעלות הטריביון.
לאחר פגישה עם המוציא לאור של הדיילי מירור הבריטי, החליט פטרסון להקים את עיתונו החדש בפורמט טבלואיד, עליו שמר העיתון מאז. על אף שהעיתון לא היה להצלחה מסחררת מיד עם הקמתו, הרי שלאחר שנה הופץ בלמעלה מ-100,000 עותקים וחמש שנים לאחר מכן - ביותר ממיליון. העיתון שגשג תקופה ארוכה ואף היה לבעליהם של תחנת רדיו וערוץ טלוויזיה מקומיים.
מגמת השגשוג רבת השנים של העיתון התהפכה וזה נקלע לקשיים במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90. ההפסדים והקשיים הכלכליים הביאו את חברת האם - הטריביון - להציע את העיתון למכירה. ב-1991 העיתון נקנה על ידי המיליונר רוברט מקסוול, אך משזה נפטר זמן קצר לאחר מכן שוב היה עתידו לוט בערפל. ב-1993 נקנה העיתון על ידי מורטימר צוקרמן. מהגר יהודי מקנדה שנעשה אחד מאילי הנדל"ן הבולטים באמריקה, והשתמש בחלק ניכר של הונו האישי לרכוש לעצמו עיתונים. בבעלותו היה גם שבועון החדשות "יו.אס. ניוז אנד וורלד ריפורט" בוושינגטון.
במשך שנים רבות היה "ניו יורק דיילי ניוז" הצהובון המוביל בעיר, מבחינת מספר העותקים היומי שמכר. איל התקשורת המיליארדר רופרט מרדוק רכש את העיתון המתחרה "ניו יורק פוסט" ב-1993, לאחר שגם הוא נקלע לקשיים כספיים. מרדוק ביקש להגדיל את התפוצה של "הפוסט" על חשבון ה"דיילי ניוז", ובספטמבר 2000, הוריד את מחיר גיליון יום חול ל-25 סנט מ-50 סנט. בעקבות שינוי המחיר תפוצת "הניו יורק פוסט" זינקה ב-45% ל-620,000 עותקים יומיים ב-2003, עם זאת באותה עת "ניו יורק דיילי ניוז" עדיין הוביל עם 737,000 עותקים. ה"דיילי ניוז" הוביל גם בצורה משמעותית בימי ראשון, עם מכירות של 811,000 עותקים לעומת 420,000 של ה"ניו יורק פוסט". בשנת 2008, שוב נקלעו מרדוק וצוקרמן למאבק, הפעם על רכישת היומון "ניוזדיי" מלונג איילנד, שהיה השלישי בתפוצתו במדינת ניו יורק. לבסוף חברת "כייבלוויז'ן" רכשה את העיתון.
בעקבות המעבר לקריאת חדשות באינטרנט, סבל העיתון מירידה חדה בתפוצתו, הוא צבר הפסדים כבדים ומספר העובדים בו קוצץ באופן משמעותי. במהלך שנת 2015 ניסה מורטימר צוקרמן למכור את העיתון, אך לא מצא רוכשים שישלמו את הסכום שביקש עבורו. לבסוף מכר את העיתון, לחברת "טרונק", המוציאה לאור את העיתונים "לוס אנג'לס טיימס" ו"שיקגו טריביון", תמורת דולר אחד, בנוסף לללקיחת התחייבויות של ההוצאות תפעוליות ותשלומי פנסיה, בספטמבר 2017.
בעקבות מגפת הקורונה הודיעה העיתון, ביולי 2020, על סגירת משרדי המערכת, כך שכל העיתונאים שלו יעבדו מביתם באופן קבוע.
חברת האם של העיתון, Tribune Publishing, נרכשה על ידי "אלדן גלובל קפיטל" במאי 2021.
זהות העיתון.
כשנה לאחר הקמתו החל העיתון להשתמש בסלוגן "עיתון החדשות המצולמות של ניו יורק" (New York's Picture Newspaper), על השימוש בו הקפיד במשך שבעים שנים. הסלוגן, לצד סמל העיתון אשר כלל מצלמה, הדגיש את ייחודו של העיתון בתקופת הקמתו - הדגש הרב על צילום האירועים החדשותיים. ברבות השנים ניסה העיתון לקבע עצמו כעיתון עממי לתושבי ניו יורק - המייצג אותם.
עוד נודע העיתון בכותרותיו הראשיות הדרמטיות, אשר לרוב שילבו מילים בודדות בניסיון לתאר את הדרמה באירוע החדשותי המסוקר. כך, לדוגמה, לאחר פיגועי 11 בספטמבר יצא העיתון בכותרת "IT'S WAR" ("זוהי מלחמה" או "אנו מכריזים מלחמה") ורקע תצלום המטוס השני מתרסק לתוך מגדלי התאומים. במקרה אחר, בהביעם ביקורת כלפי נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד בהחלטתו שלא לסייע כלכלית לעיריית ניו יורק התנוססה הכותרת הראשית הבוטה "FORD TO CITY: DROP DEAD" ("פורד לעיר: תתפגרו").
רוברט וברטרם
רוברט וברטרם (גרמנית: Robert und Bertram) הוא סרט תעמולה נאצי אנטישמי שהופק כקומדיה קלילה בשנת 1939.
הסרט מבוסס על מחזה שנכתב על ידי גוסטב רדלר והוצג בתיאטראות גרמניה משנת 1865. הייתה זו קומדיה וולגארית שהייתה מאוד פופולרית בארצות גרמניה במאות ה-18 וה-19, ובה הוצגו יהודים בצורה מעוותת, אך מצחיקה. לבימוי הסרט בחר גבלס את הבמאי היינץ צרלט, במאי מחזות מוזיקליים וסרטי פעולה. בסרט זה כיכבו רודי גורן (רוברט), קורט זייפרט (ברטאם), הרברט הוכנר (היהודי איפלמאייר) ואיגנה ו. ד. סטראטן (אשתו של היהודי איפלמאייר).
עלילת הסרט.
הסיפור מתרחש בשנת 1893. רוברט וברטם הם צמד נוודים שנמלטו מן הכלא ומצליחים להסתדר ללא פרוטה בכיסם. יום אחד הם נתקלים בבתו של פונדקאי מקומי, המספרת להם בדמעות שהיא חייבת להתחתן עם היהודי בידרמאייר זה, ידידו של יהודי אחר, איפלמאייר, שאביה חייב לו סכום כסף גבוה. כאשר הנוודים שומעים את הסיפור הם מחליטים לגנוב את כספו של איפלמאייר, ובעת מסיבת האירוסין הם מגיעים אל הפונדק ומציעים את עצמם כשוטפי-כלים. הפונדק משמש להם נקודת תצפית מצוינת אל ביתו של איפלמאייר, המצוי בקרבת מקום. יום אחד בעת שאיפלמאייר עורך נשף מסיכות, משעשע ברטראם את האורחים בשיר ורוברט גונב את תכשיטיהם של האורחים ואף מחזר אחרי גברת איפלמאייר עבת הבשר והגרוטסקית. השניים מביאים את התכשיטים לבת הפונדקאי כחולת העיניים. אביה משלם את חובו והבת מתחתנת עם בחיר ליבה, חייל נאמן בצבאו של נסיך מקומי. בסופו הסרט זוכים רוברטו וברטם להגיע לגן עדן ושם הם יכולים להמשיך ולהתעלל בבידרמאיירים עגולי הפנים. השנה הייתה 1939 וליתר ביטחון צולם סוף נוסף בו השניים מתגייסים לצבא הנסיך המקומי ומפקדם הוא אותו בחיר ליבה של בת הפונדקאי. הסרט הוצג משנת 1942 ואילך, בשעה שהבורגנות הגרמנית כבר החלה להראות סימני עייפות מהמלחמה.
השפעת הסרט.
לסרט לא הייתה השפעה של ממש בחברה הגרמנית. היטלר לא ראה בעין יפה את הגרמנים מוצגים כצמד נוכלים. יותר מכך היטלר חפץ בהצגת היהודים כמסוכנים ולא כגרוטסקים. גם הסרט הבא לבנים מאירלנד לא זכה להצלחה, אך שני סרטים כושלים אלה הכשירו את הקרקע לסרטים: היהודי הנצחי, היהודי זיס והרוטשילדים.
New York Daily News
עיר לבנה (שיר)
עיר לבנה הוא שירהּ של הפזמונאית הישראלית נעמי שמר אודות העיר תל אביב.
שמו של השיר בא מתיאורה המקובל של העיר תל אביב כ"עיר לבנה" כבר בראשיתה. אולם בשיר מתוארת הדמייתה של המשוררת לפיה נוצרה העיר מ"קצף גל ועננה", כביכול קלילות, תנועתיות וחלומיות הם מיסודות מהותה. אולם ההדמיה גזה כביכול עם שחר, ותל אביב, אף שהיא עדיין שטופת אור, הופכת לעיר גדולה העוסקת במסחר ובמשא ובמתן. לסיום מתארת המשוררת את רדת הערב על תל אביב, אך העיר עדיין מוארת וסואנת. ולבסוף עם ליל הופכת תל אביב ל"ארמון ענק אפל".
שמו של השיר ותכניו היו השראה לשמן של חגיגות אשר ציינו שנה להכרזת העיר הלבנה בתל אביב כאתר מורשת עולמית, החלו עם גילויו של לוח ועליו מילות השיר. הלוח קבוע מאז שנת 2005 בגן בשדרות רוטשילד 98.
נעמי שמר כתבה את מילות השיר והלחינה אותם עבור סרט קצר על העיר תל אביב שהופק ב-1958. את השיר מבצע בסרט הזמר לוליק. בהמשך הקליטו את השיר אמנים רבים נוספים, ובהם שלומית אהרון, אריק איינשטיין ושלמה ארצי.
בלקט השירים של נעמי שמר שכותרו "כל השירים" וראה אור ב-1967 נקרא השיר "העיר הלבנה".
מוצא ביתא ישראל
ההתיישבות היהודית לחופי הים האדום החלה כבר בעת העתיקה. המקרא מתאר קשרי סחר בין ממלכת ישראל המאוחדת בימי שלמה המלך לאזור זה, ומאוחר יותר בין ממלכת יהודה לבין ממלכת סבא (היא שבא) ואופיר. אחרי הכיבוש האשורי והבבלי של ארץ ישראל היגרו רבים מבני שבטי ישראל דרומה לחצי האי ערב, למצרים ולממלכת כוש. משערים כי גלי הגירה אלה הם המקור הראשוני להיווצרות קהילות יהדות תימן וביתא ישראל בשטחי תימן, אתיופיה, אריתריאה וג'יבוטי של ימינו ויותר מאוחר להגירת יהודים מאזורים אלו ויצירת קהילות בני ישראל ויהדות קוצ'ין שבהודו. רב הנסתר על הגלוי בשאלת מוצאן של קהילות אלה, שדברי ימיהן מצטלבים לתקופות קצרות ושבים ונפרדים עד מחצית המאה התשע-עשרה.
ממצאים מדעיים.