שויבלה גם מחזיק בהשקפה שהבעיה של אירופה איננה האיחוד האירופי, אלא ממשלות אירופיות מסוימות שאינן יכולות להתנגד לניסיון להפוך את האיחוד האירופי ואת אירופה לשעיר לעזאזל של בעיות הלאומיות שלהם. שויבלה הצביע על מספר דוגמאות לכך, כולל ה-Stability and Growth Pact (אמנת היציבות והצמיחה - הסכם בין 28 המדינות החברות באיחוד האירופי שמטרתו להקל ולשמור על יציבותו של האיחוד הכלכלי והמוניטרי של האיחוד האירופי) ועמדת שר האוצר לפיה הכנסת האירו לשימוש תפגע בכלכלת גרמניה.
במרץ 2007 אמר שויבלה בריאיון כי היישום של חזקת החפות מפשע לא צריכה להיות רלוונטית לאישור של פעולות נגד טרור.
ביקורת.
הביקורת על שויבלה מתמקדת בהשקפותיו בתחום החוק והסדר, בפרט בתחום של מלחמה בטרור, שדה בו הוא הוקע על ידי פעילי זכויות האזרח. מתנגדים קולניים כוללים את קהילת התוכנה בקוד פתוח.
מחלוקת ניצתה עקב המלצתו של שויבלה שניתנה בראיון שהתקיים בשנת 2007, אודות ספרו של אוטו דפנהוייר (Otto Depenheuer) שהגן על מתקן המעצר בגואנטנמו כ"תגובה מותרת מבחינה חוקית במאבק של ציוויליזציה חוקית נגד הברבריות של הטרור".
כמחאה נגד תמיכתו של שויבלה בשימוש הגובר בזיהוי ביומטרי, קבוצת ההאקרים Chaos Computer Club פרסמה טביעת אצבע של שויבלה במהדורת מרץ 2008 של כתב העת שלה Datenschleuder. כתב העת גם כלל את טביעת האצבע של שויבלה על גבי סרט שהקוראים יכלו לעשות בו שימוש על מנת לשטות בקוראי טביעת אצבעות.
בנובמבר 2008, הצעת חוק שהעניקה ל-Federal Criminal Police Office (לשכת המשטרה הפלילית הפדרלית) סמכויות נוספות, נפלה לאחר שמספר מדינות נמנעו בהצבעה בבונדסראט, הגוף הפרלמנטרי המייצג את מדינות גרמניה. בעקבות זאת הציע שויבלה לשנות את תהליך ההצבעה בבונדסראט, בצורה שתנכה קולות נמנעים מהסך הכל. רבים ביקרו את הצעתו והיו אף שקראו להתפטרותו.
ניסיון ההתנקשות.
ב-12 באוקטובר 1990 היה שויבלה מטרה לניסיון התנקשות שביצע דיטר קאופמן, שירה בשויבלה שלושה כדורים לאחר אירוע שהתקיים באופנאו כחלק ממסע בחירות. מהירי נפגע שומר ראש, ושויבלה עצמו נפגע באופן חמור בחוט השדרה ובפניו. הוא הפך למשותק ונעזר מאז בכיסא גלגלים. המתנקש הוכרז על ידי השופטים כחולה נפש ונשלח לאשפוז. הוא שוחרר ב-2004.
חייו הפרטיים.
מאז 1969 נשוי שויבלה לכלכלנית אינגבורג שויבלה. לזוג ארבעה ילדים; שלוש בנות: כריסטין, ג'וליאן ואנה, ובן אחד, הנס יורג. אחיו, תומאס שויבלה, הוא שר הפנים לשעבר של באדן-וירטמברג ומשמש כיושב ראש ההנהלה של מבשלת הבירה של מדינת באדן-וירטמברג, Rothaus, מאז 2004.
חטיפת המטוס הלבנוני באוגוסט 1973
חטיפת המטוס הלבנוני הייתה אירוע חטיפת מטוס על ידי צעיר לובי ב-16 באוגוסט 1973. בשל איומי החוטף הונחת המטוס בשדה התעופה לוד. כוח מסיירת חרוב פרץ למטוס, עצר את החוטף ושחרר את נוסעי המטוס.
החטיפה.
המטוס הלבנוני של חברת "מידל איסט איירליינס" מסוג בואינג 707 המריא סמוך לשעה 14:00 מנמל התעופה של בנגזי שבלוב בטיסה ישירה לביירות. על המטוס היו 116 נוסעים. בשעה 15:45 בערך קם נוסע בשם מוחמד אלתומי ונכנס לתא הטייס. הנוסע שלף שני אקדחים והודיע לקברניט המטוס שהוא חוטף את המטוס ומצווה עליו לנחות בישראל. הקברניט סירב בהתחלה אך בהמשך יצר קשר עם מגדל הפיקוח בשדה התעופה לוד וביקש אישור לנחות. הקברניט לא קיבל אישור אך הודיע למגדל הפיקוח כי אין לו ברירה והוא חייב לנחות בלוד לפי הוראות החוטף. בשעה 16:20 הגיע המטוס למרחב האווירי של ישראל, ושני מטוסי F-4 פנטום ליוו אותו לשדה התעופה עד לנחיתה בשעה 16:43.
פעולת ההשתלטות.
באותה עת, בהנחיית אלוף פיקוד המרכז, רחבעם זאבי, הוכשרה סיירת חרוב במתארי השתלטות על מטוסים חטופים. לאחר שהמטוס נחת בשדה התעופה הורה האלוף זאבי לסיירת חרוב לשלוח כוח למטרת השתלטות על החוטף. לוחמי הכוח היו לוחמים המצויים במסלול ההכשרה של הסיירת, בדיוק על סף סיום פרק ההכשרה בהשתלטות על מטוס חטוף. הכוח, בפיקוד סגן מפקד הסיירת, יאיר קליין, הגיע במהירות לשדה. החוטף יצא ועמד בראש כבש המדרגות וניהל משא ומתן עם כוחות הביטחון ובראשם האלוף רחבעם זאבי. על אף חילוקי דעות בסוגיה עם ראש אמ"ן, האלוף אלי זעירא, שביקש להטיל את משימת ההשתלטות על כוח מסיירת מטכ"ל, בחר זאבי בכוח הכפוף לפיקוד, סיירת חרוב. קליין וחייליו נערכו בקרבת המטוס, ובעוד צוות משא ומתן האזין לדרישות המחבל והסיח את דעתו, פקד קליין לפרוץ למטוס. כוח בפיקוד שלום קורן, מפקד פלוגה בסיירת, פרץ פנימה, השתלט על המחבל, החמוש באקדח, בתרגולת קרב מגע ושחרר את בני הערובה. הפעולה הסתיימה ללא נפגעים לכוח הפורץ ולנוסעי המטוס.
משפטו של החוטף.
מוחמד אלתומי הכריז בבואו לישראל כי ביקש להביא את השלום לאזור. גורמי הביטחון שחקרו אותו החליטו להעמידו למשפט על חטיפת המטוס. המשפט החל ב-4 בדצמבר 1973. הנאשם הודה בכל העובדות שיוחסו לו בכתב האישום. לצורך הגנה מונה צוות פרקליטים וכן צוות של פסיכיאטרים שנועד לאבחן את מצבו הנפשי ואת מידת יכולתו לעמוד למשפט. בחוות הדעת הפסיכיאטרית נאמר כי הנאשם לא חי בשלום עם עצמו ולא מצא את מקומו במשפחה, בחברה ובעבודה. לדעתו, המנהיגים הערביים היו מושחתים ונלחמו בישראל הקטנה במקום לשחרר את ארצות ערב מעול זרים. הוא החליט שעליו ללחום נגדם ולהביא שלום בין ישראל למדינות ערב. רעיון חטיפת המטוס לישראל נועד להוכיח לנוסעים הערביים שהישראלים אינם אנשים פראיים והם לא יפגעו לרעה באזרחים ערביים. רעיון החטיפה הפך עבורו לתשוקה המרכזית בחייו והוא פעל מתוך דחף בלתי ניתן לכיבוש מבלי לשקול ולראות שתוכניתו איננה מציאותית. המשפט הסתיים ב-11 בדצמבר 1973. בית המשפט קיבל את מסקנות חוות הדעת לגבי מצבו של הנאשם ופעולתו תחת דחף שאיננו בר-כיבוש ולכן החליט על אשפוזו עד לשחרורו לפי החוק לטיפול בחולי נפש.
כוונת קסדה
מנאמה (פירושונים)
ג'ובאני אלבר
אלבר דה סוזה הידוע כג'ובאני אלבר (בפורטוגזית: Giovane Élber; נולד ב-23 ביולי 1972 בלונדרינה, פרנה) הוא כדורגלן עבר ברזילאי, אשר שיחק כחלוץ.
נחשב לחלוץ מעולה, כאשר את מרבית הקריירה העביר בגרמניה, שם ייצג רוב הזמן את באיירן מינכן (6 עונות), וכבש סך הכל 133 שערי בונדסליגה ב-260 משחקים עבור שלושה מועדונים שונים.
קריירת מועדונים.
בגיל 18 חתם היישר בקבוצת הבוגרים של מועדון הפאר האיטלקי מילאן, בשנת 1990, אחרי שגדל במחלקת הנוער של מועדון עיר הולדתו לונדרינה. בעונתו הראשונה בסרייה א, כמעט שאף אחד לא שם לא בכלל אל החלוץ הצעיר במילאן, ועקב כך עבר לשחק בשווייץ במדי גראסהופרס, תחילה במסגרת עסקת השאלה. במהרה הראה ניצוצות של שחקן התקפי כישרוני. אחד הרגעים בהם התפרץ כישרונו היה אחרי שסייע לקבוצתו לעלות של במסגרת גביע אופ"א בעונת 1992-1993, לאחר ניצחון חוץ מרשים מול ספורטינג ליסבון הפורטוגלית, משחק בו כבש צמד שערים. לאחר מעבר מ-50 שערים רשמיים עבור קבוצתו מציריך, אלבר חתם במועדון הבונדסליגה שטוטגרט, בקיץ 1994.
הוא כבש כבר במשחק הבכורה שלו בגרמניה, בניצחון הביתי של שטוטגרט במסגרת הבונדסליגה 2-1 מול המבורג. את עונת הבכורה שלו סיים עם 8 שערים, כאשר בשבע העונות שלאחר מכן סיים עם מספר דו ספרתי של כיבושים. בעונת 1996-1997, אלבר כבש 17 שערי ליגה ו-3 שערי גביע עבור שטוטגרט, כולל צמד בגמר הגביע הגרמני בו ניצחה קבוצתו 2-0 את אנרג'י קוטבוס. שלשת ההתקפה של שטוטגרט בניצוחו נקראה בזמנו "משולש הקסמים" (בגרמנית: "Magisches Dreieck") יחד עם קרסימיר בלאקוב ופרדי בוביץ'.
בקיץ שלאחר מכן, חתם בבאיירן מינכן, בה בחמש מתוך שש עונות סיים ככובש המצטיין במועדון (מלבד עונה אחת בה קארסטן יאנקר עקף אותו). בבאיירן, זכה בארבע אליפויות בונדסליגה (כולל שני דאבלים), ליגת האלופות, הגביע הביניבשתי ועוד מספר גביעים. אחרי 6 שנים רוויות הצלחה במינכן, עזב את אלבר את גרמניה.
הוא חתם באולימפיק ליון בגיל 31, כאשר החליף את סוני אנדרסון שעבר לשחק בספרד. הוא זכה עם קבוצתו הצרפתית באליפות השלישית (מתוך 7) ברציפות, אבל לרוע מזלו סבל מפציעות שהשביתו אותו למשך כמעט שנה שלמה, בה ליון זכתה באליפות נוספת.
בינואר 2005, עשה אלבר קאמבק לגרמניה, לאחר שחתם בבורוסיה מנשנגלדבך. אחרי 4 משחקי ליגה בלבד, חזר לשחק בינואר 2006 בברזיל, לאחר היעדרות של 15 שנה. קבוצתו החדשה הייתה קרוזיירו. 3 מחזורים לסיום עונתו הראשונה בקבוצה, הודיע בצער רב על פרישה עקב פציעות ואובדן אביו.
קריירה בינלאומית.
עקב תחרות חזקה וקשה בסגל הברזילאי, אלבר לא הצליח לתרגם את הצלחותיו במסגרת המועדונים לרמה הבינלאומית. בעונתו הראשון כשחקן נבחרת ברזיל, 1998, כבש 6 שערים ב-6 משחקים. אמנם, בשלוש השנים שלאחר מכן, שותף רק בעוד 9 משחקים עבור ברזיל, בהם הוסיף למניין כיבושיו שער בודד נוסף.
תארים.
מועדונים.
גראסהופרס:
שטוטגרט:
באיירן מינכן:
אולימפיק ליון:
קרוזיירו:
Rayman Legends