לאחר כינונה של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה ב-1776 סופחה אליה סן חואן, שעד אז הייתה חלק ממלכות המשנה של פרו. ב-1782 הוקמה האינטנדנסיה של קוז'ו, אך היא פורקה כבר ב-1783, והחל מאותה שנה הייתה סן חואן חלק מהאינטנדנסיה של קורדובה וטוקומאן. ב-1813 הוקמה האינטנדנסיה של קוז'ו מחדש, והיא כללה את מנדוסה, סן חואן וסן לואיס של ימינו. ב-1814 מונה חוסה דה סן מרטין למושל קוז'ו, וב-1817 השלים את כיבוש קוז'ו מידי הספרדים, בדרכו לשחרורן של צ'ילה ופרו. ב-1 במרץ 1820 פורקה האינטנדנסיה ל-3 פרובינציות נפרדות - סן חואן, סן לואיס ומנדוסה.
ב-7 באפריל 1856 הושלם כינונה של חוקת הפרובינציה. ב-1862 נבחר לתפקיד המושל דומינגו פאוסטינו סרמיינטו, לימים נשיא ארגנטינה. סרמיינטו האיץ את פיתוחה של הקמת הפרובינציה, ובתקופת שלטונו הונהג חינוך חובה (לראשונה בארגנטינה), הוקמו מכרות, ונסללו דרכים חדשות.
ב-15 בינואר 1944 פקדה את סן חואן רעידת אדמה, שעוצמתה נאמדת בין 6.7 ל-7.8 בסולם ריכטר. ברעש מצאו את מותם כ-10 אלפים מתושבי העיר סן חואן, שהם כעשירית מתושביה באותה העת. חלקים נרחבים מהעיר נהרסו. ב-23 בנובמבר 1977 אירע רעש אדמה נוסף, בעוצמה של 7.4 בסולם ריכטר. הפעם המבנים היו יציבים יותר, והרעש גבה רק 65 קורבנות, בעיר קאוסטה.
דמוגרפיה.
בשנת 2001 התגוררו בסן חואן כ-620 אלף נפש, מהם כחצי מיליון מרוכזים במטרופולין של הבירה, סן חואן. הערים הגדולות בפרובינציה הן:
כלכלה.
כלכלתה של סן חואן אינה חזקה במיוחד. בשנת 2006 נאמד התמ"ג בפרובינציה ב-3.6 מילארד דולרים, שהם כ-5,820 דולר לנפש, בממוצע. שיעור זה נמוך בכשליש מהממוצע הארצי.
ענף היין הוא הבולט ביותר בפרובינציה. הספרדים החלו לגדל גפנים באזור כבר בסוף המאה ה-16, וכיום משתרעים כרמים על פני כ-500 קמ"ר בפרובינציה. תעשיית היין היא השנייה בגודלה בארגנטינה, אחרי מנדוסה. מאז שנות ה-80 התפתחו בסן חואן תעשיות נוספות, ובהן עיבוד מזון, פלסטיק, חלקי חילוף לרכב וטקסטיל. התעשייה מהווה כ-20% מהתוצר בפרובינציה.
בסן חואן מתבצעת גם כרייה נרחבת של מחצבים שונים, ובהם זהב (ממנו נכרות כ-11 אלף אונקיות בשנה), עופרת, גרפיט וחרסית. ייצור חשמל נעשה בעיקר באמצעים הידרואקלטריים, כדוגמת סכר אוז'ום. ב-2007 הוקמה טורבינת רוח בגובה של 4,200 מ' מעל פני הים, המיקום הגבוה בעולם של טורבינה מסוגה.
החקלאות כוללת, פרט לגפנים, גם אפרסקים, תאנים, עגבניות, תירס ותפוחי אדמה.
התיירות בפרובינציה אינה מפותחת במיוחד. האתרים הפופולריים בקרב תיירים הם הפארק המחוזי איסצ'יגואלסטו, הפארקים הלאומיים סן גיז'רמו ואל לאונסיטו וסכר אוז'ום. בעקבות מנדוסה, החלה להתפתח גם בסן חואן תיירות יין.
אצטדיון אמירטס
בולוניה (כדורגל)
ריי להוד
ריימונד (ריי) להוד (באנגלית: Raymond H. "Ray" LaHood; נולד ב-6 בדצמבר 1945) הוא פוליטיקאי אמריקאי ממוצא לבנוני, שכיהן כמזכיר התחבורה של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה. קודם לכן, בין 1995 ל-2009, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית שייצג את המחוז ה-18 של מדינת אילינוי.
ביוגרפיה.
להוד נולד בעיר פאוריה שבאילינוי, נכד לסב שהיגר לארצות הברית מלבנון. הוא סיים תואר ראשון בחינוך ובסוציולוגיה באוניברסיטת ברדלי המקומית, עבד במשך כשנה כמורה בתיכון, ולאחר מכן בתפקידים שונים במערכת החינוך הציבורית. בין 1977 ל-1982 שימש כעוזר לתומס ריילסבק, חבר בית הנבחרים מהמפלגה הרפובליקנית באילינוי, לפני שהתמודד על תפקיד ציבורי בעצמו. ב-1982 נבחר לבית הנבחרים של מדינת אילינוי, תפקיד בו כיהן במשך שנה עד שהפסיד בבחירות. בין 1983 ל-1994 שימש כעוזר בכיר וראש המטה של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית רוברט מישל, ולאחר פרישתו של מישל נבחר במקומו כנציג המחוז ה-18 של מדינת אילינוי בבית הנבחרים. מאז נבחר להוד עוד שש פעמים לתפקיד, עד שהחליט שלא להתמודד שוב בבחירות 2008.
בבית הנבחרים נחשב לאחד החברים המתונים ביותר במפלגה הרפובליקנית, הוא היה אחד היחידים שלא חתם על "החוזה עם אמריקה" שיזם מצליף המפלגה ניוט גינגריץ' לקראת הבחירות של 1994. היה אחד משלושת הרפובליקנים היחידים שהצביעו בהצבעה הראשונה נגד חוק הפטריוט נגד טרור, חוק שתמך בו כשהובא להצבעה נוספת.
להוד כיהן בוועדת החקלאות ופעל למען תעשיית האתנול, כמו כן שימש כחבר בשדולה הערבית-אמריקאית בקונגרס, פעל למען הסרת החרם על הטיסות ללבנון, ומתח ביקורת על מדיניות משטרת הגבולות בנושא בדיקות בשדות התעופה.
בדצמבר 2008 הודיע ברק אובמה כי בחר בלהוד לשמש מזכיר מחלקת התחבורה בממשל שיקים, לפי המסורת שבכל קבינט יש לפחות מזכיר אחד מהמפלגה היריבה. להוד סיים את כהונתו ביולי 2013.
כשר התחבורה הפעיל את מבצע "מזומן תמורת טרנטה" ("Cash for Clunkers") שבמסגרתו העניק הממשל תמריצים כספיים לאזרחים ששלחו כלי רכב ישנים ומזהמים לגריטה וקנו במקומם כלי רכב חדשים ויעילים אנרגטית.
להוד הוא מארוני קתולי, נשוי לקתי, אב ל-4 ילדים. בנו דרין להוד מכהן בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ריימונד לחוד
סוזן רייס
סוזן אליזבת רייס (באנגלית: Susan Elizabeth Rice; נולדה ב-17 בנובמבר 1964) היא מנהלת המועצה למדיניות פנים של ארצות הברית . בעבר כיהנה כיועצת לביטחון לאומי של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בשנים 2013–2017, כשגרירת ארצות הברית באו"ם משנת 2009 ועד לשנת 2013 וקודם לכן כיועצת למדיניות חוץ ויועצת לענייני אפריקה של מזכירת המדינה מדליין אולברייט.
ביוגרפיה.
רייס נולדה בוושינגטון די. סי., בתם של אמט רייס, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת קורנל ונגיד בבנק הפדרלי, ושל לואיס דיקסון פיט, בת למהגרים מג'מייקה, מנהלת בחברות עסקיות. הוריה התגרשו כשהייתה בת עשר. אביה החורג של רייס היה עוזר מזכיר ההגנה של ארצות הברית ויו"ר ועדת הקונגרס לתקציב.
למדה בבתי ספר יוקרתיים בוושינגטון: בית הספר היסודי בובואר, ובתיכון לבנות הקתדרלה הלאומית. בתיכון הייתה רייס ספורטאית מצטיינת וכן כיהנה כיו"ר מועצת התלמידים. רייס שיחקה בתפקיד רכזת בנבחרת הכדורסל של התיכון וזכתה בכינוי "Spo". רייס סיפרה כי בצעירותה הוריה לימדו אותה "לעולם לא להשתמש בגזע של אדם כיתרון או כתירוץ".
היא סיימה תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת סטנפורד ב-1986, וזכתה במלגת רודז ללימודים באוניברסיטת אוקספורד, בה סיימה תואר שני ודוקטורט ביחסים בינלאומיים ב-1990. עבודת התזה שלה עסקה במאבק לעצמאות מהשלטון הלבן ברודזיה. בזמן לימודיה הייתה פעילה במאמצים לקדם חרם כלכלי על דרום אפריקה במאמץ נגד שלטון האפרטהייד, כמו כן שימשה יועצת לענייני חוץ בצוותו של מייקל דוקאקיס במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1988.
ב-1992 היא נישאה לאיאן קמרון, יליד קנדה שלמד עמה בסטנפורד ועובד כמפיק ברשת ABC. לזוג שני ילדים. על נישואיה עם קמרון שהוא לבן, ציינה בראיון: "מדוע שאוגבל מדעות קדומות שאינני מסכימה עמן? נישואי עמו לא הופכים אותי לפחות אפרו-אמריקאית." הונם של בני הזוג הוערך בין 23 ל-43 מיליון דולר נכון ל-2009.
קריירה.
רייס עבדה בתחילת שנות ה-90 כיועצת בשלוחה בטורונטו של תאגיד הייעוץ האסטרטגי מקינזי. משנת 1993 שימשה במגוון תפקידים בממשלו של הנשיא ביל קלינטון, ביניהם יועצת מיוחדת לענייני אפריקה במועצה לביטחון לאומי. ב-1997 מונתה על ידי קלינטון לעוזרת לענייני אפריקה של מזכירת המדינה מדליין אולברייט, ידידת משפחה ותיקה ששימשה כמנטורית שלה. בתפקיד כיהנה עד 2001, תום כהונתו של קלינטון.
על רייס נמתחה ביקורת, בין השאר במגזין "ניוזוויק", על חלקה בתפקוד ממשלו של קלינטון שלא מנע את רצח העם ברואנדה. רייס התבטאה ב-2001 כי למדה לקח מתקופה זו ואם תעמוד בפני מצב דומה בעתיד תפעל במלוא המרץ לפעולה דרמטית. במסגרת עדותה בפני ועדת הסנאט לענייני מדיניות חוץ שדנה בעמדת ארצות הברית על רקע רצח העם בדארפור, הביעה רייס תמיכה בצעדים צבאיים נרחבים נגד סודאן גם על רקע מעורבות ארצות הברית בחזיתות אחרות.
לאחר תקופתה בשירות הציבורי עבדה רייס במשך כשנתיים בחברת ייעוץ בוושינגטון, וב-2002 הצטרפה כעמיתה בכירה למכון המחקר הוותיק ברוקינגס. רייס שימשה כיועצת למדיניות חוץ של ג'ון קרי במסגרת הקמפיין שלו לנשיאות ארצות הברית ב-2004, ושל ברק אובמה במסגרת הקמפיין שלו לנשיאות ב-2008. במהלך הקמפיין, ביקרה רייס את יריבתו של אובמה הילרי קלינטון על תמיכתה במלחמת עיראק ובהכרזה על משמרות המהפכה כארגון טרור. לאחר היבחרו של אובמה, נבחרה רייס לשמש כחברה במועצה המייעצת לצוות האחראי על המעבר של הממשל החדש, וכן מונתה לשגרירה הבאה של ארצות הברית באו"ם, תפקיד אשר שודרג על ידי אובמה לרמת חבר קבינט. במינויה הייתה לאישה השלישית והאמריקאית אפריקאית הראשונה המכהנת בתפקיד זה.
במהלך ההתקוממות בלוב (2011) הציגה רייס קו תוקפני ולוחמני נגד משטרו של מועמר קדאפי, יחד עם מזכירת החוץ הילרי קלינטון ויועצת הנשיא סמנתה פאוור, הובילו לקבלת החלטות באו"ם על אזור אסור לטיסה ועל התקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב. בעקבות תקיפת בניין הקונסוליה האמריקאית בבנגזי ב-11 בספטמבר 2012, במהלכה נרצחו שגריר ארצות הברית בלוב, כריסטופר סטיבנס ושלושה אמריקאים נוספים, מסרה רייס כי מדובר ככל הנראה במעשה ספונטני על רקע פרסומו של סרט המציג באופן שלילי את מוחמד, על כך ספגה ביקורת כשהתברר שמדובר בפעולת טרור מתוכננת מראש לרגל ציון יום השנה לפיגועי 11 בספטמבר. פיטר קינג, יושב ראש הוועדה להגנת המולדת בבית הנבחרים של ארצות הברית, אף קרא לרייס להתפטר.