אל-מסתרשד באללה (מילולית: המבקש הנחיה מן האל), אבו אל-מנצור אל-פדל בן אל-מוסתזהר באללה (בערבית: المسترشد بالله, ابو المنصور الفضل بن المستظهر بالله) היה הח'ליף העבאסי העשרים ותשעה שמשל בבגדאד בין השנים 1118 ל-1135. בימיו זכתה הח'ליפות לתקופה של עצמאות יחסית, עת הייתה עסוקה הסולטנות הסלג'וקית במלחמות במזרח. עם זאת, תקופת שלטונו עמדה גם בסימן אי יציבות ומרידות רבות יחסית בעיראק.
חייו ופועלו.
המרד הגדול הראשון שנאלץ אל-מסתרשד להתמודד עמו היה מצידו של דובייס, מצביא מקומי אשר בזז את בצרה וסייע לכוחות צלבניים במצורם על חלב. לאחר מכן, הצליח אל-מסתרשד לבלום באמצעות צבא בן 12,000 לוחמים את מסעו לכיוון בגדאד.
באותה עת, משל בעיראק זנגי כנציב מטעם הסלג'וקים. זנגי נאבק בהצלחה בצלבנים וכמעט עלה בידיו לתפוס את דמשק ואת חומס, אך בערוב ימיו של אל-מסתרשד יריבות מצידו של אל-מסתרשד ומצד הכורדים החלישו את כוחו.
עם מותו של הסולטאן הסלג'וקי מחמוד השני, נקרא זנגי חזרה מזרחה בשל מרד שהותסס בידי הח'ליף. עזיבתו איפשרה לח'ליף להרחיב את תחומי השפעתו בעיראק ולפעול לדיכויה של מיליציית דובייס. אל-מסתרשד רדף אחר דובייס וצר עליו במוסול במשך שלושה חודשים ללא הצלחה. עם זאת, הדבר העיד על כוחה הצבאי הגובר, ולו זמנית, של הח'ליפות תחת אל-מסתרשד.
אל-מסתרשד הוביל את צבאו לקרב בקרבת המדאן נגד הסולטן מסעוד, אחיו של מחמוד השני שתפס את השלטון לאחר מותו. אל-מסתרשד נתפש חי, ניחן, אך נמצא לאחר מכן דקור באוהלו, ככל הנראה בידיהם של החשישיון.
הרבי מליובאויטש
סרן ר'
אל מסתרשד
הנגשה למוגבלים בתנועה
נגישות בנייה או הנגשה היא נגישות בניינים ומעברים להולכי רגל עבור אנשים עם מגוון רחב ככל האפשר של לקויות. משתמשי כיסאות גלגלים נתקלים בבעיות נגישות בסביבות בנויות רבות ומגוונות וההנגשה עבורם היא מן היקרות הקיימות, בעוד עיצוב סביבה נגישה עבורם מלכתחילה אינה תמיד יקרה במיוחד.
משתמשי כיסאות גלגלים צריכים דירות פרטיות נגישות ובנייני ציבור נגישים עם ריהוט נגיש נגישות למעליות, למסדרונות, לדלתות, לחדרי שירותים, לאולמות הרצאה, לתיאטרון ולקולנוע, לחדרי אוכל, שולחנות עבודה ועוד. הם צריכים גם מדרכות נגישות, מעברי חצייה נגישים, תחנות אוטובוס ורכבת נגישות, גנים ציבוריים נגישים ועוד.
בניינים ציבוריים שנבנו אחרי חקיקת חוקים בנושא, חייבים להיות נגישים למשתמשי כיסאות גלגלים. ברוב המדינות בהן חוקקו חוקים אלה אין חובה להפוך כל בנייני הציבור הישנים לנגישים לאלתר. יש חובה להפוך לנגישים את אגפי הבניינים העומדים לשיפוץ, כאשר הם עומדים לשיפוץ. יוצאים מן הכלל הם בניינים לשימור בעלי ערך היסטורי שיש להתפשר בין הנגשתם לבין שמירת ערכם המוזואולוגי.
חוקי נגישות בנייה.
רבים מהחוקים העוסקים בנגישות או בבנייה, במדינות רבות בעולם, עוסקים גם בנגישות בנייה. חלק מכללי נגישות הבנייה נקבעים בחוקים אלה בפרוטרוט בידי המחוקק עצמו וחלק מורה המחוקק לשר הממונה לתקן בתקנות, או מותיר בידי השופטים לקבוע בפסקי דין תקדימיים. למשל, בחוק האמריקני Americans with Disabilities Act of 1990, המחוקק קובע מפורשות שכל מבנה ציבור שנבנה אחרי חקיקת החוק חייב להיות נגיש ושכל מבנה ציבור או אגף ממבנה ציבור ששופץ אחרי חקיקה זו חייב להיות נגיש, כל זמן שפעולות הנגשה אלה אינן גורמות לקושי בלתי סביר בבנייה או בשיפוץ. החלטות כמו קביעת רוחבו המינימלי של מסדרון המאפשר מעבר משתמשי כיסאות גלגלים או אחוז תאי השירותים הנגישים המינימלי הדרוש במבנה ציבור נגיש נותרות בידי השר הממונה. פירוש המושג "קושי בלתי סביר" נותר בידי השופטים.
ככלל, חוקי הנגישות עוסקים בנגישות רשות הכלל ולא בנגישות רשות הפרט והם עשויים להחמיר יותר עם מגזרים מסוימים מאשר עם אחרים. החוק עשוי להחמיר יותר עם בניין של משרד ממשלתי או רשות מקומית שמשרת את הציבור הרחב ואמור להעסיק עובדים מן הציבור הרחב מאשר עם בניין של עסק פרטי, להחמיר עם בניין של עסק פרטי יותר מאשר עם בניין שמשרת רק חיילים מיחידת שדה. בבניית בית משותף שמכיל רק דירות פרטיות סביר שדרישות חוקי הנגישות יהיו קלות ביותר, למשל דרישה למעלית רק בבניינים משותפים שבהם יש יותר מארבע קומות, כאשר מעלית זו לא חייבת להיות רחבה מספיק עבור משתמשי כיסאות גלגלים. בבניית בית מגורים פרטי לחלוטין, ייתכן שחוקי הנגישות לא יבואו בדרישות כל שהן.
חוקי נגישות בישראל.
בתיקון לחוק התכנון והבנייה שתוקפו החל מ-1 באפריל 1972 נקבע כי כל מבנה ציבורי שנבנה בישראל חייב לכלול אמצעים שיאפשרו גישה לנכים. הרחבה ופירוט של עיקרון זה נעשו בתיקון לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, ה'תשנ"ח-1998 שנעשה בשנת 2005. ההבנה שנגישות פיזית גוררת נראות של אנשים עם מוגבלויות במסגרות קהילתיות רבות ושנראות זו גורמת למודעות להם, להכרות עמם ולהורדת סטיגמות ונתינת הזדמנויות להם, הייתה מנימוקי תיקון החוק כך שיכיל את מושג הנגישות בכלל ונגישות הבנייה בפרט.
פרק הנגישות בחוק השוויון מגדיר נגישות כך:
פרק הנגישות של החוק קובע את החובה להנגיש כל מקום שפתוח לציבור וכל שירות הניתן לציבור לאנשים עם כל סוגי המגבלות. לפי חוק זה, כל משרדי הממשלה, בתי המשפט ובתי העסק, לרבות בתי קולנוע, מסעדות פארקים ובתי מלון, חייבים בנגישות. חובת הנגישות מדברת על בעלי המוגבלות הפיזית ומוגבלויות אחרות. את רוב פתרונות ההנגשה, אמורות לספק הרשויות המקומיות. כמו כן, מעניק החוק כלים לאכיפתו, כגון מערך פקחים בנציבות השוויון לבעלי מוגבלות אשר יוסמכו להוציא צווי סגירה נגד מקומות שאינם נגישים.
כל מבנה ציבורי חדש כהגדרתו בחוק, חייב להיות נגיש לכלל הציבור, כל יזם שמבקש להקים מבנה שישמש את הציבור (עירייה, אוניברסיטה וגם יזם פרטי שרוצה להקים מבנה משרדים שישמש משרדים שיאוכלסו על ידי משרתי ציבור) מחויב להעסיק יועץ נגישות כבר בשלב תכנון ראשוני ועד קבלת היתר בניה, כולל ליווי תהליך הבניה עצמו עד לקבלת טופס גמר ואישור אכלוס .
במהלך השנים האחרונות, נעשה ממאמץ מרוכז ומשולב בפיקוח של נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות (גוף ששייך למשרד המשפטים) שהקים ועדות טכניות שכללו נציגים מהגופים הבאים : איגוד לשכות המסחר, הטכניון – הפקולטה לארכיטקטורה, המועצה הישראלית לצרכנות, התאחדות בוני הארץ, התאחדות התעשיינים בישראל, לשכת המהנדסים והאדריכלים, מינהל התכנון משרד הפנים, מרכז השלטון המקומי, משרד הבינוי והשיכון נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל, עמותת נגישות ישראל, רשות ההסתדרות לצרכנות.
עבודה משותפת של גופים אלה הניבה מערך תקנים תחת הכותרת "תקן ישראלי ת"י 1918 נגישות הסביבה הבנויה " התקן עצמו מחולק למספר תקנים שכל אחד מתייחס להבט שונה של מוגבלי נגישות לפי הפרוט הבא :
חלק 1 - עקרונות ודרישות כלליות., חלק 2 - הסביבה שמחוץ לבניין., חלק 3.1 - פנים הבניין – דרישות בסיסיות, חלק 3.2 - פנים הבניין - דרישות משלימות לשימושים ספציפיים, חלק 4 - תקשורת, חלק 5.1 - יחידות אכסון מיוחדות, חלק 5.2 - יחידות דיור נגישות ויחידות דיור בנות התאמה
חלק 6 - אמצעי אזהרה והכוונה לאנשים עם מוגבלות ראייה
יכולתו הפיזית של ציבור משתמשי כיסאות הגלגלים היא מגוונת, כמו גם התכונות הפיזיות של כיסאות הגלגלים עצמם. מטרתו העיקרית של תכנון הבנייה הנגיש היא לאפשר למגוון רחב ככל האפשר של משתמשי כיסאות גלגלים להשתמש במבנה בדרך נוחה ומכובדת ככל האפשר ודומה ככל האפשר לזו של המשתמשים חסרי הלקות. דוגמאות: מבנה שמשתמשי כיסאות גלגלים יכולים להיכנס אליו רק דרך אחת הדלתות שלו הוא מבנה נגיש פחות ממבנה שדרך כל הדלתות שלו יכולים להיכנס משתמשי כיסאות גלגלים. מבנה שבו משתמשי כיסאות גלגלים ידניים (משתמשים שידיהם חסרות לקות) יכולים לפתוח בו בכוחות עצמם כל דלת הוא נגיש יותר מכזה שבו משתמשי כיסאות גלגלים ידניים צריכים עזרה בפתיחת חלק הדלתות (למשל דלתות שאין לידן מרווח תמרון מספיק עבור משתמשי כיסאות גלגלים). מבנה שבו לכל הדלתות יש מתג פתיחה חשמלי שמאפשר פתיחה עצמאית שלהם על ידי משתמשי כיסאות גלגלים ממונעים (משתמשים בעלי יכולת מוגבלת גם בידיהם) הוא אפילו נגיש יותר.
מנגד שיפור הנגישות יש לשקול נושאים נוספים כמו מחיר (מתג חשמלי נוח לתפעול בידי אדם עם כושר תנועה מוגבל ליד כל דלת עולה הרבה כסף) או ערך מזואולוגי (בניין שאחת מחזיתותיו הוגדרה כמבנה לשימור יכול להכיל דלתות נגישות רק בחזיתותיו האחרות).
נגישות מסדרונות ודלתות.
מסדרונות ומשקופי דלתות נגישים חייבים להיות ברוחב מספק כדי שמרבית כיסאות הגלגלים יוכלו לעבור דרכם. תקן הרוחב למשקופי דלתות צר יותר מזה של המסדרונות מתוך מחשבה שמעבר דלת הוא מעבר רגעי ולכן פחות חשוב להותיר בו מרחב תפעול עבור ידיהם של משתמשי כיסאות הגלגלים הידניים.
ישנם מספר טיפוסי דלתות נגישות שלכל אחד מהם יתרונות וחסרונות הן בתחום הנגישות והן בתחומים אחרים. הדלת הנגישה ביותר היא בעלת חיישן שפותח אותה באופן אוטומטי כאשר אדם מתקרב אליה. דלת כזו מתאימה למקום אליו נכנס כמעט כל מי שעובר לידה אולם היא אינה מתאימה לחדר שמעט אנשים נכנסים אליו הניצב ליד מסדרון שבו עוברים אנשים רבים. במקרה כזה, הדלת לא תאפשר פרטיות וריכוז בעבודה באותו חדר.