בשנים 1968–1971, כיהנה בר-יוסף כראש המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטה העברית - האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. ב-1970 עמדה בר-יוסף בראש ועדה לניסוח חוק ביטוח אבטלה. ב-1971, בעזרת מימון עצמאי שגייסה מקרן ברטלסמן הגרמנית, הקימה בר-יוסף באוניברסיטה העברית את המכון לחקר העבודה והרווחה שקידם מחקר נרחב בתחום זה (תחום שלא זכה עד אז לתשומת לב משמעותית בסוציולוגיה הישראלית), והיא עמדה בראש המכון עד פרישתה. בראשית שנות ה-70 סייעה יחד עם עמיתה, פרופ' עוזר שילד, להקים את המחלקה למדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ב-1977 הייתה בר-יוסף יו"ר ועדה לניסוח חוק לשיתוף עובדים בדירקטוריונים במפעלים ממשלתיים.
בשנים 1978–1979 נענתה בר-יוסף לפנייתו של סגן ראש הממשלה, יגאל ידין, וקיבלה על עצמה את תפקיד יועצת ראש הממשלה לענייני מעמד האישה במשרד ראש הממשלה, תפקיד שלא היה קיים לפני כן וממשיך להתקיים עד היום.
בר יוסף שימשה במשך השנים מדריכה לעשרות תלמידי תואר שני ותואר שלישי בכתיבת עבודות המ.א. והדוקטור שלהם. בין המודרכים והמודרכות שלה בעבודות דוקטור ניתן לציין את איימי אבגר, גילה אדר, שלויה בן ברק, יצחק בן-דוד, דפנה בר, אביעד בר-חיים, עמרם דולב, שוקי הנדלס, לוטה זלצברגר, אראלה למדן, אלעזר לשם, פנינה מורג-טלמון, רוני סטריאר, ברוריה סמט, מיכל פלגי, ענת פסטה-שוברט, לאה שמגר-הנדלמן ועוזי שמעוני. רבים מתלמידיה השתלבו כחברי סגל באוניברסיטאות ובמכללות בישראל.
לאחר הפרישה הרשמית, המשיכה בר-יוסף לחקור ולפרסם, ללמד בבית הספר לעבודה סוציאלית ובבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית, ולהדריך דוקטורנטים עוד שנים רבות. כמו כן, הסכימה בר-יוסף, בתחילת שנות ה-2000 לשמש כאחראית אקדמית לקורס שנכתב על ידי מתת אדר-בוניס במסגרת האוניברסיטה הפתוחה בנושא משפחות.
ספר לכבודה.
עם פרישתה לגמלאות יצא לאור ספר לכבודה:
אביעד בר-חיים ואחרים (עורכים), משפחה, קליטה, עבודה; היבטים סוציולוגיים של החברה הישראלית: אסופת מאמרים לרבקה בר-יוסף, ירושלים, אקדמון, 1990.
פרסומיה.
לבר-יוסף פרסומים רבים בתחום עבודה ורווחה, בסוציולוגיה של המשפחה ובסוגיות מגדריות.
מקראות מאמרים שערכה.
מקראות המאמרים שערכה בר-יוסף ביחד עם עמיתיה, זכו לתפוצה נרחבת מסוף שנות ה-60 ועד לשנות ה-80, בקרב הסטודנטים במוסדות הישראליים להשכלה גבוהה, בחוגים לסוציולוגיה, לעבודה סוציאלית, לחינוך, ובתחומים נוספים של מדעי החברה. בין מקראות אלה:
משפחתה.
בר-יוסף הייתה נשואה שלוש פעמים. מבעלה השני, נולד בנה היחיד, ד"ר בני בר-יוסף.
לד"ר יוחנן וייס (רופא), בעלה השלישי, הייתה נשואה במשך 56 שנה, עד למותו ב-2014.
התגוררה במשך עשרות שנים בשכונת קריית שמואל בירושלים.
אחת מנכדותיה, ההיסטוריונית של האמנות ד"ר נטע בודנר, היא חברת סגל במחלקה לספרות, לשון ואמנויות באוניברסיטה הפתוחה.
קישורים חיצוניים.
מיכאל שלו, הספד לרבקה בר-יוסף באתר האגודה הסוציולוגית הישראלית / מדור "לזכרם" http://www.israel-sociology.org.il/index.aspx?id=1945
אוסאגי בסקומה
אוסאגי בסקומה (באנגלית: Osagi Bascome; 17 באפריל 1998 – 18 בדצמבר 2021) היה כדורגלן ברמודי ששיחק בעמדת הקשר בנבחרת ברמודה.
קריירת מועדונים.
בסקומה גדל במחלקות הנוער של אסטון וילה, ולנסיה ולבאנטה. בחודש פברואר 2017 חתם בבריסטול סיטי.
ב-26 במרץ 2019, לאחר תקופה קצרה במסאנאסה מהליגה השישית בספרד, חתם בסקומה על חוזה עד לסוף עונת בדרלינגטון מהליגה השישית באנגליה. לאחר סיום העונה, חוזהו הוארך בעונה נוספת. ב-10 בפברואר 2020 שוחרר מהמועדון.
קריירה בינלאומית.
ב-4 ביוני 2016 ערך בסקומה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברמודה, בהפסד 1-0 לנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית במסגרת מוקדמות גביע הזהב 2017. ב-12 באוקטובר 2018 הבקיע את שערו היחיד בנבחרת, בניצחון 12-0 על נבחרת סן מרטן במסגרת מוקדמות ליגת האומות של CONCACAF לעונת . הוא היה חלק מסגל נבחרת ברמודה בטורניר גביע הזהב 2019.
חיים אישיים.
בן דודו הוא כדורגלן נבחרת ברמודה דרוונדה בסקומה. דודו הוא מאמן נבחרת ברמודה לשעבר אנדרו בסקומה.
מותו.
ב-18 בדצמבר 2021 נדקר בסקומה בברמודה, ומאוחר יותר מת מפצעיו. הוא היה בן 23 במותו.
סיפור של איש אמיתי (סרט)
"סיפור של איש אמיתי" (ברוסית: По́весть о настоя́щем челове́ке) הוא סרט עלילתי סובייטי בבימויו של אלכסנדר סטולפר, המבוסס על ספר באותו שם מאת בוריס פולבוי. על ההשתתפות בסרט, מספר שחקני קולנוע, במאי ובמאי צילום זכו בפרס סטלין מדרגה שנייה בשנת 1949.
עלילה.
בסוף מרץ 1942, במהלך קרב אוויר באזור היער השחור של טבעת דמיאנסק, הופל טייס הקרב אלכסיי מרסייב ומטוסו התרסק ביער. את הטייס השוכב מרחרח דוב שעומד לאכול אותו, אך הטייס, שומר על קור רוח, שולף בשקט אקדח מכיס מעיל הטיסה שלו ויורה בחיה ולאחר מכן הוא מאבד את הכרתו.
כשהוא מתעורר, הוא מבין שרגליו נפגעו קשות. כשהוא מוצא את עצמו לבדו ביער חורפי במרחק של 50 ק"מ מהמיקום של הצבא האדום, מרסייב מחליט לעשות את דרכו. כל צעד ניתן לו במחיר של מאמצים מדהימים. כאשר רגליו מסרבות לבסוף להגיב, הוא זוחל על ארבע. במשך 18 ימים עושה מרסייב את דרכו ביער מכוסה שלג, עד שהוא מגיע בטעות לפרטיזנים, שמעבירים אותו לצבא.
בבית החולים כורתים את רגליו של מרסייב . כאדם צעיר מאוד, הוא הופך לנכה. קומיסר הגדוד וורובייב נמצא במחלקה עם מרסייב. הוא פצוע קשה, אבל לא מאבד את רוחו. באופטימיות שלו הוא תומך בכל מי שהיה במחלקה בבית החולים. וורוביוב העריץ את אומץ ליבו של ניקולאי אוסטרובסקי, אשר, בהיותו משותק, כתב את הספר כיצד הפלדה הייתה מחוסמת.
בכוח הנפש שלו, וורוביוב עוזר למרסייב להאמין שגם בלי רגליים אדם מסוגל הרבה. כתבה על הטייס הצבאי סגן קרפוביץ', שכף רגלו נקטעה במהלך מלחמת העולם הראשונה, עוזרת לו לשכנע את הצעיר שאיבד את האמון בעצמו. אולם הוא לא פורש מהצבא וממשיך לטוס.
מרסייב מחליט בתקיפות להתיישב שוב במטוס. כל יום, אלכסיי עושה סט תרגילי רגליים שפותח על ידו. למרות הכאב העז, זה מאריך את זמן ההתאקלמות מדי יום. לבסוף, הוא לומד ללכת שוב עם תותבות שנעשו במיוחד עבורו.
תוך כדי טיפול בסנטוריום, לשם נשלח אחרי בית החולים, הוא החל לא רק ללכת ולרוץ, אלא גם לרקוד (תודות לאחות זינוצ'קה, שעובדת בסנטוריום). במהלך בדיקה רפואית, מרסייב משכנע את הרופאים בכוחו ובערב של אותו יום, לעיני כולם, רוקד ומפתיע לא רק חיילים אחרים, אלא גם ועדה רפואית. כתוצאה מכך מבקש מרסייב אישור מהרופאים לחזור לחזית.
מרסייב נכנס לבית ספר להכשרת טייסים ולאחר שסיים טיסה יחד עם מדריך טיסה, מאשר את מיומנותו כטייס קרב. לאחר שנודע כי לטייס יש רגליים תותבות במקום רגליים, המדריך מעריך את הישגו. מרסייב חוזר לצבא.
במהלך אחד הקרבות שלאחר מכן, מרסייב מיירט 2 מטוסי Focke-Wulf Fw 190 Würger, אשר הוטסו על ידי גרמנים מדיוויזיית ריכטהופן המפורסמת, מציל חבר זוטר ובקושי מגיע לשדה התעופה עם שאריות דלק.
כדורגלנית השנה של ה-BBC
פרס כדורגלנית השנה (באנגלית: "Women's Footballer of the Year", הנקרא מטעמי חסות גם "BBC Women's Footballer of the Year") הוא פרס כדורגל שמוענק על ידי ה-BBC" על בסיס שנתי לכדורגלנית שנחשבת לזו שביצועיה היו הטובים בשנה הקלנדרית שחלפה. השחקניות נמדדות על הישגיהן בליגות המקומיות ברחבי העולם וכן בתרומתן לנבחרותיהן ברמה הבינלאומית. את רשימת 5 המועמדות הסופיות קובעת קבוצת מומחי כדורגל מתחומי המדיה השונים, ומתוך רשימה זו נבחרת כדורגלנית אחת על ידי האוהדים בבחירות שפתוחות להצבעה לאוהדי כדורגל נשים בכל רחבי העולם. הזוכה הראשונה בפרס הייתה אסיסאט אושואלה כשהוענק לראשונה בשנת 2015.
שיאניות.
רק זכיות מרובות מצוינות בטבלאות.
יהונתן ויערת הדבש
יְהוֹנָתָן וְיַעְרַת הַדְּבָשׁ הוא סיפור מקראי המופיע בתחילת ספר שמואל, והתרחש בעת מלחמת מכמש. על פי הסיפור, שאול השביע את לוחמיו שלא לאכול דבר עד תום הקרב, אך יהונתן, שלא היה עד לשבועה, טעם מ בה נתקל במהלך הלחימה, ובכך הפר את השבועה. כתוצאה מכך נאלץ שאול לגזור את דינו של יהונתן למוות, אך לוחמי שאול סירבו להשלים עם מותו של יהונתן והביאו לביטול הוצאתו להורג.
רקע.
לאחר משיחת שאול למלך, הקים שאול צבא, במטרה להילחם בפלשתים ששלטו בארץ.
הפעולה שפתחה את מלחמת מכמש הייתה התנקשות של יהונתן, בנו של שאול, בנציב הפלשתי שהוצב בגבע בנימין, עיר בשטח שבטו של שאול. ההתגרות נחשבה להכרזת מלחמה, וצבאות גויסו משני הצדדים, אולם כאשר ראו הישראלים את סדר הכוחות הפלישתי הם נסוגו מההר מזרחה, ואילו הפלשתים נאספו במכמש.
יהונתן היה באותה עת עם נושא כליו מול מכמש. ביחד עם הנער, הוא ערך בחינה של מצבם הפסיכולוגי של הפלשתים - הוא פסע בוואדי תלול בשעה שחיילים פלשתים חנו בראש הצוק. הנחתו של יונתן הייתה, כי אם הפלשתים יפגינו תוקפנות וירדו אל הוואדי על מנת לפגוע בהם, סימן שהם בעלי מוטיבציה חזקה, אבל אם הפלשתים ידרשו מהישראלים הפוסעים בוואדי לעלות אל הצוק - סימן שהם בטוחים בעצמם יתר על המידה וכתוצאה מכך יש בקרבם שאננות ואלוקים יעזור ליונתן ונערו לנצח אותם. והפלשתים אכן ביקשו מיונתן לטפס אליהם.
כשהגיע יונתן אל ראש הצוק, החל להכות את הפלשתים בחרבו, בסיוע נושא הכלים. התקיפה המפתיעה והאגרסיבית גרמה לחרדה במחנה פלשתים, והם החלו לנוס. את המנוסה זיהו אנשי שאול, שניצלו את המצב והחלו במרדף אחר הפלשתים.
סיפור המעשה.