מערכת ההפעלה חלונות XP תמכה בשפות הנכתבות מימין לשמאל וכללה גופנים בעברית בכל הגרסאות שנמכרו ברחבי העולם. עובדה זו גרמה לירידה בצורך בכתיבת עברית באותיות לטיניות.
שמות מתחם בעברית.
כיום ניתן לרשום שמות מתחם גם בשפה העברית. שמות דומיין בעברית הם חלק מטכנולוגיית IDN (Internationalised Domain Name). פיתוח טכנולוגיה זו החל בשנת 1998 באוניברסיטת סינגפור. אוניברסיטת סינגפור הקימה את חברת i-DNS.net, על מנת להוציא לפועל את השימוש בטכנולוגיה. תהליך קידום השימוש בטכנולוגיה גבר, בשנים האחרונות, ברחבי העולם. הקידוד שהוסכם כסטנדרט עבור IDN's על ידי ארגון ה-IETF הוא ה–Punycode. השימוש ב–IDN תופס את מקומו כשירות נדרש עם העמקת אחוז החדירה של האינטרנט במדינות ששפתם המקומית שונה מאנגלית, והשפה נכתבת בהן משתמשת בשיטת כתיב שאינה לטינית. הטכנולוגיה הוטמעה בדפדפנים המובילים – על ידי חברת מיקרוסופט בדפדפן אינטרנט אקספלורר 7 ועל ידי מוזילה החל בדפדפן פיירפוקס 2.0. הטכנולוגיה הוטמעה גם בדפדפנים אחרים כגון דפדפן כרום של חברת גוגל, בספארי של אפל ואחרים.
כתובות אתרים בעברית מתאפשרים כחלק מתקן IDN. ניתן לרשום שמות דומיין במספר סיומות, ושמות דומיין בעברית אלו מחלקים ל-2 סוגים (המבוססים על אותה טכנולוגית - Punycode):
נכון לשנת 2011 אין ברשת האינטרנט שימוש בסיומות מתחמים בעברית (Full IDN) למעט מתחמי בדיקות של ICANN, והשימוש בשמות מתחם עבריים בעלי סיומות באנגלית (Hybrid IDN) מוגבל למספר סיומות בלבד, חלק מהסיומות של ישראל נכללות בהן. כמו כן, מאחר שטרם נמצא פתרון לבעיות של שימוש לרעה בתווים מסוימים בשמות המתחם על־מנת להונות את הגולש, ישנן סיומות בהן שמות המתחם לא יופיעו בצורה הרצויה בחלק מהדפדפנים.
הדוד סם
הדוד סם (באנגלית: Uncle Sam) הוא דמות בדיונית שמשמשת כהאנשה המגלמת בדמותה את ארצות הברית. לא ברור לחלוטין כיצד נולדה הדמות, אך יש הטוענים שהדבר התחיל מבדיחה צבאית. הדמות הפכה עם השנים לאחד הסמלים של ארצות הברית. כמייצגת סמלית של ארצות הברית שימשה הדמות הן אמנים סאטיריקנים רבים בביקורתם כלפי ארצות הברית והן יצירות הבאות להעלות את המורל הלאומי האמריקני. הדמות נראית בדרך כלל כגבר מבוגר בעל זקן ושיער שיבה הלבוש בצבעי הדגל של ארצות הברית.
ההיסטוריה של השם.
הדוד סם הוא מושג שנולד בזמן מלחמת 1812 ככינוי לארצות הברית. יש הטוענים כי המושג נולד במחנה צבאי בטרוי, ניו יורק. באותו מקום עבד אדם אשר קיבל משלוחי בשר עם הכתובית .U.S עליהם. החיילים בבסיס התייחסו בהומור אל הכתובית כראשי התיבות של מספק המשלוח, Uncle Samuel Wilson. הקונגרס ה-87 של ארצות הברית אימץ את התואר ב-15 בספטמבר 1961. בארלינגטון שבמסצ'וסטס קיים פסל המציין את מקום הולדתו של הדוד סם. עם זאת, יש רבים החולקים על תיאור זה, שמעולם לא הוכח.
השימוש בשם.
כיום הדוד סם הוא אחד מסימני ההיכר המפורסמים של ארצות הברית. הדוד סם יכול לשמש גם כמילה נרדפת לארצות הברית ובמיוחד לממשלת ארצות הברית. ביטויים כמו "הדוד סם צריך..." משמשים מבקרים וסאטיריקנים, ולעיתים אף עיתונאים, כדי לשוות לארצות הברית מראה אנושי עם צרכים ורצונות אנושיים. בדוד סם נעשה שימוש לעיתים קרובות באיורי מערכת כדמות מייצגת של ארצות הברית. למאיירים אמריקאים, הדוד סם הוא דמות מכובדת ביותר שמייצגת את המצפון הלאומי. במדינות עוינות לארצות הברית נהוג להציג את הדוד סם כדמות נלעגת המסמלת את יהירותה של ארצות הברית ואת האימפריאליזם שלה.
הדוד סם בקריקטורות ובקומיקס.
הדוד סם הופיע לראשונה בקריקטורה פוליטית בשנת 1834, בה תואר כאיש חולה, חסר זקן, בעל מגבעת ועוטה מעין חלוק הדומה לדגל ארצות הברית. סביב הדוד סם היו ראשי הממשל, בהם הנשיא אנדרו ג'קסון, והכותרת הכריזה "הדוד סם בסכנה". בשנים שלאחר מכן צויר הדוד סם לעיתים קרובות כשהוא לבוש בבגדים שאפיינו את בנג'מין פרנקלין, ובשנות ה-40 של המאה ה-19 צויר לרוב במכנסיים מפוספסים, מגבעת ומעיל ארוך, אולם עדיין ללא שיער פנים.
בתור הזהב של הקומיקס בשנות ה-40 של המאה ה-20, יצר ויל אייזנר גיבור-על בדמותו של הדוד סם. בגרסה זאת היה הדוד סם דמות מיסטית של חייל אמריקני שנפל בקרב ועתה רוחו באה לעזרתה של ארצות הברית כאשר זו זקוקה לה. בדמות נעשה שימוש בין השנים 1940–1943 ואז הופסקה פעילותה. כיום משמשת הדמות, לעיתים, כדמות-אורחת בסדרת הקומיקס "לוחמי-החופש".
בעטיפת חוברת "Captain America Vol.4 #1" מיוני 2002 של חברת מארוול קומיקס קיימת התייחסות לכרזה בה מופיע הדוד סם, הקוראת לאזרחים לתרום איגרות חוב כעזרה במימון המאמץ המלחמתי. באיור מופיע קפטן אמריקה כשהוא אוחז בדגל האמריקני על רקע תפאורת מלחמה.
ויליאם בליי
ויליאם בליי (אנגלית: William Bligh; 9 בספטמבר 1754 - 7 בדצמבר 1817), ספן בריטי מפורסם ומושל קולוניאלי. הוא מוכר בעיקר בכך שפקודיו מרדו בו בשני אירועים היסטוריים, האחד, המרד המפורסם שאירע על הספינה תחת פיקודו, ה"באונטי" והשני הוא המרד הצבאי באוסטרליה המכונה מרד הרום. נוסף על כך הוא נודע גם בשל המסע שערך בסירה רעועה ורופפת, מן המקום בו הושלך בלב האוקיינוס השקט ביחד עם מלחיו, ועד האי טימור, מרחק 6,710 ק"מ מערבה משם.
חייו.
בגיל 18 הצטרף בליי הצעיר לצוותו של ג'יימס קוק והשתתף במסעו השני סביב כדור הארץ בשנים 1772 – 1775. במסע זה גילה בליי בטהיטי את עץ פרי הלחם.
המרד על הבאונטי.
בשנת 1787 נתבקש בליי להפליג לטהיטי כדי לאסוף שתילים של עץ הלחם ולהעבירם לאיי הודו המערבית. לאחר עזיבתם את האי הטרופי התקומם רובו של הצוות כנגד מפקדם התקיף ותפס במקומו את הפיקוד על הספינה. בליי הושם בסירה קטנה שבה נדחסו 18 מפקודיו שנותרו נאמנים לו. במקום לשוט לכיוון נמלים ספרדיים, וכך להגיע לבריטניה לאחר עיכובים, החליט בליי, בשל אמונו העמוק בכישרון הניווט שלו, לשוט לעבר טימור על מנת לדווח בהקדם על המרד, כדי שיוכלו ספינות בריטיות לרדוף אחר המתמרדים. הוא עשה את דרכו במרחבי האוקיינוס עד איי הודו המזרחית, ללא אמצעי ניווט ראויים וללא צידה מספקת. במסע רב סכנות זה, זכה בליי במוניטין שלו כימאי וכנווט מן השורה הראשונה.
עד היום אין זה ברור מה הביא את הצוות להתמרד כנגדו; יש הטוענים כי היה זה פיקודו הקפדן של בליי, איש המשמעת הקשה, ויש הטוענים כי אנשי הצוות לא היו מוכנים לשאת בקשיים שאפיינו מסע ימי ארוך באותה התקופה, בהיותם חסרי-הניסיון במסעות ימיים ארוכים וקשים, ובמיוחד לאחר שהתנסו בחיים הנעימים שהציעה טהיטי.
לאחר שובו לבריטניה, נתבקש בליי ב-1791 לצאת שוב אל האוקיינוס השקט כדי לייבא שתילים של עץ פרי הלחם. המסע הסתיים בהצלחה ועד היום פרי עץ הלחם הוא מאכל פופולרי באיי הודו המערבית. שנה אחרי כן, פרסם את ספרו "מסע בים הדרומי". במסגרת המסע ליקט בליי מפירות עץ האקי (Ackee) והציגם בשובו מהמסע לפני החברה המלכותית. השם המדעי של הפרי Blighia sapida ניתן לכבודו של בליי.
אוסטרליה.
בשנים 1805 – 1808 כיהן בליי בתפקיד המושל של המושבה הבריטית בניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. במסגרת תפקידו נדרש בליי להשליט סדר ולהתעמת עם כוחות הצבא שבמקום. בליי הסתכסך עם אנשי הצבא, ומפקד הצבא ציווה להדיח אותו ב-1808 במסגרת אירועי מרד הרום. בליי סירב לעזוב לפני שיוחלף כחוק. בעקבות התלונות של אנשי הצבא כנגד בליי ושל בליי כנגד אנשי הצבא, ולאור כישלונו של בליי להשליט סדר במושבה, החליט משרד המושבות שלא למנות עוד קצינים ימיים כמושלי המושבה, אלא להחליף לגמרי את הכוח הצבאי ששהה בה. במסגרת השינוי הושב בליי פורמלית לתפקידו ל-24 שעות, ב-1810, והוחלף מייד לאחר מכן על ידי לכלן מקווארי, מי שיהיה המושל האוטוקרטי האחרון של המושבה.
שנותיו האחרונות.
עם שובו של בליי לבריטניה, הוא קודם בדרגות עד לדרגת תת-אדמירל, אך לא זכה במינויים משמעותיים למסעות ימיים נוספים ובשארית הקריירה שלו עסק בעיקר במשימות ימיות סביב בריטניה.
בליי קבור בלונדון, בחצר כנסייה המצוייה על הגדה הדרומית של נהר התמזה. ליד קברו נטוע עץ הלחם.
המרד על הבאונטי
המרד על הבאונטי היה מרד על הספינה הבריטית באונטי ("Bounty") שאירע ב-1789, וזכה לפרסום בזכות מספר ספרים, סרטים ושירים. המרד הונהג על ידי פלצ'ר כריסטיאן נגד מפקד הספינה, לוטננט ויליאם בליי.
ויליאם בליי נשלח כמפקדה של האונייה באונטי למשימת איסוף שתילים של עץ הלחם. ב-28 באפריל, לאחר שביקרו באי טהיטי, התמרד חלק מן הצוות ליד האי טאפואה שבקבוצת איי פיג'י. ככל הנראה, ההתמרדות ארעה עקב העבודה הקשה, הקצבת המים שקבע בליי והתרופפות המשמעת עקב השהות הממושכת בטהיטי. המורדים אילצו את קפטן בליי ועוד 18 מלחים לרדת מן ה"באונטי", ולהפליג לדרכם בסירת מפרש קטנה בלב האוקיינוס. באחד המסעות המדהימים ביותר שערך אדם כלשהו מעודו, ניווט בליי את הסירה שהיטלטלה על פני ים גועש למרחק של 6,710 ק"מ, עד שלאחר שבועות רבים של תלאות וסבל בל-יתואר, רעב קשה וחולי רב, הגיעו לאי טימור באיי הודו המזרחית.
המורדים ברחו עם האונייה אל האי פיטקרן, לא לפני שאספו את הנשים שאירחו אותם חודשים קודם בטהיטי. באי מתגוררים צאצאיהם עד היום. ב-23 בינואר 1790 שרף הצוות המתמרד את האונייה, ומקץ 167 שנים בדיוק, ב-23 בינואר 1957, מצא לואיס מארדן, איש החברה הגאוגרפית האמריקאית, את שרידי האונייה.
רקע.
הספינה.
אוניית הוד מלכותו "באונטי" החלה את שירותה ב-1784 כמובילת פחם בשם "בת'יה" (Bethia). מאוחר יותר, ב-26 במאי 1786 נקנתה על ידי הצי המלכותי הבריטי תמורת 2,600 פאונד ושמה הוסב ל"באונטי".