כמו היעלים, כבשי המופלון בדרך כלל אינם מציגים התנהגות טריטוריאלית, ובלוטות הריח בעיניים ובמפשעה שנועדו לסמן את השטח, נמצאות בשימוש מועט אצלם. המופלונים האירופאים חברותיים יותר מקרוביהם האסייתים, ובדרך כלל מספר עדרים הרועים ביחד אינם מפגינים התנהגות טריטוריאלית אחד כלפי השני, אלא אם כן יש מחסור במזון. תזונת המופלון מבוססת על עלים עשבים, שיחים עשבי תיבול, דגנים, מלח ופירות שנופלים מהעצים. כמו כן הוא יכול לאכול סוגים רבים של צמחייה שאוכלי עשב אחרים כלל לא יגעו בהם, ותכונה זו עוזרת לו להתקיים בסביבה צחיחה (באסיה). מין זה אוכל גם כמויות גדולות של שתילים וזרעי עצים, ובמקומות רבים הוא מונע צמיחה של עצים רבים ביער.
התמודדות עם טורפים.
חושיו של כבש זה מפותחים היטב, והישרדותו תלויה בגילוי ובריחה מוקדמת מטורפים כגון נמרי שלג, נמרים, דולים וזאבים; הטלאים עלולים להיטרף גם על ידי תנים, שונרים, שועלים, גרגרנים וכדומה. ההימלטות של כבש המופלון מתאימה לבית גידולו התת-אלפיני: כאשר הוא מאוים, הוא נמלט לאזורי סלעים גבוהים או לצוקים בלתי נגישים. במישורים ובשפלות המופלונים מסוגלים לרוץ רק למרחקים קצרים, ולכן במקומות אלו הם מהווים טרף קל לזאבים.
חושים ותקשורת.
כיתר הפרסתנים, העיניים של כבש המופלון ממוקמות בצד ומאפשרות לו לסקור שטח רחב (60%) ללא סיבוב הראש. אצל אילים מבוגרים שדה הראייה עלול להיות מוגבל על ידי הקרניים הספריאליות באזור הלחיים. מופלון נוטה להיות מוטרד כשהוא מרגיש תנועות באזור שלו, ומסובב את ראשו כדי לאתר את האובייקט בנוף. במקרה שלא הצליח לגלות משהו הוא מנסה להריח את הסביבה; כיוון זרימת הרוח עלול להועיל או להטעות במקרים רבים. חוש השמיעה מספק לכבש מידע נוסף על סכנה או הפרעה באזור; בני אדם למשל, עשויים להתגלות על ידו כבר במרחק של 800 מטר. חוש הראייה משחק תפקיד משמעותי גם בלכידות של העדר: כאשר המופלון מאבד את הקשר עם עדרו, הוא מנסה לגלותם קודם כל על ידי הסתכלות בשדה הראייה שלו – אם לא הצליח לגלותם הוא משתמש בחוש הריח שלו כדי לגלות לאיזה כיוון הלכו או על ידי קריאה אליהם.
למופלונים יש קולות נרחבים הכוללים: יללות, פעיות, אנקות, קריאות אזהרה, ושאגות המושמעות על ידי הזכרים בעיקר בעונת הרבייה. טלאים שמאבדים את אמם משמיעים פעייה קצרה שגורמת לאם לבוא אליהם במהירות. כבשים שנתפסו על ידי טורף או פצועים קשה משמיעים גניחות ארוכות. במהלך עונת הרבייה הצליל הנפוץ ביותר הוא הצליל המופק בהתנגשות בין קרני הזכרים. כאשר המופלון חש בסכנה, הוא משמיע שריקה דרך הנחיריים, המלווה לעיתים קרובות בהכאה ברגליים הקדמיות בקרקע. כאשר עדיין לא ברור למופלון אם הסכנה מתקרבת, הוא מפסיק את השריקה, ומשמיע אותה בתדירות גבוהה כאשר הסכנה מתקרבת; על פי רוב, לאחר קריאת האזהרה המופלונים בורחים במהירות. כאשר נשמעת קריאת אזהרה מלהקה אחרת של מופלונים או מבעלי חיים אחרים, העדר עדיין אינו בורח אלא מחכה במצב היכון עד שהמצב יתבהר יותר.
רבייה ומחזור חיים.
עונת הרבייה היא בתקופת הסתיו והחורף (החודשים אוקטובר ונובמבר), כשאז בין הזכרים נוצרת היררכיה דומיננטית הנקבעת על ידי הקרבות.
כאשר שני יריבים בגודל דומה נלחמים, הם נעמדים במרחק קצר זה מזה ומזנקים קדימה זה על זה בעוצמה גדולה, ואת הצליל המופק מההתנגשות ניתן לשמוע גם במרחק רב. הקרניים הגדולות והחלולות, והעצמות החזקות של הגולגולת והצוואר מגנות על הזכרים מפני פציעות חמורות בעצמות או במוח. לעיתים מסתבכים הזכרים בקרניהם המסולסלות, ואם לא יצליחו להתנתק זה מזה הם עלולים להיטרף תוך זמן קצר.
ההיריון נמשך חמישה עד שישה חודשים, ולאחריהם נולד טלה אחד, ומדי פעם תאומים (בין סוף פברואר לסוף אפריל). הם נגמלים לאחר 2–4 חודשים. לפני ההמלטה, הנקבה מחפשת מקום מוגן וחבוי בצמחייה, והטלה שוהה בו זמן מועט עד שהוא מסוגל לעקוב אחר אמו; לאחר שבועיים הטלה כבר מתרוצץ ומקפץ ללא הפסקה, כשרוב הזמן הוא מבלה בחברת טלאים אחרים. הטלאים מגיעים לבגרות לאחר 2–3 שנים, אם כי הזכרים לא מתרבים לפני גיל 4 ומעלה, שרק אז הם מסוגלים כבר להתמודד בהצלחה בקרבות.
תוחלת החיים הממוצעת של כבש המופלון היא 8–10 שנים לזכרים (בגלל התשישות מהקרבות), ואילו נקבות מגיעות בממוצע ל-15-11.5 שנים.
איומים ושימור.
באופן כללי, כבש המופלון מסווג על ידי IUCN בדרגת השימור פגיע (VU) הנובע בעיקר מציד בלתי חוקי, אובדן בית גידול, ותחרות עם בעלי חיים מקומיים על מקורות מחייה. שיעור הירידה הוא בסביבות 30% בתקופה של 24 שנים. מהאיומים הנזכרים סובלים רק תת-המינים האסייתים, בעוד שתת-המינים האירופאים אינם נחשבים על ידי IUCN כשייכים למין; סביר להניח שאם הם היו נכללים על ידי ארגון השימור הם היו משויכים לקטגוריה של דרגת השימור ללא חשש (LC) בשל תפוצה נרחבת במדינות האירופאיות וללא איומים משמעותיים (מלבד הבאתם למדינות רבות).
איומים ספציפיים ופעולות השימור לתת-מינים אסייתים מסוימים הם:
כבש אוריאל
כבש אוריאַל או כבש הערבה (שם מדעי: "Ovis vignei"; מכונה גם מופלון אסייתי או בפשטות אוריאַל), הוא מין של כבש בר מתת-משפחת היעלים החי במרכז אסיה, ונחשב בדרך כלל כתת-מין של כבש מופלון תחת השם המדעי: ("Ovis orientalis vignei").
קיים תת-מין נוסף של המופלון הנחשב לעיתים כמין נפרד בשם "כבש ארמני" ("Ovis gmelini"), דומה יחסית לכבש אוריאל מלבד מספר שינויים קלים שיפורטו בהמשך. בצפון מרכז איראן קיימת אוכלוסייה גדולה מעורבת, שמקורה ברבייה בין כבשים אוריאלים לכבשים ארמנים באזור זה שהוא מקום המפגש של תפוצתם.
תיאור.
את כבש האוריאל הזכר ניתן להבדיל מכבשי בר אחרים במספר אופנים כשביניהם קרניו הגדולות והמסולסלות; הקרן עבה מאוד מהבסיס עד אמצע הקרן, ומהאמצע היא הופכת לדקה יותר בצורה שאינה בולטת כל כך כאצל כבשי בר אחרים. הקרן צומחת באזור המצח לכיוון הצדדים ואחורה מעט, יורדת בעיקול חד לכיוון מטה באזור האוזניים וחוזרת ומתעקלת למעלה באזור הלחיים. אצל זכרים מבוגרים עשוי להתחיל סיבוב שני או שלישי, כשהקרן מסתובבת סביב עצמה כבורג. אצל חלק מתת-המינים הקרן צומחת לכיוון מעלה ומתעקלת אחורנית, ואינה חוזרת כלל קדימה ללחיים. קרניו של כבש האוריאל בולטות יותר מכבשים אחרים, כיון שלכל אורכן יש פגימות וחריצים גדולים וקטנים. גם לנקבות יש קרניים אולם הן קטנות כמעט פי-6, דקות מאוד בצורת חרב, וצומחות לכיוון מעלה ומתעקלות למטה באופן המזכיר את קרני הצפיר. צבע הקרניים נע בין חום בז' לחום אפרפר.
הפרווה של מין זה היא קצרה בכל העונות, כאשר בחורף היא עבה יותר ובקיץ היא הופכת להיות דלילה לאחר נשירת השכבה החיצונית הנראית כצמר. צבע הפרווה הוא נחושת-חום אדמדם בהיר או כהה אחיד בכל הגוף, בעוד שהחלק העליון של הרגליים כהה מעט, והחלק התחתון לבן או אפרפר בהיר; בחורף צבע הפרווה הופך לבהיר ודהוי יותר. הגחון באופן כללי בצבע אפרפר בהיר, כשלעיתים יש בו פסים כהים מעט. שפתיו ולועו לבנים, כשפעמים רבות הכתם הלבן בשפתיים נמשך לאורך החוטם עד העיניים. התכונה הבולטת והייחודית ביותר של כבש האוריאל היא השיער החזיתי הלבן שמוקף בשיער שחור ונמשך מלועו ועד חזהו, ומורכב משערות ארוכות שנותנות לו מראה אצילי של כבש עם זקן ארוך מאוד אם כי אין זה זקן ממשי (לכבשים, בניגוד לעיזים, אין זקן). השיער החזיתי הוא הארוך ביותר מכל תת-המינים של המופלון, וכן מכל מיני וסוגי תת-משפחת היעלים. שיער ארוך זה מצוי בעיקר אצל תת-המינים הקאשמירי והכספי, בעוד שאצל תת-מינים אחרים השיער החזיתי משתנה בין קצרצר ובעל צבע שחור אצל תת-המין האפגני, אורך בינוני עם שיער לבן למעלה ושיער שחור למטה אצל תת-המין הבוכארי, או אפור קצרצר אצל תת-המין הפונג'אבי.
הדו-צורתיות זוויגית (הבדל בין זכרים לנקבות) של כבש האוריאל בולטת בעיקר בארבעה דברים: 1) קרניים: גדולות כאמור אצל הזכרים מהנקבות; 2) מידות גוף: הזכרים גדולים וכבדים באופן משמעותי מהנקבות; 3) צבע הפרווה: פרוות הזכרים כהה יותר מהנקבות, אם כי ההבדל ביניהם אינו בולט כאצל כבשים אחרים; 4) שיער חזיתי; הנקבות נעדרות שיער חזיתי לחלוטין.
את כבש האוריאל ניתן להבדיל בקלות מכבש המופלון האירופאי, כיון שצבעי פרוותו של הלה רבגוניים יותר, וכוללים שיער חזיתי שחור, אוכף שחור בגב, מותניים וגחון לבנים כשלג, וכתמים אדמדמים כהים בצידי הראש והחלק האחורי של הגוף. הכבש הארמני לעומת זאת דומה למדי לכבש האוריאל כך שהזיהוי ביניהם מסובך יותר, אולם באופן כללי פרוותו קצרה אף יותר מכבש אוריאל, השיער החזיתי שלו קצר יותר ולפעמים אף נעדר לחלוטין, גבו כהה יותר, יש לו לעיתים כתם אפרפר דהוי בצידי הגוף, רגליו אפרפרות ולאורכם פס כהה. מעבר לכך מבנה ומידות גופו של כבש האוריאל זהות לאלו של כבש המופלון והכבש הארמני. לכבש האוריאל יש גוף ארוך וראש וצוואר קצרים. רגליו דקות וארוכות, פרסותיו קצרות וחזקות, וזנבו קצר וכהה מעט. אוזניו דקות ובאורך בינוני, עיניו בינוניות וצהבהבות ומתחתם נמשך פס כהה עד בלוטות ריח קטנות וכהות. אפו שחור ומחורץ, ומסביבו כתם לבן.
כבש ארגאלי, כבש נוסף החי במרכז אסיה, מזכיר מעט את כבשי האוריאל, אולם הוא גדול יותר, פרוותו בחורף בהירה לעיתים כשלג, ותחת שיער חזיתי יש לו כתם גדול לבן בחזהו המורכב משערות קצרות.
מידות גופו של כבש האוריאל הן:
גובה הכתפיים: 110-80 ס"מ.
אורך הראש והגוף: 140-100 ס"מ
אורך הזנב: בסביבות 10 ס"מ.
אורך קרן הזכר: עד 100 ס"מ.
משקל הגוף: 90-30 ק"ג.
בהנחה שכבש האוריאל הוא מין נפרד, הוא מחולק לתת-המינים הבאים:
תפוצה, אקולגיה, ומחזור חיים.