לאחר ניצחון הלייבור בשנת 1945 מונה על ידי ראש הממשלה קלמנט אטלי לשר האוצר של בריטניה. רבים ציפו כי ימונה לשר החוץ, אך לתפקיד זה מונה ארנסט בווין. בתקופה זו היה דלטון מעורב במשא ומתן שניהל ג'ון מיינרד קיינס על הלוואה גדולה שניתנה לבריטניה על ידי ארצות הברית שהותנתה בתנאים, שאחד מהם היה הפיכת הלירה שטרלינג לניתנת להמרה לדולר באופן מלא. כאשר יושם התנאי, ביולי 1947 גרם הדבר למשבר, וההמרה הופסקה לאחר חמישה שבועות בלבד. תנאים נוספים היו שיעור ריבית גבוה, והסכמת בריטניה להיכלל בהסכם ברטון וודס.
ההלוואה העיקה מאוד על מאזן התשלומים השלילי, והכלכלה עמדה תחת נטל כבד, הן של מימון תוכניות מדינת הרווחה שיישמה הממשלה שחייבו הלאמה נרחבת ומימון ציבורי נרחב, והן של מימון הנוכחות הצבאית של בריטניה בכל רחבי האימפריה הבריטית השוקעת. בתנאים אלו נאלץ דלטון להמשיך את מדיניות הקיצוב והצנע של ימי המלחמה, למשך תקופה ארוכה לאחר המלחמה. המטרה הייתה הפחתת הצריכה, הפחתת הייבוא, והגדלת הייצוא על מנת לייצב את הלירה שטרלינג ולבסס את מאזן התשלומים כך שהמדינה תוכל לצאת מהמשבר. הדגש היה על הגברת הייצור התעשייתי, במיוחד בתעשיות המולאמות והפנייתו לייצוא. בין הצעדים שנקט דלטון בולטת הלאמתו של הבנק של אנגליה בשנת 1946.
באווירת המשבר של שנת 1947 בה נוסף לכל הצרות שבהן מצאה עצמה הממשלה גם חורף קשה שהביא להפסקת העבודה במכרות, זממו הרברט מוריסון וסטפורד קריפס להחליף את אטלי בארנסט בווין. בווין סירב, אך אטלי נאלץ לקדם את קריפס. כאשר הלך דלטון בדרכו אל הפרלמנט, בסתיו 1947, על מנת לנאום את נאום התקציב, העיר הערת אגב לעיתונאי שפגש בדרכו, וסיפר לו על שינויים פיסקליים מתוכננים. העיתונאי הספיק לפרסם את הידיעה בעיתוני הערב בטרם נשא דלטון את נאומו, ובעוד הבורסה פועלת. השערורייה שפרצה הובילה להתפטרותו של דלטון, ולהחלפתו בסטפורד קריפס. העניין נבדק בשנת 1948 על ידי "ועדת לינסקי", ועדת חקירה ממשלתית שדנה בשחיתות במפלגת הלייבור. דלטון זוכה מכל אשמה.
ב-1948 שב דלטון אל הממשלה בתפקיד "צ'נסלור של דוכסות לנקסטר", תפקיד המקביל למשרת שר בלי תיק. עדיין היה רב השפעה, אך לא נחשב עוד לדמות מובילה במפלגה. לאחר ניצחון הלייבור בבחירות 1950 קיבל את משרת שר הממשל המקומי והתכנון. לאחר תבוסת הלייבור בבחירות 1951 פרש מן החיים הפוליטיים. בשנת 1960 קיבל תואר אציל לימי חייו וכונה "ברון דלטון מפורסט ופריטון במחוז דרהאם".
בשנת 1962 מת. מכתביו האישיים ויומניו נשמרים בספריית בית הספר לכלכלה של לונדון.
דלטון, הציונות וישראל.
דלטון נחשב לידיד המפעל הציוני וידיד מדינת ישראל. ב-1944 חיבר מסמך הנוגע למדיניות החוץ של הלייבור לאחר המלחמה, במסמך הביע את העמדה כי יש להקים מדינה יהודית, לאפשר עלייה יהודית חופשית, ולעודד את הגירת הערבים ממנה במספר זהה למספר היהודים הנכנסים. רבים ציפו כי יפעל למלא מדיניות זו לאחר המלחמה, אך דלטון היה עסוק רובו ככולו בענייני הכלכלה, ואת מדיניות החוץ של בריטניה בשנים חשובות אלו הוביל בווין, שנחשב לעוין כלפי הציונות. הוא היה ידידו האישי של משה שרת אותו לימד בבית הספר לכלכלה של לונדון. בשנת 1952 ביקר בישראל ביחד עם ריצ'רד קרוסמן.
תרומתו למקצוע הכלכלה.
בשנת 1920 הרחיב דלטון את עבודתו של מקס לורנץ במדידת אי שוויון בהכנסות, והציע מערך מורחב של טכניקות ומערכת של עקרונות בעזרתם ניתן להבין שינויים בתפוצת ההכנסה, ובכך להעניק בסיס תאורטי טוב יותר להבנת היחסים בין הכנסות. בעקבות הערה של הכלכלן הבריטי ארתור ססיל פיגו הציע דלטון תנאי כי העברה של הכנסה מאדם עשיר יותר לאדם עני יותר תחשב כיוצרת שוויון גדול יותר, כל עוד היא לא גורמת להפיכת הדירוג של השניים, ולכך שזה שהיה עני בתחילה יהיה עשיר יותר מזה שהיה עשיר בתחילה. עקרון זה נודע כ"עקרון דלטון-פיגו". דלטון גם הציע הצעה תאורטית של יחסים פונקצונליים חיוביים בין הכנסה ורווחה כלכלית, ואמר כי רווחה כלכלית גדלה באופן אקספוננטיאלי יורד ביחס לגודל ההכנסה, דבר שהוביל למסקנה כי רווחה כלכלית מקסימלית אפשרית רק כאשר כל ההכנסות הן שוות.
ולאדה דיבאץ'
ניימכן
ניימכן (בהולנדית: , בגרמנית: Nimwegen) היא עיר במזרח הולנד, סמוך לגבול גרמניה. היא נחשבת לעיר העתיקה ביותר בהולנד ובשנת 2005 חגגה 2000 שנה להיווסדה. נכון לשנת 2020 מתגוררים בעיר כ-178,000 תושבים.
היסטוריה.
אזכור ראשון של ניימכן הוא מן המאה ה-1 לספירה, כאשר הרומאים בנו בסיס צבאי באתר שבו קמה העיר. אתר זה הוא בעל חשיבות אסטרטגית כיוון שהגבעות המקיפות אותה מספקות תצפית טובה על עמק הריין, ולאורך הדורות נהנתה העיר מנתיב המסחר הראשי שעבר בסמוך לה. בשנת 69, כאשר מרדו הבאטבים, יושביו של עמק הריין ברומאים, קם סמוך למחנה הרומי כפר בשם Oppidum Batavorum. כפר זה הוחרב בעת המרד, אולם לאחר מכן בנו הרומאים מחנה גדול יותר במקום שבו היה מוצב הלגיון העשירי ג'מינה. זמן קצר אחר כך קם בסמוך כפר.
בשנת 98 הייתה ניימכן אחד משני היישובים הראשונים בשטחה של מלכות הולנד כיום, אשר זכה במעמד של מוניקיפיום. בשנת 103 הועבר הלגיון העשירי לווינה, עובדה שכנראה פגעה קשות בכלכלת היישוב. בשנת 104 שינה טראיאנוס את שם היישוב ל-Ulpia Noviomagus Batavorum ובקיצור, "נוביאומגוס" (הוא מקור שמה של ניימכן).
במאה ה-4 פחת כוחה של רומא באזור וניימכן הפכה לחלק מן ממלכות הפרנקים. נטען כי במאה ה-8 כינס קרל הגדול את חצרו בניימכן בארבע הזדמנויות שונות. לואי החסיד, בתקופת הדחתו הקצרה בשנת 830, נשלח על ידי בנו לניימכן.
בשנת 1165 נולד בעיר היינריך השישי שהיה לימים לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1230 העניק בנו, פרידריך השני מוניקיפיום לעיר. בשנת 1247 הועברה העיר לידי דוכס חלרה כמשכון להלוואה. ההלוואה מעולם לא הושבה והעיר ניימכן היא חלק מחלדה מאז אותה תקופה, אולם עובדה זו לא פגעה בחיי המסחר בעיר ובשנת 1364 היא הצטרפה לברית ערי הנזה. אף האמנות שגשגה בעיר בימי הביניים ומספר אומנים בולטים נולדו ופעלו בתחומיה.
בעת המרד ההולנדי נפגע המסחר בעיר. אף שבשנת 1585 היא הייתה לחלק מן הרפובליקה של הפרובינציות המאוחדות, היא נותרה עיר גבול וסבלה מתקופות של מצור.
בשנת 1697 נערך בניימכן משא ומתן בין המעצמות האירופיות שביקשו לשים קץ למלחמות הבלתי פוסקות ביבשת, ואשר הסתיים בהסכמי ניימכן.
במחצית השנייה של המאה ה-19 הפכו ביצוריה של העיר לגורם המשפיע של צמיחתה. מספר תושביה שבין החומות גדל עד מאוד, אולם לא ניתן היה להרוס את הביצורים בגלל חשיבותה האסטרטגית בהגנתה של הולנד. מדיניות זו שונתה רק לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה, כאשר התברר כי חומות העיר ההיסטוריות אינן מספקות הגנה של ממש, ובשנת 1874 הן נהרסו. המבצר שבעיר נהרס עוד בשנת 1797 לצורך מכירת הלבנים מהן היה בנוי.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 והמחצית הראשונה של המאה ה-20 העיר ידעה גידול יציב. על נהר הוואל (Waal), העובר בסמוך לה, נבנה בשנת 1878 גשר רכבת ובשנת 1936 נבנה אף גשר לכלי רכב, שהיה הגשר הגדול באירופה בעת שהושלם. בשנת 1923 נוסדה בעיר אוניברסיטת ניימכן, ובשנת 1927 נחפרה תעלה המחברת בין נהרות ואל ומז (Maas).
בשנת 1940 פלשה גרמניה הנאצית להולנד וניימכן הייתה העיר הראשונה שנפלה לידיה. ב-22 בפברואר 1944 הייתה בעיר הפצצה כבדה של מפציצים אמריקאים, אשר החריבה את מרכזה, זאת עקב טעות ניווט של הטייסים אשר חשבו כי הם מפציצים עיר גרמנית סמוכה. כ-750 איש נהרגו בהפצצה. בחודש ספטמבר 1944 התחוללו קרבות קשים בעיר במסגרת מבצע מרקט גארדן. סמוך לעיר ניסו כוחות הברית למנוע מן הגרמנים להרוס את הגשרים על נהר הוואל. תפיסת הגשר לכלי רכב נעשה במטרה לאפשר לכוחות הבריטים לנסות ולהגיע לדיוויזיה המוטסת שהייתה בארנהם. על הגשר הגן כוח של למעלה מ-300 חיילים גרמנים, אולם ניסיונם לפוצצו לא הצליח והגשר נתפס לאחר קרב. העיר שוחררה מן הכיבוש הנאצי בידי הכוחות הבריטים והאמריקאים בחודש ספטמבר 1944 ושימשה מאוחר יותר כנקודת מוצא לחציית הריין על ידי כוחות הברית אל תוך שטח גרמניה.
בשלהי המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 העיר נודעת בהולנד בכינוייה "הוואנה על הוואל" (Havana aan de Waal), בזכות הרוב המכריע של נציגי המפלגה הסוציאליסטית, מפלגת הירוקים, ומפלגת העבודה, במועצת העיר. ניימכן היא העיר היחידה בהולנד שבה השלטון העירוני הוא על טהרת מפלגות השמאל.
צעדת ארבעת הימים הבינלאומית בניימכן.
ניימכן ידועה בזכות הצעדה הבינלאומית בת ארבעת הימים (בהולנדית: Internationale Vierdaagse Afstandsmarsen Nijmegen). הצעדה היא אירוע שנתי הנפתח ביום שלישי, השלישי בחודש יולי, ונמשך ארבעה ימים רצופים של הליכה (למרחקים של 30–50 ק"מ מדי יום), ולצידה אירועי תרבות שונים. הצעדה היא האירוע ההמוני הגדול ביותר בהולנד מזה מספר שנים. במסגרת האירוע מוזמנים לוחמי בנות הברית במלחמת העולם השנייה לציין את השתתפותם בשחרורה של הולנד מן הכיבוש הנאצי. משתתפים מבריטניה, קנדה, ארצות הברית, אוסטרליה וניו זילנד, פוקדים באופן קבוע את הצעדה. בשנות ה-50 וה-60 שלחה אף ישראל משלחות רשמיות לצעדה.
ספורט.
מועדון הכדורגל של ניימכן (בהולנדית: Nijmegen Eendracht Combinatie, ובר"ת: N.E.C.) משחק באצטדיון ובו 12,500 מושבים בעיר. המועדון נמצא בליגה ההולנדית העליונה ובעונת 2008–2009 שיחק בליגה האירופית.
עין בית עילמא
יצחק הרצברג
יצחק הרצברג (1888, אוקראינה – 6 בדצמבר 1948, ישראל) היה מורה, סופר ומתרגם עברי.
תולדות חייו.