נכון לספטמבר 2020 מונה אקו"ם כ-12,188 יוצרים ישראלים ומייצגת מעל מיליון יוצרים ברחבי העולם והיא הגוף המאגד את מספר היוצרים הרב ביותר בישראל.
אקו"ם חברה באיגוד העולמי של אגודות לשמירת זכויות היוצרים (CISAC, סיסא"ק), ופועלת לשמירת הזכויות בישראל עבור חבריה ועבור יוצרים ומו"לים בעלי רפרטואר היצירות הרשומות באגודות מחוץ לישראל. לאקו"ם הסכמי שיתוף פעולה הדדיים עם אגודות אחיות בעולם, בכפוף לכללים המקצועיים של סיסא"ק אשר נקבעו ביוני 2007.
היסטוריה.
האגודה נוסדה בשנת 1936 על ידי יוצרים יהודים מתחום המוזיקה והספרות. עם מייסדי אקו"ם נמנו משוררים, סופרים ומלחינים עבריים חשובים, בהם משה וילנסקי, לאה גולדברג, אברהם שלונסקי, אלכסנדר פן, ידידיה אדמון, מרדכי זעירא, עמנואל עמירן ועמנואל הרוסי.
האדם המרכזי ששמו נקשר בהקמת אקו"ם הוא זאב מרקוביץ', אמרגן מצליח מוורשה שעלה ארצה בראשית שנות ה-30 והשתקע בתל אביב. מרקוביץ' זיהה את הבעיה של אמני התקופה, שזכו אמנם להכרה ומוניטין אך לעומת זאת למעט תמורה חומרית, אם בכלל. מרקוביץ' חבר לווילנסקי, גם הוא בן ורשה, שם התוודע אל ה"זאיאקס" (איגוד מקומי של מלחינים ומחברים), ובתל אביב הכיר את קובלסקי, שהיה הסוכן המקומי של PRS, האגודה הבריטית הגובה תמלוגים, שבאותם הזמנים גבתה תמלוגים מהרדיו המנדטורי בארץ. וילנסקי ומרקוביץ' צירפו אליהם אמנים נוספים ויחד הקימו את אקו"ם.
בשנת 2004 הכריז הממונה על ההגבלים העסקיים דרור שטרום על אקו"ם כמונופול והגבל עסקי, ועל האגודה הושתו תנאים מגבילים לפעילותה מול הלקוחות וביחסיה עם החברים בה. בית הדין להגבלים עסקיים בירושלים קבע בדצמבר 2004 כי "אקו"ם זוכה כיום לבלעדיות בניהול זכויות היוצרים של חבריה וכן בניהול הרפרטואר של האגודות האחיות. בלעדיות זו תבוטל כך שתתאפשרנה עסקאות פרטניות בין המשתמשים ובין כל אחת מהאגודות הזרות או כל אחד מבעלי זכויות היוצרים, שלא באמצעותה של אקו"ם". ב-2 ביוני 2011 אישר בית הדין את פעילות אקו"ם כהסדר כובל לתקופה של חמש שנים, כפוף לשורה של מגבלות.
ב-2008 תבע הזמר עמיר בניון ועימו עוד 17 זמרים את אקו"ם, בגין חוסר שקיפות וחלוקה לא הוגנת של כספי התמלוגים. התביעה עוררה סערה. בית המשפט המחוזי קיבל את טענת התובעים, אקו"ם ערערה לבית המשפט העליון, ושם הוחלט לאשר את בקשת התובעים לעיין במסמכים לתקופה של שבע שנים אחורה. אם ימצאו אי סדרים יוחלט בבית המשפט כיצד להמשיך הלאה.
החברות באקו"ם.
על מנת להיות חבר באקו"ם על כל יוצר לעמוד בתנאים הבאים:
תחומי היצירה:
דירקטוריון והנהלת אקו"ם.
דירקטוריון אקו"ם מורכב משבעה יוצרים וארבעה דירקטורים חיצוניים (דח"צ), בהרכב קבוע, המייצגים את תחומי האחריות השונים של האגודה: שני מלחינים מתחום המוזיקה הפופולרית, שני פזמונאים מתחום המוזיקה הפופולרית, מלחין קונצרטי אחד, סופר אחד ומו"ל אחד.
הדירקטוריון נבחר על ידי חברי אקו"ם בעלי מניה מלאה במעמד אספת בחירות רשמי, אחת לארבע שנים. חבר בדירקטוריון אינו יכול לכהן יותר משתי כהונות רצופות בנות 4 שנים כל אחת.
תפקידו של הדירקטוריון הוא להתוות את דרכו של הארגון ולהחליט החלטות מרכזיות בכל הקשור להתנהלות הארגון בתחומים השונים.
חברי הדירקטוריון הנוכחי המכהן מ-2021: עובד אפרת (מלחין) – יו"ר, מיכה שטרית (פזמונאי) מרגלית מתתיהו (סופרת), יוסי מר חיים (מלחין קונצרטי), פטריק סבג (מלחין), יואב גינאי (פזמונאי), רונלד קול (מו"ל), אתי לוי (דח"צ), ראובן לדיאנסקי (דח"צ), קובי וינוקור (דח"צ) ומלי פולישוק בלוך (דח"צ).
מנכ"ל אקו"ם הוא אסף נחום.
פרס אקו"ם.
הארגון מקיים מדי שנה את טקס מפעל פרסי אקו"ם, ומעניק פרסים ליוצרים בקטגוריות שונות. מפעל פרסי אקו"ם החל את דרכו בשנת 1958 כתחרות קטנה של פרסים ליצירות אשר הוגשו בעילום שם. התחרות התפתחה עם השנים, וכיום היא מציעה מגוון רחב של פרסים בתחומי הספרות, המוזיקה הקלאסית והזמר העברי. זכייה בפרס אקו"ם היא ציון דרך חשוב ובולט בדרכו האמנותית של כל יוצר. התחרות פתוחה לחברי אקו"ם בלבד.
חקיקה בתחום התמלוגים בישראל.
ועדת הכלכלה של הכנסת מקדמת הצעת חוק להקמת בית משפט לתמלוגים בישראל. על פי הצעת החוק, יוקם בישראל בית דין לתמלוגים, שתחת החלטותיו יפעל תאגיד אחד שיהיה אמון על גביה קולקטיבית של כל התמלוגים הנגבים עבור תאגידי הזכויות השונים: אקו"ם, אשכולות, עיל"ם, תל"י, הפדרציה לתקליטים והפי"ל.
ג'ון אלברט ויליאם ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס העשירי ממרלבורו
הסכסוך הסינהלזי-טמילי
הסכסוך הסינהלזי טמילי
ג'ון ג'ורג' ואנדרבילט הנרי ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס האחד-עשר ממרלבורו
ז'אן מולינה
ז'אן מוֹלִינֵה (בצרפתית: Jean Molinet; 1435 – 23 באוגוסט 1507) היה כרוניקן, משורר ומלחין בחצר שארל האמיץ, דוכס בורגונדיה.
נולד בעיר דוור (Desvres, כיום בצרפת) ולמד בפריז. בשנת 1463 היה למזכירו של כרוניקן החצר, ז'ורז' שסטלן. ב-1464 כתב את ספרו "La complainte de Grèce" (קינת יוון), המתאר את הפוליטיקה של זמנו מנקודת המבט של החצר הבורגונדית. עם מותו של שסטלן ב-1475 ירש את משרתו כהיסטוריון החצר. הכרוניקות שלו מכסות את התקופה שבין 1474 ו-1504, והן נערכו והודפסו לראשונה בעריכתו של ז'אן אלכסנדר בּוּשׁוֹן (Buchon) ב-1825. הכרוניקות שלו אינן מצטיינות בערכן ההיסטורי כמו אלו של שסטלן, והן כתובות בשפה מליצית וספרותית יותר.
כמשורר היה מולינה לאחד מראשי זרם ה"רטוריקנים הגדולים" (Grands Rhétoriqueurs), ששירתם הצטיינה במבנים פורמליים ובריבוי לשון נופל על לשון. הוא אחראי על עיבוד היצירה "רומן הוורד" לפרוזה מן המקור השירי.
מולינה היה גם מלחין, בן הדור השני-שלישי של האסכולה הפרנקו-פלמית. למרות שרק יצירה אחת, הרונדו "Tart ara mon cueur sa plaisance" היא שלו כמעט בוודאות, המלחין ז'וסקן דה פרה, שהיה תלמידו של המלחין יוהנס אוקכם, כתב קינה על מות אוקכם, נימפות היער, למילים מאת מולינה. הרונדו, שיר בארבעה קולות, היה פופולרי ביותר בתקופתו ועדות לכך היא מספר העותקים הרב מיצירה זו, כמו כן מוכר מוטט Salva Regina לחמישה קולות שניתן לייחס לו במידה גבוהה של ודאות.
ב-1501 נבחר לכהן כקאנון (משרת כמורה) בכנסיית נוטרדם בעיר ואלנסיין. כמו כן כיהן כספרן של מרגרטה לבית הבסבורג.
ג'מאעה אל-אסלאמיה
מעברת עמק חפר
קיימן בראק
קיימן בראק (באנגלית: Cayman Brac) הוא אי בצפון מזרח איי קיימן שבים הקריבי.
האי ממוקם 143 ק"מ צפונית מזרחית לאי גראנד קיימן (הגדול באיי קיימן).
באי מתגוררים כ-2,100 תושבים (נכון ל-2010).
גאוגרפיה.
אורכו של האי 19 ק"מ ורוחבו הממוצע 2 ק"מ. שטחו של האי כ-38 קמ"ר. פני האי גבוהים משני איי קיימן האחרים. במרכז האי גבעת אבן גיר, שמדרונותיה מתונים, וגובהה המרבי 43 מטרים מעל פני הים.
האי קרוי על שם גבעה זו - "בראק" בגאלית היא "סלע בולט".
היסטוריה.
האי קיימן בראק, כמו גם האי הסמוך קיימן הקטן, התגלו על ידי כריסטופר קולומבוס במהלך מסעו הרביעי והאחרון, בשנת 1503, בעקבות רוחות עזות אשר סחפו את ספינתו מנתיבה המתוכנן. הספינה, שהפליגה מהיספניולה לפנמה נסחפה והגיעה לאיי קיימן. קולומבוס קרא לאיים בשם "לאס טורטוגס" ("Las Tortugas") בשל מספר הצבים הרב שראה על חופי האי.
בשנת 1585 הגיע אל האי סר פרנסיס דרייק אשר קרא לאי בשם "קיימנס" (מילה בשפת הקריב שמשמעה תמסח) וזאת בשל מספר רב של איגואנות שראה על האי ואשר זוהו בטעות כתמסחים.
במהלך המאה ה-16 וה-17 שימשו האיים כאתר עצירה לשודדי ים אשר נהגו להשתמש במימי בארות האי, ולצוד בו מזון.
כלכלה.
עיקר כלכלת האי מתבססת כיום על התיירות. האי מרכז צלילה פופולרי, וסביבו אתרי צלילה רבים ובהם אתר טביעה של פריגטה רוסית מסוג קוני אשר הועברה לצי הקובני, בשנת 1984, ובשנת 1996 נרכשה על ידי ממשלת איי קיימן ובספטמבר באותה שנה הוטבעה בסמוך לאי על מנת לשמש כאתר תיירות. ספינה זו ייחודית בכך שהיא הספינה הסובייטית היחידה אשר ניתן להגיע אליה בצלילת חופים. באי מסלולי הליכה לתיירים וכן אתרי טיפוס מצוקים. כמו כן משמש האי לתיירות דיג.
השכלה.
באי פועלים שני בתי ספר יסודיים, ובית ספר תיכוני אחד.
Ooredoo פלסטין
Ooredoo פלסטין היא חברה המספקת שירותי תקשורת סלולרית בטכנולוגיית GSM ו-3G לתושבי הרשות הפלסטינית.
החברה הוקמה במרץ 2007 על ידי חברת התקשורת הכוויתית וטנייה, לאחר שבמשרד התקשורת של הרשות הפלסטינית הוחלט כי יש להפעיל חברת סלולר פלסטינית נוספת על-מנת לנטרל את המונופול שיש לחברת פלטל על שוק התקשורת באוטונומיה הפלסטינית, וכן כדי לדחוק את רגלי חברות הסלולר הישראליות מהשוק הפלסטיני. לטענת אנשי משרד התקשורת הישראלי, הימצאותן של חברות אלו בשוק הפלסטיני מהווה הפרה של הסכמי אוסלו.
בהמשך נרכשה החברה על ידי קבוצת Ooredoo והיא נמצאת בבעלות קבוצת Ooredoo (57%, הרוב בבעלות QTEL, החברה-האם שלה) וקרן ההשקעות הפלסטינית (43%).