זהו הענף האנושי, או התרבותי והפוליטי של הגאוגרפיה. לעיתים קוראים לו גם הגאוגרפיה של האדם (אנתרופוגאוגרפיה), והוא מתמקד במדעי החברה ובמדעי הרוח וחוקר את ההיבטים הלא-פיזיים של ארגון העולם. הענף בודק איך בני אדם, חברות וארגונים למיניהם, מתאימים עצמם לסביבה הטבעית ומעצבים את סביבתם. אפשר לחלק את הענף לתחומים הבאים: גאוגרפיה פוליטית (גאופוליטיקה), גאוגרפיה כלכלית, גאוגרפיה תרבותית, גאוגרפיה חברתית, גאוגרפיה יישובית, גאוגרפיה עירונית, גאוגרפיה צבאית.
גאוגרפיה היסטורית וגאוגרפיה של זמן.
תחומים והיבטים שונים של עיצוב הסובב בידי האדם בעבר, או במילים אחרות: את כל מה שחוקרת הגאוגרפיה האנושית (הגאוגרפיה של האדם) העכשווית וכך גם בעבר הלא כל כך רחוק, כגון התפתחות התרבויות והחברות בכדור הארץ. חקר פני השטח הוא אחד מן הכלים החשובים ביותר בענף זה, שכן בעזרת חקר השטח ניתן להבין את השפעת בני האדם על סביבתם, ואת השפעת הסביבה על האדם; כלי מרכזי במחקר הגאוגרפי-היסטורי הם מסמכים למיניהם, המצויים לרוב בארכיונים, שמחקרם חושף את התהליכים החברתיים-פוליטיים-כלכליים אשר עצבו את נופי העבר.
גאוגרפיה תרבותית.
זהו תחום מחקר בתוך הגאוגרפיה האנושית העוסק בתמורות שהאדם יוצר בנופו הפיזי של כדור הארץ, כמו בניית מדרגות חקלאיות באזורים הרריים, אך גם עוסק בתמורות בנוף התרבותי עצמו, היינו בנוף שהאדם יצר כמו סגנונות בנייה של כפרים וישובים עירוניים. התחום קשור למדעים נוספים כמו אנתרופולוגיה, סוציולוגיה, היסטוריה. התחום מושפע בדור האחרון מגישות ביקורתיות חברתיות, תאוריות פוסט מודרניות או פוסט קולוניאליות. בתחומי הגאוגרפיה התרבותית נכללים גם ביקורת על הייצוגים הגאוגרפיים הקלסיים, כמו מפות ואטלסים ומשמעותם בעצוב הדימוי המרחבי התרבותי.
גאוגרפיה פיזית.
ענף זה מתעסק בגאוגרפיה כמדע כדור הארץ, ועושה שימוש במתמטיקה ופיזיקה על מנת להבין את תנועת כדור הארץ ומערכת היחסים שלו עם גופים אחרים במערכת השמש, ובעיקר - את מרכיבי הנוף הטבעיים ומעצביו, כגון פני השטח (הטופוגרפיה), הקרקעות והמסלע (גאומורפולוגיה), המים (הידרולוגיה) והאקלים (קלימטולוגיה). כמו כן הענף כולל גם את התחומים גאוגרפיה סביבתית ו־"landscape ecology", שזכו לפיתוח ניכר בדור האחרון.
ביוגאוגרפיה.
תחום מדעי שעוסק בלימוד הפיזור הגאוגרפי של מינים ביולוגיים במרחב ולאורך הזמן. בכך, הביוגאוגרפיה משלבת בין מדעי הגאוגרפיה למדעי הביולוגיה, ועוסקת בין השאר בחקר המגוון הביולוגי ובהבנת התנאים הגאוגרפיים הדרושים לקיומם של יצורים, והשפעתם של תנאים אלו ואחרים על תכונותיהם של היצורים.
גאומורפולוגיה.
ענף במדעי כדור הארץ, העוסק בתהליכים היוצרים ומעצבים את הנוף (תהליכי "בנייה" נופיים). הגאומורפולוגיה שואפת לנתח ולצפות את דרכי היווצרות הנוף והשתנותו, באמצעות תצפיות שטח, ניסויים פיזיקליים ומודלים מתמטיים. הגאומורפולוגיה מתקשרת לתחומים נוספים, וביניהם גאולוגיה, גאוגרפיה פיזית, טקטוניקה, ארכאולוגיה, פדולוגיה והנדסה.
טופוגרפיה.
תחום בגאוגרפיה, העוסק בחקר צורות פני השטח של כדור הארץ, תיאורן ומיפויים (מיוונית, טופוס – שטח, גרפיה – רישום). תחום זה נלמד באוניברסיטה, תנועות נוער, חוגי סיירות ובצבא. יישום מעשי של תורה זו הוא ביצירת מפות טופוגרפיות ובניווט. לטופוגרפיה שימושים אזרחיים וצבאיים שונים, ובהם תיור, ניווט, וככלי עזר לפעילות צבאית ולהנדסה אזרחית. הגוף המרכזי האחראי על תחום זה בישראל, הוא המרכז למיפוי ישראל (מפ"י).
גאוגרפיה רגיונלית.
תחום החקירה הוותיק ביותר בתוך הגאוגרפיה, וראשיתו עוד מימי יוון העתיקה. תחום זה עוסק בתיאור התכונות הייחודיות של אזורים-חבלים בעולם. זאת על ידי חקירת מאפייניהם הפיזיים כאקלים, רכסי הרים, נהרות או צומח טבעי. במקביל ישנה חקירת המאפיינים האנושיים של האזור כיישובים, אוכלוסייה, תחבורה, כלכלה ועוד. המטרה המרכזית של החקירה הרגיונלית היא מציאת והגדרת המאפיינים המיוחדים של האזור הנחקר בהשוואה לאזורים אחרים. פועל יוצא של התחום היא שיטת הרגיונליזציה שבה מחלקים אזור גדול כמו מדינה, לאזורי משנה קטנים יותר, קובעים את הגבולות ביניהם לצרכים שונים כמו איסוף נתונים סטטיסטיים או תחומי שלטון מקומי.
גאוגרפיה כמקצוע לימודי.
הגאוגרפיה היא אחת המקצועות הנלמדים בבתי הספר היסודיים והתיכוניים בכל ארצות העולם. תפקידה של הוראת הגאוגרפיה היא לחשוף את התלמיד לידע על ארצו ומולדתו של התלמיד ועל חלקי העולם השונים, נופם הפיזי והאנושי. מקצוע הגאוגרפיה מקנה לתלמיד מיומנויות בסיסיות של התמצאות במפות, אחד מכישורים החשובים ליכולת של התלמיד לתפקד כאדם עצמאי במרחב בו הוא חי. מאז אמצע המאה ה-19, החינוך הגאוגרפי הפך לכלי חשוב בעיצוב הערכים ותחושת הלאומיות של התלמידים.
גאוגרף.
גאוגרף הוא חוקר המתמחה בגאוגרפיה, שהיא חקר הגורמים הפיזיים והאנושיים שעיצבו את פני כדור הארץ. על אף שהיסטורית גאוגרפים מזוהים עם הכנת מפות, הרי שהקרטוגרפיה היא רק אחד מענפי הגאוגרפיה. הגאוגרף מתמחה לא רק בתנאים הפיזיים של השטח, אלא גם בהשפעתם על החיים, האקולוגיה, האקלים ומזג האוויר, הכלכלה, השפה, ההיסטוריה והתרבות.
בישראל.
חקר הגאוגרפיה בישראל.
הספרות הגאוגרפית בעברית ותרומתם של היהודים לספרות הגאוגרפית דל בהשוואה למקצועות אחרים.
בשנת 1949 הקים פרופסור דוד עמירן את המחלקה הראשונה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים – המחלקה הראשונה לגאוגרפיה באוניברסיטאות בישראל. עמירן נחשב לאבי הגאוגרפיה הישראלית המודרנית.
גאוגרפיה היסטורית בישראל.
בארץ ישראל, שימשה תחילה הגאוגרפיה ההיסטורית ככלי עזר בידי חוקרי המקרא והארכאולוגים, לזיהוי אתרים ותוואים קדומים (בעיקר בתקופת התנ"ך). לאחר מכן התפתחה להיות תת-תחום בפני עצמו, שמרבה לעסוק בדינמיקה של תופעות מרחביות מורכבות בעבר הקרוב (כגון תהליכי התיישבות בראשית העת החדשה), ולעמוד על הקשריהם, משמעותם והשלכותיהם. בתור אבי הגאוגרפיה ההיסטורית המודרנית בארץ נחשב הגאוגרף פרופסור יהושע בן אריה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
גציל זליקוביץ
געצל זעליקאוויץ
געצל זעליקאוויטש
ג. זעליקאוויטש
ג. זעליקאוויץ
ג. זליקוביץ
ליטווישען פילאזאף
מנהלת הצי של ארצות הברית
מִנְהֶלֶת הַצִי (באנגלית: Navy Board, או Board of Naval Commissioners) היה המטה המִנוהלי האחראי לציוד ולאספקה בצי המלחמתי האמריקני בין השנים 1815 ל-1842. הוא כלל שלושה אנשים והוקם במסגרת הרחבתה של מחלקת הצי בסוף מלחמת 1812. את המערכת הקים בנג'מין קראונינשילד, מזכיר הצי בתקופת נשיאותם של ג'יימס מדיסון וג'יימס מונרו.
כינון מִנהלת הצי אושר בחוק על ידי הקונגרס ב-7 בפברואר 1815, ונבע מן הצורך הגובר להסיר מעל כתפי מזכיר הצי כמה מתפקידיו בעלי האופי האזרחי, כדי שיוכל להקדיש את מלוא זמנו לניהול הכולל של המשרד.
ככל שהלוחמה הימית נעשתה יותר ויותר טכנולוגית, נסתבר כי שלושה קציני מִנהלת הצי וקומץ אנשי המטה שלהם אינם מספיקים כדי להתמודד עם צורכי הרכש של הצי. בשנות הארבעים של המאה ה-19 הוחלט לנקוט גישה יותר פונקציונלית ולהקים כמה אגפים (bureaus) בתוך מחלקת הצי, שכל אחד מהם מופקד על תחום מוגדר כמו בניית אוניות או אספקה. הרפורמה אושרה במהלך כהונתו של הנשיא ג'ון טיילר, ויושמה על ידי מזכיר הצי אייבל פארקר אַפְּשׁוּר. חוק של הקונגרס, שהתקבל ב-31 באוגוסט 1842, ביטל את מִנהלת הצי וכונן במקומה את "מערכת האגפים" של מחלקת הצי. מערכת זו, בשינויים אחדים, הוסיפה להתקיים עד אמצע שנות השישים של המאה העשרים.
הקמת מינהלת הצי ותחומי אחריותה.
מִנהלת הצי הייתה אחראית לרכש של ציוד וחומרי גלם ימיים; בנייה, חימוש, הצטיידות, תיקונים ואחזקת כלי שיט בעתודה; הכנת תחזית תקציבית ליחידותיו השונות של הצי; ופיקוח על המספנות, הבסיסים והסוכנים של הצי. מזכיר הצי המשיך להחזיק באחריות על כוח האדם של הצי, המינויים, תנועת האוניות ועניינים אדמיניסטרטיביים אחרים שלא נמסרו לפיקוח המינהלת.
מִנהלת הצי, כפי שקבע החוק, הייתה מסופחת למשרד מזכיר הצי, וכללה שלושה פוסט קפטנים, שמונו לתפקידם על ידי הנשיא באישור הסנאט. הקצין הבכיר מבין השלושה שימש כראש מִנהלת הצי (president of the board). מִנהלת הצי הייתה רשאית להתקין תקנות ולהעסיק מזכיר ושני פקידים. כל אחד מקציני מִנהלת הצי (naval commissioners) קיבל 3,500 דולר לשנה שכללו שכר, קצובות ותשלומים אחרים שהיו מגיעים לו בשל היותו קצין ים בצי המלחמתי.
ראשי וקציני מִנהלת הצי.
ראשי מִנהלת הצי.
במהלך 27 שנות קיומה עמדו בראש מִנהלת הצי חמישה אנשים. כולם נשאו את הדרגה הייצוגית של קומודור, מאחר שדרגת אדמירל לא הייתה קיימת בצי האמריקני אלא רק לאחר מלחמת האזרחים.
צ'אנסי, מוריס ווורינגטון שירתו כקציני מִנהלת הצי קודם שהועמדו בראשה. צ'אנסי שירת בין השנים 1822-24 ו-1833-36; מוריס שירת בין השנים 1823-25, 1826-27 ו- 1832-39; וורינגטון שירת בין השנים 1827-30ו-1840.
קציני מִנהלת הצי.
הקצינים הרשומים מטה שירתו כקציני מִנהלת הצי.
מזכירי מִנהלת הצי.
ג'יימס פאולדינג (לימים מזכיר הצי בתקופת נשיאותו של מרטין ואן ביורן) שימש כמזכיר מִנהלת הצי מ-1815 עד 1823. החליפו מי שהיה שנים ארוכות הפקיד הראשי של מחלקת הצי, צ'ארלס ו' גולדסבורו.
קלונימוס זאב וויסאצקי
מנחם מנדל קרוכמל
הרב מנחם מנדל קרוכמל (נולד בערך בשנת ה'ש"ס, 1600 - א' בשבט ה'תכ"א, 1661) היה רב ומנהיג בולט במזרח ומרכז אירופה. מפורסם על שם ספר השו"ת שלו, "צמח צדק".
תולדותיו.