ריו אביירטו (בספרדית Rio Abierto, בתרגום לעברית:"נהר פתוח"), היא שיטת טיפול רגשי הכוללת מרכיבים גופניים והבעתיים, שהתפתחה בארגנטינה בשנת 1966. השיטה כוללת מרכיבים מתחום הפסיכותרפיה הגופנית הטיפול בתנועה אקספרסיבית, ומתמקדת בביטוי גופני והוליסטי בעיקר באמצעות קול, תנועה ומחול. הטיפול מתקיים בעיקר במסגרת קבוצתית.
השיטה מוכרת ברחבי העולם, ובשנים האחרונות תורמת להתעצבותו של השיח הטיפולי "מונכח גוף". חשיבותה של השיטה טמונה גם במענה ההוליסטי שהיא מנסה לתת לקשת רחבה של מצבים פסיכו-פיזיים, ובדרך ההתמודדות היצירתית עמם. השיטה נועדה לסייע לאוכלוסיות מגוונות, ובישראל היא מועברת במסגרות טיפוליות רבות המוכרות על ידי המדינה ומשרד הבריאות.
היסטוריה.
שורשיה של השיטה נעוצים בשיטה שפיתחה סוזאנה מילדרמן בשנות ה-50 של המאה ה-20. שיטת מילדרמן שילבה בין יוגה ופלסטיקה יוונית, זאת במטרה ליצור איזון רגשי וגופני של האדם. מריה אדלה פאלקוס, פסיכולוגית קלינית בהכשרתה ותלמידתה של מילדרמן, המשיכה לפתח את השיטה בארגנטינה, ובשנת 1991 הקימה את "מרכז ריו אביירטו" בבואנוס איירס.
תלמידתה של פאלקוס, אסטרז'ה גברוביץ, הביאה את השיטה לישראל, והקימה את בית הספר להנחיה בשיטת ריו אביירטו הפועל כיום במכללה האקדמית וינגייט.
תיאור השיטה.
השיטה פועלת בשלושה רבדים מרכזיים:
טכניקת העבודה משלבת תנועה, ריקוד, מוזיקה, מגע וקול, במטרה להגיע ל"אני הפנימי", לשחרר עכבות, וכך לנסות ולאפשר לכל אדם ביטוי אותנטי, ריפוי, חיזוק והעצמה.
מטרת השיטה היא התפתחות הרמונית של האדם, הרחבת המודעות והכרות עמוקה של עצמו, באופן שיאפשר לו לחיות בהווה, "כאן ועכשיו"; להכיר, לקבל ולהכיל יותר ויותר חלקים וקולות פנימיים; וכן ללמוד להגיב מתוך הקשבה בצורה אותנטית למצבים בחייו, ולא להגיב מתוך הרגלים, דפוסים רגשיים ואמונות מקבעות שבדרך כלל מנהלים את חייו.
על פי השיטה, במהלך המפגש הקבוצתי עולים רגשות חבויים מתוך התת-מודע, והם מקבלים מענה באמצעות הכלים היצירתיים והתהליכים המוצעים לפי השיטה. כך נרקם ריקוד ותנועה בין ה"אני" ל"אנחנו", בין האישי לקבוצתי, בין העבר להווה, בין המודע לנסתר, בין הקולות החבויים של כל משתתף לביטוי שלהם כאן ועכשיו, וה"קליפות" הרגשיות נושרות בהדרגה. בעזרת האומץ הטמון בכל אחד מהמשתתפים, ובעידוד הקבוצה, אמור כל אחד לגלות את היכולת לבטא את קולו האותנטי, על פי השיטה.
יסודות תאורטיים.
ניתן לשייך את שיטת ריו אביירטו לתחום הפסיכותרפיה הגופנית האקספרסיבית, המתמקדת בביטוי גופני דרך קול ותנועה. בדומה לשיטות פסיכותרפיה גופנית רבות, שיטת ריו אביירטו מושפעת מעבודתו של וילהלם רייך ומאמצת הנחות רבות ממשנתו. לדבריו של ניק טוטון, ישנן ארבע תפיסות מרכזיות המשותפות לכל הפסיכותרפיות הרייכיאניות: 1. האדם מובן כמורכב משדות אנרגטיים פועמים; 2. זרימה ופעימה מייצגת בריאות, חסימה בפעימה או בזרימה היא חולי; 3. בני האדם הם בבסיסם מלאי חיות, אהבה, יצירתיות ויצרנות; 4. דימוי חברתי ומשפחתי הוא הסיבה העיקרית להפרעות ביכולת הזרימה הטבעית של האדם. גם שיטת ריו אביירטו מושפעת מתפיסותיו של רייך, ומאמצת משיטתו את העבודה עם "טכניקת טעינה ופריקה", מגע ונשימה ומיסוס "השריון הגופני".
מקור רעיוני נוסף לשיטת ריו אביירטו הוא בעבודתה של מריאן צ'ייס, מפתחת שיטת הטיפול בתנועה ובמחול. מטפלים באמצעות תנועה פועלים לרוב במסגרת קבוצתית ומדגישים את אפקט החיוּת (vitality effect) המשפיע על בריאותו הגופנית והנפשית של האדם. יתר על כן, הטיפול התנועתי מתמקד בשיקוף פיזי (mirroring), מצב בו המטפל מאמץ תנועה או מנח גוף של המטופל, זאת על מנת לאפשר למידה ושינוי. בשיטת ריו אביירטו משתמשים בטכניקות תנועתיות אלו, אך משתמשים בתנועה גם ככלי לחקירה וגילוי אישי.
שיטת ריו אביירטו דוגלת בהתפתחות ומיצוי הפוטנציאל האנושי, ולכן ניתן לסווגה גם כתנועה להתפתחות אישית (personal development) והפוטנציאל האנושי (human potential); כלומר, שיטת עבודה אישית וקבוצתית הדוגלת בהיבטים החיוביים של האדם, בבריאות ובמסוגלות האנושית.
מרדכי אליעזר ובר
הרב מרדכי אליעזר ובר (וועבער, "הרב מאדא", תקפ"ב, 1822 - כ"ז בתמוז תרנ"ב, 1892) היה רב חסידי-הונגרי.
ביוגרפיה.
נולד לרבי דוד ולליבאל'ה מפטרוביסלה (אז בהונגריה תחת ובהמשך האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום סרביה), תלמידו של החתם סופר וצאצא ל"מגן אברהם". אחיו נפטרו ממחלות שונות, והוא נשאר בן יחיד להוריו. בבחרותו נסע למאקווא, ולמד 5 שנים אצל רבי שלמה זלמן אולמן ה"יריעות שלמה" שהסמיכו לרבנות. בשנת תקצ"ט הספיק ללמוד חצי שנה אצל החתם סופר, טרם פטירתו. לאחר מכן למד שלוש שנים בבוניהד אצל הרב יצחק משה פערלס, רבה של אייזנשטט, שהסמיכו אף הוא לרבנות. כמו כן הוסמך על ידי הרב יחזקאל בנט רבה של נייטרא.
בשנת תר"ד נישא לשרה יהודית בתו של רבי פנחס לייב פרידן רבה של קומארום (קאמארן) (נפטרה בי"ז באב תרס"ב). התגורר ליד אביו בפטרוביסלה. בהיותו בן 27 נרצח אביו על ידי פורעים סרבים, והוא עבר לגור בבאצ'קה. בשנת תרי"ב התקבל לרב בעיר מולדתו פטרוביסלה ובשנת תרי"ג מונה גם לרבה של אדה, במקום הרב יעקב היילברון, שנרצח אף הוא על ידי פורעים. תחת רבנותו היו גם היישובים הסמוכים בצ'ה, מול ופולדוואר.
הנהגתו ברבנות הייתה תקיפה וקנאית, ובשל כך הוא סבל מהתנגדות פנימית. הוא עשה רפורמות בנושא השחיטה, דבר שעורר מחלוקות נגדו. לאחר תקופה שראה שמצב השחיטה אינו שפיר, הפסיק לאכול בשר. הוא עסק גם בלימוד ילדים, ולילדיו הביא מלמד מקרקוב, הרב משה יוסף יוקר, לימים רבה של ברזפניק. בהשפעת המלמד שהיה חסיד צאנז, הוא החל לנסוע לרבי חיים מצאנז. בעצת רבי חיים הוא למד את מלאכת השחיטה וכך יכל לחזור לאכול בשר. רבי חיים חיבבו וכינהו "רב אדא בר אהבה" (רבה של אדא, בנה של ליבא, אהובה ביידיש), פרפרזה לאמורא רב אדא בר אהבה.
לפני פטירתו ציווהו אביו, שהיה חובב ארץ ישראל, והיה גבאי צדקה למעות ארץ ישראל, שיעלה ארצה. לאורך השנים הוא חפץ לעלות אך אשתו סירבה לתת לו. הוא שכל שלושה בנים, ותלה זאת בהתעכבותו מקיום צוואת אביו. בשנת תר"ל נאותה אשתו לתת לו לעלות, והוא התפטר מרבנותו והחל בהכנות לעלייה. לאחר שכבר יצא לדרכו, חזרה בה אשתו מהסכמתה. הוא נע 17 שבועות מכפר לכפר, בחפשו מקום מגורים, עד שבהוראת רבו מצאנז, קיבל את רבנות וולווה הסמוכה לסיגט. הוא התנה את קבלת הרבנות רק לשלוש שנים, כשלאחר מכן יעלה ארצה. בתקופה זו נסע גם שלוש פעמים לרבי יצחק אייזיק מזידיטשוב.
לאחר פטירת חמיו בשנת תרל"ה, שלוש וחצי שנים לאחר קבלת הרבנות בוולווה, עלה ארצה עם בניו ר' דוד ור' בן ציון. הוא החליט שלא לכהן ברבנות. בשנתו הראשונה בארץ ישראל נסע להונגריה בשליחות כולל שומרי החומות, כשהוא מנצל את ההזדמנות לנסוע לרבו, רבי חיים מצאנז. בהיותו בירושלים הצטרף למערכות על החינוך בראשות המהרי"ל דיסקין והרב יוסף חיים זוננפלד. הוא הוציא ספר "נובל העלים" נגד לימוד שפות זרות. עקב מלחמותיו ירדו מתנגדיו לחייו אך הוא המשיך בפעולותיו. המהרי"ל דיסקין העריצו, והפעם היחידה שהשתתף בהספד, הייתה בהספדו של הרב זוננפלד על הרב ובר.
בתשרי תרנ"ב נכנס יחד עם ר' שמעון הויזמן (חברונער) למערת המכפלה לאחר ששיחדו את השייח' ששמר על המערה בכך שר' שמעון ויתר לו על חוב. הם נכנסו כשהם מחופשים לנשים ערביות, אך שכחו ספר תהילים במערה והערבים שמצאוהו עוררו מהומה שכמעט וגרמה לרדיפות ופוגרומים. למעשה הצליח ר' שמעון להשתיק את המהומה.
ניגונו.
הרב ובר הלחין ניגון, אשר מפורסם כיום כ"ניגון פורים של תולדות אהרן".
&lt;score midi="1" vorbis="1"&gt;
\numericTimeSignature \tempo "Allegro" 4 = 120 \time 4/4 \key c \major
g'8. g'16 c"8 c"8 c"8 c"8 c"8 c"8 e"4 c"4 a'4 g'4 e"4 c"4 a'4 g'4 \repeat volta 2 {
g'8 g'8 c"4 c"8 c"8 c"4 c"8 g'8 c"8 g'8 c"8 c"8 c"4 b'8 c"8 d"4 c"8 b'8 a'4 a'4 e'8 a'8 g'2
g'4 e'8 c'8 g'4. g'8 g'8 g'8 e'8 c'8 g'4. g'8 g'8 c"8 b'8 a'8 g'8 a'8 g'8 f'8 e'4 f'4 g'2 g'4 e'8 c'8 g'4. g'8 g'8 g'8 e'8 c'8 g'4. g'8 g'8 c"8 b'8 a'8 g'8 a'8 g'8 f'8 e"4 d"4 c"2
\bar "|"
&lt;/score&gt;
כתביו ודברי תורתו.
התכתב בהלכה עם רבנים בולטים בהם רבו ה"יריעות שלמה", ה"דברי חיים", ה"שואל ומשיב" וה"בית יצחק".
הוא כתב ספרים רבים, בכל חלקי התורה אך מחוסר תקציב, נבצר ממנו להדפיסם.
ספריו שנדפסו
משפחתו.
כאמור הוא שכל שלושה בנים. שני בניו הנוספים היו דוד (נפטר תר"צ), חתן רבי אהרן זליג ליפשיץ רבה של וישניצה; ובן ציון (תרכ"א תרע"ח). בנו של האחרון היה שמואל אהרן שזורי.
רחבת הר הרצל
רחבת הר הרצל היא רחבת הטקסים המרכזית בהר הרצל בירושלים.
הרחבה ממוקמת בנקודה הגבוהה ביותר בהר הרצל ממנה נשקפים נופי ירושלים ובסמוך אליה מצויות שתי נקודות תצפית אל מרכז העיר. הרחבה נמצאת בין בית הקברות הצבאי הלאומי לבין בית הקברות הממלכתי האזרחי. בצד הצפוני של הרחבה נמצא קברו של בנימין זאב הרצל, ובצדה הדרומי נמצאת סככת מנוחה למבקרים.
הרחבה משמשת בכל שנה לטקס הדלקת המשואות, שהוא הטקס המרכזי הנועל את יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולנפגעי פעולות האיבה ופותח את חגיגות יום העצמאות במעמד קהל מוזמנים, יושב ראש הכנסת וראשי המדינה.
היסטוריה.
הרחבה הוקמה בשנת 1950 בנקודה הגבוהה ביותר על הר הרצל ונחנכה ביום העצמאות השני של מדינת ישראל במעמד יושב ראש הכנסת יוסף שפרינצק, אך בגלל מספר המשתתפים המועט וגודלה הקטן היא הורחבה כמה שנים מאוחר יותר לכדי גודלה הנוכחי כיום.