פוטיאס נולדה למשפחה אוהדת ברצלונה במולט דה וולס ונהגה ללכת עם אביה למשחקים. החלה לשחק כדורגל בגיל 6 בקבוצה מקומית, בגיל 11 הצטרפה לשנה לאקדמיית הנוער של ברצלונה ומגיל 12 שיחקה 4 שנים עם קבוצות הנוער של אספניול.
בגיל 16, בשנת 2010, ערכה את הופעת הבכורה שלה בקבוצה הבוגרת של אספניול והייתה חלק מסגל הקבוצה שזכה בגביע המלכה הספרדי באותה שנה.
בשנת 2011 עברה לשחק בלבאנטה והרשימה כשכבשה 15 שערים ב-34 משחקים בעודה בת 17 בלבד.
בעונת 2012/2013 עברה לשחק בברצלונה ומאז מהווה את אחת השחקניות המשמעותית בקבוצה. זכתה עם הקבוצה ב-5 אליפויות ספרד, 6 גביעי המלכה בספרד ו-7 גביעי קטלוניה. החל משנת 2019 משמשת כקפטנית הקבוצה. בעונת 2020/2021 הובילה את הקבוצה לזכייה הראשונה בתולדותיה בליגת האלופות, נבחרה לשחקנית השנה של אופ"א, זכתה בכדור הזהב לנשים ובתואר שחקנית השנה בעולם. גם בעונת 2021/2022 הובילה את הקבוצה עד לגמר ליגת האלופות בה הפסידה לאולימפיק ליון ובתום העונה זכתה בפעם השנייה ברציפות בתואר שחקנית השנה של אופ"א.
בנבחרת.
בגיל 15 הצטרפה פוטיאס לנבחרת ספרד עד גיל 17 וזכתה איתה פעמיים ברציפות באליפות אירופה עד גיל 17.
בהמשך שיחקה גם בנבחרת עד גיל 19 ואף שימשה קפטנית הקבוצה כשהובילה אותה בשנת 2012 לגמר באליפות אירופה עד גיל 19, שם הפסידו לשוודיה.
ב-2013 זומנה לראשונה לנבחרת הבוגרת. מאז לקחה חלק באליפויות אירופה בשנים 2013 ו-2017 ואף במשחקי הגביע העולמי ב-2015 ו-2019 כשבאחרון העפילה עם הנבחרת לשמינית הגמר, הישג שיא של הנבחרת עד אותה נקודה. ב-2021 הוגדרה כאחת מ-3 הקפטניות של הקבוצה ובשנה זו גם רשמה את הופעתה ה-91 בנבחרת ובכך הפכה לשיאנית ההופעות בנבחרת ספרד.
ב-1 ביולי 2022 הפכה לשחקנית הראשונה בנבחרת ספרד שמשחקת 100 משחקים בנבחרת.
באימון האחרון של הנבחרת לפני אליפות אירופה בכדורגל נשים 2022, קרעה אלכסיה את הרצועה הצולבת בברך ובשל כך תעדר מהטורניר וכמו כן לפי הערכות תחמיץ את רוב עונת 2022/23.
הישגים ותארים.
תארים והישגים אישיים.
במהלך השנים זכתה בתארים אישיים רבים כשהבולטים שבהם:
היריון באמנות
כל עבודה המציגה היריון נחשבת לעבודת אמנות. באמנות, כמו בחיים, לא תמיד ברור אם הייתה כוונה להציג אישה בהיריון או שמפני שהאישה מוצגת בתנוחה שבה היא מגינה בידה על בטנה היא מובנת כאילו האישה נמצאת בהיריון.
מבחינה היסטורית, ייצוג נשים בהריון הוא די נדיר . בדרך כלל אמנות המערב כוללת שני נושאים עיקריים שבהם מופיעות נשים בהיריון: ציורים היסטוריים, בהם ההיריון מהווה חלק חשוב מהסיפור, כמו הסיפור של דיאנה וקאליסטו ("Diana and Callisto)," בהם רואים את קאליסטו ברגע שהיא מגלה את ההיריון האסור שלה. נושא נוסף בו מופיעה אישה בהיריון הוא בסיפור הברית החדשה. תמונות נשים בהיריון החלו להיות אופנתיים יותר בסביבות שנת 1600.
מסורת תרבותית.
צלמיות נשים בהיריון הופיעו בתרבויות שונות, בתקופות שונות, במקומות שונים בעולם. פסלונים עשויים קרמיקה ניתן למצוא בתרבויות הפרה-קולומבניות ובתקופות העתיקות במזרח התיכון. חלק גדול מפסלונים אלו קשורים לפריון ולעיתים קשה לזהות האם אכן הצלמית מגלמת היריון, או את המשמעות שלה בתרבות בה היא מופיעה.
בין הדוגמאות העתיקות ביותר של פסלי היריון ניתן למצוא צלמיות פרהיסטוריות באירו-אסיה הידועות כצלמיות ונוס. הידועה מכולן היא הצלמית ונוס מווילנדורף - צלמית העשויה אבן סידן נאוליתית ובה רואים אישה עם חזה וירכיים מוגזמים בגודלם הבאים להדגיש את פריונה. פסלונים מסוג זה הפריזו, בדרך כלל, את גודל הבטן, הירכיים, החזה, המותניים והפות, אך ההיריון עצמו איננו מובלט במיוחד.
אמנות המערב.
הציור דיאנה וקאליסטו של טיציאן, משנת 1559, משקף את הרגע שבו הריונה של קאליסטו התגלה. באירופה, נמנעו בדרך כלל מלצייר נשים בהיריון (מלבד בדמויות מקודשות), אך מאוחר יותר, באמנות המערב, התקיימו שני נושאים שבהם הובעו הריונות כחלק מהסיפור.
קאליסטו.
במיתולוגיה היוונית, הנימפה קליסטו, נכנסה להיריון מהאב זאוס (יופיטר במיתולוגיה הרומית). ההיריון התגלה כאשר קאליסטו רחצה בנהר. אדוניתה ארטמיס (דיאנה) כעסה עליה וגרשה אותה ויונו, אשתו של זאוס, הפכה אותה לדובה. הציורים הקלאסיים בהם הופיעה קאליסטו שיקפו את הרגע בו היא הופכת לדב, אך מאוחר יותר, במיוחד החל מתקופת הרנסאנס, נראית קאליסטו ברגע בו ההיריון מתגלה. מקור ההשראה לציורים אלו הייתה שירתו של אובידיוס.
תמונה טיפוסית הופיעה לראשונה בציורו של טיציאן, דיאנה וקליסטו משנת 1559, שבה ביטנה של קליסטו חשופה בעוד ארטמיס/דיאנה מצביעה בהאשמה עליה ועל התומכות בה. על פי אובידיוס קאליסטו הייתה בחודש התשיעי להריונה, אך בציורים היא מופיעה, בדרך כלל, רק בתחילת ההיריון כאשר חברותיה מגלות אותו לראשונה. נראה כי מה שקסם לאומנים כנושא הייתה ההזדמנות להציג קבוצת נשים בעירום, אם כי ניתן גם להבין ציור כזה כאזהרה מפני היריון לא רצוי.
מריה הבתולה.
מריה הבתולה מופיעה, לעיתים קרובות יותר, בציורי אמנות, כשהיא בהיריון, בעיקר בציורי הפוסט-קלאסיקה המערביים, והיא מופיעה כך אפילו בימינו. הרגע בו מריה מתעברת נקרא הבשורה, נושא הנפוץ מאוד באמנות הנוצרית המסורתית. אולם קיימים גם ציורים של מריה בהיריון מאוחר יותר ובדרך כלל אין ספק בציורים מסוג זה שמריה אכן בהיריון.
ציורי ההתגלות היה נושא פופולרי באמנות ופירש את הכתוב בברית החדשה, (לוקאס 1:39–56 ) בה סופר על המפגש בין שתי נשים בהיריון, מריה ואליזבט, אך, בדרך כלל, היריון זה איננו מומחש ויזואלית. רק בציורים ההולנדים מן המאה ה-15 החלו האומנים לעשות זאת .
אופנת הביגוד הרחבה, באמנות הדתית ואף בחיי היום יום, בתקופת ימי הביניים, מקשים על האפשרות לדעת אם אכן הנשים המופיעות בתמונות הן בהיריון. בציורים מימי הביניים המאוחרים יותר מופיע פתח מאונך בביגוד, מלפנים או בצד, פתח הרומז, בדרך כלל, על כך שהנשים המופיעות בהם הן בהיריון, אף על פי שפתח כזה היה מאוד אופנתי החל משנת 1450, ואפשר היה לראותו גם על נשים שלא היו בהכרח בהיריון.
בציורים מסוימים, יד אחת או שתיים מונחות על הבטן, כמו בציור של רוחיר ואן דר ויידן מלייפציג. בציורים אחרים, בעיקר מהתקופה הביזנטית וימי הביניים המאוחרים בגרמניה, מופיע גם העובר ברחם האישה, בדרך כלל מצויר בעירום והילה מקיפה את ראשו. אך יש להדגיש שבכל התקופות, ברוב הציורים, אין רמז ברור לכך שהנשים אומנם בהיריון, אך הסיפור המצויר היה מוכר לקהל הצופים.
בציורים אחרים ניתן לראות את הבתולה בהיריון. היא מופיעה יחד עם בעלה יוסף הקדוש או בני משפחה אחרים, כשהם בדרך לבית לחם. כך הם הוצגו בדרך כלל בתקופה הביזנטינית, אך ציורים מסוג זה נדירים יותר בכנסייה המערבית.
נושא נדיר נוסף היה הנושא של "הטלת הספק של יוסף. גם כאן מופיעה" מריה בהיריון וגם כאן, בחלק מהגרסאות, ההיריון מרומז על ידי הפתח בשמלה או הצגה חלקית של העובר ברחם בתמונות מסוג זה, המבוססות על מתי 1:18–25 בברית החדשה, יוסף נרעש בעקבות ההיריון של כלתו הבתולה, אך לאחר שהמלאך בא אליו בחלום הוא מבין את שקרה. לעיתים קרובות נראית מריה, בתמונות אלה, טווה בנול בזמן הריונה.
עבודות אמנות דומות שבהן מריה מופיעה לבד נקראות "Maria gravida" (מריה בהריון). גם בתמונות הולנדיות קדומות מריה מגדלנה נראית בשמלה שיש בה פתח. יש האומרים שמוטיב זה מסמל "היריון רוחני". אחרים חושבים שהוא מסמל את מצוקתה של מרים, כפי שניתן לראות בציורו של (van der Weyden "The Descent from the Cross" ( (c. 1435, שנמצא בפראדו במדריד.
Madonna del Parto הוא שם לדמות הבתולה מריה המיוחס במיוחד להיריון וללידה. התמונה הידועה ביותר היא של פיירו דה לה פרנצ'סקה, ( Piero della Francesca), שבה נראית מריה בהיריון מתקדם והיא לובשת שמלה בעלת פתח רחב מלפנים ופתח נוסף בצד. אך תמונות מסוג זה יצאו מהאופנה בתקופת הרנסאנס והתמונה של פיירו היא התמונה האחרונה מסוג זה שנמצאה בטוסקנה. תמונות כאלה נוצרו במיוחד למען נשים בהיריון ובני משפחתן, כמו גם למען נשים ששאפו להיכנס להיריון. בחדרה של המלכה קלוד בצרפת, שהצליחה ללדת שבעה ילדים לפני שנפטרה בגיל 24, הייתה תלויה תמונת 'ההתגלות' של Sebastiano del Piombo שנמצאת עכשיו במוזיאון הלובר בפריז .
בין התמונות מהסוג הזה אפשר גם למצוא ציורים שבהם רואים חלקית את העובר ישו ברחם אימו. ברבים מהציורים האם מניחה יד מגינה על ביטנה. דיוקנאות מסוג זה נמצאים גם בתמונות שהחלו להופיע לאחר הרפורמציה הקתולית, אך תמונות של ישו ברחם אימו נעשו נדירות יותר ובמקומן הופיעה מריה עם הסימון הנוצרי IHS על בטנה.
באיקונין של הנצרות האורתודוקסית המזרחית, ישו ברחם אימו מופיע בדרך כלל בלבוש מלא, כחלק מהמסורת שנשמרה עד ימינו. אפשר לראות זאת גם באיקונין הרוסי הידוע מהמאה ה-12 של ההתגלות, בגלריה טרטיאקוב שבמוסקובה, בו מופיע עובר בגודל של ילד טבעי באזור החזה של האם, וכך גם באיקונין של מריה שנקרא ברוסית "Pomozhenie rodam" שמשמעותו "עזרה בלידה".
דיוקנאות.
בתקופת ימי הביניים המאוחרת מתחילים להופיע דיוקנאות של נשים בהיריון, אף על פי שייתכן שאופנת השמלות האסופות מלפנים מקשה על זיהוי הנשים בהיריון. פורטרט ארנולפיני (Arnolfini portrait) של יאן ואן אייק, משנת 1434 הוא דוגמה לציור של אישה בהיריון, אף על פי שהיסטוריונים רבים מתנגדים להיבט זה וטוענים שנשים קדושות הוצגו לעיתים קרובות בצורה דומה .