מזוהיפוס (שם מדעי: "Mesohippus"; מילולית: "סוס אמצעי") הוא סוג יונק קדום שחי לפני כ-30 עד 40 מיליון שנה באמצע תקופת האאוקן עד לתחילת תקופת האוליגוקן. נמנה עם קבוצת אוכלי העלים ומאבותיו הקדומים של הסוס. כמו הרבה סוסים קדומים, המזוהיפוס היה נפוץ בצפון אמריקה.
פיזיולוגיה.
למזוהיפוס היו רגליים ארוכות יותר מקודמו האיוהיפוס ועמד בגובה של כ-60 ס"מ. בנוסף איבד בוהן במהלך התפתחותו ועמד בעיקר על בהונו האמצעית, למרות שהשתמש גם בבהונותיו האחרות. מבנה גולגולתו של המזהיפוס היה רחב וגדול יותר מסוסיים קודמים אליו.
פראהיפוס
פראהיפוס (שם מדעי: Parahippus) (פירוש השם מיוונית: "היפו" - סוס, "פארה" - ליד, כלומר: "קרוב לסוס") הוא סוג של מפריט פרסה נכחד, בן משפחת הסוסיים אשר היה מאבותיו של הסוס המודרני. סוג זה התקיים בתחילת תקופת המיוקן באמריקה הצפונית. הוא תואר ב-1858 בידי הפלאונטולוג ג'וזף ליידי .
סוס זה הגיע עד לגובה מטר בכתפיו והיה מותאם יחסית לחיים בערבות העשב ששגשגו באמריקה הצפונית במיוקן. במראהו הוא דמה למיוהיפוס (Miohippus) מהפלאוגן אך היה גדול ושרירי יותר ובעל פרסות בעלות אצבע חזקה בכל רגל. למרות זאת היו לו עוד שתי אצבעות גמדיות בכל רגל, אשר נעלמו למינים מפותחים יותר. גם מבנה הפנים התארך והלסתות נהיו מסיביות ובעלות שיניים קטנות ורבות יותר.
הסוס רעה בחבורות במישורים והותאם אכילת עשב כתחליף לעלי עצים ושיחים שנהפכו לנדירים יותר.
מריקהיפוס
מריקהיפוס (שם מדעי: "Merychippus"; מילולית: "סוס מעלה גירה") הוא סוג יונק מפריט פרסה שהתקיים בתקופת המיוקן והיה מאבותיו של הסוס המודרני.
סוס קדום זה הגיע לגובה 90 ס"מ ולמשקל 70-120 קילוגרם בממוצע. מבנה רגליו דמה מאוד לפרסות סוס והם הותאמו למרוצה בערבות בעשב הפתוחות של אמריקה הצפונית. ככל הנראה זה היה הסוס הראשון שניזון מעשבים ולא רק מעלים וצמחייה רכה. היה לו ראש גדול עם לסתות חזקות. הוא דמה מאוד לסוס מודרני אך היה נמוך יותר.
סוס זה חי בתקופת המיוקן לפני 20-10.43 מיליון שנה ואז נכחד.
מילודון
מילודון (שם מדעי: "Mylodon") הוא סוג של עצלן קרקע נכחד שחי לפני 2 מיליון שנה עד לפני כעשרת אלפים שנה. אורכו היה כשלושה מטרים ומשקלו כאלף קילוגרם. המילודון ניזון מעלי עצים אליהם הגיע כשהזדקף על רגליו האחוריות.
מאובני המילודון נמצאו בצ'ילה ובארגנטינה וקיבלו שם ב-1840 בידי החוקר ריצ'רד אוון, שגם קבע את שמם של הדינוזאורים. מאובניו נמצאו ברחבי ארגנטינה וצ'ילה וצ'ארלס דרווין גם מצא כמה עצמות במסעותיו, מה שנתן למין את שמו. משמעות שם הסוג היא: "שן טוחנת".
חלק ממאובני העצלן עברו לסוג פרמילודון הקרוב אליו אך היה בעל מספר שונה של שיניים.
כמה מאובנים של תוארכו ללפני 5,000 שנה, כך שזה העצלן הקרקעי האחרון שהיה.
פרצרתריום
פרצרתריום (שם מדעי: "Paraceratherium"; מילולית: "קרוב לאצרתריום". בעבר כונה גם כאינדריקותריום ובאלוקיתריום) הוא סוג של יונק ענקי דמוי-קרנף מהמשפחה הנכחדת הירקודונתיים, שנחשב ליונק היבשתי הגדול ביותר מעולם.
מאובנים של הפרצרתריום התגלו בחלקים רבים של אסיה: קזחסטן, פקיסטן, הודו, מונגוליה וסין. הסוג התקיים מאמצע תקופת האוליגוקן ועד תחילת תקופת המיוקן, פחות או יותר לפני 30 עד 20 מיליון שנה, כאשר אזור אסיה היה מכוסה בצמחייה סובטרופית עשירה.
הפרצרתריום הוא היונק היבשתי הגדול ביותר הידוע למדע, ככל הנראה גדול אפילו מהמינים הגדולים ביותר של ממותה (אם כי ייתכן שהמינים הגדולים יותר של ממותה, כמו ממותת הערבה, התקרבו אליו בגודל ובמשקל). גובהו של בוגר עד הכתף מוערך ב-5–5.5 מטר, גובה הראש כשהוא מורם כ-, אורכו הכולל כ-8 מטר ואורך הגולגולת 1.35 מטר. קיימות הערכות שונות לגבי משקלה של החיה, אך ההערכות הריאליסטיות והאמינות ביותר נעות ממעל 10 טונות ועד כ-20 טונות.
הפרצרתריום היה אוכל עשב, כאשר היה מסיר עלים מעצים באמצעות שיניו העליונות דמויות החטים, שהיו מכוונות כלפי מטה והסתירו את שיניו התחתונות, אשר היו מכוונות לפנים. גולגולתו הייתה ארוכה, נמוכה וחסרת קרן, מצוידת בעצמות אף ומצח קמורות. שיניו הקדמיות הצטמצמו לכדי זוג יחיד של שיניים חותכות בכל אחת מהלסתות, אשר גודלן וצורתן החרוטית שיוו להן מראה של חטים קטנים. שפתו העליונה הייתה ללא ספק בעלת כושר תנועה גדול. הצוואר היה ארוך מאוד וחזק והגפיים דמויות העמודים היו ארוכות ועבות. כל התכונות הללו מצביעות על כך שהוא היה נוהג ללחך עלים וענפים קטנים של עצים ושיחים גדולים.
משמעות השם "Paraceratherium" הוא "חיה כמעט בעלת קרן" ביוונית עתיקה, והוא מציין את העובדה שהחיה אמנם הייתה ללא קרן, אולם היא מקורבת לקרנף. השם "Indricotherium" קשור ליצור מיתולוגי רוסי בשם "אינדריק", שנחשב ליצור החזק ביותר ואבי כל החיות. משמעות השם "Baluchitherium" הוא "החיה של בלוצ'יסטן", כיוון שבפרובינציה מערבית זו של פקיסטן הוא התגלה לראשונה.
טקסונומיה ומינים של הפרצרתריום.
למרות הבחנה די ברורה ברמת המין, קיימים חוסר ודאות וחוסר הסכמה באשר לרמת הסוג. הפרצרתריום תואר לראשונה על ידי פורסטר קופר (Forster Cooper) בשנת 1911, אשר תיאר את הסוג "Baluchitherium" לראשונה בשנת 1913. הסוג "Indricotherium" תואר לראשונה על ידי בוריסיאק (Borissiak) בשנת 1915.
המונח "Baluchitherium" נחשב בימינו כמילה נרדפת ל-"Paraceratherium" או ל-"Indricotherium".
עם זאת, הייתה מחלוקת בשאלה האם "Indricotherium" הוא סוג מובחן מ-"Paraceratherium". לוקאס (Lucas) וסובוס (Sobus), בסקירתם משנת 1989 על תת-המשפחה Indricotheriinae (ראו הפניה למטה), טוענים שמדובר במילה נרדפת, ומתייחסים אל ההבדלים בין השניים כהבדלים ברמת המין לכל היותר, וייתכן אף שהם תוצאה של דו-צורתיות (dimorphism) בתוך מין יחיד, כשה-"Indricotherium" הגדול והחסון יותר הוא כנראה הזכר וה-"Paraceratherium" הרזה יותר, הוא למעשה הנקבה. עם זאת, חוקרים אחרים מטילים בכך ספק, בעיקר בשל פירוש ההבדלים בצורת הגולגולת. אף אם יסתבר שאכן מדובר בשני סוגים שונים, עדיין הם יהיו דומים מאוד בגודל ובמראה.
אם מחשיבים את השניים כסוג אחד, הרי ש-"Indricotherium" יהפוך לכינוי זוטר של "Paraceratherium", משום שלפי עקרון הבכורה של מיון עולם הטבע, הפרסום הראשון, ולכן השם התקף הישן ביותר, מקבל עדיפות. במקרה זה יש לקיים את ההתייחסות לפי לוקאס וסובוס, אשר מתייחסים ל-Indricotherium, Baluchitherium, Thaumastotherium Forster Cooper, 1913a, Aralotherium Borissiak, 1939, and Dzungariotherium Xu and Wang, 1973 ככינויים זוטרים ל-Paraceratherium.
לוקאס וסובוס מזהים ארבעה מינים נפרדים של "Paraceratherium". מין נוסף ("P. zhajremensis") הוסף באופן זמני. המינים הם:
אייל אירי
אייל אירי (שם מדעי: "Megaloceros giganteus"; מיוונית: Μεγαλος + Κερας, שמשמעו "ענק הקרן") הוא מין נכחד של אייל, אשר חי ברחבי אירואסיה מן הפליוקן המאוחר ועד ההולוקן הקדום. בעבר נחשב למין היחיד בסוג מגלוצרוס, אך מאוחר יותר נתגלו מינים נוספים.
מין זה היה מאוכלי העשב הגדולים של עידן הקרח האחרון. היה זה האייל הגדול ביותר, ובעל הקרניים הגדולות ביותר שחי אי-פעם. גובהם של הזכרים היה מעל ל-2 מטרים ומשקלם בין 500 ל-740 ק"ג.
השרידים האחרונים הידועים של אייל אירי תוארכו באמצעות תיארוך פחמן-14 לסביבות 5,700 לפנה"ס.
גובהו היה 2.1 מטרים בגובה הכתפיים, ואורכו 2.8 מטרים. המרחק בין קצות הקרניים שלו היה 3.65 מטרים, ומשקלן 40 ק"ג.
מתנגדי תורת האבולוציה במאה ה-19 השתמשו בקרניים העצומות של האייל האירי כדי להטיל ספק במנגנון הברירה הטבעית כפי שהציג צ'ארלס דרווין. אם המותאמים ביותר שורדים, שאלו הספקנים, אזי מהו היתרון שיש למי שנושא על ראשו קרניים גדולות כל כך. לפי עקרון ההכבדה שהציע אמוץ זהבי, הצגת קרניים כבדות כל כך, היא מעין מסר שמשדר הזכר בעונת הרבייה כדי להוכיח עד כמה איתן וחסון הוא.
מפלצות וחיות מיתולוגיות
וודו
וודו היא דת עממית סינקרטיסטית שצמחה ממפגש של דתות מערב אפריקאיות עם אלמנטים מן הנצרות הקתולית, כתוצאה מסחר עבדים. מקורה בהאיטי שבאיים הקאריביים, והיא נפוצה אף ברפובליקה הדומיניקנית, קובה, וחלקים באיי בהאמה ובארצות הברית. זרם נוסף, נבדל, התפתח במדינת לואיזיאנה שבארצות הברית. מספר דתות אחרות, דומות לוודו בעיקרן, צמחו באופן זהה באזורים נוספים אליהם יובאו עבדים מאפריקה. עם דתות אלה נמנות הסנטריה בקובה, והקנדומבלה והאומבנדה בברזיל.
לפי הוודו קיים אל בורא יחיד וכל יכול, אלא שהוא אינו עוסק בעולם הגשמי ואינו נגיש לבני האדם. תחת זאת, העולם נשלט על ידי מספר רב של רוחות הכפופות לו (הנקראות "אורישה" (Orisha, Orixa) במסורת האפריקאית, או "לואה" (Loa, Lwa) בוודו ההאיטיאני), והן שעומדות במרכז הפולחן. הרוחות נחלקות לקטגוריות ולמשפחות, וכל רוח היא בעלת אופי נבדל, העדפות טקסיות מסוימות, ותחום מבין תחומי החיים עליו היא חולשת. מרכיבים מרכזיים נוספים בדת הוודו הם פולחן אבות וקרובי משפחה מתים, וריפוי פולחני מתחלואים.
היסטוריה והתפתחות.
"וודו" (vodu) או "וודון" (vodun) הוא שמה של אחת הדתות הוותיקות במערב אפריקה, הנפוצה באזור זה גם כיום. משמעות המילה בלשונות המקומיות היא "רוח" או "ישות אלוהית". היסודות המשותפים לדתות האזור - אל יחיד ומרוחק, פנתיאון רחב של ישויות השולטות מטעמו בעולם הארצי, ועבודת רוחות המתים במשפחה - הם העומדים בבסיס הדת הסינקרטיסטית שצמחה בהמשך.