ב-1974, למרות עימותים שהיו ביניהם בעבר, ניגן יול בגיטרה באלבום הסולו הרביעי של לו ריד, "Sally Can't Dance", והצטרף למסע ההופעות שלו באירופה. ב-1976 ניגן בגיטרה באלבומו של אליוט מרפי. בהמשך הצטרף ללהקה "American Flyer" כמתופף וזמר רקע. אלבומה הראשון של הלהקה זכה להצלחה מתונה, אך אלבומה השני נכשל, והלהקה התפרקה ב-1978. יול פרש מהעשייה המוזיקלית למספר שנים, עבד כנגר ומתקן כינורות, ועבר להתגורר במפרץ סן פרנסיסקו.
בשל התנגדותם של ריד וקייל, יול לא הוזמן להופיע עם הלהקה בהופעות האיחוד שלה ב-1993 ובאלבום ההופעה החיה שהוצא אז. עם זאת, הוא זכה להתעניינות התקשורתית וחזר להתראיין על התקופה שעבר במסגרת הלהקה. ב-1996 הוא לא נכלל במסגרת רשימת חברי הלהקה כשזכתה להיכנס ל"היכל התהילה של הרוק אנד רול".
יול החל להקליט מספר שירים ב-1997. הוא חזר להופיע בשנת 2000 במספר הופעות, והוציא אלבום הופעה חיה בשם "Live in Seattle" (2002). כן השתתף באלבום ההופעה החיה של מורין טאקר, "Moe Rocks Terrastock" (2002). ב-2009 הצטרף לריד וטאקר באירוע בספריית העיר ניו יורק שנועד לקידום "The Velvet Underground - New York Art", אלבום תמונות נדירות של הופעתה הראשונה של להקתם בעיר.
יול ממשיך כיום לעסוק בבניית כינורות, ובמקביל מופיע ומקליט עם להקת מוזיקת פולק בשם "RedDog", מ-2007. מתגורר בסיאטל.
קוואנגמיונגסונג 3
קוואנגמיונגסונג 3 (בקוריאנית: 광명성 3호, Kwangmyŏngsŏng, בעברית: כוכב זוהר) הוא שמו של לוויין מתוצרת קוריאה הצפונית, ששוגר ב־13 באפריל 2012, אך לא הגיע לחלל בגלל כישלון המשגר.
הלוויין שוגר כחלק מהאירועים לציון יום הולדתו המאה של מייסד קוריאה הצפונית ושליטה הראשון, קים איל-סונג. על פי הצהרות דוברים רשמיים של קוריאה הצפונית, הלוויין הוא לוויין חישה מרחוק המצויד במצלמות, לשם ביצוע משימות שונות של הערכת יבול חקלאי.
הלוויין הוא בעל תצורה של תיבה, והוא עטוי תאים פוטו־וולטאיים לשם הפקת חשמל הנדרש לפעולתו במסלול. משך החיים המתוכנן ללוויין הוא שנתיים, והוא אמור להיות משוגר למסלול מעגלי קוטבי בגובה של 500 ק"מ.
NORAD, פיקוד ההגנה האווירית של ארצות הברית וקנדה, פרסם הודעה לפיה השלב הראשון של הטיל נפל כ־165 קילומטר ממערב לסיאול, וכי שני השלבים האחרים כשלו. גם קוריאה הצפונית הודתה בכישלון השיגור.
לוויין חלופי.
הודעה רשמית של קוריאה הצפונית בדבר שיגור לוויין נוסף בשם זה במהלך חודש דצמבר 2012 פורסמה בראשית דצמבר. בהודעה הרשמית של ממשלת קוריאה הצפונית מצוין שמו של הלוויין כ־"קוואנגמיונגסונג 3 (2)".
הלוויין שוגר בהצלחה לחלל ב־12 בדצמבר 2012.
תועי
תֹּעִי מֶלֶךְ חמת, מוזכר בתנ"ך בספר שמואל ב' פרק ח פסוקים ט-י: "וַיִּשְׁמַע, תֹּעִי מֶלֶךְ חֲמָת: כִּי הִכָּה דוד, אֵת כָּל-חֵיל הֲדַדְעֶזֶר. וַיִּשְׁלַח תֹּעִי אֶת יוֹרָם בְּנוֹ אֶל הַמֶּלֶךְ דָּוִד לִשְׁאָל לוֹ לְשָׁלוֹם וּלְבָרְכוֹ, עַל אֲשֶׁר נִלְחַם בַּהֲדַדְעֶזֶר וַיַּכֵּהוּ כִּי אִישׁ מִלְחֲמוֹת תֹּעִי, הָיָה הֲדַדְעָזֶר; וּבְיָדוֹ, הָיוּ כְּלֵי כֶסֶף וּכְלֵי זָהָב וּכְלֵי נְחֹשֶׁת". ישנם ארכאולוגים המזהים את תועי עם המלך הנאו-חיתי תאיתה. מלך זה מוזכר בכתובות הירוגליפיות לוויות שנתגלו בחפירות בצפון סוריה על גדות נהר האורונטס ובסביבה הקרובה לעיר חמה, ובכתובת הירוגליפית לווית במקדש באלפו שמוקדש לאל הסערה החיתי. בקיר המזרחי במקדש מסותתות שתי דמויות ניצבות אחת מול השנייה, הדמות הראשונה היא אל הסערה ומולה ניצב המלך תאיתה, ומפיו יוצאת כתובת: "מלך וגיבור על ארץ פאדאסאתיני". המקדש תוארך על סמך בדיקות פחמן-14 למאה ה-11 לפנה"ס.
הסיבה לברית שכרת תועי מלך חמת עם דוד מלך ישראל, יכולה להיות שהדדעזר שמלך על ממלכת צובה הארמית היווה איום על הממלכה הניאוחיתית של תועי, שהשתרעה על שטח גדול בצפון מערב סוריה ובדרום טורקיה של היום.
יול
הנריטה מיי
טייפודונג 2
שרה סורודי
שרה (סורור) סורודי (1938–2002) הייתה מזרחנית ישראלית, ילידת איראן. חוקרת חשובה של תרבות איראן העממית ושל יהודי איראן. הייתה מרצה בכירה ועמדה בראש החוג ללימודי הודו, איראן וארמניה באוניברסיטה העברית בירושלים.
קורות חייה.
שרה (סורור) סורודי נולדה באיראן. היא השלימה תואר ראשון באוניברסיטת טהראן, והמשיכה את לימודיה באוניברסיטה העברית בירושלים לאחר עלייתה לארץ. את הדוקטורט שלה קיבלה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בהדרכתו של פרופ' אמין בנאני. הדיסרטציה של סורודי (1972) עסקה בתמורות ובמאפיינים של השירה הפרסית בשנים 1900–1925 לאור המהפכה החוקתית באיראן ב-1906. סורודי ביקשה לעמוד על השפעות הגומלין בין המהפכה לשירה בתקופה זו. לאחר השלמת הדוקטורט שבה ד"ר סורודי לירושלים ונתמנתה למרצה באוניברסיטה העברית. לסורודי היו מחקרים מקיפים בתחום הפולקלור, בייחוד הקשר המחודש בין סיפורי עם ושירי עם לבין התרבות העממית הפרסית. בנוסף בדקה השפעות פולקלוריסטיות על יצירותיהם של מספר משוררים איראניים בני זמננו.
לצד הקריירה האקדמית שלה סורודי שימשה כעורכת חדשות ותוכניות בשעה הפרסית של קול ישראל, והייתה מפקחת על בחינות הבגרות בפרסית מטעם משרד החינוך וכן יועצת משרד החינוך לשילוב מורשת עדות המזרח במערכת החינוך.
נקמה (סדרת טלוויזיה)
נקמה (באנגלית: Revenge) היא סדרת דרמה אמריקאית שעלתה לשידור ב-21 בספטמבר ב-2011 ברשת ABC. יוצר הסדרה הוא מייק קליי ומככבים בה ניק וקסלר, מדלין סטו ואמילי ואן קאמפ. הסדרה מבוססת באופן רופף על הרומן "הרוזן ממונטה כריסטו" במונחים של עלילה. לסדרה אושרה עונה שנייה לאחר שידור הפרקים הראשונים של עונתה הראשונה בשל רייטינג שבועי גבוה.
מדלין סטו הועמדה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית ראשית מצטיינת בסדרת דרמה, בעוד הסדרה הועמדה לפרס סדרת דרמה חדשה מועדפות בטקס פרסי בחירת הקהל 2012. "נקמה" הפכה לסדרה בעלת הרייטינג הגבוה ביותר של רשת ABC בימי רביעי ב-22:00 מאז העונה השלישית של "אבודים".
"נקמה" הסתיימה אחרי ארבע עונות ב-10 במאי 2015. מאוחר יותר נודעה האפשרות לסדרת ספין אוף.
עלילה.
אמילי ת'ורן (אמילי ואן קאמפ) מגיעה להמפטונס ושוכרת בית חוף ליד אחוזת משפחת גרייסון לקיץ. אמילי היא בעצם אמנדה קלארק, שאביה, דייוויד קלארק, הופלל בעוון בגידה כשהיא הייתה קטנה. לאחר משפט ארוך, הוא נשפט למאסר עולם, ונרצח בכלא על ידי סוכנים של האנשים שהפלילו אותו. אמנדה הופרדה ממנו לאחר משפטו ולא ראתה אותו מאז. עכשיו, היא חזרה להמפטונס כאישה צעירה בשנות ה-20 המאוחרות לחייה בשביל לנקום במי שעשה עוול לה ולאביה. המטרה העיקרית שלה היא ויקטוריה גרייסון (מדלין סטו), האם המהוללת של משפחת גרייסון, שניהלה רומן עם דייוויד ולאחר מכן גם הסגירה אותו למשטרה. הסדרה מתמקדת בתוכניתה של אמנדה להרוס כל אדם שלקח חלק בהפללת אביה. לאורך הדרך, היא מגלה עובדות שונות על עברו של אביה המשנות את תוכניותיה פעמים רבות. ככל שהסדרה נמשכת, קושרת אמנדה בריתות עם אנשים שונים שעוזרים לה בתוכניתה.
בית הנשים
בֵּית הַנָּשִׁים במגילת אסתר, היה הבית, ההרמון, או המתחם, שבו התגוררו נשים אשר עמדו לרשותו של המלך אחשוורוש. ישנן מספר דעות בדבר זהותו של מלך זה, שעמד בראש האימפריה האחמנית. בית הנשים היה בשושן, עיר הבירה של האימפריה, וכנראה נמצא באזור מלכותי בקרבת בית המלך, או ארמונו. הנשים השונות, שנאספו מרחבי האימפריה עבור שעשועי המלך, דורגו, בהתאם להעדפות המלך, לנשים (במובן מעמדי, אשת המלך) ולפילגשים; החלוקה לשני מדורים שתוארה בכתובים אושרה בחפירות ארכאולוגיות בפרספוליס. על פי המסופר במגילת אסתר, איסוף הנשים אל הבית נעשה בעצת עוזרי המלך, המכונים "נערים":
מלבד הנשים והפלגשים, התגוררו בו סריסים שתפקידם היה לשמור על הנשים, לדאוג לתנאי הקיום ולציודן האישי, ולטיפוח החיצוני שלהן בתמרוקים; ולהופעתן בפני המלך, כאשר נתקבלה הודעה ממנו. הסריסים, כנראה הראשיים בבית הנשים, ששמם הוזכר במגילת אסתר היו הֵגַי ושַׁעֲשְׁגַז.
המתחם היה סגור לכניסת זרים שאינם מדריו הקבועים.
ריאגנט גריניאר
רקודה פוטש
שמואל יעקב בורנשטיין
הרב שמואל יעקב בורנשטיין (כ"ט באלול ה'תש"ו, 25 בספטמבר 1946 – ליל י"ח באייר ה'תשע"ז, 14 במאי 2017) היה ראש ישיבת קריית מלך בבני ברק, וקודם לכן ראש ישיבת חברון-גאולה בירושלים.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לישכר דב ויהודית צביה (לבית לובין) בורנשטיין, משפחה חסידית ירושלמית. למד בתלמוד תורה 'יבנה' בעיר, ואחר כך בישיבת תפארת צבי ותקופה קצרה בכולל ברעננה. מקיץ ה'תשכ"ב למד בישיבת חברון, שם התקרב לרב חיים סרנא שהחל אז להעביר שיעורים בישיבה. הם עבדו יחד על הדפסת כתבי אביו הרב יחזקאל סרנא. כבר בהיותו בישיבה התחילו להתאסף סביבו קבוצת בחורים, בהם הרב דוד כהן, לימים ראש ישיבת חברון.
במקביל שמע מדי שבוע את שיעוריהם של ראשי ישיבת מיר, הרב חיים שמואלביץ וחתנו הרב נחום פרצוביץ.
לאחר נישואיו בחשון ה'תש"ל (1969) עם שרה רסיה, למד בכולל בישיבת מיר, הוא נחשב לאחד מתלמידיו המובהקים של הרב שמואלביץ ועסק בעריכת ספריו "שערי חיים". למד גם בחברותא עם הרב נחום פורצוביץ, ולימים סייע לעורכי ספרי שיעוריו וחידושיו.
היה מקורב גם אל הרב חיים זייצ'יק, שהיה שכנו שנים רבות (נהג לומר שרבו בתורה היה הרב שמואלביץ, ובמוסר ועבודת ה' הרב זייציק).