הסחה לכחול או היסט לכחול (באנגלית: Blueshift) היא תופעה פיזיקלית לפיה מתקצר אורך הגל, ו/או גדל התדר כאשר המושא (אובייקט) נע לעבר הצופה.
התופעה מוסברת על ידי אפקט דופלר. השם בא משום שאורך גל האור בקצהו הוא כחול (או סגול), ולכן, כשהאור הנראה נדחס באורך הגל שלו, הוא מוסט לעבר הקצה הכחול של הספקטרום, ולכן קרוי שמו "היסט לכחול". כשאורך הגל מתארך, הקצה של הספקטרום האלקטרומגנטי הוא אדום, ולכן האפקט הנגדי, של הארכת אורך הגל, נקרא הסחה לאדום.
אף על פי ששמות הצבעים אדום וכחול נלקחים מחלק האור הנראה בלבד על הספקטרום האלקטרומגנטי, משתמשים במונחים ומוסכמות אלו ("כחול"= דחיסה, "אדום"= התארכות) גם כשמתייחסים לאות שנמצא מחוץ לטווח האופטי (לדוגמה, גלי רדיו, קרינת X וקרינת גאמא).
המונח הזה מיושם באופן בלתי רשמי בהיסח היפוכרומי ( hypsochromic shift) בפוטוכימיה.
אסטרונומיה.
הסחה לאדום מוזכרת הרבה יותר בגלל חשיבותה לאסטרונומיה מודרנית. בזמן שהסחה הכללית לאדום של אור הכוכב נראית כראיה להתרחבות היקום, ישנם מספר דוגמאות להסחה לכחול באסטרונומיה:
דייב בואן
דייוויד לויד "דייב" בואן (אנגלית: David Lloyd "Dave" Bowen; 7 ביוני 1928 - 25 בספטמבר 1995) היה שחקן ומאמן כדורגל ולשי.
בואן נולד בעיירה מיסטג שבוויילס, והחל את דרכו בנורת'המפטון טאון. הוא הספיק להשתתף ב-12 משחקים במדי המועדון לפני שזכה לתשומת לבו של פט ויטאקר, בנו של מאמן ארסנל טום ויטאקר. הוא הוחתם על ידי ארסנל בקיץ 1950 על מנת לשמש כמחליפו של ג'ו מרסר בעמדת הקשר. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול וולבס ב-24 במרץ 1951, אך לא השתתף במשחקים רבים בין שנת 1951 לשנת 1954 שבה פרש מרסר בעקבות פציעה. בעונת 1954/1955 הוא הפך לשחקן הרכב קבוע, והמשיך בכך עד סוף העשור.
במקביל, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ויילס במשחק הידידות מול נבחרת יוגוסלביה בספטמבר 1954. הוא השתתף בסך הכול ב-18 משחקי נבחרת, והיה הקפטן שלה במהלך משחקי מונדיאל 1958; ויילס סיימה בתיקו בכל המשחקים והעפילה לשלב רבע הגמר, שם הודחה על ידי נבחרת ברזיל שניצחה 1 - 0 משער של פלה בן ה-17. ביחד עם השוער ג'ק קלסי הוא היה השחקן הראשון של ארסנל המשתתף במונדיאל.
בתקופה שבה שיחק בארסנל המועדון לא זכה להצלחה רבה, כך שבואן לא זכה בתארים כלשהם באנגליה. אולם, הוא השתתף בנבחרת לונדון בגמר הראשון של גביע ערי הירידים, שהסתיים בהפסד 2 - 8 לברצלונה בסיכום שני המשחקים. בשתי עונותיו האחרונות בארסנל הוא היה קפטן המועדון. בסך הכול הוא השתתף ב-162 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם שני שערים.
ב-1959 הוא חזר לנות'המפטון טאון כמאמן-שחקן. בואן אימן את המועדון במשך שמונה שנים, והתפרסם בכך שהצליח להחתים שחקנים טובים למרות מגבלות התקציב. בתוך חמש עונות הוא הוביל את נורת'המפטון מהליגה החמישית אל הליגה הראשונה. אולם, המועדון שרד בליגה הראשונה במשך עונה אחת בלבד (1965/1966).
בואן עזב את נורת'המפטון ב-1967, לאחר ירידת ליגה שנייה ברציפות, אך חזר לקדנציה שנייה שהחלה ב-1969 והסתיימה ב-1972, כאשר בשנה זו המועדון משחק בליגה הרביעית. הוא אימן את המועדון בהפסד 2 - 8 למנצ'סטר יונייטד בגביע ה-FA, שבו הבקיע ג'ורג' בסט שישה שערים.
במקביל לעבודתו בנורת'המפטון הוא אימן את נבחרת ויילס, אך לא הצליח להוביל אותה להישגים דומים לאילו שאליהם הגיעה הנבחרת בזמן ששיחק בה. בואן המשיך לעבוד בנורת'המטון כג'נרל-מנג'ר, מזכיר ודירקטור בהנהלה. לאחר מכן הוא פרש מכדורגל. במקביל לעבודתו כמאמן הוא עסק בעיתונאות כמקצוע משני.
לאחר מותו החליטה הנהלת נורת'המפטון לקרוא ליציע הצפוני באצטדיון סיקספילד (מגרש הבית של המועדון) על שמו של בואן.
מתקן המעצר בגואנטנמו
מתקן המעצר בגואנטנמו הוא מתקן כליאה בבסיס הצי האמריקאי במפרץ גואנטנמו שבקובה. המתקן הוקם בשנת 2002 בעקבות פיגועי 11 בספטמבר ומשמש את הפנטגון ואת ה-CIA לכליאתם של עצירים ביטחוניים ממדינות שונות, חלקם פעילי אל-קאעידה, לפני משפטם וחריצת דינם במשפט צבאי.
מתקן זה עורר פולמוס בינלאומי עקב הימצאותו בשטח שאינו שייך לארצות הברית אלא רק חכור על ידה, וכתוצאה מכך הוא אינו כפוף לחוקה ולבתי המשפט האזרחיים שלה. סיבה נוספת להיות המתקן שנוי במחלוקת היא ההגדרה המשפטית של לוחם בלתי חוקי הניתנת לעצירים שם, שכן הגדרה זו שוללת מעציר את זכויותיו של שבוי מלחמה על פי אמנת ז'נבה השלישית. לטענת ארגון זכויות האדם אמנסטי וארגונים אחרים, ממשלת ארצות הברית מנצלת את הפרצות הללו בחוק על מנת לעצור חשודים ללא משפט ולחקור באמצעים שאינם חוקיים לפי האמנה.
ב-22 בינואר 2009 הוציא נשיא ארצות הברית ברק אובמה צו המורה על סגירת מתקן המעצר בגואנטנמו בתוך שנה ומסירת ההליכים המשפטיים של העצירים בידי התובע הכללי, אולם המתקן לא נסגר במהלך כהונתו וממשיך לפעול גם כיום.
במתקן הוחזקו מאז פתיחתו כ-780 אסירים. 733 מהם הועברו לבתי כלא אחרים, ו-9 אסירים מתו בזמן שהותם במתקן. נכון למרץ 2022 מוחזקים במתקן 38 עצירים.
היסטוריה.
עם קבלתו של תיקון פלאט בקונגרס האמריקאי בשנת 1901, שקבע כי ממשלת ארצות הברית רשאית להתערב בהחלטותיה של ממשלת קובה, החליטה ממשלת ארצות הברית להחזיק בשליטתה את מפרץ גואנטנמו תמורת תשלום שנתי של 4,000$ לממשלת קובה, ובכך התאפשרה הקמתו של בסיס הצי האמריקאי בגואנטנמו. מתקן המעצר הוקם שם בשנת 2002, והוא הפך חשוב לאינטרסים האמריקאיים. על פי הערכות שונות ממשלת ארצות הברית משקיעה בהחזקתו כשישים מיליון דולר מדי שנה. מתקן המעצר פותח מאוד מאז הקמתו, ואוכלוסיית האמריקנים השוהים בו שילשה את עצמה.
מבנה המתקן.
מתקן המעצר מחולק לכמה מחנות המאכלסים עצירים שונים, בהתאם לחשיבותם, התנהגותם ותנאי הכליאה שלהם.
במחנה 4 משוכנים העצירים הממושמעים ביותר; המחנה פחות מאובטח מאשר שאר המחנות, כמה מהעצירים גרים יחד באותו התא, וניתנים להם תנאים טובים יותר, לדוגמה: צפייה בסרטים, אפשרות ללימודים וקריאה, עבודות אמנות וזמן רב יחסית של שהייה בחצר המחנה.
לעומתו מחנה 5 ומחנה 6 מיועדים לעצירים מסוכנים יותר וממושמעים פחות, בעלי עבר של התנהגות לא טובה. הם מאובטחים ביתר קפדנות, ובנויים בצורה מסיבית יותר. העצירים מבודדים ואין להם את האפשרות לשהות זה בחברת זה.
מחנה 7 הוא מחנה סודי, וככל הנראה מוחזקים בו עצירי אל-קאעידה המיוחדים - מתכנני פיגועי 11 בספטמבר.
שיטות חקירה ועינויים.
טענות רבות הועלו כלפי הממשל האמריקאי על הפעלת אמצעי חקירה לא חוקיים כלפי העצירים שם. טענות אלו אוששו במידה מסוימת בשנת 2004, עת נחשפה רשימה של כ-20 טכניקות חקירה בהן משתמשים במתקן המעצר בגואנטנמו - רשימה שאושרה בשנת 2003 על ידי הפנטגון ומשרד המשפטים האמריקאי. בין העינויים השונים נמנו מניעת שינה, הפשטה מלאה, חשיפה לחום, קור, אור חזק ובהיר והשמעת מוזיקה רועשת.
מקור נוסף התגלה בשנת 2006. אזרח סעודי ששוחרר מהמתקן, דיווח על התעללויות נוספות כגון התזת מים קרים, הצמדת סיגריות בוערות לגופם, כבילה בתנוחה עוברית, צפייה ביחסי מין ושימוש בדגל ישראל על מנת לגרות את העצורים. באמצע שנת 2007 התפרסם דו"ח של ארגון רופאים לזכויות אדם שהתבסס על בדיקת 11 עצירים לשעבר ששהו במתקני מעצר שונים של ממשלת ארצות הברית, בהם מתקן המעצר בגואנטנמו. על פי הדו"ח עברו העצירים עינויים כדוגמת מניעת שינה, מכות, שוק חשמלי והתעללויות מיניות. לטענת מחברי הדו"ח נגרמו לעצירים נזקים לטווח ארוך כתוצאה מהעינויים שכללו בעיות פסיכולוגיות, הפרעות שינה וסיוטים. עדויות נוספות נסובו אודות הזרקות של חומרים לא מזוהים, שיסוי של כלבים בעצירים, בידוד למשך חודשים, חשיפה לטמפרטורות חמות וקרות באופן קיצוני ודברים נוספים.
דו"ח שהתפרסם באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי שנכתב על בסיס ריאיונות עם 69 עצורים, קבע כי גם פסיכיאטרים צבאיים שעבדו במתקן, נטלו חלק בפיתוח טכניקות החקירה המדוברות.
היבטים משפטיים.
כאמור, במתקן מוחזקים שני סוגים של עצירים; עצירים של הפנטגון ועצירים של ה-CIA. בעצירים המוחזקים על ידי הפנטגון נוהגים בגלוי - בהתאם לחוק הבינלאומי והם זכאים לביקורים של הצלב האדום. לעומתם עצירי ה-CIA מוחזקים תחת מעטה סודיות כבד הן באשר לזהותם והן באשר לתנאי שביים, והם מוגדרים משפטית כלוחמים בלתי חוקיים. לפי אותו מקור, בין עצירי ה-CIA החשובים ששהו או שוהים במתקן המעצר גואנטנמו, נמנים: הוגה פיגועי 11 בספטמבר חאליד שייח' מוחמד, רמזי בינאלשיב, אבו זוביידה ונורז'אמן רידואן איסמודין.
כתוצאה מכך שהמתקן ממוקם בשטח שאינו חלק מארצות הברית, הוא הפך ללאקונה משפטית בכך שלא ברור איזו סמכות משפטית ניתן להחיל על העצירים, ובסמכות איזה בית משפט לשפוט אותם. ממשלת ארצות הברית אינה מעוניינת שישפטו בפני בתי המשפט הפדרליים, שכן אלה לא יוכלו לקבל הודאות שנמסרו בעינויים - דבר האסור על-פי חוק. צורת התמודדות אחת עם בעיה זו נעשתה באמצעות הקמת "וועדה צבאית מיוחדת" שתפקידה הוא לשפוט את העצירים; אלא שכוחה של וועדה זו מוגבל לבסיס ולא להעברת העצירים למקומות אחרים.
אפשרות נוספת שהועלתה היא הקמת בתי משפט מיוחדים בארצות הברית, אלא שרעיון זה נדחה בעקבות מחאה ציבורית שטענה כי מדובר בדרך לעקיפת החוק.
לאחר שתי פסיקות שהוכשלו על ידי הקונגרס, פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית ביוני 2008 כי עצירים בגואנטנמו יוכלו לערער לבתי משפט אזרחיים בארצות הברית.
בפברואר 2022 הוגשה המלצה לשחרר לערב הסעודית את העציר מוחמד אל-קחתאני, פעיל באל-קאעדה שעבר עינויים במעצר וסובל מבעיות נפשיות קשות.
מחאה ציבורית.