שיטת הצילום התובענית, שלא אפשרה עצירת מצלמה בשל שגיאת שחקן, חייבה מן השחקנים יכולות משחק מדויק לאורך זמן, כמו של שחקני תיאטרון.
הומוסקסואליות.
הסרט מבוסס במפורש על סיפורם של ליאופולד ולוב, שהיו הומוסקסואלים. על אף שהסרט הופק בתקופה שמרנית בה שלט בהוליווד קוד הייז, המחמיר בביטויים מיניים בכלל והומוסקסואלים בפרט, שזור הסרט ברמזים לכך ששני גיבוריו, ואולי גם הפרופסור, הם הומוסקסואלים ולכל המשתתפים היה ברור שמדובר בסרט שאחד מהנושאים בו הוא "זה" ("it") כלומר ההומוסקסואליות הגלויה שביחסים בין פיליפ וברנדון. השחקן ג'ון דל היה הומוסקסואל ופארלי גריינג'ר היה ביסקסואל (אהובו של המחזאי/תסריטאי לורנטס). שחקנים כמו מונטגומרי קליפט וקרי גרנט דחו את השתתפותם בסרט מפחד שמא תיתפס כ"יציאה מהארון".
התייחסויות פילוסופיות.
הצילום בסרט והקשר שלו עם העלילה זכו למחקר ולניתוח מפורטים, בין היתר בספר "Rope: Three Hypotheses" מאת Peter Wollen, בספר "טריפו/היצ'קוק" ובסרט "Rope Unleashed", המצורף לגרסת ה-DVD של הסרט. לפי עיונים אלה, הצילום והעריכה והסט המצומצם שאין יציאה ממנו "לשאוף אוויר" משמשים את היצ'קוק ככלים לשליטה פסיכולוגית על קהל הצופים וגורמים לתחושת מתח בלתי נסבלת כמעט, כמו חבל הנמתח עד להתפקע. זאת בניגוד לתפיסה שרווחה בקרב מבקרי קולנוע בני הזמן שראו את העלילה רק כתואנה עליה ביקש היצ'קוק לתלות הצגת פעלולי עריכה, חדשנות סגנונית של צילום בתוך סט מצומצם ויכולת טכנית גרידא. לפי פרשנות נוספת, אנו, הצופים (באמצעות תנועת המצלמה), נוכחים בחדר כמו דמות נוספת, דוממת ומאשימה, כמו רוח רפאים, כמו רוחו של דייוויד.
ברובד הגלוי ביותר, מתמודד הסרט עם הפילוסופיה של ניטשה ו"החטא ועונשו" של דוסטויבסקי בקשר לחוסר המוסריות שב"על-אדם", הסבור שהוא יכול לרצוח סתם כך. סלבוי ז'יז'ק מציג את התמה העיקרית של הסרט, החבל, כמקשר בין מילים למעשים. הוא מתריע מפני ההיקסמות למילים ורעיונות הירואיים ואידאולוגיות גדולות (אותן מייצג הפרופסור), המזכירות את האידאולוגיה הנאצית. לפי פרשנות זו, הפרופסור נאלץ להתמודד עם ההשלכות של הטפותיו, אך כאשר המסר שלו חוזר אליו מן ה"אחר" הוא מזדעזע. ז'יז'ק, בעקבות לאקאן, מגדיר את הפרופסור כגיבור חלול, כיוון שאינו מקבל את תוצאות מעשיו ונסוג מפניהן בבהלה.
מוסיקה עממית
השלטון העות'מאני בארץ ישראל
אילן רוזנפלד
אילן רוזנפלד (נולד ב-10 בינואר 1980) הוא שחקן, קומיקאי, פזמונאי, במאי ותסריטאי ישראלי. נודע בשל תפקידו בסדרת הטלוויזיה "הפיג'מות" וגם בשל הסדרה אותה יצר וכתב, "חצויה".
ביוגרפיה.
רוזנפלד נולד ברחובות. בנו של השחקן סימון רוזנפלד (1947–2016), אמו אנה רוזנפלד רופאה. בנעוריו למד בבימת הנוער ברחובות והיה חבר בלהקת הנוער של העיר. בשנת 1999 התגייס לשירות צבאי בתיאטרון צה"ל שם הכיר את קובי פרג', עודד פז ואלונה טל עמיתיו לעתיד ל"הפיג'מות". כבר בזמן שירותם הצבאי השלושה החלו להופיע על בימת החממה של הדומינו גרוס עם קטעי נונסנס שיצרו. לאחר מכן השלושה יצרו את המופע הצבאי "מה קרה, מלחמה?!", שהיה מורכב ממערכונים קומיים בנושא הצבא, אותם כתבו בעצמם. בעקבות המופע קיבלו אילן וחבריו הצעה מחברת טדי הפקות להעלות מופע לאחר שחרורם גם בסקטור האזרחי. במהלך חזרות על המופע האזרחי הוצע לשלושה לנסות את מזלם בטלוויזיה ולהציע סדרה בכיכובם לערוץ הילדים. כך בשנת 2003 נולדה הסדרה "הפיג'מות" בה כיכב אילן רוזנפלד לצד חבריו במשך תשע עונות (הסיטקום השני הארוך בישראל).
בשנים 2003–2015 כיכב בסיטקום "הפיג'מות" שבערוץ הילדים במשך 9 עונות לצד קובי פרג' ועודד פז. השלישייה כיכבה גם בתוכנית "צרבת". רוזנפלד כיכב בספין-אוף של הפיג׳מות,"קפה קר-סול" (2007–2008) ו-"הפיג'מות במופע של דובל'ה (2009)", וכן בסדרת הטלוויזיה "האחים דה גמה"(2009), המשודרת בערוץ לוגי. הוא השתתף יחד עם השלישייה בפרק האחרון של העונה הראשונה של "מנדלבאום בלש פרטי" (ספין-אוף נוסף ל"פיג'מות").
במהלך שנת 2007 התחיל להגיש, לצד קובי פרג' ועודד פז, שתי תוכניות ברדיו 99, תוכנית לילדים בבוקר ותוכנית למבוגרים בלילה. במקביל יצרו את תוכנית המערכונים "העיר שלנו", ששודרה בערוץ 2 של קשת. השלישייה השתתפה גם ב"פסטיגל פנטזיה" (2006) וב"פסטיגל על הזמן" (2007).
שיחק בסדרה "החולמים", ובתפקיד אורח בסדרה "עבודה ערבית". כתב והנחה את תוכנית הטיולים "הנה אני בא", לצד עודד פז. כיכב לצידה של אליאנה תדהר ויצר את "התכנית", ספיישל טלוויזיוני המשמש כמחווה לתוכניות הילדים והנוער של הערוץ הראשון.
השתתף במופעים "הפיג׳מות המופע" ו"יצא משליטה". השתתף בתוכנית הבידור "הכל הולך" בעונתה השנייה שעלתה בערוץ 2 של רשת (ולאחר מכן ברשת 13). משנת 2013 עורך את הסיטקום "הקלמרים" ומשנת 2018 מככב בה בתור שומר בית הספר, יריב. בשנת 2017 שיחק בתוכנית "אבודים בריבוע" של ערוץ "החינוכית".
כתסריטאי.
בשנים 2003–2015 יצר וכתב את הסיטקום "הפיג'מות" בו גם כיכב. כתב את התוכנית "צרבת" בערוץ 24. יצר יחד עם שירה אלון את הסדרה "חצויה" (הסדרה נמכרה ללמעלה מ-80 מדינות ברחבי העולם). בשנים 2013–2014 כתב יחד עם שירה אלון את הפסטיגלים "X פסטיגל" ו"משחקי הפסטיגל". יצר וכתב את הסדרה "שוברי גלים". כתב את הסדרה "פולמון" בשיתוף שירה אלון. בנוסף היה עורך תסריט בסדרות "הקלמרים", "מריו", "המלון של פיני" ועוד. ב־2019 כתב וביים את הסדרה "בצפר" שהיא עיבוד לסדרה "בצפר" מ־2005.
כתמלילן.
רוזנפלד כתב שירים לסדרה "חצויה" (אותה גם יצר וכתב) ולסדרה בה הוא מככב, "הפיג'מות". הוא כתב את שיר הפתיחה לסדרה "גאליס" ואת שיר הנושא לסדרה ״שוברי גלים״. ל"חצויה" הוא כתב את השירים "הכל שקט", "על גג העולם", "כל הפעמים", "משמעות שונה" ו"רגע לפני". לסדרה "הפיג'מות" הוא כתב את השירים: "המחסן שלי" (יחד עם עודד פז), "שיר מקורי לא שלנו" (יחד עם עודד פז וקובי פרג') והמון אחרים. ל"פסטיגל" כתב את שיר הנושא ל-X פסטיגל ומשחקי הפסטיגל. כמו כן כתב את השירים "נרניה זה כמו רמת גן" (2006), "פחית בראש" (2007) (יחד עם הפיג׳מות). את "צחוק זה חוק" (2009) כתב לחברו עודד פז לפסטיגל כמו גם את "נולדתי להופיע" (2013) שביצעו עודד פז ועדי הימלבלוי וכתב את השיר "האיש שבקיר" ב"משחקי הפסטיגל" (2014).
חיים אישיים.
מתגורר בתל אביב. נשוי לטל ריבלין ואב לשתי בנות.
תומאס בבינגטון מקולי
תומאס בבינגטון מקולי, הברון הראשון מקולי (באנגלית: Thomas Babington Macaulay, 1st Baron Macaulay; 26 באוקטובר 1800 – 28 בדצמבר 1859) היה משורר, היסטוריון ופוליטיקאי בריטי. מקולי ידוע גם כסופר, אשר כתב בנושא היסטוריה של הממלכה המאוחדת. היה חבר המועצה המלכותית ובין 1839 ל-1841 כיהן מקאולי שהיה חבר במפלגה הוויגית כמזכיר המלחמה בקבינט הבריטי, וכאחראי על התשלומים בין 1846 ו-1848.
ביוגרפיה.
מקאולי נולד ברותלי שבלסטרשייר כבנו הבכור של זאכרי מקאולי, מושל קולוניאלי שמוצאו מן ההיילנדס. אביו היה פעיל בתנועה לביטול העבדות. כבר כילד נחשב למחונן. הוא קיבל את חינוכו בבית ספר פרטי בהרטפורדשייר ובטריניטי קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג'. בתקופת לימודיו באוניברסיטת קיימברידג' הוא כתב שירה ואף זכה במספר פרסים, כולל פרס נשיא האוניברסיטה היוקרתי, בו זכה ביוני 1821. ב-1825 פרסם מאמר חשוב על ג'ון מילטון ב-Edinburgh Review. הוא סיים הכשרה מקצועית כפרקליט בגרייז אין ולמרות שב-1826 הוא עבר את בחינות ההסמכה ללשכת עורכי הדין, הוא העדיף להתמקד בקריירה פוליטית. כפוליטיקאי, ידוע בעיקר בשל מאמציו לקודיפיקציה ויצירת "חוק הודו"; ובשל פעילותו הצ'רטיסטית. מקאולי מעולם לא נישא ולא הביא ילדים לעולם. מת בקנזינגטון שבלונדון.
השקפותיו הוויגיות הפוליטיות השפיעו גם על עבודתו כהיסטוריון. הספרות שלו מציגה את ההיסטוריה של בריטניה לאור החקיקה הוויגית ובעיקר חוק הרפורמה של 1832. היווה השפעה על כתיבתו ההיסטורית של וינסטון צ'רצ'יל ובעיקר על ספרו "היסטוריה של העמים דוברי האנגלית".
כוח אלפא
מכבי רעננה (כדורסל)
פי.ג'יי טאקר
סייטה פארטידס
הסייטה פארטידס (בספרדית: Siete Partidas, שבעת החלקים) הוא קובץ חוקים של קסטיליה מהמאה ה-13.
הסייטה פארטידס נערך בתקופת כהונתו של אלפונסו העשירי (1252–1284) ונקרא אז Libro de las Leyes (ספר החוקים). במאה ה-14 הוסב שמו לסייטה פארטידס בהתאם למספר חלקיו. הסייטה פארטידס נחשב לתרומה החשובה ביותר של ספרד להיסטוריה של המשפט והייתה לו השפעה רבה על החוק באמריקה הלטינית, בה הוא היה החוק הנוהג עד המאה ה-19.
הסייטה פארטידס הכיל חוקים אנטי יהודיים, יש הרואים בחלקים אלו שלו דמיון רב לחוקי נירנברג ואת המצע החוקי לגירוש ספרד. בין השאר הוא קובע את החובה על היהודים ללבוש סימן מזהה.
מכשיר קיפ
מכשיר קיפ הוא מתקן להפקת גז על ידי תגובת נוזל עם מוצק ללא חימום. המכשיר הומצא בשנת 1844 על ידי פטרוס יאקובוס קיפ ההולנדי. המכשיר בנוי משלושה כלי זכוכית בצורת כדור, המחוברים אחד מעל השני. המכשיר משמש להכנת גזים. בעזרת מכשיר קיפ ניתן להפיק בתנאי מעבדה מימן גופרי ופחמן דו-חמצני.
ניבאלדו בטיסטה סנטנה
המלחמה הקרואטית-בוסנית