לדברי החוקרים מוסטפא כבהא ודן כספי, מטרת העיתון הייתה לחבר את הציבור הערבי למדינת ישראל, להדריך אותו בדמוקרטיה ולנתק אותו מהתרבות הערבית של הארצות השכנות. העיתון הדגיש את היתרונות שבמצבם של ערביי ישראל לעומת אחיהם הנתונים תחת שלטון מוסלמי. בעיתון ניתן אמנם מקום גם למאמרי ביקורת ומכתבים למערכת, אך לצד כל מאמר ומכתב ביקורתי שנדפס פורסמה תגובה מערכתית-ממסדית. בשל נימתו הציונית, המהללת ללא ביקורת את הישגי המדינה וערביי ישראל, לא זכה העיתון לאמינות בקרב קהל היעד שלו. לכך נלוו גם ניהול כושל, ורמה נמוכה יחסית של כתיבה. תפוצתו בשנת 1958 עמדה על כ-700 גליונות.
בשנת 1958, במטרה להעלות את רמת העיתון, מונה נסים רג'ואן לעורך. בתקופתו עלתה תפוצת העיתון לכ-4000 גליונות. באוגוסט 1960 הוצהר רשמית על שותפות של ההסתדרות בהוצאת העיתון, ונעשו שינויים במערכת כדי להכניס יותר עובדים ערבים לעיתון. בין השאר מונה סגן עורך ערבי, סובחי יונס. השינויים נעשו לנוכח העובדה שהעיתון לא הצליח לחדור מספיק אל הקהל הערבי, ורבים מקוראיו היו יהודים. הצעת מפ"ם להרכיב מערכת שתשקף את כל הפלגים להסתדרות נדחתה על ידי מפא"י, בטענה שקודם על מפ"ם לסגור את ביטאונה העצמאי בערבית, אל-מרסד.
בקיץ 1966, לאחר ששמואל טולידאנו מונה ליועץ ראש הממלשה לענייני ערבים, הוחלט על סגירת העיתון. בהמשך הוחלט להסתפק בפיטורי רג'ואן, שההסתדרות רצתה במשך זמן רב להדיחו, ושטולידאנו נמנע מלתמוך בו בניגוד לקודמיו בתפקיד היועץ לענייני ערבים של ראש הממשלה. ובמקומו מונה טוביה שמוש. באפריל 1967 נשקל לסגור את העיתון ובמקומו להוציא שבועון, וההחלטה בעניין נדחתה.
לאחר מלחמת ששת הימים, על רקע פתיחת השוק הערבי-ישראלי לעיתונים משאר העולם הערבי, פריחת העיתונות המסחרית הלא-מפלגתית בעברית, ושקיעת העיתונות המפלגתית, נסגרו רוב העיתונים-מטעם. על אף מימון מפלגתי והסתדרותי, לא הצליח "אל-יום" להגיע לתפוצה סבירה, ובתחילת 1968 הוחלט על סגירתו החל מ-1 ביוני 1968. הסבסוד הממשלתי וההסתדרותי הועבר במקום זאת לעיתון אל-אנבא בעריכת יצחק בר-משה, שהוקם בשותפות עם הג'רוזלם פוסט.
תפוצת העיתון בשיאה הגיעה ל-4,000 גיליונות, אולם בתקופות רגילות נעה סביב 3,000-2,000 תוך תנודות חדות. עם סגירתו נמסר שתפוצתו בימי השבוע היה כ-2500 גליונות ובימי שישי כ-4000 גליונות.
ארכיפלג פטרוס הקדוש ופאולוס הקדוש
ארכיפלג פטרוס הקדוש ופטרוס הקדוש (בפורטוגזית: Arquipélago de São Pedro e São Paulo) הוא ארכיפלג הכולל 15 איים זעירים וסלעים באוקיינוס האטלנטי, בריבונות ברזיל.
היסטוריה.
הארכיפלג התגלה במקרה ב-20 באפריל 1511 במהלך מסע של הצי הימי הפורטוגלי. במהלך המסע, התרסקה קרוולת פטרוס הקדוש על האיים. הניצולים חולצו על ידי קרוולת פאולוס הקדוש. כך קיבלו האיים את שמם.
ב-16 בפברואר 1832 ביקר באיים צ'ארלס דרווין כחלק ממסעו על ספינת הביגל. דרווין תיעד את בעלי החיים שמצא באיים, ובהם סולה כחולת-רגל, עכבישים גדולים, ועוד. מעניין לציין שדרווין לא מצא ולו צמח אחד.
במהלך מלחמת העולם השנייה, סופח האי מבחינה מינהלית לטריטוריית פרננדו די נורוניה.
ב-1 ביוני 2009 התרסק מטוס מדגם איירבוס A330-200 שהיה בטיסה 447 של אייר פראנס, בדרכו מריו דה ז'ניירו לפריז בסמוך לארכיפלג.
תחנת המחקר.
בשנת 1998 חנך חיל הים הברזילאי תחנת מחקר במקום, אשר מאוישת על ידי ארבעה חוקרים מתחלפים. התחנה נהרסה בצונאמי שפקד את האיים בין ה-5 ל-6 ביוני 2006. צוות התחנה מצא מחסה במגדלור, ולאחר זמן מה חולץ בידי ספינת דיג. בשנת 2007 הוקמה תחנה חדשה, גדולה יותר, מפותחת יותר וממוגנת יותר מקודמתה.
לחשוב כמו גבר
לחשוב כמו גבר (באנגלית: Think Like a Man) הוא סרט אמריקאי מסוג קומדיה רומנטית שבוים על ידי טים סטורי, נכתב על ידי קית' מרימן ודייוויד א. ניומן ומבוסס על הספר "Act Like a Lady, Think Like a Man" ("תתנהגי כמו ליידי, תחשבי כמו גבר") של סטיב הארווי משנת 2009. הסרט יצא ב-20 באפריל 2012 על ידי Screen Gems.
עלילה.
הסרט עוקב אחר עלילותיהם של 4 זוגות, אשר מכונים בסרט:
כל אחת מהנשים קוראת את ספר העצות של סטיב הארווי "תתנהגי כמו ליידי, תחשבי כמו גבר", שמסביר להן כיצד לנהוג עם בני המין הנגדי. כאשר הגברים מגלים שהנשים מכורות לעצות של הארווי, הם מנסים להפוך את היוצרות עם בנות זוגן, פעולה שלאחר מכן גורמת לתוצאות הפוכות מאלו להן קיוו הגברים.
צוות השחקנים.
שישה שחקני כדורסל מקצועיים עשו הופעת קמע בתפקיד עצמם:
הצלחה ביקורית.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות. אתר Rotten Tomatoes נתן לסרט דירוג של 53%, המבוסס על 96 ביקורות עם דירוג ממוצע של 5.6/10. הסרט מחזיק גם ציון של 51 מתוך 100 באתר Metacritic, המבוסס על 30 ביקורות, המצביע על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
הסרט גרף למעלה מ-33.7 מיליון דולר במהלך סוף שבוע הפתיחה שלו תוך שהוא מדיח את הסרט "משחקי הרעב" מהמקום הראשון בקופות ארצות הברית, שם שהה במשך ארבעה שבועות. הסרט נשאר במקום הראשון גם במהלך השבוע השני שלו, כשגרף 17.6 מיליון דולר.
נכון ל-24 ביוני 2012, הסרט הכניס 91,547,205 דולר בארצות הברית ובקנדה, יחד עם 4,523,302 דולר במדינות אחרות, עם סכום כולל עולמי של 100,070,507 דולר. תקציב ההפקה של הסרט עמד על 12.5 מיליון דולר.
פסקול.
הפסקול של הסרט כולל שירים מאת קלי רולנד, ג'ניפר הדסון, קרי הילסון, ג'ון לג'נד ופיוצ'ר.
סרט המשך.
ב-28 ביוני 2012, הודיעו Screen Gems על תוכניות לסרט המשך בשם "לחשוב כמו גבר 2", עם אותם תסריטאים. ב-28 במאי 2013, החלה ההפקה לסרט ההמשך. הסרט יצא ב-20 ביוני 2014 בהקרנה בכורה בארצות הברית.
איתי גולדפדן
איתי גולדפדן (נולד ב-24 באפריל 1996) הוא שחיין ישראלי. פעמיים ברציפות אלוף ישראל בשחייה ושיאן ישראל במשחה ל-50 מטר חזה וסגן אלוף אירופה לנוער במשחה ל-100 מטר חזה (דורדרכט 2014). בעל מדליית כסף מהמכביה העשרים (2017).
ביוגרפיה.
גולדפדן מתאמן בקבוצת הפועל עמק חפר בהדרכתו של אסף מימון.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2013 סיים גולדפדן במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.92 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 28.85 שניות, פעמיים במקום שמיני במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.91 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 23.76 שניות ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.09 דקות.
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בפברואר 2014 זכה גולדפדן במדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.21 שניות, אחרי יהב שחף מהפועל ירושלים (27.64 שניות) ומיקי מלול ממכבי קריית ביאליק (28.07 שניות). בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 28.03 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 23.10 שניות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.71 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 1:02.21 דקות.
סגן אלוף אירופה לנוער.
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בדורדרכט הולנד ביולי אותה שנה זכה גולדפדן במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 1:02.09 דקות, אחרי מקס פילגר מגרמניה (1:01.97 דקות) ולפני אנטון צ'ופקוב מרוסיה (1:02.22 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.86 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 28.30 שניות, התוצאה המהירה באליפות.
אלוף ישראל.
שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט אותה שנה זכה גולדפדן בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 28.01 שניות, לפני ירון שגלוב מהפועל עמק יזרעאל (28.11 שניות) ואמרי גניאל מהפועל דולפין נתניה (28.41 שניות). כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 28.15 שניות, תוצאה המהירה ביותר לגילו באירופה. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.29 דקות, אחרי אמרי גניאל שקבע שיא ישראלי בינלאומי חדש של 1:01.34 דקות ולפני ירון שגלוב (1:03.27 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט באוגוסט 2015 זכה גולדפדן במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.34 שניות, לפני יהב שחף (28.35 שניות) ואיתי דה לה וגה ממכבי חיפה (28.41 שניות) ובכך הגן על תוארו. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.28 דקות.
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בסוף יולי אותה שנה סיים גולדפדן במקום 25 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.67 שניות ובמקום 37 במשחה ל-100 מטר חזה בהשוואת שיאו האישי שעמד על 1:01.69 דקות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:01.56 דקות, לפני אמרי גניאל (1:02.20 דקות) ויבגני ממין מהפועל דולפין נתניה (1:02.47 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה ביוני 2021 קבע גולדפדן בשלב המוקדמות במשחה ל-50 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 27.05 שניות, שיפור לשיא הוותיק בן 12 השנים של מיקי מלול (27.27 שניות).
ביולי התחרה באולימפיאדת טוקיו (2020) בתחרות נבחרת שליחים ב-4X100 מעורב מיקס יחד עם אנסטסיה גורבנקו, גל כהן גרומי ואנדי מורז. הם העפילו לגמר וסיימו במקום השמיני.
יורה מובסיסיאן
יורה מובסיסיאן (בארמנית: Յուրա Մովսիսյան; נולד ב-2 באוגוסט 1987) הוא כדורגלן עבר ארמני ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים.