מורנו הייתה לשחקנית השנייה אחרי הלן הייז ולהיספנית היחידה שזכתה בחמשת הפרסים המרכזיים של תעשיית הבידור בארצות הברית: פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב, פרס אמי, פרס גראמי ופרס טוני.
תא רשתית דו-קוטבי
תא רשתית דו-קוטבי (bi polar) הוא תא עצב שנמצא ברשתית מסוג דו-קוטבי. התאים הדו-קוטביים מעבירים מידע חזותי מתאים קולטי אור לתאי גנגליון.
סקירה.
תאים דו-קוטביים מקשרים בין מוצא התאים קולטי-האור ברשתית לבין מבוא תאי הגנגליון, ומעבירים אותות ביניהם בצורה ישירה או בצורה לא-ישירה. הם נקראים דו-קוטביים בשל שתי השלוחות שיוצאות מגוף התא, כשאחת יוצרת סינפסה עם תא קנה או עם תא מדוך (אבל לא עם שניהם), ואף עם תא אופקי, והשלוחה השנייה – עם תאי גנגליון. האותות המגיעים אל תא דו-קוטבי, מתא קולט-אור או מתא אופקי מועברים הלאה אל תאי הגנגליון באמצעות פוטנציאלים מדורגים מקומיים.
פירוט תכונות.
תאים דו-קוטביים מסווגים על פי סוג התאים קולטי-האור שמתקשרים איתם. ישנם בערך 10 צורות נבדלות של תאים דו-קוטביים מדוכיים, אבל סוג אחד בלבד של תא דו-קוטבי קני, וזאת בשל היותו צעיר יותר יחסית מבחינה אבולוציונית.
יתרה מזאת, תאים אלה מתחלקים לשתי קבוצות שונות, מרכז-'דולק' או 'דולק' (ON-center or ON) ומרכז-'כבוי' או 'כבוי' (OFF-center or OFF), לפי תגובתם לגלוטמאט
(glutamate) שמופרש מתאים קולטי אור. כשאור פוגע בתא קולט אור, התא עובר היפרפולריזציה, ומשחרר פחות גלוטמאט מאשר במצב הקבע שלו (ללא עירור על ידי אור). תא דו-קוטבי מסוג 'דולק' יגיב לשינוי כזה בדפולריזציה, ואילו תא דו-קוטבי מסוג 'כבוי' יגיב לו בהיפרפולריזציה.
תכונות תפקודיות.
תאים דו-קוטביים מאפשרים העברה יעילה של מידע בין תאי קנה ותאי מדוך לבין תאי גנגליון, כך שמעורבותם של התאים האופקיים ותאי אמקרין לכאורה רק מסבכת את העניינים במידת מה. אבל לא כך. תאים אופקיים פועלים באופן שיוצר עיכוב צדי (lateral inhibition) ומביאים לעיכוב מרכז-היקף אותו ניתן לראות בבירור בשדות הקלט ברשתית. גם תאי אמקרין פועלים באורח דומה, אם כי תפקידם טרם הוברר לגמרי.
המנגנון שיוצר את מרכז שדה הקלט של תא דו-קוטבי ידוע למדי: עצבוב ישיר של תא קולט האור שמעליו באמצעות קולטן מטבוטרופי ('דולק') או קולטן יונוטרופי ('כבוי'). אולם, המנגנון שיוצר היקף חד-צבעי של אותו שדה קלט, כלומר כזה שמגיב רק לאחד משלושת תחומי אורכי-הגל, עדיין נחקר. כך גם הרצף המדויק של הקולטנים והמולקולות המעורבות בתפקודו של תא אופקי טרם הוברר, מלבד העובדה שלו תפקיד מרכזי בתהליך עיבוד ראשוני של המידע החזותי שמגיע לרשתית.
סטיריפנטול
סטיריפנטול (שם מסחרי: דיאקומיט) היא תרופה תרופה אנטי-אפילפטית ומשמשת בטיפול באפילפסיה. היא לא קשורה לאף תרופה אנטי-אפילפטית ושייכת לקבוצה של כהלים ארומטיים אָליליים.
מכניזם הפעולה.
כמו ברוב התרופות האנטי-אפילפטיות, מכניזם הפעולה המדויק אינו ידוע.
היא מעלה את תמסורת הGABA. בריכוזים קליניים רלוונטיים מגבירה התרופה את תמסורת ה-GABA המרכזית באמצעות אפקט דמוי ברביטורט משום שהיא מגדילה את זמן פתיחת תעלות קולטני GABA-A בחלקים של ההיפוקמפוס. הוכח, גם, שסטיריפנטול יכולה להגדיל את רמת ה- GABA ברקמת המוח על ידי התערבות בספיגה ובמטבוליזם שלה.
היא גם משפרת את יעילותן של תרופות אנטי-אפילפטיות רבות, אולי משום שהיא מדכאת פעילות של אנזימים מסוימים.
היסטוריה.
בדצמבר 2001 נתנה סוכנות התרופות האירופית לסטיריפנטול מעמד של תרופה יתומה לשם טיפול באפילפסיה מיוקלונית קשה בילדות, הידועה גם כתסמונת דרווה. ב- 4 בינואר 2007 נתנה סוכנות התרופות האירופית הרשאה להיות משווקת, התקפה בכל האיחוד האירופי.
התוויות ושימוש.
היא מותווית כתרופה משלימה יחד עם סודיום ולפוראט וקלובאזאם לטיפול באפילפסיה מיוקלונית קשה בילדות שלא תמיד נשלטת על ידי קלובאזאם וולפוראט. ילדים שיש להם אפילפסיה מיוקלונית קשה בילדות מפתחים, לעיתים קרובות, בשנת חייהם הראשונה התקפים עקשניים ובעקבותיהם בא פיגור שכלי. ניסוי בקנה מידה קטן הראה שיעור תגובה גבוה כשמיעוט משמעותי מבין המטופלים נעשה חופשי מפרכוסים.
בנוסף לכך, ניתן להשתמש בתרופה לטיפול באפילפסיה עקשנית בילדים יחד עם קארבאמזפין. נראה שהיא יעילה במידה פחותה אצל מתבגרים ומבוגרים.
מינון.
סטיריפנטול זמינה כקפסולות ג'לטין (250 מ"ג) ובשקיות אבקה כדי ליצור תמיסה אותה ניתן לשתות (250 מ"ג, 500 מ"ג).
המינון הראשוני הוא 50 מ"ג לקילו ליום. ניתן להעלות אותו עד ל-100מ"ג לקילו ליום למקסימום של 4 גרם. ניתן לחלק את המינון לשתיים או שלוש מנות יחד עם הארוחות. ייתכן שיש צורך להוריד את המינון של תרופות אנטי-אפילפטיות אחרות.
תופעות לוואי.
תופעות הלוואי נגרמות בעיקר בשל גידול בריכוזי הפלזמה של תרופות אנטי-אפילפטיות אחרות וניתן להפחית אותה על ידי הורדה במינון של תרופות אלה. תופעות הלוואי הידועות הן בחילה והקאה במיוחד כשנוטלים אותה יחד עם סודיום ולפוראט.
תגובות בין תרופתיות.
סטיריפנטול פועלת באופן אינטראקטיבי עם תרופות אנטי-אפילפטיות רבות ותרופות אחרות. זה מהווה גם נקודת חוזק וגם נקודת חולשה. נראה שהיא מגדילה את היעילות של פנוברביטל, פרימידון, פניטואין, קארבאמזפין, קלובאזאם ודיאזפאם. כך, למשל ניתן לשמור על רמה תקינה של קארבאמאזפין בדם תוך הפחתת מינון ב-50%.
דיאקומיט
תא אופקי
תא אופקי הוא סוג של תא עצב שנמצא ברשתית. התאים האופקיים מקושרים לתאים קולטי האור ומשפיעים על המידע החזותי שמועבר הלאה דרך התאים הדו-קוטביים.
סקירה.
הם פועלים בשכבה החיצונית של הפלקסיפורם (OPL – outer plexiform layer) שברשתית העין, ומקשרים באופן צידי בין נוירונים בשכבה זו.
ארגון התאים.
קיימים שלושה סוגים בסיסיים של תאים אופקיים, המסומנים ב-HI, HII ו-HIII, בהתאמה. אין הסכמה עדיין באשר מידת הברירתיות של שלושה סוגים אלה, כלפי אחד משלושת סוגי תאי המדוך. ממחקריהם של בויקוט (Boycott) וואסל (Wassle) עולה שתאי HI ותאי HII אינם בררניים כלפי מדוכים מסוג S, M
או L. בניגוד לכך, אנהלט (Anhelt) וקולב (Kolb) טוענים שהתצפיות שלהם מראות שתאי HI מתקשרים לכל שלושת סוגי המדוכים ללא הבחנה, אבל תאי HII לעומת זאת, מגלים נטייה לתקשר עם מדוכים מסוג S במידה הרבה ביותר. הם גם זיהו סוג שלישי של תאים אופקיים, HIII, שהיה זהה ל-HI מלבד העובדה שאינו מתקשר עם מדוכים מסוג S. תאי HII גם יוצרים קשרים עם תאי קנה, אבל עושים זאת רחוק מגופי התאים כדי להימנע מהפרעה לפעילותם של תאי הקנה.
תכונות תפקודיות.
תאים אלה פורסים על-פני תאי מדוך ומסכמים את אותות המבוא שלהם רק כדי לבקר את כמות ה-GABA
שמשוחרר חזרה אל תאים קולטי-אור אלה, וגורם להיפרפולריזציה שלהם. סידורם יחד עם התאים הדו-קוטביים מהטיפוסים מרכז-'דולק' (ON-center) ומרכז-'כבוי' (OFF-center) הניזונים מתאים קולטי-אור, מכוננים צורה של עיכוב צידי, שמגדיל את כושר ההפרדה המרחבי על חשבון חלק מהמידע על עוצמת האור המוחלטת. באופן זה העין הופכת רגישה יותר לניגוד ולשינויים בעוצמת האור.
כשאור פוגע בתא קולט-אור, התא עובר היפרפולריזציה ומקטין את כמות הגלוטמאט שהוא משחרר. כשזה קורה, התאים האופקיים מפחיתים את כמות ה-GABA שהם משחררים, שהיא מולקולה שלה השפעה מעכבת על
תאים קולטי-אור, וכתוצאה מכך קטנה גם ההשפעה המעכבת על תאים אלה, מה שגורם בסופו של דבר לדפולריזציה שלהם. תהליך זה מתאר למעשה משוב שלילי.
נמחיש את האופן בו תאים אופקיים מסייעים בעיבוד המידע שמגיע לרשתית בדוגמה הבאה: נניח שורה של
11 תאים קולטי-אור, תא דו-קוטבי אחד מסוג שמעורר היפרפולריזציה (H), ותא אופקי אחד. עשרת התאים קולטי-אור הקיצוניים (שיסומנו Po, מאחר שהם מייצגים את שדה הקלט החיצוני) קשורים לתא האופקי, ואילו התא ה-11, האמצעי (שיסומן Pm), קשור לתא הדו-קוטבי. נוכל לתאר עתה סידור של מרכז-'כבוי'
(OFF-center) באופן הבא:
במקרה של אור מפוזר, כלומר כזה שפוגע גם בתא המרכזי ('מרכז' בדוגמה זו) וגם בתא היקפי אחד או יותר ('היקף' בדוגמה זו), יש לקחת בחשבון את התהליכים שנובעים משני האירועים כפי שתוארו קודם, וכפי שמסתבר, שתי התופעות מאזנות זו את זו, ובסופו של דבר אין לכך השפעה כלל או שהיא מועטה.
יחידת שט&quot;ל 121
תא אמקרין
תא אמקרין הוא סוג של תא עצב שנמצא ברשתית. תאי אמקרין מווסתים את המידע החזותי שמועבר דרך תאי גנגליון ותאים דו-קוטביים.
סקירה.
תאי אמקרין פועלים כנוירוני-ביניים ברשתית, והם מספקים כ-70% מהאותות המגיעים לתאי הגנגליון, ובנוסף מבקרים את אותות המוצא של התאים הדו-קוטביים הקוניים שמספקים את יתר 30% של אותות המבוא לתאי הגנגליון.
תאים אלה פועלים בשכבה הפנימית של הפלקסיפורם (IPL – inner plexiform layer), שהיא השכבה הסינפטית השנייה ברשתית העין ובה מתקיים הקשר הסינפטי בין התאים הדו-קוטביים ובין תאי הגנגליון. ידועים כ-40 סוגים שונים של תאי אמקרין, רובם חסרי אקסון, והם מסווגים על-פי רוחב שדה הקשר שלהם, השכבה או השכבות בסטרטום שב-IPL לה הם משתייכים, וסוג המוליך העצבי שמשמש אותם. לרוב התאים השפעה מעכבת, בעזרת GABA או גליצין בתור מוליכים עצביים.