תאוריית מיזוג הזהויות טוענת כי אנשים בעלי תחושת התמזגות מקרינים תחושות של קשרים שיש להם עם חברי קבוצה שהם מכירים, על חברי קבוצה שהם אינם מכירים. השלכת הקשרים מסבירה מדוע אנשים שעברו התמזגות מוכנים לעיתים להקריב קורבנות עבור חברי קבוצות הטרוגניות גדולות באופן שרוב האנשים היו מוכנים להקריב רק עבור קבוצות קטנות ומסודרות. בתהליך ההשלכה הם נקשרים באופן פסיכולוגי לאנשים שאינם קשורים אליהם גנטית.
מנגנונים.
מהות משותפת.
מרבית מחקרי המיזוג עד כה התמקדו באופיו והשלכותיו של המיזוג. מחקרים נוספים חשפו נקודות התחלה להבנת גורמי ההיתוך. תפיסות המהות המשותפת, האמונה שהאדם חולק עם הקבוצה איכויות ליבה חיוניות, נראית אבן בניין מרכזית למיזוג זהות. תפיסות של מהות משותפת עולות בדרכים שונות במיזוג מקומי ובמיזוג מורחב. במיזוג מקומי, אנשים חווים חוויות ישירות עם חברי קבוצה אחרים שמגיעים למסקנה שהם חולקים תכונות חיוניות עם אותם אנשים. במיזוג מורחב, תפיסת הקרבה הפסיכולוגית מטופחת על ידי נוכחותם של מאפיינים מסוימים הנתפסים כתכונות בסיס של האדם. לדוגמה, אנשים נוטים יותר להתמזג עם קבוצות מורחבות גדולות כאשר הם משוכנעים שחברי הקבוצה חולקים איתם גנים או ערכי ליבה, במיוחד אם מבחינתם אלה ערכים מקודשים.
אי פגיעות.
עקרון "הקשרים התלויים ביחסים" של מיזוג מציע כי אנשים שהתמזגו באופן חזק ירגישו שהם וחברי הקבוצה האחרים מחזקים זה את זה באופן סינרגטי. תפיסה זו של חיזוק הדדי אמורה לטפח את התפיסה שביחד חברי הקבוצה הם בלתי פגיעים באופן ייחודי. תחושות אלה של אי פגיעות עשויות לשמש אנשים שהתמזגו באופן ניכר על מנת לבודד אותם מפני הכרה מלאה בסיכונים הכרוכים במעשים קיצוניים. הוכח כי תפיסות של אי פגיעות מתווכות ומחזקות את השפעות המיזוג על תמיכה בהתנהגות פרו-קבוצתית.
תיווך, סוכנות.
עקרון הסינרגיה הזהותית של מיזוג מניח שהגבולות בין העצמי האישי לחברתי הם חדירים מאוד עבור אנשים שהתמזגו באופן חזק. גבולות נקבוביים אלה מעודדים אנשים לתעל להתנהגות קבוצתית את היותם מתווכים בין קבוצות, מה שמעלה את האפשרות כי אנשים ממוזגים באופן חזק יתעלו את תחושות היותם מתווכים להתנהגות פרו-קבוצתית. הוכח כי תפיסת העצמי כמתווך מחזקת את האפשרות שאדם יעביר הלאה, לסוכני תיווך חברתי אחרים, את השפעת המיזוג על התנהגות פרו-קבוצתית.
חוויה משותפת.
מחקר מצא כי קבוצות החולקות חוויות שליליות כואבות או חזקות עלולות לגרום לקשר הדוק ולהתנהגות פרו-קבוצתית.
אל-פיקה אל-אכבר
אל-פיקה אל-אכבר (בערבית: الفقه الأكبر, משמעות: "הפיקה הגדול") הוא טקסט אסלאמי קדום, ואחת היצירות הבודדות של שרדו מבין יצירותיו של האימאם אבו חניפה. הספר עוסק בתאולוגיה האסלאמית ובכלאם.
ירושלים (סדרת טלוויזיה)
ירושלים היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמת מתח משטרתית, שיצר דוד אקרמן, הופקה על ידי מוש דנון וחיים שריר ועלתה לשידור ב-12 במאי 2022 ב-HOT.
הסדרה מבוססת על אירועים וסיפורים אמיתיים. דוד אקרמן, יוצר הסדרה, קיבל השראה לאחר שעסק בפעילויות אבטחה בעיר העתיקה בירושלים, מה שהביא אותו לכתוב את הסדרה.
עלילה.
הסדרה עוקבת אחר מאבקי השליטה והקשר ההדוק שבין כסף ורדיפת בצע לבין נציגי הדתות בעיר העתיקה בירושלים. אנשי המשטרה מנסים לסכל אירוע מסוכן שעלול להסלים את המצב העדין הקיים בין תושבי העיר, בייחוד לקראת צום עשרה בטבת היהודי וחג הקורבן המוסלמי.
הקונגרס העממי הלאומי ה-13
הקונגרס הלאומי העממי ה-13 של הרפובליקה העממית של סין התקיים מאוקטובר 2017 עד פברואר 2018 ומתקיים בתקופה של חמש שנים מ-2018 עד 2023. האירוע אמור להתקיים בחמישה מפגשים בתקופה זו, שיתקיימו בתחילת חודש מרץ בכל שנה, למעט בשנת 2023, אז יתכנס לראשונה הקונגרס הלאומי ה-14.
המפגש הראשון.
המפגש הראשון נפתח ב-5 במרץ 2018 ונסגר ב-20 במרץ 2018. כל עמדות המדינה הגדולות נבחרו במפגש זה, כולל הנשיא, סגן הנשיא, ראש הממשלה ויו"ר הקונגרס.
המפגש השני.
המפגש השני נפתח ב-5 במרץ 2019 והסתיים ב-15 במרץ 2019.
המפגש השלישי.
המפגש השלישי נקבע ל-5 במרץ 2020, אך עוכב עקב מגפת הקורונה, הפעם הראשונה שדחייה כזו אירעה מזה עשרות שנים. לאחר ההודעה על התאריך באפריל, המושב התקיים בין התאריכים 22 במאי עד 28 במאי 2020.
אוטו בהלר
אוטו בהלר (בגרמנית: Otto Böhler; 11 בנובמבר 1847 – 5 באפריל 1913) היה אמן צלליות אוסטרי, שהתמחה בפורטרטים של מנצחים גדולים, מלחינים ופסנתרנים בימיו.
חיים.
אוטו בהלר היה בנו החמישי של הסוחר גאורג פרידריך בהלר ובילה את ילדותו ונעוריו בפרנקפורט. באוניברסיטת טיבינגן למד לפילוסופיה לתואר שלישי. בשנת 1870 עבר עם אחיו אלברט (1845–1899) ופרידריך (1849–1914) לווינה והשתתף לאחר מות אחיו, אמיל (1842–1882) בעסק המשפחתי. אלברט ואמיל הקימו תעשיית פלדה.
בעקבות כישרונו האמנותי, הפך לתלמידו של הצייר והסופר ונצ'ל נולטש (1835–1908). אולם עד מהרה הוא פנה לאמנות הצלליות, ומצא בסביבתו המוזיקלית תחום עשיר ליצירה. חבריו של בהלר כללו את הזמרות אמאלי מטרנה, הרמן וינקלמן, תיאודור רייכמן ונגנים של הפילהרמונית של וינה. בשנת 1876 השתתף כחבר באגודת המבקרים של פסטיבל ביירוית הראשון, ונתן כבוד ל"אל המוזיקלי" ריכרד וגנר.
בהלר היה נשוי ונולדו לו ארבעה ילדים. הוא נפטר בשנת 1913.
שנתיים קודם לכן אובחן כחולה במחלת לב. הוא נקבר בקבר המשפחתית בבית העלמין בהייטזינגר.
אומנות.
בהלר יצר בצלליות כמעט את כל המלחינים הגרמנים מבאך ועד מאהלר, אך גם על מנצחים ופסנתרנים בני זמנו. היצירות המקוריות נותרו באופן ספורדי בלבד, בעיקר במוזיאונים. המוטיבים שלו הודפסו לעיתים קרובות מחדש, למשל. על גלויות ובעיתונים.
לילך סיגן
לילך סיגן (נולדה ב-29 בנובמבר 1963) היא סופרת, מרצה ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה ב-1963, בירושלים, לשמחה סיגן שהיה פרסומאי ויועץ שיווק, ולדליה סיגן שהייתה עורכת בקול ישראל וסמנכ"ל ברשות השנייה לטלוויזיה ורדיו. נשואה לליגד רוטלוי (מבעלי רציו, חלל וקרן ההון-סיכון פרוסיד) ואם לשתי בנות. בעלת תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה העברית, ותואר שני במנהל עסקים בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב.
עבדה כתקציבאית במשרד הפרסום אריאלי בשנות ה-80. לאחר לימודי ה-MBA עבדה בפריז במחלקת השיווק של תאגיד הקוסמטיקה לוריאל. בשנת 1996 החלה את דרכה בעיתונות ככתבת כלכלית ב"הארץ", שם הקימה מדור חדש על שיווק ופרסום. ב-2002 הצטרפה לעיתון "גלובס" כעורכת מדור "נתח שוק" וכבעלת טור על תחומי השיווק, הפרסום והתקשורת. פיתחה את "מדד המותגים" יחד עם חברת גיזה וחברת POC, שדירג את 100 המותגים המובילים בישראל על פי הערך הכספי שלהם.
בהמשך הדרך מונתה לעורכת מגזין בגלובס, ולעורכת אחראית של מגזין "פירמה" עד לעזיבתה ב-2011. במהלך שנים אלה סיגן הנחתה את כנסי השיווק ואת ועידת ישראל לעסקים של "גלובס", כמו גם את תוכניות הטלוויזיה "הקמפיין" ו"הזירה הכלכלית" בטלוויזיה החינוכית, ואת תוכנית הטלוויזיה "הכסף מדבר" במשותף עם רונית ורדי בערוץ 10.
ב-2012 כיהנה כסמנכ"ל אקטואליה ברשת (ערוץ 2) למשך זמן קצר.
ב-2013 הצטרפה ל"מעריב" כבעלת טור אישי שבועי במגזין סופהשבוע. ב-2015 החלה לכתוב טור שבועי ב"מעריב" בנושאי פוליטיקה וחברה, ובהפינגטון פוסט בנושאים הקשורים להצגת העמדה הישראלית במדיה הבינלאומית.
ב-2016 הצטרפה לוועד המנהל של עמותת "רואים רחוק" של קשת 12.
את ספרה הראשון פרסמה ב-2002. ארבעת ספריה פורסמו על ידי הוצאת ידיעות אחרונות. ספרה האחרון, "כפיות", קיבל את אות ספר הזהב מהתאחדות הוצאות הספרים ותורגם לאנגלית.
ב-2022 יצאה גרסת שמע לספר "כפיות" בהשתתפות השחקן זהר שטראוס.
Don't You Know
Don't You Know (בעברית: את לא יודעת) הוא שיר של הדי ג'יי והמפיק הצרפתי ומפיק התקליטים קונגס בהשתתפות הזמר הבריטי ג'יימי אן קומונס . השיר יצא לאור ב-24 ביוני 2016 כהורדה דיגיטלית על ידי חברת התקליטים האוס אוף ברקלי.
קליפ.
הקליפ לשיר פורסם ב-24 ביוני 2016 בערוץ ה-Vevo של קונגס ביוטיוב. הקליפ בוים על ידי Giany עבור לה מיין פרודקשנס. בקליפ מופיע קונגס עצמו יחד עם לולה ויאנדה.
מאיר לנדא
רבי מאיר סג"ל לנדא (כ"ב בשבט ה'תר"ע, 1910 – כ"ג בטבת ה'תשמ"ט, 1988) היה אב בית דין דראהביטש ומראשי כולל גליציה בארץ ישראל.
ביוגרפיה.
רבי מאיר סג"ל לנדא נולד בכ"ב שבט ה'תר"ע בעיר סאנוק שבגליציה המערבית לאביו רבי מרדכי זיסקינד מגזע בית סטרעליסק - סטריא, ולאמו אסתר מרים בת רבי אפרים פרענקיל אב בית דין סאנוק בן רבי יהודה ליבוש פרענקל אב בית דין סאנוק, נקרא על שם זקינו - אבי אביו רבי מאיר מסטרעליסק.
בשנת ה'תר"פ {1920} עבר עם הוריו לעיר רישא, שם נעשה לתלמיד מובהק לדודו זקינו רבי אליהו מזאלין ולרבי צבי אלימלך שפירא מבלאז'וב, וכן נתקרב לרבי חנה מקאלושיץ, ולרבי מאיר שפירא מלובלין.
תורת הנגלה למד אצל דודו זקינו רבי דוד מנחם מאניש באב"ד בעל ה"חבצלת השרון" אב בית דין טארנופול, אשר נתן לו סמיכה להוראה ורבנות, באותם ימים למד בחברותא יחד עם רבי שלמה מראזוודוב בן רבי צבי הירש מראזוודוב, ורבי יעקב לייזר מפשווערסק.
בשנת ה'תרפ"ט נתמנה לכהן בעיר דראהביטש, לצד רבי יעקב אביגדור אב בית דין דרוהוביץ, שם הנהיג את עדתו ואף הקים ישיבה לצעירים.
בימי השואה נשלח עם כל בני קהילתו ומשפחתו למחנה ההשמדה אושוויץ, שם נהרגו אשתו ושני ילדיו, בנס ניצל ובעזרת יהודים הוחבא משך ימי המלחמה במקומות מסתור.