בפברואר 1948 החל פרוקופייב לעבוד על גרסה מקוצרת של האופרה אשר ניתן להעלותה בערב אחד בלבד. האופרה קוצרה אולם נשמר המבנה של 13 סצנות נפרדות. גרסה זו הועלתה לראשונה ב-26 במאי 1953 בתיאטרו קומונאלה שבפירנצה בניצוחו של ארתור רודזינסקי - חודשיים לאחר פטירתו של פרוקופייב, כאשר האופרה קוצרה על ידו ושתי סצנות לא הוצגו. הבכורה הרוסית של האופרה נערכה בתיאטרון מאלי בלנינגרד ב-1 באפריל 1955 בניצוחו של אדוארד גריקורוב. גם בבכורה זו קוצרה האופרה וסצנות 7 ו-11 לא הועלו. גרסה הכוללת את 13 הסצנות (שחלקים מהן קוצרו) הועלתה לראשונה ב-8 בנובמבר 1957 בתיאטרון סטאינסלבסקי-נמירוביץ'-דאנצ'נקו שבמוסקבה תחת ניצחו של אלכסנדר שאוורדוב.
ב-15 בדצמבר 1959 הועלתה האופרה לראשונה בשלמותה, בניצוחו של אלכסנדר מליק-פאשאיב בתיאטרון בולשוי שבמוסקבה.
הגרסה המקורית של האופרה, בטרם שונתה על ידי פרוקופייב בהוראת מועצת התרבות, הועלתה בשנת 2010 בגלאזגו שבסקוטלנד. גרסה זו עובדה על ידי ריטה מקאליסטר.
תפקידים.
תפקידים נוספים.
כשבעים תפקידים מפורטים בליברית של האופרה, ולכן, בשל מספר התפקידים הרב נהוג שזמרים משחקים מספר תפקידים.
התפקידים העיקריים:
תפקידים נוספים:
כמו כן האופרה כוללת מספר רב של תפקידים שאינם מצוינים בשמם: תושבי מוסקבה, משרתים, אנשי צבא, חיילים ומשוגעים.
עלילת האופרה.
חלק 1 (שלום).
סצנה ראשונה: גן בית הכפר של הרוזן רוסטוב, מאי 1806, אחרי השקיעה.
אנדרי, אורח בביתו רוסטוב, מתאבל על מות רעייתו. נטשה, אשר אינה יכולה להירדם מביטה מבעד לחלונה ומספרת לסוניה כמה יפה נראה הגן לאור הירח. אנדריי מתעודד לשמע דבריה של נטשה.
סצנה שנייה: ערב ראש השנה 1810.
נשף ריקודים נערך בסנקט פטרסבורג בנוכחות הצאר. פייר מעודד את אנדרי, המאוהב בנטשה, שיפנה אליה ויציע לה לרקוד עמו. אנטולה, המאוהב אף הוא בנטשה, פונה להלנה ומבקש ממנה שתכיר בינו ובין נטשה.
סצנה שלישית: ביתו של הנסיך ניקולי 1812.
הרוזן רוסטוב ונטשה מבקרים בביתו של הנסיך ניקולי, אביו של אנדרי, לו מאורסת נטשה. אנדריי נמצא מחוץ לרוסיה זה כשנה. הנסיכה מריה, בתו של הנסיך ניקולי, מציינת כי אביה לא יראה את הרוזן רוסטוב והרוזן עוזב. הנסיך מופיע ומתנהג בגסות לנטשה, המבינה כי הנסיך מתנגד לנישואיה לבנו.
סצנה רביעית: ביתו של פייר במוסקבה, מאי 1812.
הלנה מספרת לנטשה כי אנטולה מאוהב בה, ונטשה מסכימה להיפגש עמו.
סצנה חמישית: דירתו של דולוחוב, 12 ביוני 1812.
דולוחוב מסייע לחברו אנטולי להיפגש עם נטשה, ומארגן את בריחתם על מנת להינשא אחד לשנייה. נהג הכרכרה באלאגה, דולוחוב ואנטולה שותים להצלחת הבריחה והנישואין.
סצנה שישית: ליל 12 ביוני 1812.
נטשה מגלה כי סוניה גילתה את סודה למאדאם אחרוסימובה, אצלה שתיהן מתגוררות. גבריאלה, המשרת של אחרוסימובה מגרש את אנטולה ודולוחוב, ונטשה פורצת בדמעות. פייר מגיע ומגלה לנטשה כי אנטולה נשוי לאישה אחרת, ומציע לפנות בשמה של נטשה לאנדריי ולבקש את סליחתו. פייר מודה כי הוא עצמו מאוהב בנטשה. נטשה משלימה עם סוניה.
סצנה שביעית: מאוחר יותר באותו הליל.
הלנה משעשעת את אנטולה מטיבייר ואבה. פייר מגיע למקום ודורש מאנטולה שיעזוב את מוסקבה. אנטולה מסכים. דניסוב מגיע ומבשר כי נפוליאון וצבאותיו פולשים לרוסיה.
חלק 2 (מלחמה).
סצנה שמינית: סמוך לבורודינו, 25 באוגוסט 1812.
ההכנות להגנה על מוסקבה בעיצומן. אנדריי ודניסוב נפגשים על מנת לדון בשימוש בפרטיזנים במאבק נגד חילות נפוליאון. פייר מגיע על מנת לצפות בקרב. מרשל קוטוזוב מציע לאנדריי להפוך לחלק מצוותו אולם אנדריי מעדיף להישאר עם הגדוד שלו, והקרב מתחיל.
סצנה תשיעית: ערב 25 באוגוסט 1812.
נפוליאון בוחן את צבאו ולאחר היסוסים שולח חיילים נוספים למערכה. כדור תותח נוחת לרגליו אך לא מתפוצץ, ונפוליאון בועט בו.
סצנה עשירית: 27 באוגוסט 1812.
קוטוזוב ומפקדיו מתכנסים לדון במצב המלחמה סמוך לסמולנסק ומתלבטים האם להגן על מוסקבה או לסגת. הגנה על מוסקבווה תוכל להביא לתבוסה, אולם נסיגה מהעיר יביא לכיבושה על ידי נפוליאון. קוטוזוב מחליט לסגת ולהקריב את מוסקבה למען הניצחון.
סצנה 11: מוסקבה בלהבות.
העיר מוסקבה מוצתת על ידי תושביה. פייר נתפס לצד תושבים נוספים ומואשם בהצתות על ידי הצרפתים. בית המשוגעים והתיאטרון של מוסקבה עולים בלהבות ושחקניות ומשוגעים בורחים ברחובות העיר. נפוליאון מודה כי אנשי מוסקבה האמיצים מביאים לכישלון תוכניותיו.
סצנה 12: בקתת איכרים במיטשי.
הנסיך אנדריי פצוע, סובל מחום ומהזיות. הוא פונה על ידי משפחת רוסטוב ממוסקבה. נטשה מבקרת אצלו ומתנצלת על התנהגותה. אנדריי מכריז על אהבתו אליה ונטשה מבטיחה לו כי יבריא. אנדריי נרדם וליבו (שהלמותו מבוצעות על ידי מקהלה מחוץ לבמה) מפסיק לפעום.
סצנה 13: נובמבר 1812.
קבוצת חיילים צרפתים נסוגים מלווה קבוצת שבויים ממוסקבה בדרך לסמולנסק בזמן סופת שלגים. קרטאב לא מצליח לעמוד בקצב ונורה למוות על ידי הצרפתים. קבוצת פרטיזנים תוקפת את הצרפתים ומשחררת את השבויים ובהם פייר. דניסוב מגלה לפייר כי אנדריי נפטר אולם נטשה חייה. קוטוזוב וחייליו חוגגים את ניצחונם שהוא ניצחון רוחה של האומה הרוסית.
נשק להשמדת המונים
סאבלימינל והצל
סאבלימינל והצל הם היו צמד מוזיקלי ישראלי שפעל בשנים 2002–2009, ובו היו חברים הראפרים קובי שמעוני (סאבלימינל) ויואב אליאסי (הצל).
היסטוריה.
סאבלימינל (שמשמעותו היא מסר תת-ספי) והצל הקימו בשנת 2000 את חברת התקליטים "משפחת תאקט", בה קיבץ אמני היפ הופ וראפ ישראליים. ב-2001 הוא אירח את הצל לצד אמנים רבים, במספר שירים באלבום הבכורה שלו "האור מציון".
ב-2002 הוציא סאבלימינל עם הצל את אלבומם המשותף הראשון, "האור והצל", שזכה להצלחה מסחרית - אלבום פלטינה כפולה, ולביקורות מעורבות. באלבום התארחו מגוון אמני היפ הופ וראפ, בהם מומי לוי, שי 360, סיוון, אלונה טל, וכן רון שובל שלראשונה שילב מוזיקה מזרחית בשירי הראפ. מהאלבום יצאו שבעה סינגלים שזכו להצלחה במצעדים, בהם גם שירים שנגעו בסוגיות פוליטיות, כגון "הפרד ומשול" ו"בילאדי". בעקבות הצלחת האלבום, זכו סאבלימינל והצל בפרסים רבים בטקסים של תעשיית המוזיקה הישראלית, ויצאו לסיבובי הופעות מצליחים בישראל ובעולם.
ב-2004 הוציא סאבלימינל אלבום משותף עם הצל ואמנים רבים של "משפחת תאקט", בשם "אולסטארז". האלבום זכה להצלחה רבה.
ב-2006 החלו סאבלימינל והצל לעבוד על קריירות סולו נפרדות. סאבלימינל הוציא באותה שנה את הסולו "בדיוק כשחשבתם שהכל נגמר", ששני שירים בו נכתבו על ידי הצל. ב-2007 הוציא הצל את אלבום הבכורה שלו, "לא שם זין".
בשנת 2009 לא חידש הצל את חוזה ההקלטות שלו בחברת משפחת תאקט, והובע חוסר שביעות רצון מקצועי הדדי. סאבלימינל טען כי סיים את ההתקשרות בתקופה זו גם עם אמנים נוספים בתאקט, כי התקשה במימונם. הצל כתב שיר נגד סאבלימינל. בין השניים התגלע סכסוך מתוקשר. הצל הקים חברת תקליטים משלו, בשם "פרש רקורדס".
כשנתיים לאחר מכן השלימו סאבלימינל והצל, ומאז חזרו להופיע יחד מדי פעם, אך גם המשיכו לנהל סכסוך תקשורתי.
שמואל שמעלקא מניקלשבורג
לאונית
לאונית (llengua llionesa; אסטורית Lleonés) היא שם כולל לכל הניבים הרומאניים השייכים לתת-קבוצת השפות האסטור-לאוניות המדוברים במחוזות לאון וסמורה שבצפון ספרד. תת-קבוצה זו כוללת גם את השפות אסטורית שמדוברת באסטוריאס שבספרד ומירנדזית שמדוברת בצפון-מזרח פורטוגל.
להטב
רצף גנטי
משחק הציד
"משחק הציד" (באנגלית: Caught) הוא ספר מתח שכתב הרלן קובן. חברת ההפצה לאור "ידיעות ספרים" ("פרוזה") הוציאה את הספר מתורגם לעברית על ידי המתרגם ירון פריד. זהו הספר ה-14 של הרלן קובן שתורגם לעברית, והוא נחשב לרב-מכר.
תקציר הספר.
דן מרסר הוא עובד סוציאלי העובד עם נוער בסיכון. הוא מגיע לעזור לנערה במצוקה בשם צ'ינה אשר מבקשת ממנו להגיע לכתובת מסוימת, אך כשהוא מגיע הוא מצולם לתוכנית התחקירים של ונדי טיינס אשר מאשימה אותו בפדופיליה, אך בבית המשפט הוא נמצא זכאי, בעיקר בעזרת עורך-דינו הססגוני פלייר היקורי.
בהמשך חוקרת ונדי טיינס את הקשר של דן מרסר לנערה היילי מקווייד הנעדרת מביתה במשך שלושה חודשים ומכשיר ה-אייפון שלה מתגלה בחדר המלון של מרסר. היא גם עדה לרצח לכאורה של דן מרסר על ידי אד גרייסון, אביו של אחד מקורבנות הפדופיליה של מרסר, לכאורה.
טיינס חושדת שמדובר בהפללה ובניסיון להרוס את חייו, ומוצאת שתהליך דומה של הפללה אך זכאות התרחש אצל ארבעה מחמשת השותפים לחדר באוניברסיטת פרינסטון. היא מגלה שהחבורה השתתפה במשחק הנקרא "משחק הציד" ובו יש לבצע משימות נועזות על מנת לזכות בנקודות. באחת המשימות שבה היה לגנוב את תחתוני הבוקסר של הדקאן, נפצעה בטעות אחת מהסטודנטיות (כריסטה סטוקוול) באופן קשה בפניה. למרות שדן מרסר היה זה שגרם לפציעתה מי שלקח אחריות על הנעשה היה פיל טרנבול.
היא מגלה שמי שהפליל את השותפים לחדר היה פיל שהחליט שחייו נהרסו בעקבות כך שהוא לקח את האחריות על פציעתה של כריסטה והחליט להעניש גם את שאר חבריו לחדר על ידי שיווק ויראלי שלילי.
בתוך כך גופתה של היילי מקווייד נמצאת ולכולם נדמה כי דן מרסר רצח אותה לפני שנרצח בעצמו. מה שמתברר הוא שהיילי מתה מהרעלת אלכוהול במהלך מסיבה אצל משפחת וילר. ההורים שהבחינו בילדה המתה החליטו לקבור אותה ביער. הטלפון של היילי הושתל בחדר של מרסר על ידי ג'נה וילר, אשתו לשעבר של מרסר, שהחליטה לנצל את מותו כדי להעביר את האשמה של רצח היילי אליו.