בשונה מרוב מדינות יבשת אפריקה, לרפובליקה של דרום אפריקה יש עמדות ליברליות ביותר כלפי הומואים ולסביות, מאז שהמדינה הכשירה נישואים חד מיניים וחוקתה מבטיחה זכויות והגנות על אנשי קהילת הלהט"ב. דרום אפריקה היא המדינה היחידה באפריקה בה כל צורה של אפליה כלפי קהילת הלהט"ב אסורה חוקתית. בשנת 2006 הפכה דרום אפריקה למדינה הראשונה באפריקה והחמישית בעולם שחוקקה נישואים חד מיניים. עם זאת, למרות הגנתה, האפליה החברתית כלפי אנשי להט"ב דרום אפריקאים עדיין מתרחשת, במיוחד באזורים כפריים, שם היא מונעת על ידי מספר דמויות שמרניות-דתיות. עם זאת, אפליה נדירה בהרבה בערים גדולות יותר בתוכה וישנן קהילות להט"ב פעילות בערים כמו יוהנסבורג, קייפטאון, דרבן, פרטוריה, פורט אליזבת, איסט לונדון, בלומפונטיין, נלספרויט, פייטרמריצברג, קימברלי וג'ורג'. שלושת הערים הגדולות בדרום אפריקה, יוהנסבורג, דרבן וקייפטאון, נחשבות כמקבלות באופן הוגן את קהילת הלהט"ב ומוכתרות כיעדי תיירות לאנשי הקהילה בעולם. שטחים ספרדיים, פורטוגזיים, בריטים וצרפתים הנמצאים בשטחי היבשת, אוסרים על אפליה מוחלטת כלפי נטייה מינית, מתירים להומוסקסואלים מוצהרים לשרת בצבא, טרנסג'נדריות ושינוי מגדר, אימוץ ילדים על ידי זוגות חד מיניים, הכרה בזוגיות חד מינית ונישואים חד מיניים. מבין מדינות אפריקה החברות באומות המאוחדות, נכון לשנת 2021, 15 מדינות וטריטוריות חתמו בעד הצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית.
למען ביטחונם, תיירים הומוסקסואליים ולסבים מוזהרים להשתמש בשיקול דעת באפריקה, כולל עצות להימנע מגילויי חיבה פומביים (עצה המתייחסת באותה מידה גם לזוגות הומוסקסואלים וגם להטרוסקסואלים). דרום אפריקה נחשבת בדרך כלל למדינה האפריקאית הכי ידידותית (גיי פרנדלי) לקהילת הלהט"ב בהקשר למעמד החוקי של זכויותיהם, אף כי גם כף ורדה נחשבת לעיתים קרובות כחברתית מאוד כלפי הקהילה כמתואר בסרט התיעודי צ'ינדה ("Tchindas") משנת 2015 שסקר את הנושא.
היסטוריה של הומוסקסואליות באפריקה.
מצרים.
עדיין לא ברור, איזו תפיסה מדויקת טיפחו המצרים הקדמונים לגבי הומוסקסואליות. כל מסמך וספרות המכילים למעשה סיפורים בעלי אופי מיני, מעולם לא שמו את טבעם של המעשים המיניים, אלא משתמשים בפרפרזות מגודרות ופרחוניות. מסמכים מצריים קדומים מעולם לא אומרים בבירור כי יחסים חד מיניים נתפסו כגנאי או בזוי. בשום מסמך מצרי קדום לא מוזכר כי מעשים הומוסקסואליים נקבעו בעונש. לפיכך, הערכה מדויקת נותרה בעייתית.
המקרה הידוע ביותר של הומוסקסואליות אפשרית במצרים העתיקה הוא המקרה של שני הפקידים הגבוהים בהיררכיה, ניאנק-חנום וחנום-חוטפ. שני הגברים אשר חיו ושירתו תחת פרעה ניוזרר במהלך שושלתו החמישית (כשנה 2494–2345 לפני הספירה). לניאנק-חנום ולחנום-חוטפ היו כל אחד משפחות משלהם עם ילדים ונשים, אך כאשר הם מתו, נראה שמשפחותיהם החליטו לקבור אותם יחד באותו קבר מסטבה. במסטבה זו מספר ציורים מתארים את שני הגברים מחבקים זה את זה ונוגעים בפניהם אף על גבי האף. תיאורים אלה משאירים הרבה מקום לספקולציות, משום שבמצרים העתיקה נגיעת האף על האף ציינה בדרך כלל נשיקה בין בני אדם.
מצריסטולוגים והיסטוריונים חלוקים ביניהם כיצד לפרש את ציוריהם של ניאנק-חנום וחנום-הוטפ. ישנם חוקרים הסבורים כי הציורים משקפים דוגמה להומוסקסואליות בין שני גברים נשואים ומוכיחים כי המצרים הקדמונים קיבלו יחסים חד מיניים. חוקרים אחרים לא מסכימים ומפרשים את הסצנות כראיה לכך שניאנק-חנום וחנום-הוטפ היו תאומים, ואולי אפילו תאומים צמודים. לא משנה איזו פרשנות היא הנכונה, הציורים מראים לכל הפחות שניאנק-חנום וח'נום-חוטף ודאי היו קרובים מאוד זה לזה בחיים כמו במוות.
צפון אפריקה.
צפון אפריקה הכילה כמה מהמסורות הגלויות והמתועדות ביותר של הומוסקסואליות בעולם - במיוחד בתקופת השלטון הממלוכי. שירה ערבית המתהווה מחברות קוסמופוליטיות ואוריינות תיארה לעיתים קרובות את הנאות היחסים הפדרסטיים. ישנם דיווחים על שילוח נערים נוצרים מיבשת אירופה שהפכו לעובדי מין במצרים. בקהיר, גברים שהתלבשו בכינוי "חוואל" היו מבדרים את הקהל בשירה וריקודים (הייתכן ממוצא קדם-אסלאמי).
נווה המדבר סיווה שבמצרים תואר על ידי כמה מטיילים בתחילת המאה העשרים כמקום בו יחסים מיניים חד מיניים היו נפוצים למדי. קבוצה של לוחמים באזור זה נודעה בתשלום נדונים לגברים צעירים, נוהל שהוצא מחוץ לחוק בשנות הארבעים.
האנתרופולג החברתי זיגפריד פרידריך נאדל כתב על שבטי נובה בסודאן בסוף שנות השלושים. הוא ציין כי בקרב קבוצת האנשים "האוטורו" התקיים תפקיד טרנסווסטריסטי (קרוס דרסינג) לפיו גברים התלבשו וחיו כנשים. הומוסקסואליות טרנס-ווסטיטית התקיימה גם בקרב בני מורו, נימה וטירה, ודווח על נישואים של לונגו קורונגו ושל טובינאה מסקין במחיר מוהר של עז אחת. בשבט קורונגו ומסאקין, נאדל דיווח על חוסר רצון נפוץ בקרב גברים לנטוש את ההנאה מחיי המחנה הגבריים עבור קשרי ההתיישבות הקבועה.
מזרח אפריקה.
באתיופיה, הומוסקסואליות הוכתרה כמעשה סדום והופללה לאחר שקיסרות אקסום אימצו חוקים מהשושלת הסולומונית במאה השלוש עשרה.
בסביבות שנת 1240 חיבר הסופר הנוצרי הקופטי, אבול פאדאיל אבן אל-אסאל, קוד חוקי המכונה פתחה נגסט. אבן אל-אסאל, שכתב בשפת הגעז, הפנה את חוקיו מסופר ארמני ומחוקים קודמים של האימפריה הביזנטית. פטה נגאסט נכתבה בשני חלקים: הראשון עסק בסקרמנטלים בהיררכיה של הכנסייה והיה קשור לטקסים דתיים. השני נוגע לחסרי דין, מינהל אזרחי כמו דיני משפחה. הקוד היה יעיל בזמני מספינט מכיוון שהוא נחקק כחוק עליון. מחוץ לקוד, עמדותיהם של אנשים לא ראו בעין יפה את הנטייה ההומוסקסואלית. פטה נגאסט בוטלה מהמלוכה בשנת 1931, בתקופת שלטונו של הקיסר היילה סלאסי, מחשש שהחוקים מענישים עונשים חריגים כמו קטיעות איברים וביקורת על פשע נגד האנושות. חוקי הדת הופסקו כאשר ממשל דרג אישר כמה שינויים משפטיים בנוגע לנטייה מינית. מנגיסטו היילה מריאם התייחס להומוסקסואליות ובדרך כלל לעג להם במהלך מספר מסיבות עיתונאים. על פי הדיווחים, הוא מתח ביקורת על הכוחות והאיכרים של בקרת הזנחה דרך אזורים צבאיים וכפריים כתוצאה מתרגול פעילויות חד-מיניות ומגורים במחנות. בשנת 1995 הוקמה הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של אתיופיה בשלטונו של ראש הממשלה מלס זנאווי. חוקים הומוסקסואלים וסדומיטים הקלו על העונש של מערכות ממשלתיות בעבר, למאסר של פחות מחמש עשרה שנים.
מספר דיווחים על קוויריות והומוסקסואליות דווחו במספר חברות במזרח אפריקה. במזרח אפריקה הפרה-קולוניאלית היו דוגמאות לכמרים גברים בדתות מסורתיות שמתלבשים כנשים. האנתרופולוג החברתי הבריטי רודני נידהאם תיאר תפקיד מנהיגותי דתי שכזה שנקרא "מוגאווה" בקרב אנשי מרו ואנשי קיקויו בקניה, שכלל לבישת בגדי נשים ותסרוקת. מוגאווים היו לעיתים קרובות הומוסקסואלים, ולעיתים נשואים רשמית לגברים.
גברים כאלה נודעו בשם "איקיהינדו" בקרב עמי ההוטו והטוטסי של בורונדי ורואנדה. תפקיד דומה מלאו גברים מסוימים במשוגה הדוברת סוואהילית - שלעיתים קרובות לוקחים על עצמם שמות נשים ומבשלים ומנקים עבור בעליהן.
בקרב אנשי המעלה בדרום אתיופיה תיעד ההיסטוריון דונלד דונהם "מיעוט קטן [של גברים] שעברו לתפקידים נשיים. נקרא "זמן אפר", גברים (ביולוגיים) אלה היו לבושים כמו נשים, ביצעו משימות נשיות, טיפלו בבתיהם, וככל הנראה קיימו יחסי מין עם גברים. הם הוגנו גם על ידי המלך".
באוגנדה, תפקידים דתיים של גברים המתלבשים (כמרים הומוסקסואליים) נמצאו היסטורית בקרב בני בוניורו. באופן דומה, ממלכת בוגנדה (חלק מאוגנדה של ימינו) מיסדה צורות מסוימות של יחסים חד מיניים. גברים צעירים שירתו בחצרות המלוכה וסיפקו שירותי מין למבקרים ואליטות אחרות. המלך מואנגה השני מבוגנדה הוציא להורג כמה גברים כאלה כשהתנצרו וסירב למלא את תפקידם ( המוכר כ-"חללי אוגנדה"). לאנשי טסו באוגנדה ישנה גם קטגוריה המתארת גברים שמתלבשים כנשים.
מערב אפריקה.
במערב אפריקה קיימות עדויות היסטוריות מקיפות על הומוסקסואליות. בממלכת דהומי, סריסים היו ידועים כנשים מלכותיות ומילאו חלק חשוב בבית המשפט.
בני דאגאבה, שהתגוררו בבורקינה פאסו האמינו שגברים הומוסקסואליים מסוגלים לתווך בין עולמות הרוח לעולמות האדם.
זכויות משפחתיות.
הכרה בנישואים חד מיניים וזוגיות הומוסקסואלית.
נכון לשנת 2021, מבין מדינות אפריקה, כולל המדינות שיש להן הכרה מוגבלת, רק דרום אפריקה מתירה לזוגות חד־מיניים להינשא לצד הטריטוריות הספרדית, פורטוגזית, בריטיות וצרפתיות הנמצאים בשטחי היבשת, האיים הקנריים, מדיירה, מלייה, סאוטה, סנט הלנה, אסנשן, טריסטן דה קונה, הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת, הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי, מיוט, וראוניון.במדינות והשטחים, אלג'יריה, דרום סודאן, לוב, מצרים, מרוקו, סודאן, תוניסיה, רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית, בורקינה פאסו, בנין, גאנה, גינאה, גינאה בסאו, גמביה, חוף השנהב, כף ורדה, ליבריה, מאוריטניה, מאלי, ניגריה, ניז'ר, סיירה לאון, סנגל, גבון, גינאה המשוונית, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, הרפובליקה של קונגו, סאו טומה ופרינסיפה, צ'אד, קמרון, אוגנדה, בורונדי, טנזניה, קניה, רואנדה, אריתריאה, אתיופיה, ג'יבוטי, סומליה, סומלילנד, מאוריציוס, מדגסקר, סיישל, קומורו, אנגולה, אסוואטיני, בוטסואנה, זימבבואה, זמביה, לסוטו, מוזמביק, מלאווי, ונמיביה נישואים חד מיניים אסורים בחוק.