בשנת 1883 הגיע פופלבסקי למקום השני, אחרי יוסף זבינסקי באליפות השנייה של ורשה בשנת 1884, עם תוצאה של 19/22 נקודות. בשווייץ חלק פופלבסקי פעמיים את המקום הראשון באליפות שווייץ לשחמט עם מקס פסטלוצ'י בשנים 1889 ו-1890.
פופלבסקי חזר לוורשה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19 ועבד שם כמהנדס.
מרדכי אהרן גינצבורג
מרדכי אהרן גִינְצְבּוּרְג (רמא"ג; כ"א בכסלו תקנ"ו, 3 בדצמבר 1795 – ט"ז בחשוון תר"ז, 5 בנובמבר 1846), היה מראשי המשכילים בווילנה, תרגם לעברית וחיבר ספרי השכלה. רמא"ג היה ממעצבי העברית הספרותית החדשה, ואף חיבר את האוטוביוגרפיה הראשונה בעברית, "אביעזר".
קורות חייו.
רמא"ג נולד בסוף 1795 בעיירה סלנט שבפלך קובנה של האימפריה הרוסית (באזור ליטא). אביו של רמא"ג, יהודה אשר, היה משכיל בעצמו, מראשוני המשכילים בליטא, וצירף לחינוך המסורתי של בנו בחדר גם לימוד תנ"ך ודקדוק עברי. בילדותו החל לקרוא חיבורים היסטוריים יהודיים עממיים כמו "יוסיפון" ו"צמח דוד" לדוד גנז, ונמשך לקריאת ספרי מדע והשכלה שהיו זמינים לו, כגון "ספר הברית" לר' פנחס אליהו מווילנה. בגיל 14 השיאו לו נערה בת 13 בנישואים שלא עלו יפה, כפי שהוא מתאר בגילוי לב באוטוביוגרפיה שלו. הוא עבר להתגורר אצל חותנו בעיירה שאוול, ושם הרחיב את ידיעותיו, קרא ספרי השכלה, בין השאר את חיבוריו של משה מנדלסון, ואף עסק בקבלה. בהמשך למד גרמנית וקרא ספרות יפה אירופית בת התקופה.
ב-1817 החל לנדוד בין עיירות בליטא ובקוּרְלַנד, והתפרנס בדוחק כמלמד תינוקות ומעיסוקים נוספים. ב-1823 הוציא בווילנה את החיבור הראשון שלו – החלק הראשון של התרגום של "גלות הארץ החדשה". ב-1832 סיים להכין את החלק הראשון של "תולדות בני האדם", אך הצליח להדפיס אותו רק ב-1835. באותה שנה כנראה כבר היו מוכנים אצלו חיבורים נוספים, שנדפסו בשנים הבאות. בשנות השלושים גם בא בדברים עם משכילים נוספים להוציא כתב עת משכילי בעברית, אולי כשהוא שותף בעריכה לריב"ל, אך הדברים לא יצאו אל הפועל.
ב-1835 התיישב בווילנה, כשהוא כבר סופר עברי מפורסם. רמא"ג תפס במהרה מקום של כבוד בקרב משכילי וילנה, עד שהפך להיות האישיות המרכזית בקבוצה שכללה את אד"ם הכהן ובנו מיכ"ל, מתתיהו שטראשון, יצחק אייזיק בן-יעקב, אייזיק מאיר דיק, קלמן שולמן, רש"י פין ואחרים. הוא התפרנס מהוראה ומניהול חשבונות, ומתמיכה של המשכיל העשיר ניסן רוזנטל.
בשנותיו בווילנה המשיך לפרסם את ספריו, והיה מעורב ביוזמות ובפעולות רבות של המשכילים. ב-1841 ייסד ביחד עם שלמה זאלקינד בית ספר "מתוקן", עמד בראשו ולימד בו תנ"ך. היה שותף לפנייה אל השלטונות הרוסיים בבקשה שיאסרו על היהודים ללבוש את בגדיהם המסורתיים, ומנגד פעל להקלה על ייבוא ספרים עבריים מחוץ לארץ. בשעת ביקורו של משה מונטיפיורי בווילנה ב-1846 היה רמא"ג מראשי המדברים מצד המשכילים.
כשהחל מקס ליליינטל בסדרת הפעולות שלו לקראת רפורמה בחינוך היהודי, בעידוד השלטונות הרוסיים, הסתייג רמא"ג מן הכיוון שנקט. הוא פרסם בפסאודונים "יונה בן אמיתי" חוברת בשם "מגיד אמת", כנגד החוברת "מגיד ישועה" של ליליינטל, ובה הסביר כי ליליינטל מנסה לייבא לתחום המושב את ההשכלה בנוסחה הגרמני, שאיננה מתאימה להשכלה המסורתית והמתונה יותר שבליטא. כדי להגן על עצמו מהצנזורה פרסם רמא"ג גם חוברת המתקיפה את "מגיד אמת", בשם "קיקיון דיונה".
במהלך השנים החמיר מצב בריאותו, ובסוף 1846 הלך לעולמו. הדרשן של וילנה, שנאלץ על כורחו להספיד את רמא"ג חסיד ההשכלה, הבליע את ההספד בהספד על שני רבנים שנפטרו באותה תקופה. העלבון של המשכילים מהספד זה הביא בסופו של דבר להקמת מסגרות עצמאיות של המשכילים בווילנה, בנפרד מהמוסדות של האדוקים, ובפרט להקמת בית הכנסת של המשכילים "טהרת הקודש". בשנים הבאות המשיכו יורשיו ותלמידיו של רמא"ג, ובפרט אחיו הצעיר, משה ליב גינצבורג, להוציא לאור את ספריו.
השקפת עולמו, יצירתו וסגנונו.
השקפת עולמו של רמא"ג התאפיינה ברוח ההשכלה המתונה, בדומה לשאר משכילי וילנה בשנות הארבעים, שרמא"ג היה הדמות המרכזית ביניהם. תפיסותיו בנוגע לדמותה של היהדות הושפעו במידה רבה מכתביו של משה מנדלסון. שלא כמו המשכילים הרדיקליים, הוא לא פסל את הדת ואת ההלכה כשלעצמן ובוודאי לא תמך בהתבוללות. עיקר פעילותו של רמא"ג הייתה לתיקון מוסדות הקהילה היהודית, ובכלל זה הרבנים, לשיפור החינוך ולהבאת מודרניזציה לחיים היהודיים, לרבות הלבוש היהודי. הוא תמך בלימוד שפות זרות (גרמנית ורוסית) ואף תרגם מבחר יצירות מן הספרות האירופית בת זמנו, כגון כתבי גתה והיינה, ובמקביל עסק ביצירה עברית; כשאר המשכילים התנגד לדיבור ביידיש, שראה בה שפה משובשת.
רמא"ג היה כמעט היחיד בזמנו שעסק בכתיבת ספרי השכלה ממש, היינו הסברה של מדע והיסטוריה לקורא היהודי העממי. רבים מחיבוריו נועדו לאפשר ליהודי תחום המושב להכיר את המדעים וההיסטוריה העולמית, ועם זאת כתב רבות גם על ההיסטוריה של עם ישראל, ואף על אקטואליה יהודית בת הזמן (כגון עלילת הדם בדמשק וזיכרונותיו של אליעזר הלוי ממסעו עם משה מונטיפיורי בארץ ישראל). כשהציג מקס ליליינטל את הרפורמות שלו, התנגד להן רמא"ג בין השאר בטענה כי אין ליהודי רוסיה להתבטל בפני השכלה המיובאת מגרמניה, שאינה מתאימה ברוחה ליהדות המסורתית והשורשית שבמזרח אירופה.
כחלק מפעילותו לתיקון סדרי החיים בקהילה היהודית חיבר את האוטוביוגרפיה שלו, "אביעזר", ובה תיאר בפירוט את פגמי החינוך והמשפחה אצל היהודים. את חיבוריו כתב בעברית פשוטה יחסית, ונמנע מן הסגנון המליצי הכבד שאפיין את המשכילים בזמנו. הוא התיר לעצמו להשתמש לפי הצורך גם במילים מן המשנה והתלמוד, ואף חידש צירופים ומטבעות לשון רבים, רובם בתרגום שאילה מן הגרמנית, ובהם בין השאר "ימי הביניים", "כתובת" (במובן inscription), "רהיטים" ועוד. סגנונו של רמא"ג השפיע רבות על דמותה של העברית בדורות שאחריו, ובעקבותיה על דמותה של העברית הספרותית החדשה.
חיבוריו.
רבים מספריו של רמא"ג יצאו לאור במהדורות נוספות בהמשך המאה התשע עשרה ובמאה העשרים. חיבורים נוספים שלו נשארו בכתב יד.
עורבני שחור-כיפה
עוֹרְבָנִי שְחוֹר-כיפה (שם מדעי: Garrulus glandarius) הוא מין עוף בסוג עורבני שבמשפחת העורביים ובסדרת ציפורי השיר הנפוץ באירופה ואסיה, לרבות ארץ ישראל.
מאפיינים.
גודלו של העורבני שחור-הכיפה הוא כגודלה של יונת התור. הוא ניזון מבעלי חוליות קטנים, מחרקים, פירות וזרעים. העורבני שוכן בחורשות ומקנן על עצים. הנקבה מטילה 4–6 ביצים, והדגירה, הנמשכת 16–17 ימים, מבוצעת על ידי שני ההורים.
צבעו של העורבני שחור-הכיפה הוא אפור חום. על ראשו כתם שחור גדול ומכאן בא לו שמו "שחור-כיפה". על כנפיו, כתם לבן על רקע שחור ומשבצות בצבע כחול לבן. צבע הזנב שחור. תיאור: הגוף מוצק. אורך הבוגר 32.5–35.4 ס"מ, משקל 160–191 גרם, ומוטת כנפיים 52–58 ס"מ (אורך הכנף 16.5 – 17.5 ס"מ). המקור חזק ומאונקל בקצהו. האצבעות ארוכות וחזקות. מבנה הרגל מותאם ללפיתה ולתנועות ניתור זריזות בין הענפים. הכנף קצרה, רחבה, והקצה שלה מעוגל. הזנב ארוך (כ-13.5 ס"מ) וקצהו רבוע.
לרוב נוצות הגוף - הן בחלקי הגוף העליונים והן בגחון, גוון בז'-ורדרד. כיפת הראש שחורה ומפוספסת מעט. הנוצות של הכיפה עשויות להזדקר בכעין ציצה קטנה במצבים שונים של התנהגות. בפנים בולט פס שפם שחור. אברות היד שחורות והזנב שחור. (ר' לעיל: סימני זיהוי בולטים).
אין הבדלים בצבעי הניצוי בין הזכר לנקבה ובין עונות השנה.
TCS (ראשי תיבות של Tata Consultancy Services; טאטא שירותי ייעוץ) היא חברת בת של קבוצת טאטא שבסיסה בהודו. TCS היא כיום תאגיד טכנולוגיית המידע (IT) הגדול באסיה, ומהגדולים בעולם. נכון ל-2018, לחברה יותר מ-450,000 עובדים בעשרות מדינות שונות ושווי שוק הקרוב ל-130 מיליארד דולר.
המטה הראשי של TCS ממוקם במומבאי, הודו.
TCS בישראל.
TCS פועלת בישראל מאז חודש יוני 2005. מנכ"ל החברה בישראל מאז 2012 הוא אייל מוסקל. באפריל 2014 החלה החברה פרויקט רחב היקף להחלפת מערכות המחשוב של בנק יהב במערכת BaNCS החדשנית, וב-1 בינואר 2017 הופעלה המערכת בבנק. החברה עבדה ועובדת עם מגוון חברות גלובליות בישראל ביניהם ניתן למנות את אפל, מיקרוסופט, HP INDIGO, אל על, בנק דיסקונט, בנק יהב, צים, מוטורולה, נילסן, Finastra, Stratasys, משרד האוצר ועוד שורה ארוכה של חברות בארץ ובעולם.
בשנת 2019 זכתה החברה במכרז של משרד האוצר להקמתה של לשכת שירותי מחשוב בנקאיים, שמטרתה הגברת התחרות בתחום הבנקאות בישראל, באמצעות הוזלת חסמי הכניסה הטכנולוגיים להקמתו של בנק חדש. הלשכה החלה לפעול בשנת 2021, ולקוח ראשון שלה הוא הבנק הדיגיטלי הראשון. לקוח נוסף הוא אגודת האשראי "אופק".
מיכל יהודה ליפקוביץ'
הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה
הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה (באנגלית: The Jewish Federations of North America, בראשי תיבות: JFNA) הוא ארגון יהודי-ציוני הפועל בצפון אמריקה, אשר מאגד 146 פדרציות יהודיות ועוד כ־300 קהילות יהודיות עצמאיות ברחבי ארצות הברית ובקנדה.
היסטוריה.