החלק שעוסק בחינוך יצא לאור ב-1792 בגיליון של כתב העת "הירחון הברלינאי", "Berlinische Monatsschrift", בכותרת "על חינוך ציבורי של המדינה". בחיבור זה נטל הומבולדט חלק בוויכוח הפילוסופי על הכיוון של החינוך הלאומי שהתקדם בגרמניה, כמו גם במקומות אחרים אחרי המהפכה הצרפתית.
שר החינוך.
כשר החינוך הפרוסי ניהל הומבולדט את מערכת בתי הספר הטכניים והגימנסיות. הוא כתב שהמטרה העליונה של האדם היא למלא בשלמות את מושג האנושיות באישיות שלנו על ידי הפעולות שאנחנו עושים בחיינו.
הומבולדט הכיר בחשיבותו של הארגון בחיי האינדיבידואל ובהתפתחות העושר של צורות אינדיבידואליות (GS, III, p. 358) אבל הוא הדגיש את העובדה שחינוך עצמי יכול להתקיים רק בהקשר הרחב יותר של התפתחותו של העולם (GS, VII, p. 33). כלומר, אינו רק רשאי אלא חייב, למלא את תפקידו בעיצוב העולם שסביבו.
נכתב שהאידיאל החינוכי של הומבולדט היה צבוע בשיקולים חברתיים. הוא לא חשב שתפקידו של 'הגזע האנושי' יסתיים בהגשמת שלמות כוללת המבוטאת במונחים מופשטים. הוא כתב ביומנו ב-1789 שחינוך הפרט דורש את הכללתו בחברה ((GS, XIV, p. 155. יש, לדעתו, להפיץ חינוך, אמת ומידות טובות (virtue) במידה כזאת שמושג ה'מין האנושי' יתקיים בצורה מכובדת אצל כל פרט בחברה (GS, I, p. 284). אבל כל זה צריך להיות מושג על ידי כל אחד באופן אישי הצריך 'לספוג לתוכו את כמות החומר העצומה המוצעת לו על ידי העולם שמסביבו ועל ידי הקיום הפנימי שלו, כשהוא משתמש בכל האפשרויות של יכולת הקליטה שלו. (GS, II, p. 117).
דיפלומט.
הומבולדט היה דיפלומט מצליח בין 1802 ו-1819. הוא היה שגריר פרוסיה ברומא מ-1802, שגריר בווינה מ-1812 בתקופת סיום המלחמות הנפוליאוניות, בקונגרס פראג ב-1813 שם תרם למשיכת אוסטריה להיות בעלת ברית עם פרוסיה ורוסיה נגד צרפת. הוא חתם על הסכם השלום בפריז ועל החוזה בין פרוסיה וסקסוניה המובסת (1815). הוא היה מאלה שהסדירו את מעמדה של גרמניה אחרי מלחמות נפוליאון. הוא פרש מן החיים הפוליטיים ב-1819 בשל עליית המדיניות הריאקציונית. מאותה שנה ואילך הקדיש עצמו לספרות ולמחקר.
מייסד הבלשנות ההשוואתית.
אחרי שפרש מהפוליטיקה התיישב באחוזתו בטגל ועיסוקו המרכזי היה בחקר שפות. את החומר לכך אסף חלק במסעותיו וחלק מחילופי המכתבים הרבים שלו. כמו כן על ממצאי המחקרים הגאוגרפיים שערך אחיו אלכסנדר.
בנוסף לשפות שלמד בילדותו למד גם בסקית, אנגלית, איטלקית, ספרדית, הונגרית, צ'כית וליטאית.
לדעתו הבנה בין אישית מעמיקה דורשת שפה משותפת וזה המניע העיקרי והאמצעי גם להתקדמות מדעית.
בלשנים חשובים כמו אדוארד ספיר, פרנץ בועז ונועם חומסקי אמרו ששאבו תובנות חשובות מחלקים מסוימים מהגותו של הומבולדט. אחרי מותו הפסיקו להתעניין בתורתו הבלשנית. כך למשל, טען פרנץ בופ שהשפות בדרום האוקיינוס השקט הן צורות מנוונות של סנסקריט. זאת למרות שהומבולדט הפריך דעה זאת במחקריו והוכיח ששפות אלה מהוות מה שנקרא היום קבוצת השפות האוסטרונסיות.
הוא ראה בכתיבה חלק חשוב בשפה. היא ההתגלמות הגשמית של עיקרון מעצב של השפה שמשמש לבנות משמעות ולא רק כמראה ייצוגית לדיבור
המחקרים המדעיים שלו עסקו בשפות הילידיות באמריקה, קופטית, מצרית עתיקה, סינית, יפנית, סנסקריט ועוד.
לעבודתו של הומבולדט על השפה הבסקית הייתה השפעה נרחבת יותר מאשר למחקריו החרים. כתוצאה מביקורו בארץ הבסקים הוא פרסם ספר על תושביה הקדומים של ספרד בעזרת הלשון הבסקית (1821) בו טען על ידי בחינת שמות מקומות שבתקופה מסוימת העם שמדבר היום בסקית התפשט בכל ספרד, דרום צרפת וההאיים הבלאריים. הוא זיהה עמים אלה עם האיברים המוזכרים על ידי מחברים קלאסיים. הוא גם הניח שהם היו קשורים לברברים בצפון אפריקה.
הומבולדט נפטר בזמן שעבד על חיבורו הגדול על שפות הקווי בג'אווה אבל את ההקדמה פורסמה ב-1836. הוא כתב שם:
"יש לקבוע, בתחילה, שהאופי והמבנה של שפה מבטאים את החיים הפנימיים והידע של דובריה וכי השפות חייבות להיות שונות זו מזו באותה דרך ובאותה מידה בה אנו משתמשים בהן. צלילים לא נעשים למילים עד שניתנת בהם משמעות ומשמעות זו ממחישה את מחשבתה של הקהילה. למה שהומבולדט קורא הצורה הפנימית של השפה היא דרך אחרת לציין את הקשר בין חלקי המשפט המשקף את הצורה שבה גוף מסוים של אנשים רואה את העולם שמסביבו. מטרת המורפולוגיה של הדיבור היא להבחין בדרכים השונות שהשפות השונות נבדלות בהן בהתייחס לצורתן הפנימית, למיין וארגן אותן בהתאם.
הוא מוכר כבלשן האירופאי הראשון שזיהה ששפות אנושיות נשלטות על ידי מערכות חוקים והן לא רק אוסף של מילים ומשפטים שניתנו להן משמעות. רעיון זה הוא אחד היסודות של תאוריית השפה של נועם חומסקי.
ג'אנט קראקסטון
ג'אנט קראקסטון (באנגלית: Janet Helen Rosemary Craxton; 17 במאי 1929 - 18 ביולי 1981) הייתה אבובנית ומורה אנגליה.
ביוגרפיה.
ג'אנט הייתה הצעירה בשישה ילדים ובתו היחידה של הפסנתרן והמורה הרולד קראקסטון. אחד מאחיה היה הצייר ג'ון קראקסטון. היא נישאה למלחין אלאן ריצ'רדסון בשנת 1961.
ג'אנט קראקסטון למדה באקדמיה המלכותית למוזיקה בשנים 1945 עד 1948 ובקונסרבטואר של פריז בשנים 49–1948. היא הייתה אבובנית ראשית בתזמורת האלה מ-1949 עד 1952, בנגני מוצרט של לונדון מ-1952 עד 1954, בתזמורת רשות השידור הבריטית מ-1954 עד 1963, בתזמורת הסינפונייטה של לונדון מ-1969 עד 1981, ובתזמורת של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן מ-1979 עד 1981. בשנת 1958 התמנתה לפרופסור לאבוב באקדמיה המלכותית למוזיקה.
קראקסטו הייתה סולנית מבוקשת מאוד וניגנה בהשמעות בכורה עולמית יצירות משל ראלף ווהן ויליאמס, לנוקס ברקלי, אלאן רואוסתורן, אליזבת לוטיינס ועוד.
דייוויד ברין
דייוויד גלן ברין (באנגלית: David Glen Brin, 6 באוקטובר 1950) הוא סופר מדע בדיוני יהודי אמריקאי ומדען. דוקטור ופרופסור לאסטרופיזיקה, ששימש יועץ לנאס"א. זכה במספר פרסים בתחום המדע הבדיוני: פרס הוגו, פרס נבולה פרס לוקוס ופרס קמפבל.
קורות חיים.
נולד ב-1950 בעיר גלנדייל (קליפורניה), בן שני (מתוך שלושה), לזוג יהודי שנישא עשר שנים קודם לכן, סלמה (לבית סטון) ברין (1918–2010) והרב ברין (1915–2003). האב הרב ברין היה צאצא למהגרים יהודים מפולין ומרוסיה, סופר, משורר ועיתונאי, שהירבה לעסוק בנושאים יהודיים. אחד מספריו הידועים ביותר של האב היה "Shouting for Justice: The Journey of a Jewish Journalist Across the Century of Hitler and Israel", אוטוביוגרפיה, שיצאה לאור ב-2003, שנת פטירתו.
ב-1973 קיבל ברין תואר ראשון - בוגר במדעים באסטרופיזיקה מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה. ב-1978 קיבל תואר שני - מוסמך בפיזיקה שימושית וב-1981 קיבל דוקטורט במדעי החלל. את שני התארים האחרונים הוא קיבל מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
החל משנת 2010 הוא חבר במכון לאתיקה וטכנולוגיות מתפתחות (Institute for Ethics and Emerging Technologies).
נשוי ואב לשני ילדים.
ספריו.
ברין מגדיר את עצמו כעתידן והוא מביא לידי ביטוי את השקפת עולמו בספרים שכתב.
ברין ידוע בעיקר בסדרת הספרים שיצר עולם הרימום שפורסמה בשתי טרילוגיות. בסדרה זו יצר יקום בדיוני, המתקיים יותר ממיליארד שנים, ומשתרע על פני חמש גלקסיות ובו גזע של יצורים לא יכול להגיע לתבונה מבלי שגזע אחר יחליט לקחת אותו תחת חסותו ולרומם אותו בעזרת הנדסה גנטית. גזע שרומם הופך ללקוח של הגזע שרומם אותו ונעשה משועבד לו למאה אלף שנים כדי לשלם את חובו לגזע הפטרון. מעמדו וחשיבותו של גזע גלקטי בקרב הגזעים השונים נקבע לפי חשיבות הגזע הפטרון שלו ושושלת הגזעים הפטרונים שלו, ולפי רשימת הלקוחות שרומם ומספרם. היחידים שהגיעו לתבונה מבלי שיהיה להם גזע פטרון או לפחות בלי שנודע מי היה המרומם שלהם, הם בני האדם ולכן הם נקראים "יתומי פרא" ונחשבים נחותים בקרב הגזעים האחרים. בני האדם בתורם רוממו את השימפנזים ואת הדולפינים ובהסתר הם עובדים על רימום הגורילות. בני האדם הם ליברלים ביחס ללקוחותיהם וגישתם זו יוצרת בעיה לגזעים האחרים. אחת התעלומות המעסיקה את הגזעים השונים היא מי רומם את האנושות.
הסדרה נותנת דגש לחשיבות שימור הסביבה והיא כוללת את הספרים הבאים, שרק חלקם תורגמו לעברית:
סיפור קצר נוסף המהווה חלק מהסדרה, Life in the extreme (1998) תורגם לעברית על ידי רחביה ברמן בשם "החיים על הקצה" ויצא לאור בקובץ סיפורים מיטב סיפורי המדע הבדיוני בהוצאת אופוס, 2002.
ברין כתב ספרים רבים נוספים שאינם חלק מסדרה, ספרים קצרים ורומנים גרפיים. אחד מהספרים שכתב היה The Postman שנכתב בשנת 1985. על בסיס הספר הופק סרט באותו שם בכיכובו ובביומו של קווין קוסטנר.
בשנת 1988 כתב את ספר העיון The Transparent Society המעלה את השאלה האם הטכנולוגיה תאלץ אותנו לבחור בין פרטיות וחופש. בספר זה השתמש בביטוי החברה השקופה . בשנת 1990 כתב את הספר Earth (כדור הארץ) המתאר את האנושות בשנת 2038, שבה חורים שחורים זעירים מיוצרים ונחקרים במעבדות. גם הגרם השמימי שגרם לאירוע טונגוסקה מוצג בספר זה כחור שחור, אלא שהוא מתואר שם כחור שחור טבעי וגדול יותר. הספר היה מועמד לפרס הוגו ופרס לוקוס.
ביחד עם גרג בר וגרגורי בנפורד כתב ברין טרילוגיה של ספרים מקדימים לטרילוגיית המוסד של אסימוב
בשנת 2004 יצא בעברית ספרו אנשי הכבשן (Kiln People) שפורסם בשנת 2002. הספר היה מועמד לפרסי הוגו, לוקוס קלארק וקמפבל.
אנטוניו אגז מוניז
דייויד ברין
דיויד ברין
אלכסנדר גוצ'קוב