קוברה (באנגלית: Cobra) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1986, בבימויו של ג'ורג' פ. קוסמטוס ונכתב על ידי סילבסטר סטאלון, שגם כיכב בתפקיד הראשי.
הסרט התבסס באופן רופף על הרומן משחק הוגן מאת פאולה גוסלינג, עיבוד קולנועי יצא מאוחר יותר תחת השם הזה בשנת 1995.
תקציר העלילה.
סילבסטר סטאלון הוא מכונת הרס אנושית בדמותו של שוטר היוצא בעקבות רוצח סדרתי ומגלה קונספירציה שלמה של פסיכים, עם אג'נדה נאו-פשיסטית להביא לחורבן טוטאלי. ברידג'ט נילסן מככבת לצדו בתור עדת ראייה הנרדפת על ידי הכנופיה המטורפת.
זכויות להט&quot;ב בבלארוס
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בבלארוס מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים חוקית במדינה מאז 1994, אך משקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן הכרות משפטיות העומדת לרשות זוגות נשואים הטרוסקסואלים.
אף על פי נראות מסוימת במאה ה-21 של חברי הקהילה בבלארוס, זכויות להט"ב נותרו מוגבלות מאוד והומוסקסואליות נותרה בסטיגמה גבוהה בחברה הבלארוסית בעוד רבים מהאזרחים הקשורים לכנסייה האורתודוקסית מאמינים כי הומוסקסואליות היא מחלה פסיכיאטרית, אשר כתוצאה מכך, הומוסקסואלים וטרנסג'נדרים נוטים להסתיר את נטייתם המינית או זהותם המגדרית האמיתית בפומבי בעוד מי שמוגדר כ-"מחוץ מהארון" עלול להתמודד עם הטרדות, אלימות והתעללות פיזית.
במהלך ההפגנות בבלארוס בין השנים 2020–2021 נגד הנשיא אלכסנדר לוקשנקו אשר אופיינו בסמל המחאות - דגלה הקודם של המדינה (1991-1995) הן בבלארוס והן ברחבי העולם, פעילי זכויות להט"ב הפגינו לעיתים יחד עם דגל הגאווה לצידו עבור הפגנת סולידריות עם קהילת הלהט"ב הבלארוסית.
מעמד בחוק.
בעודה חלק מברית המועצות, בלארוס השתמשה בחוקים המשותפים לכל הרפובליקות הסובייטיות. ככזו, הומוסקסואליות נחשבה פלילית בשטחה. עם זאת, יחסים הומוסקסואלים בין נשים מעולם לא היו בלתי חוקיים בבלארוס אם כי לסביות היו עלולות להישלח למוסדות לחולי נפש אם התגלתה נטייתן החד מינית, בעוד שיחסים בין גברים הועמדו לדין לעיתים תכופות. מילים כמו הומוסקסואליות או גיי לא היו נוכחות בשום קוד סובייטי ומערכת המשפט הסובייטית השתמשה במונח "סדום" בעת העמדות לדין בנושא.
סעיף 1–119 לחוק הפלילי הקודם של בלארוס קבע כי גברים הומוסקסואלים המקיימים מגע מיני מרצון יורשעו לתקופות מאסר של עד חמש שנים. ב-1989 כמעט כ-50 אזרחים בלארוסים פוטרו בשל נטייתם החד מינית. בארגון הביון והמשטרה החשאית של ברית המועצות (ק.ג.ב.) הוקמה מחלקה מיוחדת למאבק בהומוסקסואליות. השירותים החשאיים השתמשו בסחיטה כדי לגייס סוכנים מקהילת הלהט"ב. קיומה מנעה את האפשרות של הופעת ארגון להט"ב כלשהו, או מדיה מודפסת שתוכננה במיוחד עבור חבריה.
בשנת 1992 נוסד עיתון בשם "Sex-AntiAIDS-Plus" באמצעות עזרה של ארגון לא ממשלתי בשם "Stop-AIDS-Belarus". הגיליון השני של העיתון יורט על ידי פרקליט, ונגד העיתון נפתח תיק פלילי. העיתון הכיל מודעות אישיות להומואים ולסביות בעוד הפרקליטות ראתה את ההודעות הללו כ-"מתנות".
ב-1994 נמחק התיק הפלילי נגד העיתון. עם זאת, המייסד והעורך הראשי שלו, רוסלן ג'ניוש, מחשש לרדיפה, הפסיק את מאמצי הפרסום שלו. בשנת 1992 נרשם מגזין להט"ב בשם "Randez-vous", אשר החל לצאת לאור. המגזין התמקד בעיקר במודעות אישיות והכיל מאמרים שנכתבו על ידי פסיכולוגים, סקסולוגים ומכתבים והודעות של קוראים בקרב הקהילה בטור מיוחד בשם "סלון כחול". עם זאת, בשנת 1994 חדל המגזין להתקיים.
ב-1 במרץ 1994, הפרלמנט של בלארוס שינה את סעיף 1–119 בחוק הפלילי של בלארוס, ובכך הומוסקסואליות הועברה אי-הפללה והפכה לחוקית בעוד גיל ההסכמה השווה לזוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד לגיל 16 שנים.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות.
בלארוס אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
לצד אי הכרתה של בלארוס במערכות יחסים הומוסקסואליות, ישנה הגבלה בחוקת המדינה בסעיף 32 וחוק הנישואין והמשפחה (סעיפים 1 ו-12) המגדירים נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד מאז 1994.
הגנה מפני אפליה.
קוד העבודה (סעיף 14) אוסר על אפליה בתחום יחסי העבודה. עם זאת, נטייה מינית או זהות מגדרית נותרו מחוץ לרשימת המאפיינים החברתיים שעל בסיסם אפליה אסורה על פי החוק, לצד נושאים נוספים כגון מתן סחורות ושירותים, פשעי שנאה ודברי שטנה.
רדיפה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית אינן מוכרות מפורשות בחוק כעילה להענקת מעמד פליט, בעוד בני זוג מאותו המין אינם מוכרים למטרות הגירה. לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי, בלארוסים רבים קיבלו מקלט מדיני מחוץ לבלארוס, על בסיס חשש מרדיפות הומופוביות. הסיבה השכיחה ביותר שצוינה הייתה הטרדה רשמית או בלתי רשמית מצד המשטרה. ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל ורשת הלהט"ב הבלארוסית (AILGBT-Belarus) דיווחו על פליטים אשר קיבלו מקלט מדיני בצ'כיה, צרפת, הולנד ושוודיה.
תנאי מחיה.
חופש הביטוי.
ספקית האינטרנט בלטלקום הנמצאת בבעלות מלאה של ממשלת בלארוס ומופעלת על ידי משרד התקשורת המחזיקה ברשת קווים של סיבים אופטיים, היא הספקית היחידה לטלפונים נייחים בבלארוס, אשר ניסתה לחסום את הגישה לאתרי להט"ב בשטחי המדינה, לפחות ממועדוני אינטרנט. משאבי אינטרנט עבור להט"ב בבלארוס פעלו לאחרונה ללא בעיות. עם זאת, נחסמה הגישה לאתרי אינטרנט בקרב חברי הקהילה הרוסית בהם "Gay.ru". חברה פרטית בבלארוס צנזרה מודעות אישיות של הומוסקסואלים באתר "Apagay.com", אתר אינטרנט בעל תכנים הומוסקסואלים, הידוע כיום בשם "Gay.by." בתגובה לתלונות, בעל האתר הסביר תחילה כי יש לו "זכות לערוך מודעות אישיות", אם כי לאחר מכן הצהיר שהאתר רק "מיישם המלצות", אך לא ציין מטעם מי.
המגזין היחיד לקהילת הלהט"ב בבלארוס, "Forum Lambda" פורסם על ידי הארגון "Lambda Belarus" ברוסיה והופץ בבלארוס משנת 1998 עד 2002. עם זאת, פרסומו נאסר מספר פעמים על ידי ועדת הפרסום הממלכתית.המקור העיקרי למידע על החיים של קהילת הלהט"ב בבלארוס הוא "Gay.by." המוגדר כאחד מ-10 האתרים המתוירים ביותר בבלארוס עם קהל חודשי של למעלה מ-350,000 מבקרים. יוצרי האתר נתקלים בבעיות רבות כאשר מנסים להפיץ מידע על הומוסקסואליות. בדצמבר 2002, אוניברסיטת המדינה הבלארוסית במינסק אסרה גישה לכל משאבי האינטרנט עם תכנים הומוסקסואלים. במרץ 2003, הנהלת בית הקפה, "Soyuz Online", הגדול והפופולרי ביותר בקרב הומואים במינסק, חסמה את האתר גם כן. בינואר 2004, חברת אחסון האתרים הלאומית "N1.BY" סירבה להענקת שירותים עבור "Gay.by." מוקדם יותר בשנת 2003, מנהל המערכת של "Krasnaya Banernaya" אסר על "Gay.by." להשתמש בהחלפת באנרים.
ב-10 במאי 2003, האקר לא ידוע פרץ ל-"Gay.by." אשר מחק את כל הנושאים בפורום של האתר ופתח שרשור חדש המכיל פנייה לרצח הומוסקסואלים. בנוסף, בזמן הורדת עמוד הבית של "Gay.by." ההודעה "PIDARS MUST DIE" ו-"STOP PIDARS IN BELARUS" (מתרוממים חייבים למות, עצרו את המתרוממים בבלארוס - מילות גנאי כלפי הומוסקסואלים) הופיעה על המסך. פריצתו של ההאקר גררה שיחות טלפון לחברי הצוות של האתר באיומים באלימות פיזית. שורה חדשה של אתרים המסקרים את קהילת הלהט"ב בבלארוס מדווחים כמעודכנים בעוד "Sunshine.by", בלוג הלהט"ב הראשון בבלארוס, מספק תוכן על מצב חברי הקהילה במדינה.
אלימות.
אין חוק בבלארוס המתייחס ספציפית למבצעי פשעים שמניעם הומופוביה. בחוק הפלילי, הומוסקסואלים נכללים רק כאשר הם "הנתינים" של פשע (כאשר הם המבצעים), ולא כאשר הם "הנתונים" (כאשר הם הקורבנות של הפשע). ארגונים משפטיים והמשטרה אינם מביעים נחישות לאסוף ראיות לגבי המניעים ההומפוביים של מבצעי הפשעים בעוד ששופטים אינם מחויבים לשקול מניעים אלו כהחמרה בנסיבות אשמה, או להטיל עונשים חמורים יותר כאשר קיימים מניעים הומופוביים. כתוצאה מכך, חברי קהילת הלהט"ב הבלארוסית נמצאים בסכנה להתמודד עם אפליה ואלימות ללא טיפול יעיל.
ב-18 באפריל 2001 נמצאה גופתו של אלכסנדר סטפנוביץ' בבירת בלארוס, מינסק בחצר ביתו אשר היה ידוע כהומוסקסואל גלוי בעוד גופתו זוהתה בחבלות מסכין. ב-16 במאי אותה שנה, אנדריי באבקין, פעיל ארגון הלהט"ב, "Lambda Belarus", הוכה קשות ונאנס בכניסה לדירתו. הוא פונה לבית החולים בעודו פצוע קשה.
ב-2 ביולי, המשטרה במינסק עצרה והכתה קשות את אנדריי שרבאקוב, ממייסדי "Lambda Belarus". למחרת נרצח איבן סוצ'ינסקי, הבעלים של מועדון הלהט"ב "אוסקר". המועדון נסגר על ידי השלטונות בפברואר 2000, בעוד לפני כן סוצ'ינסקי הגיש תביעות אזרחיות בשל פעולות בלתי הוגנות של המשטרה. ב-13 בנובמבר 2001 במולדצ'נו, הותקף מנהיג "Lambda Belarus", אדוארד טרלצקי, בעוד סבל מזעזוע מוח והצריך אשפוז של שבעה ימים.
ב-15 בפברואר 2002 בז'לובין (מחוז הומל) נמצא רואה החשבון ויקטור קוביל בן ה-34 מת בדירת הוריו. קוביל היה הומוסקסואל באופן גלוי הן בעבודה והן בפומבי. המשטרה סירבה למסור את פרטי הרצח לבן זוגו של קוביל, אלכסנדר, בעוד כי אחד מהשוטרים הגיב באומרו, "זה משרת אתכם נכון? מתרוממים!" (כינוי גנאי להומוסקסואלים).