בתחילה לבש הסכסוך אופי של מחאה סמלית ומערכה דיפלומטית. מ-1954, ספרד אכפה יותר ויותר הגבלות על מסחר ומעבר אנשים וכלי רכב דרך מעבר הגבול עם גיברלטר. הגבלות נוספות נאכפו ב-1964, וב-1966 מעבר הגבול נסגר למעבר כלי רכב. ב-1969, לאחר שהוכרזה חוקת גיברלטר, סגרו הספרדים בתגובה את הגבול לחלוטין, וקווי התקשורת של גיברלטר שעברו בספרד, נותקו.
מותו של פרנקו ב-1975 הוביל ליצירת גישושים דיפלומטיים בין ספרד לבריטניה בנושא גיברלטר, על אף שלא באופן מיידי. ספרד ביקשה להצטרף לקהילה הכלכלית האירופית (EEC) ולנאט"ו, ולצורך זה נדרשה תמיכה בריטית. בשנת 1980, שיחות בין שרים ספרדים ובריטים הובילו להסכם ליסבון, הצהרה בדבר שיתוף פעולה בין המדינות המחייב אותן להתחיל במשא ומתן על עתידה של גיברלטר, ולהסרת ההגבלות שהטילה ספרד על גיברלטר מאז שנות ה-60. אף על פי שבריטניה התחייבה "לכבד את התקוות לדמוקרטיה וחירות שביטאו תושבי גיברלטר", ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר רצתה שסוגיית הריבונות על גיברלטר תהיה גם היא על שולחן המשא ומתן, בשונה מהמדיניות הבריטית שהייתה נהוגה קודם. בכל אופן, הגבול בין גיברלטר לספרד לא נפתח מחדש בגלל "מחלוקות טכניות", והכוונה לנושאים בהם לא הגיעו שתי המדינות להסכמה. ההסכם זכה להתנגדות חריפה מצד תושבי גיברלטר שלא רצו שסוגיית הריבונות תיכלל במשא ומתן, והתנגדו לאופן שהשיחות התנהלו בלי שישתתפו בהן נציגים גיברלטרים. בגלל מלחמת פוקלנד (1982), שהתחוללה בין בריטניה לארגנטינה על השליטה באיי פוקלנד, נגרמה הפסקה נוספת במשא ומתן. ארגנטינה ניסתה להוציא לפועל פעולת חבלה כושלת, שמטרתו הייתה להטביע פריגטה של הצי המלכותי הבריטי בנמל גיברלטר; אך אנשי החבלה נעצרו על ידי משטרת ספרד באלחסירס בטרם שיכלו לבצע את הפעולה. הסכם נוסף הושג בבריסל בשנת 1984, המבהיר את הסכם ליסבון ודורש מבריטניה לאפשר לגולים הספרדים להתגורר ולעבוד בגיברלטר, זכות שהם היו זכאים לה בכל מקרה כחברים ב-EEC. מעבר הגבול נפתח לבסוף ב-4–5 בפברואר 1985.
גיברלטר כיום.
לאחר שמעבר הגבול נפתח, צמצמה בריטניה את הנוכחות הצבאית בגיברלטר וסגרה את המספנה הימית. גם נוכחותו של חיל האוויר המלכותי (RAF) צומצמה; על אף ששדה התעופה נותר באופן רשמי כבסיס RAF, כלי טיס צבאיים לא הוצבו שם בקביעות. חיל המצב הבריטי, שהיה נוכח בגיברלטר משנת 1704, חזר לבריטניה ב-1990 בעקבות קיצוצים ביטחוניים שנעשו עם סיום המלחמה הקרה. מספר יחידות צבאיות נותרו בגיברלטר ואוחדו תחת הכוחות המזוינים הבריטים בגיברלטר; חיל המצב הוחלף ביחידות מקומיות של הרגימנט המלכותי של גיברלטר, בעוד שנוכחותו של הצי המלכותי נותרה קבועה, ועל אסקדרון גיברלטר הוטלה האחריות על פיקוח והגנה על המים הטריטוריאליים של גיברלטר. במרץ 1988, מנע כוח של הקומנדו הבריטי ה-SAS פיצוץ מכונית תופת בגיברלטר שתוכנן על ידי הארגון האירי המיליטנטי PIRA.
הקיצוצים הביטחוניים שהתרחשו השפיעו קשות, באופן בלתי נמנע, על כלכלתה של גיברלטר, שעד כה נסמכה בעיקר על הוצאות הביטחון של בריטניה. הדבר הניע את ממשלת בריטניה להעתיק את האוריינטציה הכלכלית שלה ולתת דגש על עידוד התיירות. מקומות מרכזיים וחשובים בגיברלטר שופצו, מדרחובים נבנו, מסוף נוסעים חדש נבנה לקדם את פניהם של האורחים המגיעים בהפלגות ומרינות חדשות וכן מקומות בילוי נפתחו. בשנת 2011, גיברלטר משכה למעלה מ-10 מיליון תיירים.
הממשלה בגיברלטר עודדה גם פיתוח תעשיות חדשות, כדוגמת שירותים פיננסיים, חנויות דיוטי פרי, קזינו והימורי אינטרנט. סניפים של רשתות בריטיות כמו מרקס אנד ספנסר נפתחו בגיברלטר במטרה למשוך בריטים מקוסטה דל סול הסמוכה, לשם היגרו בשנות ה-90 מאות אלפי בריטים. בשביל לסייע להתרחבות הכלכלה בגיברלטר, התבצע פרויקט גדול של השבחת קרקע, ובמהלכו כעשירית מהאדמת גיברלטר עברה תהליך השבחה מהים. היוזמות הללו הוכחו כמוצלחת מאוד, ובשנת 2007 ראש השרים פיטר קרואנה יכול היה להתרברב על כך שההצלחה הכלכלית של גיברלטר הפכה אותה ל"אחת מהקהילות העשירות ביותר בעולם כולו". בשנת 2013, דורגה גיברלטר במקום ה-2 ברשימת המדינות הצומחות באיחוד האירופי, ובמקום ה-18 מבין המדינות המשגשגות בעולם במונחים של תמ"ג לנפש על פי שווי כוח הקנייה.
היחסים בין גיברלטר לספרד הוסיפו להיות רגישים. בשנת 2002 עלתה על השולחן הצעה משותפת של ספרד ובריטניה לחלוק ביניהן את הריבונות על גיברלטר. אך ההצעה גררה התנגדות של ממשלת גיברלטר, ובמשאל העם בגיברלטר 17,000 קולות הצביעו נגד ההצעה ורק 187 בעד - רוב של 98.97%. משאל העם היה משאל עם פנימי שערכה ממשלת גיברלטר בניגוד לרצונה של בריטניה, והן ספרד והן בריטניה ביטלו את התוצאות כחסרת משקל חוקי, אך השיחות ביניהן הושהו. לבסוף ביטלה ממשלת בריטניה את ההצעה מתוך הבנה שיהיה זה בלתי מציאותי להגיע להסכם בלי תמיכת האוכלוסייה בגיברלטר.
יום השנה ה-300 לכיבוש גיברלטר נחגג באוגוסט 2004 בגיברלטר, אך גרר מספר ביקורות בספרד. בספטמבר 2006, שיחות משולשות בין ספרד, גיברלטר ובריטניה הניבו הסכם (ידוע כהסכם קורדובה) הכולל הקלות על חציית הגבול ומעבר סחורות בין ספרד לגיברלטר, פיתוח תשתיות תקשורת מספרד לגיברלטר והסרת ההגבלות על טיסות מספרד לגיברלטר. באותה השנה הוכרזה חוקה חדשה בגיברלטר, שאושרה ברוב של 60.24% במשאל עם שנערך בנובמבר 2006.
הפשרה הגדולה
עץ או פאלי
גרנד קניון (באר שבע)
גרנד קניון באר שבע הוא הקניון הגדול בישראל והוא ממוקם על כביש 25 בעיר באר שבע. הקניון נפתח ב-23 במאי 2012 והוא ניצב בשטח בו עמד בעבר מלון נאות מדבר ההיסטורי. הקניון שייך לקבוצת קניוני עופר מקבוצת מליסרון.
הקניון משתרע על שטח של כ-160 אלף מ"ר, מתוכם 50 אלף מ"ר שטחי מסחר מניב ובהם כ-250 חנויות, הקניון הוא הקניון הגדול ביותר בישראל לפי שטח פנימי. אורכו של הקניון נמדד בכ-273 מטרים (בקירוב).
המרכז הוקם על ידי קבוצת סבג וקבוצת "מליסרון". במאי 2016 מכר אלי להב את חלקו לקבוצת מליסרון וכך נותרה קבוצת מליסרון הבעלים היחידים של מרכז הקניות.
מגוון החנויות והמותגים בקניון.
בקניון חנויות של מותגי אופנה לצד חנויות קז'ואל וספורט.
ניתן למצוא בין היתר את החנויות קסטרו, אדידס, נאוטיקה, pull&amp;bear, H&amp;M, ZARA, ברשקה, stardivarius, סברובסקי, אמריקן איגל, סקצ'רס, פנדורה, קולומביה, לי קופר, עדיקה, אניפט, ריבוק, מקדונלד'ס ועוד מגוון סניפים של רשתות נבחרות. הקומה האחרונה בקניון הוקדשה למתחם המזון המהיר ובה פועלת גם משחקיית וידאו לילדים (בבילון פארק).
פיליפ ראמט
פיליפ ראמט (בצרפתית: Philippe Ramette; נולד ב-1961 באוסר (Auxerre), צרפת) הוא אמן עוסק באמנות פלסטית, גר ועובד בפריז.
ראמט התחיל כצייר והפך ל"פלסטיקאי".
בהיותו קודם כל פסל, הוא בונה חפצים לאו דווקא שימושיים, שמטרתם לעורר מחשבה בצופים בהם. הוא מפסל יצירות כגון "נקודת מבט" בהן צריך "לדמיין מה שניתן היה לראות".
את היצירות שלו הוא בוחר לצלם ולהציגן כתמונות, ולא להציג את הפסלים המקוריים.
הוא משתמש בהומור ופעמים רבות צוחק גם על עצמו.
הוא עובד בשיתוף פעולה עם הצלם מארק דומאז' (Marc Domage).
הצילומים לא עוברים שום שינוי או עיבוד כדי לשמור על האותנטיות והקשר בין הפיסול ובין התמונה. זאת הוא משיג באמצעות התקנים המוסתרים על ידי החליפה וזוויות הצילום. בתמונות שצולמו בתוך הים נעשה שימוש במשקולות כדי לקבע את האדם המצולם.
תמונותיו מוצגות גם במוזיאון ישראל. יצירות שלו משולבות בגנים של טירת ריבו.
חפיפת שיער
חפיפת שיער היא פעולה של היגיינה אישית הכוללת את שטיפת השיער וסיבונו באמצעות שמפו, סבון או חומרים מרככים אחרים. מטרת פעולה זו היא שמירה על שיער נקי, וחפיפה שגרתית עשויה גם לעזור לשמור על בריאות השיער. לאחר חפיפת השיער לעיתים משתמשים במרכך שיער, כדי לשפר את המרקם של השיער ואת חוזקו.
מספר מוצרים בשוק מציעים שילוב בין מרכך השיער לבין השמפו. בשפה השיווקית הם נקראים "שניים באחד" ("Two in one"), ולרוב הכוונה היא שקיימים שני חומרים פעילים, אחד משמש כשמפו והשני כמרכך.
אדם יכול לחפוף את השיער בעצמו או להיעזר בשירותי חפיפת שיער מסחריים.
היסטוריה.
שירות חפיפת השיער במערב החל כאשר השיח' דין מחמוד פתח סלון הודי לחפיפת שיער ב-1759. הסלון היה בסגנון חמאם טורקי, הלקוחות קיבלו טיפול של חפיפה טורקית ועיסוי. שירותיו של השיח' הוערכו והוא מונה להיות החופף של ג'ורג' הרביעי ושל ויליאם הרביעי.
סגנונות חפיפה.
רוב מעצבי השיער בצפון אמריקה, דרום אמריקה ואירופה, נוהגים לחפוף את השיער כשירות לפני או אחרי תספורת. המטרה היא לרכך את השיער לרך ונוח לעבודה מצד מעצב השיער. אם החפיפה נעשית אחרי תספורת, היא נועדה גם להסיר קווצות שיער שנותרו על הראש ועלולות להיות טורדניות ללקוח.
בנוסף, החפיפה עצמה עשויה להרגיע את הלקוח, כמעין עיסוי ראש.
בחלקים מסוימים של העולם, כגון סין, אין זה נדיר לראות מה שמכונה "חפיפה זקופה": הלקוח יושב בכיסא כמו במספרות המערביות, אולם הוא יושב בצורה זקופה והחפיפה לא נעשית מעל הכיור. שטיפת השיער נעשית בקערה.
במספרות מקצועיות, הלקוח לרוב מתיישב בכיסא, ומשעין את ראשו אחורה לתוך כיור שעוצב במיוחד לכך, עם שקע לעורף. מעצב השיער עומד מאחורי הלקוח וכך רק השיער נרטב בזמן החפיפה.
לחלופין, ניתן לחפוף את השיער בהישענות קדימה מעל הכיור, וכך המים נוטפים מעל הכיור במקום על הרצפה או על הבגדים.
נעמי צוובנר
נעמי צוובנר (נולדה ב-19 בנובמבר 1980, י"א בכסלו ה'תשמ"א) היא עורכת וסופרת חרדית ישראלית.
ביוגרפיה.