לפי התקן של שנת 1944 הורכב כל אגד כזה הורכב מארבע סוללות (בנות חמישה כלים כל אחת), פלוגת ח"יר, מחלקת הנדסה ויחידות עורפיות (אספקה, חימוש, תובלה ורפואה).
מרבית האגדים הארטילריים של SU-100 אוגדו בחטיבות. כל חטיבה הורכבה מ: שלושה אגדי ארטילריה, פלוגת סיור (עם שלושה תומ"תים קלים מסוג SU-76), פלוגת מפקדה (עם שני SU-100), פלוגת נ"מ ויחידות עורפיות. בסך הכול היו בחטיבה כ-1,492 חיילים, 65 SU-100 ו-3 SU-76.
במדינות אירופה.
הצבא הזר הראשון שקיבל מברית המועצות SU-100 היה הצבא הפולני. במאי 1945 הועברו לו זוג SU-100 לצורך הכשרת אנשי הצוות. בסה"כ קיבלו הפולנים 25 כלים. במהלך שנות ה-50 וה- 60 סופקו SU-100 לצבאות רומניה, בולגריה, אלבניה, יוגוסלביה ומזרח גרמניה. כל אחת מהמדינות הללו קיבלה עשרות בודדות של כלים. הצבא היחיד לו סופקו כמה מאות SU-100 היה צבא צ'כוסלובקיה, הודות לייצור המקומי שלהם.
בכל המדינות הללו הם הוצאו מן השימוש במהלך שנות ה-80, חוץ מאלבניה, בה הוצאו משירות בשנת 1995.
במהלך מלחמת האזרחים ביוגוסלביה הופעלו כמה SU-100, שנלקחו ממחסני החירום של צבא יוגוסלביה, הן על ידי הסרבים והן על ידי הקרואטים.
במזרח התיכון.
בצבא מצרים.
לראשונה, סופקו SU-100 לצבא מצרים בשנת 1955, במסגרת עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית. במבצע קדש פעלו כמה עשרות פעלו נגד כוחות צה"ל, ללא הצלחה מרובה. שישה כלים נתפסו כשלל. ארבעה SU-100 נוספים השתתפו בהגנת פורט סעיד מפני הכוחות הבריטיים והצרפתים. צנחנים בריטיים הצליחו להוציא אותם מכלל פעולה בעזרת בזוקות.
SU-100 השתתפו גם במלחמת ששת הימים. לפי הנתונים הרשמיים, הסתכמו אבדותיהם בכ-50 יחידות.
במלחמת יום הכיפורים כללה כל אחת מחמש דיוויזיות ח"ר מצריות שהשתתפו בצליחת תעלת סואץ גדוד משחיתי טנקים SU-100. מרביתם הושמדו בקרבות. הכלים הנותרים הוצאו משימוש מיד לאחר המלחמה.
בצבא סוריה.
בשנים 1964–1967 סופקו כ-80 SU-100 לצבא סוריה. אחד מהם נלקח שלל על ידי צה"ל בחודש יוני 1970 במהלך מבצע קיתון 10. נכון לשנת 1973, לפי התקן הסורי, כללה כל חטיבת שריון או חטיבה ממוכנת בצבא סוריה פלוגת SU-100. בשלב הראשון של מלחמת יום הכיפורים ברמת הגולן נעו פלוגות אלה בחוד ההתקפה הסורית על קווי ההגנה של צה"ל. רובם הושמדו כבר ביומה הראשון של המלחמה.
מדינות אחרות.
SU-100 סופקו כמעט לכל מדינה שהייתה ידידותית לברית המועצות (בתקופה כלשהי) – סין, קוריאה הצפונית, וייטנאם, קובה, אלג'יריה, אתיופיה, אנגולה ותימן.
SU-100 נטלו חלק בהדיפת הפלישה למפרץ החזירים ובמלחמת האזרחים באנגולה.
SU-100 שהשתמרו עד היום.
SU-100 רבים השתמרו עד היום, בעיקר הודות לכך שיוצרו בכמויות גדולות ונכנסו ללחימה רק בשלב אחרון של מלחמת העולם השנייה, כך שאבדותיהם היו נמוכות ביחסת לכמותם. כמו כן הם נשארו בשירות פעיל בכמה מדינות עד ימינו אלו.
הצבא הרוסי מחזיק כ-10 SU-100 במצב שמיש (מבחינת יכולת הניוד) לצורך השתתפות במצעדים. במצעד החגיגי לכבוד 65 שנה לניצחון על גרמניה הנאצית, שנערך במוסקבה ב-9 במאי 2010, נטלו חלק שמונה SU-100.
ברחבי ברית המועצות לשעבר מוצבים כמה עשרות SU-100 כאנדרטאות לזכר הנופלים במלחמת העולם השנייה.
ניתן גם למצוא אותם במוזיאונים צבאיים בכל רחבי העולם:
בארץ ניתן לראות SU-100 (שנפלו בידי צה"ל) ב:
אקרמניט
אקרמניט הוא מינרל סורוסיליקטי (סורו ביוונית ערימה - סיליקט במבנה טטרהדרונים כפולים) של סידן ומגנזיום השייך לקבוצת המליליט.
תכונות.
הרכב וקריסטלוגרפיה.
נוסחת המבנה הכימי של האקרמניט היא .
האקרמניט, העשיר במגנזיום, יוצר תמיסה מוצקה עם הגהלניט ([Ca2Al[AlSiO7) העשיר באלומיניום.
האקרמניט מתגבש במערכת הטטרגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "חבורה טטרגונולית סקלנוהדרלית" formula_1, וחבורת סימטריות מרחבית " P 421m ". הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=7.8288, ו-c=5.0052Å.
תכונות פיזיקליות.
הגבישים פריזמתיים קצרים ודקים, דומים לקוביות. כמו כן המינרל מופיע בטבע בדרך כלל כמסה חסרת צורה או גרגירית. יש לו פצילות מובחנת על {001} וחלשה על {110}, והוא נשבר באופן בלתי שווה. הקשיות של המינרל בינונית, 6-5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הוא בממוצע 2.94. קיימת במינרל תופעת גבישים תאומים על {001} ו־{100}. האקרמניט ניתך ב-1454°C.
תכונות אופטיות.
אופטית המינרל הוא חד-צירי חיובי. מקדמי השבירה של האקרמניט הם: nε=1.639-1.648 ו-nω=1.630-1.632. גבישי האקרמניט שקופים עד שקופים למחצה. מינרלים טהורים של אקרמניט הם חסרי צבע, אבל בגלל זיהומים צבעם הוא בדרך כלל צהבהב, חום, חום-צהבהב, ירוק אפרפר ואפור. בשקף מנוסר האקרמניט הוא חסר צבע עד צהוב חיוור.
גילוי ומקור שם.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1884 ונקרא על שמו של המטלרוג השוודי אנדרס ריכרד אקרמן (Anders Richard Åkerman; 1922-1837).
מקור ותפוצה.
האקרמניט מופיע בסלעי גיר או דולומיט שאינם טהורים שעברו התמרת מגע בטמפרטורה גבוהה. כמו כן נוצר במאגמה אלקלית עשיר בסידן.
הרקר וטאטל (Harker &amp; Tuttle) קבעו ב-1956 את התגובה הכימית הבאה היוצרות אקרמניט:
תפוצת האקרמניט רחבה למדי, אבל מרבית המופעים הם תערובת של התמיסה המוצקה עם הגהלניט. מקומות בהם מוצאים אקרמניט טהור יחסית כוללים את הר סומה המקיף את הר הווזוב במחוז קמפניה, וכן בהר קבלוקיו (Monte Cavalluchio) סמוך לרומא במחוז לציו שבאיטליה; על גבעת סקווט (Scawt Hill) בסמוך ללרן (Larne), מחוז אנטרים בצפון אירלנד; על גבעת דופרסן (Dufresne Hill) בפרובינציה קוויבק שבקנדה; בנפת טרס הרמנס (Tres Hermanas), מחוז לונה (Luna) בניו מקסיקו, ועל הר קסקייד (Cascade Mountain) במחוז אסקס (Essex) בניו יורק שבארצות הברית; ובמכרה וסלס (Wessels), בסמוך לקורומן בפרובינציית הכף הצפוני בדרום אפריקה.
ג'ושו
ג'וֹשוּ (Jōshū Jūshin, ג'וֹשוּ ג'וּשין; בכתב סיני: 趙州從諗, בווייד ג'יילס: Chao-chou Ts'ung-shen, צ'או צ'ואו צאנג שן, בפין-יין: Zhàozhōu Cōngshěn, ג'אוג'וֹאוּ צונגשן; 778 – 897) אחת הדמויות המרכזיות בזן הסיני (צָ'אן), ומן המורים יוצאי-הדופן והחריגים בהיסטוריה של הזן.
חייו.
בגיל 17 פגש ג'ושו את מורה הזן נאנקואן פּוּיוּאן (Nánquán Pǔyuàn; 南泉普願; מיפנית:נָנְסֶן, Nansen Fugan; 748–835), והיה לתלמידו. כשנאנקואן שאל את ג'ושו את הקואן: "מהי הדרך?", התפתח ביניהם דיאלוג, שבשיאו השיג ג'ושו הארה.
ג'ושו נשאר עם נאנקואן במשך 40 שנה, עד למותו של נאנקואן. לאחר מכן שהה במנזרו של נאנקואן שלוש שנים נוספות, לתקופת האבל, ולאחריהן, בגיל 60, יצא לעשרים שנות נדודים ברחבי סין, בהן פגש ברוב מורי הזן של זמנו.
כשהיה בן 80 השתקע בכפר הולדתו, גואן יין יואן (Guānyīnyuàn; 観音院), במחוז ג'ו, שם לימד במשך 40 שנה נוספות קבוצה קטנה של נזירים, כאשר אנשים רבים, מלומדים, ושליטים, באו להאזין לדבריו ולשאול בעצתו.
השקפותיו.
ג'ושו היה מהחשובים שבהוגי הקואנים (ידוע למשל בקואן: "האם לכלב יש טבע בודהא?"), והוא נודע בהצהרותיו הפרדוקסליות ומעשיו הבלתי שיגרתיים. הזן-בודהיזם של ג'ושו הושפע מן המחשבה הדאואיסטית, אך הוא נמנע מרעיונות מופשטים כגון: "הדרך" (דאו), "האמת", או "בודהא", ושם את הדגש על הדברים כפי שהם.
חלק מן הקואנים של ג'ושו מופיעים באוספי קואנים מפורסמים כמו: "דברי הצוק הכחול" ו"השער ללא שער".
נשיא אוקראינה
נשיא אוקראינה (באוקראינית: Президент України) הוא ראש מדינת אוקראינה. הנשיא מנהל את מדיניות החוץ של המדינה והוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים האוקראיניים וראש המועצה לביטחון לאומי והגנה.
סמכויות הנשיא מוגבלות באופן יחסי, כך למשל, עליו להעמיד בפני הפרלמנט, הראדה העליונה, מועמד מתאים לתפקיד שר החוץ ושר ההגנה שעל הפרלמנט לאשר. כמו כן, שישה מתוך שמונת שופטי בית המשפט לחוקה מתמנים על ידי הנשיא. הנשיא נבחר בבחירות ישירות על ידי אזרחי המדינה לתקופת כהונה בת חמש שנים והוא מוגבל לשתי קדנציות רצופות בלבד.
היסטוריה.
מאז הקמת התפקיד ב-5 ביולי 1991, כיהנו שבעה נשיאים באוקראינה:
תחבורה.
"מיזם האוויר האוקראיני" משמש כחברת תעופה עבור ממשלת אוקראינה ובכירי המדינה, באמצעותה הנשיא האוקראיני טס במטוס טופולב Tu-134 המשמש כמטוס הנשיאותי האוקראיני.
בחירות.
הנשיא נבחר בהצבעה ישירה על ידי העם לתקופת כהונה של 5 שנים והוא מוגבל לשתי כהונות רצופות. על מועמד לזכות ברוב קולות מוחלט, אם אף מועמד לא משיג רוב שכזה נערך סיבוב שני.
על פי פרק 5 סעיף 103 בחוקת אוקראינה, מועמד לנשיאות חייב להיות אזרח אוקראיני לא פחות מגיל 35, בעל זכות בחירה המתגורר באוקראינה בעשור שלפני רישומו כמועמד לנשיאות ודובר אוקראינית. על פי החוקה הבחירות נערכות ביום ראשון האחרון של החודש האחרון לשנה החמישית לכהונת הנשיא המכהן. אם סמכויות הנשיא מופסקות לפני תום הכהונה החוקית (עקב נבצרות), הבחירות נערכות בתוך 90 יום מסיום הכהונה ועל המועמדים לשלם סכום של 500,000 הריבניה (כ-20,000 דולר אמריקאי), שמוחזרים רק למועמדים שהתקדמו לסיבוב שני בהצבעה, במקרה שנערך כזה.
הבחירות הנשיאותיות נערכו בשנים הבאות: 1991, 1994, 1999, 2004, 2010, 2014, 2019.
בית הכנסת של ריימס
בית הכנסת של ריימס ממוקם ברחוב קלוביס 49 (rue Clovis) בעיר ריימס במחוז מארן שבחבל שמפאן ארדן הצרפתית. בית הכנסת מסווג כמבנה היסטורי מאז 1989.
קהילה יהודית.