עם תום מלחמת העצמאות החל חיל האוויר הישראלי להיערך להקמת בית הספר לטיסה, ולצורך זאת נדרשו לו מטוסי אימון. נציגי הרכש מחוץ לישראל הונחו לנסות ולרכוש מטוסי קונסול ואוקספורד. החל ממרץ 1949 הגיעו לישראל 11 מטוסי קונסול, שעשרה מהם נרכשו בבריטניה ואחד נוסף בדרום אפריקה. עם רכישת מטוסי המוסקיטו בתחילת שנות ה-50 התעורר הצורך לתגבר את מערך הטייסים והנווטים להטסת מטוסים דו-מנועיים, ומסוף 1951 ועד יולי 1952 נרכשו ארבעה מטוסי אוקספורד שהיו בשירות חברת בריטאויה (BRITAVIA LTD) הבריטית. מטוס חמישי שנרכש לא הוטס בארץ ושימש לחלקי חילוף. אוקספורד אחד מבין הארבעה התרסק בדצמבר 1953.
המטוסים הופעלו ממחנה סירקין, שבו שכנו אז חלק מטייסות בית הספר לטיסה: בי"ס לאימון ראשוני, על מטוסי בואינג-סטירמן; בי"ס לאימון מתקדם, על מטוסי הרווארד; בי"ס לאימון צוותי מטוסים אב מנועיים, על מטוסי אוורו אנסון; בי"ס לאימון מדריכי טיסה, על מטוסי הרוורד וסטירמן; ובי"ס לטיס על מטוסים דו מנועיים, על מטוסי קונסול, אוקספורד ואנסון. המטסים שימשו גם לאימון נווטים למטוסי תובלה ומאוחר יותר למטוסי המוסקיטו. החניכים תרגלו כ-30 שעות על מטוסי קונסול, כולל אימון בטיסת מכשירים.
מטוסי הקונסול בשירות חיל האוויר הוסבו בחזרה לתצורה צבאית לאימון: החרטום צויד מחדש בצוהר על מנת להכשיר נווטים בניווט מגע, הוכנסו בו מכשירים ללימוד רדיו וקוד מורס, וציוד ניווט נוסף. לטיסות ההדרכה היו יוצאים חמישה חניכים, בנוסף לשניים שבתא הטייס.
במטוסי הקונסול והאוקספורד נעשה שימוש גם בטיסות מנהלתיות, תובלה בין בסיסים וטיסות אח"מים. ב-11 ביוני 1949 ביקר ראש הממשלה, דוד בן-גוריון באילת. במהלך הביקור טס ראש הממשלה במטוס קונסול מבסיס עקרון לסדום, ומשם הוסע בדרך היבשה לאילת. למחרת שב ראש הממשלה מאילת במטוס פייפר PA-18 סופר קאב עד לסדום, ומשם טס במטוס קונסול לעקרון.
שמישות המטוסים הייתה נמוכה ולעיתים קרובות היו מטוסי קונסול נוחתים בבסיס כאשר אחד ממנועי הצ'יטה שלהם כבוי. תאונות רבות התרחשו בשל תקלות טכניות. שני מטוסים שהתרסקו נהרסו כליל בשל העובדה שהיו בנויים מעץ, מטוס נוסף ניזוק אך שוקם וחזר לטוס. בתחילת 1952 הוצא אחד ממטוסי הקונסול משירות, כנראה בשל מצבו הגרוע. בדצמבר 1953 התרסק אחד המטוסים, וביוני 1954 התרסק מטוס נוסף וצוותו נהרג. באפריל 1956 יצאו משירות בחיל האוויר אחרוני המטוסים מדגם זה.
שני מטוסי קונסול נוספים הופעלו בישראל באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20. אחד הופעל על ידי חברת אל על לאימון טייסים, והשני על ידי מחלקת התעופה האזרחית במשרד התחבורה לצורך רישוי טייסים. המטוס של אל על יצא משירות בפברואר 1957 והמטוס של משרד התחבורה יצא משירות באפריל 1963.
דוגמא
קופסא
פיסקא
דאגלס גורדון
דאגלס גורדון (באנגלית: Douglas Gordon; נולד ב-20 בספטמבר 1966) הוא אמן היוצר במגוון סוגי אמנות: וידאו ארט, צילום, מוזיקה ופיסול.
תולדות חייו.
דאגלס גורדון נולד בגלאזגו שבסקוטלנד, למשפחה דתית של עדי יהוה. הוא מעיד על עצמו שיש קשר "בין החינוך הדתי שקיבלתי בבית - שלוש פעמים בשבוע בכנסייה, חלוקת ספרים ופמפלטים מדלת לדלת אחר הצהריים" – ובין יצירותיו. הוא מספר עוד, שאמו החזיקה ליד מיטתה שני ספרים בלבד, התנ"ך והביוגרפיה של גולדה מאיר. "זו מיטה מוזרה מאוד לישון בה", הוא מעיר. גורדון למד משנת 1984 עד 1988, לתואר ראשון בבית הספר לאומנות של גלאזגו, ובתקופה זו עסק בעיקר במיצגים. בשנת 1990 הוא סיים את התואר השני באומנות, בבית הספר ע"ש סלייד לאומנויות בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. בלימודי תואר זה הוא עבר להתמקד בצילום.בשנת 2006 הוא חבר ללהקת האלקטרו פופ Chicks on Speed, יחד הם נתנו סדרה של הופעות שבסיומה אף הוציאו ביחד סינגל.כמו רבים מאמני שנות ה-90, הוא מרבה בנסיעות והתגורר בערים רבות בהן גלאזגו, לונדון, ניו יורק ועתה ברלין. “יש משהו מאתגר ומושך בלהיות כל הזמן בטיסות”, הוא מספר. על זכיותיו בפרסים הוא מגיב לאוצר תערוכתו במוזיאון תל אביב, עמי ברק: “מישהו אמר שמכרתי את נשמתי לשטן" – פרסים אמנותיים באופן רצוף משנת 1996 עד 2000, “אולי באמת מכרתי את נשמתי לשטן. אבל תודה לאל, אני לא מצליח להיזכר בכך!”. עד לשנת 2008 – הוא גם שימש כמבקר המסעדות של מגזין פלייבוי הצרפתי.
כיום הוא מתגורר בברלין עם בת זוגו הישראלית, זמרת הסופרן רותי רוזנפלד, בתה של המלחינה נורית הירש. לזוג בת בשם לילי. לגורדון בן נוסף מנישואים קודמים. מבקרי אומנות מגדירים אותו כמעין פרא סקוטי - אמן בינלאומי ענק וילד רע מבחירה. מרדן שחרט בקעקועים על גופו חלק מהאני מאמין שלו .
דאגלס גורדון, הציג תערוכות מקיפות במוסדות האמנות הגדולים בעולם וזכה בפרסים יוקרתיים, הוא מיוצג על ידי הגלריות היוקרתיות גגוזיאן (Gagosian Gallery) בניו יורק ואיבון למבר ( Yvon Lambert ) בפאריס, ומחירי עבודותיו מאמירים למאות אלפי דולרים. זה יותר מ-15 שנים הוא מנהל רומן מורכב עם ישראל, שראשיתו ב-1996 בהצגה בתערוכה בירושלים. בשנת 1998 הציג תערוכת יחיד ראשונה בארץ בגלריה דביר התל אביבית מאז הוא הופיע שם במספר תערוכות וממשיך לשתף פעולה עם הגלריה.
מיצירותיו.
גורדון מדגיש בעבודותיו את המאבק בין טוב לרע, ספרו של רוברט לואיס סטיבנסון, המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד משמש השראה לרבות מיצירותיו. הוא משתמש גם ברעיונות מספרו של גיימס הוג, "זיכרונותיו הכמוסים של חוטא ישר” שאף הקדים את יצירתו של סטיבנסון ושימש לה מקור השראה. גורדון מביא לפני הצופה מקרי קיצון רפואיים, אנקדוטות וקטעי ארכיון יוצאי דופן. באמצעות טכניקות וידאו ארט ועל ידי הצבתם בסביבה מבודדת, ונקייה. "פסיכו 24" ביצירה זו גורדון מתבסס על סרט של אלפרד היצ'קוק, בשם זה. בעבודתו הוא השתמש בטכניקת extreme slo-mo שבה קצב מעבר התמונות אטי פי עשרה ויותר מזה של המקור. זאת, כדי שהצופה יחוש ש"משהו נוסף מסתתר שם". שמשהו שאי-אפשר לראות במהירות הרגילה של הסרט. כפי שאמר גורדון עצמו, "זה כאילו שההילוך האטי עצמו חושף את התת-מודע של הסרט". משך הסרט בעיבודו של גורדון הוא 24 שעות ומכאן שמו."זידאן, דיוקן של המאה ה-21" - עבודה משותפת של גורדון עם האמן הצרפתי פיליפ פארנו. הסרט עוקב, באמצעות 18 מצלמות מסונכרנות, אחר כוכב הכדורגל זינדין זידאן במהלך משחק של קבוצתו באותה תקופה, ריאל מדריד, ומספק – באופן פרדוקסלי – היכרות אינטימית עם הריחוק וקור הרוח שהיו לתו ההיכר של הכדורגלן הטוב בעולם."364.K" - על שני מסכי וידאו גורדון עוקב אחר שני מוזיקאים ישראלים ממוצא פולני, אברי לויתן ורועי שילוח, במסעם ברכבת מברלין לוורשה. בסיומו של המסע וכגולת הכותרת שלו, הם מנגנים את הסימפוניה של מוצארט לכינור ולויולה, שעל שמה נקראת יצירתו."שחק מת" - (Play Dead) על שני מסכי וידאו גדולים ומוניטור קטן, נראית פילת קרקס, שאומנה לשחק מול המצלמה, משוטטת בגלריית גגוזיאן. הפילה מוקרנת בזוויות לא שגרתיות על גבי שני המסכים ואילו על המוניטור היא מוקרנת בתקריב. נוצרת קרבה שמקורה בסיטואציה הקיצונית שבה מצויה החיה העצומה. מלאכותיות הסצנה אינה גורעת מן הרגשות שהיא מעוררת, מהתחושות הקיצוניות שהיא מעלה."טקסט של 30 שניות" - טקסט לבן מופיע על קיר שחור, ונורה המופעלת באמצעות קוצב זמן מאירה אותו במשך 30 שניות, כך שאפשר לקרוא קטעים מהטקסט אך לא את כולו. בעבודה זו מתואר ניסוי שביצע רופא צרפתי בתחילת המאה ה-20 ובו ניסה לתקשר עם ראשו של פושע שהוצא להורג מיד לאחר שנערף בגיליוטינה. במשך 25-30 דקות, המשיך הראש הכרות להגיב במצמוץ על הקריאה בשמו."הנרי המורד" - בכיכובו של השחקן הנרי הופר שנראה כשהוא מקשקש בטושים אדומים על גופו העירום וכמו פוצע את עצמו ואז כמו ניצת מבפנים ועולה באש. העבודה מציעה התבוננות בגוף כמרחב של השלכה, ומעידה על משיכתו של דאגלס גורדון לקעקועים, שבהם כיסה את גופו שלו". "קצה הציוויליזציה" - מיצב וידאו של שלוש הקרנות, בליווי קול, המתאר פסנתר כנף נשרף ומתכלה בנופי קאמבריה, על הגבול בין אנגליה לסקוטלנד. פסנתר הכנף, כסמל התרבות המערבית. בנקודת הנוף, שבעבר סימנה את קצה האימפריה הרומית - גבול העולם התרבותי.
תערוכות.
סרטים.
2006 - "זידאן: פורטרט של המאה העשרים ואחת", פסטיבל קאן.
2010 - "K364", פסטיבל הסרטים של ונציה.
2012 - "הנרי המורד", Art Basel’s Art Unlimited.
לוף ענק
לוף ענק (שם מדעי: "Amorphophallus titanum"), הידוע בכינויו פרח הגווייה, הוא צמח בעל פרחים הגדל באי סומטרה (אינדונזיה) על קרקעית יערות הגשם הנמוכים ונחשב לפרח נדיר ובסכנת הכחדה.
תכונות.
שמו והקשר לדרך התרבותו.
הכינוי "פרח הגווייה" ניתן לו עקב ריח הבשר הרקוב והצחנה שהוא מדיף, כדי למשוך חרקים למטרות האבקה. ריחו מושך אליו חיפושיות וזבובים.
גודלו.
הפרח מגיע לגובה ממוצע של 1.8 מטר ולהיקף ממוצע של מטר אחד. הוא פורח פעם בכמה שנים, לפרק זמן של 48 שעות בלבד.
עלי הכותרת שלו דמויי מטרייה. לאחר שהפרח נובל, עלה בודד המגיע לגודל של עץ קטן עולה מתוך פקעת הצמח. גובה העלה יכול להגיע לגובה שלושה מטרים והוא מתחלף מדי שנה.
הבחנה בין הלוף הענק לרפלסיה גדולה.
יש להבחין בינו לבין רפלסיה גדולה ("חבצלת הגופה"), שהוא צמח טפיל הגדל ביערות טרופיים וניחן בריח מצחין אף הוא. על אף שהלוף הענק הוא בעל איבר פריחה גדול יותר, נחשבת הרפלסיה הגדולה לפרח הגדול בעולם, מכיוון שמבחינה טכנית הלוף הענק בנוי מצבר של פרחים.
שימור הפרח בגנים בוטניים.