לקראת חגיגות יום הולדתו השישים של הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג בשנת 1771, הקיסר הוציא צו קיסרי רשמי לפיו לאורך כל שנת 1770 לא יאספו מיסים מן האזרחים. מהלך זה, כמו גם ההתקרבות של החצר הקיסרית בתקופתו עם התרבות הסינית חיזקה את תדמיתו ואת התדמית של המוסד הקיסרי בעיני העם. רבים ממבני האדריכלות הגדולים שהורה על בנייתם למען הפיאור של שושלת צ'ינג חיזקו את מעמדו בראיית העם מכיוון שהצליחו לסמל את היוקרה והעושר האדיר של השושלת. המערכה השנייה בגִּ'ין-צְ'װַאן שינתה לגמרי את המצב הפוליטי והכלכלי בתוך שושלת צ'ינג. המערכה הזאת, כמו גם המערכה בבורמה, פגו קשות באוצר הלאומי של המדינה והחל משטר צבאי על רבים מהמיעוטים במטרה למנוע כל מרד נוסף מלהתעורר. החלה עלייה חדה במיסים ברחבי האימפריה ועל כן החלו להתארגן קבוצות סודיות שהתנגדו לממשל שושלת צ'ינג. בשנת 1774 הדבר גרר אחריו את מרד הלוטוס הלבן בשאנדונג שנועד במטרה להדיח את המנצ'ורים שהיו "זרים" מן השלטון על סין ולהסדיר מחדש את ממשל בני ההאן. הצבא הירוק לבסוף הכניע את מורדים אלו אך המרד סימן את ההתנגדות הרבה שעדיין חלק רחב מן האוכלוסייה רחשה לשלטון שושלת צ'ינג המנצ'ורית.
מדיניות החוץ.
מסחר עם אירופאים.
במהלך שלטון אביו של הקיסר צ'יינלונג, נקבעה העיר גואנגג'ואו, אשר הייתה מקורבת לנקודת הסחר עם האימפריה הפורטוגזית במקאו, להיות למרכז המסחר ייבוא ויצוא עם מעצמות אירופאיות. מערכת קנטון (שמה האירופאי של העיר) הנוקשה אסרה על מסחר דרך כל עיר נמל אחרת ברחבי סין מלבד בנמל העיר. בשנת 1777 אסר הקיסר על המשך הייבוא של כותנה דרך הנמל. סיום המסחר בכותנה, שהייתה המוצר המרכזי האחרון איתו הסכימו הסינים לייבא, פגע קשות במסחר עם האימפריה הבריטית, שעקב מלחמת שבע השנים ומלחמת העצמאות של ארצות הברית נזקקה רבות למסחר עם סין. שבע שנים מאוחר יותר הגיעה הספינה הראשונה לייבא סחורות לסין דרך קנטון מטעם ארצות הברית, מה שהחל את יחסי ארצות הברית–סין.
משלחת מקרטני.
בשנת 1793 האימפריה הבריטית נזקקה קשות למקור הכנסה חדש דרך מסחר לאחר סדרת מאבקים ממושכים שעלו רבות לאוצר הלאומי. הממשל הסיני קבע כי לפי מערכת קנטון סחורות יוצאו מסין ובתמורה ישולמו במטילי כסף אך לא יהיו סחורות שייובאו לסין. בראש סדר העדיפויות של הסחורות עמד התה, שהיווה חלק מרכזי בכלכלה הבריטית והובא בעיקר מסין. במטרה לפתוח את המסחר הסיני לייבוא מהאימפריה הבריטית, נשלחה בשנת 1793 משלחת דיפלומטית רשמית בראשותו של ג'ורג' מקרטני מטעם הממשלה הבריטית. המטרות המרכזיות של המשלחת היו לקבוע קונסוליה בריטית רשמית בשושלת צ'ינג, להביא לסיום מערכת קנטון ובהשראת פורטוגל גם לקנות שטח קטן לחופי ים סין הדרומי ודרכו לייבא את רוב הסחורות, שטח אשר יינתן לשליטתה של חברת הודו המזרחית הבריטית. במיוחד למשלחת הדיפלומטית ניתנה הרשות לנחות בטיינג'ין, דרכה נעו לבייג'ינג ומשם לארמון הקיץ הקיסרי, מקום מושבו של צְ'ייֵנְלוֹנְג. המשלחת הציגה בפני הקיסר את פלאי הטכנולוגיה האירופאית אך הקיסר סירב לכל דרישות הבריטים ונימק את החלטתו במכתב ששלח דרך מקרטני אל ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת:
שנתיים לאחר מכן, בשנת 1795 הגיעה משלחת דומה מטעם איי הודו המזרחיים ההולנדיים, חלק מן האימפריה ההולנדית. ראש המשלחת ההולנדית קיבל את הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג כגדול יותר מהריבון שלו, וילם החמישי, נסיך אורנז' וביצע קאוטאו, סגידה רשמית לקיסר הסיני. ג'ורג' מקרטני, ראש המשלחת הבריטית סירב לבצע קאוטאו מלא בפני צְ'ייֵנְלוֹנְג, ועל כן האירוע הוביל את הקיסר לצחוק ולהתבדח על ההכרה של ההולנדים במעמדו הבינלאומי. הבריטים עדיין היו חייבים מקור הכנסה נוסף ועל כן פנו לשוק השחור. עוד משנות ה-90 של המאה ה-18 החלה חברת הודו המזרחית הבריטית להעביר אופיום אל תוך שושלת צ'ינג דרך השוק השחור. הדבר הפך למהלך מרכזי שהוביל למאבק סיני-בריטי אשר בסופו של דבר נגמר במלחמת האופיום הראשונה אשר פרצה בשנת 1839.
שנים אחרונות בשלטון.
יעוצו של השן.
בשנת 1776, עקב חשד ממושך ביועצים המוקפים מסביבו, החליט הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג למנות יועץ חדש שיהיה לו לאיש סודו, השן, המשנה לקיסר סין כפי שהוא נודע בהמשך, היה מהמקורבים ביותר לקיסר המזדקן אך בנוסף לכך הוא ביצע סדרת הונאות ללא סוף בחצר הקיסרית ומאחורי הגב הפך עצמו לאחד האנשים העשירים ביותר בעולם. השן הצליח לשמור על פרשיות השחיתות מתחת לשולחן ומתחת לסדר היום ובכך שמר על הביטחון שרחש לו הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג. במותו הרוויח השן כמעט מיליארד וחצי מטבעות כסף וניתן לו המוניטין של הפקיד המושחת ביותר בכל ההיסטוריה של סין. עם היחלשותו המנטלית, צְ'ייֵנְלוֹנְג הביע פחות ופחות עניין בממשל ואף העלים עין להונאות שהתרחשו בתוך החצר הקיסרית.
אירועים בתוך המשפחה.
בשנת 1777, אמו של צְ'ייֵנְלוֹנְג, הקיסר האלמנה, נפטרה בזקנתה. אבל כבד פקד את הקיסר, אשר שינה את אורח חייו היומיומי; החל לאכול אך ורק צמחוני והשתקן זמן מה ביורט מונגולי שם התבודד. בצו קיסרי האוכלוסייה הכללית הוכרחה ללבוש בגדי אבל למשך מאה ימים כדי להזדהות עם הקיסר. בשנת 1791 קרה מקרה דומה לזה שהיה כאשר צְ'ייֵנְלוֹנְג היה ילד ביחד עם סבו. נכדו של צְ'ייֵנְלוֹנְג, הנסיך מִיננִינְג (בנו הבכור של יורשו ובכור בניו של צְ'ייֵנְלוֹנְג; יוּנְגיֵן), יצא למסע ציד עם סבו הקיסר והפגין יכולות מצוינות בשימושו בחץ וקשת לציד אייל. הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג בירך את נכדו על יכולותיו.
פרישה ומוות.
ירידה מהכס.
עם חגיגות שישים שנותיו של הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג, העריך האחרון כי הוא מזדקן ולמען מסורת כיבוד האבות בה דגל הוא לא היה מעוניין לשלוט זמן רב יותר מסבו, אותו החשיב כקיסר רם מעלה יתרה עליו. לכן, כבר בשנת 1771, הורה הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג על הקמת ארמון אריכות הימים השלווים (מאוחר יותר נודע בתור חצר צְ'ייֵנְלוֹנְג), ארמון אשר תוכנן להיות לביתו לאחר שירד מן מעמד הקיסר. עם הזדקנותו הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג ויתר בפועל על האבסולוטיזם הפוליטי בו אחז, בעוד רוב המנהל בפועל עבר ליועצים בחצר הקיסרית, צְ'ייֵנְלוֹנְג נותר לנהל טקסים רשמיים ורוב סדר יומו כלל עיסוק ממושך בענייני תרבות ופחות פחות התערבות בממשל המדינה. בשנת 1796 מילא צְ'ייֵנְלוֹנְג את שבועתו לא לשלוט זמן רב יותר מסבו קָאנְגשִׂי, אותו העריך בתור גדול הקיסרים הסינים של שושלת צ'ינג ועל כן ירד מן הכס. שני בניו שהיו יורשיו המיועדים עקב היותם הבכורים נפטרו במהלך תקופת שלטונו ועל כן הכתר עבר אל הבכור בבניו ששרדו, יוּנְגיֵן, אשר עם ירושת הכתר ניתן לו התואר גְּ'יַהצִ'ינְג, קיסר סין.
פטירה.
אף על פי שהעביר מבחינה רשמית את הכתר לבנו, צְ'ייֵנְלוֹנְג המשיך לנהל את המדינה מאחורי הקלעים גם לאחר פרישתו. הקיסר היורד צְ'ייֵנְלוֹנְג נותר בגמלאות למשך שלוש שנים עד אשר נפטר בנסיבות טבעיות ב-7 בפברואר 1799, בן 87 במותו והיה הקיסר המבוגר ביותר בהיסטוריה של סין. בעוד העולם המערבי החל במהפכה התעשייתית האדירה, שושלת צ'ינג נותרה מוחזקת בדוקטרינות מסורתיות וסירבה להביא לפיתוח נרחב.
מורשת.
אף על פי שרבים לא הבינו זאת באותה העת, ימי תור הזהב של שושלת צ'ינג הגיעו לסופם. כוח הצי הסיני נחלש קשות ופיראטים ניהלו עסקים רווחיים לאורך החוף הרחב, שחיתות שלטונית הפכה עניין שכיח בתוך הממשל ועם העברת האופיום דרך השוק השחור החלה ההתערבות האירופאית בתוך סין, אשר תתפתח בהמשך לכדי תקופת מאה שנות ההשפלה. מדיניות הצנזורה שהנהיג הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג הניבה פירות בסופו של דבר והביאה להתפתחות של רגש לאומי מאוחד. לאחר עשר המערכות הגדולות, כפי שנקראו בפיו של הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג, סין הגיעה לשיא ההתפתחות הטריטוריאלית שלה אי פעם. לאורך תקופת שלטונו בת 60 השנים, אוכלוסיית שושלת צ'ינג הוכפלה ובסוף שלטונו מנתה לערך 37 אחוזים מאוכלוסיית כלל העולם. הכלכלה גם כן פרחה והחלה להיחלש רק לקראת סוף שלטונו של צְ'ייֵנְלוֹנְג, עקב המלחמות הרבות והשחיתות השלטונית הרבה.
מיכאל השני, קיסר האימפריה הביזנטית
מיכאל השני, (ביוונית: Μιχαήλ Β', Τραυλός; המגמגם). (770–829) היה קיסר ביזנטיון ושליטה בין השנים 820 עד 829 ומייסדה של השושלת האמורית.
מיכאל נולד באמוריון (Amorium) שבפריגיה באסיה הקטנה למשפחה ענייה והצטרף לצבא הביזנטיני כחייל פשוט. הצטיינותו העלתה אותו למשרת מפקד משמר הארמון. מיכאל סייע ללאון החמישי לעלות לכס הקיסר בשנת 813, אך בדצמבר שנת 820, כאשר נתגלה קשר לרצח הקיסר, נאשם מיכאל במעורבות בקשר, נאסר ונדון למוות. לפני שהוצא גזר דינו לפועל, רצחו חלק משותפיו לקשר את לאון החמישי בכנסיית איה סופיה ומיכאל הוכתר על-ידם לקיסר.
במהלך תקופת שלטונו בין השנים 4–822 לחם מיכאל באחיו הגנרל תומאס, שתבע את השלטון לעצמו. במחלוקת בין האיקונוקלסטים לשמרנים, שביקשו לשמר אלמנטים של עבודת האלילים בנצרות, נטה מיכאל לעמדת האיקונוקלסטים, אך נזהר מלהכריע בסוגיה. בתקופת שלטונו איבדה האימפריה הביזנטית את כרתים לערבים, שהחלו גם במתקפה על סיציליה.
אתינגאנים
אתינגאנים (ביוונית: Ἀθίγγανοι) היו כת בנצרות שפעלה בקיסרות הביזנטית ואימצה כמה ממנהגי היהדות.
לפי המקורות העתיקים האתינגאנים היו כת נוצרית של מתייהדים שאימצו כמה ממנהגי היהדות, הם קיימו את "חוקי משה" ושמרו את יום השבת אולם מנגד הם לא נהגו למול את בניהם והעדיפו במקום לקיים את טקס הטבילה. ההשפעה היהודית מיוחסת לקהילה היהודית שחיה בקרבתם ואף נאמר שלכל משפחה אתינגאנית היה יהודי שתפקידו היה להיות מדריכם בענייני הדת היהודית.