הנדסת אקלים תייצג מאמץ גדול ומכוון לשינוי האקלים. זה היה שונה מפעילויות כגון שריפת דלקים מאובנים, שכן אלה משנים את האקלים מבלי משים. שינויים אקלים מכוונים נתפסים לעיתים קרובות באופן שונה מבחינה מוסרית. הוא מעורר שאלות האם לבני אדם יש את הזכות לשנות את האקלים בכוונה, ובאילו תנאים. לדוגמה, ייתכן שיש הבחנה אתית בין הנדסת אקלים כדי למזער את ההתחממות הגלובלית לבין כך לייעל את האקלים. יתר על כן, טיעונים אתיים מתמודדים לעיתים קרובות עם שיקולים גדולים יותר של תפיסת העולם, כולל התחייבויות אינדיבידואליות וחברתיות-דתיות. זה עשוי לרמוז שדיונים בהנדסת אקלים צריכים לשקף כיצד המחויבות הדתית עשויות להשפיע על השיח. עבור אנשים רבים, אמונות דתיות הן מרכזיות בהגדרת תפקיד בני האדם בעולם הרחב. כמה קהילות דתיות עשויות לטעון שלבני אדם אין אחריות בניהול האקלים, במקום לראות במערכות עולמיות כאלה נחלתו הבלעדית של בורא. לעומת זאת, קהילות דתיות אחרות עשויות לראות בתפקיד האנושי תפקיד של "אחזקות" או ניהול מיטיב של העולם. שאלת האתיקה מתייחסת גם לסוגיות של קבלת החלטות מדיניות. לדוגמה, בחירת טמפרטורת יעד מוסכמת בעולם היא בעיה משמעותית בכל משטר ממשל הנדסי אקלים, שכן מדינות או קבוצות אינטרסים שונות עשויות לחפש טמפרטורות גלובליות שונות.
אחד ההיבטים הפחות ממוקדים של הנדסת אקלים הוא התפקיד שהיא יכולה למלא באי-שוויון עולמי (צדק סביבתי). הפליטות מתרכזות במידה רבה בכמה חברות יחסית. בכך שהם לא מתייחסים לנושא או משנים שיטות כדי לפלוט פחות, הם מקבלים תועלת ישירה מהנזק שהם גורמים לאקלים. באופן דומה, למדינות עשירות יותר יש פליטות גדולות בהרבה ממקביליהן העניים יותר. עם זאת, מדינות עניות יותר לא יוכלו לשלם את העמלות היקרות עבור ההתאמה וההקלה הנדרשות כדי להתמודד עם אתגרי שינויי האקלים. במילים פשוטות, למדינות עשירות יש יותר מה לתת ולמדינות עניות יש יותר מה להפסיד. להנדסת אקלים יש פוטנציאל לטפל באי-שוויון על ידי הטלת הנטל על מי שמרוויח מהפליטות ולא לחלוק את הנטל עם מי שיש לו מעט אחריות ואשר נידון לסבול הכי הרבה.
ממשל.
הנדסת אקלים פותחת סוגיות פוליטיות וכלכליות שונות. סוגיות הממשל המאפיינות הסרת פחמן דו-חמצני בהשוואה להנדסה סולארית נבדלות במידה רבה. כתוצאה ממאפיינים שונים אלה, בעיית הממשל המרכזית להסרת פחמן דו-חמצני (כמו בהפחתת פליטות) היא לוודא שהשחקנים עושים מספיק ממנה (מה שנקרא "בעיית הרוכב החופשי"), ואילו סוגיית הממשל המרכזית בנושא הנדסה סולארית. מוודא ששחקנים לא עושים זאת מוקדם מדי או יותר מדי (נקראת לפעמים בעיית "נהג חינם").
הממשל הפנימי והבינלאומי משתנה בהתאם לשיטת הנדסת האקלים המוצעת. כיום חסרה מסגרת מוסכמת אוניברסלית להסדרת הפעילות או מחקר הנדסי אקלים. חוקרים בבית הספר אוקספורד מרטין באוניברסיטת אוקספורד הציעו קבוצה של עקרונות התנדבותיים, שיכולים להנחות מחקר ושימוש בהנדסת אקלים. הגרסה הקצרה של 'עקרונות אוקספורד' היא:
עקרונות אלה אושרו על ידי בית הנבחרים של המועצה לבחירת המדע והטכנולוגיה של בריטניה בנושא "תקנת הנדסת גאוגרפיה", והופנו אליהם על ידי מחברים הדנים בנושא הממשל.
הועידה הוועידה הבינלאומית לאסילומאר בנושא טכנולוגיות התערבות אקלים לזיהוי ופיתוח קווים מנחים להפחתת סיכונים לניסויים בהתערבות אקלים.
הצדדים לאמנה על מגוון ביולוגי קיבלו שלוש החלטות על מה שהם מכנים "הנדסה גיאו הנדסית הקשורה לאקלים". שבשנת 2010 קרא למדינות להימנע מ"פעולות הנדסה גיאו-הנדסיות הקשורות לאקלים שעשויות להשפיע על המגוון הביולוגי "עד שיוסדרו אלה, הן מוצדקות מבחינה מדעית, ושקלו סיכונים. כמה ממבקרי הנדסת האקלים מכנים זאת "מורטוריום בפועל", אך מזכירות האמנה לגיוון ביולוגי קוראת לזה "מסגרת נורמטיבית לא מחייבת". וחוקרי משפט רבים דוחים אפיון זה. ההחלטה מ-2016 קראה כי "יש צורך במחקר טרנס-דיסציפלינרי יותר ושיתוף ידע בין מוסדות מתאימים על מנת להבין טוב יותר את ההשפעות".
דעת הציבור.
מחקר גדול משנת 2018 חקר תפיסות ציבוריות של שש שיטות הנדסי אקלים, עם סקר מקוון בארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה וניו זילנד. הממצאים הושוו גם מול סקר דומה לשנת 2012 באוסטרליה ובניו זילנד. המודעות הציבורית להנדסת אקלים הייתה נמוכה כאשר פחות מחמישית מהנשאלים דיווחו על ידע קודם. התפיסות של שש שיטות הנדסת האקלים היו שליליות במידה רבה וקשורות לעיתים קרובות לתכונות כמו 'מסוכן', 'מלאכותי' ו'אפקט לא ידוע'. שיטות הסרת פחמן דו-חמצני העדיפו על פני הנדסה גאוגרפית סולארית. תפיסות הציבור היו יציבות להפליא עם הבדלים קלים בלבד בין המדינות השונות בסקרים של 2018 ו-2012.
במחקר של קבוצת מיקוד לשנת 2017 שנערך על ידי המכון השיתופי למחקר במדעי הסביבה (CIRES) בארצות הברית, יפן, ניו זילנד ושוודיה, נשאלו המשתתפים לגבי אפשרויות הרחקת פחמן, הצעות השתקפות כגון מראות חלל או הבהרה של עננים, וניתן היה לסכם את תגובות רובם כדלקמן:
המנחים הציפו אז את הרעיון של "מקרה חירום אקלים " עתידי כגון שינוי סביבתי מהיר. המשתתפים חשו כי הפחתה והתאמה לשינויי אקלים הן אופציות מועדפות ביותר במצב כזה, והנדסת אקלים נתפסה כמוצא אחרון. כמה קיצוניים הציעו כי ישנן פעולות ממשלתיות חשאיות ליישום הנדסה גאוגרפית בהיקף נרחב, המשפיעות על מזג האוויר לייצור חורף, או קירור, או שריפות גדולות, או השפעות מזיקות אחרות. אין כל הוכחה לבסס טענות לא שגרתיות אלה.
הערכות של הנדסת אקלים.
רוב מה שידוע על הטכניקות המוצעות מבוסס על ניסויי מעבדה, תצפיות על תופעות טבע וטכניקות דוגמנות ממוחשבות. חלק מהשיטות המוצעות להנדסת אקלים משתמשות בשיטות בעלות אנלוגים לתופעות טבע כגון אירוסולים גופרית סטרטוספריים וגרעיני עיבוי עננים. ככזה, מחקרים אודות יעילותן של שיטות אלה יכולים להסתמך על מידע שכבר זמין ממחקרים אחרים, כגון זה בעקבות התפרצות הר פינטובו בשנת 1991. עם זאת, הערכה השוואתית של היתרונות היחסיים של כל טכנולוגיה היא מסובכת, במיוחד בהתחשב באי ודאות הדוגמנות והשלב המוקדם של הפיתוח ההנדסי של שיטות הנדסי אקלים מוצעות רבות.
כמה ארגונים חקרו הנדסת אקלים במטרה להעריך את הפוטנציאל שלה, כולל הקונגרס האמריקאי, האקדמיה הלאומית למדעים, הנדסה ורפואה של ארצות הברית, החברה המלכותית, הפרלמנט הבריטי, מכון מהנדסי המכונות, והפאנל הבין -ממשלתי בנושא שינויי אקלים. דו"ח IMechE בחן תת-קבוצה קטנה של שיטות מוצעות (לכידת אוויר, האלבדו עירוני CO אצות מבוססתCO&lt;/br&gt; CO טכניקות לכידה), ומסקנותיה העיקריות היו כי יש לחקור ולנסות את הנדסת האקלים בקנה מידה קטן לצד פירוק רחב יותר של הכלכלה.
סקירת החברה המלכותית בחנה מגוון רחב של שיטות הנדסי אקלים מוצעות והעריכה אותן מבחינת יעילות, סבירות, עמידות ובטיחות (הקצאת אומדנים איכותיים בכל הערכה). דו"ח ההמלצות המרכזיות היה כי "הצדדים ל-UNFCCC צריכים לעשות מאמצים מוגברים יותר למתן ולהתאים את עצמם לשינויי האקלים, ובפרט להסכים להפחתת הפליטות העולמית", וכי "[שום דבר] שאינו ידוע כעת על אפשרויות הנדסת גאוגרפיה נותן כל סיבה להפחית. המאמצים הללו". עם זאת, הדו"ח גם המליץ כי יש לבצע "מחקר ופיתוח של אפשרויות הנדסת אקלים כדי לבדוק האם ניתן להציע שיטות בסיכון נמוך אם יהיה צורך להפחית את קצב ההתחממות במאה זו".
במחקר סקירה שנערך בשנת 2009, העריכו לנטון ווהן מגוון של טכניקות הנדסי אקלים מוצעות. על מנת לאפשר השוואה בין טכניקות שונות, הם השתמשו בהערכה משותפת לכל טכניקה המבוססת על השפעתה על כפייה קרינה נטו. ככזה, הסקירה בחנה את הסבירות המדעית של השיטות המוצעות ולא את השיקולים המעשיים כגון כדאיות הנדסית או עלות כלכלית. לנטון ווהן מצאו כי "לכידת ואחסון [אוויר] מציגים את הפוטנציאל הגדול ביותר, בשילוב ייעור, ייעור חורש והפקת ביו-חרוכה", וציין כי "הצעות אחרות שזכו לתשומת לב תקשורתית ניכרת, בפרט," צינורות האוקיינוס "מופיעות. להיות לא יעיל". הם הגיעו למסקנה כי "הנדסת גיאו-הנדסה [אקלים] נחשבת בצורה הטובה ביותר כהשלמה פוטנציאלית להפחתת פליטות CO, ולא כחלופה לה".
באוקטובר 2011, פאנל מרכז המדיניות הדו -מפלגתי פרסם דו"ח הקורא לחקור ולבדוק באופן מיידי במקרה ש"מערכת האקלים מגיעה ל'נקודת מפנה 'ונדרשת פעולות תיקון מהירות".