ב-7 בדצמבר 2016 הגישה פרקליטות מחוז תל אביב נגד וסרמן כתב אישום, שבו הוא מואשם בלקיחת שוחד, סחיטה באיומים שהביאה לידי מעשה, מרמה והפרת אמונים, פגיעה בפרטיות, שיבוש מהלכי משפט והטרדת עד. בעקבות הגשת כתב האישום התפטר וסרמן מתפקידו כמזכ"ל הסתדרות המורים. ב-3 באוקטובר 2017 הורשע לפי הודאתו בעבירות של מרמה והפרת אמונים, שיבוש מהלכי משפט, פגיעה בפרטיות והטרדת עד.. ב-19 באוקטובר נגזרו עליו 4 חודשי מאסר בפועל.
הרבי ר' העשיל
סוכנות החקירות הפדרלית (מקסיקו)
סוכנות החקירות הפדרלית של הפרקליטות המקסיקנית (בספרדית: Agencia Federal de Investigación, ובקיצור: AFI) היא סוכנות אכיפת חוק לשעבר במקסיקו שנאבקה בשחיתות ובפשע המאורגן במדינה. משאבים רבים הופנו גם למאבק בסחר בסמים ובקרטלי הסמים השולטים במחוזות שלמים במדינה.
הסוכנות הוקמה על ידי הנשיא ויסנטה פוקס ב-1 בנובמבר 2001 במטרה להילחם בנגע הסמים במדינה, והוקמה למעשה על בסיס המשטרה המשפטית הפדרלית ועל פי המודל של ה-FBI האמריקני. סוכני הארגון נהגו לעטות מסכות על פניהם על מנת להקשות את זיהויים בידי קרטלי הסמים. על ביטחון התחבורה ועל פטרולים מיוחדים הייתה מופקדת המשטרה הפדרלית המקסיקנית ולא סוכנות החקירות הפדרלית.
היסטוריה.
סוכנות החקירות הפדרלית היא יורשת המשטרה המשפטית הפדרלית (ספרדית: PJF, Policia Judicial Federal) - כוח משטרה פדרלי שהיה בעצם סוכנות שביצעה את צווי התובע הכללי המקסיקני. ב-1990 הארגון פעל כמשרד תיאום במאבק נגד הסחר בסמים. ב-2002 הסוכנות פורקה והוחלפה על ידי סוכנות החקירות הפדרלית, בשל בעיות שחיתות.
ב-2009 הארגון פורק ואת מקומו כזרוע חקירות עיקרית של משרד התובע הכללי המקסיקני נטלה המשטרה הפדרלית המיניסטריאלית.
שחיתות.
מזכיר ביטחון הציבור המקסיקני, חנארו גרסיה לונה, קיווה לערוך רפורמה מקיפה בזרועות האכיפה הפדרליות במקסיקו, אך הוא נחל כישלון חרוץ בכך. רבים האמינו שסוכנים בכירים בסוכנות עבדו עבור קרטל סינלואה, ואף משרד התובע הכללי המקסיקני אישר זאת בדיווח שמסר בדצמבר 2005, עת הודה שאחד מכל חמישה פרקליטים נמצא תחת חקירה בחשד למעורבות פלילית, כאשר 1,500 מתוך 7,000 סוכני סוכנות החקירות הפדרלית היו בחקירה בחשד למעורבות בפעילות פלילית ענפה. 457 מהם הועמדו לדין.
בנובמבר 2008, נעצר רודולפו דה לה חוארדיה גרסיה, הבכיר השני בחשיבותו בסוכנות בשנים 2003–2005, בעקבות חקירה שהעלתה שהוא מסר מידע חסוי לקרטל סינלואה תמורת תשלומים חודשיים.
פירוק הארגון.
ב-29 במאי 2009 הוחלט על פירוק סוכנות החקירות הפדרלית. החלטה שיושמה במלואה עם הקמת "משרד משטרת החקירות" (Policía Ministerial Investigadora) ששינה את שמו תוך זמן קצר למשטרה הפדרלית המיניסטריאלית (Policía Federal Ministerial) בפיקודו של ניקאנדרה קסטרו אסקרפולי.
ירמיה קאליש
התובע הכללי של רוסיה
התובע הכללי של רוסיה (ברוסית: Генеральный Прокурор России) הוא ראש מערכת המשפט ברוסיה והאחראי על אכיפת החוק במדינה מטעם ממשלת רוסיה. התובע עומד בראש הפרקליטות הכללית, הלא היא התביעה הכללית (Генеральная прокуратура Российской Федерации).
משרת התובע הכללי הרוסי נוסדה באפריל 1991 כיורש למשרת התובע הכללי של ברית המועצות. משרת התובע הכללי הסובייטי יונקת את שורשיה ממשרת הגנרל פרוקורור של רוסיה, שנוסדה ב-12 בינואר 1722, כאשר הגנרל פרוקורור היה ראש הסנאט הרוסי וכיהן במקביל גם כשר המשפטים והיה אחראי לפיקוח על מערכת המשפט הרוסית עד שנת 1917.
התובע הכללי של רוסיה ניצב במקום השביעי בסדר הירושה לנשיאות רוסיה, ולפיכך נודעת לתפקיד חשיבות רבה.
מטרות.
משרד התובע הכללי הרוסי אחראי על:
קארלו רוסי
קארלו רוסי (ברוסית: Карл Иванович Росси; 29 בדצמבר 1775 - 18 באפריל 1849) היה אדריכל רוסי ממוצא איטלקי, ונמנה עם האדריכלים הבולטים ברוסיה של המחצית הראשונה של המאה ה-19.
רוסי נולד ב-29 בדצמבר 1775 בנאפולי, ובתחילת שנות ה-80 של המאה ה-18 עבר עם משפחתו לסנקט פטרבורג. הוריו היו רקדני בלט ידועים. בשנת 1795 הוא התחיל ללמוד אדריכלות, ובשנת 1796 החל לעבוד בבניית טירת מיכאילובסקי בסנקט פטרבורג. בשנת 1802 הוא נסע לאיטליה לצורך המשך לימודי אדריכלות. הוא למד במשך שנתיים. בשנת 1806 הוא קיבל תואר אדריכל, אך תחילה עבד במפעלי זכוכית וקרמיקה. בשנת 1808 הוא עבר למוסקבה, והיה אחראי על הקמת מספר מבנים חדשים שלא נשמרו עד היום. החל משנת 1815 הוא חזר לבירה וטיפל במספר פרויקטים גדולים. הוא היה האדריכל של מספר מתחמים שעיצבו את פניה של סנקט פטרבורג כבירת אימפריה גדולה, והיה בין מעצבי סגנון אדריכלי חדש - אמפיר רוסי. בשנת 1832 הוא נכנס לוויכוח עם מקורבי הקיסר וכתוצאה מכך נאלץ לצאת לגמלאות. נפטר ב-18 באפריל 1849 בסנקט פטרבורג.
בין המבנים שתכנן ושנשתמרו כיום:
השושלת האילח'אנית
השושלת האילחאנית (פרסית: سلسله ایلخانی, מונגולית: Ил Хан улс, סינית: 伊儿汗国/伊兒汗國) או האילח'אנאת היה שמה של המדינה המונגולית שהוקמה באיראן ובמדינות השכנות על ידי הולאגו חאן בשנת 1256. בשנת 1295 המיר האילח'אן ע'אזאן את דתו לאסלאם. בשנת 1335 חדלה המדינה האילח'אנית מלהתקיים והתפצלה לנסיכויות יריבות.
משמעות התואר אילח'אן.
פירוש התואר אילח'אן הוא החאן ב״ה״ הידיעה. כלומר, החאן הגדול בהתייחסותו כמושל המרחב האיראני. תואר זה אומץ על ידי הולאגו ויורשיו אחריו כדי לציין השייכות לחאן הגדול של מונגוליה. ע'אזאן אימץ לעצמו את התואר חאן במקום אילח'אן, אך גם מעשה זה לא סימל זניחה פורמלית של קשריו עם החאן הגדול.
תחילת הפלישות המונגוליות לאיראן.
כשעלאא א-דין מוחמד שליט ח'ווארזם הוציא להורג את שליחיו של ג'ינגיס חאן, הכריז הלה מלחמה על ארצו ועל שושלתו ב-1219. המונגולים הביסו אותו לגמרי בין 1219 ל-1221. הם כבשו את כל מרכזי האוכלוסייה וכל הערים הגדולות. בכיבוש של איראן ועיראק הצטיינו המצביאים המונגולים ג'בה וסבוטאי. לאחר מיגור השושלת הקודמת כל האזור ממערב לנהר אוקס נפל לפני משפחתו של הולאגו.
לחאן הראשון באיראן מונה הולאגו חאן, נכדו של ג'ינגיס חאן ואחיהם של מונגקה חאן וקובלאי חאן. מונגקה ציווה על הולאגו להשליט את שלטון המונגולים במזרח התיכון ולחזור למרכז האימפריה עם סיום משימתו. בעוד שהולגו עצמו נפטר בשנת 1265, הממלכה הא'ילחאנית הוסיפה להתקיים עוד כ-70 שנה. במהלך ימי שלטונה, שליטיה העדיפו שלא לנקוט במדיניות דתית מובהקת, ובתחילתה תושביה היוו ערב רב של בני דתות שונות. עם זאת, ככל שעבר הזמן גברו השפעות מוסלמיות בקרב תושבי האימפריה, עד שלבסוף השליט האילח'אני ה-7 ע'אזאן התאסלם, ואיתו מרביתם המוחלט של התושבים. ע'אזאן גירש את הבודהיסטים הנותרים מממלכתו וניתק כל קשר למורשתם של השליטים המונגולים שקדמו לו. לאחר 9 שנות שלטון מת ע'אזאן (1304), ומותו מסמל את תחילת ההתפרקות של הממלכה הא'לחאנית, אשר חדלה להתקיים במהלך שנת 1335 לאחר מותו של אחיינו. בעוד שסופה של הממלכה הא'ילחאנית ברור וידוע, גורלם של המונגולים שהתיישבו בממלכה אינו בהיר. ככל הנראה הם נטמעו בתושבי האזור המקוריים, והתנתקו ממקורם המונגולי.
אילח'אן
סוכנות החקירות הפדרלית (מכסיקו)
L'Origine du monde
מיראנדה קר
דבינה המערבית
מחנה אפרים
אפרים נבון
הרב אפרים (בן אהרן) נבון (ה'תל"ז, 1677 - כ"ו בניסן ה'תצ"ה, 1735; איסטנבול - ירושלים - איסטנבול) היה פוסק ודיין. נודע בעיקר בשל ספרו מחנה אפרים, הנסוב סביב משנה תורה לרמב"ם.
ביוגרפיה.
נבון נולד באיסטנבול למשפחת נבון, ומאוחר יותר, ככל הנראה בשנת ה'ת"ס או ה'תס"א, עלה לארץ ישראל, וגר בירושלים. לפי גרסאות מסוימות הוא עלה כבר לאחר נישואיו לבתו של יהודה אירגז, ויחד עם חמיו ומשפחתו עלה לארץ ישראל, ולפי אחרות הוא עלה בגפו, ונישא רק לאחר עלייתו לארץ.
בירושלים התקבל הרב נבון בכבוד ובהערצה, עד שרבי חיים שמואל דאנון כתב אודותיו: . במשך עשר השנים הראשונות לשהותו בעיר הוא למד תורה בהתבודדות וברציפות, ככל הנראה בישיבת "נוה שלום" שייסד רבי יצחק די מאיו הטורקי. בירושלים המצב היה קשה ליהודים, והם סבלו מהתנכלויות רבות מצד השלטון העות'מאני ששלט בארץ באותם ימים. לפי התיאורים השונים, הוטלו על היהודים מסים רבים, קנסות והתנכלויות נוספות. בעקבות כך יהודים רבים ברחו מהעיר, אך הרב נבון נשאר בעיר כמנהיג היהודי הכמעט יחידי בה.
לאחר פרק זמן, כאשר המצב הפך בלתי נסבל, הוא עזב את ירושלים בשליחות כשד"ר, וכאשר הגיע לאיסטנבול מצא חן בעיני תלמידי החכמים בעיר, ואלה שכנעו אותו להישאר בה. הוא מונה על ידי רבי יהודה רוזאניס (אב בית הדין שם, ומחבר הספר משנה למלך), למורה הוראה ודיין. הוא זכה להערכה רבה, ונאמר אודותיו כי:
כאשר היה בן 58 נפטר הרב נבון, ונקבר באיסטנבול. הוא השאיר אחריו שושלת של חכמים, דיינים ומנהיגי ציבור, ובמשך כמה דורות אחריו בניו שימשו כמנהיגים ופוסקים. בנו הוא הרב יהודה נבון מחבר ספר 'קריית מלך רב'. נינו, רבי יהודה נבון, כיהן כראשון לציון.
גילוי המצבה.
בחוברת "מגנזי ירושלים" מובא סיפורה של מצבתו של הרב נבון; היא נעלמה מעיני תושביה היהודים של איסטנבול במשך שנים רבות, ורק בשנת ה'תרנ"ז, יותר מ-150 שנה לאחר קבורתו, אחד מצאצאי הרב נבון, יוסף נבון ביי, שהיה עסקן ירושלמי, נסע לאיסטנבול כדי להשיג פירמן "להרכבת יפו-ירושלים", והחליט למצוא את מצבת סבו. הם חיפשו בכל העיר, ולאחר חיפושים ממושכים הם מצאו את המצבה ואת הנוסח שעליה הידוע לנו כיום.
על מצבתו נכתב:
חיבורו "מחנה אפרים".