תחום התמחותה הייתה הספרות. במהלך שנות ההוראה שימשה כמזכירת הקיבוץ שלוש פעמים. בשנת 1984 החלה לכתוב ביקורת ספרות לעיתון "יחד" (גלגולו הקודם של עיתון "הקיבוץ", שהפך לעיתון "קיבוץ") ובהדרגה החלה לראיין סופרים ולהתמחות בראיונות אפיים מיוחדים עם אנשים מכול הסוגים.
ערמוני הייתה מורה ומחנכת, וכן עורכת וכתבת בעיתונים "ידיעות הקיבוץ" ו"על הצפון". כעיתונאית, מ-1984, כתבה בעיתון הקיבוצים בגלגוליו השונים: כ"יחד", "קיבוץ" ו"הקיבוץ". בשנים 1998–2001 הייתה העורכת הראשית של העיתון "הקיבוץ".
קישורים חיצוניים.
מפרי עטה:
יו' הוא
סמינר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטאדט
סמינר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטאדט (בגרמנית: Internationale Ferienkurse für Neue Musik, Darmstadt) החל בשנת 1946 ביוזמתו של ווֹלפגנג שְטֵיינֵקֶה והתקיים מדי שנה עד 1970 ולאחר זאת מדי שנתיים. הסמינר עוסק בהוראת הלחנה ופרשנות וכולל ביצועי בכורה של יצירות חדשות. אחרי מות שטיינקה, בשנת 1961, עבר ניהול הקורסים לידי ארנסט תומאס (1962-81), פרידריך הומל (1981-94), סולף שאפר (1995-2009) ותומאס שאפר (מ-2009). הודות לקורסים אלה, דרמשטאדט היא כיום מרכז ראשי למוזיקה מודרנית, בעיקר למלחינים גרמנים.
מרצים רבים ידועי-שם הופיעו בדרמשטאדט, בהם תאודור אדורנו, מילטון בביט, לוצ'אנו בריו, פייר בולז, ג'ון קייג', כריסטוף קאסקל, מורטון פלדמן, וולפגנג פורטנר, סברינו גאצלוני, אלואיס הבה, הנס ורנר הנצה, הרמן הייס, רודולף קוליש, אלואיס קונטרסקי, ארנסט קרנק, רנה לייבוביץ, ג'ורג' ליגטי, ברונו מאדרנה, אוליבייה מסייאן, לואיג'י נונו, זיגפריד פאלם, אנרי פוסר, היינץ רהפוס, וולפגנג ריהם, הרמן שרכן, אדוארד שטוירמן, קרלהיינץ שטוקהאוזן, דייוויד טיודור, אדגר וארז, מאוריציו קאגל, פרידריך וילדגאנס ויאניס קסנאקיס (תומאס ושליצר 2001).
בשנות החמישים המאוחרות וראשית שנות השישים של המאה ה-20 הייתה אווירת הקורסים טעונה בחוסר עניין מודגש מצד כמה מחסידיו הקנאים של פייר בולז בכל מוזיקה שלא עלתה בקנה אחת עם השקפותיו המודרניות ללא פשרה - "השיעבוד למפלגה" של "אורתודוקסיית הקליקה" ה"כיתתית", במילים של ד"ר קורט הונולקה, שנכתבו בשנת 1962, במאמץ "לשכנע את הציבור, שהמוזיקה המתקדמת ביותר של ימינו הייתה לא יותר משיגיון שבישלה חבורת קושרים תועת-דרך, שאסרה מלחמה על מוזיקה אמיתית" (בהמר 1987, 43). מצב זה הביא לשימוש בביטוי אסכולת דרמשטאדט (שטבע במקור לואיג'י נונו בשנת 1957 (1975, 30) כדי לתאר את המוזיקה הסריאלית שכתבו אז הוא עצמו ומלחינים אחרים כמו בולז, מאדרנה, שטוקהאוזן, בריו ופוסר כמונח של שינוי לרעה, במשמעות של מוזיקה "מתמטית", מבוססת על כללים.
סדרת מיינור
סדרת מיינור (באנגלית: Minor suit) במשחק הברידג' היא אחת משתי סדרות קלפים ו. השם מיינור נובע מכך שסדרות אלה חשובות פחות
מסדרות מייג'ור.
חשיבותן הפחותה של סדרות המיינור נובעת מהסיבות הבאות:
שפט
ציפורת
ציפורת (באנגלית: Big Bird - ביג בירד) הוא דמות מתוכנית הטלוויזיה "רחוב סומסום" שהופקה לערוץ PBS בארצות הברית. את הבובה של ציפורת אייש בעבר קרול ספיני בין השנים 1969-2018 (וכשספיני חלה במהלך העונה הראשונה דניאל סיגרן החליף אותו ). החל מ-2018, לאחר שספיני פרש, מאייש אותה מאט ווגל.
ציפורת הוא ציפור צהובה וגדולה, בגובה 2 וחצי מטרים, דמוית אדם, שאינה מסוגלת לעוף. ציפורת הוא ידידותי, רגיש, סקרן, נאיבי, חביב, והוא נהנה ללמוד דברים חדשים ולרכוש חברים חדשים. ציפורת גר ברחוב סומסום בקן ענק, בסמיכות לפח האשפה של אוסקר.
החבר הכי הטוב של ציפורת הוא חבר דמיוני דמוי ממותה בשם מר סנאפאלאפגוס (Mr. Snuffleupagus), אותו ציפורת מכנה "סנאפי", ואשר רק ציפורת מסוגל לראות. בפרקים מאוחרים יותר התברר כי מר סנאפאלאפגוס אמיתי וגם אחרים יכולים לראות אותו, כדי לעודד ילדים לספר למבוגרים על דברים שהם חוששים שלא יאמינו להם, בפרט פגיעות מיניות. בסדרת ספרי רחוב סומסום המתורגמים לעברית, מר סנאפאלאפגוס קרוי אף ארוכוס או חידקוני (במלון של רחוב סומסום).
בשנת 1994 קיבל ציפורת כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
דמותו של ציפורת לא הופיעה בגרסאות הישראליות של תוכנית הטלוויזיה "רחוב סומסום" שהופקו עד הספיישל בנושא זכויות ילדים ששודר באמצע שנות התשעים בחינוכית והופעותיו הורחבו בגרסאות ששודרו בערוץ הופ. מתחילת שנות האלפיים.
דמותו של ציפורת מוחלפת בכל הגרסאות המקומיות של רחוב סומסום שמופקות ברחבי העולם, ובגרסה הישראלית היא הוחלפה בדמותו של קיפי בן קיפוד. במהדורות העבריות של ספרי "רחוב סומסום", שפורסמו בישראל ברבע האחרון של המאה ה-20, הדמות כונתה ציפורת והפכה לנקבה.
בתרגומים העבריים של הסדרה ציפורת כונתה ציפור גדולה (בספיישל ששודר בחינוכית) וציפורי (בערוץ הופ).
אזכורים בתרבות.
ההתייחסות לציפורת בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012.
במהלך עימות הבחירות הנשיאותי הראשון, ב-3 באוקטובר 2012, המועמד לנשיאות ארצות הברית מיט רומני, השתמש בציפורת כדוגמה לאחד מהדברים הרבים שבכוונתו לקצץ כדי לצמצם את הגירעון בתקציב הפדרלי. רומני ציין בפני המנחה, ג'ים לרר, "אני אוהב אותך, אני אוהב את רחוב סומסום, אני אוהב את ציפורת, אבל אני לא רוצה להמשיך ללוות כסף מהסינים כדי לממן את זה".
בעקבות כך מטה הבחירות של ברק אובמה הפיץ סרטון פרסומת סאטירי בו ציפורת מתואר כ"גאון מרושע" ו"האיום על הכלכלה שלנו", ומתאר את רומני כמי שעסוק יותר בהתמקדות בציפורת מאשר בפושעי צווארון לבן כמו ברני מיידוף וקנת' ליי.
בעקבות כך המלכ"ר של Sesame Workshop אשר אחראי להפקת רחוב סומסום פרסם בקשה לשני המתמודדים, שיסירו את דמויות רחוב סומסום מחומרי התעמולה שלהם. במקביל, באתר של Sesame Workshop נכתב: "Sesame Workshop הוא ארגון א-מפלגתי, ללא מטרות רווח, ואנחנו לא בוחרים מועמד מועדף או לוקחים חלק בקמפיינים פוליטיים".
הערות שוליים.
__noTOC__
Thick as a Brick
Thick as a Brick (בתרגום חופשי מאנגלית: 'סתום כמו נעל') הוא אלבום האולפן החמישי של להקת הרוק המתקדם הבריטית, ג'תרו טאל.
האלבום יצא בשנת 1972 ונחשב גם כיום ליצירת מופת ולאחד מהאלבומים הטובים ביותר בסוגת הרוק המתקדם.
זהו אלבום קונספט, הכולל שיר נושא יחיד בן 44 דקות המחולק לשני חלקים (במקור על שני צידיו של התקליט). מסופר בו על ילד בדיוני בן 8 בשם ג'רלד בוסטוק, הכותב פואמה על בריטניה ומותח בה ביקורת על העם הבריטי. ג'רלד נראה בעטיפת האלבום, אשר נראית כעיתון - ואף נפתחת לעיתון בן 12 עמודים בגרסת ה-LP של האלבום.
כלי הנגינה הדומיננטיים באלבום הם גיטרה אקוסטית וחליל צד, שכן האלבום התאפיין במוזיקה קלטית ומוזיקה בסגנון ימי הביניים המשולבות עם לחני רוק בסגנונות: רוק מתקדם, ארט רוק, הארד רוק ופולק רוק.
ב-1997, לכבוד יום השנה ה-25 של האלבום, יצאה גרסה מחודשת לאלבום שכללה גם רצועות בונוס: השיר בגרסת הופעה באורך 10 דקות וריאיון עם הלהקה באורך 16 דקות.
ב-2012 איאן אנדרסון הוציא אלבום סולו המהווה המשך לאלבום זה, הנקרא Thick as a Brick 2. באלבום משתתפים כמה מחברי הלהקה ושמו המלא הוא Jethro Tull's Ian Anderson: Thick as a Brick 2: Whatever Happened to Gerald Bostock?
רשימת שירים.
השיר נכתב והולחן בידי איאן אנדרסון (מנקודת המבט בשיר, הכותב הוא הדמות הבדיונית ג'רלד בוסטוק)
מייקל מורל
מייקל ג'וזף מורל (באנגלית: Michael Joseph Morell; נולד ב-4 בספטמבר 1958) הוא בכיר בדימוס ב-CIA. כיהן כמשנה לראש ה-CIA בשנים 2010–2013, וכמנהל בפועל של הסוכנות בשתי תקופות כהונה המסתכמת בכחצי שנה.
ביוגרפיה.
מורל נולד בקויהוגה פולס שבאוהיו, סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת אקרון ב-1980 ותואר שני בכלכלה מאוניברסיטת ג'ורג'טאון ב-1984.
את הקריירה שלו ב-CIA החל כאנליסט בתחום הכלכלה לאחר סיום לימודיו ב-1980, כשהוצב בפיליפינים ועסק במעקב אחר מגמות בתחום האנרגיה. בהמשך כיהן כאנליסט ומנהל במחלקת המודיעין למזרח אסיה, ב-1999 מונה למנהל אגף ה-CIA האחראי על אסיה, אזור האוקיינוס השקט ואמריקה הלטינית.
מורל עמד בראש צוות התדרוך השוטף של נשיא ארצות הברית בתקופת כהונתם של ביל קלינטון וג'ורג' ווקר בוש. הוא ליווה את בוש בזמן פיגועי 11 בספטמבר ב-2001. בתקופה שקדמה למלחמת עיראק עמד בראש כוח משימה שבדק את הקשרים בין סדאם חוסיין לאל-קאעידה בשנים 2003 עד 2006 שירת מחוץ לארצות הברית במשימות עלומות.
עם שובו ב-2006 מונה לסגן לענייני המודיעין של המרכז הלאומי למלחמה בטרור, ביולי אותה שנה מונה לסגן מנהל ה-CIA ועסק בעיקר בתחום הניהול הפנימי של הסוכנות. במאי 2008 מונה לסגן לענייני מודיעין של ה-CIA, במאי 2010 קודם לתפקיד המשנה לראש ה-CIA. הוא עמד בראש כוח המשימה של ה-CIA שהיה אחראי להכנות למבצע חנית נפטון, חיסולו של אוסמה בין לאדן.
בתקופת המעבר בין עזיבתו של ראש ה-CIA ליאון פאנטה למשרת מזכיר ההגנה של ארצות הברית ביולי 2011 למינויו של דייוויד פטראוס בספטמבר 2011, שימש מורל כמנהל בפועל של ה-CIA. ב-9 בנובמבר 2012 הוא מונה שוב למנהל בפועל של הסוכנות, בעקבות התפטרותו של פטראוס וכיהן בתפקיד עד מינויו של ג'ון ברנן. ביוני 2013 הודיע על התפטרותו מהסוכנות, לאחר 33 שנים.
לאחר פרישתו מונה לפרשן בכיר לענייני ביטחון ברשת CBS וליועץ בחברת הייעוץ האסטרטגי Beacon.