אידה לופינו (באנגלית: Ida Lupino; 4 בפברואר 1918 - 3 באוגוסט 1995) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית ילידת בריטניה וחלוצת במאיות הקולנוע, היא גם השתתפה בהפקת וכתיבת חלק מסרטיה.
תולדות חייה.
לופינו נולדה למשפחת אמני במה. אביה, סטנלי לופינו, היה קומיקאי, ואמה, קוני אמרלד, הייתה שחקנית. דודה, לופינו ליין (Lane), היה שחקן ומנהל תיאטרון.
למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון. עד שנת 1933 שיחקה במספר סרטים בריטיים לפני שעברה להוליווד שם קיבלה תפקיד ראשי בהפקה של עליזה בארץ הפלאות. בהמשך שיחקה בעשרות סרטים בחברת האחים וורנר, בהם "הנוסעים בלילה", "זאב הים" ו"הרי הסיירה הגבוהים" (שלושתם מ-1941) לצד האמפרי בוגרט ובבימויו של ראול וולש.
האולפנים גילו חוסר נחת הולך וגובר כיוון שלופינו סירבה לשחק בתפקידים שתפסה כמעליבים ומשפילים. לופינו גם החלה להשתעמם מעבודתה כשחקנית, כאשר חבורת גברים מבצעת את התפקידים המעניינים יותר של כתיבה, בימוי, הפקה ועריכה. יחד עם בעלה קוליר יאנג הקימה ב-1947 את חברת ההפקה העצמאית "The Filmakers". החברה הפיצה 12 סרטים, שבשישה מתוכם השתתפה לופינו בבימוי, הפקה וכתיבה. ב-1950 כתבה וביימה את הסרט "Outrage", שעסק באונס. ב-1953 יצרה את הסרט האפל הראשון שיצרה אשה, "הטרמפיסט". בשנת 1948 הייתה לאזרחית ארצות הברית.
בשנות השישים והשבעים ביימה בעיקר פרקים בסדרות טלוויזיה כ"אלפרד היצ'קוק מגיש", "אזור הדמדומים", "המופע של דונה ריד", "הנמלט" ו"מעשי כשפים". כן השתתפה כשחקנית בפרקים בסדרות "בוננזה", "קולומבו", "אזור הדמדומים", "המלאכיות של צ'רלי" ועוד.
ב-1966 ביימה את "הצרה עם מלאכים" בכיכובן של היילי מילס ורוזלינד ראסל.
ב-1974 השתתפה כשחקנית בסרט "The Devil's Rain", הופעה שזיכתה אותה בפרס סאטורן לשחקנית המשנה.
קישורים חיצוניים.
שני קיניסו, הכוכבת שהייתה במאית, מתוך סינמטק - כתב עת בהוצאת סינמטק תל אביב
האקדמיה הצעירה למדעים
דייר אל-אסד
דייר חנא
עלי משפט
עלי משפט הוא אחד מכתבי העת משפטיים של המרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן.
כתב העת נוסד בשנת 1998 במרכז האקדמי למשפט ולעסקים, שבשעתו נקרא "המכללה למשפטים רמת גן". העורך הראשי והמייסד הוא השופט רחמים כהן.
כתב העת מעודד שיח משפטי ומחקרי ומשמש פלטפורמה אקדמית לאנשי מחקר ואקדמיה מתחום המשפטים. בכתב העת פורסמו מאמרים ודברי הגות של מרצים וחוקרים ידועים, בהם אהרן ברק, מרדכי קרמניצר, ש"ז פלר, מרים גור אריה ודורית ביניש.
כתב העת יוצא לאור פעם בשנה, וחברי המערכת הם סטודנטים מצטיינים למשפטים. המאמרים המתפרסמים עוברים הליך שיפוט וביקורת עמיתים, עריכה לשונית ומבנית, כדי להתאים לסטנדרטים אקדמיים.
עלי משפט מופץ חינם מדי שנה למרצים בפקולטות למשפטים באוניברסיטאות ובמכללות בארץ, לשופטים בכל הערכאות ולמשרדי עורכי דין. מאמרים מלאים מתוך עלי משפט זמינים לקריאה גם באופן מקוון, באתר האינטרנט של המרכז האקדמי למשפט ולעסקים, וכן במאגרים "פדאור" ו"נבו".
גיליונות מיוחדים.
כרך ז' שיצא לאור בשנת 2009 הוקדש לראיונות עם שופטיה הבולטים של ישראל בדימוס: מאיר שמגר, צבי טל, יצחק זמיר, אליעזר גולדברג, יצחק אנגלרד, דליה דורנר, יעקב טירקל ומישאל חשין.
כרך ט' שיצא לאור בשנת 2011 הוקדש לזכרו של פרופ' סטיב גולדשטיין, מדקאני הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית ועורך Israel Law Review, אשר הרצה במרכז האקדמי למשפט ולעסקים בין השנים 2003-1996.
כרך י' שיצא לאור בשנת 2012 הוקדש בחלקו לראיונות עם חוקרי משפט בולטים אשר פרשו לגמלאות. הראיונות עסקו בתחומי המחקר וההוראה כמו גם על תפיסת עולמם בנושאים מגוונים. התראיינו: פרופ' יוסף גרוס, פרופ' יצחק הדרי, פרופ' יהושע ויסמן, פרופ' ש"ז פלר, פרופ' שמואל שילה ופרופ' עמוס שפירא.
גנרטור רדיואיזוטופי תרמואלקטרי
גנרטור רדיואיזוטופי תרמואלקטרי (באנגלית: radioisotope thermoelectric generator; בראשי תיבות: RTG) הוא מחולל המפיק כוח חשמלי מדעיכה רדיואקטיבית. במתקנים מסוג זה, החום הנפלט מהחומר הרדיואקטיבי מומר לחשמל דרך אפקט סיבק, בעזרת צמד תרמי.
גנרטורים מסוג זה מסוגלים לספק זרם חשמל יציב לאורך שנים רבות. הם משמשים כמקור כוח למתקנים בלתי מאוישים, כגון מגדלורים שנבנו בעבר בברית המועצות. מספר קוצבי לב ישנים כוללים RTG; כיום, מרבית קוצבי הלב משתמשים בסוללת ליתיום-יון. גנרטורים כאלו מספקים כוח גם ל, לרבות לוויינים, גשושיות (בכללן צמד החלליות וויאג'ר וניו הורייזונס) ורוברים (בכללם קיוריוסיטי).
עקרון עבודה.
המחולל בנוי ממכל עמיד המכיל בתוכו את החומר הרדיואקטיבי, יסוד רדיואקטיבי, כמו פלוטוניום, הוא יסוד לא יציב, אשר דועך ובסופו של תהליך הדעיכה, הוא הופך לאיזוטופ יציב של עופרת. תהליך הדעיכה הזה מייצר חום רב. צמדים תרמיים ממוקמים בקירות המכל והם מחוברים אל תוכנו החם מצידם האחד ולצלעות קירור מצידם השני. הפרש הטמפרטורות בין הדלק הרדיואקטיבי החם לצלעות הקירור הקרות גורם ליצירת מתח חשמלי בצמד התרמי, שמאפשר זרימת זרם חשמלי וביצוע עבודה.
החומר הרדיואקטיבי הוא לרוב מכיוון שהוא דורש את מינימום עמידות חומר המכל ויש לו את תוחלת החיים הגדולה ביותר. יש לו זמן מחצית החיים של 88 שנים, כך שהוא מספיק טוב עבור משימות מחקר של מערכת השמש. עם זאת, הצמדים התרמיים מאבדים מאמינותם והם מקצרים את זמן החיים של גנרטור כזה. בארצות הברית, המחוללים הללו הם בדרך כלל מטיפוס SNAP והם שימשו במשימות חלל שונות.
שימושים במשימות חלל.
האפשרות להשתמש באנרגיה סולארית מוגבלת בחלל. הן בגלל מרחק רב מהשמש המוריד את הניצולת עבור חלליות, והן בגלל מעברי יום-לילה, ובלאי של מצברים עבור רוברים על כוכבי לכת שונים (בעיקר על מאדים). מסיבות אלו רווח השימוש במחולל תרמואלקטרי במשימות חלל שונות, ומהווה פתרון אמין המספק הספק חשמלי יציב, לאורך זמן ארוך, ובמקרים מסוימים אף לעשרות שנים. הגנרטור הרדיואיזוטופי הוא הפתרון המועדף במשימות חלל שצורכות כמה מאות ואט לכל היותר.
אנסמבל &quot;וירטואוזים של תל אביב&quot;
לודוויג יהודה וולפרט
לודוויג יהודה ווֹלפֶּרט (Ludwig Yehuda Wolpert; 7 באוקטובר 1900, ליד היידלברג, גרמניה – 6 בנובמבר 1981, מנהטן, ניו יורק) היה מעצב, צורף ואמן ישראלי-אמריקאי יליד גרמניה. מחלוצי הצורפות המודרנית בכלל ובישראל בפרט.
ביוגרפיה.
לודוויג וולפרט נולד בעיירה ליד היידלברג שבגרמניה למשפחה דתית-אורתודוקסית קשת יום. בילדותו סבל מן היחס אל מוצאה המזרח-אירופי של משפחתו, יוצאת יהדות ליטא, ומנידוי של בני גילו בשל היותו בעל שפה וחך שסועים. עבר עם משפחתו לפולדה, ומשם לפרנקפורט.
בשנים 1916–1920 למד בבית ספר לאמנות ואומנות (Kunstgewerbeschule) בפרנקפורט. וכן אצל אמן הבאוהאוס כריסטיאן דל. בעקבות הצגה של עבודותיו בתערוכה "פולחן וצורה" (1930) במוזיאון היהודי בברלין, התפרסמה עבודתו של וולפרט, שהושפעה מן העיצוב של תנועת הבאוהאוס בהימנעות מקישוטיות, בשימוש בצורות גאומטריות ובנטייה למיכון.
בשנת 1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה לארץ ישראל עם משפחתו. בארץ ישראל עבד בבית המלאכה "ב. פרידלנדר" בעיצוב כלי כסף, וכן ייצר, ביחד עם ויקטור שלמה ריס, את פסל "הגמל המעופף" של "יריד המזרח", תחת האדריכל אריה אלחנני.
בשנת 1935 החל ללמד ב"בצלאל החדש" בירושלים, שם עמד בראש המחלקה למתכת ביחד עם הצורף דוד היינץ גומבל (Gumbel). בהוראתו שם דגש על טיפוגרפיה עברית ועל תשמישי קדושה המעוצבים בקווים מודרניים ובייצור תעשייתי. במקביל לעבודתו בהוראה המשיך ליצור פריטי יודאיקה מודרניים בסדנאות בית הספר ובשנת 1942 הקים בית מלאכה עצמאי בירושלים. ב-1949 עיצב ארון קודש שהעניק נשיא המדינה חיים ויצמן לנשיא ארצות הברית הארי טרומן לכבוד יום העצמאות של ארצות הברית.
בשנת 1956 היגר לארצות הברית, שם עמד בראש "סדנת טובי פאשר לאמנות יהודית מודרנית" (Tobe Pascher Workshop) במוזיאון היהודי בניו יורק.
התגורר במנהטן. היה אב לבת, חוה וולפרט-ריצ'רד, אף היא אמנית יודאיקה. נישא לבטי היינריך לבית ואלפֶר (1915–1997), אלמנה ואם לשניים.
נפטר ב-1981, בגיל 81.
בין עבודותיו הידועות: קערת סדר פסח וגביע (1929), "מעקה 12 השבטים" (1940) בבניין הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית, ירושלים, תיק לתורה (1949) שניתן לנשיא האמריקאי הארי טרומן על יד חיים ויצמן, כותרת ושער מכון ויצמן למדע (1951-1952) ועוד.
TFTP (ראשי תיבות: Trivial File Transfer Protocol) הוא פרוטוקול תקשורת המשמש להעברת קבצים ובולט עקב פשטותו. הוא משמש בדרך כלל להעברה אוטומטית של קובצי אתחול וקונפיגורציה (configuration or boot files) בין מחשבים ברשת מקומית.
בהשוואה ל־FTP, פרוטוקול TFTP הוא מוגבל ביותר, ואינו מספק שום אימות, ורק לעיתים נדירות בשימוש על ידי משתמש.
בשל העיצוב הפשוט שלו, TFTP בדרך כלל מיושם באמצעות כמות קטנה מאוד של זיכרון. לכן זה שימושי לאתחול מחשבים כגון נתבים שאולי לא קיימים בהם התקני אחסון נתונים. זהו אלמנט של פרוטוקול אתחול רשת, המיושם בחומרה של כרטיס הרשת.
הגרסה העדכנית של TFTP מוגדרת בתקן בניגוד לרוב פרוטוקולי העברת הקבצים (כגון FTP ו־HTTP), פרוטוקול TFTP עובד מעל UDP ולא מעל TCP.
תל שונם
התזמורת הפילהרמונית של האג
התזמורת הפילהרמונית של האג (בהולנדית: Het Residentie Orkest' היא תזמורת הולנדית השוכנת בהאג. עיקר הופעותיה מתקיימות באולם ד"ר אנטון פיליפס (Dr. Anton Philipszaal).