רז קרני (נולד ב-23 באוגוסט 1971) שירת כאלוף-משנה בצה"ל המפקד על מערך מגן, בעברו הקצין היחידי שפיקד על שני בסיסי החינוך חוות השומר ומחו"ה אלון במשך 7 שנים ברצף.
קורות חייו.
קרני נולד לאסנת ויורם בקיבוץ כפר סאלד, נכד למרים ויוסל לשם ממייסדי הקיבוץ. גדל והתחנך כילד בקיבוץ רמת השופט וכנער בנצרת עילית. בנובמבר 1989 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 202. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קצינים. בתום הקורס חזר לבה"ד 1 ושימש כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בהשלמה חילית, וכמפקד בית הספר להכשרות של יחידת מגלן.
לאחר מכן עבר לחיל החינוך והנוער בדחיפתו של אלעזר שטרן שכיהן אז כקצין חינוך ראשי ושימש במספר תפקידים ובהם מפקד הגדנ"ע במרחב מרכז ובסיס גדנע ג'וערה, מפקד בסיס חוות השומר ובסיס מחו"ה אלון. קרני הוא הקצין היחידי שפיקד על שני הבסיסים המיוחדים של חיל החינוך.
במקביל לשירותו בחיל החינוך החזיק במינוי חירום כמפקד קרבי, מפקד פלוגה ג בגדוד 7002 בחטיבת כרמלי, והוביל אותה במלחמת לבנון השנייה.
בשנים בהן היה מפקד מחו״ה אלון ולפני קידומו לדרגת אל"ם המשיך קרני להחזיק במינוי חירום במילואים כראש מטה נפה במחוז הצפון של פיקוד העורף. בשנת שנת 2014 הוחלט למנותו למפקד מערך מג"ן בדרגת אל"ם. בשנת 2017 ביוזמתו שונה שמו של המערך ממערך מגן למערך קידום אוכלוסיות. לאחר שפרש מצבא הקבע מונה בחופשת השחרור למפקד נפה צפונית בפיקוד העורף. גר בשמשית, נשוי ללימור ואב לארבעה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25, התמודד בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה, קיבל 3093 קולות ובגלל שיטת השריון המגדרי שהופעלה במפלגה העבודה בבניית הרשימה לכנסת, צפוי להיות משובץ במקום ה-13 ברשימת המפלגה לכנסת.
מיומנויות המאה ה-21
מיומנויות המאה ה-21 מגדירות את הכישורים שמערכת החינוך בישראל רוצה להקנות לבוגריה לצורך פיתוח רמת התעסוקתיות ועידוד השתלבות מיטבית בחברה ובעולם העבודה של המאה ה-21 כפי שצריכים להיראות על פי תפיסתם של מנהלי מערכת זו, לאור ההתפתחויות הרבות בטכנולוגיות מידע ותקשורת.
טכנולוגיות המידע והתקשורת מציפות את העולם במידע רב. באמצעות האינטרנט מידע זה נגיש לכול וזמין בכל עת. הוא פתוח, חשוף אך גם פרוץ ובלתי מבוקר.
אחד היעדים שהוגדרו חשובים של מערכת החינוך הוא להכשיר את התלמידים לחיים בחברה תקשורתית ועתירת מידע, כך שיוכלו להפיק תועלת מן המידע הנגיש להם באופן בטוח. כמו כן, התוכנית חותרת לפתח אצל התלמידים יכולות יזמות, אינטגרציית ידע ויצירתיות באמצעות הכלים הדיגיטליים החדשניים.
תחומים עיקריים.
תוכנית "מיומנויות המאה ה-21" מדגישה שילוב בין מידע ובין מיומנויות של למידה עצמאית, שמאפשרת לתלמיד להיות לומד עצמאי בכל שלב ולדעת לתכנן ולפעול תוך הפעלת שיקול דעת לגבי פעולותיו. בהתאם לכך, היא כוללת שלושה מרכיבים עיקריים:
השתלבות בחיים המודרניים.
פיתוח אחריות אישית וחברתית, מודעות וגמישות רב תרבותית ותכנון חיים וקריירה.
רכישת אוריינות מערכות מידע ותקשורת.
הטכנולוגיה במאה ה-21 היא דרך חיים עבור הדור הצעיר והיא יוצרת אוריינות חדשה, חזותית וקולית, לעומת אוריינות טקסטואלית, ריבוי ייצוגי מידע לעומת מקור מידע אחד ושילוב ועיבוד של סוגי מידע שונים לעומת מידע ממוקד.
שילוב התקשוב בהוראה הוא דבר חדש שגורם לשינוי מלמידה מסורתית ללמידה משמעותית טכנולוגית ומעניינת לתלמיד ומחזקת את המוטיבציה שלו ללמידה, מעבר מלמידה כחיקוי ורכישת ידע, ללמידה כהבניית ידע.
שימוש בטכנולוגיה, בכלי תקשורת או ברשתות כדי לגשת, לנהל, לשלב, להעריך וליצור מידע במטרה לתפקד בחברת המידע.
מיומנויות חשיבה בסדר גבוה.
יש הרואים בחשיבה ביקורתית חשיבה מעריכה ואילו בחשיבה יצירתית חשיבה מחוללת, יוצרת. שני סוגי החשיבה אינם הפכים, אלא משלימים ביניהם, ויש בהם הרבה משותף. בכל חשיבה מעמיקה יש מרכיב של ביקורת והערכה איכותית ומרכיב של יצירתיות וחדשנות.
אדם בעל חשיבה ביקורתית יוצר דרכים חדשות כדי לבחון טיעונים. אדם בעל חשיבה יצירתית משתמש בביקורת כדי להעריך את עשייתו.
תוכנית התקשוב הלאומית.
תוכנית התקשוב הלאומית היא תוכנית שגובשה על ידי משרד החינוך במטרה לקדם שיטות חינוך ולמידה בבית הספר תוך שימוש בטכנולוגיות מידע ותקשורת והטמעתן בתוכנית הלימודים. המטרה המרכזית היא לקדם פדגוגיה חדשנית. פדגוגיה חדשנית היא שיטת הוראה ולמידה שבה התכנים והידע הנלמדים רלוונטיים למציאות המשתנה. במקביל לידע, התלמידים רוכשים מיומנויות שרלוונטיות לתפקוד מיטבי במאה ה-21. מערכת החינוך תכין את התלמידים לאתגרי המאה ה-21 ותשפר את היכולת המדעית והטכנולוגית של מדינת ישראל.
התאמת מערכת החינוך למאה ה-21.
העידן הטכנולוגי של תחילת המאה ה-21 מוביל להכנסת שינויים המשפיעים על אורח החיים. מערכת החינוך בישראל הובילה תהליך שינוי על מנת להתאים את עצמה למאה ה-21. במסגרת התוכנית הלאומית מקבלים המורים כלים טכנולוגים בהדרכה פדגוגית שתסייע להם שימוש מושכל בכלים הקיימים. ללומדים במאה ה-21 נחוצות מיומנויות חדשות המאפשרות להשתלב בחברה בעידן הדיגיטלי. למשל, במצב של היצף מידע הכמות העודפת של המידע מפריעה לקבלת החלטה וליכולת להתעדכן.
אחת המטרות המרכזיות של התוכנית היא הטמעת שיטת חינוך והקניית מיומנויות המאה ה-21 באמצעות טכנולוגיית המידע והתקשורת. שיטת החינוך מדגישה את הלמידה האוטונומית, מעודדת יצירתיות, יוזמה ואחריות אישית, מפתחת חשיבה ביקורתית, מזמנת תנאים של שיתוף מאפשרת גמישות של תכנים, זמן ומקום, מאפשרת לכל תלמיד להתפתח לפי נטיותיו. בשיטת חינוך זו המורה אינו משמש מקור ידע אלא מנחה את התלמיד: לאתר ידע בעצמו, להעריך את הידע ולנתח אותו וליצור ידע חדש.
במקביל לידע, התלמידים רוכשים מיומנויות רלוונטיות לתפקוד במאה ה-21 (תוכנית "מיומנויות המאה ה-21").
ההוראה מותאמת לשונות התלמידים, שוברת מחיצות בין העולם מחוץ לבית הספר לעולם בתוך בית הספר, עושה שימוש ככל שניתן בטכנולוגיה כדי לקדם את תהליכי ההוראה.
מיומנויות המאה ה-21 כפי שהוגדרו בתוכנית להתאמת מערכת החינוך הישראלית למאה ה-21 הן:
פערים בין רמות ההצהרה והביצוע ביישום מיומנויות המאה ה-21 בישראל.
בהסתמך על מאמר משנת 2016, במהלך עשרות השנים האחרונות, הציעו וועדות שונות של משרד החינוך רפורמות והגדירו מטרות ביחס למיומנויות המאה ה-21. הרפורמות התייחסו למרכיבי מיומנויות המאה ה-21, ובעיקר לשניים מהם, לקוגניטיבי (חשיבה ברמה גבוהה, יצירתית, ביקורתית ופתרון בעיות) ולטכנולוגי (פיתוח אוריינות דיגיטלית ויישום טכנולוגיות מידע ותקשורת (ICT Information and Communications Technology), אך גם לשניים האחרים – ברמה בינאישית (עבודת צוות ושיתוף פעולה, מיומנויות בין תרבותיות, מיומנויות הנהגה ונטילת אחריות) וברמה תוך-אישית (פתיחות אינטלקטואלית, גמישות וקבלה, חדשנות ויצרנות (פרודוקטיביות), שליטה וניהול רגשות).
הרצון לאמץ רפורמות במערכת החינוך בישראל הוא עניין של אופנה בינלאומית, לטענת מחברי המאמר, הבאה לשפר את הביצועים הבית-ספריים ואת יעילות מערכת החינוך בכלל. הרעיונות והמדיניות מושאלים ממדינות דמוקרטיות מערביות גדולות, המשמשות לעיתים קרובות מודל לחיקוי. לדברם, נראה שההחלטה להתחקות אחר טרנדים ולאמץ חוקים קיימים, למרות שהם חיוניים, לא מביאה לשינוי אמיתי, ולמעשה, נוצרה סביב הנושא "תרבות הצהרתית" (שכנראה אינה ייחודית לישראל).
ההצעה משנת 1970 אכן יושמה, אך רוב התוכניות האחרות נשארו בגדר המלצות, ולא יושמו במערכת:
1970: רפורמה בלימודי הביולוגיה (תמיר, 2016) – דגש על בניית ידע אקטיבית, חשיבה מדעית וביקורתית ופתרון בעיות. מבחן בגרות חדש הוגדר בהתאם ויושם בארץ ובמדינות נוספות.
1992: דו"ח "מחר 98" (משרד החינוך, 1992) – תוכנית המכילה שינויים פדגוגיים להכנה עתידית של בוגרים. כללה שיפור רמת המתמטיקה והחינוך המדעי והטכנולוגי, ושילוב מחשבים בתוך המערכת הבית ספרית. 10 שנים לאחר שהחלה, רק השפעות בודדות של הרפורמה נראו לעין. עם זאת, עקרונות רבים נמצאו ברפורמות מאוחרות יותר.
1994: ועדת בן-פרץ (משרד החינוך, 1994) – כוונה מהפכנית לשנות את פורמט בחינות הבגרות. הדו"ח הדגיש שיטות הוראה מתקדמות ושיטות הערכה מגוונות, במטרה להשיג מטרות למידה התואמות מיומנויות רבות שהן חלק מהמרכיב הקוגניטיבי של מיומנויות המאה ה-21. המלצות הוועדה מעולם לא יושמו, אך רובן מצאו את דרכן למסמכי מדיניות מאוחרים יותר.
1995: חוזר מנכ"ל מס' 20 (משרד החינוך, 1995) הגדיר חזון לבוגרים עתידיים של מערכת החינוך. החוזר הדגיש את חשיבות ההערכה התוך-בית ספרית (בניגוד לריכוזית), וחפף במידה רבה את המרכיב הקוגניטיבי של מיומנויות המאה ה-21, ובמידה מועטה את המרכיבים הבינאישיים והתוך-אישיים של מיומנויות אלו. רוב ההמלצות מעולם לא יושמו ברמה הלאומית (זוהר, 2010; קבוצת ון ליר לחינוך, 2007).
2000-2005: תקופה שאופיינה ב"חזרה לבסיס", בדגש על למידה של ידע ומיומנויות בסיסיות, ללא כוונה ליישם את מיומנויות המאה ה-21.