למרות שמו הגה הכיוון לא משמש כהגה ראשי במטוסים בביצוע פניות כיוון שהוא מייצר החלקה ולא פנייה (בשל גודלו הקטן), השימוש העיקרי של ההגה הוא ייצוב בציר הסבסוב, וביצוע פנייה מתואמת.
הקינדערלך
קידמה ועוני
קדמה ועוני (Progress and Poverty) הוא ספר עיון מאת הכלכלן הפוליטי האמריקאי הנרי ג'ורג' שיצא לאור בשנת 1879. הספר מפתח תאוריה על טבעה המחזורי של הכלכלה התעשייתית ועל דרכים לתיקונה. בפרט, הספר מציע להטיל מס ערך קרקע.
תוכן.
בספר נטען כי עוני הוא תופעה שכמעט ואינה קיימת בקרב חברות פרימיטיביות, והוא שואף להסביר מדוע עוני הוא תופעה רחבה כל כך בחברות שיש בהן עושר גדול.
לפי ג'ורג', ההתקדמות הטכנולוגית והחברתית (כולל השכלה ושירותים ציבוריים) הגדילו את הערך של האדמה (בספרות הכלכלית של אותה תקופה - הדבר כולל גם משאבי טבע, שטחי קרקע עירוניים וכדומה) ולכן גדל המחיר שבעלי האדמות יכלו לדרוש מאלו שרצו להשתמש בהן. במילים אחרות: ככל שהשירותים הציבוריים טובים יותר במקום מסוים, כך עולה גם הרנטה, היות שאנשים מעריכים יותר את הקרקע הזאת. הנטייה של ספקולנטים היא להגדיל את מחירי הקרקעות מהר יותר מאשר ניתן לייצר רכוש כדי לשלם על מחירים אלה. התוצאה היא הקטנת כמות הרכוש או העושר שנשאר בידי העובדים שמקבלים את חלקם בצורת שכר, ולבסוף הדבר גורם לקריסה של בועת נדל"ן ושל יוזמות מסחריות, עם השפעות של התכווצות כלכלית שיכולה להפוך למיתון שגורם לאבטלה, פשיטות רגל וכדומה.
בספר ג'ורג' בוחן כמה אסטרטגיות שהוצעו כדי לנסות למנוע מיתון כלכלי, אבטלה ועוני, אבל הוא מוצא אותם בלתי מספקות. כחלופה, הוא מציע פתרון משלו - מס יחיד על אדמה. זהו מס על הערך התקופתי של אדמה שמוחזקת בבעלות פרטית. הוא יהיה גבוה מספיק כדי לאפשר ביטול של כל שאר המיסים - בעיקר מיסים על עבודה ועל ייצור. ג'ורג' טען כי מס ערך קרקע ייתן תמריץ לבעלי האדמות להשתמש בהן בדרך יצרנית וכך להעסיק עובדים וליצור עושר, או למכור את האדמה במחירי השוק לאנשים אחרים שישתמשו בקרקע באופן ייצרני. הדבר יגרום לשינוי נקודת שיווי המשקל בהתמקחות בין בעלים של משאבי טבע (אדמה, מחצבים וכו') לבין פועלים ויגרום לעלייה כללית במשכורות. לפי ג'ורג', הדבר יוביל לכך שאיש לא יסבול מעוני בלתי רצוני.
הנרי ג'ורג' היה בזמנו כלכלן מפורסם ופופולרי בארצות הברית, ורעיונותיו זכו להד בפוליטיקה. מעט לאחר פרסומו של הספר הוא נמכר במעל 3 מיליון עותקים. תרגום בעברית יצא לאור בשנים 1963 על ידי הוצאת "מסדה".
קרל סלומון
הפיגוע בכפר יובל
הפיגוע בכפר יובל היה פיגוע מיקוח שבוצע על ידי חזית השחרור הערבית ב-15 ביוני 1975 במושב כפר יובל שבאצבע הגליל, ובו נלקחו תושבי בית במושב כבני ערובה. בפיגוע נהרגה שמחה מרדכי, אחיה נחמיה (נמי) יוסף-חי ובעלה יעקב (פצ'נגה) מרדכי אשר עמד בראש הכוח שפרץ לשחרר את בני הערובה. ארבעת המחבלים נהרגו בידי הכוח הפורץ.
תיאור האירוע.
ב-15 ביוני 1975, שעה 01:27, חצתה את גדר הגבול מלבנון חוליית מחבלים מחזית השחרור הערבית בדרכה אל כפר יובל. הודעה על החדירה הועברה בשעה 04:00 לפלוגה מסייעת של גד' 51 של חטיבת גולני שהייתה ברמת הגולן באימונים. הפלוגה יצאה מהשטח והגיעה בשעה 05:30 לחפ"ק שהוקם סמוך למטולה. כל שעות הבוקר ביצעה הפלוגה סריקות במורדות המזרחיים של הר נוטר (בין מטולה למשגב-עם). הסריקות הסתיימו בשעה 14:30. באותה שעה יצא מפקד הכוח סגן משה רום, לסיור הכנה לקראת השכבת 3 מארבים באזור שבין כפר יובל לתל-הגידם. המארבים הושכבו בשעה 21:00. מארב אחד שכב במרחק של כ- 300 מטרים מהשער הישן של המושב. במקביל פוזרו חיילי נח"ל 908 ביישובים באזור כתגבורת לאבטחה, 10 חיילים בכל יישוב. תיאום הקשר בין הפיקוד של הפלוגה של גולני ליחידות הנח"ל היה חלקי. בהמשך התברר שהחוליה, התמקמה במטעי התפוחים של המושב, לא התגלתה למרות שהאבטחה במושבי הגבול תוגברה בעקבות איתורם של סימני הפריצה בגדר הגבול.
ביום ראשון 15 ביוני בשעה 04:30 יצא יעקב מרדכי (פצ'נגה) מביתו לעבודה. הוא חלף ליד המארב הקרוב לכביש ונוצר קשר אתו. אולם הוא המשיך לעבודתו בקריית שמונה. בשעה 04:45 חדרה חוליית המחבלים למושב. בשעה 04:50 רחמים יעקובי יצר מגע ראשוני עם החוליה שהתפתח ונמשך כ- 10 דקות של ירי נק"ל, ררנ"טים ורימונים. בשעה 05:05 נפגשו בשער המושב מפקד המארבים- גיל אונגר יחד עם סמ"פ המסייעת מושקו רום ורב"ש המושב נחמיה. זה הסביר לשני המפקדים שמדובר בחוליה של 3-4 מחבלים. הרב"ש העריך שהמחבלים נמצאים באזור ביתו של יוסף-חי. הכוח החל בסריקת בתי המושב. בשעה 05:20 ירה אחד המחבלים שהסתתר בין בתי המושב על מפקד הכוח מושקו ופצעו בידו. בהמשך הסתבר שהמחבלים פרצו בשעה 05:00 את דלת ביתו של פצ'נגה. אחד מבני המשפחה, , שהיה חייל בשירות סדיר בשריון ניסה להתנגד לפריצה תוך הנחת חפצים בדלתות הבית אך המחבלים רצחו אותו מיד. את שאר בני הבית, חלקם פצועים, לקחו המחבלים כבני ערובה.
בשעה 05:40 הוקם חמ"ל מאולתר בסמוך והוחל בתכנון הפריצה לבית. אחד מתושבי המושב תיאר למפקדי הכוח את מבנה הבית. חיילי מילואים שהגיעו למקום החליפו את חיילי גולני בסגירת הבית ואפשרו להם להתארגן לקראת ביצוע הפריצה.
("פצ'נגה"), בעלה של שמחה מרדכי, אחת מבנות הערובה ואחותו של נחמיה, שמע על החדירה למושב כשהיה בדרכו לעבודה אך חזר במהירות למושב מבלי שידע שאשתו ובנו אסף בן ה-11 חודשים נמצאים בין בני הערובה. יעקב מרדכי ביקש מהמח"ט (קולר) שיצרפו לכוח הפורץ אך נענה בשלילה. בשעה 07:15 הגיע למקום רפול רפאל איתן שהיה אלוף פיקוד הצפון. הוא התרצה ואישר לו להצטרף לכוח הפורץ. יעקב, שבשירותו הצבאי היה לוחם בסיירת גולני התחייל בהליך מזורז וצורף אל הכוח הפורץ.
החל משא ומתן עם המחבלים בעזרתו של תושב המקום רחמים כהן, שהתנדב למשימה בהיותו דובר ערבית.
בהמשך הוחלף על ידי חייל המסייעת בשם ליאון גרגו יליד לבנון שדיבר ערבית מצוינת וניסה להרגיע את המחבלים. המחבלים הציגו כרוז ובו דרישותיהם לשחרר מחבלים העצורים בבתי הכלא בישראל ובהם הארכיבישוף הילריון קפוצ'י והטרוריסט היפני קוזו אוקמוטו. סמוך להגעתו של רפול למקום, הוא אישר והורה לחיילי מסיעת גולני להיות הכוח הפורץ.
בשעה 07:35 הגיע כוח נוסף מאומן מחטיבה 35, אך הפקודה לא השתנתה.
הפריצה.
בבית היו 4 חדרים. על פי מנהלי המשא ומתן, בחדר הצפוני מערבי, היה רק המחבל שניהל את המשא ומתן. התוכנית הייתה שלחדר זה יירו דרך הקיר עם מקלעים 0.5 שהיו על הזחל"מים.
ירי המקלעים היה צריך להסוות את הפריצה דרך הדלת. הירי אמור היה להיות קצר, כדי שהכוח הפורץ לא יפגע. מנעול הדלת היה מרוסק ופתוח, מהשלב בו חדרו המחבלים לבית. מפקדי הכוח לא ידעו שעל הדלת מושענים מבפנים חפצים כבדים כמו מכונת כביסה וטלוויזיה למניעת פתיחתה. היו מספר חלופות לגבי סדר הכניסה לחדרים, והיה ויכוח עם הסמח"ט.
לאור ההנחה על מיקום המחבלים בבית, ועל כך שהבית כולל 4 חדרים, נקבעו 4 חוליות לפריצה כאשר לכל חוליה נקבע חדר אחד. התוכנית הייתה להיכנס לכל החדרים כמעט במקביל, קודם לחדרים הרחוקים ואחר כך לקרובים, לזהות את המחבלים ולהרוג אותם. התכנון בוצע על ידי מושקו רום המ"פ בפועל, בעזרת הקצינים אבישי ורבר מפקד מחלקת התול"ר, וגיל אונגר מפקד מחלקת המרגמות. הוא אושר על ידי שמיל גולן הסמח"ט, יוסי קולר המח"ט ורפול אלוף הפיקוד.
הפתיחה באש הייתה ב-7:50 ובוצעה לפי התכנון. מקלעי 0.5 ומא"גים ירו לחדר הצפוני מערבי. הירי ייצר רעש רב. רעיון הירי דרך הקיר הוכיח את עצמו והמחבל שהיה בחדר זה נהרג מן הירי.
גיל אונגר ניסה לפתוח את הדלת. הוא הצליח לפתוח חריץ צר, אך הדלת לא זזה יותר.
המחבלים ירו לעבר הדלת. גיל אונגר ירה ראשון מן הכוח הפורץ, לכיוון הירי שהיה מן החדר הדרומי מערבי. הוא זיהה בוודאות רימון שנזרק לכיוון הדלת, שמע את המנוף קופץ, צעק "רימון" וניצמד למשקוף הדלת מבחוץ לפי התרגולת.
בשלב זה הכניס פצ'נגה את נשקו בחריץ שנפתח (כ-20 ס"מ) וירה אש מהירה בצרורות אל החדר ממנו ירו המחבלים. אחד הלוחמים מהכוח הפורץ (אבי קוסטיצקי), תפס את פצ'נגה בחגור כדי לגרור אותו מן הדלת ולא הצליח. הרימון התפוצץ סמוך לדלת ברעש רב. פצ'נגה נפל. התפוצצויות נוספות נשמעו מבפנים. בהמשך התברר שהיו אלו רימונים שהמחבלים התכוונו להשליך, אולם הם התפוצצו לידם. לפי חלק מן הבדיקות המאוחרות, הם התפוצצו ממש מתחת לגופם. כל הכוח שעמד על המרפסת (כ-5 אנשים), דחף את הדלת, שנפתחה כמחציתה. פצ'נגה נפגע מהירי ומהרסיסים ונהרג במקום. הירי של גיל ובעיקר הירי המסיבי של פצ'נגה, והתפוצצות הרימונים הביאו לסיום הקרב תוך חצי דקה. בדיעבד התברר שבזמן קצר זה, נהרגו או נפצעו קשה כל המחבלים.
תוצאות האירוע.
בחילופי האש נהרגו נחמיה יוסף-חי וגיסו, יעקב מרדכי ("פצ'נגה"). אביו של נחמיה, יצחק יוסף-חי ובנו אברהם יוסף-חי, נפצעו. שמחה, אשתו של יעקב מרדכי ואחותו של נחמיה יוסף חי נפצעה אף היא ונפטרה למחרת בבית החולים, בנה התינוק, אסף, ניצל. ליעקב מרדכי הוענק לאחר מותו עיטור העוז על אומץ הלב והתעוזה שגילה.
בתגובה לאירוע תקף חיל האוויר הישראלי מטרות בכפר שובא שבהר דב, בלבנון. על פי החשד יצאה חוליית המחבלים מכפר זה.
יהודה בן נתן
רבי יהודה בן נתן (נודע בראשי תיבות: הריב"ן) היה תלמיד חכם, פרשן ופוסק צרפתי. היה מגדולי תלמידיו של רש"י, ונישא לבתו השנייה, מרים. בניו היו רבי יום טוב מפלייזא ורבינו אליעזר. נכדתו (בת בתו) הייתה נשואה לרבי אלעזר מגרמייזא.
חיבוריו.