ב-12 באפריל 2002 אירעו תקיפה וכליאה של גברים הומואים מחוץ למועדון הגאה "בבל". על פי העדים קבוצה של רעולי פנים אשר כללה 10 עד 12 גברים תקפה שלושה ממשתתפיו לפני שהמשטרה הגיעה. בין הקורבנות היה אדוארד טרלצקי, עורך ראשי של המגזין הגאה פורום למבדה ומנהיג "Lambda Belarus". ב-28 במאי 2008, טרלצקי הותקף שוב על ידי שלושה צעירים במינסק. הוא הצהיר כי אין בכוונתו לדווח למשטרה על הפיגוע בטענה כי "לא יעשו דבר" בנוגע לתקיפה. בערב 2 באוקטובר 2002 הותקף טרלצקי מחוץ לכניסה לדירתו בדרכו לביתו בעוד ארבעה אלמונים שאלו אותו האם שמו הוא טרלצקי והחלו להכות אותו. באותו לילה פונה לבית החולים עם כתף שבורה ושלוש שיניים מנותקות. ב-18 בפברואר 2003 טרלצקי הוכה שוב על ידי אזרחים לא מזוהים ליד ביתו אשר לאחר מכן פונה לבית החולים כשהוא פצוע בראש עם חבלות על גופו. ב-29 במרץ של אותה שנה, סדרן במועדון הלילה "Budda-Bar" במינסק הכה את יוליה יוכנובץ, מתנדבת בארגון המייסד של מצעד הגאווה במינסק "Minsk Pride", לאחר שנישקה נערה במסדרון המועדון. היא פונתה לבית החולים שם אובחנה עם גולגולת פגועה.
ב-28 במאי 2008, אדוארד טרלצקי הותקף שוב על ידי שלושה צעירים במינסק. טרלצקי הצהיר כי אין בכוונתו לדווח למשטרה על התקיפה בטענה כי "לא תעשה דבר בקשר לאירוע".
באמצע ספטמבר 2008, שני גברים טרנסג'נדרים נאנסו במינסק. הקורבנות לא דיווחו למשטרה בשל כך שלדבריהם "לא היו בטוחים שתעזור להם".
לאורך השנים דווח כי שוטרים בלארוסים מחפשים מידע בעל אופי אישי על הומוסקסואלים המוגדרים כקורבנות לאלימות אם כי מידע זה אינו רלוונטי לתביעה המבצעים את הפשעים נגד אותם קורבנות אלא עבור עצירתם. הארגון הלאומי "Vstrecha" הידוע כקבוצה למאבק ב-HIV בקרב גברים הומוסקסואלים דיווח על שיטות אלה בברסט ובהומל. שוטרים מסרבים לרשום מקרים של אכזריות שבוצעו נגד מיעוטים מיניים ואינם מנהלים חקירות שיובילו לאחריות פלילית כלפי מבצעי הפשעים שמניעם דעות קדומות על רקע הומופובי. "Lambda Belarus" דיווחו על מקרים רבים של אכזריות נגד לסביות והומואים ותגובה נייטרלית של המשטרה בכל אזורי המדינה בעוד שהמשטרה ביצעה פעולות נגד ברים הידועים בלקוחות הומוסקסואלים. "AILGBT-Belarus", "Vstrecha", Lambda Belarus" וקבוצת הלסביות הבלארוסית "YANA" דיווחו על קיום שיטות אלה בהומל ומינסק.
בריאות.
אחוז גבוה של התאבדות נצפה בקרב לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים בלארוסים. עזרה פסיכולוגית מוסמכת בדרך כלל אינה זמינה. ברחבי מינסק, לשלוש האוניברסיטאות: אוניברסיטת בלארוס, האוניברסיטה הפדגוגית של בלארוס והאוניברסיטה האירופית למדעי הרוח - ישנם קורסי פסיכולוגיה מלאים בתוכנית הלימודים, אך אינן מטפלות בבעיות של מיעוטים מיניים בהם תושבי להט"ב.
אפליה.
פוליטיקה.
תמיכה גלויה בזכויות להט"ב אינה עמדה פופולרית בפוליטיקה הבלארוסית. ביולי 2001, הוועדה המארגנת של קונגרס הצעירים הבלארוסי הראשון, הצביעה נגד מתן אפשרות לחברי ארגון הלהט"ב "Lambda Belarus" להשתתף. במרץ 2002 פרסמו מספר כלי תקשורת את הצהרות החזית הצעירה (ארגון הנוער של החזית העממית הבלארוסית), שהכילו הצהרות הומופוביות. באופן ספציפי, מנהיג החזית הצעירה פאבל סיוויארינייץ' פרסם מכתב שבו כינה הומוסקסואליות כ-"חטא וסטייה הראויים למוות". לפי סיוויארינייץ', עובדת קיומם של הומוסקסואלים היא "תוצאה של קלקול וחטאים בעולם".
בתקרית אחרת, מיעוטים בהם תושבי להט"ב בלארוסים ניסו להצהיר הצהרת הזדהות רשמית עם קורבנות אסון צ'רנוביל. הניסיון יצר תגובת נגד, שהובילה לכך שמנהיג צעירי האופוזיציה, זמיצר דשקביץ', הצהיר בתוכנית הרדיו "ליל החירות" כי "בלארוס היא לא מקום להומואים" בעוד כי הם "אנשים חולים שהאופוזיציה לא תיכנס לדיאלוג איתם".
בספטמבר 2004, הנשיא אלכסנדר לוקשנקו, הצהיר בנאום בפני מועצת הביטחון הבלארוסית כי "עלינו להראות לחברה שלנו בעתיד הקרוב, מה הם (האיחוד האירופי וארצות הברית) עושים כאן, איך הם מנסים להפוך את הבנות שלנו לזונות, איך הן מאכילות את האזרחים שלנו בסמים אסורים, איך הן מפיצים כאן סטיות מיניות, באילו שיטות הם נוקטים". ב-4 במרץ 2012, יומיים לאחר שמנהיגי האיחוד האירופי כולל שר החוץ הגרמני, גידו וסטרוולה, הידוע כהומוסקסואל גלוי, קראו לצעדים חדשים של הטלת סנקציות על לוקשנקו בשל הפרות של זכויות אדם בבלארוס בפסגה בבריסל, לוקשנקו עורר מחלוקת דיפלומטית מגרמניה לאחר שהצהיר בתגובה כי "עדיף להיות דיקטטור מאשר הומו". בתגובה, וסטרוולה כינה אותו כ-"דיקטטור האחרון באירופה" במהלך הפגישה.
בשנת 2018, שר הפנים איגור שונוביץ' השתמש בשפה פוגענית בטלוויזיה הלאומית לתיאור הומוסקסואלים. פעילי זכויות אדם קראו לפתוח בתיק פלילי בגין הצהרותיו המפלות, אם כי הממשלה הודיעה כי לא מצאה בעיתיות כלשהי מצד הערותיו של שונוביץ'.
חינוך.
במאי 2003, הנהלת האוניברסיטה האירופית למדעי הרוח במינסק אסרה על הצגתו של הסרט התיעודי "Outlawed" המציג תוכן הסוקר אפליה כלפי הומואים ולסביות ברחבי העולם. לטענת צוות האוניברסיטה, האיסור נעשה "בלחץ הכנסייה הרוסית האורתודוקסית".
צבא.
לפי משרד ההגנה הבלארוסי והמרכז לחקר מיעוטים מיניים של אוניברסיטת קליפורניה, בלארוס אוסרת על תושבי להט"ב מוצהרים לשרת בצבא בעוד רשת הלהט"ב "AILGBT-Belarus" תיעדה לפחות כחמישה מקרים של הומוסקסואלים אשר לא הורשו לשרת בכוחותיו בשל נטיותיהם החד מיניות. לא מדווחים על מקרים של הטרדות הומופוביות בקרב חיילי הצבא, אך ייתכן שזו תוצאה של הומוסקסואלים אשר הסתירו את זהותם בפני הסביבה.
תנועות להט"ב ברחבי בלארוס.
ארגוני להט"ב.
אין ארגון רשמי המוכר בחוק בבלארוס שמציג שיפור למען מעמדם של זכויות להט"ב בעוד כול יוזמה בנושא פועלת מחוץ למסגרת החוקית. ארגון הגברים, "Vstrecha" איננו מוגדר כארגון להט"ב, אך מבצע עבודה רבה שמטרתה מאבק ב-HIV ואיידס בקרב גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM).
מספר ארגונים ועמותות העוסקות בשיפור מעמד זכויות תושבי הלהט"ב הלארוסים כוללים את:
מצעדי גאווה.
לאחר מאמצים כושלים קודמים, בשנת 1999 אורגן פסטיבל גאווה על ידי הליגה הבלארוסית, "Lambda BLL" ומגזין הלהט"ב "Forum Lambda". תוכנית הפסטיבל כללה יום עיון לעיתונאים בנושא "לסביות וגברים הומואים בתקשורת", כנס בנושא זכויות להט"ב בבלארוס ובעולם, תערוכת צילומים וסרטים שצילמו חברי הקהילה, והתחרויות "מיסטר גיי בלארוס" "ו-"שידור". הפסטיבל נתמך על ידי תוכנית הפיתוח של האו"ם, סטודיו טטיאנה, דרך מאוחדת בלארוס, מועצת המחקר וההחלפות הבינלאומית, מועדון טיטניק ואורחים מאוקראינה. עם זאת, במהלך אחת ממסיבות ציון הפסטיבל, פשטה המשטרה על החגיגות ופיזרה את המשתתפים.
בשנת 2000 נקלעו מארגני הפסטיבל לקושי רב בהכנות לאירוע. לדברי אדוארד טרלטסקי, ראש הוועדה המארגנת, תחנת הרדיו "BA" שהייתה אמורה לסקר את האירוע ולהעניק את אולם הריקודים לאירועי ערב קיבלה צו מהממשל הנשיאותי שלא לעשות זאת. על פי הדיווחים תחנות רדיו אחרות סירבו לתמוך מאותה סיבה, וגם אירועים במקומות אחרים בוטלו. קבוצות הקשורות לכנסייה האורתודוקסית הפגינו במינסק נגד קיומו ב-9 בספטמבר, יום לפני שתוכנן. עצרת להט"ב אשר תוכננה לעבור דרך העיר נאסרה על ידי העירייה 24 שעות לפני שהייתה אמורה להתקיים, והרשויות פעלו במרץ תוך יום בלבד למניעת החגיגות. עיתונאים דיווחו על תוצאות היום לאחר מכן. בשנת 2001, ממשלת בלארוס "אסרה לכאורה" על קיום הפסטיבל. ב-3 באוגוסט 2001 פרצו ונדליסטים לא מזוהים לדירתו של מנהיג הארגון למבדה בלארוס, אנדריי בבקין, שם הוחזקו פליירים, פוסטרים וחוברות של אירועי גאווה לשנת 2001. בשנת 2002, ימים לפני קיום האירועים, הוזעק מנהיג למבדה בלארוס, אדוארד טרלצקי, לתחנת משטרת מינסק שם נאמר לו שאם יתקיים מצעד גאווה, "המשטרה לא תיקח אחריות על אי סדר אפשרי" מצד מפגינים הומופובים.
בשנת 2004 בוטל הפסטיבל הבינלאומי הגאה בבלארוס. הוועדה המארגנת לשלב הסופי של "פסטיבל תרבות הירח הבינלאומי לזכויות אדם" והשלב הראשון של ועידת העולם הבינלאומית של "ILGCN" נאלצו לבטלו באוגוסט 2004 במינסק. הביטול התקיים לאחר שהרשויות הפחידו את המייסד למשוך את הבטחתו לארגן את האירוע. בנוסף, בשיחות טלפון מאיימות מצד הרשויות נאמר כי זרים המנסים להשתתף באירוע לסדנאות ודיונים "יגורשו מיד מהמדינה בהתאם למאמר ההתערבות בענייני פנים של הרפובליקה הבלארוסית". ב-27 באוקטובר 2008, אותה קבוצה ביקשה רשות לערוך מחאה לתמיכה בזכויות להט"ב בסמוך לשגרירות רוסיה במינסק. שני האירועים לא קיבלו היתר. מכיוון שהמדינה אינה חברה במועצת אירופה, פעילים בלארוסים לא יכלו לפנות לבית הדין האירופי לזכויות אדם בנושא. עם זאת, הקבוצה החליטה לארגן יחד עם פעילי להט"ב רוסים אירועי "גאווה סלאבית" אשר מתוכננת להתחלף בחגיגותיה בין מוסקבה למינסק מדי שנה.
בינואר 2009 תוכנן אירוע שכותרתו "הזכות לאהוב" ונועד להעלות את המודעות הציבורית לגבי הומופוביה ואפליה כלפי קהילת הלהט"ב הבלארוסית. עם זאת קיומו נדחה. פעיל הלהט"ב, רומן מנדריק, הגיש תלונה לבית המשפט ברובע המרכזי בהומל בתגובה להחלטה זו של מינהל עיריית הומל. בנוסח התלונה טען מנדריק כי החלטת מינהל עיריית הומל פוגעת בזכותו לחופש האספה כפי שמובטחת בסעיף 35 לחוקת בלארוס. הוא הוסיף כי תקנת 299 עצמה איננה חוקתית בכך שהיא מטילה נטל בלתי סביר על המבקשים לארגן כינוסים ציבוריים. המארגנים הודיעו כי הם מתכוונים להמשיך בתביעה זו עד שתיפתר בתקווה שיוכלו לארגן כינוס בשנת 2010.