טומאש נולד בליסבון לאנטוניו רודריגז טומאש ומריה דה אסונסאו מרקס. הוא התחתן עם גרטרוד ריביירו דה קוסטה באוקטובר 1922. לזוג נולדו שני ילדים, מריה נטליה רודריגז טומאש (נולדה ב-1925) ומריה מדלנה רודריגז טומאש (ילידת 1930). טומאש החל את לימודיו בתיכון בלפה ב-1904, והשלים את לימודיו התיכוניים ב-1911. לאחר מכן למד בפקולטה למדעים במשך שנתיים (1912–1914), ולאחר מכן הצטרף לאקדמיה הימית.
קריירה צבאית.
לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה הימית ב-1916 הוצב טומאש במשמר החופים הפורטוגזי באונייה ואסקו דה גאמה ולאחר מכן הוצב לאנשי פדרו נונס והמשחתות דורו וטחו במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1918, הוא קודם לדרגת לוטננט.
ב-17 במרץ 1920 הוא הוצב על ספינת הסיור "5 de Outubro", שם שירת במשך שש עשרה השנים הבאות. במהלך תקופה זו הוצב טומאש למשימת סיור על החוף הפורטוגזי והיה חבר מועצת המנהלים של הוועדה הטכנית להידרוגרפיה, ניווט ומטאורולוגיה ימית וחבר במועצה לחקר אוקיינוגרפיה ודיג. טומאש היה גם חבר במועצה הבינלאומית לחקר הים.
טומאש מונה לראש המטה של שר הצי ב-1936, לנשיא החונטה הלאומית של הצי הסוחר בין השנים 1940–1944, ושר הצי בין השנים 1944–1958.
במהלך כהונתו כשר הצי, היה טומאש אחראי לשיקום מחדש של הצי המסחרי הפורטוגלי. 56 ספינות הוזמנו. מעשיו של טומאש בזמן שכיהן כשר הצי זיכו אותו במוניטין חיובי בקהילה הימית, בניגוד לשם הרע שרכשו כמה מעמיתיו בכוחות המזוינים של פורטוגל (FAP) ובממשלת פורטוגל במהלך כהונתם.
נשיאות.
בשנת 1958 נבחר טומאש על ידי ראש הממשלה אנטוניו סלזאר כמועמד של מפלגת השלטון של האיחוד הלאומי לנשיאות הרפובליקה, במקומו של פרנסיסקו קראביירו לופס. הוא התמודד מול הומברטו דלגדו שנתמך על ידי האופוזיציה. בתחילה נראה היה שהבחירות הסתיימו ברגע שטומאש היה מועמד. שיטת הבחירות הייתה כל כך מוטה לטובת האיחוד הלאומי עד שלא ניתן היה להביס אותו. במירוץ זכה טומאש בסופו של דבר עם 76.4 אחוזים מהקולות ואילו דלגדו קיבל כ-23.5 אחוזים מהקולות. חלק מהמשקיפים הנייטרליים האמינו, עם זאת, שדלגדו היה מנצח אילו הבחירות היו כנות. סלזאר שחשש מהיקף התמיכה שלה זכה דלגדו, הוביל בעקבות זאת תיקון חוקתי המעביר את בחירת הנשיא לבית המחוקקים, שנשלט היטב על ידי המשטר. טומאש נבחר מחדש על ידי בית המחוקקים ב-1965 כמועמד היחיד.
אף על פי שנהנה מסמכויות רחבות - כמעט דיקטטוריות - על הנייר, בפועל טומאש לא הרבה לפעול בעשור הראשון שלו בשלטון. במשך רוב קיומו של משטר האסטדו נובו, סלזאר, כראש ממשלה, החזיק בכוח האמיתי. ואכן, סלזאר בחר בו מפני שקראביירו לופס הראה עמדה עצמאית שסלזאר לא אהב. טומאש היה בתקופה זו בעיקר דמות ייצוגית בחנוכות ובחגיגות. יחד עם חוסר מיומנות הטבעית לנאום, הפך טומאש למטרה לבדיחות.
טומאש השתמש בסמכות הנשיאותית שלו רק פעם אחת במהלך העשור הראשון שלו בתפקיד. בספטמבר 1968 סבל סלזאר משבץ חמור. מתוך אמונה שלסלזאר לא נוצר זמן רב לחיות, טומאש פיטר את סלזאר ומינה את מרסלו קייטנו ליורשו. לכל דבר ועניין, סמכותו של הנשיא לפטר את ראש הממשלה הייתה הבדיקה היחידה של כוחו ביחס לסלזאר. עם זאת, טומאש מעולם לא הודיע לסלזאר שהוא הודח כמנהיג המשטר שיצר ברובו. לפי הדיווחים, כשסלזאר מת שנתיים לאחר מכן, הוא עדיין האמין שהוא ראש ממשלה.
טומאש לקח תפקיד פעיל בהרבה בממשלה לאחר שקייטנו תפס את השלטון. הוא אמנם נתן לסלזאר פחות או יותר יד חופשית, אבל הוא לא היה מוכן לעשות את אותו הדבר עבור קייטנו. בסופו של דבר, טומאש הפך לנקודת המפגש של שמרנים שהתנגדו למאמציו של קייטנו לפתוח את המשטר. הרפורמות של קייטנו לא הלכו רחוק מספיק עבור אוכלוסייה שלא זכרה את חוסר היציבות והכאוס שקדמו לסלזאר. לדוגמה, הוא הותיר את הבחירות לנשיאות בידי בית המחוקקים הנשלט על ידי המשטר, שבחר מחדש בטומאש ללא התנגדות ב-1972 . עם זאת, קייטנו נאלץ להפעיל כמעט את כל ההון הפוליטי שלו כדי לקדם אפילו בקצת הרפורמות הדלות הללו. לפיכך, הוא לא היה בעמדה להתנגד כאשר טומאש ושאר השמרנים דחפו לסיום ניסוי הרפורמה שנה לאחר מכן.
בניגוד לקודמו התגורר טומאש במעונו הפרטי בעודו נשיא הרפובליקה, והשתמש בארמון בלם רק כמשרד ולטקסים רשמיים.
אחרית חייו.
ב-25 באפריל 1974 סיימה מהפכת הציפורנים 48 שנות שלטון דיקטטורי בפורטוגל. לאחר הודח מהשלטון, הוגלה טומאש לברזיל ; ב-1978 התיר רמליו איאנש את חזרתו לפורטוגל. בשנת 1980 מתה בתו הבכורה נטליה. לאחר שובו מהגלות, אמריקו טומאש חי כמעט מבודד, לאחר שעבר קשיים כלכליים חמורים, נאלץ למכור מתנות שונות וחפצי ערך מימי הנשיא. הוא פרסם את ספר זיכרונותיו ב-1986.
בגיל 92 טומאש מת בביתו בקשקאיש מזיהום כללי ב-18 בספטמבר 1987. הלווייתו הייתה פשוטה וצנועה, ללא כל ייצוג או כיבודים צבאיים או ממלכתיים, והוא נקבר בבית העלמין אז'ודה.
אליפות ישראל באתלטיקה 1971
אליפות ישראל באתלטיקה נערכה במכון וינגייט ב-9 ביולי וב-10 ביולי 1971.
טררם
טררם היא להקה ישראלית רב תחומית המשלבת תיפוף, תנועה, מוזיקה ותיאטרון. אמני הלהקה מנגנים על מגוון תופים שונים, חביות, כלי מטבח וכלי עבודה ומשלבים תיפוף וירטואוזי על הגוף. הלהקה הופיעה ברחבי העולם, בין היתר באקספו 2000 בגרמניה ובאולימפיאדת הקיץ 2004 באתונה.
היסטוריה.
המנהל האמנותי והמייסד של טררם הוא דורון רפאלי, אשר החל להופיע באופן מקצועי בגיל 15, בוגר התיכון של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, שירת בצה"ל כשחקן וכמתופף בלהקת הנח"ל. לאחר שירותו למד תיפוף בניו יורק וניגן עם הרכבים מקומיים. עם שובו לארץ הקים עם שותפים את הרכב הג'אז מינואט. רפאלי השתתף כמתופף וכמפיק בעשרות אלבומים של אמנים ישראלים רבים.
בשנת 1997 הקים רפאלי את "טררם" בהופעה אלטרנטיבית לפסטיבל ישראל בירושלים. רפאלי הזמין ללהקה מתופפים, נגני כלי הקשה, רקדנים וזמרים ויצר את הפרויקט "טררם" (תרגום לעברית ל"המולה" או "מהומה"). הלהקה משלבת מוזיקאים חיים על הבמה יחד עם רקדנים ומתופפים. בנוסף לתיפוף על הגוף, מנגנים האמנים על כלים וחפצים אלטרנטיביים, כלים תעשייתיים, כלי הקשה ועוד.
חברים בולטים בלהקה בשנות פעילותה: דין דין אביב, יותם אלעזרי, יאיר צברי ועוד.
מאז הופעת הבכורה של הלהקה בפסטיבל ישראל, מופיעה הלהקה ברחבי הארץ והעולם כבר 25 שנה. טררם השתתפה בפסטיבלים רבים ביניהם, פסטיבל המוזיקה הבינלאומי באנקרה, טורקיה, בפסטיבל אמנויות הבמה בקוסטה ריקה והופיעה במקומות רבים בעולם ביניהם קנדה, פינלנד, קוריאה, ארצות הברית ועוד. הלהקה הופיעה באולימפיאדת אתונה, באירועי המכביה, בטקסי הדלקת המשואות, בטקס פרס ישראל 2017 ועוד.
טררם לילדים.
בשנת 2005 השיקה הלהקה מופע ראשון לילדים. כיום לטררם מגוון הופעות לילדים ביניהם סדרת מחזות זמר של "טררם קידס בחצר ההפתעות", "מצילים את העולם", "איזה עולם נפלא" ועוד.
שיתופי פעולה.
לאורך השנים שיתפה טררם פעולה עם נגנים וזמרים רבים בישראל ומחוצה לה, ביניהם שרית חדד, עידן רייכל, הדיג'יי תומר מייזנר, הדי ג'יי ACI C, קרקס וואי ועוד.
במאי 2022 השיקה הלהקה שיר חדש בשם "I Smile" בו התארחה הזמרת עדן רפאלי
יוהנס וויגטמן
יוהנס וויגטמן (בגרמנית: Johannes Voigtmann; נולד ב-30 בספטמבר 1992) הוא כדורסלן גרמני ששיחק לאחרונה בצסק"א מוסקבה מהליגה המאוחדת של VTB והיורוליג. בתחילת 2022, עם הפלישה הרוסית לאוקראינה, הוא עזב את הקבוצה, ואמר "במצב הנוכחי, אני לא יכול להשלים עם משחק בקבוצה רוסית".
וויגטמן הוא שחקן נבחרת גרמניה הבוגרת. גובהו 2.11 מטרים והוא משחק בעמדת הסנטר.
קריירה מקצועית.
גרמניה.
וויגטמן שיחק כדוריד בעיר הולדתו אייזנך לפני שפנה לכדורסל. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-ProA, הליגה הגרמנית השנייה, עם מדיפוליס ג'נה במהלך עונת 2010-11. ב-2012, הוא חתם על חוזה לשנתיים עם סקיליינרס פרנקפורט מהבונדסליגה. הוא האריך את חוזהו בסקיליינרס בשנתיים נוספות ב-2014. בשנת 2015, הוא הופיע לראשונה במשחק האולסטאר. בעונת 2015/16, וויגטמן זכה ביורופקאפ עם הסקיליינרס, לאחר שניצחו את פלקנסטרו וארזה בגמר.
בסקוניה.
ביוני 2016, וויגטמן חתם בבסקוניה מהליגה הספרדית הבכירה ACB. בהופעת הבכורה שלו ביורוליג עם הקבוצה הבסקית, וויגטמן קלע 12 נקודות בניצחון 85–84 על אנאדולו אפס. בעונת היורוליג הראשונה שלו, הוא העמיד ממוצעים של 10.1 נקודות, 7 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים ב-33 משחקים. בעונתו הראשונה עם בסקוניה ב-ACB, הוא העמיד ממוצעים של 7.8 נקודות, 1.8 אסיסטים ו-6 ריבאונדים ב-32 משחקים. בעונת 2017–18 שיחק וויגטמן 33 משחקים בליגה, והעמיד ממוצעים של 7.8 נקודות, 1.7 אסיסטים ו-5.2 ריבאונדים. בעונת 2018–19, האחרונה שלו בקבוצה, הוא שיחק 33 משחקים, עם ממוצעים של 9.3 נקודות (שיא קריירה בספרד), 2.5 אסיסטים ו-5.6 ריבאונדים.
צסק"א מוסקבה.
ב-2 ביולי 2019, צסק"א מוסקבה הרוסית הודיעה כי וויגטמן חתם על חוזה לשנתיים עם הקבוצה עם אופציה לשנה שלישית. ב-11 ביוני 2021, האופציה מומשה על ידי המועדון, ו-וויגטמן נשאר במוסקבה לעונה נוספת.