מנופים (באנגלית: Manofim) הוא אירוע אמנות עכשווית, המתקיים מדי שנה ומציין את פתיחת עונת התערוכות בירושלים.
האירוע מתקיים במשך שמונה ימים, במהלכם ממופה ירושלים לשבעה מרחבי אמנות. כל יום בשבוע, מוקדש למרחב אחר שבו מתקיימים במקביל עשרות אירועי אמנות, פתיחות תערוכות ואירועי תרבות. מנופים הוא פרי יוזמה עצמאית של אמנים היוצרים ומתגוררים בירושלים ומובל על ידי האמניות לי היא שולוב ורינת אדלשטיין.
שותפים למנופים למעלה מ-30 גלריות לאמנות עכשווית, מרכזי תרבות ומאות אמנים ויוצרים עצמאים. האירוע מתקיים מדי שנה הודות לרצון המשותף של כלל חללי התצוגה לאמנות עכשווית בירושלים, אמני העיר עצמה ומובילות הפרויקט.
מאז יומו הראשון, מקיים מנופים תערוכות בחללי תצוגה אלטרנטיביים. החל משנת 2011 תערוכות אלה גדלו בהיקפן ומתמקדות בעיקר במזרח העיר.
מנופים זוכה לתמיכתם של עיריית ירושלים, הקרן לירושלים, משרד התרבות והספורט, קרנות פרטיות בישראל ומחוצה לה ותורמים פרטיים.
מבנה האירוע ואופיו.
האירוע מתקיים במשך שמונה ימים, ערב פתיחה חגיגי ושבוע מנופים במהלכו ממופה ירושלים לשבעה מרחבי אמנות,
בהם מתקיימים במקביל עשרות אירועי אמנות, פתיחות תערוכות ואירועי תרבות.
ערב הפתיחה.
ערב הפתיחה של מנופים נבדל באופיו משאר הימים, שכן הוא אינו מתייחס למרחב ספציפי אלא מהווה את יריית הפתיחה
ל-25 תערוכות הנפתחות במקביל בחללי תצוגה הפרוסים ברחבי העיר.
שבוע מנופים.
כל יום משבוע מנופים מוקדש למרחב אחר בירושלים.
כל מרחב נבדל בצבע ובסימן ובאופי המשתנה על פי אופי השכונה בה הוא מתקיים.
בכל מרחב פזורים מספר חללי תצוגה במרחק הליכה וכן פעולות אמנותיות שונות, המתקיימות בחללי התצוגה ומחוצה להם.
פרויקט מנופים עוסק באמנות שקושרת עצמה למציאות שנמצאת סביבה ומכאן שהיא מחוברת לרבדים הרבים של האוכלוסייה המתגוררת בה,
והניגודים הרבים המתקיימים בתוכה. האמנות מתקיימת לא רק במרחבי תצוגה סטריליים ומוכרים אלא בשכונה, ברחוב ובבתים.
מנופים - אמנות בתנועה.
הם קווי אוטובוס מיוחדים הנעים במחזוריות, בין המרחבים ומהווים מקום מפגש בין אמן יצירה וצופה.
אמנים שונים בוחנים בתוך האוטובוס את הקשרים המופלאים בינם לבין הצופה, בין הנוף מהחלון לרחוב הירושלמי ובין האמנות למקום בו היא נבראת וחיה.
גלריות שותפות.
• סדנאות האמנים- גלריה ת (א)עשייה.
• קבוצת זיק -בית נקופה.
• בית האמנות – מבשרת ציון.
• הקוביה - גלריה לאמנות עכשווית.
• הגלריה לטבע באמנות ע"ש גייל רובין
• הגלריה הקטנה ע"ש שטרן בקמפוס הר הצופים.
• גלריה דוויק - משכנות שאננים.
• גלריה ארטספייס.
• בית טיכו.
• אוגנדה.
• גלריה ויז'ן נח פולברג.
• הגלריה של המחלקה לצילום – מכללת הדסה.
• פרויקט מוסללה.
• סדנת ההדפס ירושלים.
• הגלריה ע"ש מורל דרפלר.
• הגלריה החברתית.
• הגלריה החדשה במוסררה.
• בית האמנים בירושלים.
• גלריה ברבור.
• אגריפס 12.
•גלריה אנטיאה.
•גלריה נורה.
• מוזיאון על התפר.
הייזלר
הַיְיזְלֵר או הַיְזֱלֵר (בכתב גרמני: Heisler; ביידיש: האַיזלער או הייזלער; בכתב לטיני מאוית גם Haizler, Hayzler ו Hajzler) הוא שם משפחה גרמני ושם משפחה יהודי-אשכנזי. וריאציות של השם: גייזלר (נובעת מתעתיק לאותיות קיריליות, הה' התחלפה בג'), חייזלר (נובעת גם כן מתרגום לאותיות קיריליות, הה' התחלפה בח').
לשם ארבעה מקורות אפשריים:
אידרייצה
אידרייצה (סלובנית Idrijca; איטלקית Idria; גרמנית Fetschenbach) הוא נהר במערב סלובניה, שאורכו 60 ק"מ. הנהר נובע בגבעות ליד הכפר וויסקו (Vojsko) שממערב לאידריה, ונשפך אל נהר סוצ'ה מדרום לעיר טולמין. אגן הניקוז של האידרייצה משתרע על-פני שטח של 598 קמ"ר וספיקתו הממוצעת מגיעה ל-33.6 מ"ק לשנייה.
ב-1770 סכר יוז'ף מראק (Jožef Mrak) את הנהר מדרום לאידריה כדי ליצור מאגר לעץ שהושט אליו במורד הזרם, ואשר נועד לשמש במכרה הכספית של העיר. הסכר יצר אגם באורך של 800 מטרים ובנפח של 210,000 מטר מעוקב, ואפשר אגירת עץ בהיקף של 10,000 מטר מעוקב. הנהר עשיר בדגה.
רבי אלעזר בן חנניה
רבי אלעזר בן חנניה היה תנא שחי בתקופת הבית השני. אביו היה חנניה בן חזקיה בן גרון.
לרבי אלעזר בן חנניה מייחסת הגמרא את האימרה (מכילתא יתרו, ז').
כמו כן, מיוחסים לו גם עריכת החלק המאוחר במגילת תענית ספר מימי בית שני, המונה את החגים הלאומיים שנחוגו בתקופה זו (ועל כן אסור לצום בהם) וכן את ימי הזיכרון לאירועים לאומיים.
הפארק הלאומי שננדואה
הפארק הלאומי שננדואה (באנגלית: Shenandoah National Park) נמצא במדינת וירג'יניה, שבארצות הברית, ומהווה חלק מהרי הבלו רידג'. פארק לאומי זה הוא צר וארוך, כשממערב לו נמצאים נהר ועמק שננדואה, וממזרח לו גבעות הפיידמונט. המאפיין הבולט ביותר של הפארק הוא כביש הסקייליין דרייב (Skyline Drive) החוצה אותו לאורכו, מהעיירה פרונט רויאל בצפון ועד לעיירה ויינסבורו בדרום. כ-40% משטח הפארק (כ-322 קילומטרים רבועים) מוגדרים כאזור טבע בראשיתי, והם תחת הגנה של המערכת הלאומית לשימור אזורי טבע בראשיתי.
גאוגרפיה.
הפארק כולל חלקים משמונה ממחוזות וירג'יניה. המחוזות הם: בצד המערבי של סקייליין דרייב מצפון-מזרח לדרום-מערב, וורן (Warren County), פייג' (Page County), רוקינגהאם (Rockingham County), ומחוז אוגוסטה (Augusta County). בצד המזרחי של סקייליין דרייב: רפאהנוק (Rappahannock County), מדיסון (Madison County), גרין (Greene County) ומחוז אלבמרלה (Albemarle County). הפארק משתרע לאורך קטע בן 170 קילומטרים של הסקייליין דרייב מסמוך לעיירה פרונט רויאל (Front Royal) בצפון-מזרח עד קרוב לעיר ויינסבורו (Waynesboro) בדרום-מערב. מטה הפארק ממוקם בלוריי (Luray).
הפארק הלאומי שננדואה שוכן לאורך הרי הבלו רידג' בצפון-מרכז וירג'יניה. הרים אלה מהווים רמה מובחנת המתנשאת לגובה של מעל 1,200 מטרים. הפסגה הגבוהה ביותר בפארק היא הר הוקסביל (Hawksbill Mountain; 1,234 מטרים). הפרש הגבהים הטופוגרפי המקומי בין הרי הבלו רידג' ועמק שננדואה גדול מ-910 מטרים באזורים מסוימים. קו הרכס של הבלו רידג' מחלק את אגן הניקוז של הנהר שננדואה, חלק מאגן הניקוז של הנהר פוטומק, בצד המערבי, מאגני הניקוז של הנהרות ג'יימס ורפאהנוק בצד המזרחי.
אקלים.
על פי סיווגי האקלימים על פי שיטת קפן משתייך האקלים בפארק הלאומי שננדואה לאקלים יבשתי גשום (Dfb). מחלקת החקלאות של ארצות הברית מסווגת את אזור עמידות הצמחייה במרכז המבקרים "ביג מדואז" בגובה 1,071 מטרים כ-6a כשטמפרטורת הקיצון המינימלית הממוצעת היא 21.7°C-.
האוקיינוס האטלנטי, ובמיוחד זרם הגולף, ממלאים תפקיד חשוב במשטר המשקעים של וירג'יניה. מסלולן של סופות חורף הוא בדרך כלל ממערב למזרח, כאשר בסביבת החוף המזרחי משתנה מסלולן לצפון-מזרח, במקביל לחוף ולזרם הגולף. שינוי זה לצפון-מזרח נובע בחלקו מהנטייה של הסערות לעקוב אחר הגבול בין האדמה הקרה לזרם הגולף החם. כאשר אוויר קר מספיק מגיע לווירג'יניה ממערב ומצפון-מערב, יכולות סופות להוריד כמויות שלג גדולות. סופות רעמים מתרחשות בכל חודשי השנה, כשהשיא בספטמבר והמינימום בפברואר. סערות וזרימות חזקות יכולות להתרחש בכל השנה בשננדואה. מרבית המקומות מקבלים 1,000-1,500 מילימטרים משקעים בשנה. המשקעים השנתיים הממוצעים במרכז המבקרים "ביג מדואז" הם 1,396 מילימטרים הכוללים כ-94 סנטימטרים שלג. רוחות דרומיות עד דרום-מערביות שולטות, עם, ובמידה פחותה יותר, רוחות צפוניות. אזורי הגובה התחתונים של הפארק חווים אקלים יבשתי משתנה, עם חורפים קלים וקיצים לחים. הטמפרטורה השנתית הממוצעת באזור הנמוך בלוריי היא של 12 מעלות צלזיוס, והמשקעים השנתיים הממוצעים הם 910 מילימטרים, עם כ-43 סנטימטרים של שלג.
אזורים גבוהים יותר של הפארק חווים חורפים קרים למדי וקיצים קרירים יחסית. הטמפרטורה השנתית הממוצעת במרכז המבקרים "ביג מדואז" היא של כ-9 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה היומית הממוצעת המקסימלית במרכז המבקרים "ביג מדואז" בחודש יולי קרירה יותר ב-6 מעלות צלזיוס מהאזורים הנמוכים של הפארק. הטמפרטורות בינואר נעות בין 7- מעלות ל-4- מעלות צלזיוס ובחודש יולי בערך 14–24 מעלות צלזיוס. שלג וקרח נפוצים בחורף, אך לרוב הם נמסים במהירות ומשאירים את האדמה חשופה. מדי פעם עלולות סופות שלג או קרח גדולות לגרום לנזק ניכר לעצים שבתוך הפארק.
הידרוגרפיה.
הפארק הלאומי שננדואה השוכן לאורך קו הרכס של הרי בלו רידג' בווירג'יניה, הוא משכן למקורות של נחלים הזורמים מערבה לנהר שננדואה, ומזרחה לנהרות רפאהנוק וג'יימס. נהרות גדולים אלה מתנקזים בסופו של דבר למפרץ צ'ספיק.
בשטח בפארק זורמים כ-90 נחלי איתן שמקורם בו. המאפיין העיקרי של נחלים אלו הוא השיפוע התלול שלהם. מכאן שלאורך הירידה המהירה במדרון ההר שזורים בריכות, אדוות, אשדות, ומפלים. במקומות רבים נופלים נחלים מעל מדפי סלע, ויוצרים מפלים בגובה של עד 28 מטרים. קרקעית הנחלים מורכבת מאבני חצץ גדולות, שברי סלעים, גושי סלע וסלע האם. מרבית הנחלים מוצלים כמעט לגמרי, והם קרירים או אפילו קרים בקיץ, והם בדרך כלל צלולים עם עכירות שנגרמת מגשם ונעלמת במהירות.
גאולוגיה.