באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה במאי 2021 זכה מליוטין ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי ושיא אליפות חדש של 1:44.79 דקות, לפני דנקן סקוט (1:45.19 דקות) ותומאס דין (1:45.34 דקות), שניהם מבריטניה, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:44.18 דקות, לפני פליקס אאובק מאוסטריה (3:44.63 דקות) ודנס רפשיס מליטא (3:45.39 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם אלכסנדר שצ'גולב, אלכסנדר קרסניך ומיכאיל וקובישצ'ב בשיא אליפות חדש של 7:03.48 דקות, לפני בריטניה (7:04.61 דקות) ואיטליה (7:06.05 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:45.15 דקות.
באולימפיאדת טוקיו (2020) סיים מליוטין במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.01 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 22 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:49.49 דקות.
איליה זבארני
איליה זבארני (באוקראינית: Ілля Борисович Забарний; נולד ב-1 בספטמבר 2002 בקייב שבאוקראינה) הוא כדורגלן אוקראיני, המשחק בעמדת הבלם בקבוצת דינמו קייב מליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
קריירת מועדונים.
זבארני גדל במחלקת הנוער של דינמו קייב מליגת העל האוקראינית. ב-11 בספטמבר 2020 ערך זבארני את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 0-0 נגד דסנה צ'רניהיב במסגרת המחזור השני בליגה. ב-25 באפריל 2021 הבקיע זבארני את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5-0 על אינהולץ במסגרת המחזור ה-23 בליגה. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת ערך זבארני 21 הופעות ליגה.
קריירה בינלאומית.
ב-7 באוקטובר 2020 ערך זבארני את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוקראינה, בהפסד 7-1 לנבחרת צרפת במשחק ידידות.
זבארני זומן לסגל נבחרת אוקראינה לקראת טורניר יורו 2020.
קו קלוז'סקו-ריז'סקאיה
קו קלוז'סקו-ריז'סקאיהה (ברוסית: Калужско-Рижская линия) (קו מס' 6) הוא קו ברכבת התחתית של מוסקבה.
הקו מחבר את האזורים הצפון-מזרחיים (מדבדקובו, סוויבלובו) וודנ"ח דרך המרכז עם רובעי מגורים בדרום-מערב העיר (צ'ריומושקי, קונקובו, יאסנבו). במשך יותר מתשע שנים, מאוקטובר 1962 עד ינואר 1972, הקו התקיים כשני קטעים רדיאליים, שהיו מחוברים אז בקוטר.
הקו מורכב מ-24 תחנות. אורכו - 37.8 ק"מ, זמן נסיעה ממוצע לאורך כל הקו - 56 דקות. תנועת הנוסעים היומית הממוצעת של הקו בשנת 2011 הייתה 910 אלף איש.
הוצאת ארקהם האוס
הוצאת ארקהם האוס (באנגלית: Arkham House) היא הוצאת ספרים אמריקאית, המתמקדת בפרסום ספרות מוזרה. היא הוקמה בסאוק סיטי, ויסקונסין ב-1939 על ידי אוגוסט דרלת' ודונלד וואנדרי בניסיון לשמר בכריכות קשות את יצירותיו הטובות ביותר של הסופר ה. פ. לאבקרפט. שמה של ההוצאה נגזר משמה של העיר הבדיונית של לאבקרפט, ארקהם. מהדורות ההוצאה ידועות באיכות הדפסתן הגבוהה. דגל המדפיסים של ההוצאה תוכנן על ידי פרנק אותפאטל.
תחת אוגוסט דרלת' ודונלד וואנדרי.
מותו של ה. פ. לאבקרפט בסוף שנת 1937 הוביל את שני חבריו הטובים, אוגוסט דרלת' ודונלד וואנדרי, לאסוף את יצירותיו הטובות ביותר מתוך כתבי העת הזולים בהם נהג לפרסם את עבודתו לכדי כרכים ממשיים שיישמרו לאורך זמן. לאחר מספר ניסיונות כושלים בהם אף מפרסם או הוצאה לאור לא הסכימו לקבל את קובץ הסיפורים, הבינו השניים שאף אחד לא יהיה מוכן לקחת את הסיכון הכלכלי הכרוך בפרסום האוסף.
בשל כך גמרו אומר בדעתם לפתוח הוצאה לאור משלהם, ארקהם האוס (ששמה נלקח מעירו הבדיונית של לאבקראפט, ארקהם), מתוך כוונה לפרסם את כל יצירותיו של לאבקרפט המנוח בכריכה קשה. תחילה פורסם קובץ סיפורים בשם "הזר וסיפורים אחרים" תמורת מחיר בגובה חמישה דולרים, בעוד שהזמנות מוקדמות התקבלו במחיר של שלוש וחצי דולרים בלבד, אך אפילו תחת המחירים הזולים האלו התקבלו רק מאה וחמישים הזמנות מוקדמות של הספר לפני הופעתו ב-1939.
הספר הודפס על ידי בית הדפוס של ג'ורג' בנטה מוויסקונסין במהדורה הכוללת 1,268 עותקים והכיל למעלה מ-550 עמודים, כשהוא כרוך בכריכה קשה ועטוף בעטיפה שאוירה בידי האמן וירג'יל פינלאי. הספר נמכר בצורה איטית אך יציבה. דרלת' היה סופר מצליח ובעל הכנסה אמידה מחוץ לעבודתו כסופר וכמפרסם, ויכל לקיים את העסק גם מבלי שירוויח כסף רב במהירות.
קובץ סיפורים נוסף, "מעבר לקיר השינה", פורסם ב-1943 בעוד שקצב מכירותיה של ההוצאה מתקדם במהירות. עד שנת 1944, ארקהם האוס ביססה את עצמה כהוצאה קטנה אך רווחית עם ארבעה ספרים על קו ההדפסה (אוספי עבודות של דונלד וואנדרי, הנרי אס. ווייטהד, קלארק אשטון סמית' וה. פ. לאבקרפט). ב-1945 הרחיבה ההוצאה את טווח פרסומיה עם שני ספרים חדשים שלא פורסמו מעולם; "בית המכשפות" מאת אוונג'לין וולטון ו"הפולש על מפתן הדלת" מאת אוגוסט דרלת'.
כמו כן הגדיל דרלת' את טווח הפרסום על ידי הדפסת אוספי סיפורים של כותבי פנטזיה ידועים, הראשון בהם הוא "תה ירוק וסיפורי רוחות אחרים" מאת הסופר האירי ג'יי. שרידאן לה פאנו. כמו כן פורסמו אנתולוגיות של כותבים אנגליים רבים ב-1947, ביניהם איי. אי. קופארד, ראסל ווייקפילד, ויליאם הופ הודג'סון ואלגרנון בלקווד. בנוסף לכך פורסמו ספרים הנכתבו בידי שלושה סופרים אמריקאים שונים כדוגמת סלאן מאת א. א. ון ווגט אשר הודפס במהדורה של למעלה מ-4,000 עותקים והיה הספר הנמכר ביותר של ההוצאה במהלך שנות ה-40.
במהלך שנות ה-50 פרסמה ההוצאה ספרים רבים מסוגות הפנטזיה והאימה. רוברט וויינברג אמר כי "תחרות רצינית מצד מספר הוצאות לאור קטנות שהתמקדו במדע בדיוני האטו את מכירותיה של הוצאת ארקהם והעמידו את דרלת' על קרח דק. הדבר שהציל את ההוצאה מפשיטת רגל הייתה הלוואה נדיבה מדוקטור דייוויד ה. קלר ב-1948. קלר ביקר בביתו של דרלת' יחד עם סם מוסקוביץ' במטרה לפרסם את ספרו ולשלם לדרלת' עבור עלויות ההדפסה, אולם דרלת' התוודה בפניו כי היה שקוע בחוב בסך 2,500 דולרים לבית הדפוס שלו וכי כבר רוקן כל מקור הכנסה אפשרי. עם חזרתו של קלר לביתו בסטראודסברג, פנסילבניה, כתב שיק בסך הסכום הנדרש ושלחו לדרלת' בתור הלוואה בעלת אחוז ריבית של שלושים וחמש אחוז. מאוחר יותר סיפר דרלת' כי "מעולם לא ביקשתי הלוואה, אך הוא הציע אותה בכל זאת באומרו 'אני גאה ביכולתי לשפוט את אופיים של אנשים'; הוא לא היה יכול להעניק מחמאה יותר גדולה לי או להוצאה".
ההוצאה הייתה על סף פשיטת רגל נוספת במהלך שנות ה-60, אך הצליחה לצאת מחובותיה בפתאומיות כאשר החל לפתע להתעורר עניין רב בעבודותיהם של רוברט אי. הווארד וה. פ. לאבקרפט. כל עבודותיו של לאבקרפט הודפסו מחדש בשלושה כרכים עבי כרס ונותרו בהדפסה למשך זמן רב.
בנוסף לעבודותיו הספרותיות של לאבקרפט החלה ההוצאה לפרסם את מכתביו של הסופר במהדורה בת חמישה כרכים, רעיון שרצה דרלת' להוציא לפועל עוד מראשית הדרך, ובכך סיפקה לקוראים מבט רחב על נקודת מבטו של לאבקרפט ועל עמדותיו השונות כפי שחלק אותן עם עמיתיו, חבריו ומשפחתו. לאחר תקופה ארוכה של גרירת רגליים, נכנסה ההוצאה לשנות ה-70 בהתרגשות גדולה ועם שאפתנות פרסומית רבה.
על אף פרסום עבודותיהם של סופרים ידועים רבים בני זמנו של לאבקרפט, ההוצאה מעולם לא היוותה הצלחה פיננסית גדולה. דרלת' אמר ב-1970 כי "באף שנה מאז הקמתה של ההוצאה לא כיסו ההכנסות את ההוצאות, ומאז ומתמיד נאלצתי לכסות את הפער עם כספי האישי". רוברט וויינברג הוסיף, "ההצלחה הגדולה ביותר של ארקהם האוס היא 'בית המכשפה', סיפור מצוין שנותר בהדפסה במשך כמעט כשני עשורים".
עם מותו של דרלת' ב-1971 לקח דונלד וואנדרי את תפקידו כעורך הראשי למשך תקופה קצרה, אך סירב להמשיך בו בקביעות. לקראת שנות ה-80 פסקה ההוצאה מהדפסה חוזרת של ספרים, למעט כמה מהדורות יוצאות דופן של עבודותיהם של דרלת' ולאבקרפט, ומכרה חלק מזכויות היוצרים שבבעלותה למפרסמים אחרים אשר הדפיסו מהדורות בכריכה רכה.
תחת אפריל דרלת', ג'ים טרנר ופיטר ראבר.
לאחר פטירתו של דרלת' ירשו ילדיו וולדן ואפריל את השליטה בחברה. וולדן אינו היה מעורב בענייני הניהול היומיומיים ואילו אפריל שימשה בתור נשיאת החברה, מחזיקת המניות העיקרית והמנכ"לית, תפקידים אשר החזיקה עד למותה ב-2011.
תפקיד העורך הראשי הועבר מידי דונלד וואנדרי לג'יימס טרנר, אשר הרחיב את פעילותה של ההוצאה במהלך שנות ה-70 וה-80 לטווח פרסום מגוון של כותבי פנטזיה ומדע בדיוני בולטים כגון מייקל בישופ, לוציוס שפרד, ברוס סטרלינג, ג'יימס טיפטרי ג'וניור ועוד, לעיתים קרובות בפורמט של כריכות קשות. הרפתקנותו של טרנר לקחה את ההוצאה הרחק מחזונה המקורי של עיסוק בספרות מוזרה מסוגת האימה, דבר שהוביל לפיטוריו בידי אפריל ב-1997.
ב-1997 מונה פיטר ראבר כעורך הראשישל ההוצאה ופתח במשימתו להשיב את מעמדה של הוצאת ארקהם כהוצאה המתמקדת בפרסום ספרות מפחידה ומוזרה, זאת תחת הוראותיה של אפריל דרלת'. ראבר משך ביקורת רבה בשל דעותיו העוינות כלפי שלל כותבים אותן ביטא בהקדמות אשר כתב לסיפורי ההוצאה. בהמשך נפוצו שמועות על בריאותו הלקויה אשר התבררו לבסוף כנכונות כאשר חטף שבץ וכתוצאה מכך עזב את תפקידו כעורך.
פרסומיה של ההוצאה האטו בצורה ניכרת במהלך השנים 2000–2006 עם תשעה ספרים חדשים בלבד. ב-2005 זכתה הוצאת ארקהם בפרס הפנטזיה העולמי עבור קטגוריית ההוצאות הקטנות. ב-2009 פורסם כי ג'ורג' ונדרבור ורוברט וויינברג ייכנסו לתפקידי עורכי ההוצאה. ב-2010 פרסמה ההוצאה את ספרה "המבחר של ארקהם" במהדורה מוגבלת בת שני כרכים של מאתיים וחמישים עותקים, מעין הדפסה חוזרת של המגזין שפרסמה בין השנים 1948–1949.
לאחר מותה של אפריל.