בבחירות לסנאט בשנת 2008 התמודד מול ג'ים גילמור, מושל וירג'יניה לשעבר, וניצח ברוב גדול של 65% מקולות הבוחרים. הוא נבחר לכהונה שנייה בבחירות בשנת 2014, לאחר קרב צמוד עם יריבו הרפובליקני, אד גילספי.
משה דנישבסקי
רבי משה דַנִישֶׁבְסְקִי (ביידיש: דאנושעווסקי; בכתב קירילי: Данишевский; ה'תק"ץ, 1830, סמרגון - ה'תר"ע, 1910, סלובודקה) היה רב ליטאי, רבה של סלובודקה, מנהלה הראשי וממייסדיה של ישיבת כנסת בית יצחק, ומחבר הספר "באר משה".
ביוגרפיה.
נולד בסמרגון לרב אברהם דנישבסקי (נפטר אלול תרי"ג), שכונה על שם עיירת מוצאו אוזדה, "ר' אברהם אוזדער", בילדותו עברה משפחתו למינסק והוא למד אצל אביו שהיה ר"מ בישיבה שב"בית המדרש הקטן". אחר כך למד שלוש שנים בישיבתו של רבי אהרן שאול זליג הכהן "הפרוז'ינאי", מחבר "תשובות לשואל" ו"מגן שאול", מגאוני ליטא ורבן של מספר ערים במרחב הליטאי. מאוחר יותר למד באיישישוק ונודע בה כ"עילוי מסמרגון", באיישישוק למד אצלו במשך שנתיים מאיר שמחה הכהן, לימים רבה של דווינסק הנודע על שם ספרו ה"אור שמח".
נישא לבתו של הרב זאב וולף וישנבסקי מסמרגון, גיסו היה הרב אברהם רבונסקי רבה של דוברובנה. במשך עשר שנים אחרי נישואיו גר בעיר מולדתו סמוך לבית חותנו. התמנה לרבנות העיירה סוויר, הקים בה "קיבוץ" לתלמידים וכיהן בה כרב במשך 25 שנה. מסוויר עבר לכהן כרבה של באלטרומנץ, וכיהן בה שבע שנים.
ב-1894 הוזמן על ידי רבה של קובנה, רבי יצחק אלחנן ספקטור, לכהן כרבו של הפרבר הקובנאי סלובודקה, משרה בה כיהן עד פטירתו. היה שותף בהקמתה של ישיבת כנסת בית יצחק בעירו, ומנהלה במשך כל שנות קיומה עד פטירתו. הוא נמנה עם מתנגדי תנועת המוסר, וכאשר פרשו אנשי התנועה מהישיבה המקומית והקימו את ישיבת "כנסת ישראל", דאג למנוע עזיבת בחורים מהישיבה הוותיקה. לפי הוראת הרב ספקטור, לא נסמכו רבנים מישיבותיה של סלובודקה, בלי מבחן ואישור של הרב דנישבסקי. למרות התנגדותו לתנועת המוסר כתנועה, לא מצא פסול באנשיה, ודאג למינויו של רבי משה מרדכי אפשטיין לעוזרו כדיין בבית הדין העירוני, וגם רבנים שמינה כראשי ישיבתו כמו הרב חיים רבינוביץ מטלז, ורבי ברוך דב ליבוביץ, לא היו ידועים כשולליה של התנועה.
נפטר בסלובודקה, כ"זקן רבני ליטא", בשנת ה'תר"ע, 1910.
לאחר פטירתו התמנה תחתיו כרבה של סלובודקה, רבי משה מרדכי אפשטיין.
משה דנושבסקי
אליהו קלישר
אליהו מרגולה
מנהלת הליגות לכדורגל
מנהלת הליגות לכדורגל היא הגוף המרכז את פעילותן של שתי ליגות הכדורגל המקצועניות בישראל, ליגת העל והליגה הלאומית, החל מחודש אוגוסט 2014. המנהלת הוקמה על ידי קבוצות שתי הליגות הבכירות בשיתוף עם ההתאחדות לכדורגל בישראל.
מטרות.
המנהלת אחראית על ניהול הפעילות המקצועית של הליגות המקצועניות בישראל, הפעילות הכלכלית, זכויות השידור, זכויות הפרסום, החסויות ומיתוגן של הליגות. המנהלת פועלת לפניה לקהלים חדשים, מעורבות בקהילה ונקיטת פעולות למיגור האלימות והגזענות בכדורגל הישראלי.
המנהלת פועלת בשיתוף פעולה עם ההתאחדות לכדורגל בישראל, והיא חברה מן המניין בארגון הליגות האירופיות.
מבנה.
מנהלת הליגה היא חברה פרטית ללא מטרות רווח. בעלי המניות במנהלת הליגות הן הקבוצות המשתתפות בתחרויות ליגת העל והליגה הלאומית. מידי עונת משחקים מקבלות הקבוצות המשתתפות בליגות אלו מניה המשקפת את מיקומה. בדירקטוריון המנהלת 18 חברים בעלי זכות הצבעה. במנהלת וועדת הנהלה המורכבת משבעה דירקטורים, המתווים את פעילותה השוטפת.
היסטוריה.
באוקטובר 2012 המליצה הוועדה בראשות ירון זליכה, אשר קמה על ידי משרד התרבות והספורט בעקבות מספר התפרצויות אלימות בליגות המקצועניות בישראל, על הקמת מנהלת. הוועדה קבעה כי על ההתאחדות לאפשר לקבוצות הליגות המקצועניות להקים מנהלת ליגה, שתעסוק בארגון וברישוי התחרויות המקצועניות, וכן בשיווק ובקידום האינטרסים המסחריים המשותפים.
זמן קצר לאחר מכן המליצה הוועדה בראשות המפכ"ל בדימוס דודי כהן, אשר מונתה על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל, על הקמת מנהלת ליגה לליגות המקצועניות, אשר תפעל לצדה של ההתאחדות לכדורגל.
בדצמבר 2012 נציגי קבוצות ליגת העל אישרו את הקמת מנהלת הליגות לכדורגל, וביולי 2014 אישרה ההתאחדות לכדורגל את הסכם העברת הזכויות למנהלת. באפריל 2014 נבחר יורם באומן לתפקיד יו"ר המנהלת על ידי נציגי הקבוצות, ובהמשך מונה אורן חסון למנכ"ל המנהלת. המנהלת החלה את עבודתה באוגוסט 2014.
ביולי 2016, עקב מחלוקות על גובה סכום החסות בין המנהלת למועצה להסדר ההימורים בספורט, הודיעה המועצה כי תמשיך לשמש כנותנת חסות העיקרית של הליגה הבכירה ליגת העל, אך הליגה לא תקרא יותר "ליגת Winner", ועל כן למשך שנתיים לא הייתה חסות לשם הליגה. בדצמבר 2016 עזב יורם באומן את התפקיד, ובמקומו מונה אורן חסון. ביולי 2017 מונה ניקולס לב למנכ"ל הארגון. בפברואר 2018 מונה ארז כלפון ליו"ר המנהלת במקומו של אורן חסון.
באוגוסט 2018 רכשה רשת המסעדות ג'פניקה את החסות על שם הליגה תמורת כ-4 מיליון ש"ח לעונה, ובעקבות כך בעונת 2018/2019 שונה שמה המסחרי של הליגה ל"ליגת JAPANIKA".
במאי 2019 רכשה הבורסה לניירות ערך בתל אביב את החסות על שם הליגה תמורת כ-12 מיליון ש"ח לשלוש עונות, ובעקבות כך שונה שמה המסחרי של הליגה ל"ליגת הבורסה לניירות ערך" החל מעונת 2019/2020.
במרץ 2022 חתמה מנהלת הליגות בכדורגל עם הבנק הדיגיטלי הראשון - ONE ZERO על הסכם חסות תמורת כ-10 מיליון ש"ח ל-2 העונות הבאות (5 מ' שקל לכל עונה), ובעקבות כך החל מעונת 2022/2023 תקרא ליגת העל "ליגת ONE ZERO".
מיטאגהורן
מיטאגהורן (בגרמנית Mittaghorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 3,892 מטר מעל פני הים, וממוקם בגבול הקנטונים ברן וואלה בשווייץ.
גאוגרפיה.
ההר הוא חלק מהרכס המפריד בין עמק לאוטרברונן לקרחונים לנג ואובראלטש וממוקם בין ההרים אבנפלו ממזרח וגרוסהורן ממערב.
ההר ממוקם מצידו הצפוני של מעבר לוטשנלוקה כאשר בצדו הדרומי של ההר נמצא ההר זאטלהורן.
ההר הוא חלק מקיר לאוטרברונן.
זאטלהורן
זאטלהורן (בגרמנית: Sattelhorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 3,745 מטר מעל פני הים, וממוקם בקנטון ואלה בשווייץ.
גאוגרפיה.
ההר הוא חלק מרכס ההרים המפריד בין הקרחונים לנג ואובראלטש וממוקם בו בין ההרים דרייאקהורן (מצפון-מזרח) ושינהורן (מדרום-מערב).
מצידו הצפוני של ההר נמצא מעבר לוטשנלוקה ומצידו הצפוני של המעבר נמצא הר המיטאגהורן.
העפלה ראשונה.
המעפילים הראשונים לפסגת ההר היו קרל שולץ אלכסנדר בורגנר וג. ריטלר.
הם הגיעו לפסגת ההר ב-26 באוגוסט 1883.
הנס יואכים מרסיי
הנס יואכים מרסיי (בגרמנית: Hans-Joachim Marseille; 13 בדצמבר 1919 - 30 בספטמבר 1942) היה טייס קרב בלופטוואפה במהלך מלחמת העולם השנייה ואלוף הפלות שנודע בכינוי "כוכב אפריקה" עם 158 הפלות (רובם הגדול כנגד מטוסי חיל האוויר המלכותי בצפון אפריקה).
לאורך שירותו, השיג מרסיי את התואר "אלוף ביום אחד" (הפלה של חמישה או יותר מטוסי אויב ביום אחד) שמונה פעמים סך הכל. הוא נחשב לטייס שהפיל את המספר הרב ביותר של מטוסי אויב ביום אחד לאחר שהפיל 17 מטוסים ב-1 בספטמבר 1942, ובנוסף הוא נחשב לאלוף ההפלות המוצלח ביותר כנגד צבאות בעלות הברית (רוב אלופי ההפלות הגרמנים השיגו את מירב הפלותיהם כנגד חיל האוויר הסובייטי). הוא היה מבין רק 27 חיילים וקצינים שעוטרו בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים.
היסטורית שירות.
מרסיי התגייס ללופטוואפה בשנת 1938 והוכשר כטייס קרב על מטוס Bf 109. הוא סיים את הכשרתו בזמן להשתתף בלחימה בקרב על בריטניה במסגרת הכנף המעורבת 2 (LG 2). בתקופה זו נודע כחייל בעייתי ולא ממושמע, אך עם זאת הצליח להפיל שבעה מטוסי אויב בין סוף אוגוסט לסוף ספטמבר 1940. בתחילת אוקטובר הוא הועבר לטייסת 3 בכנף קרב 52, שם מפקדיו לא הצליחו להשתלט על התנהגותו הפזיזה וחסרת האחריות והוא הועבר לכנף 27.
צפון אפריקה.
לאחר שירות קצר ביוגוסלביה, כנף 27 נשלחה לצפון אפריקה באפריל 1941. עם הגעת הכנף לצפון אפריקה, בהמלצתם של מפקדיו שזיהו בו פוטנציאל רב, החל מרסיי באימון עצמי כדי להעלות את יכולותיו בקרב.
מרסיי חיזק את שרירי הבטן והרגליים כדי להתמודד עם כוחות ג'י רבים, הוא לא לבש משקפי שמש כדי להתאקלם לאור השמש במדבר, הוא החל לשתות חלב במקום אלכוהול והקפיד לקרוא תמיד את דו"חות המודיעין אודות תנועות בעלות הברית בזירה כדי להכיר מקרוב את אויביו. מעבר לכך הוא פיתח טקטיקת תקיפה כנגד מבנה הגנתי של האויב; הוא היה צולל או נוסק לכיוון מרכז מבנה המטוסים ותוך ביצוע פניה חדה היה יורה צרור בן כשתי שניות ומשמיד מטוס אחד, לאחר מכן היה שובר למעלה או למטה ומתרחק מהמבנה.
בזמנו הפנוי היה מתאמן בירי מהיר תוך כדי פניה כנגד מטרות קרקעיות, בנוסף היה מתאמן בטיסת צלילה ושבירה חדה מעלה. אימוניו העצמיים הרבים לצד הטקטיקה שפיתח הובילו לתוצאות מוצלחות מאוד כנגד מטוסי חיל האוויר המלכותי, כבר בשבוע הראשון שלו בצפון אפריקה הפיל ארבעה מטוסים (שלושה הוריקנים ובריסטול בלנהיים אחד).