סדר ההורשה היה בעבר סדר של העדפת הבן הבכור (בהתאם לחוק ההסדר 1701 הבריטי, וחוק הזכויות 1689 האנגלי), אך ב-2011 בוטלה העדפת הבן הזכר דווקא, וסדר הירושה הוא סדר הלידה ללא קשר למינו של היורש (למי שנולדו החל מ-2011). אף שחוקים אלה נחקקו על ידי בית הנבחרים הבריטי, החוקים מהווים כיום חלק מהמשפט החוקתי הניו זילנדי, והם נתונים לשינוי על ידי הפרלמנט של ניו זילנד. בהתאם לחוק וסטמינסטר, חוקי ההורשה של ניו זילנד זהים לאלה של הממלכה המאוחדת. בהתאם לחוק וסטמינסטר הסכימה ניו זילנד שלא לשנות חוקים אלה מבלי הסכמה פה אחד של יתר ממלכות חבר העמים).
על פי חוקים אלה, צאצאיה הטבעיים של סופיה מהנובר (היינו צאצאים שאינם מאומצים), השייכים לכנסייה האנגליקנית, שאינם נוצרים קתוליים (ועד 2011 רק מי שאינם נשואים לנוצרים קתוליים), יכולים לרשת את הכתר הניו זילנד.
על פי החוקה הניו זילנדית מ-1986, כאשר מתמנה עוצר בממלכה המאוחדת, אותו עוצר ימלא גם את סמכויות המונרך בניו זילנד.
אף שבפועל, עם מותו של מונרך מכהן, יורש העצר מתחיל לכהן מיד (ולמעשה אין מצב בו אין מונרך מכהן), מקובל שההורשה נקבעת ומוכרזת על ידי המועצה המבצעת של ניו זילנד. לאחר תום תקופת האבל מוכתר המלך במנזר וסטמינסטר שבלונדון על ידי הארכיבישוף מקנטרברי.
בדצמבר 2009 הציע ג'ון קי, ראש ממשלת ניו זילנד לבטל את כלל העדפת הבן הבכור והכלל האוסר על קתולי לכהן כמונרך.
תארים.
לאחר מלחמת העולם השנייה נחקק חוק התארים המלכותיים 1953 במסגרתו תוקן התואר של המונרך על מנת להדגיש את היות המונרך עצמאי מייתר ממלכות חבר העמים, והדגשת חשיבות המונרך כמלך ממלכת ניו זילנד.
בעקבות תיקון החוק תארה של המלכה אליזבת היה:
חוק התארים המלכותיים 1974 שינה את התואר לתואר הנוכחי:
אף כי התואר כולל את המונח "מגן האמונה", אין למונרך בניו זילנד מעמד דתי, שכן אין כנסייה רשמית במדינה (בשונה מהממלכה המאוחדת בה עומד המונרך בראש הכנסייה הרשמית - הכנסייה האנגליקנית).
המלכה כמסמלת את המדינה.
מונרך ניו זילנד, המכונה "הכתר" מסמל את המדינה ומהווה למעשה את הריבון במדינה. המונרך מגלם את דמותה של המדינה ולמעשה נחשב להאנשה של המדינה. בהתאם, המונרך הוא המעסיק של כל עובדי המדינה, וכן של השופטים, של כל חברי כוחות ההגנה של ניו זילנד ומשטרת ניו זילנד וכן של חברי הפרלמנט. המונרך נחשב לבעלים של כל אדמות המדינה (הנקראות "אדמות הכתר" - "Crown land"), רכוש המדינה ("Crown held property") ושל חברות ממשלתיות או חברות בבעלות המדינה (המכונות "גופי הכתר" - "Crown entity"), וכן המונרך הוא הבעלים של הקניין הרוחני של ניו זילנד (המכונה "זכויות הכתר" - "Crown copyright"). פעילות זו של המונרך מבוצעת בתפקידו כריבון ולכן הרכוש לא שייך לאליזבת השנייה עצמה, אלא לנושא תפקיד המונרך. מסיבה זו המונרך אינו יכול למכור את רכוש הכתר בלא הסכמת שרי המדינה.
בהיותו בראש המדינה עומד המונרך בראש סדר הקדימויות של ניו זילנד (New Zealand order of precedence).
בהיותו מסמל את המדינה מחויבים נושאי תפקיד ציבור להישבע שבועת אמונים למונרך. כמו כן, אנשים המבקשים להפוך לאזרחי ניו זילנד צריכים אף הם להישבע שבועת נאמנות לכתר של ניו זילנד (בהתאם לחוק האזרחות של ניו זילנד).
תפקידים.
על פי חוקת ניו זילנד עמד המונרך בראש המדינה, ונושא את התואר "ראש המדינה". למונרך סמכויות רבות הידועות כ"סמכות הכתר" או "משפט המלך" (Royal Prerogative). המונרך אינו נדרש לאישור הפרלמנט בביצוע סמכויות אלה, אולם הוא רשאי להאצילן לנושאי משרה.
לעומת זאת, למונרך אין סמכות להטיל מיסים חדשים מבלי הסכמת הפרלמנט.
נדרשת הסכמה מראש של המונרך לכל חקיקה אשר יכולה להשפיע על סמכויות הכתר.
ראש הרשות המבצעת.
המונרך עומד בראש הרשות המבצעת של ניו זילנד, ועל פי חוקת ניו זילנד, המונרך מהווה בעצם את הרשות המבצעת. על פי החוקה, המונרך הוא שמבצע את פעולות המדינה, בעצת המועצה המבצעת של ניו זילנד. אחד מתפקידי המונרך הוא לוודא שממשלה נבחרת דמוקרטית קיימת במדינה, ולכן ממנה המונרך ראש ממשלה העומד בראש ממשלה שהוא מקים. ממשלה זו היא המועצה המבצעת של המונרך, אשר על פי החוקה מתפקידה לייעץ למונרך בפעולותיו. המונרך רשאי להאציל מסמכויותיו לראש הממשלה ולחברי המועצה, אולם אלה חייבים לדווח למונרך (ובהיעדרו - למושל הכללי) על פעולותיהם ועל מצב המדינה.
למונרך סמכות לפטר ראש ממשלה אשר אינו פועל בהתאם להנחיותיו ולחוקה.
קשרי חוץ.
סמכות המונרך כוללת גם סמכות לקשור קשרי חוץ. בהיעדרו של המונרך בניו זילנד, המושל הכללי מאמין שגרירים זרים, מאשרר אמנות בינלאומיות, בריתות והסכמים בינלאומיים, ושולח שגרירים למדינות זרות (כל אלה בעצת הממשלה). כמו כן המושל הכללי, בהיעדרו של המונרך, נפגש עם ראשי מדינות זרים המבקרים במדינה.
כמו כן, בסמכותו של המונרך להתיר לתושבי המדינה לעזוב את גבולות המדינה ולהיכנס אליה, ולכן המושל הכללי חתום על כל הדרכונים של ניו זילנד, והדרכונים מוצעים בשם המונרך ושייכים לו.
ראש הרשות המחוקקת.
המונרך הוא אחד משני הגופים המרכיבים את הפרלמנט של ניו זילנד. המונרך עצמו אינו משתתף בהליכי החקיקה, אולם נדרשת הסכמתו על מנת שחוק יכנס לתוקפו. בהיעדרו של המונרך בממלכה רשאי המשנה למלך לחתום על החוקים, אולם המשנה למלך רשאי להחליט שרק המונרך עצמו יחתום על החוקים (ומעביר אותם לחתימתו).
למונרך הסמכות לזמן את הפרלמנט ולפזר את הפרלמנט. בעקבות פיזור הפרלמנט מוציא המושל הכללי צו הקורא לבחירות כלליות.
לאחר הבחירות מתכנסים הנבחרים, והמונרך (או המושל הכללי מטעמו) קוראים בפני הנבחרים את הנאום מן הכס. מאחר שהמונרך (ונציגו) אינם רשאים להיכנס, באופן מסורתי, לבית הנבחרים, הנאום מוקרא מאולם המועצה המחוקקת של ניו זילנד.
המלכה אליזבת עצמה נשאה את הנאום בחמישה אירועים: בינואר 1954, בפברואר 1963, במרץ 1970, בפברואר 1986 ובפברואר 1990.
חברי הפרלמנט חייבים להישבע שבועת נאמנות למונרך, בטרם יוכלו לשבת בבית הנבחרים.
בתי המשפט.
בדומה לממלכה המאוחדת, המונרך נחשב למקורו של הצדק בממלכה, והמונרך הוא המעניק צדק לנתיניו (המונרך נחשב ל- "fount of justice" - מקור הצדק). בפועל, המונרך אינו מתערב במערכת המשפט, והסמכות נתונה לשופטים הממונים בשם המונרך. המונרך עצמו חסין מפני כל תביעה פלילית. ניתן להגיש תביעה כנגד המונרך (בפועל מדובר בתביעה כנגד מועצת המונרך, ולא כנגד המונרך באופן אישי). המונרך רשאי להעניק, מכוח סמכותו, חנינה מפני תביעה פלילית. סמכות זו מוענקת בפועל למושל הכללי המשתמש בה בשם המונרך. את החנינה ניתן להעניק בכל שלב בהליכים הפליליים - הן לפני, הן במהלך והן אחרי המשפט.
על מנת לסמל את סמכות השופטים מכוח סמכותו של המונרך, בכל בתי המשפט מופיע סמל בית המלוכה של ניו זילנד, ולעיתים אף דיוקן המונרך (כיום - דיוקן אליזבת השנייה).
הכתר וצבא ניו זילנד.
המונרך הוא מפקד כוחות כוחות ההגנה של ניו זילנד. חוק ההגנה משנת 1990 קובע כי המושל הכללי, בשם המונרך עומד בראש כוחות ההגנה של ניו זילנד. סעיף 5 לחוק קובע כי המושל הכללי מוסמך להקים או לנהל מיליציה.
מיליציה זו כוללת את צבא ניו זילנד, הצי המלכותי של ניו זילנד וחיל האוויר המלכותי של ניו זילנד. אוניות חיל הים המלכותי של ניו זילנד נושאות את הקידומת "HMNZ" - "אוניית הוד מלכותו (או הוד מלכותה) של ניו זילנד".
כל חיילי כוחות צבא ניו זילנד נדרשים להישבע אמונים למונרך, וליורשיו.
אף שהמונרך וחברי בית המלוכה יכולים לכהן בתפקיד "קולונל" (Colonels-in-Chief) בגדודי הצבא, מדובר לרוב בתפקיד סמלי בלבד, המסמל את הקשר של בית המלוכה אל יחידות הצבא. נושא הדרגה משתתף בטקסי רשמיים ובטקסי זיכרון של היחידות.
בכל עת בו המונרך או בני משפחתו מבקרים באוקלנד, הם מניחים זר זיכרון באנדרטת המלחמה של אוקלנד או באנדרטת המלחמה הלאומית.
הכתר והעם המאורי.
בשנת 1832 מינה ויליאם הרביעי את ג'יימס בסבי לאחראי על תלונות שהגישו המאורי במפרץ האיים בשל התיישבות של אירופאים באזור. ב-28 באוקטובר 1835 נערך "הואי" (מפגש) בוייטאנגי, בו נחתמה הצהרת העצמאות של ניו זילנד שנכתבה על ידי בסבי, על ידי 36 צ'יפים מאורים. המלך ויליאם הרביעי הכיר בהצהרה זו שנה לאחר מכן.
בעקבות אישור ההצהרה על ידי הפרלמנט הבריטי בשנת 1836, ומאחר ומשרד המושבות הבריטי החליט לשלוט באיים כמושבה, הוחלט בשנת 1839 כי נדרשת חתימה על הסכם חדש עם העם המאורי, על מנת שהמונרך הבריטי יוכל לשלוט באיים. בשנת 1840 נחתם הסכם וייטאנגי על ידי נציג המונרך הבריטי ו-500 צ'יפים מאורים. מסמך זה נחשב למסמך המכונן, מבחינת משפט חוקתי, של ניו זילנד. המסמך מעניק סמכות למונרך של ניו זילנד (מלכת ניו זילנד) לשלוט באיים, ובעמים המאוריים, ונותן לה את התואר "קאוואנאטאנגה".
בעקבות חוזה זה החלו העמים המאוריים לפנות בבקשות ישירות למונרך היושב בלונדון. פנייה ראשונה נערכה בשנת 1852, וזו הועברה להתייעצות לשרי ניו זילנד של הממשלה הבריטית.
איי קוק, ניווה והטריטוריות.
על פי חוקת איי קוק וניווה, המונרך של ניו זילנד מכהן גם כמונרך של איי קוק ושל ניווה.
המונרך שולט באיי קוק ובניווה ישירות, ולא באמצעות המושל הכללי של ניו זילנד או הפרלמנט של ניו זילנד.
נציג המונרך בהיעדרו באיים הוא המשנה למלך, המתמנה מדי שלוש שנים. המשנה למלך מבצע את תפקיד המונרך ונוכח בטקסים הרשמיים.
בטריטוריות טוקלאו ובשטח חסות רוס, משמש המושל הכללי של ניו זילנד בתפקיד מושל בפועל, אולם אין אלה ממלכות עצמאיות, אלא טריטוריות המהוות חלק ממלכת ניו זילנד.