וארו, שתמך בפומפיוס, הגיע למשרה של פראיטור אחרי ששימש כטריבון, כקוואיסטור וכאיידיל. ב-59 לפנה"ס היה חבר ועדה שהכינה את תוכניתו של יוליוס קיסר ליישוב מחדש של קפואה וקמפניה. במשך מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר (49 - 45 לפנה"ס) פיקד על כוחותיו של פומפיוס בקרב אילרדה והשתתף בקרב פארסאלוס (9 באוגוסט 48) שבו צבאו של פומפיוס ניגף בפני כוחותיו של קיסר. וארו זכה במחילה, וקיסר מינה אותו למנהל הספרייה ברומא, אבל אחרי מות קיסר, מרקוס אנטוניוס הכריז על וארו כאויב המדינה. רוב רכושו הוחרם והוא איבד את משרתו בספרייה.
כאשר הרפובליקה הרומית הפכה לאימפריה וארו מצא את מקומו לצדו של אוגוסטוס קיסר ולבסוף זכה בחיי שקט ושלווה שאפשרו לו לעסוק במחקר ובכתיבה. הוא למד אצל הפילולוג לוקיוס אליוס סטילו ברומא, ומאוחר יותר היה תלמיד האקדמיה האפלטונית באתונה אצל אנטיוכוס מאשקלון.
יצירתו.
מרקוס טרנטיוס וארו כתב למעלה מ-74 יצירות בלטינית על נושאים רבים ושונים, ובהם תשעה ספרי דיסציפלינה שעסקו בדקדוק, רטוריקה, לוגיקה, אריתמטיקה, גאומטריה, אסטרונומיה, מוזיקה, רפואה ואדריכלות. סופרים מאוחרים יותר הגדירו את שבע האמנויות החופשיות (שכללו את שטחי הדיסציפלינה של וארו מלבד רפואה ואדריכלות) שהיוו את נושאי הלימוד הבסיסיים בימי הביניים. קטעים רבים מספריו שימשו את האנציקלופדיסטים הצרפתיים במרוצת המאה השמונה עשרה.
וארו ערך רשימת אנשים ששימשו במשרת קונסול רומאי - רשימה שנקראה "הכרונולוגיה של וארו". רשימה זו נועדה לקבוע את השנים המדויקות שבהן כיהנו הקונסולים בהיסטוריה הרומאית. אם כי נפלו טעויות ברשימה זו, היא הייתה מקובלת בציבור בעיקר משום שהייתה חרותה על שער הניצחון של אוגוסטוס קיסר ברומא.
החיבור "דמויות" (Imagines) היה הספר המאויר הראשון ברומא. נכללו בו 700 אישים יווניים ורומיים שלכל אחד מהם הוקדשו דיוקן מצויר ומספר שורות.
רק משני חיבורים של וארו נותרו קטעים ניכרים, והם: 'על אודות השפה הלטינית' (De lingua Latina) ב-25 ספרים. מהם נותרו הספרים 5 ו-6 בשלמותם, וחלקים מן הספרים 10-7. החיבור היחיד שנותר בשלמותו הוא 'על אודות החקלאות' (De re rustica) בשלושה ספרים, שנכתב במתכונת של דו-שיח. נדונים בו בעיקר עניינים הנוגעים לגידול בקר, צאן, ציפורים ודבורים.
שרדו גם קטעים רבים קצרים מספריו האחרים שצוטטו בכתביהם של מחברי העת העתיקה ובהם קיקרו, פליניוס הזקן, ורגיליוס ואולוס גליוס. קווינטיליאנוס כינה את וארו "הגדול שבמלומדים הרומאיים". בין היתר, וארו חזה מראש את המיקרוביולוגיה, כאשר המליץ לאנשי תקופתו להתרחק מאדמת ביצה וטען כי מקומות אלה שורצים ביצורים קטנים שאינם נראים לעין, הנכנסים לגוף דרך הפה או האף וגורמים למחלה ולמגפה.
וארו על הדת היהודית.
החיבור "קדמוניות העניינים האנושיים והאלוהיים" ("Antiquitates Rerum Humanarum et Divinarum"), כלל 41 ספרים ונכתב בין 63 ל-47 לפנה"ס והגיע לידינו בתיווך אוגוסטינוס. וארו נדרש בו להיעדרם של צלמים בדת היהודית והוא משוה אותה לדת הרומית. על פי אוגוסטינוס, וארו "אומר שבמשך למעלה מאה ושבעים שנים סגדו הרומאים הקדמונים לאלים ללא צלם. 'לו נמשך נוהג זה עד ימינו אנו', הוא אומר, 'או אז היינו אדוקים יותר בעבודת האלים'. וכתימוכין לדעתו זו הוא מביא כראיה, בין השאר את דוגמת העם היהודי... הוא העריך בחכמה שאלים בצורת דמויות מטופשות עלולים בנקל לעורר בוז".
זוהי אחת ההתבטאויות האוהדות ביותר של מחבר פגאני על הדת היהודית ומנהגה לעבוד אל ללא צלם. משתמע ממנה שהיהודים נראים לו "דתיים" יותר במובן המסורתי, מאשר הרומאים, מכיוון שלא בגדו במנהג האבות שלהם. וארו ראה ביהודים עם שדרכו תואמת את מנהגי רומא העתיקה. פולחנם נטול הצלמים תואם את מה שהיה פעם גם האידיאל של הדת הרומית המקורית, אך התדרדר לעבודת אלילים המחליפה את האלים האמתיים בפסלים.
בספרות היוונית-רומית הפגאנית, אחת הדרכים להבין את המוזרות של תפיסת האלוהים ביהדות ולשלבה בפנתאון היווני או הרומי, הייתה להכריז על אלוהי היהודים כבכיר האלים וכך לזהותו עם יופיטר או זאוס. על פי אוגוסטינוס, גם וארו הציע את האפשרות הזאת, ככל הנראה לראשונה: "וארו, אחד מתוכם...חשב שאלוהי היהודים זהה ליופיטר, וסבר שאין זה משנה באיזה שם הוא קרוי, כל עוד מתכוונים לאותו הדבר... מכיוון שהרומאים בדרך כלל אינם סוגדים לאף ישות העולה על יופיטר...והם חושבים אותו למלך כל האלים, ומאחר שלתפיסתו היהודים עובדים את האל העליון, הוא לא יכול היה אלא לזהותו עם יופיטר".
אוגוסטינוס מזכיר בשני מקומות נוספים את העובדה שוארו מזהה את אלוהי היהודים עם יופיטר ואילו לידוס (אמצע המאה ה-6 לספירה) מציין שוארו אומר על האל היהודי "שהוא נקרא 'יהו' (Iao) ב(שירי) המסתורין הכלדיים (Chaldaean mysteries)".
האל "יאו" (יהו) נזכר גם אצל בן דורו של וארו, דיודורוס סיקולוס, ומאוחר יותר אצל קורנליוס לבאו.
מלבד דבריו על היהודים ודתם, וארו מזכיר גם את ארץ יהודה - בדיווחו על אירועים שהתרחשו בזמן שפומפיוס ניהל מלחמה באזורים הסמוכים לה, ובהתחסו לתמרים שלה: "עצי התמר של סוריה נושאים פירות ביהודה, אבל אינם יכולים להוציא פרי באיטליה".
פורום תקנה
פורום תקנה הוא עמותה המורכבת מאישים בציונות הדתית, המיועדת לטיפול בתלונות על הטרדה מינית מצד בעלי סמכות בציבור הדתי-לאומי.
פעילות הפורום.
פורום תקנה הוקם בשנת 2003 לשם מתן מסלול חלופי ודיסקרטי לטיפול בתלונות על הטרדה מינית של בעלי סמכות בקרב הציונות הדתית. הטרדה מינית לסוגיה היא עבירה פלילית, אך משום שהיא נעשית פעמים רבות ללא עדים ובשל חשש להיחשף וגורמים נוספים מגיעים רק חלק מהמקרים לבירור במשטרה. בפרט נכון הדבר כאשר ההטרדה נעשית במסגרת יחסי מרות. באתר הפורום מוצגת מטרת הפורום: "ליצור דרך נוספת עבור המתלוננות לטפל בתלונה ביעילות, ולמנוע את הישנותה ואת נזקיה למתלוננת ולנשים נוספות". השימוש בלשון נקבה הוא ברוח "דיבר הכתוב בהווה", והפורום משמש לטיפול בתלונות שני המינים. הפורום אינו רואה עצמו כתחליף למערכת אכיפת החוק הרשמית, אלא כגוף המיועד לטפל בתלונות שלא הגיעו למשטרה או שאופיין אינו פלילי. הפורום פועל בשיתוף פעולה עם היועץ המשפטי לממשלה והוא מתייעץ איתו ביחס למקרים סבוכים המגיעים לפתחו.
ברוח החוק למניעת הטרדה מינית חיבר הפורום "תקנון לטיפול ומניעה של הטרדה ו/או תקיפה מינית".
עם חברי הפורום בהווה ובעבר נמנים אישים רבניים בולטים בציונות הדתית ומשפטנים דתיים, ובהם הרבנים יעקב אריאל, הרב אהרון ליכטנשטיין, הרב יובל שרלו, הרב אליקים לבנון, הרב יהושע שפירא, הרב איתן איזמן, הרבנית מלכה פיוטרקובסקי, פרופ' ידידיה שטרן, פרופ' אביעד הכהן ואחרים, גברים ונשים. מייסדת ומנהלת הפורום היא הרבנית יהודית שילת, סגנית יו"ר אמונה לשעבר. בפורום 30 חברים, אך העבודה השוטפת מתקיימת בדרך כלל בקבוצות של ארבעה.
טיפולו של הפורום בתלונה נעשה בדרך כלל בצנעה. מאז הקמת הפורום ועד תחילת 2010 טיפלו צוותים מטעמו, שרובם כללו גברים ונשים, ב-15 תיקים של ניצול מרות וסמכות בציבור הדתי. בפברואר 2010 חרג הפורום ממנהגו, ובעקבות תלונות שונות פרסם הודעה בעניינו של הרב מרדכי (מוטי) אֵלון. לפי ההודעה הוטלו על הרב אלון הגבלות שונות בגין "מעשים המנוגדים לערכי קדושה ומוסר", אך כדברי ההודעה: "לצערנו התברר לנו לאחרונה כי ההגבלות יושמו רק באופן חלקי, וכי ההגנה על הציבור ומניעת מכשול מחייבת אותנו להביא את הדברים לידיעת הרבים". בתגובה על אופן קבלת ההחלטה ופרסום המקרה פרשו מהפורום נציגות תנועת "קולך". בנוסף, פורסמו ידיעות על מעורבות של הפורום במקרים נוספים, כגון פרשת דוידי פרל ופרשת הטרדות מיניות שבעקבותיה פרש מתפקידו מפקח בחמ"ד.
צבי הירש ברלין
צבי הירש לעווין
אריה לייב ברלין
מרקוס טרנטיוס ורו
נשות הדסה
נחל גיבורים
נחל גיבורים (ואדי רושמיה, מארמית: ראש מיא, "ראש מים") הוא נחל אכזב במזרח חיפה היוצא מהכרמל ונשפך אל הים התיכון מערבית לנמל הקישון. שמו של הנחל ניתן לו לזכר אנשי גדוד 22 של חטיבת כרמלי שניצחו בקרב שניטש על גשר רושמיה והבית ששימש כמשרד של 'איחוד השכונות הערביות' (נקרא בטעות בית הנג'אדה) הסמוך לו במלחמת העצמאות.
תוואי הנחל מתחיל באזור כיכר חורב אך בשל התפתחות העיר נותר חשוף החלק המתחיל בין שכונת רמת ספיר לרוממה הישנה ומשם ממשיך לעיר התחתית, בקרבת שכונת חליסה, עובר דרך אזור תעשייה חוף שמן ולבסוף נשפך לים (בעבר היה נשפך אל הקישון).
הנחל ויובליו (שאנן, זיו, רמז, ורדיה, תן) מפרידים בין רובע הדר הכרמל לבין רובע נווה שאנן.
באפיק הנחל היה מצוי המטווח העירוני של חיפה שהצוק שבצד האפיק שימש לו חומת מפגע.
במעלה ההר, בשכונת רמת בן-גוריון, נמצאת מצודת חורבת ראש מים מהתקופה הביזנטית. חפירות ארכאולוגיות במקום מעידות על קיום התיישבות במקום מאותה תקופה. בתחילת שנות ה-20 התיישבו במקום פועלים אשר עבדו בעיר התחתית בחיפה. בשנות ה-50 וה-60 החלו להתיישב בוואדי משפחות של עולים חדשים וערבים ישראלים, בשנות ה-80 פעלה עיריית חיפה לפינוים. הדיירים האחרונים בוואדי הסכימו להתפנות תמורת פיצוי בשנת 2010.
גשר רושמיה.
מעל הנחל עוברים שני גשרים. גשר רושמיה הישן וגשר גדוד 22 החדש על שם הגדוד בחטיבת כרמלי שלחם במלחמת העצמאות באזור הנחל.
פיתוח בנחל.