רקע.
הצעדה הרוסית הראשונה התקיימה ב-4 בנובמבר 2005 והייתה הפגישה ההמונית החוקית הראשונה של הימין הקיצוני בהיסטוריה הרוסית המודרנית. הצעדה התקיימה על מנת לחגוג את ניצחונה של רוסיה במלחמת רוסיה–פולין .
הצעדה הרוסית של 2006.
מלבד מוסקבה, הצעדה תוכננה בסנקט פטרסבורג, קרסנויארסק, נובוסיבירסק, צ'יטה, סטברופול, מייקופ, טיומן, ולדיווסטוק, יוז'נו-סחלינסק, בלאגובשצ'נסק, ניז'ני נובגורוד וקלינינגרד, אך גם נאסרה ברוב הערים. אירקוטסק התירה רשמית את הצעדה. העצרות התקיימו גם באוקראינה (קייב, קרים, אודסה, סבסטופול), מולדובה (קישינב, טירספול) וגאורגיה (טביליסי). ראשי הנוער הרוסי של מולדובה ואיגוד הנוער האירו-אסיה של הרפובליקה של מולדובה נעצרו. למרות שהמארגנים אסרו על השימוש בסמלים נאצים, דגל עם צלב קרס הונף על ידי ראש האיגוד הסלאבי של האס אס דמיטרי דמושקין במוסקבה.
ראש עיריית מוסקבה יורי לוז'קוב התנגד לקיום הצעדה בעירו ואמר: "אם נאפשר את פיצול המדינה שלנו על רקע אתני, אם נאפשר מלחמות דת, אז אני חושש שזה יהיה הסוף של רוסיה."
כ-500 איש קיימו הפגנת נגד הצעדה הרוסית ונשאו שלטים עם כרזות עם סיסמאות כגון: "החזית האנטי-פשיסטית הרוסית" ו"אני רוסי ולכן לא פשיסט." גם הקהילה היהודית המקומית בראשות הרב ברל לזר הביעה התנגדות לקיום הצעדה. ארגוני נוער שונים, ביניהם גם ארגון נוער המשתייך לרוסיה המאוחדת הכינו פנייה בכתב למושל מחוז קרסנויארסק אלכסנדר חלופונין וראש העיר פיוטר פימאשקוב, כדי למנוע קיום צעדה רוסית בעיר. עם זאת, התנועה נגד ההגירה הבלתי חוקית אמרה לרויטרס שהיא תמשיך את הכינוסים שלהם ללא קשר אם הם מורשים או לא.
אספת המונים נפרדת בשם "מצעד הימין" אורגנה על ידי מספר תנועות אורתודוקסיות (המועצה הלאומית, איגוד נושאי הדגל האורתודוקסי והבאסטיון), שהצהירו על כוונותיהן העצמאיות.
הצעדה הרוסית של 2020.
הרשויות של הפדרציה הרוסית דחו את האישור לצעדה הרוסית של 2020 עקב מגפת הקורונה. למרות האיסור, עשרות לאומנים התאספו בעיר ברנאול בסיביר ב-4 בנובמבר, והפגינו נגד הנשיא ולדימיר פוטין. מארגני הצעדה הרוסית במוסקבה, בעקבות הסירוב, תכננו להניח פרחים במשרד שירות הכליאה הפדרלי, כדי להנציח את הנאו-נאצי הרוסי מקסים מרצינקוביץ', שמת בכלא חודש לפני כן. משטרת מוסקבה עצרה לפחות 32 פעילי ימין קיצוני.
מחלוקת האתאיזם
מחלוקת האתאיזם (בגרמנית: Atheismusstreit) היה אירוע בתולדות התרבות הגרמנית שנמשך בין 1798 ל-1800 והשפיע על הפילוסופיה הגרמנית בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19.
היסטוריה.
בשנת 1798, יוהאן גוטליב פיכטה הואשם באתאיזם לאחר שפרסם באותה שנה את חיבורו "Ueber den Grund unsers Glaubens an eine göttliche Weltregierung" ("על קווי היסוד של אמונתנו בממשל-עולם אלוהי"), שכתב בתגובה לחיבורו של פרידריך קרל פורברג "פיתוח מושג הדת" בכתב העת שלו. פורברג טען שכופרים יכולים להיות מוסריים אם הם מתנהגים כאילו קיים אלוהים רואה כל ומעניש. במאמרו הקצר ניסה פיכטה לשרטט כמה מרעיונותיו המקדימים על הפילוסופיה של הדת שנוסחו במסגרת חיבורו הגדול "Wissenschaftslehre" (תורת המדע) שבו אפיין את אלוהים כסדר המוסרי החי של העולם. פיכטה טען כי בכל הנוגע לפילוסופיה, התחום האלוהי הוא של העולם הזה (האימננטי), ונתפס רק במונחים של דרישות הצו המוסרי, וכי אין הצדקה תאורטית או מעשית של הסקה נוספת ל"מחוקק מוסרי" טרנסצנדנטי. באותו חיבור ביקש פיכטה גם לערוך הבחנה חדה בין דת לפילוסופיה ולהגן על זכותה של הפילוסופיה להניח אפריורית משהו כמו "סדר עולם מוסרי". לפיכך, הפילוסופיה של הדת כוללת גזירה של ההנחה שהפעולות המוסריות שלנו באמת מייצרת הבדל כלשהו בעולם, ולא יותר מכך. ביחס לקיומו של אלוהים, פיכטה מכחיש במפורש שניתן להצדיק מטעמים פילוסופיים כל עמדה בדבר קיומו של אלוהים שאינה תלויה בחוק המוסרי.
בעקבות חיבורו של פיכטה, התפרסם חיבור אנונימי שהאשים את פיכטה ואת פורברג באתאיזם, וקרא לפיטוריו של פיכטה מתפקידו באוניברסיטת ינה, בדוכסות הגדולה של סקסוניה-וייאמר-אייזנך. בעקבות המחלוקת פורסמו מאמרים רבים התומכים ומתנגדים לפיכטה והגנתו של פיכטה עצמו במכתב "פנייה לציבור" שפרסם ב-1799.
בסופו של דבר פרסם פרידריך היינריך יעקובי את מכתבו הפתוח המפורסם לפיכטה, ובו השווה את הפילוסופיה בכלל ואת הפילוסופיה הטרנסצנדנטלית של פיכטה ל"ניהיליזם" (השימוש הביא לפופולריות של המונח "ניהיליזם").
פיכטה נאלץ להתפטר מתפקידו בינה ולברוח לברלין, באופן נומינלי כתוצאה מהצהרות שבהן איים להתפטר אם יקבל נזיפה ממשלתית רשמית. אולם פיכטה כתב מאוחר יותר: "זה לא האתאיזם שלי שהם רודפים, זה הדמוקרטיות שלי. הראשון רק סיפק את התירוץ". המסמכים מאשרים כי שר ויימאר, , כתב לעמיתו, שר התרבות יוהאן וולפגנג גתה, כי המכתב שבו איים פיכטה להתפטר אם ינזוף בו הדוכס קרל אוגוסט, היה רק "העמדת הפנים" כשהשרים ביקשו "להיפטר" מפיכטה. סקסוניה ופרוסיה איימו לאסור על נתיניהן להירשם לאוניברסיטת ינה אם פיכטה ימשיך ללמד שם, ורוסיה ואוסטריה כבר הנהיגו חרם כזה. הסיבה האמיתית הייתה אי שביעות הרצון המתמשכת של אותן ממשלות הייתה שני ספריו שפורסמו בעילום שם משנת 1793, בהם גילה הזדהות עם המהפכה הצרפתית: "להחזיר את חופש המחשבה מנסיכי אירופה, שעד כה דיכאו אותו" (urückforderung der Denkfreiheit von den Fürsten Europens, die sie bisher unterdrückten) ו-" תרומות לתיקון פסקי דין ציבוריים על המהפכה הצרפתית" ( Beiträge zur Berichtigung der Urteile des Publikums über die Französische Revolution). מאוחר יותר החזיר גתה את מכתביו לוויגט בנוגע לפיטוריו של פיכטה והשמיד אותם. אוניברסיטת ינה סבלה מאובדן של סטודנטים רבים וכמה אקדמאים לאחר פיטוריו של פיכטה. את משרתו של פיכטה ירש פרידריך וילהלם שלינג.
שבועת זרת
שבועת זרת (באנגלית: Pinky swear) היא מחווה המקובלת בין ילדים, ובה הנשבעים מתחייבים לקיים הבטחה שקיבלו.
המחווה כוללת נעילת זרתות של מבטיח ההבטחה ושל מקבלהּ, או של שני מבטיחי הבטחה, ומסמנת שאצבעו של מפר ההבטחה תישבר, או ראויה להישבר.
בעת המחווה נהוג לומר משפטים שונים. בישראל, לאחר מריבה בין ילדים, נהוג לשלב את אצבעות הזרת זו בזו תוך אמירת מילות פיוס: "שולם שולם לעולם ברוגז ברוגז אף פעם". בארצות הברית נהוג לומר: "Pinky, pinky, Whoever tells a lie, Will sink down to the bad place, And never rise up again" (בתרגום חופשי: "זרת, זרת, מי שיספר שקר, ישקע למקום רע, ולעולם לא ישוב"). ביפן נהוג לומר: "指切り拳万、嘘ついたら針千本呑ます" (בתרגום חופשי: "שבועת זרת, עשרת אלפים אגרופים, מי שישקר יבלע אלף מחטים").
ניקי ון דר זיל
שמעון רודי
שמעון רודי היה אישיות תל אביבית מפורסמת בשנות ה-30 וה-40. עסק בפיתוח הגוף והופיע ברחבי הארץ במופעי ראווה ושימש כמוכתר של שכונת התקווה. דמותו הציורית מופיעה בזכרונותיהם של חיים חפר, חיים גורי ויורם קניוק.
ביוגרפיה.
שמעון רודי נולד ב-1912 בשם זיידל בעיירה קרינקי שבפולין למשפחה חרדית. אביו ציפה שיהיה תלמיד ישיבה אולם בנעוריו צפה במופע של איש השרירים סיגמונד ברייטבארט והחליט לאמץ אורח חיים דומה. רודי החל להתאמן באגרוף, האבקות, הרמת משקולות וכיפוף מוטות ברזל. בהמשך עבר לביאליסטוק וב-1937 עלה ארצה. באליפות הפועל, שהתקיימו באותה תקופה, ניצח בריצת 1500 מטר.
רודי התיישב בשכונת התקווה וכוחו וגודלו הפכו אותו למוכתר הלא רשמי של השכונה. רודי הפך למפעיל באר המים של השכונה מטעם חברת "עזרא" ובתמורה למים גבה תשלומים מדיירי השכונה. בתקופת המרד הערבי הגדול עמדה השכונה תחת מתקפות של ערבים ורודי לקח על עצמו להמשיך להפעיל את מפעל המים כדי להבטיח אספקת מים לשכונה.
רודי המשיך לפתח את יכולותיו ואת שריריו וצמח לגובה של 190 ס"מ, משקל של 135 ק"ג והיקף חזה של 144 ס"מ. הוא החל להופיע ברחבי הארץ בהופעות בהם הדגים את יכולותיו והיה מזמין אנשים מהקהל להתמודד איתו ואף הציע פרס למי שיביס אותו.
שמעו של רודי הגיע גם לארץ מולדתו פולין שם התפרסמו מאמרים עליו. ב-1938 ביקר את משפחתו בקרינקי והמשיך לסיבוב הופעות בארצות הברית ואירופה.
רודי השתמש בהכנסותיו כדי להיכנס כשותף בקפה "מקסים" בתל אביב.
ב-1947 התפרסמו שמועות שרודי הסגיר אנשי אצ"ל לבריטים ולכן חייו עמדו בסכנה ואף נפוצו שמועות שאנשי הארגון רצחו אותו. ההערכה היא שהחשש מאנשי אצ"ל הביא את רודי לעזוב את הארץ ולגור בפריז שם נדון ב-1948 ל-4 שנות מאסר בעוון רמאות. לאחר שחרורו מהכלא המשיך רודי את נדודיו והגיע למינכן שם היה בעליו של בית קפה. בסופו של נדד לברזיל שם נפטר בשנות ה-70
כיתה י&quot;א
כיתה י"א היא שנת הלימודים האחת-עשרה במסגרת כיתתית, בבית ספר תיכון. גיל התלמידים בכיתה זו הוא בדרך כלל 16–17.
אטימולוגיה.
מלבד השמות המקבילים באנגלית לכיתה י"א, ביניהם eleventh grade (ולחלופין 11th grade) או grade 11, בחלק מהמדינות מקובלים שמות אחרים עבור כיתה זו.
בארצות הברית נקראת כיתה זו גם junior year, כינוי המקובל לתיאור השנה השלישית ללימודים כלשהם (גם בבית ספר וגם בלימודי קולג'/אוניברסיטה), אשר קודמת לשנת הלימודים האחרונה, הנקראת senior year ("שנת בוגר").
בוויילס ובאנגליה, השם המקביל לכיתה זו הוא Year 12, וגם שם היא קודמת לשנת הלימודים האחרונה. בחלק מהמקומות, כדוגמת ג'מייקה, קיים גם שימוש בשם fifth form לכיתה זו, משום שהיא השנה החמישית בבתי ספר על-יסודיים.
מדינות.
אוסטרליה.