הרב טאוב היה כמעיין פורץ דרך בתחום הנגינה היהודית. גם טרם זמנו של הרב טאוב היו שירה ונגינה חלק מההווי היהודי, ובשבתות ובחגים ובשמחות היה נהוג לשורר שירים המתאימים לאותו אירוע. אך הרב טאוב רומם את מעמדה של השירה, והפך אותה לחלק מעבודת ה'. בספרו "דברי ישראל" כתב על הפסוק שאמר יעקב לבניו בשעה שירדו למצרים: :
מדברים אלו ניתן לראות כמה החשיב הרב טאוב את הנגינה כחלק מעבודת ה'. מפורסם המשפט שאמר:
ניגוניו.
הרב טאוב היה מלחין פורה ומשובח שהלחין את ניגוניו ברוח התקופה והסובבים אותו. הרב טאוב היה חזן בימים הנוראים בבית מדרשו בכל תפילות היום, עד שנותיו האחרונות. היה לו קול טנור חזק וסלסול שנחשב יפה, כמובן שהקפיד לא לחזור על מילה פעמיים או למשוך את השירה כך שיהיה הפסק בין חלקי המילה. חלק גדול מניגוניו של הרב טאוב אבדו במהלך השואה וכיום מוכרים לנו כ-100 מניגוניו. לרב טאוב כמה ניגונים מיוחדים שהשאירו רושם גדול בעולם:
שמואל אליהו טאוב
רבי שמואל אליהו טאוב (ד' באדר א' תרס"ה, 9 בפברואר 1905 − ד' באייר תשמ"ד, 6 במאי 1984; כונה גם האמרי אש על שם ספרו) היה האדמו"ר השלישי של חסידות מודז'יץ וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
ביוגרפיה.
נולד בלובלין לרבי שאול ידידיה אלעזר טאוב ולנחמה קיילא (בת האדמו"ר אברהם איגר מחסידות לובלין). בהיותו פעוט התגרשו הוריו, ומחמת זה גדל אצל סבו רבי ישראל טאוב מייסד חסידות מודז'יץ ואצל בעל-אמו רבי ירמיה קאליש מאופולה. לאחר פטירת סבו בשנת תרפ"א (1920) עבר להתגורר סמוך לאביו, תחילה בראקוב ולאחר מכן בקראטשוב. בכ' בטבת תרפ"ז (1926) נישא לרבקה זלטה קאהן. ב-1930 הוסמך לרבנות על ידי הרבנים שלמה דוד כהנא וצבי יחיאל מיכלזון שישבו אז בוורשה. בשנת תרצ"ה (1935) התלווה לאביו בנסיעתו לארץ ישראל. בביקורם עלו לקבר רשב"י במירון והשתתפו בהילולת ל"ג בעומר, חוויה שהותירה בו רושם רב ובעקבותיה החליט להישאר בארץ. כעבור כמה חודשים הגיעו גם אשתו ובנו, לימים האדמו"ר ישראל דן טאוב, שהיה אז בן שבע. באותה שנה התמנה לרב בתל אביב.
בשנת תש"ח (1947) נפטר אביו והוא מונה לאדמו"ר. בתחילה הקים את בית מדרשו ברחוב לילנבלום, ולאחר מכן עבר לרחוב דיזנגוף. לטישים שהיה עורך היה מגיע קהל מגוון, חסידי פולין, בחורי ישיבה ליטאים, חניכי תנועות הנוער הדתיות וחילונים. היה פעיל בענייני ציבור ומשנת תשל"ג כיהן כחבר במועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. בשנת תשל"ח (1978) זכה בתואר כיקיר תל אביב. בתשמ"א הקים ישיבה על שם אביו בבני ברק.
היה ידוע באהבתו לארץ ישראל ואף נקט בגישה חיובית ביחס להקמת המדינה. במכתב לאחד מחסידיו שהתפרסם בקונטרס "תפארת ישראל" בשנת 1948 כתב בין השאר: "מאת ה' הייתה זאת היא נפלאת בעינינו! לפנינו מארעות כבירים, רבי ערך וכבדי משקל, שלא זכו אליהם הדורות שלפנינו, גדולי דעה, אנשי מעלה ומעשה, יראים ושלמים. ומי שמסתכל בעיניים בהירות, בעין חודר ובוחן אמונתית, לכל מה שהתרחש ומתקיים מסביבנו, ולפני עינינו היום, רואה בעליל, שכל הייעודים של חכז"ל בנוגע לגאולתנו השלמה, הממשמשת ובאה, מתקיימים ב"ה באופן נפלא מאד ובדיקנות מקפידה ונמרצת". בהמשך מכתבו עמד על ההבדל שבין אתחלתא דגאולה שתלויה בהשתדלות עם ישראל לבין הגאולה השלמה שעדיין לא הגיעה והיא תלויה בידי שמיים: "היום, בזמנינו – בדורנו, הגם טרם הגיענו לגאולה שלמה, בביאת הגואל צדק, שאליו אנחנו מצפים ומקווים אי"ה ומחכים בכליון עיניים בכל יום שיבוא, אבל אתחלתא דגאולה יש כאן, ועוד יותר מאתחלתא. סימני ונצני הגאולה שלמה נראו בארץ, ולכל בני ישראל היה אור במושבתם".
נפטר בד' באייר תשמ"ד (1984) ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. את מקומו מילא בנו יחידו, רבי ישראל דן טאוב. לאחר פטירתו יצא לאור הספר "אמרי אש" ובו דברי תורתו.
יצירותיו המוזיקליות.
הלחין מאות ניגונים; את ניגונו הראשון הלחין בביקורו הראשון בארץ ישראל עם אביו, והאב נהג לשיר אותו בעת בריחתו מהנאצים. סגנון השירה וההלחנה שלו דמה בתחילה לזה של אביו, אך הוא השתנה מאוחר יותר והתאפיין במקצבים פשוטים ואיטיים יותר. כמה משיריו ידועים בציבור ללא ידיעה שהוא המלחין (כגון הלחן למילים "ברוך הוא אלקינו", שחובר לכבוד שמחת כניסתו של נכדו, רבי חיים שאול טאוב ממודז'יץ, למצוות, "והביאנו לציון עירך", "לא תבושי" ועוד). נהג לעבור לפני התיבה בכל תפילות הימים הנוראים וכן במועדים ולבצע את ניגוניו החדשים. ניגונים אחרים חוברו לכבוד אירועים שונים, כגון שמחות משפחתיות או ניגון "הודו לה'" שחובר לאחר ביקורו הראשון בכותל המערבי לאחר מלחמת ששת הימים. לאחר פטירתו יצא לאור הספר "מור מבשמים" ובו תווים של יצירותיו, וביום פטירתו נוהגים חסידי מודז'יץ לשיר את לחניו.
סוריקה
חיים שאול טאוב
הרב חיים שאול טאוב (נולד בי"ג באדר ב' תשי"א, 21 במרץ 1951) הוא האדמו"ר החמישי והנוכחי של חסידות מודז'יץ. חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
קורות חייו.
נולד בתל אביב לרבי ישראל דן ורחל בילה לבית שצדרוביצקי. למד בישיבת פוניבז'. בנשואים ראשונים היה חתנו של רבי אברהם אבא לייפר מפיטסבורג, לאחר גירושיו נשא לאישה את שרה איטה, בתו של האדמו"ר מאלכסנדר רבי אברהם מנחם דנציגר, ולהם 6 בנים ו-4 בנות. במשך שנים שימש כראש הישיבה הקטנה של חסידות מודז'יץ.
בכ' בסיוון תשס"ו, לאחר פטירת אביו, ירש את תפקיד האדמו"רות.
דברי תורתו נרשמים על ידי צוות עורכים מדי שבוע, בשם "מאמרי אורייתא" ומופצים בקרב החסידים. הרב טאוב מופיע בפני קהלים מגוונים, בין היתר בישיבות הסדר ואף בפני חברי קיבוץ חילוניים.
מאז מינויו לאדמו"רות החל להלחין ניגונים, בפרט לימים הנוראים, כמסורת חסידות מודז'יץ. ניגונו "זכור אהבת קדומים" זכה לפרסום גם מחוץ לחסידות מודז'יץ.
הרב טאוב מתגורר בבני ברק בסמוך למרכז החסידות.
משפחתו.
אחיו הצעיר רבי פנחס משה טאוב, הוכתר לאחר פטירת אביו לאדמו"ר מקוזמיר.
בניו:
חתניו:
הקבוצה
פני הארדוויי
אנפרני דאון "פני" הארדוויי (באנגלית: Anfernee Deon "Penny" Hardaway; נולד ב-18 ביולי 1971) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הרכז, הקלע והסמול פורוורד בליגת ה-NBA. תקופותיו המוצלחות ביותר בקריירה היו כאשר שיחק באורלנדו מג'יק ובפיניקס סאנס, ולאורך הקריירה הארדוויי נבחר שלוש פעמים לאחת מחמישיות העונה והשתתף ארבע פעמים במשחק האולסטאר. הוא אף זכה עם נבחרת ארצות הברית במדליית זהב באולימפיאדת אטלנטה 1996.
ראשית חייו.
הארדוויי נולד בממפיס שבטנסי, וגדל בעיקר אצל סבתו משום שאמו עבדה עד מאוחר. הוא נמשך בילדותו למשחק הכדורגל, אך הפסיק לשחקו מאחר שסבתו לא רצתה שייפגע. כנער שימש הארדוויי כשופט בתחרויות ספורט באחד ממועדוני הספורט בממפיס, והשתתף גם כשחקן בקבוצת הכדורסל של מועדון זה שהיה חבר באיגוד האתלטים החובבים. מאוחר יותר החל הארדוויי לשחק כדורסל במסגרת נבחרת בית ספר תיכון טרידוול בממפיס, במדיה הרשים מאוד - הוא השיג ממוצעים של 36.6 נקודות, 10.1 ריבאונדים, ו-2.8 חסימות בשנתו האחרונה בתיכון, ונבחר לשחקן התיכונים המצטיין בארצות הברית מטעם המגזין "Parade".
לאחר סיום לימודיו בתיכון החליט הארדוויי להצטרף לאוניברסיטת ממפיס ב-1990 ובחר בלימודי חינוך. הוא נאלץ להפסיק לשחק כדורסל באופן מקצועי למשך שנה, מאחר שלא היה כשיר להיכנס לאוניברסיטה מסיבות אקדמאיות. הוא החל לשחק במדי אוניברסיטת ממפיס בעונת , אך במהלך העונה הותקף על ידי שודדים ונפגע מירייה ברגלו, מה שהעמיד בסכנה את המשך הקריירה הספורטיבית שלו.
בקיץ 1992 נכלל הארדוויי בנבחרת הפיתוח המיוחדת של ארצות הברית, יחד עם מספר שחקני מכללות כישרוניים נוספים, כדוגמת כריס ובר, אלן יוסטון וג'מאל משבורן. נבחרת זו פעלה במקביל לנבחרת הלאומית של ארצות הברית. הארדוויי החלים מהפציעה ברגלו ושב לשחק בעונת ה"ג'וניור" שלו, . בעונה זו הוא השיג ממוצעים של 22.8 נקודות, 8.5 ריבאונדים ו-6.4 אסיסטים, נכלל בחמישיית העונה ("אול-אמריקן") של ליגת המכללות והיה מועמד לזכייה בפרס שחקן השנה במכללות על שם ג'יימס נייסמית' וג'ון וודן.
לאחר שנתיים באוניברסיטה החליט הארדוויי לעזוב לטובת קריירת כדורסל מקצוענית בליגת ה-NBA. לאות הוקרה על הישגיו תלתה אוניברסיטת ממפיס את מספר חולצתו (25) באולמה. רק עשר שנים מאוחר יותר, ב-2003, חזר הארדוויי לאוניברסיטה והשלים את לימודיו, וקיבל ממנה תואר בוגר אוניברסיטה.
קריירה ב-NBA.
אורלנדו מג'יק.
ב-1993 נבחר הארדוויי במקום השלישי בדראפט ה-NBA על ידי גולדן סטייט ווריורס, אך מיד הועבר לקבוצת אורלנדו מג'יק. בפתיחת עונתו הראשונה באורלנדו הוא שיחק בעמדת הקלע, אך בהמשכה החל לשותף גם בעמדת הרכז על חשבון סקוט סקילס הוותיק. יכולתו המרשימה של הארדוויי כבר בתחילת דרכו ניכרה, והוא זכה בתואר ה-MVP של המשחק בין הרוקיז לשחקני השנה השנייה במסגרת סוף-שבוע האולסטאר. יחד עם כוכב הקבוצה האחר, שאקיל אוניל, הוביל הארדוויי את אורלנדו להעפלה הראשונה בתולדותיה למשחקי הפלייאוף, תוך שהעמיד ממוצעים של 16 נקודות, 6.6 אסיסטים ו-5.4 ריבאונדים. הוא דורג שלישי בליגה מבחינת מספר החטיפות שלו (190), והשיג "טריפל דאבל" ראשון בקריירה במשחק נגד בוסטון סלטיקס, כאשר רשם 14 נקודות, 12 אסיסטים ו-11 ריבאונדים. הוא זכה במקום השני בבחירות לרוקי השנה ב-NBA, אחרי כריס ובר, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.