בתחילת המאה ה-20, אריקסון שלטה בשוק מרכזיות הטלפוניה הידניות בעולם, אבל איחרה בהצגת ציוד אוטומטי. מרכזיית טלפוניה ידנית הגדולה בעולם, שירתה 60,000 קווים, הותקנה על ידי אריקסון במוסקבה בשנת 1916. לאורך שנות ה-90, אריקסון החזיקה בין 35-40% מנתח השוק של מערכות טלפוניה סלולרית מותקנות. כמו רוב תעשיית התקשורת, אריקסון סבלה הפסדים כבדים אחרי "התפוצצות הבועה" בתחילת 2000, ופיטרה עשרות אלפי עובדים מסביב לעולם, וזאת כדי לשפר את מצבה הכלכלי, אשר חזר לרווח באמצע שנת 2000.
ב-1 באוקטובר 2001, חטיבת הטלפונים הניידים יצרה שותפות עסקית עם חברת סוני, בשם סוני-אריקסון. ב-2012 קנתה סוני את חלקה של אריקסון, והחטיבה חדלה להתקיים.
ב-18 בפברואר 2008, נמכרה חטיבת ה-PBX לחברת "אסטרה טכנולוגיות".
היסטוריה.
הקמה.
לארס מגנוס אריקסון התחבר לתעשיית הטלפונים עוד בצעירותו כיצרן כלי עזר. לארס עבד בחברה אשר יצרה ציוד טלגרף עבור חברה שוודית בשם "טלגרפוורקט". בשנת 1876, בגיל 30, פתח חנות לתיקון טלגרף בסיוע חברו קרל-יוהאן אנדרסון. החנות הייתה במרכז סטוקהולם (דרואנינגגאטן מספר 15, רחוב הקניות) ובה תיקנו טלפונים שיוצרו מעבר לים. בשנת 1878, החל אריקסון לייצר ולמכור ציוד טלפוניה. מכשירי הטלפון שלו, לא היו חדשניים, בהשוואה לפיתוחים שהתווספו כבר בארצות הברית. בשנת 1878, אריקסון חתם על הסכם אספקת טלפונים ולוחות מיתוג עם חברת הטלפוניה הראשונה של שוודיה, Stockholms Allmänna Telefonaktiebolag.
כמו כן ב-1878, יבואן טלפונים מקומי בשם נומה פיטרסון שכר את שירותיו של אריקסון להתאמת כמה טלפונים של חברת הטלפון בל. לאחר מכן רכש גם טלפונים של חברת סימנס כדי ללמוד את הטכנולוגיה. (לאריקסון הייתה מלגה מחברת סימנס כמה שנים קודם לכן.) בעקבות ניסיונו בטלפונים של בל וסימנס וכמו כן גם בעבודה עבור טלגרפוורקט וחברת הרכבות השוודית, שיפר את מוצריהם לכדי מכשיר בעל איכות גבוהה יותר. מכשירים אשר נעשה בהם שימוש בחברות טלפוניה חדשות, כמו חברת "ריקסטלפון", כחלופה זולה יותר לחברת בל. לא היו בעיות הקשורות להגנות פטנט או תמלוגים, מאחר שחברת בל לא רשמה את הפטנטים שלה בסקנדינביה. הכשרתו כיצרן מכשירים, השתקפה בתקנים גבוהים של גימור ועיצוב אשר הפכו את טלפוני אריקסון לפריט אספנים. בסוף השנה החל לייצר טלפונים בדמות טלפוני סימנס.
לאחר ביסוס המוניטין, אריקסון הפכה לספקית עיקרית של ציוד טלפוניה בסקנדינביה. באותן שנים מפעל הייצור לא עמד בצבר ההזמנות וייצור חלקי מתכת הוצא לקבלני ייצור חיצוניים. רוב חומרי הגלם לייצור היו מיובאים. במהלך השנים אריקסון קנתה חלק גדול מספקיה כדי להבטיח לעצמה הספקה של נחושת, כבילה, הבנית (חומר פלסטי), ברזל ומגנט. רוב עץ אגוז, אשר שימש לארונות, יובא מארצות הברית.
עם התרחבותה של רשת הטלפונים השוודית באותה שנה, החברה הפכה לחברת ייצור טלפונים. אבל כאשר בל רכשה את רשת הטלפונים הגדולה בסטוקהולם, רק מכשיריה הורשו לעבוד בה. ציוד הטלפוניה של אריקסון נמכר רק לחברות וארגונים חופשיים מסביב לשוודיה.
מחירו הגבוה של הציוד והשרות של חברת בל, הובילו את הנריק טור סדרגרן להקמת חברת טלפוניה עצמאית ב-1883 שנקראה "שטוקהולמס אלמנה טלפונקטיבולג" (“Stockholms Allmänna Telefonaktiebolag”). מאחר שבל לא הסכימו להעביר ציוד למתחרים, נחתם חוזה על חברת אריקסון, אשר הבטיח הספקת ציוד לרשת הטלפוניה החדשה שלו. בשנת 1918, החברות מוזגו לחברה אחת בשם "אלמנה טלפונקטיבולאגט אל אמ אריקסון" ("Allmänna Telefonaktiebolaget LM Ericsson").
בשנת 1884, רבים ממרכזיות הטלפוניה הידניות הועתקו מתכנון של סי.אי סקריבנר, חברת "ווסטרן אלקטריק". דבר שהיה חוקי מאחר שלהתקן לא היה פטנט רשום בשוודיה, למרות שבארצות הברית הוא היה רשום תחת המספר 529421 משנת 1879.
מרכזיית מיתוג אחת יכלה לטפל בעד 10,000 קווים. שנה לאחר מכן, לאנוס מגנוס אריקסון וסדרגרן טיילו בארצות הברית, וביקרו במספר תחנות מרכזיה טלפונית, כדי לקבל "השראה". הם גילו כי מהנדסים אמריקאים היו הרבה לפניהם מבחינה טכנולוגית בכל הקשור לתכנון, אבל הטלפונים של אריקסון היו הטובים ביותר.
ב-1884, טכנאי בשם אנטון אבן בחברת "שטוקהולמס אלנה טלפונאקטיבולג" שילב את האוזנית יחד עם המיקרופון לכדי אפרכסת מלאה לטלפון. המכשיר שימש מפעילים במרכזיות שנזקקו ליד אחת חופשיה בעת קיום שיחה עם לקוח. אריקסון הכניסה את הפיתוח לכל מוצריה, וקראה להם "דכשונד".
התרחבות בינלאומית.
עם הגדילה בייצור בסוף 1890, והגעת השוק השוודי לרוויה, אריקסון התרחבה לשווקים זרים דרך מספר סוכנים. בריטניה ורוסיה הופיעו כשווקים חדשים. בבריטניה "חברת הטלפוניה הלאומית" קיבלה אספקת ציוד מאריקסון במשך תקופה ארוכה והפכה ללקוחה עיקרית. בשנת 1897, המכירות בבריטניה היוו כ-28% מכלל המכירות של החברה. מדינות צפוניות אחרות הצטרפו גם כן לרשימת הלקוחות של אריקסון, בעקבות שיעורי הצמיחה המהירים של שירותי הטלפוניה בשוודיה.
מדינות אחרות ומושבות נחשפו למוצרי אריקסון בהשפעת מדינות האם שלהן. כולל אוסטרליה, ניו זילנד, אשר בסוף 1890 היוו השוק הגדול ביותר של החברה מחוץ לאירופה. בעקבות שיטות הייצור הגדולות החדשות שנכנסו לעבודה, הטלפונים איבדו חלק מעיצובם הייחודי.
למרות הצלחה זו, אריקסון לא הצליחה לבצע מכירות משמעותיות בארצות הברית. קבוצת בל וחברות מקומיות כמו חברת קי.בי.אר (“KBR”) וחברת "אאוטומטיק אלקטריק" (“Automatic Electric”) סגרו את השוק לחלוטין. בסופו של דבר נאלצה אריקסון למכור את נכסיה בארצות הברית. במקסיקו המכירות היו טובות והובילו לשווקים חדשים בדרום אמריקה. בדרום אפריקה ובסין גם כן היו מכירות טובות של ציוד.
בשנת 1901 כשהחברה הפכה לתאגיד רב לאומי, פרש לארס אריקסון מהחברה.
ציוד אוטומטי.
אריקסון התעלמה מצמיחת שוק מרכזיות הטלפוניה האוטומטיות בארצות הברית. ובמקום התמקדה בהשגת מקסימום מכירות משוק מרכזיות הטלפוניה הידניות. ב-1910, חולשה זו הפכה משמעותית והחברה השקיעה עד 1920 בהשלמת הפערים הטכנולוגיים. טלפון החיוג הראשון של החברה הושק ב-1921, למרות מכירות איטיות של מרכזיית הטלפונים האוטומטית עד להוכחת יכולתה בשוק העולמי. טלפונים באותה תקופה היו מאופיינים בעיצוב ותכנון פשוט ורבים מטלפוני השולחן האוטומטים בקטלוג של אריקסון היו בעלי עיצוב מושך עם חוגה קידמית ושינויים אלקטרונים מתאימים.
השפל הגדול שלאחר מלחמת העולם הראשונה, וההפסד של נכסים ברוסיה שלאחר מהפכת אוקטובר, עצרו את פיתוח החברה והגבילו את המכירות למדינות כמו אוסטרליה.
בשנת 1930, מכירה שנייה של מניות מסוג “B” נערכה וקרוגר השיג שליטת רוב בחברה באמצעות שילוב של מניות “A” ו-“B”. הוא רכש מניות אלו באמצעות כסף שלווה מ-LM Ericsson, בנוסף לערבויות איגרות חוב של הממשלה הגרמנית. חלק מההלוואות שנועדו לרכישה נלקחו על ידי חברתו, "קרוגר אנד טול" מתאגיד ITT.
חלשה כלכלית, אריקסון נחשבה כחברה שעברה השתלטות על ידי ITT, המתחרה העיקרית שלה. בשנת 1931 נחתמה עסקת מכירה בין חברת ITT וקרוגר לרכישת מספיק מניות כדי להשיג רוב באריקסון. באותם ימים היו הגבלות ממשלתיות באשר לכמות המניות המותרת לזרים בחברות שוודיות, עקב כך המניות הושארו על שמו של קרוגר.
מאוחר יותר, התברר כי קרוגר השתמש בחברה כביטחונות להלוואות, וכשל בהשבת הלוואותיו לחברה. אריקסון גילתה כי הכספים הושקעו במספר עסקאות מפוקפקות, אשר הביאו הפסדים רבים. ITT החליטו לבטל את העסקה לרכישת המניות והשאירה את קרוגר עם חוב של 11 מיליון דולר. לאחר שהבין כי לא יוכל להשיב את חובותיו, התאבד קרוגר בפריז 1932. ITT נשארה בסופו של דבר כבעלת שליש מהחברה, אך החזיקה רק 20% מקולות ההצבעה בגלל החוק השוודי להחזקות זרות.
שינויי בעלי מניות.
רכישתם של חברות קשורות אחרות יצרה לחץ תקציבי על החברה ובשנת 1925, קרל פרידריק ויקרנץ השתלט על החברה באמצעות רכישת רוב המניות. ויקרנץ מומן באופן חלקי על ידי איבר קרוגר, בעל הון בינלאומי.
שם החברה שונה ל-"טלפון אי.בי אל אם אריקסון" ("Telefon AB LM Ericsson"). באותו זמן, קרוגר החל להראות עניין בחברה, כבעל החזקות עיקרי בחברת ההחזקות של ויקרנץ.
בשנת 1928, אריקסון החלה במסורת ארוכת השנים של מניות “A” ו-“B”, כשמניית “A” בעלת 1000 קולות מול מניית “B”. ויקרנץ שלט בחברה בעזרת בעלות על מספר מניות “A”, ללא רוב מניות. באמצעות הקצאת מניות “B” רבות, הרבה יותר כסף הוזרם לחברה, תוך כדי שמירה על סטטוס קוו של פיזור כח.
תחילת עידן ולנברג.
אריקסון, חברה יציבה ורווחית, ניצלה בסופו של דבר מפשיטת רגל וסגירה על ידי בנקים נאמנים וגיבוי ממשלתי. מרקוס ולנברג הבן סגר עסקה עם מספר בנקים שוודים לבניה כלכלית מחודשת של אריקסון. המעורבים בעסקה היו "סטוקהולמס אנסקילדה בנק" (כיום חלק מ"סקנדינביסקה אנסקילדה בנקן") וחברות השקעה שוודיות שנשלטו על ידי משפחת ולנברג. בהדרגה הגדילה המשפחה את החזקותיה מסוג מניות “A” בחברה בייחוד לאחר רכישת מניותיה של ITT בחברה.
התפתחות השוק.
בין השנים 1920 ל-1930, שוקי הטלפוניה בעולם אורגנו והוקמו על ידי ממשלות רבות. מערכות נפרדות בכל עיר המנוהלות על ידי חברות נפרדות, חוברו לחברה אחת שהוחכרה. אריקסון הצליחה להשיג הסכמי חכירה עם ממשלות רבות כדי לשמור על מכירה שוטפת של ציוד לרשתות אלו. אריקסון הצליחה להשיג כשליש מעסקאות החכירה בעולם.