התקפת "אדם בתווך" מתמקדת בתהליך האימות ההדדי בפרוטוקול התקשורת, ולכן פרוטוקולים קריפטוגרפיים נוקטים בדרך כלל בצעדי מנע על ידי הוספת תהליך אימות. למשל SSL מאפשר אימות חד-צדדי או דו-צדדי של המתקשרים זה כלפי זה, בדרך כלל בשימוש במערכת הצפנה אסימטרית המשתמשת בחתימה דיגיטלית ובאלגוריתמים כדוגמת RSA. לעיתים בסיוע ישות ייעודית הקרויה צד שלישי מהימן או רשות אישור מהימנה דוגמת וריסיין.
התקפת "אדם שבתווך" תוך התחזות גם אפשרית, למעשה חוקרים בתחום האבטחה הצליחו לדמות מגוון מתקפות כאלו ואף מציעים כלים ממוכנים המסוגלים לבצע עבודה זו, קיימים אף מוצרי אבטחה, כגון IPS, DLP, שרתי פרוקסי ו-IDS, אשר משתמשים בטכניקה דומה כדי לפענח מידע מוצפן ולוודא כי הוא אינו מכיל תוכן בעייתי.
בסביבת האינטרנט בדרך כלל ההגנה הטובה ביותר כנגד התקפה כזו היא לאמת את זהותו של הצד השני באמצעות "תעודת אימות" שניתנת על ידי צד שלישי נאמן. בדפדפנים מודרניים קיימים מנגנוני הגנה מדיוג (פישינג) ואמצעים לשמירת פרטיות כגון מחיקת עוגיות, היסטוריה או גלישה בסתר. אולם חרף כל המאמצים האינטרנט לעולם לא יהיה מסוגל לספק הגנה מושלמת לגולש, כך שלמרות ההמלצה לוודא שהדפדפן מציג צלמית "מנעול", ישנם דרכים להתקין תעודות אישור מזויפות וליצור "מראית עין" של מצב תקין. קיים תיעוד רב בנושא, ידוע כי ממשלות ניסו לנקוט בשיטות כאלו לצורך ריגול וכן קיימים ארגונים בהם כל תעבורת האינטרנט מנוטרת תוך שימוש בטכניקה זו.
פורסט ויטקר
פארן (פירושונים)
מנזר פארן
מהפכת השמונה עשר בברימאר
אנדרה מאסנה
אולגה, נסיכת קייב
אולגה (ברוסית: Ольга; בין 890 ל-926– 11 ביולי 969) הייתה העוצרת של נסיכות קייב משנת 945 (לאחר מות בעלה) ועד לשנת 960, הוכרזה כקדושה, הראשונה בין שליטי רוסיה שהתנצרה וזאת עוד לפני קבלת הנצרות על ידי המדינה הרוסית.
חייה.
אולגה נולדה באזור פסקוב, בכפר כ-12 ק"מ מהעיר, במשפחה לא אצילה ממוצא ורנגי. לפי כרוניקות אחרות היא הייתה ממוצא אצילי, אך נכונות עדויות אלו לא ברורה. היא התחתנה עם איגור, נסיך קייב בשנת 903. מועד זה ככל הנראה לא מדויק לאור כך, שהבן סוויאטוסלב נולד בשנת 942 בלבד. בכרוניקות אחרות אין כלל מועד חתונה. לאחר החתונה, השם שלה מוזכר בפעם הראשונה רק בשנת 944 במסגרת חוזה שלום עם האימפריה הביזנטית. לאחר הריגת איגור, נסיך קייב על ידי הדרייליאנים (עם סלבי שהתגורר במחוז ז'יטומיר ובמערב מחוז קייב של היום), בתמיכת הצבא היא הפכה להיות שליטת הנסיכות, לאור העובדה שבנם היה רק בן 3. המעשה הראשון של אולגה היה לנקום את מות בעלה. היא הרגה את נסיך הדרבליאנים, במשלחת שהגיעה לקייב ובמהלך מסע צבאי, הצבא שלה הרג עוד כחמשת אלפים דרייבליאנים (לפי עדויות הכרוניקה). לאחר סיום המלחמות עם הדרייבליאנים וסיפוחם הסופי של השטחים שאוכלסו על ידם לנסיכות, אולגה פנתה לנובגורוד ופסקוב לצורך הסדרת תשלומי מיסים לנסיך קייב.
בתקופתה נבנו בתי אבן ראשונים בקייב. כמו כן החלה בהקמת מקומות מסחר בהם בהמשך נבנו כנסיות. בשנת 945 היא הנהיגה תשלומי מיסים לפי מספר אנשים ותקופתיות התשלומים. הנסיכות חולקה ליחידות מנהליות ובראש כל יחידה הועמד נציג הנסיך.
בהתאם לכרוניקה הרוסית הראשונה בשנת 955 היא הגיעה לקונסטנטינופול וקבלה עליה את הנצרות. עם קבלת הנצרות היא שינתה את שמה ל"ילנה". עם חזרתה לקייב, היא ניסתה להעביר לנצרות גם את בנה, אך ללא הצלחה. בשנת 957 היא ביקרה בקונסטנטינופול פעם נוספת. מהלך ביקורה הוזכר בפרוטרוט על ידי קונסטנטינוס השביעי פורפירוגניטוס, קיסר האימפריה הביזנטית בספרו De Ceremoniis. עם זאת, במקורות הביזנטים ידוע רק על הגעה יחידה של אולגה לקונסטנטינופול וללא ציון שנת הביקור. לאור כך שהביזנטים מזכירים במפורש שהיא הגיעה לעיר ביום רביעי 9 בספטמבר והייתה סעודה חגיגית ביום ראשון 18 באוקטובר ניתן לסכם שמדובר בשנת 946 או 955. כמו כן, לא הוזכרה על ידי הביזנטים התנצרותה של הנסיכה. לכן, חלק מהיסטוריונים בדעה שהיא התנצרה בשנת 957 במהלך הביקור השני. במקרה זה הטקס התנהל בהנחיית רומנוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית.
בהתאם לכרוניקות מערביות, בשנת 959 הגיעו לחצר אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שליחים מילנה נסיכת רוס הנוצרייה עם בקשה לשלוח לקייב אנשי כנסייה. כלומר, בשנה זו היא עוד הייתה מנהיגת רוס של קייב והייתה ידועה תחת השם הנוצרי. כמו כן, צוין שאיש כנסייה שנשלח לקייב בעקבות הבקשה לא הצליח בהעברת הנסיכות לנצרות וחזר למערב בשנת 962.
לא ברור עד איזה שנה היא שלטה בנסיכות, אך בכרוניקה מערב אירופאית באזכור של אולגה התווסף שם התואר "נסיכה". בשנת 960 סוויאטוסלב הגיע לגיל 18 וככל הנראה השליטה הרשמית על הנסיכות הועברה לידיו. במהלך המסעות הצבאיים של בנה, היא הייתה בקייב ושמרה על הנכדים. היא נפטרה בשנת 969 לאחר סיום המצור על העיר מידי הפצ'נגים.
אולגה פעלה נמרצות להעברת הנסיכות לנצרות, אך ללא הצלחה יתרה. עם זאת, לאור הפעילות הרבה היא קיבלה שם תואר Isapóstolos - שווה לאפוסטול.
ג'ק טיגרדן
וֶלדון ליאו "ג'ק" טיגרדן (באנגלית: Weldon Leo "Jack" Teagarden; 20 באוגוסט 1905 - 15 בינואר 1964) היה מוזיקאי ג'אז, נגן טרומבון משפיע בעידן הסווינג וזמר. כונה לעיתים "Big T".
תולדות חייו.
יליד טקסס, בן למשפחה מוזיקלית. גם אחיו צ'ארלי ונורמה היו מוזיקאים נודעים. הוא החל לנגן בבריטון בגיל עשר ועבר לטרומבון בגיל צעיר. את סגנון נגינתו פיתח בעצמו, ללא הנחיה מקצועית ולכן הגיע להמצאות ודרכים מקוריות להפקת צלילים.
ב-1927 הגיע לניו יורק ועבד כנגן במספר תזמורות אך התפרסם במיוחד כזמר. לקראת סוף העשור ניגן עם מיטב המוזיקאים של אותה עת, בתזמורות של גלן מילר בהם החצוצרנים לואי ארמסטרונג וביקס ביידרבק, הכנר ג'ו ונוטי, נגן הקלרינט בני גודמן, הגיטריסט אדי קונדון ועוד.
במהלך השפל הגדול בארצות הברית, חתם טיגרדן חוזה עם תזמורתו של פול וייטמן עד 1938, דבר שהבטיח את מצבו הכלכלי, אך מנע ממנו להשתתף בהתפתחויות של אמצע שנות השלושים. לאחר מכן ניסה את מזלו בהקמת ביג בנד משלו, אך לא הצליח. ב-1946 הצטרף לארמסטרונג, שהוביל תזמורת בה ניגנו מובילי "ביג בנד" לשעבר, שנקראה ה-All Stars. הדואט שלו עם ארמסטרונג "Rocking Chair" זכה להצלחה רבה. ב-1951 פרש יחד עם ארל היינס מה-All Stars והוביל עמו הרכב שיצא למסעי הופעות בינלאומיים ארוכים.
הוא נפטר בגפו בניו אורלינס מסיבוך של דלקת ריאות לפני שמלאו לו 60.
קוסמיק בייבי
ג'ק טיגארדן
ספרי תרשיש
דלתא 4
דלתא 4 (באנגלית: Delta IV) הוא משגר לוויינים וחלליות שתוכנן על ידי בואינג חלק מסדרת הטילים דלתא.
המשגרים נבנו כדי לשגר מטענים שונים למסלול סביב כדור הארץ (למסלול נמוך או למסלול מעבר למסלול גיאוסטציונרי) בתוכנית EELV של חיל האוויר האמריקני, שהייתה תוכנית שמטרתה הייתה הבטחת גישה של מטענים של ממשלת ארצות הברית לחלל בצורה זולה ובטוחה. דלתא 4 נבנה בעיקר עבור צורכי צבא ארצות הברית.
למשגר דלתא 4 מספר גרסאות שמטרתן לספק מענה לגדלים ומשקלים שונים של מטען: בינוני, בינוני+ (4,2), בינוני+ (5,2), בינוני+ (5,4) וכבד.
דלתא 4 משוגר משני כני שיגור שונים, SLC-37B בקייפ קנוורל ו-SLC-6 בבסיס חיל האוויר ונדנברג.
תיאור הכלי.
השלב הראשון של דלתא 4 מונע באמצעות מנוע RS-68 (שלושה מנועים בגרסת ה"כבד").
השלב השני והעליון כמעט זהה לזה שבדלתא 3, אך מכליו מוארכים או שקוטרם גדול יותר. השלב השני מונע במנוע RL10-B-2.
משגרים דומים: אטלס 5, אריאן 5, H-IIB, פאלקון 9.
ברטוצ'ו וליירו
ברטוצ'ו ואלייר
ג'ובאני פזארו
גובאני פזארו (באיטלקית: Giovanni Pesaro; 1 בספטמבר 1589 - 30 בספטמבר 1659) היה הדוכס ה-103 של ונציה. פזארו כיהן כדוג'ה מאז בחירתו ב-8 באפריל 1658 ועד פטירתו.
קורות חיים.
ג'ובאני פזארו נולד בוונציה לווטור פזארו (Vettor Pesaro) ולאלנה סורנצו (Elena Soranzo). פזארו זכה להצלחה בשירות לה סרניסימה ומונה מספר פעמים לתפקיד הקונסיליירי (היועץ האישי) של הדוג'ה, וכן כיהן כחבר בסנאט ונציה, ושירת את הרפובליקה בתפקיד שגריר בחצר האפיפיור. לאחר שסיים את כהונתו כשגריר מונה לתפקיד פרוקורטור.
בשנת 1642 נטש פזארו כיתת חיילים עליה פיקד ונמלט מהאויב - מעשה שפגע בשמו. כמו כן הואשם פזארו מספר פעמים בשחיתות ובשימוש לרעה בסמכותו.
לאחר מות אשתו, לוציה באבאריגו, בת למשפחת אצולה ונציאנית עשירה, נשא לאישה את עוזרת הבית שלו, שמוצאה ממשפחת עוני, ואחיה גורש מהרפובליקה בשל פשעיו. מעשה זה נחשב שערורייתי בחברה הגבוהה הוונציאנית.
על אף שערוריות אלו הצליח פזארו לזכות בפופולריות רבה בקרב האצילים אולם בשל שחיתותו היה שנוא על פשוטי העם. בתקופת מלחמת כרתים במסגרתה נאבקה לה סרניסימה עם האימפריה העות'מאנית על השליטה באי כרתים, עמדה הרפובליקה על סף פשיטת רגל. פזארו נאם בפני המועצה הגדולה (Maggior Consiglio) של העיר ושכנע את האצילים להמשיך במלחמה ולא לוותר על האי כרתים. הוא אף הבטיח לתרום למאמץ המלחמתי 6,000 דוקטים מהונו האישי. מעשים אלו הובילו להחלטה להמשיך בלוחמה והעלו את קרנו של פזארו, ולכן, ב-29 במרץ 1658 עת נפטר הדוג'ה ברטוצ'ו ואליירו, היה פזארו המועמד המקובל על כולם לתפקיד הדוג'ה, ובבחירות שנערכו ב-8 באפריל 1658 נבחר בהצבעה הראשונה.
גורם נוסף שהביא לבחירתו של פזארו היה היותו צעיר מהמועמדים האחרים, ועל כן הועדף עליהם (לאור הכהונות הקצרות של קודמיו והמלחמה הממושכת אשר פגעה בכלכלת העיר).