בשנת תרפ"ב (1922) התפטר מרבנותו בקלויזנבורג, ובניסן תרפ"ג עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. על אף זקנותו, פעל גם בארץ בשביל המזרחי ועקב מקרוב אחר בניין הארץ. בחיבה ובהערצה התייחס להתיישבות הדתית, שהייתה אז בראשיתה. הרב גלזנר לקח חלק פעיל בעבודת החינוך של המזרחי, וקבע שיעור בתלמוד לתלמידי הכיתה העליונה של בית המדרש למורים "מזרחי" בירושלים. בירושלים חיזק גם את קשריו עם הרב קוק, ועמד איתו בקשר רציף ובידידות עמוקה.
הרב גלזנר ייחס חשיבות רבה לכל מקצועות החיים הפרודוקטיביים, המסייעים להפרחת הארץ ולבניינה. דעתו הייתה, שהעבודה הגופנית בארץ ישראל מעדנת את היהודי, ונחשבת לעבודת קודש.
נפטר בירושלים כשנתיים לאחר עלייתו לארץ ישראל, בכ"ב בתשרי תרפ"ה, והובא למנוחות בהר הזיתים. אחריו שימש במשרה בנו, הרב עקיבא גלזנר. לאחר מותו שלח הרב אברהם יצחק הכהן קוק איגרת תנחומים לבנו הרב עקיבא גלזנר ובה הספידו במילות הערצה.
תמיכתו בציונות.
בניגוד לרובם של רבני הונגריה, תמך הרב גלזנר בתנועה הציונית, ואף הצטרף למפלגת המזרחי. היה עובר מעיר לעיר וקורא ליהודים לעלות לארץ ישראל. מאותו זמן, סר חינו בעיני חלק גדול מהרבנים, והוא סבל מרדיפות רבות. בעקבות דרשתו השבועית בשבת, שבה אמר: "יהי רצון שאזכה בעולם הבא למרגלותיו של ד"ר בנימין תיאודור הרצל", דרשו ממנו גבאי הקהילה את התפטרותו המיידית. לעזרתו נחלץ הרב אברהם יצחק הכהן קוק אשר היה עמו בקשרים קרובים ואף פרסם מאמר בשם "פרק בהלכות ציבור" אשר מופיע כיום בספר "מאמרי הראי"ה" ובו הוא מביע את תמיכתו בו ומוקיע את מתנגדיו. מאותו זמן קמה בעירו קהילה אורתודוקסית נוספת בשם "הקהילה הספרדית" בראשות הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם (לימים האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג). בסופו של דבר הרב גלזנר עזב את הונגריה, עלה לארץ ישראל והתגורר בביתו של הרב מיימון מראשי 'המזרחי'. היה מבאי ביתו של הרב קוק.
שיטתו ההלכתית.
בשיטת לימודו הוא ביקש לחזור אל דרך לימודם של הראשונים, שדרכם "לברר וללבן ולחקור ולדרוש אחר האמת בלי שום משוא פנים". הוא התנגד לשיטת הפלפול "הרחוקה מדרך החכמה כרחוק מזרח ממערב", והלך בכך בדרכו של החת"ם סופר, שביקר קשות את אלה שעקמו לטענתו את פירושי הראשונים כדי לקיים את דברי האחרונים. נטייה זו מדרך ההגיון הישר, רואה הרב גלזנר כמורשת הגלות: "אחרי שעברו עלינו אלפי שנות גלות ונדודים, המית בתוכנו את ההגיון הישר וכח הביקור".
הוא סבר כי דבר שהאנושות מתעבת אותו, הרי שיש לה מעמד של איסור מהתורה. עבירה על איסור כזה הרי הוא, בעיניו, כפשיטת צלם אלוהים והיא חמורה מעבירה על איסור תורה מפורש. לדבריו, לא ייתכן שיהיו דברים שאומות העולם יחזיקו אותם כאסורים, והיהודים ינהגו כאילו שהם מותרים. זאת משום שהעם היהודי צריך להיות "עם חכם ונבון" בעיני אומות העולם ולא "עם סכל ונבל". כדוגמאות לדבריו הוא מביא שאם איש צריך להכריע בין יציאה לרחוב ערום או בלבישת שמלת אשה, שזהו איסור תורה של לא ילבש, הרי שברור שעליו להעדיף יציאה לרחוב בשמלת אשה. וכך גם, אם אדם נמצא במצב שעליו לבחור בין אכילת בשר לא-כשר, שאיסורו מפורש בתורה, לבין אכילת בשר אדם שאיסורו אינו מפורש בתורה, הרי שעליו לבחור באכילת בשר לא-כשר, הגם שאיסורו מפורש בתורה.
סבר שיש לגייר נכרים שנשואים ליהודים בנישואים אזרחיים, מפני שמאחר שהם כבר חיים יחד הגיור שלהם לא נחשב 'לשם אישות', ועוד שיש מצווה גדולה להציל מהתבוללות שהיא עבירה יוצאת דופן בחומרתה. במקום אחר הסביר שעקרונית די בזה שהגר זונח את העבודה זרה שלו כדי לקבלו לעם ישראל, מפני שהכופר בעבודה זרה כמודה בתורה כולה.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה פרסם הודעה לציבור שהוא נוכח לראות שיש יהודים שמנסים להשתמט מהשירות בצבא שהוטל כחובה, ולדעתו הדבר אסור מהתורה משום שדינא דמלכותא מחייב גם במקום סכנת נפשות.
כחלק מתמיכתו בציונות ובאהבת ארץ ישראל הוא פרסם קול קורא להעדפת אתרוגים שגדלו בא"י על פני אתרוגי יוון, וטען שעדיף ליטול אתרוג שכשר בדעת הדחק וגדל בארץ ישראל מאשר אתרוג מהודר שגדל ביוון.
מחשבתו.
בהקדמה לספרו "דור רביעי" על מסכת חולין הוא האריך להסביר את תפקידה של התורה שבעל פה לעומת התורה שבכתב. לדעתו, התורה שבעל פה שניתנה למשה בסיני כללה עקרונות בלבד, ואלו ניתנו במכוון בעל פה ולא בכתב כדי שבכל דור יוכלו לפרש ולהחיל את העקרונות באופן שמתאים לדור, על פי חכמי כל דור ודור. ולכן, לחכמי הדור ניתנה האפשרות לפרש את התורה כפי ראות עיניהם, בלא שהם מחויבים לפרשנות שניתנה על ידי חכמי דורות עבר. לדבריו, התורה שבכתב היא בגדר "תורת אמת", ספר חתום שאינו משתנה, והתורה שבעל פה היא בגדר "חיי עולם", מנגנון שמתחדש ובכך שומר על נצחיות התורה. רבי יהודה הנשיא קיבל החלטה לכתוב את התורה שבעל פה מכיוון שחשש שכשיהיו עם ישראל בין האומות אזי האומות ישפיעו על האופן בו חכמי הדורות מפרשים את התורה ולמעשה יגרמו לעיקור המצוות מתוכנן. בעקבות כתיבת התורה שבעל פה, היא קובעה והאפשרות לחזור ולפרש בכל דור את התורה אבדה.
כחלק מהאפשרות שניתנה לחכמי כל דור לפרש את התורה, התורה הציגה את המצווה לשמוע דברי חכמים, על מנת למנוע מצב בו הציבור נמנע מלקבל את הפרשנות החדשה של חכמי דורו. כחלק מקבעון התורה שבעל פה על ידי כתיבתה, נקבעה גם המצווה לשמוע דברי חכמים וכבר אין אפשרות לחלוק על דורות קודמים ויש לקבל את מה שכתוב בתורה שבעל פה. בדבריו אלו הוא כולל גם דברים הנראים כטעות וכלא מתאימים לידע המדעי המצוי בידינו. מכיוון שדברים כגון אלו נכתבו בתורה שבעל פה, ומכיוון שבכתיבתה התקבעה התורה שבעל פה וניטלה האפשרות לחלוק על דורות קודמים, ההלכה בעינה עומדת, הגם שהיא אינה מתאימה למה שידוע כיום.
משפחתו.
ומצאצאיו:
שרלין האריס
שרלין האריס (באנגלית: Charlaine Harris נולדה ב-25 בנובמבר 1951) היא סופרת אמריקאית, הכותבת בעיקר ספרי פנטזיה, בעיקר לבני נוער. סדרת תעלומות הערפדים הדרומיים שלה הייתה הבסיס לסדרת הטלוויזיה המצליחה דם אמיתי. הניו יורק טיימס הגדיר אותה כסופרת המסתורין הנמכרת ביותר.
קורות חיים.
האריס נולדה וגודלה במיסיסיפי, ארצות הברית. לאחר שכתבה שני ספרים החלה בתחילת שנות התשעים לכתוב את הספרים שבסדרת אורורה טיגארדן (באנגלית: Aurora Teagarden). ב-1996 יצא הספר הראשון בסדרת שייקספיר (באנגלית: Shakespeare). ב-2001 ציינה באתר האינטרנט שלה שסיימה עם הסדרה. לאחר מכן החלה לכתוב את סדרת הספרים של תעלומות הערפדים הדרומיים (באנגלית: The Southern Vampire Mysteries). הסדרה מדברת על טלפתית בשם סוקי שעובדת בבר בלואיזיאנה. הספר הראשון בסדרה זכה ב-2001 בפרס אנתוני. הסדרה זכתה להצלחה והתפרסמה בהרבה מדינות. הסדרה הוכיחה את הפופולריות שלה בכך שאלן בול מפיק בחברת HBO החליט להפיק סדרה שמבוססת על סדרת הספרים ותיקרא דם אמיתי. הסדרה עלתה לאוויר ב-7 בספטמבר 2008 והיא כללה שבע עונות. ב-2005 החלה האריס לכתוב את סדרת תעלומות הארפר קונלי (באנגלית: The Harper Connelly Mysteries). הסדרה מספרת על אישה שהוכתה על ידי ברק וכעת יכולה לאתר גופות. האריס חברה במועדון סופרי ספרי הבלשות באמריקה.
חיים אישיים.
האריס נשואה ואמא לשלושה ילדים. כעת הם גרים בארקנסו.
אפקט הצופה מן הצד
ווטיבקירכה
מרדכי יהודה ליב וינקלר
הרב מרדכי יהודה ליב וינקלר (ה'תר"ה, 1844 - י"ז בתמוז ה'תרצ"ב, 1932) היה רב וראש ישיבה בעיירה מאד בהונגריה ומחבר שו"ת "לבושי מרדכי".
נולד לרב נפתלי וינקלר. למד בישיבת פרשבורג ונסמך להוראה על ידי הרב אברהם שמואל בנימין סופר, בעל ה"כתב סופר". בתרמ"ד החל לכהן כרב של ברזובה פוד בראדלום בסלובקיה ומאוחר יותר התקבל כרבה של מאד, שבה גם עמד בראשות הישיבה המקומית.
בין תלמידיו שם היו הרב מרדכי בריסק והרב דוד יהודה זילברשטיין שהיה אב"ד וייצן.
חתנו (בזיווג ראשון) היה הרב יוסף צבי דושינסקי, ממנהיגי העדה החרדית בירושלים.
רוברט א. לווט
רוברט אברקרומבי לווט (באנגלית: Robert Abercrombie Lovett; 14 בספטמבר 1895 – 7 במאי 1986) היה מזכיר ההגנה של ארצות הברית הרביעי בממשלו של הארי טרומן בין 17 בספטמבר 1951 ו-20 בינואר 1953. בתפקידו היה אחראי לניהולה של מלחמת קוריאה והיה בעל תפקיד מפתח ביצירת ה-CIA ועיצובה של ברית ההגנה נאט"ו.
תולדות חייו.
היה בנו של רוברט סקוט לווט, יושב ראש יוניון פסיפיק, חברת הרכבות הגדולה והוותיקה בארצות הברית. למד משפטים ומנהל עסקים באוניברסיטאות ייל והרווארד. את לימודיו קטעה מלחמת העולם הראשונה, במהלכה שירת כקצין סיור אווירי במסגרת הצי המלכותי הבריטי ולאחר מכן פיקד על טייסת של צי ארצות הברית והגיע לדרגת לוטננט קומנדר (מקבילה לרב-סרן).
לאחר שסיים את לימודיו ב-1921 החל לעבוד בבנק הלאומי למסחר בניו יורק ובבראון ברדרס הרימן (Brown Brothers Harriman &amp; Co. (BBH), הבנק הפרטי הוותיק והגדול ביותר בארצות הברית והתקדם למעמד של שותף.
ב-1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, מונה ליועץ מיוחד לענייני חיל אוויר למזכיר המלחמה הנרי סטימסון. ב-1941 היה עוזרו של מזכיר האווירייה ג'ון ג'יי מקלוי. במסגרת תפקידו פיקח על שדרוג חיל האוויר האמריקאי במהלך מלחמת העולם השנייה. על תפקודו זכה ב-1945 בעיטור המופת (Distinguished Service Medal) מאת נשיא ארצות הברית הארי טרומן.
הוא חזר למגזר הפרטי אך נקרא עד מהרה לשוב לשירות ציבורי על ידי ג'ורג' מרשל על מנת לשרת כתת-מזכיר המדינה. כאשר עבר מרשל לפנטגון ב-1950 התעקש שלווט יעבור עמו למשרד מזכיר ההגנה כסגנו. בתפקידו זה מילא תפקיד מפתח בהקמת ה-CIA.