מת'יו ריימונד "מאט" דילון (באנגלית: Matthew Raymond "Matt" Dillon; נולד ב-18 בפברואר 1964) הוא שחקן קולנוע אמריקאי, אשר היה מועמד בשנת 2005 לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב, על משחקו בסרטו של פול האגיס; "התרסקות".
ביוגרפיה.
דילון נולד בניו רושל, ניו יורק, אחד מאחיו הוא השחקן קווין דילון.
קריירה.
דילון החל ללמוד משחק ב-1979 במכללת ממרונק בניו יורק. באותה שנה שיחק בסרטו הראשון, "מעל הקצה".
בהמשך שנות ה-80 שיחק דילון בסרטים "שומר הראש שלי", "חמודות קטנות", "Tex", "נערי הכרך", "ראסטי ג'יימס" של הבמאי פרנסיס פורד קופולה, "מטרה" של ארתור פן, וכן "פלמינגו קיד" ו"דראגסטור קאובוי".
במהלך שנות ה-90 כיכב דילון בסרטים "נשיקה לפני המוות", "סינגלס", "השער המוזהב", "פיתוי קטלני", "תנין לבן", "בחורות יפות", ו"משולש פראי". ב-1998 שיחק בסרט "משתגעים על מרי" וזכה על תפקידו בפרס ה-MTV.
ב-2001 דילון שיחק בקומדיה "לילה אחד במקלולס". ב-2002 כיכב בסרט "עיר רפאים", אותו גם כתב וביים. ב-2004 הופיע בסרט של חברת וולט דיסני "החיפושית בהילוך גבוה", וכן שיחק בסרט "העובד המצטיין".
ב-2005 שיחק בסרט זוכה פרס האוסקר לסרט הטוב ביותר, "התרסקות". על תפקידו בסרט היה דילון מועמד לפרס גלובוס הזהב ומועמד לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר.
ב-2006 שיחק דילון בקומדיה "אני את והוא". ב-2008 שיחק בסרט "האמת ורק האמת". ב-2009 שיחק בסרט "מזל תאומים", ושיחק בסרט האימה "משוריין" שביים וכתב נמרוד אנטל.
בשנת 2013 כיכב לצד נעמי ווטס בסרט "אור השמש הצעיר". בשנת 2015 שיחק את התפקיד הראשי בסדרת המסתורין "עיירה ללא מוצא" של FOX. בשנת 2016 דיבב את דמותו של טריי בסרט האנימציה "כלב מי שמנגן". בשנת 2017 שיחק בסרט "פורשים בסטייל". הסרט הוא קומדיה שחורה בבימויו של זאק בראף. בשנת 2018 שיחק בסרט "הבית שג'ק בנה". בשנת 2019 שיחק לצדה של אווה גרין בסרט הצרפתי "פרוקסימה" .
בשנת 2020 כיכב לצדו של טום הארדי בסרט "קפונה".
דילון עסק גם במספר תפקידים בסדרות טלוויזיה. הוא שיחק במספר סרטי טלוויזיה, ביים סצנה בסדרה אוז ב-1999, וכן דיבב בתפקיד אורח בסדרה משפחת סימפסון ב-2007.
פרשיית הספינה קרוליין
הספינה קרוליין הייתה ספינת אספקה של המורדים הקנדיים בשלטון הבריטי ב-1837 שהוצתה על ידי הבריטים. מקרה זה שימש תקדים לפיו נקבע נוהג בינלאומי.
מנהיגי המורדים הקנדים (בראשות ראש עיריית טורונטו) שמרדו בשלטון הבריטי, הצליחו בדצמבר 1837 לגייס בבאפלו (ארצות הברית) את התמיכה של אמריקנים רבים. הכוח שנוצר ביסס את עצמו באי הצי (Navy Island – אי בשטח הקנדי של נהר הניאגרה) משם יצא לפשיטות לחופי קנדה ותקף אוניות בריטיות. הכוח קיבל אספקה על ידי האונייה האמריקאית "קרוליין". קרוליין הייתה ספינה קטנה ששייטה בנהר הניאגרה, בתחום הגבול שבין ארצות הברית וקנדה.
בליל 29 - 30 בדצמבר תפסה בריטניה את האונייה "קרוליין" שהייתה באותו הזמן בנמל האמריקאי שלוסר – בשטחה הטריטוריאלי של ארצות הברית, הציתה את האונייה באש ושלחה אותה לעבר מפלי ניאגרה. 2 אזרחים אמריקאיים נהרגו בהתקפה.
חוקיות המעשים של בריטניה נידונו בתכתובת בין מזכיר המדינה האמריקאי, דניאל ובסטר והלורד אשברטון, נציג בית המלוכה הבריטי, בין השנים 1841–1842 כאשר בריטניה ביקשה את השחרור של נתין בריטי, McLeod, שנעצר בארצות הברית באשמת ביצוע רצח והצתה במהלך התקרית.
מכתבו של מר ובסטר למר פוקס.
מר ובסטר למר פוקס (24 באפריל 1841) – יהיה זה התפקיד של ממשלת הוד מעלתה להוכיח כי הצורך בהגנה עצמית מכריע, מידי, לא הייתה ברירה אחרת ולא היה פנאי לשקול אפשרויות אחרות. יהיה על הממשלה להוכיח, עוד, כי הרשויות המקומיות של קנדה, גם אם מניחים שהיה זה צורך השעה, אישרו להם להיכנס לשטח ארצות הברית בכלל, לעשות מעשה לא הגיוני או מוגזם. מעשה ההגנה העצמית צריך להיות מוגבל לצורך זה ולהישמר בבירור במסגרתו. הממשלה מוכרחה להראות שהתראה או מחאה לאנשים שעל סיפונה של קרוליין הייתה לא מעשית או חסרת תועלת. חייבים להוכיח כי לא ניתן היה להמתין לאור היום, שלא ניתן היה להפריד בין האשמים לחפים מפשע, שלא היה זה מספיק לתפוס ולעכב את כלי השיט, שהיה צורך, מידי ובלתי נמנע לתקוף אותה... צורך לכל זה – ממשלת ארצות הברית לא מאמינה שהיה קיים.
מכתבו של לורד אשבורטון למר ובסטר.
לורד אשבורטון למר ובסטר (28 ביולי 1842) – זה משביע רצון שאנחנו מסכימים לחלוטין על הכללים העקרוניים של המשפט הבינלאומי החלים בתקרית המצערת. כבוד שאין לחלל אותו לטריטוריה של מדינות עצמאיות הוא הבסיס החשוב ביותר לעולם התרבותי.
המנהג הבינלאומי.
כללים אלו לשימוש בכוח, שסוכמו בין ארצות הברית לבריטניה היוו במשך שנים רבות את כללי המשפט המנהגי הבינלאומי לשימוש בכוח. בשנת 1945 נחתמה מגילת האומות המאוחדות ובמסגרתה סעיף 51 המעגן את הזכות להגנה עצמית. ישנה אי-בהירות ביחס למעמד הכללים המנהגיים הטרום מגילתיים, והנושא טרם הוכרע.
התאחדות הקבלנים
אל-עלמה
אל עלמי
כתב היד המלכותי
כוחות ההגנה העצמית של יפן
הארגון הבינלאומי לשיטור פלילי - אינטרפול
שורטבאס
שורטבאס (באנגלית: Shortbus) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגה דרמה-קומית-רומנטית, שעלילתו מתרחשת במנהטן בתקופה שלאחר אסון התאומים. את הסרט, שיצא בשנת 2006, כתב וביים ג'ון קמרון מיטשל. זהו סרטו השני של מיטשל, אחרי "הדוויג והשארית העצבנית" (שגם אותו כתב וביים, ואף שיחק בו). מרבית השחקנים בסרט הם אלמוניים יחסית, ובחלק מהסצנות אף מופיעים מתנדבים שאינם שחקנים מקצועיים. פסקול הסרט מבוצע על ידי להקת האינדי רוק האמריקאית יו לה טנגו, שגם מופיעה בו.
הסרט עוסק במאזן היחסים החברתיים והמיניים בין המגדרים, ובקשרים אישיים וחברויות בחברה המודרנית. אף על פי שהוא מציג יחסי מין הטרוסקסואליים, הומוסקסואליים ולסביים ואף אורגיות, הוא אינו נחשב לסרט פורנוגרפי. קמרון מיטשל אמר כי מטרתו הייתה "להציג סקס בצורה קולנועית חדשה".
העלילות המרכזיות עוקבות אחר יועצת זוגיות שאינה מסוגלת להגיע לאורגזמה, וזוג גברים המעוניינים לרענן את מערכת היחסים שלהם בצירוף צלע שלישית. ישנן בסרט תתי-עלילות נוספות שכולן מצטלבות ב"שורטבאס", שהוא שילוב של סלון ומועדון לילה שמטרתו לתת ביטוי למיניות הייחודית של כל אחד מאורחיו, ולהוות מקום מפגש למגוון האנשים בניו יורק. ג'סטין בונד, המארח של "שורטבאס" מתאר אותו כך: "...האם שמעת על אוטובוס בית ספר הצהוב הגדול? ובכן, זהו האוטובוס הקטן: סלון למאותגרים ולמוכשרים..." (זהו מקור השם Shortbus - אוטובוס קצר).
עלילה.
העלילה מתרחשת בניו יורק שלאחר אסון התאומים וסובבת סביב דמותה של סופיה, הנשואה לרוֹבּ – גבר מושך אך לא מבריק במיוחד. סופיה עובדת כיועצת לענייני זוגיות ומטפלת-מינית, אשר למרבה האירוניה מעולם לא חוותה אורגזמה בעצמה, אף על פי שלכאורה חיי המין שלה תקינים. לטיפול אצלה מגיעים זוג הומואים: ג'יימי, בחור אנרגטי ותזזיתי וכוכב תוכנית טלוויזיה בילדותו, וג'יימס המופנם, נער ליווי לשעבר. ג'יימס העלה את הרעיון שהשניים יקיימו יחסי מין עם אנשים אחרים מחוץ לקשר במטרה לרענן את מערכת היחסים הרדומה שלהם, והם מגיעים להיוועץ בסופיה אודות הרעיון. במהלך פגישת הייעוץ הראשונה האווירה נהיית מתוחה וסופיה סוטרת לג'יימי בלהט הדברים. היא מתנצלת, ומתוודה בפניהם שהיא "פְּרֶה-אורגזמית".
השניים ממליצים לה להגיע למועדון-סלון-חברתי-סקסואלי-אומנותי שנמצא בברוקלין ונקרא "שורטבאס". היא מגיעה, והמארח של המקום, אומן הדראג ג'סטין בונד, עורך לה היכרות עם המקום: מספר חדרים לפורומים שונים, אישיים ופומביים בעלי אופי שונה. באחד החדרים מתקיימת שיחת נשים בלבד, באחר מוקרנים סרטים ניסיוניים, באחד מתקיימת אורגיה רבת משתתפים, ועוד. סופיה, בחורה מעט נוירוטית בדרך-כלל, משתחררת אט אט ומתירה לעצמה לחוות חוויות חדשות, ואף יוצרת חברות קרובה עם מלכת בדס"מ ואמנית מופנמת המכנה עצמה "סוורין". בהמשך, הבעיה של סופיה להגיע לאורגזמה יוצרת מתח ממשי בחיי הנישואין שלה, ולכן היא מביאה איתה ל"שורטבאס" את בעלה רוב.
במהלך חיפושיהם אחר צלע שלישית, ג'יימס וג'יימי פוגשים ב"שורטבאס" בחור צעיר, דוגמן לשעבר וזמר מתחיל בשם סת' שמוצא חן בעיניהם, והשלושה מפתחים מערכת יחסים מינית. בד בבד מתגלה העובדה כי חייהם הפרטיים של השניים נצפים באדיקות על ידי מציצן בשם כיילב, אשר צופה מהבניין הסמוך בשלושה מבלים יחד ובהמשך מקיימים יחסי מין בשלישייה. כיילב, בחור מתבודד ומופנם פוחד שכניסתו של סת' למערכת היחסים תגרום לפרידתם, ועקב כך הוא לא יוכל להמשיך ולממש עצמו דרך צפייה בהם. לכן הוא מחליט להגיע ל"שורטבאס" בעצמו, שם הוא מתעמת עם סת'.
הקשר של סופיה וסוורין מתחזק והן נפגשות באופן קבוע בספא ומקיימות שיחות עמוקות על מיניות ויחסים בצורה סימביוטית: סוורין מסייעת לסופיה להשתחרר מהנוקשות המינית שלה, וסופיה מכוונת את סוורין לקבלת קשר אנושי אמיתי, כזה שלא היה לה זמן רב. ערב אחד ב"שורטבאס" סוורין מתייעצת עם סופיה בנוגע לרעיון לזנוח את עבודתה בתחום הסקס כדי להיות אמנית, והשתיים נגררות לסיטואציה מינית לא מתוכננת, שגם ממנה יוצאת סופיה לא מסופקת.