במהלך השליש השלישי של המאה ה-19, פעלו חברות צ'יליאניות במדבר אטקמה, כולל בחלקיו הבוליביאניים והפרואניים, והפיקו מלחת וגואנו בהתאם להסכמים בין המדינות. פרו ובוליביה לא ראו את ההתפשטות הצ'יליאנית בעין יפה ובשנת 1873 כרתו ברית סודית. בשנת 1875 הלאימה פרו את תעשיית המלחת, ובכך פגעה בחברות הצ'יליאניות, ובשנת 1878 הפרה בוליביה את הסכמיה עם צ'ילה והעלתה את המיסים על ייצוא המלחת. בראשית 1879 אסרה בוליביה את ייצוא המלחת בידי הצ'יליאנים. צ'ילה שלחה את הצי לאזור, ניתקה את יחסיה הדיפלומטיים עם בוליביה, וב-14 בפברואר כבשה את העיירה אנטופגסטה, שלמעלה משלושת רבעי תושביה היו צ'יליאנים, והכריזה חד צדדית על קו גבול חדש בין המדינות. שבועיים לאחר מכן, ב-1 במרץ, הכריזה בוליביה מלחמה על צ'ילה. פרו הציעה לתווך בין הנצים אולם כאשר נודע לצ'ילה אודות ההסכם הבוליביאני-פרואני הסודי, היא סרבה לתיווך, תבעה את שבירת ההסכם, וכשלא נענתה - הכריזה מלחמה גם על פרו.
על מנת להגיע לפרו נזקקה צ'ילה לשליטה בים, אולם בחודשי המלחמה הראשונים נמנע מהם הדבר. במאי הצליחו הפרואנים להנחיל תבוסה לצ'יליאנים בקרב על איקיקה, בו נהרג ארתורו פראט והפך לאחד מסמלי המלחמה הצ'יליאניים. אולם באוקטובר עלה בידי הצ'יליאנים לתפוס את המוניטור הפרואנית ולהנחית בנובמבר כוח משלוח שהביס את הפרואנים ותפס את איקיקה. בכך הצליחה צ'ילה לשלוט בכל מדבר אטקמה ובמחוז הפרואני טרפקה (Trapacá), מצב שהוביל לנפילת הממשלות בפרו ובבוליביה. במאי 1880 תפסו הצ'יליאנים את טאקנה ואת גבעת אריקה (Arica), שגורלן נחתם רק בהסכם לימה משנת 1929.
בסוף 1880 הנחיתה צ'ילה כוח משלוח בן כ-25,000 חיילים בסמוך ללימה, וכבשה את העיר ב-17 בינואר 1881. כוחות פרואנים המשיכו במלחמת גרילה כנגד הצ'יליאנים, אולם נשיא פרואני חדש, שמונה בחסות הצ'יליאנים, חתם על הסכם אנקון (Tratado de Ancón) ב-20 באוקטובר 1883 שהביא לנסיגת הצ'יליאנים. ב-4 באפריל 1884 קיבלה גם בוליביה את תנאי סיום המלחמה, לאחר שצ'ילה מנעה את סחר החוץ שלה ואיימה לפלוש לאלטיפלאנו הבוליביאני.
כתוצאה מהמלחמה זכתה צ'ילה בשטחים עשירים במלחת, גואנו ונחושת, שהעשירו אותה בעשורים שלאחר מכן. בוליביה ופרו איבדו חלקים משטחיהן, ובוליביה איבדה כליל את המוצא שלה לים. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות נותרו מתוחים עוד שנים רבות, ותביעותיה של בוליביה מצ'ילה לא הוסרו עד היום.
You Suffer
You Suffer הוא שיר של להקת הגריינדקור הבריטית נפלם דת'. השיר זכה להיכנס לספר השיאים של גינס כשיר הקצר ביותר שהוקלט אי פעם (1.316 שניות). השיר נכתב על ידי שניים מחברי הלהקה במהלך שנת 1986, ונכלל באלבום Scum מ-1987.
לדברי ג'סטין ברודריק, אחד מכותבי השיר, "...השיר נכתב כבדיחה, משהו אידיוטי לחלוטין. מגוחך אבל משעשע ביותר. היינו מנגנים את השיר הזה מול 30 ילדים כל סופשבוע בערך, אולי 30 פעם. זה היה מצחיק."
אמן הנויז קיילי מינויז ביצע גרסת כיסוי של השיר באורך 60 דקות ו-39 שניות.
תמות מרכזיות בשיר.
השיר עוסק בעיקר בסבל האנושי ובתהיה על הגורמים לו.
מילות השיר הן - &lt;br&gt;
You suffer&lt;br&gt;
?But why
השורה הראשונה היא כותרת השיר ולמעשה אינה מושרת.
הסינגל.
בשנת 1989 השיר יצא כסינגל על תקליטון-אוסף בשם Grindcrusher. על צידו השני של התקליטון הופיע שיר של להקת אלקטרו היפיז, שגם אורכו כשנייה. זהו הסינגל הקצר ביותר שיצא מעולם. כל שיר תפס חריץ אחד על התקליט, ושאר השטח נוצל לכיתובים וציורים.
הקליפ.
בשנת 2007, במקביל להוצאה מיוחדת של האלבום Scum לרגל עשרים שנה להוצאתו המקורית, צולם וידאו קליפ לשיר - גם הוא הווידאו קליפ הקצר בעולם.
פחד אוכל את הנשמה
פחד אוכל את הנשמה (בגרמנית: Angst essen Seele auf) הוא סרט דרמה גרמני משנת 1974 בבימויו של ריינר ורנר פאסבינדר ובכיכובם של בריגיטה מירה ואל הדי בן סאלם. הסרט זכה בשני פרסים בפסטיבל קאן, ונחשב לאחד הסרטים החשובים של פאסבינדר.
משמעות השם.
השם המקורי של הסרט "Angst essen Seele auf" הוא בדקדוק גרמני שגוי, ומתורגם כ"פחד לאכול נשמה". צורת הדקדוק הנכונה של השם היא "Angst isst die Seele auf". עם זאת, השגיאות הדקדוקיות בכותרת הן מכוונות, ומהוות התייחסות ישירה לדמותו של עלי בסרט, שאומר במפורש - "פחד לאכול נשמה". עלי הוא עובד זר ולכן הוא מתקשה בדקדוק הגרמני.
עלילה.
עלי (El Hedi Ben Salem), הוא עובד זר ממרוקו הנמצא בשנות ה-30 המאוחרות לחייו, ואמי (Brigitte Mira) היא אלמנה כבת 60 העובדת כמנקה. הם נפגשים לראשונה בפאב כאשר עלי מזמין את אמי לרקוד וכך מתחילה ביניהם חברות משונה, המתפתחת בהמשך למערכת יחסים רומנטית ואף להצעת נישואין.
מערכת היחסים של השניים גוררת בעקבותיה תגובה מרירה מהסביבה. השכנים הרכלנים מתלוננים שהם הפכו את בניין המגורים שלהם למטונף, שותפיה לעבודה של אמי מנדים אותה ועלי מתמודד עם אפליה קשה. כשאמי מספרת לחתן שלה יוגן ולבתה קריסטה שהיא מאוהבת בעלי, יוגן מכנה אותה "מופרעת".
בנו של בעל הבית מצהיר שהשכרת הדירה לדיירי משנה מנוגדת לחוזה שאמי חתמה עליו, ועלי חייב לעזוב תוך יום. אך אמי טוענת שהיא ועלי מתכננים להתחתן.
אמי, שבעלה הראשון היה פועל פולני שנישאה לו בניגוד לרצונו של אביה הנאצי, מזמינה את שלושת ילדיה הנשואים לפגוש את בעלה. הם דוחים אותו בהפגנתיות ומגיבים באגרסיביות. אחד מילדיה מנפץ את הטלוויזיה שלה בזעם, ובן אחר מצהיר שהיא איבדה את השפיות.
אמי ועלי לוקחים חופשה ארוכה ביחד, כדי לברוח מהעוינות כלפיהם. לאחר שהם חוזרים, נכנעת אמי לקשריה הישנים עם חבריה והיא מצמצמת את קשריה עם עלי. אמי מאמצת את הגישה הקסנופובית של חבריה כדי לא לאבד את הקשר איתם. היא מנסה להפוך את עלי ל"גרמני" ולכן היא לא מבשלת לו קוסקוס.
עלי פונה לברברה, המוזגת מהפאב, ומבקש ממנה שתבשל בשבילו, ובין השניים מתפתח רומן. יאושה של אמי הולך וגדל כשמערכת היחסים ביניהם מידרדרת. היא באה לבקר את עלי בעבודתו אך עלי מעמיד פנים שהוא לא מכיר אותה, כשחבריו לעבודה צוחקים עליה ומכנים אותה "סבתא".
כשנדמה שמערכת היחסים ביניהם הסתיימה, חוזרת אמי לפאב לפגוש את עלי. הם רוקדים ומסכימים כשהדבר היחיד שחשוב זה שהם ביחד, ושהם חייבים להיות נחמדים אחד לשני. באותו הרגע עלי מתמוטט לפתע בזרועותיה של אמי מהתפרצות של אולקוס בקיבה.
אמי מבקרת את עלי בבית החולים, והדוקטור אומר לה שחולי מסוג זה נפוץ אצל מהגרים, בגלל המתח שהם נאלצים להתמודד איתו מדי יום.
הפקה.
הסרט צולם בשבועיים בלבד, ותוכנן בתחילה כתרגיל קולנועי של פאסבינדר כדי למלא את הזמן בלוח הזמנים שלו בין צילומי שני סרטיו, "מרתה" ו"אפי בריסט".
דמותו של עלי מגולמת על ידי אל הדי בן סאלם, שהיה בן זוגו של פאסבינדר באותה התקופה. בן סאלם התאבד כמה שנים מאוחר יותר, בזמן שהותו בכלא.
דמותה של ברברה משוחקת על ידי השחקנית האוסטרית ברברה ולנטיין, פאסבינדר בעצמו הופיע בסרט בתור דמות החתן של אמי.
הקשרים קולנועיים.
דמותו של עלי היא בחלקה הומאז' לסרטיו של דאגלס סירק, ובמיוחד לסרטיו "חיקוי לחיים" ו"כל שהשמיים מרשים". ההומאז' הברור ביותר הוא הסצנה בה בנה של אמי חובט בטלוויזיה אחרי שגילה שאמו התחתנה עם ערבי (סמל חשוב ב"כל שהשמיים מרשים"). הבמאי טוד היינס עשה גם הוא הומאז' משלו לשני הסרטים "כל שהשמיים מרשים" ו"פחד אוכל את הנשמה" בסרטו "הרחק מגן עדן", שמתכתב בעיקר עם סרטיו של סירק, אך מתעסק גם במספר תמות הלקוחות מסרטו של פאסבינדר.
ג'ייסון סמיילוביק
ג'ייסון סמיילוביק (באנגלית: Jason Smilovic; נולד ב-3 במרץ 1975) הוא תסריטאי ומפיק בפועל יהודי אמריקאי, יוצר סדרות הטלוויזיה: "חטוף" ו"האויב הנורא שלי" והתסריטאי של סרט הקולנוע "להרוג את המזל".
חייו.
סמיילוביק נולד בניו יורק. הוא למד באוניברסיטת מרילנד מחשבה מדינית ופילוסופיה, אך מאוחר יותר החליט להתמקד בכתיבה - אהבתו האמיתית, והחל לעבוד כתסריטאי.
עבודתו הראשונה הייתה בשנת 2003 בסדרה "קרן סאסקו" בה שימש כמפיק בפועל וכותב. בעקבות זאת יצר בשנת 2006 סדרה משלו, "חטוף", סדרת דרמה המשכית בת 13 פרקים ששידורה הסתיים ב-2007. עוד באותה שנה, הוא כתב את התסריט הראשון שלו לסרט קולנוע - "להרוג את המזל", סרטו של פול מקגווין ובכיכובם של: ג'וש הארטנט, ברוס ויליס, מורגן פרימן, בן קינגסלי ולוסי לו. כמו כן שימש כמפיק בפועל וכותב בסדרת המדע בדיוני "האישה הביונית" בין השנים 2007-2008, ולאחר מכן יצר את הסדרה השנייה שלו - "האויב הנורא שלי" ששודרה ברשת NBC למשך עונה אחת.
הספרייה המלכותית של אשורבניפל
יוליה שמאלוב ברקוביץ'
ליאונרד ברנסטיין
לאונרד ברנסטיין
ברנסטיין
ברנסטין
הסימפוניה ה-9 של בטהובן
ג'ייסון סמילוביק
ג'ייסון סמילוביץ'
שלומית הירשברג
קת'לין קווינלן
קת'לין דניס קווינלן (באנגלית: Kathleen Denise Quinlan; נולדה ב-19 בנובמבר 1954) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית, הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1995 על תפקידה בסרט "אפולו 13".
ביוגרפיה.
קווינלן, בתם של ג'וזפין ורוברט קווינלן, נולדה בפסדינה שבלוס אנג'לס, קליפורניה. גדלה בעמק מיל שבמארין, קליפורניה ולמדה ב"תיכון טמאלפאייס". קווינלן נשואה משנת 1994 לשחקן ברוס אבוט, לזוג ילד אחד.
קריירה קולנועית.