STS-60 הייתה הטיסה השנייה של ספייסהאב (Space Habitation Module) והטיסה הראשונה של ה- Wake Shield Facility. טיסה זו, שהושקה ב -3 בפברואר 1994, הייתה הטיסה הראשונה של מעבורת חלל בה קוסמונאוט רוסי היה איש צוות. במהלך המשימה אשר ארכה שמונה ימים, האחריות העיקרית של דייוויס הייתה לתמרן את ה- WSF בקנדארם, לנהל צמיחת גבישים, וכמו כן הייתה אחראית על ביצוע ניסויים מדעיים במעבדת החלל. ה STS-60 נחתה במרכז החלל קנדי בפלורידה ב־11 בפברואר 1994, לאחר השלמת 130 מסלולים סביב כדור הארץ.
STS-85.
ג'אן דייוויס הייתה מפקדת המטען (payload commander) של STS-85. המשימה הייתה של מעבורת החלל דיסקאברי (discovery) והיא הושקה ב־7 באוגוסט 1997. במהלך המשימה אשר ארכה 12 ימים, ד"ר דייוויס החזירה את המטען CRISTA-SPAS, והפעילה את הזרוע הרובוטית היפנית (Japanese Manipulator Flight Demonstration) במעבורת החלל. המשימה כללה גם איסוף מטענים מדעיים לצורך ביצוע מחקרים שונים בנושאי אסטרונומיה, מדעי כדור הארץ, מדעי החיים ומדעי החומרים. המשימה הושלמה לאחר 189 מסלולים סביב כדור הארץ, ומסלולה היה יותר מ 7.5 מיליון קילומטרים. דיסקאברי STS-85 נחתה במרכז החלל קנדי שבפלורידה ​​ב -19 באוגוסט 1997.
2020 בארגנטינה
אירועים בשנת 2020 בארגנטינה.
אירועים.
מתמשך – מגפת הקורונה בארגנטינה
ברתה לאמה פייכט
ברתה לאמה פייכט (באנגלית: Bertha Lamme Feicht) (נולדה ב-16 בדצמבר 1869 - 20 בנובמבר 1943) הייתה מהנדסת אמריקאית. בשנת 1893 היא הפכה לאישה הראשונה שקיבלה תואר בהנדסה מאוניברסיטת אוהיו. לאמה פייכט כיום נחשבת לאישה האמריקאית הראשונה שסיימה לימודים גבוהים בתחומי הנדסה פרט להנדסה אזרחית.
ראשית חיים והשכלה.
ברתה לאמה פייכט נולדה ב-16 בדצמבר 1869 בחווה המשפחתית באוהיו. כילדה, אחיה הגדול בנימין והיא נהגו לבנות לעצמם צעצועים.
אחיה סיים תואר בהנדסה מכנית באוניברסיטת אוהיו, ובעקבותיו לאחר שסיימה את בית הספר התיכון לאמה פייכט נרשמה לאותם הלימודים בהנדסה מכנית באוהיו. היא סיימה את הלימודים בשנת 1893 עם תואר בהנדסה מכנית והתמחות בחשמל אחיה שכבר סיים את לימודיו התחיל לעבוד בחברת וסטינגהאוס אלקטריק- תאגיד אמריקאי גדול שהיה יצרן מוביל של ציוד חשמלי . דרך קשר זה היא בחרה לכתוב את התזה שלה בנושא "ניתוח בדיקות גנרטורים של חברת וסטינגהאוס אלקטריק ברכבות".
קריירה.
לאחר שסיימה את לימודיה, היא הגיעה לעבוד בחברת וסטינגהאוס אלקטריק כמהנדסת האישה הראשונה במקום, כאשר אחיה כבר היה שם מהנדס בכיר. יחד הם עבדו בקבוצת העיצוב שביצעה מחקרים מקדימים בהעברת חשמל.
בשנתיים הראשונות לעבודתה היא פעלה במרכז העיר פיטסבורג בסמטאות גאריסון, ובמשך עשר השנים הבאות היא עברה לפעול בעבודות במזרח פיטסבורג. בתקופת עבודתה בחברה קרו כמה מהישגיה הגדולים ביותר של וסטינגהאוס אלקטריק, כגון השימוש בחשמל על מנת להדליק תערוכה קולומביאנית עולמית שהתקיימה בשיקגו בשנת 1893.
היא עבדה שם עד שהיא התחתנה בשנת 1905 עם עמיתה ללימודים לשעבר והמפקח שלה בעבודה ראסל ס. פייכט, ואז פרשה מהחברה. הקריירה המקצועית הרשמית שלה הסתיימה כאן, אך רבים חושדים שהיא המשיכה לעסוק בתחום מאחורי הקלעים דרך אחיה ובן זוגה.
חיים אישיים.
לאחר הנישואים היא ילדה בשנת 1910 בת יחידה, פלורנס, שהלכה בדרך המדעית של הוריה ובעקבות אהבתה למתמטיקה ומדע היא הפכה בבגרותה לפיזיקאית בשירות ממשלת ארצות הברית.
לאמה פייכט נפטרה בפיטסבורג ב-20 בנובמבר 1943, ונקברה בבית העלמין ”Homewood", לימים לצד בן זוגה שנפטר בשנת 1949.
מורשת.
בעיתון , עיתון מוביל בפיטסבורג בשנים 1880–1923 כתבו עליה בשנת 1907- "עבודותיה של לאמה בעיצוב דינמו ומנועים ביססה את המוניטין שלה אפילו בתוך החממה של חשמלאים וממציאים מחוננים" .
חלק מחפציה האישיים, הכוללים סרגל חישוב, סרגל T, תעודת הגמר שלה וחפצים נוספים נמצאים כיום במרכז להיסטוריה של היינץ (Heinz History Center) בפיטסבורג, כחלק מתערוכת "פיטסבורג: מסורת של חדשנות".
כדי להוקיר את ברטה לאמה פייכט על היותה המהנדסת האישה הראשונה בווסטינהאוס, קרן ההשכלה של החברה (Westinghouse Educational Foundation) בשיתוף עם יצרו מלגה על שמה בשנת 1973, המוענקת מדי שנה לסטודנטית שנה ראשונה הלומדת הנדסת חשמל.
נוסף על כך, במחלקת לימודי ההנדסה באוניברסיטת אוהיו מחולקת מדי שנה מדליה שמוענקת מהאוניברסיטה לסטודנטים בעלי הישיגים ראויים לשבח בהנדסה על-שמה של לאמה-פייכט.
ורדי כהנא
ורדי כהנא (נולדה ב-13 בדצמבר 1959) היא צלמת ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בתל אביב, גדלה בבית דתי ולמדה בבית הספר "צייטלין". למדה במדרשה לאמנות ברמת השרון, אך לא סיימה לימודיה, משום שהחלה לעבוד בירחון מוניטין בתחילה כאסיסטנטית של הצלם הראשי של הירחון, מיכה קירשנר. ב-1983 הצטרפה לעיתון "חדשות" ועבדה בו עד לסגירתו. תצלום מפורסם שלה, מ-10 בפברואר 1983, הוא הפגנת "שלום עכשיו" בירושלים, שבו מופיע אמיל גרינצווייג דקות אחדות לפני הירצחו.
החל מ-1995 עובדת כהנא כפרילאנסרית עבור מוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות". היא מרבה לצלם פורטרטים. על עבודתה אמרה: "אני מתייחסת אל הצילום שלי כאל אמנות ולא כפרנסה. לפעמים הצילום כל כך מושקע שאין כל היגיון בזה שלמחרת יעטפו בו דגים".
בתחילת 2007 יצא לאור, בהוצאת עם עובד, ספרה "פורטרט ישראלי", וכן השתתפה באותה השנה בתערוכה קבוצתית "במבט חטוף" בגלריה מרכז הקצה. בחודש יוני 2007 נפתחה תערוכה של צילומיה, "משפחה אחת", במוזיאון תל אביב. בתערוכה הציגה תיעוד של משפחתה, אותה צילמה במשך 15 שנה. זהו פורטרט משפחתי אישי המקיף את כל גוני החברה הישראלית, מתוך הבנה שמשפחתה, על גווניה הרבים, מייצגת את הסיפור היהודי-ישראלי שלאחר השואה, ומאגדת את הסיפור היהודי-ישראלי. נקודת המוצא לתערוכה הייתה תמונת אמה של ורדי ושתי אחיותיה שעל אמות ידיהן השמאליות צרובים מספרים עוקבים מאושוויץ. כהנא מספרת שככל שהתקדמה בתיעוד, הבינה כיצד משפחתה מייצגת את ההוויה הישראלית, תובנה אליה הגיעה דרך הנסיעות הארוכות לכל חלקי הארץ, בין קיבוצי השומר הצעיר בצפון, להתנחלויות ביהודה ושומרון. בין סוסיא בדרום הר חברון לסביון, בין ירושלים לתל אביב, בין בני-ברק לקופנהגן בין פתח תקווה לקיסריה. התערוכה הוצגה בניו יורק, ברלין ומילאנו.
עבודותיה של כהנא נמצאות באוסף מוזיאון ישראל, ירושלים ובאוספים חשובים אחרים. ב-2011 הייתה לזוכה הראשונה בפרס סוקולוב לצילום. ועדת הפרס נימקה:
ב-2012 הוענק לה פרס שרת התרבות וב-2018 זכתה בפרס אנריקה קבלין לצילום על מפעל חיים, מטעם מוזיאון ישראל.
חיים פרטיים.
נשואה לדני וסלי ולהם שני ילדים. מתגוררת ברמת השרון.
עבודותיה.
ורדי כהנא החלה את דרכה הצילומית בתחילת שנות השמונים בתחום הצילום החדשותי, ותוך זמן קצר התבססה בתחום הצילום המגזיני, בצילום פורטרטים ושערים למוספים. תצלומיה המבוימים עושים שימוש במגוון רחב של כלים, ובהם ציור, רישום, איור, הצבת תפאורות, הוספת עזרי צילום, איפור, קולאז' ועוד. המצולמים מגוונים ושונים בגילם, עיסוקם ומוצאם, כאשר המכנה המשותף ביניהם הוא שכולם ידועים ומשמשים גיבורי-תרבות. העיסוק בדמויות ציבוריות נוגע בענייני תדמית, אותה ניסתה לפצח בצילומיה, לעיתים על ידי לקיחת הדימוי עד הקצה לאבסורד, המעניק מבט חדש על אותה האישיות.
בשנת 2013 החלה כהנא גם לאצור תערוכות. בין התערוכות שאצרה: "הנוכחות של האין" (2013) בסינמטק תל אביב, "זיכרון צילומי" (2013) בפסטיבל הצילום הבינלאומי בראשון-לציון, ואת תערוכת צילומי העיתונות, עדות מקומית, בשנים 2015–2016.
במרץ 2020 המהלך הסגר שהוכרז בעקבות מגפת הקורונה בישראל, נסגרו כל מוסדות התרבות בישראל. כהנא חברה למוזיאון תל אביב ותיעדה את המוזיאון ללא מבקרים.
כרים קאן
כרים אסד אחמד קאן (באנגלית: Karim Asad Ahmad Khan; נולד ב־30 במרץ 1970) הוא עורך דין בריטי, התובע הראשי של בית הדין הפלילי הבינלאומי.
קאן מומחה למשפט בינלאומי ולזכויות האדם. קודם לכן שימש כעוזר למזכיר הכללי של האומות המאוחדות, וכראש צוות החקירה לקידום ענישה על פשעי מלחמה שבוצעו על ידי המדינה האסלאמית (UNITAD).
השכלה וקריירה מוקדמת.
קאן הוכשר לשמש כעורך דין באנגליה וּויילס בשנת 1992. לאחר מכן, סיים דוקטורט במשפטים בוולפסון קולג' באוניברסיטת אוקספורד. בין 1993 ו-1996 שימש כתובע מטעם הכתר בתביעה של אנגליה וּויילס.
קריירה במשפט בינלאומי.
החל מ-1997 עבד במשרד התובע בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר. לאחר מכן, שימש כיועץ משפטי למשרד התובע של בית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה.
קאן עובד כעת בבגדאד, עיראק כיועץ מיוחד וראש צוות החקירה של האומות המאוחדות לקידום ענישה לפשעי המדינה האסלאמית.
ב-12 בפברואר 2021 נבחר קאן לתובע הראשי של בית הדין הפלילי הבינלאומי. קאן הוא האדם השלישי בתפקיד זה והראשון שנבחר בהצבעות חשאיות.
פעילויות אחרות.
קאן מונה לייעוץ המלכה (Queen's Counsel) בשנת 2011.
אולריקה בייסיגל
אולריקה בייסיגל (בגרמנית: Ulrike Beisiegel; נולדה ב-23 בדצמבר 1952) היא ביוכימאית ופרופסור גרמנייה. בשנת 2011 הייתה לאישה הראשונה שמונתה לנשיאת אוניברסיטת גטינגן, ומחקריה בנושא שומני כבד ומחלת טרשת העורקים זכו בפרסים רבים (ראו בפרק "פרסים והוקרה"). אותות הכבוד שזכתה בהם כוללים בין היתר את פרס לייבניץ, מדליית רודולף ופרופסור של כבוד.
קורות חייה.
אולריקה בייסיגל נולדה במולהיים אן דר רוהר שבגרמניה.