בתחרויות השחייה של המכביה החמישית שנערכו בבריכת גלי גיל שברמת גן בספטמבר 1957 זכה רוזן במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:13.9 דקות, אחרי יואב צרי (1:13.3 דקות).
צליחת הכנרת.
באוקטובר 1958 זכה רוזן במדליית זהב בצליחת הכנרת התחרותית בשיא תחרות חדש של 2:29:24.5 שעות.
בשנת 2002 נפטר ונטמן בבית העלמין בקיבוץ שער העמקים, לצד הוריו.
רבבהו
התכתבות וילי וניקי
טלגרמות וילי-ניקי היו סדרת מסרים שהועברו בין וילהלם השני, קיסר גרמניה לניקולאי השני, צאר רוסיה, ערב מלחמת העולם הראשונה.
ההתכתבות.
הקיסר וילהלם והצאר ניקולאי היו בני דודים שלישיים (שניהם היו בני ניניו של פאבל הראשון, קיסר רוסיה), והקיסר היה בן דודה הראשון של אשתו של ניקולאי, אליס, נסיכת הסה. השליטים התכתבו באנגלית, וכינו זה את זה "וילי" ו"ניקי".
מקור הטלגרמות הוא , מקבץ מסמכים רשמיים שפורסמו כדי להצדיק את עמדת ממשלת גרמניה לאחר התפרצות המלחמה. המונח "טלגרמות וילי-ניקי" נובע מכותרת ספרו של הרמן ברנסטיין, "התכתבות וילי-ניקי", שפורסם ב-1918 וחשף את התכתבות הטלגרף בין שני השליטים במהלך התקופה שבין יוני 1904 לאוגוסט 1907.
הטלגרמות נפתחו בבקשתו של הצאר מהקיסר לעצור את ההתפתחויות החמורות שהביאו לפריצת המלחמה:
בסופו של דבר השתנה טון ההתכתבות, ושני המנהיגים הזהירו זה את זה מגיוס ממשמש ובא עקב גורמים שמחוץ לשליטתם, תוך הבהרה שהגיוס, אין פירושו מלחמה. מתוך הטלגרמה האחרונה של וילהלם לניקולאי:
נציגי המדינות הלוחמות דנו בטלגרמות במהלך המלחמה, במהלך הדיונים בועידת השלום בפריז (1919), בשנים שבין שתי המלחמות ועד היום. בשנים האחרונות העריכו החוקרים מחדש את חילופי הדברים, והקדישו תשומת לב יתרה לטלגרמה של ניקולאי השני שמתוארכת ל-29 ביולי 1914, יומיים לפני המלחמה:
כפי שנראה מנוסח הטלגרמה, ב-29 ביולי 1914, הציע הצאר ניקולאי להעביר את הדיון בבעיה האוסטרו-סרבית לוועידת האג (בבית הדין בהאג ). הקיסר וילהלם לא הגיב להצעה בתשובתו. לפי הפוליטיקאי האמריקני ג'יימס בק, שכתב רבות על המלחמה ותקף את ממשלת גרמניה לפני שפרצה, משרד החוץ הגרמני השמיט את הטלגרמה כשפרסם את ההתכתבות בין הקיסר ובין הצאר. לאחר פרסום הטלגרמה בידי משרד החוץ הרוסי ב-31 בינואר 1915, הסבירו אנשי משרד החוץ הגרמני כי החשיבו את הטלגרמה כ"לא חשובה". מנגד, שר החוץ הרוסי סרגיי סאזונוב ושגריר צרפת ברוסיה מוריס פלאולוג האמינו כי הטלגרמה דווקא חשובה למדי. פלאולוג, בק ואחרים האשימו את וילהלם שבכך שלא תמך בהצעת ניקולאי, נטש למעשה את הסיכוי לשלום ולפתרון הבעיה.
סטארודוב
סטארודוב (ברוסית: Староду́б) היא עיר במחוז בריאנסק שברוסיה, לחופי נהר בבינץ שבאגן הדנייפר, 169 ק"מ מדרום מערב לבריאנסק. משמעות השם ברוסית היא "אלון עתיק".
היסטוריה.
תיעוד אודות העיר קיים מאז המאה ה-11 בתקופה זו הייתה העיר ככל הנראה חלק מסבריה . העיר נשרפה לחלוטין במאה ה-13, עם פלישת המונגולים.
במאה ה-14 הפכה העיר לחלק מהדוכסות הגדולה של ליטא, ולאחר מכן - לחלק מהאיחוד הפולני-ליטאי. במאה ה-16 ובתחילת המאה ה-17 הייתה סטארודוב חלק מנסיכות מוסקבה. בתקופת מרד חמלניצקי הייתה העיר אחד ממרכזי ההתקוממות, ובמחצית השנייה של המאה ה-17, לאחר המרד, נהנתה העיר ממידה מסוימת של אוטונומיה. עד 1781 הייתה העיר חלק מהמחוז הקוזאקי האוטונומי באוקראינה, ולאחר מכן השתייכה לאוקראינה.
בשנת 1918, בשלבים האחרונים של מלחמת העולם הראשונה, כבשו הגרמנים את סטארודוב, ובנובמבר 1918 כבשו הסובייטים את העיר.
ב-18 באוגוסט 1941 כבשו הגרמנים שוב את העיר, במהלך מבצע ברברוסה. ב-22 בספטמבר 1943 שחרר הצבא האדום את העיר.
ארכיטקטורה.
סטארודוב הייתה מרכז חשוב של הממלכה הקוזאקית, ולכן היא המקום היחיד ברוסיה בו קיימות דוגמאות אותנטיות של בנייה בסגנון הבארוק האוקראיני. כנסיית הלידה בעיר נבנתה ב-1617 ושופצה בשנת 1677 לאחר שפרצה בה שרפה. כנסייה זו היא דוגמה טיפוסית של סגנון הבארוק הקוזאקי. מבנים ייחודיים נוספים הם כנסיית ההתגלות שנבנתה ב-1789 וכנסיית ניקולאוס הקדוש שנבנתה בסגנון נאו-קלאסי ב-1802.
יהודי סטארודוב.
בשנות העשרים חיו בסטארודוב כ-4,100 יהודים, אך רובם היגרו מהעיר, חלקם לארצות הברית, בעשור שלאחר מכן. ערב מלחמת העולם השנייה היו בעיר כ-1,630 יהודים.
העיר נכבשה בידי הגרמנים באוגוסט 1941 ובספטמבר רוכזו רוב היהודים שבעיר בגטו. כמה מאות מהם נרצחו בירי מחוץ לגטו או מתו ממחלות בגטו. במרס 1942 נרצחו כ-800 היהודים שנותרו בגטו על ידי יחידות גרמניות ויחידות משטרה אוקראיניות.
טולנה
טולנה (בהונגרית: Tolna) היא עיירה במחוז טולנה בחלקה הדרום-מערבי של הונגריה, כ-10 ק"מ מצפון מזרח לסקסארד.
היסטוריה.
האזור היה מיושב ככל הנראה עוד בתקופת האימפריה הרומית. במאה התשיעית נכלל האזור בתחומי ההתיישבות הראשונה של המדיארים במרכז אירופה ומאוחר יותר נכלל בתחום שלטונו של אישטוון הראשון, מלך הונגריה ובתחום שלטונם של צאצאיו. בתקופת שלטונו של אישטוון נבנתה ככל הידוע טירת טולנה. במאה ה-11 נוסד במקום מנזר בנדיקטיני וכתב הזכות של הנזירים הוא המסמך העתיק ביותר הידוע בו רשומות מילים בשפה ההונגרית.
במאה ה-15 הייתה טולנה עיירת שוק, מרכז שלטוני הונגרי ואחד מבסיסי המערכה נגד האימפריה העות'מאנית. בקרב מוהאץ' ב-1526 נכבשה העיר על ידי הטורקים ורבים מתושביה עזבוה. בסוף המאה ה-17 נותרו בעיר ככל הנראה עשרות משפחות בלבד, אך בהדרגה החלו להגיע אל העיר משפחות שהיגרו מגרמניה. משפחות אלה רכשו אדמות וקיבלו זכויות להקמת שווקים.
בתחילת המאה ה-18 שבה והשתלטה האימפריה הרומית הקדושה על העיר. ב-1745 נפגעה העיר קשות בשרפה, אך שיקומה היה מהיר והתפתחותה הואטה רק במעט. בעיר התפתחו תעשיית הדיג והמטוויות, שנעזרו בטחנות המים שנבנו בעיר.
יהודים.
יהודים ראשונים התיישבו באזור במאה ה-16 לפי יוסף שפיצר יהודים אלו עזבו עם הצבא הטורקי, והקהילה התחדשה שוב בשנת 1735 אז התיישבה באזור משפחה אחת והקהילה החלה להתפתח עד לשנת 1861 אז הוקמה רשמית ובשנת 1864 היו במקום כבר בית כנסת וחברה קדישא.
בשנת 1939 גויסו גברים יהודים מהעיר לשירות העבודה של הצבא ההונגרי. בתקופה זו היו בעיר כ-200 יהודים שהשתייכו לקהילה הנאולוגית. בשנת 1942 גויסו גברים יהודים נוספים מהעיר לפלוגות העבודה, ורבים מהם נספו בחזית אוקראינה.
במרס 1944 כבשו הגרמנים את הונגריה, ובמאי 1944 הוקם גטו בטולנה. בגטו רוכזו יהודי טולנה ומאות יהודים נוספים, פליטים. ביוני או יולי 1944 הועברו תושבי הגטו לפקש וביולי גורשו משם לאושוויץ.
בדלן
פקש
פקש (בהונגרית: Paks) היא עיר במחוז טולנה, הונגריה, לגדות נהר הדנובה כ-110 ק"מ דרומית לבודפשט. בפקש תחנת כוח גרעינית - היחידה מסוגה בהונגריה - שמספקת כ-40% מתצרוכת האנרגיה של הונגריה. העיר מארחת מספר פסטיבלים של מזון ומוזיקת בלוז, ג'אז ורוק במהלך השנה.
בעיר חיה קהילה יהודית עד לרצח רוב יהודי הקהילה בשואת יהודי הונגריה.
היסטוריה.
במחצית השנייה של האלף השני לפני הספירה, בתקופת הברונזה, הייתה העיר מקום יישוב. באזור העיר נמצאו מספר תכשיטים מתקופה זו והם מוצגים במוזיאון הבריטי.
בשנת 1775 נבנתה בעיר כנסייה קלוויניסטית. במפנה המאה נבנו מספר מבנים ציבוריים באזור העיר העתיקה של פקש, בין היתר בכיכר המרכזית, מבנים שקיימים עד היום. בשנת 1884 נבנתה בעיר כנסייה לותרנית ובשנת 1901 נחנכה בעיר בזיליקת "לבו של ישו". הכנסייה הקתולית "כנסיית רוח הקודש", פרי יצירתו של האדריכל אימרה מקובץ' , היא אחת משכיות החמדה של העיר.
קהילה יהודית.
ראשוני היהודים התיישבו במקום כבר ב-1720. ב-1770 נמנו בעיר 64 יהודים וב-1869 הגיע מספרם ל-1129. ב-1870 הוקמה קהילת הסטטוס קוו שהתפלגה מהקהילה האורתודוקסית הראשית. ב-1941 היו בעיר כ-730 יהודים, כ-150 מהם השתייכו לקהילת הסטטוס קוו והשאר לקהילה האורתודוקסית העיקרית. עוד בשנת 1942 גויסו יהודים בני העיר לשירות העבודה של הצבא ההונגרי ורבים מהם נספו בחזית האוקראינית.
במאי 1944 הוקם גטו בעיר ובו רוכזו יהודי העיר ולמעלה ממאה פליטים מאזורים אחרים, ובסך הכל למעלה מאלף יהודים. יהודים אלה גורשו לאושוויץ ביוני 1944.
הרב הראשון שככל הנראה כיהן בפקש הוא הרב יצחק קריסהבר שבשנת 1795 הגיע לפקש מלמברג. לאחריו כיהנו הרב יחזקאל בנעט, הרב פייבל הורוביץ, הרב יואל אונגר וחתנו הרב אליעזר זוסמן סופר.
לאחר המלחמה שבו רבים מיהודי העיר לביתם, והקהילה היהודית המשיכה להתקיים עד 1956, שבה עזבו אחרוני יהודי פקש.
יהודה כהן (קצין)
יהודה כהן (1938 - אפריל 2019) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף. כיהן כקצין הנדסה ראשי ולאחר שחרורו שימש כמנכ"ל מע"צ ומנכ"ל חברת כביש חוצה ישראל.
ביוגרפיה.
כהן נולד באיזמיר שבטורקיה ועלה לישראל ב-1949 במסגרת עליית הנוער, גדל ברמת הדסה ובמושב נהלל. ב-1957 התגייס לצה"ל ושירת בחיל ההנדסה הקרבית, לאחר קורס קצינים שירת בגדוד 601. במלחמת ששת הימים לחם בחזית המצרית, במסגרת גדוד הנדסה במילואים. לאחר המלחמה יצא ללימודים בממלכה המאוחדת ובשובו מונה למפקד גדוד הנדסה, עמו לחם במלחמת ההתשה בבנייה ותחזוק קו בר-לב. הוא יצא ללימודי הנדסה אזרחית בטכניון ובמקביל מונה להקים גדוד מילואים, גדוד הנדסת שדה משוריין 923 במסגרת אוגדה 210. הוא פיקד על הגדוד במלחמת יום הכיפורים בלחימה בחזית הסורית. לאחר המלחמה מונה לראש ענף מבצעים במפקדת קצין הנדסה ראשי והשלים את לימודי ההנדסה. לאחר מכן פיקד על בית הספר להנדסה צבאית ולמד במכללה לביטחון לאומי.