ביצירה זו בחר צ'ייקובסקי לכתוב לתזמורת יותר קלאסית מאשר בקונצ'רטו הראשון לפסנתר ותזמורת. ויחד עם זאת, המצלול של יצירה זו נשמע כמו תזמורת גדולה בשל סגנון כתיבתו של צ'ייקובסקי ובעיקר בשל יכולות התיזמור בהן הצטיין הוא.
מבנה היצירה.
קשה להגדיר קונצ'רטו זה לפסנתר כי נבנה הוא על פי המבנה אשר היה מקובל באירופה בתקופה הרומנטית. צ'ייקובסקי ביצירה זו מנסה להתרחק ממבנים אלו. הפרק הראשון, אמנם יכול להחשב כפרק במבנה הסונטה, יחד עם זאת, צ'ייקובסקי איננו מקפיד על כלל החוקים והתחתיבים המגדירים מהו פרק במבנה "סונטה". צ'ייקובסקי צועד על פי החוקים הפנימיים שלו ומכתיב הוא לפרק את צרכיו ורצונותיו. אפשר לומר כי המלודיות והנושאים הם אלו המכתיבים את מבנה הפרק. הפרק השני, על אף וניתן להגדירו כפרק במבנה: א-ב-א-קודה, איננו מקפיד על כך. צ'ייקובסקי אף נותן לכלי הסולו הנוספים בפרק זה: הכינור והצ'לו רצ'יטאטיבים אשר תומכים בהתפתחות הפרק כולו אשר אינם מתואמים עם מבנה הפרק ככלל. הפרק השלישי איננו כתוב בשום מבנה מקובל, אין זה רונדו, אין זה רונדו במבנה סונטה, או פרק במבנה סונטה. פעם נוספת צ'ייקובסקי נתן למלודיות, למוטיבים ולנושאים להוביל אותו. נוצר פרק בעל מבנה עצמאי המותאם ליצירה עצמה בלבד. יחד עם זאת צ'ייקובסקי כתב קונצ'רטו זה על פי מבנה הקונצ'רטו הקלאסי (המסורת הקלאסית), כלומר: קונצ'רטו בעל שלושה פרקים. הפרק הראשון הוא המסיבי מבין השלושה וכתוב במקצב ער, הפרק השני מהווה אתנחתא משכתוב הוא במקצב איטי, ואילו הפרק השלישי מהווה סיום הולם ליצירה כולה משכתוב הוא בקצב עירני ותוסס.
הארי קוניק ג'וניור
ג'וזף הארי פאולר קוניק ג'וניור (באנגלית: Joseph Harry Fowler Connick Jr.; נולד ב־11 בספטמבר 1967) הוא זמר, פסנתרן, מלחין, שחקן ומנחה טלוויזיה אמריקאי -יהודי. המוזיקה שיצר מבוססת על תרבויות הג'אז והבלוז המפותחות של עיר הולדתו, ניו אורלינס.
קוניק הוציא לאור מספר רב של אלבומים שהצליחו, ואף זכה במספר אלבומי זהב ופלטינה. בתקופה שבה שפגע הוריקן קתרינה בניו אורלינס, התפרסם בפעילותו הן בפרסום המצב והן בפרויקט כפר המוזיקה.
קורות חיים.
קוניק נולד בניו אורלינס, לואיזיאנה שבארצות הברית לאב נוצרי-קתולי ממוצא בריטי וגרמני, ולאם יהודייה ממוצא בלארוסי ואוסטרי. שני הוריו הם עורכי דין במקצועם. בגיל שלוש החל קוניק לנגן על פסנתר, בגיל עשר ניגן בלהקה מקומית ובגיל 11 הוציא את האלבום הראשון שלו.
קוניק נשוי לשחקנית והדוגמנית ג'יל גודאייקר , לזוג שלושה ילדים. הארי קוניק ג'וניור הוא נוצרי קתולי אדוק.
קריירה.
קריירת משחק.
מאז 1990, קוניק הופיע במספר סרטי קולנוע מצליחים, בהם "היום השלישי" (1996), "מטען עודף" (1997), "הכלב סקיפ" (2000), "החיים בלי דיק" (2001), "בייסיק" (2003), "באג" (2006), "נ.ב. אני אוהב אותך" (2007), "חדשה בעיר" (2009) ו-"סיפורו של דולפין" (2011).
בין הופעותיו הרבות בטלוויזיה, קוניק גילם את דמותו של ד"ר ליאו מרקוס בסיטקום "ויל וגרייס" (2002–2006) ואת דמותו של העוזר לתובע המחוזי דייוויד היידן בסדרת הדרמה המשטרתית "" (2011-2012). כמו כן, שימש כשופט בתחרויות של מספר תוכניות ריאליטי, בהן "אמריקן איידול".
קריירה מוזיקלית.
במקביל לקריירת משחק מגוונת ומצליחה למדי, חובק קוניק קריירה מוזיקלית ענפה. בתור יליד ניו אורלינס שינק מגיל צעיר מאוד את תרבויות הג'אז והבלוז המפותחות של העיר, אלבומיו כיוצר, כותב שירים ומוזיקאי, מסתמכים – רובם ככולם – על טהרת הסגנונות הללו במגוון התמקדויות – מאלבומים שמלווים בתזמורות ביג בנד, סווינג, ג'אז אינסטרומנטלי ועד אלבומים שלמים של בלדות בניחוח נוסטלגי פרנק־סינטראי. את אלבומו הראשון הקליט קוניק ב־1978 כשהוא בן 11 בלבד, וברזומה שלו מעל ל־20 אלבומים. אלבומו המפורסם ביותר הוא הפסקול שהלחין ב־1989 לסרט "כשהארי פגש את סאלי".
הוריקן קתרינה וכפר המוזיקאים.
לאחר שהכה הוריקן קתרינה בניו אורלינס ב־2005, קוניק, שכבר עזב את העיר לא מכבר היה מבין הראשונים שחזרו אליה. מלווה בצוות צלמים, הוא ערך מסע פרטי וקטן בעיר הממוטטת והסריט את כל מה שארצות הברית לא כל כך השתוקקה לראות. הוא צילם את הרחובות המוצפים, את המבנים ההרוסים, את הכאוס הנוראי שהותיר אותותיו בכל פינה, את התושבים ששהו בעיר כשהסופה הכתה בה ושנאלצו גם להתמודד עם התוצאות ההרסניות כמעט לבדם. מלבד נכונותו להוציא החוצה את המראות הקשים והמביכים מהעיר ולהביאם לידיעת ומודעות כמה שיותר אנשים, הקים קוניק ביחד עם אמן הג'אז ברנפורד מרסליס את "כפר המוזיקאים" – New Orleans Habitat Musicians' Village – מתחם מבנים ארעיים בהם השתכנו מוזיקאים ומשפחותיהם שנותרו ללא קורת גג וכלל בתוכו גם מרכז חינוכי. בהמשך הקליט קוניק את האלבום "Oh, My Nola", ההקדשה המוזיקלית האישית שלו לניו אורלינס הפגועה והמותשת (Nola = New Orleans, Louisiana), שיצא לאור בינואר 2007.
האלבום Oh my Nola.
למרות הצער הגדול ממנו צמח האלבום, "Oh my Nola" אינו אלבום נכאים דיכאוני. להפך – הוא מספק תערובת צבעונית של מגוון הסגנונות שקוניק כל כך אוהב ומסמלים את ניו אורלינס יותר מכול. רובם הגדול של השירים באלבום הם גרסאות כיסוי לשירי בלוז, פולק וג'אז ישנים. "Working in a Coal Mine", למשל, מקבל מפנה פאנקי סקסי. "Jambalaya", שיר ניו אורלינסי עתיק יומין, מקבל טיפול בסגנון ג'אז חם ומקפיץ, הביצוע ל-"Elijah Rock" בסגנון בלוז מרטיט, ו-"Lazy Bones" הוא שעתוק נאמן למקור של פופ ביג בנדי רומנטי. בנוסף לגרסאות הכיסוי, האלבום כולל גם ארבעה שירים מקוריים שכתב קוניק, כאשר הבולט שבהם הוא "All These People", בו מצטרפת אליו גם זמרת הגוספל קים בורל. מדובר בשיר היחיד באלבום שעוסק באופן ישיר בסופה קתרינה, והושפע מאותם סיורים וראיונות שערך בעיר. חלק מצילומי הימים הטרופים הללו מופיעים גם בקליפ שיצא לשיר בסוף 2006. כל רווחי המכירות הוקדשו לעזרה בשיפוץ ושיקום ההריסות.
מעגל המילטוני
אזור ורניקה
אזור ורניקה (Wernicke's area) הוא אזור בקליפת המוח, שנמצא בחלקו האחורי של אזור ברודמן 22 באונה הרקתית. הוא ממוקם בהמיספרה הדומיננטית - המתמחה בתפקודים הקשורים לשפה (בדרך כלל שמאל).
האזור קרוי על שם קרל ורניקה (Wernicke), נוירולוג ופסיכיאטר גרמני שגילה בשנת 1874 כי פגיעה באזור זה מובילה לאפזיה רצפטיבית (אמילות שוטפת), הכוללת פגיעה ביכולת להבין שפה מדוברת, ודיבור מבולבל, הנשמע כדיבור שוטף אך לעתים חסר פשר, כולל קפיצות מנושא לנושא, שימוש במילים מתחום אחר שאינו זה שבו עוסקת השיחה, בחלקי משפט ואפילו במלים מומצאות.
תפקוד.
אזור ורניקה מעורב בתפיסה של דיבור והוא קשור ליכולת להבין מילים. בהמיספרה השנייה הוא קשור ליכולת להבין ולבטא את הפרוזודיה של השפה.
אזור ורניקה מכיל זכרונות של צלילי מילים. זיכרונות אלו מסייעים לזיהוי המילים שהאדם שומע.
אזור ורניקה מקושר לאזור השמיעה הראשוני בקליפת המוח, המעיד על התפקיד של האזור בהבנת שפה מדוברת.
זאת משום שהבנת המילים המדוברות קשורה להעברה של המידע מאזורי העיבוד השמיעתי הראשוני בשני צדי המוח לאזור ורניקה.
אזור ורניקה מחובר לאזור ברוקה באמצעות סיבים קשתיים (arcuate fasciculus); ולחלק בקליפת הראייה שעל יד Angular gyrus.
בהליך הקריאה, מידע כתוב נקלט ברשתית של העין. לאחר מכן הוא מעובד במרכז הראייה הראשוני בקליפת המוח ומפורש באזור ורניקה. דבר זה מאפשר להפיק משמעות מהטקסט ולפתח מיומנות של הבנת הנקרא.
פגיעה באזור ורניקה.
פגיעה באזור ורניקה גורמת לחרשות מילים ואפזיה רצפטיבית (אימלות שוטפת) - בחירת מילות תוכן לא מתאימות, אך מבנה המשפט ומילות התפקוד כמו מילות יחס ומילות שאלה נותרות כשהיו. זהו מצב בו האדם אינו מסוגל להבין דיבור, בעוד שיכולת ההפקה של שטף ורצף הדיבור לכאורה לא נפגעת. בבדיקה מעמיקה יותר מתברר שמילות התוכן חסרות משמעות או אינן מתאימות לשיחה..
מדרשת אורנים
גן ציבורי
ורניקה
ברוקה
דגל העיר תל אביב
מסלול קורטיקו-ספינלי
המסלול הקורטיקו-ספינלי או המסלול הפירמידלי (Pyramidal tracts) הוא קבוצת אקסונים היורדת מקליפת המוח אל חוט השדרה. זהו המסלול העצבי המרכזי של המערכת המוטורית, והוא משמש לשליטה רצונית על רבים משרירי השלד.
אנטומיה של המערכת הקורטיקו-ספינלית.
המסלול כולל ברובו אקסונים תנועתיים (מוטוריים), והוא ערוך בצורה של זוגות תאי עצב עם סינפסה אחת המקשרת ביניהם. המסלול מתחיל בקליפת המוח, בעיקר באזורים המוטוריים שנמצאים באונה המצחית. משם יוצאים קבוצת תאי עצב כמו תאי בץ, הנקראים הנוירונים המוטורים העליונים , והם אמונים על העברת האות החשמלי מן המוח אל מערכת העצבים ההיקפית. האקסונים של נוירונים אלו יורדים דרך מרכזים תת-קליפתיים כמו הקפסולה אינטרנה ועוברים באזור הקרן האחורית שלה. לאחר מכן הסיבים עוברים דרך המוח האמצעי ומגיעים לגזע המוח.
מרבית האקסונים חוצים לצדו הנגדי (קונטרלטרלי) של הגוף בנקודה כלשהי לאורך המסלול. מסיבה זו, מרבית הפקודות המוטוריות פועלות בצורה קונטרלטרלית, כלומר כך שההמיספרה הימנית של המוח שולטת על צדו השמאלי של הגוף, ולהפך. המסלול הקורטיקו-ספינלי נחלק לשני מסלולי משנה: צידי, שהוא החלק הגדול יותר של המסלול, וקדמי. במסלול הצידי הסיבים חוצים לצד הנגדי של הגוף ברמת המוח המוארך (בגזע המוח) ובמסלול הקדמי החצייה נעשית ברמת החוליה ממנה העצבים יוצאים מחוט השדרה. מקום החצייה משפיע על איזה צד של הגוף משותק במקרה של פגיעה במסלול.