ג'י וחוקרים נוספים טענו במאמר מ-2008 כי ההגדרות המסורתיות של הביוטה של ג'הול דוחקות החוצה באופו שרירותי שכבות מאובנים עתיקות יותר המייצגות באופן ברור את השלבים האבולוציונים הראשונים של פאונה מאוחרת יותר, אף שהשכבות העתיקות יותר כוללות מאובנים של "Ephemeropsis" ו-"Lycoptera". הם טענו שגבולות הביוטה צריכות להיקבע על בסיס הרצפים בקנה מידה גדול של התפרצויות געשיות שייצרו את השכבה, כשהגבול העליון בתצורות ג'יופוטאנג ופושין והגבול התחתון בתצורת גָ'אנְגְגְ'יָאקוֹאוּ (Zhangjiakou Formation). הם ציינו גם שהמאובנים המנחים הטובים ביותר המזהים את הביוטה הם "Peipiaosteus" ו-ו-"Lycoptera". על פי הגדרה זו השלב האבולוציוני המוקדם ביותר של הביוטה של ג'הול מיוצג על ידי תצורת חְווָאגִ'ייִינְג (Huajiying Formation).
היווצרות.
מספר מדענים טענו שהביוטה של ג'הול התפתחה ישירות מהביוטה של דָאוחוּגוֹאוּ (Daohugou Biota), וכי אין בעצם קו הפרדה ברור בין צורות החיים הקודמות לצורות החיים שנתגלו בביוטה של ג'הול. עם זאת, התיארוך האבסולוטי של שכבות דאוחוגואו (Daohugou beds) הוא נושא השרוי במחלוקת. ב-2006 ואנג ואחרים מצאו קווי דמיון בין המאובנים של בעלי החיים שנתגלו בשכבות דאוחוגואו והמאובנים מהביוטה של ג'הול שנתגלו בשכבה התחתונה של תצורת יישיין. חוקרים, כולל ליו וחוקרים נוספים ניסו להפריך טיעון זה באמצעות תיארוך אורניום-עופרת בזירקון בסלעים הגעשיים שמתחת ומעל לשכבות שבהן נתגלו מאובנים של סלמנדרות (סלמנדרות משמשות לעיתים קרובות כמאובן מנחה). ליו והחוקרים הנוספים הגיעו למסקנה ששכבות דאוחוגואו נוצרו בין 164 למ"ש (לפני מיליון שנים) ל-158 למ"ש, בין יורה תיכונה לעליונה. שנתיים אחרי פרסום המאמר טענו קבוצת חוקרים בראשות ג'י שמאפיין עיקרי של הביוטה של ג'הול הם המאובנים המנחים של הסוגים "Peipiaosteus" ו-"Lycoptera". על פי הגדרה זו השלב האבולוציוני המוקדם ביותר של הביוטה של ג'הול מיוצג על ידי תצורת חְווָאגִ'ייִינְג (Huajiying Formation).
השתמרות המאובנים.
תצורות יישיין וג'יופוטאנג מתאפיינות בתנאים יוצאי דופן להשתמרות של מאובנים. תכונה זו של שכבת סלעי משקע מכונה בקרב הפלאונטולוגים "לאגרשטטה" (מגרמנית: Lagerstätte - מילולית "אזור האחסון"). כמות המאובנים רבה מאוד, והם גם נשתמרו היטב. לעיתים קרובות מוצאים בהן שלדים שלמים, פרווה, נוצות וגידים של בעלי חוליות, רקמות רכות, דפוסי צבע, תוכן של קיבה, וענפים שעלים ופרחים עדיין צמודים אליהם. לעיתים מוצאים דפוסים של פרטים אלו בסלע. ג'ונְגְחֶה ג'וֹאוּ וחוקרים נוספים (2003) הסיקו שתי מסקנות מכך. הראשונה, שבעלי החיים היבשתיים נסחפו לאט מאוד לאגם שבו התאבנו בסופו של דבר, או שהיו כבר באגם כשמתו. לא אובחן בהם הנזק משיטפונות גדולים שמתגלה במאובנים במקומות אחרים. השנייה, שהגעשיות במהלך היווצרות חבורת ג'הול מילאה תפקיד חשוב בהשתמרות המאובנים.
הגעשיות הגוברת במהלך היווצרות חבורת ג'הול חשובה הן משום שהיא מסייעת לקביעת תיארוך השכבות בהתבסס על מינרלים בשכבות הגעשיות כדוגמת תיארוך בעזרת אורניום של זירקונים ותיארוך אשלגן-ארגון של ביוטיט ופצלת השדה, והן בשל התפקיד שמילאה בהשתמרות יוצאת הדופן של מאובני ג'הול. האפר שנפלט בהתפרצויות אטם את המשקעים מכילי המאובנים שבאגם הקרוב ויצר סביב הגופה של בעל החיים סביבה נטולת חמצן (אנוקסית) ועקב כך הושהה תהליך הריקבון הבקטריאלי. המחסור בחמצן גם הגביל את פעילות של בעלי חיים אוכלי נבלות.
לפי כך השכבות העשירות במאובנים שוכנות מתחת לשכבות הטוף, שנוצרו עקב השקעה של האפר הגעשי שקבר את מרבית האורגניזמים (או פגריהם), ששהו במי האגם בזמן ההתפרצות הגעשית.
סוגי המאובנים.
ג'ונְגְחֶה ג'וֹאוּ וחוקרים נוספים (2003) ציינו כי בהתחשב בתקופה (קרטיקון תחתון) שבה חיו בעלי החיים שאת מאובניהם מוצאים בחבורת ג'הול היא מכילה תערובת שבה גם מינים מתקדמים של בעלי חיים וגם מינים עתיקים. כמו כן, חלק מהמינים נתגלו אך ורק בתצורת ג'הול וחלקם נתגלה במקומות רבים אחרים ברחבי העולם. ייתכן שצפון מזרח אסיה היה אזור מבודד בחלק מהיורה בשל ים טורגאי שהפריד באותו תקופה בין אסיה לאירופה.
הביוטה של ג'הול כוללת מינים רבים שקודם לכן היו מוכרים רק מהיורה העליונה או מוקדם יותר. מיני "רליקטים" אלו כוללים את הסינוזאורופטריקס ממשפחת הקומפסוגנתוסיים והפטרוזאור "Dendrorhynchoides". כמו כן כלולים בה הפרטים הראשונים והפרימיטיביים ביותר של קבוצות שהתפשטו ברחבי העולם במהלך הקרטיקון העליון, כולל צרטופסים, תריזינוזאוריים, טירנוזאוריים, ואובירפטוריים.
ייתכן שצפון מזרח אסיה הייתה המרכז שממנו החל התהליך האבולוציוני של יצירת עושר המינים של קבוצות הדינוזאורים האלו. אבל הביוטה של ג'הול לא הייתה מבודדת לגמרי, משום שהיא כללה גם בעלי חיים המוכרים ממקומות אחרים בעולם באותה תקופה, כולל עגולשוניים, הלטאה הקדומה פרמצ'לודוס, יונקים מהסדרה מולטיטוברקולטים, עופות מתת-המחלקה Enantiornithes, מיני פטרודקטיליים, דינוזאורים איגואנודיים, מיני טיטנוזאורים, נודוזאוריים ודרומאוזאוריים טורפים.
הביוטה של ג'הול
ג'רולד זכריאס
ג'רולד ריינאך זכריאס (באנגלית: Jerrold R. Zacharias; 23 בינואר 1905 – 16 ביולי 1986) היה פיזיקאי גרעין יהודי אמריקאי, פרופסור ב-MIT. חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
קורות חיים.
זכריאס נולד בג'קסונוויל שבמדינת פלורידה, בן למשפחה יהודית.
הוא עבד במעבדת הקרינה ב-MIT וכן בפרויקט מנהטן. הוא עזר לבנות את המחלקה לפיזיקה ב-MIT אחרי מלחמת העולם השנייה והיה אחראי לגיוסם של ברונו רוסי וויקטור וייסקופף למכון. בתקופת המלחמה הקרה ניהל כמה מחקרים הקשורים לביטחון שהתבצעו ב-MIT, ומאוחר יותר יסד וניהל את הוועדה ללימוד מדע הפיזיקה (Physical Science Study Committee), שהייתה בעלת השפעה רבה בשינוי החינוך לפיזיקה בארצות הברית אחרי שיגור הספוטניק בברית המועצות ב-1957.
זכריאס פיתח את הגרסה הראשונה של שעון מבוסס קרן צזיוםשנקרא לעיתים קרובות שעון אטומי ומאוחר יותר התקבל כסטנדרט למדידת זמן.
ב-1954 העיד זכריאס בוועדה לקביעת אישור ביטחוני של רוברט אופנהיימר, שם הואשם כשותף בקנוניה לפגוע בביטחון הלאומי של ארצות הברית המכונה ZORC (ראשי תיבות של זכריאס, אופנהיימר, רבי וצ'ארלס לוריצן - באנגלית Zacharias, Oppenheimer, Rabi, Charles Lauritsen). מאוחר יותר נחקר על ידי סוכנים של הסנטור ג'וזף מקארתי. הוא לא שיתף פעולה, למרות שהיה חשש שיאבד את משרתו.
בשנת 1957 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
ב-1961 קיבל את מדליית ארסטד (Oersted Medal) על חינוך לפיזיקה.
בתקופת הממשל של הנשיא לינדון ג'ונסון עבד זכריאס עבור המשרד של הבית הלבן למדע וטכנולוגיה. באמצע שנות ה-60 העביר סדרה של הרצאות באוניברסיטת טאפטס שפעלה כקטליזטור ליצירת הארגון החלוצי של אמנים בבתי הספר "מורים וסופרים משתפים פעולה". זכריאס המשיך לדחוף לרפורמות חינוכיות במשך שנות ה-60 וה-70 על ידי פרויקטים כמו מחקר מדעי בסיסי וסדרה בטלוויזיה החינוכית Infinity Factory. הוא היה גם המייסד של מרכז לפיתוח חינוכי (Education Development Center), מוסד ללא כוונת רווח שמפתח תוכניות לימודים במדע ומתמטיקה.
זכריאס נפטר בגיל 81.
ססאר ואייחו
סֶסַאר וָאייֶחוֹ (ספרדית: César Vallejo; 16 במרץ 1892 - 15 באפריל 1938) היה משורר, מחזאי ועיתונאי פרואני חשוב בראשית המאה ה-20. למרות שפרסם רק שלושה ספרי שירה בימי חייו הוא נחשב אחד המחדשים הגדולים בשירת המאה ה-20 וכמי שתמיד הקדים את זמנו מבחינה ספרותית.
חייו.
ססאר אברהם ואייחו נולד בסנטיאגו דה צ'וקו (Santiago de chuco) כפר בהרי האנדים של פרו, כצעיר מבין אחד-עשר ילדים. הוא למד ספרות באוניברסיטה הלאומית של טרוחיו אך מחסור בכסף גרם לו לפרוש מהלימודים לזמן מה ולעבוד במטע סוכר שם נחשף לניצולם של הפועלים הפשוטים, מה שהשפיע על תפיסותיו. ב-1915 קיבל תואר ראשון בספרות ספרדית לאחר שחזר ללימודים. בהמשך עבר ואייחו ללימה שם למד באוניברסיטה הלאומית סן-מרקוס, עבד כמורה וחבר לחוגי אוונגרד פוליטיים ואמנותיים. ב-1918 פרסם את ספר שיריו הראשון 'השליחים השחורים' - Los Heraldos Negros. לאחר מספר שנים קשות בהן סירב להתחתן עם אישה שאתה ניהל רומן, אמו מתה והוא נשלח לכלא באשמת הצתת מהומות בכפרו, הוא פרסם ב־1922 את ספרו השני 'טרילצה' - Trilce - שעד היום נחשב לאחת מיצירות הרדיקליות והאוונגרדיות ביותר בשפה הספרדית. ואייחו פרסם שני ספרים של סיפורים קצרים לפני שעזב לאירופה מחשש למאסר מחודש. הוא נשאר באירופה עד למותו ב־1938 בפריז.
בשנותיו באירופה התגורר ואייחו בעוני מר בפריז פרט לשלושה מסעות שערך לברית המועצות וכמה שנים בראשית שנות ה-30 אותן בילה בגלות בספרד שם קיבל מלגה מממשלת ספרד. ב-1934 נשא לאישה את ג'ורג'ט פיליפרט. מסעותיו לברית המועצות הובילו אותו לכתיבת שני ספרים בנושא. בנוסף כתב לאורך השנים מאמרים תאורטיים, מאמרי עיתונות ואף ספר ילדים.
ואייחו מת ממחלה, ככל הנראה מלריה. הוא נקבר תחילה בבית קברות של הפרולטריון במונטרו (Montrouge) אך לאחר מכן הועברה גופתו לבית הקברות מונפרנאס.
גדוד 46
קלייר טרבור
קלייר טרבור (באנגלית: Claire Trevor; 8 במרץ 1910 - 8 באפריל 2000) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1948 על הופעתה בסרט "קי לארגו". הייתה מועמדת לשני פרסי אוסקר גם על תפקידיה בסרטים "מבוי סתום" ו"הגבוהים והאדירים".
ביוגרפיה.