המשט הפליג מוונדסוורת' לגשר מצודת לונדון. בשל המשט נסגרו נתיבי הנהר בתמזה לתנועת ספינות מסחריות וספינות נוסעים, וכן, על מנת להקל על הניווט בנהר ובטיחות הספינות במשט, נקבע מועד המשט למועד הניסוי השנתי של סגירת מחסום התמזה (ניסוי במהלכו נמנעת הפלגת ספינות במעלה הנהר לכיוון לונדון). לאורך כל הפלגת המשט נותר המחסום סגור, על מנת לשמור על מפלס מים גבוה ועל ביטחון ההפלגה בנהר).
תיאור המשט.
המלכה אליזבת השנייה ובעלה הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו הפליגו על המעבורת הממונעת "הרוח של צ'רטוול" במהירות של 11 קשרים. המשט החל בציפרה מספינת הקיטור "הנסיכה אליזבת" בגשר הרכבת בטרסי בשעה 14:15. יאכטת הוד מלכותה בריטניה הביאה את המלכה ובעלה ל"רוח של צ'רטוול" שעגנה ברציף קאדוגן (Cadogan Pier), בסמוך לגשר אלברט.
על מעבורת "הרוח של צ'רטוול" הוכנה עבור המלכה חופה מוזהבת, בסגנון המזכיר את הרפסודות המלכותיות שהיו בשימוש בית המלוכה במאה ה-17 ובמאה ה-18. בראש המשט הפליגה הספינה גלוריאנה שהונעה על ידי 18 חותרים אולימפיים ובהם זוכי מדליית הזהב האולימפית סטיב רדגרייב ומתיו פינסנט. הספינה נבנתה במיוחד כמתנה עבור יובל היהלום של המלכה.
המשט הפליג לאורך נתיב שאורכו 12.1 ק"מ.
במשט השתתפו למעלה מ-20,000 משתתפים, מרביתם מפליגים על ספינות נוסעים שהורשו להשתתף במשט.
המשט חולק לחמישה מקטעים, כאשר בין המקטעים הפליגה רפסודה עם כרוז. על הרפסודה הראשונה בין המקטעים הראשון והשני הוצב מגדל פעמון, וכאשר צלצל פעמון מגדל זה, השיבו לו הכנסיות הסמוכות לגדת הנהר.
אינפוט ויזואלי
מאתיאס מאראס
מאתיאס מאראס (צרפתית: Mathieu d'Arras; סביבות 1290 אראס - 1352, פראג) היה אדריכל צרפתי, הידוע בעיקר בזכות קתדרלת ויטוס הקדוש בפראג.
חייו.
מעט ידוע על חייו של ובפרט על ימי נעוריו ותחילת הקריירה שלו. ב-1344 זומן לפראג על ידי קארל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, כדי להוביל את עבודות התכנון והבנייה של קתדרלת ויטוס הקדוש. מאתיאס, שהוכשר באדריכלות גותית בצרפת, שם דגש על תכנון גאומטרי והרמוני. מתיאס תכנן את המראה הכללי של הבניין בסגנון הגותי הצרפתי: בזיליקה בת שלוש ספינות עם תמיכות דואות, טרנספט (בית רוחב) קצר, בית מקהלה עם חמישה מפרצים ואפסיס בעל עשר צלעות עם אמבולטוריום שממנה בולטות קפלות. בתקופת חייו הספיקו לבנות רק את החלק המזרחי של בית המקהלה, הארקדה (מעין מעבר מקורה בקשתות), והאמבולטוריום. הניצבות האנכית והצרות של הגותיקה הצרפתית המאוחרת וקפדנותו בנושאי פרופורציה משמשים מאפיינים בולטים של עבודתו. הוא מת ב-1352 בטרם הושלמה הקתדרלה, וירש אותו האדריכל הצ'כי-גרמני פטר פארלר, שהשלים את בית המקהלה, בהתחלה לפי התוכניות המקורית של מאתיאס אך לאחר מכן לפי רעיונות מקוריים משלו (כגון קמרונות רשת).
רוב החוקרים מסכימים שמאתיאס מאראס היה האדריכל של טירת קרלשטיין, למרות שעובדה זו לא אומתה לחלוטין. גם מעורבותו בתכנון "העיר החדשה" של פראג לא ודאית.
קודש וחול
יסודות - המרכז לליבון ענייני תורה ומדינה
יסודות המרכז לליבון ענייני תורה ומדינה היא עמותה הפועלת להעמקת הדיאלוג בין השפה היהודית והשפה הדמוקרטית במדינת ישראל.
העמותה מתמקדת בזירה החינוכית, מתוך תפיסה כי העמקת הדיון בזהות האזרחית-יהודית של מחנכי ומורי הדור הבא, תצמיח חברה יציבה יותר, ובעלת שורשים עמוקים של זהות משותפת. לצד זאת, העמותה פועלת גם במרחב התקשורתי והרעיוני בישראל. פעילותה של העמותה מסייעת לאנשי חינוך מכל גוני החברה הישראלית, להתמודד עם האתגרים והקונפליקטים שמזמנת המציאות הישראלית המורכבת, מתוך הנחה כי למרות ריבוי השסעים והזהויות, ניתן לכונן מרחב ציבורי משותף, יהודי ודמוקרטי.
העמותה הוקמה בעקבות רצח ראש הממשלה יצחק רבין, על ידי קבוצת אנשי חינוך מן החברה הציונית דתית, ובראשם ד"ר שלמה פישר, הרבנית יפה גיסר וד"ר יהודה בן-דור, בוגרי 'מכון מנדל', מתוך הבנה שיש לחזק את יחסה של החברה הציונית-דתית לדמוקרטיה ולערכיה. בשנים האחרונות חברה עמותת יסודות למכללת הרצוג, ופועלת כעמותה רשומה במערכת החינוך הממלכתית דתית, בקרב מנהלים, מורים ובעלי תפקידים נוספים, בבתי הספר, הישיבות והאולפנות. בתשס"ז השתתפו בתוכנית כ-3,000 תלמידים ו-500 מורים
צוות יסודות כולל בתוכו אנשי חינוך בעלי ניסיון בחינוך פורמלי ובלתי פורמלי, בעלי השכלה תורנית וכללית רחבה. בין השאר נכללים בצוות רבנים, דוקטורים, פסיכולוגים ומנחי קבוצות.
והוא רחום
Pow R. Toc H
Interstellar Overdrive
אבק קנטור
פגז אנושי
פגז אנושי (באנגלית: Human cannonball) הוא אדם הנורה מתוך תותח ייעודי במהלך מופע בידור. מקורה של התנופה שגורמת לריחופו באוויר הוא בשחרור לחץ של אוויר דחוס, ולא בשריפת אבק שרפה. מופעי קרקס שכאלו מלווים לעיתים בפיצוץ שמקורו באבק שרפה, אך מטרת הפיצוץ היא ליצור אפקטים ויזואליים וקוליים מרשימים, ואבק השריפה אינו מעורב בתהליך השיגור.
לאחר שיגורו ינחת הפגז האנושי על רשת פרוסה אופקית או על מזרן מתנפח, שמיקומיהם נקבעים על פי חישובי מכניקה קלאסית. בהופעות שאינן במתחם סגור, לעיתים ינחת האדם הנורה בגוף מים כלשהו.
תולדות הפעלול.
האדם הראשון שנורה מתוך תותח היה אדי ריבֶרז, ששם הבמה שלו היה "לוּלוּ". הוא נורה מתוך תותח "פאריני" ברויאל קרמורן מיוזיק הול (Royal Cremorne Music Hall) בלונדון ב-1871.
האישה הראשונה שנורתה מתוך תותח היא רוסה מטילדה ריצ'טר (Rossa Matilda Richter), שנודעה בכינוי הבמה "זזל" ("Zazel"), אשר נורתה ב-1877, בגיל 14, מתוך תותח באקוויריום המלכותי בלונדון. היא נורתה מתוך תותח שעקרון פעולתו מבוסס על קפיץ, אשר הומצא על ידי הקנדי ויליאם לאונרד האנט (William Leonard Hunt, שנודע כ"פריני הגדול"; The Great Farini). בהמשך הקריירה שלה כאמנית קרקס הצטרפה למסעות קרקס האחים רינגלינג וברנום את ביילי.
דייוויד סמית' ג'וניור (David Smith Jr.) מחזיק בשיא הנוכחי למרחק הריחוף הרב ביותר כפגז אנושי - 59.05 מטר. את השיא קבע ב-10 במרץ 2011, במילאנו, איטליה, עת ששבר את השיא הקודם בו החזיק אביו. השיא הקודם, של אביו, דייוויד "קאנונבול" סמית' סניור (David "Cannonball" Smith Sr.), נקבע במרחק של 61.06 מטרים, ב-31 באוגוסט 2002 ביריד החינמי של מחוז סטיל (Steele Country Free Fair) במינסוטה, ארצות הברית.
במהלך תולדות הפעלול, מצאו מעל 30 "פגזים אנושיים" את מותם בעת ביצועו. כך למשל, במקרה המוות האחרון שעליו ידוע (ב-21 באפריל 2011), מת "פגז אנושי" בשל פגם ברשת הבטיחות שעליה היה אמור ליפול.
The Gnome
Chapter 24
טוני בראוור
טוני בראוור (באנגלית: Tony Brower; נולד ב-24 במרץ 1955) הוא מוזיקאי יהודי יליד בריטניה.
קורות חיים.
בראוור נולד למשפחה יהודית בריטית וגדל בעיירה הוב (Hove) בדרום אנגליה.
בשנים 1980-1974 פעל בישראל. הוא ניגן בכינור חשמלי בלהקת זינגלה. כמו כן השתתף בהקלטות של אלבומים רבים של אותה תקופה, ביניהם פלונטר ודרכים. בסוף שנות השבעים בראוור היה חבר בלהקת ברוש. ב-1979 ניגן באופרת הרוק "טרמפ למוות" שהועלתה בצוותא.
ב-1980 היגר לארצות הברית. הוא התגורר בברוקלין במשך 25 שנה ואחר-כך עבר למרידייל, עיירה קטנה במחוז דלוואר שבצפון מדינת ניו-יורק.
ג'וריתמיקס
ג'וריתמיקס (באנגלית: Jewrhythmics) היא להקה השרה שירים בשפת היידיש לצלילי מוזיקה בסגנון האיטלו-דיסקו. בהופעות הם שרים גם באנגלית, צרפתית ורוסית.
ההתחלה.
מייסד ההרכב הוא ולדימיר לומברג, נולד וגדל באוקראינה, התוודע והתאהב בשירי היידיש בעזרת סבתו ששרה לו ביידיש. הוא למד לנגן על כינור, פסנתר וסקסופון, בוגר בית הספר למוזיקה באוקראינה. לומברג עלה לישראל ב-1990, נשוי לאנג'ליקה שר, צלמת אומנותית. לומברג הוא המפיק והמעבד המוזיקלי והוא הגה את רעיון הלהקה והחל לפתח את הקונצפט בבית בשנת 2008. זמן קצר אחרי-כן הצטרף אליו איליה דמיטרייב, שגר במוסקבה. דמיטרייב הוא בעל אוסף גדול מאוד של כלי נגינה אנלוגיים ישנים משנות השבעים והשמונים, שיכלו לשחזר את הצליל המקורי של מוזיקת האיטלו-דיסקו. לומברג ודמיטרייב פיתחו ביחד מוזיקה
. כשהשירים הם עיבוד לשירים ידועים בשפת היידיש, שחלקם מצויים ברשות הציבור ואין עליהם זכויות יוצרים, שהידוע בהם הוא "הבה נגילה".
הלהקה וההופעות.
ולדימיר לומברג ואיליה דמיטרייב חיפשו זמרת להרכב והם הכירו דרך חברים משותפים את נדיה קוצ'ר. קוצ'ר היא שחקנית תיאטרון באר שבע כיום ושחקנית תיאטרון חיפה בעבר; היא זמרת, כיום סולנית הג'וריתמיקס וחברה בעוד שני הרכבים נוספים. אחר-כך הצטרף אליהם להופעות המתופף אושרי קרפל, שמנגן עם ארקדי דוכין. ארבעת חברי הלהקה (פרט ללומברג, שעוסק בעיבוד מוזיקלי והפקה ואינו משתתף בהופעות) התחילו להופיע בשלהי 2009.
בינואר 2012 יצא הדיסק הראשון של הלהקה בחברת התקליטים Essay בפרנקפורט, אותה הקים הDJ והמפיק הגרמני שנטל. הדיסק נמכר באמזון גרמניה והיה ממוקם במקום ה-11 בקטגוריית מוזיקת העולם.
במקביל ליציאת האלבום היו ג'וריתמיקס בסיבוב הופעות בינואר 2012. הם הופיעו במועדון ה"לידו" בברלין, במועדון ה"נאכט לבן" בפרנקפורט, במוסקבה ובמועדון "קומפורט 13" בתל אביב. כעת הם עובדים על דיסק נוסף שיכלול גם חומר מקורי, בהופעות הלהקה משתתפים נדיה קוצ'ר הסולנית, איליה דמיטרייב מנגן בקלידים, אושרי קרפל שמנגן בתופים, והזמר יוסי רייך (הידוע בכינויו ג'ו פלייש). מעצבת התנועה של המופע היא הכוריאוגרפית מרינה בלטוב. לפעמים מצטרפת אליהם להופעות זמרת היידיש הידועה ז'ניה פיירמן (נולדה ב-1925) ומתארחים זמרים נוספים.
הדיסק.