ב-1 בנובמבר 1871 ניצח מריאני על הבכורה האיטלקית של "לוהנגרין" מאת וגנר בתיאטרו קומונאלה בבולוניה, בהצלחה רבתי. הייתה זו ההופעה הראשונה של אופרה מאת וגנר באיטליה. ב-9 בנובמבר בא ורדי להצגת "לוהנגרין" בניצוח מריאני ורשם על עותק של הפרטיטורה הווקאלית רשמים ודעות על וגנר (הייתה זו כמעט בוודאות החשיפה הראשונה של ורדי למוזיקה של וגנר). ב-1872 ניצח מריאני על הבכורה האיטלקית של "טנהויזר" של וגנר, גם היא בבולוניה, אך זו נחלה הצלחה קטנה בהרבה מ"לוהנגרין".
מריאני גם הלחין שירים רבים, שחלקם הוקלטו.
ביוני 1873, בן 51 בלבד, מת אנג'לו מריאני מסרטן, בעליית הגג של פאלאצו סאולי, בית ששכר זה שנים מוורדי בגנואה.
תיאטרו אנג'לו מריאני בסנט'אגאטה פלטריה (שנבנה במקור בשנת 1605) נקרא מחדש על שמו של מריאני.
מותחן (ז'אנר)
ההתקוממות בלוב (2011)
גדליה בן-דור
גדליה בנדור (נולד ב-1 במאי 1945) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה אשר פיקד על סיירת אגוז ועוצבת חירם.
ביוגרפיה.
עם גיוסו לצה"ל עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בתום קורס הקצינים הוצב כמפקד מחלקה, סגן מפקד פלוגה וכמפקד פלוגה בסיירת אגוז. בהמשך פיקד על קורס סיור בסיירת. לאחר מכן שימש כסגן מפקד הסיירת. לאחר מלחמת יום הכיפורים שימש כמפקד סיירת אגוז. בתפקידו הבא שימש כמפקד עוצבת חירם בלבנון.
ארנה רביב
ארנה רביב (נולדה ב-14 ביוני 1962) היא מפיקה ובמאית ישראלית. בעלת תואר דוקטור בפילוסופיה. מרצה במכללת שנקר ובאוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה.
ארנה רביב נולדה וגדלה בנווה עוז, פתח תקווה, בשם ארנה ארנון. היא הבכורה במשפחה ולה אחות אחת ושני אחים. בצה"ל שירתה בנח"ל והייתה שייכת לגרעין שהקים את קיבוץ שיזפון בנגב.
סבה מצד אביה הוא האגרונום וחתן פרס ישראל יצחק ארנון. אביה, דנצ'ו ארנון, הוא צלם, עיתונאי, מרצה ומורה דרך.
מצד אמה ארנה היא דור 13 בארץ, משפחתה הגיעה לארץ ישראל מהעיר פאס שבמרוקו, במאה ה-17. אמה, נעמי ארנון, הייתה מורה ואחר-כך עבדה במכון מופ"ת ובסמינר לוינסקי.
היא בוגרת תואר ראשון מהחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (1987). סרט הגמר שלה "עין בעין", נעשה בשיתוף עם יוחנן רביב ובכיכובו של ארנון צדוק.
בעלת תואר שני בהצטיינות בחוג לפילוסופיה של אוניברסיטת תל אביב (2007).
זכתה במענק הצטיינות מטעם המחלקה לפילוסופיה, אוניברסיטת תל אביב, 2004. ב-2011 זכתה במלגת דן דוד בתחום הקולנוע והחברה.
היא סיימה את לימודי הדוקטורט שלה בבית הספר לפילוסופיה של אוניברסיטת תל אביב (2014). עבודת הדוקטורט שלה "מעבר למסך: הממד האתי של החוויה הקולנועית", מציעה פרשנות של החוויה הקולנועית, כחוויה שיש בה, במהותה, פתיחות לממד האתי. העבודה נכתבה בהדרכת פרופסור חגי כנען.
ביימה והפיקה ביחד עם בעלה יוחנן רביב, את הסרט "כלבים לא נובחים בירוק" (1996) – סרט קולנוע קומי, בהשתתפות קרן מור, רמי הויברגר, מנשה נוי, דב נבון ואנסמבל שחקנים נוספים, ביניהם שמיל בן ארי, שאול מזרחי, דנה רז ושרון רג'יניאנו.
הפיקה את הסרט התיעודי "השומרונים - בגלימות לבנות ובג'ינס כחולים" (2002) בבימויים של נירה שרמן סידס ואליה סידס. הפיקה יחד עם יונתן ארוך את הסרט התיעודי "הכובעים של ירושלים" (2005), בבימויו של נתי אדלר. הסרט מבוסס על הספר "כובעים בראש" מאת אביה. הפיקה את הסרט התיעודי "יום ירושלים" (2007), בבימויו של יונתן ארוך.
רביב ביימה את סרט התעודה "עוקף לוד" (2009) בהפקתה שולה שפיגל, דנה הפקות. הסרט מתרחש בבית ספר עמל 1 בלוד ועוקב אחרי אילן הקארי מנהל בית הספר ושלושה מתלמידיו. הסרט עוסק בנושא החינוך בפריפריה.
רביב הקימה את מגמת הקולנוע בתיכון בליך, רמת גן וניהלה אותה במשך שלוש שנים. היא ריכזה את מגמת הקולנוע בתיכון לאמנויות בירושלים ולימדה בקאמרה אובסקורה. היא מלמדת באוניברסיטת תל אביב ובשנקר.
רביב בשיתוף עם שי גינזבורג היא ממייסדיו ומארגניו של "מבט מבפנים, מבט מבחוץ", הכנס הבינלאומי על קולנוע דוקומנטרי ישראלי. הכנס מאורגן על ידי פורום היוצרים הדוקומנטריים, פסטיבל ירושלים ואוניברסיטת דיוק ומתקיים בכל שנה מאז 2012 במסגרת פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים.
נשואה ליוחנן רביב מאז 1988 ולהם שתי בנות.
מיינרד
מיינרד הוא שם פרטי ושם משפחה, ושמם של מספר מקומות ישוב בארצות הברית.
מפלגת העצמאות של הממלכה המאוחדת
אוסקופ
יאן פייזלי
תריפסאים
תְּרִיפְּסָאִים (באנגלית: Thrips, שם מדעי: Thysanoptera) היא סדרה של חרקים קטנים מעוטרי כנפיים. חרקי התריפס ניזונים ממגוון רחב של צמחים ובעלי חיים על ידי ניקוב חריר בהם ושתיית התוכן.
מינים רבים של תריפס נחשבים מזיק חקלאי מפני שהם ניזונים מצומח בעל חשיבות מסחרית כמו בגידולים תירס, בצל, פלפל, תות-שדה, מלון, מלפפון, חציל, שעועית, עגבנייה ואחרים. מינים אחרים ניזונים מחרקים אחרים כגון אקריות ונחשבים מועילים. מינים נוספים ניזונים מאבקה או נבגי פטריות.
גודלן בדרך כלל זעיר עם אורך של עד מילימטר אחד ואינם מיטיבי עוּף, אם כי הם יכולים להינשא למרחקים גדולים על גבי משב רוח.
בתנאים נכונים הם יכולים להתפתח בקצב אקספוננציאלי ולצור מושבות גדולות היוצרות מטרד לבני אדם.
ברישומים מדעיים תועדו יותר מ-5,000 מינים שונים של תריפס.
מבין המינים המוכרים בישראל כמזיקים פעילים נמנים: תריפס קליפורני, תריפס קיקיון, תריפס הפרחים המערבי, תריפס סורי, תריפס הפיקוס ותריפס הטבק.
המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית
המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית או בראשי תיבות שמה באנגלית DUP (Democratic Unionist Party, נוסדה ב-30 בספטמבר 1971) היא מפלגה בצפון אירלנד, הגדולה מבין שתי המפלגות הפרוטסטנטיות - יוניוניסטיות, התומכות בהישארות צפון אירלנד כחלק מבריטניה. מנהיגה ומייסדה הראשון היה איאן פייזלי ונכון ל-2020 היא מונהגת על ידי ארלין פוסטר. מפלגה שמרנית, אירוסקפטית, עם יחס אוהד מאוד לישראל.
הקמת המפלגה ועיקרי מצעה.
המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית נוסדה ב-30 בספטמבר 1971 על ידי איאן פייזלי וחברים נוספים מ"המפלגה היוניוניסטית הפרוטסטנטית" - PUP. פייזלי היה מנהיגה של ה-PUP והמשיך להיות המנהיג, גם של יורשתה. שתי המפלגות, הישנה והחדשה שהחליפה אותה, זהות בעצם והן בעיקרן מפלגות פרוטסטנטיות, שמרניות, בעלות אידאולוגיה יוניוניסטית, דהיינו, דוגלות בשמירת האיחוד של צפון אירלנד עם בריטניה ומתנגדות לאיחודה של צפון אירלנד אל אירלנד הקתולית. בתוך המחנה היוניוניסטי מדובר בפלג היותר מיליטנטי, לעומת הפלג המתון יותר, הקרוי "המפלגה היוניוניסטית של אלסטר" - UUP. המחנה הנגדי בצפון אירלנד הוא המחנה הקתולי - לאומני אירי, שהמפלגה הגדולה ביותר בו היא השין פיין והוא דוגל באיחודה של צפון אירלנד אל אירלנד הקתולית.
היסטוריה.
עלייה (1971–1983).
מיד עם הקמתה ב-1971 היה ל-DUP חבר פרלמנט אחד מתוך 635 חברי הפרלמנט הבריטי באותה תקופה, איאן פייזלי עצמו, שנבחר שנה אחת קודם לכן מטעם ה-PUP. כמו כן, הצטרפו אליה בשבוע הראשון להקמתה ארבעה חברי פרלמנט בפרלמנט של צפון אירלנד, כ-8% מ-52 החברים שהיו בו אז, לרבות פייזלי שהיה חבר בשני הפרלמנטים, הבריטי והצפון אירי וכן סנאטור אחד מתוך 26 חברי הבית העליון של הפרלמנט הצפון אירי. לשם השוואה, בפרלמנט הבריטי מדובר בחבר פרלמנט אחד מתוך 12 חברי הפרלמנט הצפון אירים וגם בפרלמנט הצפון אירי, הרוב הגדול, כמו גם ראש הממשלה השתייכו למפלגה היוניוניסטית, המתונה יותר והגדולה יותר אז, ה-UUP (המפלגה היוניוניסטית של אלסטר), אשר בבחירות 1969 זכתה שם ב-36 מ-52 המושבים.
הפרלמנט הצפון אירי בוטל עם החלת "השלטון הישיר" של בריטניה, בעקבות המהומות של ראשית שנות השבעים ומשנוסד מחדש, בבחירות יוני 1973 זכתה המפלגה בכ-10% מהקולות וב-8 מ-78 מושבי הפרלמנט הצפון אירי קצר הימים החדש. ב-1975, בבחירות לאספה המכוננת הצפון אירית עלה המספר ל-12 מ-78 (כ-15%). במקביל, איאן פייזלי אישית הצליח לשמור בבחירות הכלליות הבריטיות של פברואר ואחר כך גם אוקטובר 1974 על מושבו בפרלמנט הבריטי, כנציג המפלגה היחיד, מתוך 12 נציגי צפון אירלנד, שם.
הבחירות הבאות בצפון אירלנד התקיימו רק באוקטובר 1982, שוב, בשל מהומות הדמים בין הקתולים לפרוטסטנטים, שהגיעו לשיאן ב-1981, בשביתות הרעב של האסירים האירים הקתולים, בהן מתו 10 אסירים לאחר שהרעיבו את עצמם למוות. הפעם עלתה המפלגה ל-21 צירים שנבחרו, מתוך 78 חברי הפרלמנט הצפון אירי, כ-23% מהקולות וקרוב למדי כבר ליריבה היוניוניסטית הגדולה יותר, שזכתה בכ-30% מהקולות.
בפרלמנט הבריטי, עלה כוחה של המפלגה בשנים אלה, מציר בודד אחד ב-1971, פייזלי עצמו, מתוך 12 הצירים שהוקצו לצפון אירלנד בפרלמנט הבריטי, ל-3 צירים מתוך 17 בבחירות הכלליות של 1983.
עליית כוחה של ה-DUP במהלך העשור ויותר של שנות השבעים וראשית שנות השמונים מקבילה לתהליך ההקצנה הדומה שעבר המחנה הקתולי של צפון אירלנד באותן שנים. והשיא של המפלגה בבחירות אוקטובר 1982 לפרלמנט הצפון אירי, מקביל פחות או יותר לשיא העלייה של השין פיין של אותה תקופה, במחנה הקתולי. בחירות 1982 התנהלו כשנה לאחר סופן של שביתות הרעב של האסירים האירים הקתולים והן ביטאו שיא זה בשני המחנות, גם מהבחינה הפוליטית. במחנה הקתולי הצטרפה השין פיין בבחירות אלה, לראשונה, לפרלמנט וזכתה לראשונה בכ-10% מהקולות וחמישה מתוך 78 המושבים, בעיקר על חשבון יריבתה הגדולה יותר והמתונה יותר במחנה הקתולי, ה-SDLP.
קפאון (1983–1998).