את העיסוי מומלץ לבצע החל משבוע 34 להריון במשך מספר דקות, על בסיס יומיומי.
ניתן להיעזר במעט שמן, כדוגמת שמן שקדים או שמן שומשום.
ניתן לבצע פעולה זו לבד או בסיוע אדם נוסף (למשל בן/בת זוג).
שיטה.
אם היולדת נעזרת באדם אחר, עליו לשמן את אצבעותיו (שתי האצבעות המורות) ולהחדיר אותן בעדינות לתוך הנרתיק לעומק של כארבעה סנטימטרים, עד הפרק האמצעי של האצבע. לאחר מכן, עליו לפסק את האצבעות בעדינות לצדדים וכלפי מטה ולהחזיק את המתיחה למשך דקה. תוך כדי לחץ קבוע יש להניע את האצבעות בצורת U או ערסל ולחזור על הפעולה כמה פעמים, ואחר כך לשחרר. ניתן לחזור על הפעולה כמה פעמים עם הפסקות לשימון ולהרפיה.
אם את היולדת מבצעת את העיסוי בעצמה, משתמשים באגודלים של שתי הידיים. חשוב למצוא תנוחה שתאפשר גישה נוחה לנרתיק - למשל, עמידה כשרגל אחת ניצבת על כיסא.
תשניק סב-לידתי
תשניק סב לידתי (בלועזית: perinatal asphyxia) או תשניק יילוד הוא סיבוך רפואי שנגרם לעובר במהלך הלידה כתוצאה מהפרעה באספקת חמצן ודם לגופו.
ע"פ ארגון הבריאות העולמי, תשניק סב לידתי מוגדר ככישלון בניסיון התינוק לנשום בזמן הלידה.
מחסור בחמצן לזמן ממושך יכול לגרום לנזק לרוב אברי הגוף (לב, ריאות, כבד, כליות, מעיים) אך הנזק המוחי הכי מדאיג מכיוון שהכי קשה לרפאו בצורה מהירה ומושלמת
כל שנה נולדים ברחבי העולם כ-4 מיליון תינוקות עם תשניק כאשר מיליון תינוקות מתים, ומיליון נוספים סובלים מנזק מוחימה שהפך זאת לאחת מעשר הסיבות המובילות למוות של היילוד.
סיבות (אטיולוגיה).
הסיבות מתחלקות למספר גורמים:
תיאור התהליך (פתופזיולוגיה).
כאשר יש תשניק חריף, זרימת הדם מועברת לאיברים חיוניים, בעיקר המח, הלב והאדרנל ופחות לאיברים שאינם חיוניים (מעיים, כבד וכליות). כאשר אספקת החמצן ממשיכה לרדת, גם האיברים החיוניים נפגעים, קצב הלב ותפוקתו יורדים ויש ירידה בלחץ הדם.
סימנים.
סימני התשניק משתנים ע"פ דרגת התשניק מדרגה קלה בה יזדקק היילוד לגירוי וטיפול מינימלי עד דרגה של תשניק חריף/חמור בו היילוד יהיה אפטי, ללא תגובות, טונוס ירוד ללא תנועות נשימה, דופק איטי ולחץ דם נמוך.
צבעו יהיה חיוור וכחלון המצריך החייאה, טיפול תרופתי והנשמה.
דרגה קיצונית של תשניק עלולה לגרום לדום לב ומוות. תשניק סב לידתי - חשוב שיאובחן ויטופל מהר. יש מצבים שאפילו עיכוב קל בטיפול עלול להיות קריטי. בזמן הלידה המוח האנושי יכול לתפקד ללא אספקת חמצן למשך 8–10 דקות לכל היותר. פרק זמן ארוך מזה יגרום לנזקים חמורים, נוירולוגיים ומוטוריים למוח וליתר חלקי הגוף ואף למוות של התינוק.
טיפול.
מטרת הטיפול היא חמצון יעיל של הילוד.
העקרונות הטיפוליים:
טיפול מוצלח בתשניק תלוי בהערכה מהירה ונכונה של חומרת התשניק והתחלה מהירה של טיפול יעיל. תינוק שעבר תשניק יועבר למחלקת טיפול נמרץ להמשך טיפול.
סיבוכים.
סיבוכים כתוצאה מתשניק נובעים מנזק שאירע לאיברים עקב חוסר חמצן, כאשר האיברים העיקריים שנפגעים הם המוח, מערכת העיכול, הכבד, הכליות והלב.
בנוסף ניתן לראות היפוגליקמיה חולפת והיפוקלצמיה.
ניקולה פטקוב
נִיקוֹלָה דִימִיטְרוֹב פֶּטְקוֹב (בבולגרית: Никола Димитров Петков; 8 ביולי 1893, סופיה, נסיכות בולגריה – 23 בספטמבר 1947, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) היה פוליטיקאי בולגרי, ממקימי חזית המולדת של בולגריה ומראשי מפלגת האיחוד הלאומי של חקלאי בולגריה. ב-1947 הועמד פטקוב לדין על ידי השלטון הקומוניסטי ונשפט במשפט ראווה, אשר בסופו נגזר עליו דין מוות בעוון חתרנות. בספטמבר 1947 הוצא ניקולה פטקוב להורג.
ביוגרפיה.
ניקולה פטקוב נולד ב-1893 בסופיה לדימיטר פטקוב אשר כיהן בהמשך כראש ממשלת נסיכות בולגריה ונרצח בכדורי מתנקש. הוא רכש השכלה אקדמית בסורבון ובהמשך שב לבולגריה ולחם במלחמת הבלקן הראשונה והשנייה. לאחר מלחמת העולם הראשונה שב לפריז והמשיך בלימודיו האקדמיים. ב-1924 נרצח אחיו פטקו פטקוב, ככל הנראה בידי חברי מיליציה שפעלה מטעם משטרו של אלכסנדר צאנקוב.
ב-1929 שב לבולגריה והצטרף למפלגת האיכרים הבולגרית. ב-1938 נבחר לפרלמנט הבולגרי וכיהן מספר חודשים בתפקיד. במהלך מלחמת העולם השנייה נמנה עם מייסדי חזית המולדת. פטקוב נמנה עם "קבוצת ה-63" של פוליטיקאים, אנשי רוח ואקדמיה שנאבקו נגד כוונת בוריס השלישי, מלך בולגריה וממשלתו, לגרש את יהודי בולגריה למחנה ההשמדה טרבלינקה. ב-9 בספטמבר 1944 חוללה חזית המולדת הפיכה בבולגריה והמשטר הפרו-מלוכני הודח. פטקוב מונה לשר בלי תיק בממשלת חזית המולדת וכיהן בתפקידו עד אוגוסט 1945.
מנובמבר 1946 כיהן שוב כחבר הפרלמנט הבולגרי. לאחר כינון הרפובליקה העממית של בולגריה נמנה ניקולה פטקוב עם בולטי המתנגדים להשתלטות האלימה של המפלגה הקומוניסטית על השלטון. ביוני 1947 נעצר פטקוב על ידי אנשי מנגנון ביטחון הפנים הבולגרי. בהמשך, הועמד לדין ונדון למוות. ב-23 בספטמבר 1947 הוצא להורג בתלייה.
ב-1990 טוהר שמו.
חיים פנחס שיינברג
גבי (אנטומיה)
גַּבִּי (בלטינית: dorsal מהמילה dorsum גַּב) הוא מונח באנטומיה המתאר את צידו העליון של יצור ההולך, עף, שוחה או זוחל בצורה אופקית, או הצד האחורי (גבי) ביצורים ההולכים זקוף כמו בני אדם.
המונח "גבי" מתייחס גם למבנים אנטומיים המופנים בכיוון הגב או צומחים ממנו כגון גב הכנף או זיפים גביים בהתאמה. באנטומיה צידו האחר של היצור נקרא גחוני למשל זיפיים גחוניים.
אצל בני אדם המונח "גבי" בדרך כלל נרדף למילה "אחורי", למשל הלב הוא גבי לעצם החזה ועמוד השדרה גבי ללב. קיימים גם כמה יוצאי דופן למשל גב כף היד, גב כף הרגל וגב הלשון (צידה העליון) שאינם אחוריים. כמו כן, כאשר מתייחסים לאזורים בחלקים העליונים של המוח, המונח גבי מתייחס לצד העליון של המוח והמונח גחוני מתייחס לצידו התחתון. אצל כל בעלי החוליות החלק הגבי מכיל את עמוד השדרה.
שימוש בעברית.
בעברית המונח "גב" dorsum ו"גב" במשמעות back הומונימיות לכן יכולות לבלבל, במיוחד בזמן תיאור מורפולוגי, לכן במקרים רבים מעדיפים כותבים בעברית להשתמש בתעתיק דורסום (dorsum) או דורסלי (dorsal).
ציקלון בולה
ציקלון בולה היה סופה טרופית רבת עצמה שהכתה במזרח פקיסטן (כיום בנגלדש) ובמערב בנגל שבהודו, בנובמבר 1970. הציקלון היה הקטלני ביותר שתועד בהיסטוריה ואחד מאסונות הטבע הקטלניים ביותר. ההערכות הגבוהות של מספר ההרוגים מגיעות עד לכ-500,000 קרבנות. רבים מתו בשיטפונות החריגים שנגרמו בדלתא של הגנגס כתוצאה מהסופה.
הוא היה הציקלון השישי של שנת 1970 באוקיינוס ההודי והחזק שבהם.
מזכיר האוצר האמריקאי
תנועות עובר
תנועות העובר הן תנועות עובריות שמקורן במערכת השרירים של העובר עצמו. הערכה אימהית של תנועות העובר היא השיטה העתיקה ביותר והשכיחה ביותר להערכת מצב העובר ברחם ומהווה בדיקה עקיפה לתפקוד מערכת העצבים שלו. תנועות עובר רגילות הן ביטוי לבריאות העובר.
נשים בהריון חשות בדרך כלל בתנועות עובר החל מהשבוע 18–20 להריון. ישנן נשים שחשות תנועות כבר בשבוע 16 להריון. נשים ולדניות מתחילות, בדרך-כלל, לחוש את התנועות של העובר לפני נשים בהריון הראשון. ככל ששבוע ההיריון הולך ומתקדם, מספר תנועות העובר עולה, והשיא שלהן הוא בדרך-כלל בשבוע 29–38 להיריון .
תנועות עובר דורשות מהעובר התפתחות של מערכת העצמות, השרירים ושל מערכת העצבים. כמו כן, העובר זקוק לאספקת חמצן טובה ולחילוף חומרים תקין. הסיבה לעלייה בתחושת תנועות עובר בשליש האחרון להריון היא כנראה בשל השיפור בקואורדינציה, ההפחתה בכמות מי השפיר והעלייה בגודל העובר. נוכחות שלייה קדמית יכולה להפחית את הרגישות של האם לתנועות העובר עד השבוע 28 להריון. כ - 9%-18% מזמן ההיריון המתקדם העובר פעיל.
תנועות עובר תקינות.
טווח תקין של תנועות העובר  אינו מוסכם. הטווח נע בין 4 ל-100 תנועות בשעה. תנועות עובר כוללות תנועות גוף כלליות, תנועות גפיים, תנועות נשימה ושיהוקים. תנועות עובר כלליות הכוללות את התנועות של הגב, הצלעות והראש במגוון רצפים בתנודות של חוזק/ עצמה במהלך התנועה. מקצב יומי של תנועות מתפתח בטרימסטר השני.
הפחתה בתנועות עובר.
כמחצית מהנשים מודאגות מהפחתה בתנועות עובר בשלב כלשהו במהלך ההיריון. הדאגה של האם לגבי ירידה במספר תנועות עובר היא נפוצה אך רק בסביבות  7% מההריונות הנשים יצרו קשר עם הרופא המטפל עקב הפחתה בתנועות העובר.
הגורמים המשפיעים על תחושת האם.
ישנם מספר גורמים המשפיעים על היכולת של האם לחוש תנועות עובר: תנוחת האם, פעילות גופנית, מתח נפשי, רמת סוכר בדם, צריכת קפאין ועישון. מחקרים הראו שנשים בהריון חשות פחות תנועות ממספר התנועות שמזוהות על ידי מכשיר האולטרה סאונד 87% מהתנועות מתקבלות ביחד עם האולטרה סאונד מהאם, חלק מהתנועות שנראות באולטרה סאונד לא מדווחות על ידי האם. במספר קטן של נשים הריוניות שלא חשות תנועות עובר לעיתים קרובות, לעיתים משפרות את הפרספקטיבה שלהן במהלך בדיקת אולטרה סאונד.
מודעות לתנועות העובר.
נשים בהריון שהן מאוד עסוקות לא מרוכזות בתנועות העובר ולעיתים מדווחת על ירידה בתנועות עובר. כאשר שמים לב לתנועות העובר בחדר שקט ונעשה רישום קפדני מזוהות תנועות עובר. נשים חשות את רוב התנועות של העובר כאשר הן שוכבות, פחות כאשר הן יושבות והכי פחות בזמן עמידה.
נשים יכולות להיות מודעות לתנועת העובר יותר ככל שגיל ההיריון עולה. מספר התנועות שנספר על ידי האם עולה עם גיל ההיריון עד שבוע 32, לאחר מכן מספרן הולך ויורד. במחקר  בהשתתפות 50 נשים, נמצא שככל שגיל ההיריון עלה הייתה עלייה בהרגשת האם את תנועות עובר שאומתו גם  באולטרה סאונד.
סמים מרדימים.