כאשר הלחין את הבאנק באן, ארקל המשיך בדרך שהחל עם לאסלו הוניאדי. ניתן לראות באופרה סיכום של המאסטר הבוגר מכמה בחינות: פתרונות מבניים ומוטיבים נושאיים קשורים קשר הדוק לשתי האופרות הקודמות של ארקל. המלחין עשה שימוש תכליתי יותר באפשרויות הדרמטורגיות הגלומות בסגנונות מוזיקליים זרים והונגריים מאשר במקרה של לאסלו הוניאדי. המערכה הראשונה נשלטת על ידי גוונים צרפתיים ואיטלקיים, מנגינות אלו מאפיינות את גרטרוד וחצרו. במערכה השנייה בצפיפות דרמטית יוצאת דופן, האלמנט ההונגרי הוא הגורם הקובע. במערכה השלישית, סצנת הטירוף של מלינדה היא מוזיקת ורבונקוש עם ליווי אינסטרומנטלי ייחודי. קטעי המקהלה, ללא יוצא מן הכלל, נשמעים כצלילי אופרה איטלקית וכך גם הדואט של באנק וטיבורץ. המשחק המקדים, כמו האופרות של ג'וזפה ורדי, יוצר דרך לאווירה דרמטית.
אריות מפורסמות, יצירות מקהלה.
בשפת המקור
בתרגום לעברית
אגודת ארץ ישראל
אגודת ארץ ישראל (באנגלית: The Palestine Association) הוקמה באנגליה ב-1805 במטרה לקדם את חקר הגאוגרפיה, הטבע והעתיקות של ארץ ישראל וסביבותיה. האגודה הייתה פעילה שנים ספורות בלבד ולא צברה הישגים של ממש, ועם זאת היא מוערכת כהקדמה לקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל (PEF).
ייסודה ופעולותיה.
בייסודה בלונדון ב-31 במרץ 1805 נקראה בשם "החברה הסורית" (Syrian Society), אך כעבור פחות מחודש ימים שוּנָה שמהּ ל"אגודת ארץ ישראל" (Palestine Association). היא נחשבת לאגודה הראשונה ששמה לה למטרה לחקור את הארץ. ניתן להסביר את הקמתה כחלק מתופעה כללית של ייסוד אגודות בארצות אירופה שביקשו לדחוף להכרת ארצות בלתי-ידועות, לא רק כבסיס לצבירת ידע, אלא גם משיקולים כלכליים ופוליטיים.
הקמתה של "אגודת ארץ ישראל" הייתה כרוכה בעניין הדתי המתמיד בארץ הקודש, בציפיות המשיחיות בקרב הפרוטסטנטים, בהתעוררות החקר הביקורתי של המקרא, וכן בהתעצמות האינטרס האסטרטגי הבריטי בארץ ישראל בעקבות מסע נפוליון במצרים ובארץ ישראל ב-1798–1801.
"אגודת ארץ ישראל" הייתה פעילה רק בחמש השנים הראשונה לקיומה. הפרסום הבודד שהפיקה היה חיבורו של אולריך יאספר זטצן מ-1810, "דוח קצר על הארצות הגובלות בכנרת, בירדן ובים המלח". בהקדמה לחיבור הזה הבהירו העורכים כי הם "משתמשים במִלה 'ארץ ישראל' לא במובן המוגבל של מחוז או חלק מיהודה, אלא במובן המורחב כמקיפה את כל הארצות משני צדי הירדן שבהן שכנו שבטי ישראל". אחת ממטרות האגודה הייתה להביא לראשונה ליצירת מפה מדויקת של ארץ ישראל (מפות ז'אקוטן ראו אור רק ב-1810), אך שיגורם של חוקרים מטעמהּ נכשל. שליחהּ הראשון של האגודה, סמואל אינמן (Inman) מקיימברידג', חזר בו עוד בהגיעו למלטה בדצמבר 1806 עקב גיוסו לצי המלכותי. הניסיונות בשנתיים שלאחר מכן להפעיל אחרים לא צלחו וגם הביאו לדלדול קופתהּ.
אחריתה.
"אגודת ארץ ישראל", שהקדימה את זמנה, פורקה רשמית ב-1834 ושולבה על יתרת נכסיה בחברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית. צעד זה נעשה ביוזמת ויליאם ריצ'רד המילטון , איש משרד החוץ הבריטי וחובב עתיקות, שהיה הרוח החיה בפעילות האגודה.
החוקרים רות קרק וחיים גורן מסבירים את קוצר ימיה של האגודה בהיעדר תנאים מתאימים למחקר שיטתי של הארץ בתחילת המאה ה-19. ארץ ישראל אך נפתחה למגע העולם והמלחמות הנפוליאוניות היו עדיין בעיצומן. כמו כן, מחקר מדעי מסודר לא היה אפשרי ללא תמיכה ארגונית ומוסדית בארץ גופה, וזה החל רק בסביבות 1840, במסעותיו של חוקר המקרא אדוארד רובינסון, עם כינונן וחיזוקן של הנציגויות הזרות בירושלים. החוקרים רואים ב"אגודת ארץ ישראל" קצרת הימים הַטְרָמָה לקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל (PEF) שנוסדה ב-1865 וממשיכה לפעול מאז.
קורנליה שפר
קורנליה שפר (בצרפתית: Cornelia Scheffer; 23 באפריל 1769 - 4 ביולי 1839) הייתה ציירת מיניאטורות פורטרטים הולנדית. היא נחשבת לעיתים קרובות לאמא של אמנים המונצחת ביותר מבחינה ויזואלית בכל הזמנים.
ביוגרפיה.
ראשית חייה.
נולדה בשם קורנליה לאמה, בדורדרכט, היא הייתה בתם של יוהנה ואן אס ושל צייר הנוף אריה לאמה (1748–1801), שעל ידם כנראה הוכשרה. היא גדלה עם אח צעיר, ארנולדוס (1771–1856). בילדותה למדה צרפתית, גרמנית ואנגלית, ניגנה וקראה הרבה. ב-1787, כשהצבא הפרוסי השתלט על אזורם, נאלצה המשפחה לברוח לדרום הולנד בשל השקפותיו הפטריוטיות של אביה. הם חיו שם במשך שנתיים לפני שחזרו לדורדרכט ב-1789.
משפחה.
היא נישאה ב-1794 לצייר הגרמני יוהאן בפטיסט שפר, מהומבורג בהסן-קאסל, איתו נולדו לה 6 ילדים, שרק 3 מהם הגיעו לבגרות. ארי הבכור נקרא על שם אביה, (1795–1858) הפך לצייר רומנטי מפורסם. הבן האמצעי, קארל ארנולדוס שפר (1796-1853), הקרוי על שם אחיה, הפך לעיתונאי וסופר, ואילו הצעיר, הנדרינק שפר (1798-1862), הפך גם הוא לצייר. המשפחה עברה להאג ב-1798, לאחר מכן לרוטרדם ב-1801, ולבסוף לאמסטרדם ב-1803. בעלה, יוהאן, מת בגיל 45, לאחר שהוחלף כצייר הראשי של המלך לואי הראשון, אחיו של הקיסר נפוליאון בונפרטה.
לאחר מות בעלה היא התמודדה עם קשיים כלכליים וקיבלה תמיכה מאחיה שהגיע לגור עם המשפחה. היא שלחה את ארי לליל בצפון צרפת כדי להמשיך את השכלתו האמנותית ואולי למצוא עבודה. בתקופה זו היא כתבה לו רבות. כשלא הצליחה למצוא עבודה בעזרת המלך לואי הראשון, היא החליטה לעבור לפריז עם ארי בשנת 1811. שנה אחת לאחר מכן היא ביקשה משני בניה האחרים להצטרף אליה לשם. לא ידוע אם היא יצרה יצירות מקוריות כלשהן לאחר 1811. לא ידוע אם היא השתתפה בתערוכות שבהן הוצגו עבודותיה.
פריז.
ממכתבים בינה לבין אחיה, ארנולדוס, אפשר לראות כי בשנותיה הראשונות בסן ז'רמן היא חיה בדלות רבה. היא החליטה להישאר בפריז מכיוון שהייתה לה אמונה שלאמן יש סיכויים טובים יותר למצוא שם עבודה מאשר בהולנד.
עבודתו של ארי הפכה לפופולרית מאוד, בין היתר בזכות ההכרה שקיבל ממשפחת המלוכה הצרפתית, והפך לאמן דיוקנאות ידוע. בשנת 1821, קורנליה החלה לעבוד עבורו ועבור אחיו כמעתיקה של ציוריהם, ככל הנראה לשמור אוסף אישי. בתקופה זו החלה גם לדגמן לבניה. ב-1830, בעקבות עלייה בביקוש לעבודותיו של ארי, הוא החליט לעבור לווילה ברובע אמנים ליד מונמארטר. קורנליה החליטה לעבור לגור איתו זמן קצר לאחר מכן.
לאחר שחייתה עם בנה ארי במשך רוב חייה, ובהתחשב במעמדו הגבוה, מניחים שהיא נפגשה עם רבים מהמבקרים המפורסמים שלו, כולל האמנים א'זן דלקרואה, תיאודור ז'ריקו ואחרים. ידוע שגם שמוזיקאים ובהם פרדריק שופן ופרנץ ליסט הגיעו לביתם כדי לנגן בזמן שארי צייר.
היא מתה בפריז ב-1839, בת 70.
יצירה.
רוב העבודות של קורנליה מורכבות מדיוקנאות של משפחה ושל האליטה שבה היא השתלבה. היא אימצה מדיות אמנותיות מרובות כולל צבעי מים, גיר וצבעי שמן. על פי ביוגרפיות שונות, נאמר שהיא עשתה גם תחריטים רבים, אולם אף אחד מהם לא שרד. בנוסף למיניאטורות שבהן היא הייתה ידועה, היא גם יצרה דיוקנאות גדולים והעתקים של עבודות ציירים שונים בגובה של עד מטר אחד.
בשנת 1810 התקיימה באמסטרדם תערוכה בשם Exposition of Living Masters שבה הוצגו אחדות מיצירותיה, כולל שניים מדיוקנאות המיניאטוריים שלה.
כ-70 מעבודותיה מוצגות באוספים ציבוריים במוזיאון דורדרכט, מוזיאון אמסטרדם, ברוטרדם וברייקסמוזיאום באמסטרדם.
ויליאם ספריי
ויליאם ספריי (באנגלית: William Spry; 11 בינואר 1864 – 21 באפריל 1929) היה פוליטיקאי אמריקאי, מושל מדינת יוטה השלישי בין השנים 1909–1917.
ביוגרפיה.
ספריי נולד בווינדזור שבמחוז ברקשייר באנגליה, הממלכה המאוחדת. משפחתו היגרה לארצות הברית כשהיה 11, והתיישבה בטריטוריית יוטה.
בשנת 1885 נקרא ספריי לשירות כמיסיונר מטעם כנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים והחל לפעול במיסיון הכנסייה המורמונית במדינות דרום ארצות הברית. מ-1888 עד 1891 שימש כנשיא המיסיון של מדינות הדרום. בשנת 1890, במהלך שליחותו, קיבל ספריי היתר מראשי הכנסייה לשוב לזמן קצר לסולט לייק סיטי, שם נישא למרי אליס ורטהול.
בשנת 1894 נבחר ספריי למשרת גובה המיסים במחוז טווילה (Tooele). ב-1902 נבחר ספריי לבית הנבחרים של יוטה, ובמהלך 1905 מונה לאחד מחברי מועצת נציבי הקרקעות של מדינת יוטה. בשנים 1906–1908 שימש ספריי כסוכן שירות המרשלים של ארצות הברית מטעם יוטה.
בבחירות 1908 נבחר ספריי למושל יוטה, והוא מילא תפקיד זה מינואר 1909 עד ינואר 1917. את תפקיד המושל מילא מטעם המפלגה הרפובליקנית. ספריי היה מתנגד חריף לתקופת היובש, והטיל וטו על שתי הצעות חוק ששמו להן למטרה ליישם את חוקי היובש. בבחירות 1912 נבחר לתקופת כהונה שנייה. ב-1915 מיאן ספריי לבקשת נשיא ארצות הברית וודרו וילסון לשקול מחדש את הוצאתו להורג הממשמשת ובאה של ג'ו היל, ואפשר את החלת עונש המוות ב-19 בנובמבר.
מ-1921 עד 1929 שימש ספריי כממונה על האדמות ציבוריות, התפקיד שקדם למנהל לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית. ספריי מת בווושינגטון הבירה ב-1929 בעודו מכהן כנציב הפדרלי לאדמות ציבוריות. הוא נטמן בבית הקברות של סולט לייק סיטי.
מרכז (גאומטריה)
בגאומטריה, מרכז (באנגלית: center, מיוונית κέντρον) של עצם הוא נקודה שיכולה להיחשב כאמצע העצם. לכל סוג עצם קיימת הגדרה שונה המשמשת למציאת המרכז, בהתאם לסוג העצם, וישנם עצמים שניתן להגדיר את נקודת המרכז שלהם ביותר מדרך אחת.
מעגל, כדור וקטע.
מרכז מעגל הוא הנקודה שנמצאת במרחק שווה מנקודות השפה שלו. באופן דומה, מרכז כדור הוא הנקודה הנמצאת במרחק שווה מכל הנקודות הנמצאות על הספירה, ומרכזו של קטע הוא נקודת האמצע בין שני קצותיו.
מצולע סימטרי.