ב-9 בספטמבר 2021 הוכרזו הזוכים והזוכות בתחרות כתיבה של שירים וסיפורים בעברית רב־מגדרית, אליה הוגשו למעלה מ-130 יצירות. צוות השיפוט, שכלל את עינת יקיר, טל ניצן ועודד וולקשטיין, העניק את הזכייה ליצירות של תמר לזר, אייל שלום, רויטל גולדשמיד, ניר סופר-דודק, מאיה אשר ולירוי בר נתן.
נכתב ספר הכתוב בעברית רב־מגדרית, וקיים שימוש בעברית רב־מגדרית במסמכים משפטיים.
לאחר שהחל שימוש בשפה רב מגדרית ושימוש בגופן "עברית רב-מגדרית" בקורסים בחיל המודיעין וחיל האוויר, באוקטובר 2021 הורה אגף המבצעים בצה"ל שלא לאמץ את העברית הרב מגדרית בטענה שהחוק מחייב את צה"ל לפעול לפי כללי האקדמיה ללשון העברית.
ביקורת.
השימוש בעברית רב־מגדרית עורר ביקורת מצד מספר גורמים, בטענה שמדובר בשיבוש השפה העברית בצורה שפוגעת בתרבות ובזהות היהודית, ומטשטש את הזהות המינית, ונטען כי הגופן מסורבל, מבלבל וקשה לקריאה. כמו כן לא הוכח כי השיטה עדיפה על אחת מהשיטות הקיימות כגון פנייה בלשון זכר-רבים, אשר לפי מחקר בוחן הישגים נחשבת השיטה הנוחה ביותר הן לגברים והן לנשים.
טיפוגרפיה.
עברית רב־מגדרית כוללת 12 סימנים חדשים:
קיימות הרחבות לגופן אלף של הגילדה, ולגופנים נוספים, בהן תווים אלה זמינים.
חֲסָרִים בטיפוגרפיה החדשה.
בטיפוגרפיה החדשה הנוכחית חֲסֵרִים עדין הסימנים הנצרכים הבאים:
הילברסום
הילברסום (בהולנדית: Hilversum) היא עיר ורשות מקומית שנמצאת במחוז צפון הולנד, הולנד. בשטח העיר נמצא .
היסטוריה.
העיר אירחה את אולימפיאדת הקיץ אמסטרדם ב-1928 בתחרויות הרכיבה על סוסים וקרב חמש מודרני.
ב-12 במרץ 1958, התקיימה בעיר תחרות האירוויזיון.
ב-6 במאי 2002, נרצח בעיר, בעת מסע בחירות, הסופר, איש עסקים ופוליטיקאי הולנדי מן הימין הלאומני, פים פורטאון.
העיר מהווה מרכז תקשורת ארצית חשוב. בשנת 1920 בעיר החלו שידורי רדיו ארציות. בהמשך בעיר הוקמה תחנת טלוויזיה ראשונה של הולנד. גם תחנות רדיו וערוצי טלוויזיה פרטיות החליטו למקם את האולפנים בעיר.
גאוגרפיה.
העיר ממוקמת כ-23.5 ק"מ מבירת הולנד, אמסטרדם, וכ-40 ק"מ מבירת המחוז, הארלם.
תנועה ותחבורה.
העיר נמצאת ליד הכבישים הלאומיים A1, A27, N201, N236, N415, N417, N525, N526 ו-N527. בנוסף, בשטח העיר נמצאים שדה התעופה הילברסום , תחנת הרכבת הילברסום תחנת הרכבת הילברסום מדיה פארק ותחנת הרכבת הילברסום ספורטק .
אורליינש
אורליינס
אורלינש
אורלינס
אל-בוקיעה
אל-בוקיעה (בערבית: البقيعة) הוא אשכול של כפרים פלסטינים, הממוקם בנפת טובאס, בצפון בקעת הירדן לאורך עמק אל בקויעה שלמרגלות רכס טמון, בין העיירה טמון במערב להתנחלות בקעות במזרח. אשכול הכפרים כולל את ח'רבת עטוף במרכז העמק, חומסה אל בקיעה וחומסה אל פוקא בדרום מזרח העמק, אל-חדידייה הממוקמת ממזרח להתנחלות רועי וח'אלת מכחול וח׳רבת סמרה שמצפון לה.
אוכלוסייה.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית ח'רבת עטוף מנתה 227 תושבים בשנת 2016 ואוכלוסיית חומסה 127.
היסטוריה.
הכפרים הוא קהילות של פלאחים ורועי צאן המעבדים אדמות בעמק אל-בוקיעה, השייכות לבעלי אדמות מטובאס ומטמון, בהם מגדלים בעיקר חיטה ושעורה מאז שלהי התקופה העות'מאנית בארץ ישראל. רובם נהגו לגור באוהלים ולנדוד בשטח עם עונות השנה, למעט קהילות ח'רבת עטוף וח'אלת מכחול בהם הוקמו בתי קבע, ואחרים שהיו גרים במערות למרגלות ההרים באזור.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עבר האזור לשליטה ישראלית. ב–1 באוגוסט 1967, חתם מפקד פיקוד המרכז עוזי נרקיס על צווי סגירה לתשעה שטחים לצורך אימונים, לאורך הרצועה המזרחית של גב ההר. ביניהם "שטח אש 901" שמצפון לעמק אל-בוקיעה, ו"שטח אש 903" שמדרום לו. מאז נאלצים התושבים לפנות את השטח כל פעם שצה"ל עורך אימונים, לעיתים מכריזים על האזור שטח צבאי סגור ומפנים את התושבים.
בשנת 1972, הופקעו אדמות בפתח עמק אל-בוקיעה לצרוך הקמת ההתנחלות בקעות. בשנת 1976, הוקמה גם התנחלות רועי בסמוך. בנוסף נסלל במרכז העמק הקצה הצפוני של ציר אלון (או "כביש אלון" שבקטע זה ממוספר ככביש 578).
בשנת 1997 הכפר אל-חדידייה, הסמוך להתנחלות רועי, נעקר ממקומו ועבר מערבה, בשל הכרזת שטחו כ"שטח צבאי סגור". גם במקומו החדש סבל מצווי הריסה של המנהל האזרחי. בפברואר ומרץ 2008 נהרסו בתיהם של 60 איש באל-חדידייה. במקביל, צה"ל הטיל קנסות על רועי צאן מן הכפר, החרים ראשי צאן. בנוסף חסם הצבא את כל דרכי העפר המובילות אליו. בתי אל-חדידייה, שהם אוהלים ופחונים, שחלקם סיפק הצלב האדום הבינלאומי, נהרסו שוב ב-2011, 2015 ו-2016.
ב-16 בספטמבר 2013, נכנס צה"ל לכפר ח'אלת מכחול בו גרו 120 תושבים, ובעזרת 3 דחפורים הרסו אותו עד היסוד. ב-1967 צה"ל כבר הרס את כל הכפר על בתי האבן שלו, ומאז תושבי הכפר התגוררו במבנים ארעיים, פחונים ואוהלים. לאחר ההריסה סירבו התושבים לעזוב ונשארו במקום ישנים תחת כיפת השמיים.
באפריל 2014 נהרסו בתיהם של ארבע משפחות בהם חיים כ-30 איש בכפר חומסה. ב-2 בנובמבר 2020 הרס צה"ל 18 מבנים בחומסה שבהם גרו 74 תושבים. לאחר ההריסה הגיעה משלחת של דיפלומטים מהאיחוד האירופי לבקר במקום, והודיעה שההרס מנוגד למשפט ההומניטרי הבינלאומי.
חינוך.
מאחר שהאזור מוגדר כשטח C, משטר התכנון אינו מאפשר לבנות באזור זה בתי ספר, ילדי הכפרים של אל-בוקיעה לומדים בבתי ספר בעיירות טובאס וטמון. כדי להגיע אליהם הם נאלצים לנסוע בין 27 ל־45 ק״מ ולעבור באחד משני המחסומים אל תוך האזור (מחסום חמרה בדרום ומחסום תיאסיר בצפון). רוב הילדים לומדים רק בבתי ספר יסודיים ואינם ממשיכים לתיכון.
אנדראש השלישי, מלך הונגריה
אנדראש השלישי ה"ונציאני" (בהונגרית:Harmadik Velencei András, בקרואטית: Andrija Treći Mlečanin, בסלובקית: Ondrej Tri ; נולד בסביבות 1265 - 14 בינואר 1301) היה מלך הונגריה וקרואטיה בין השנים 1290–1301. הוא היה בנו של אישטוואן "פוסטומוס" (בהונגרית Utószülött István ) ,הבן שנולד למלך אנדראש השני אחרי מותו ושנחשב ל"ממזר" על ידי אחיו.
אנדראש השלישי גדל בוונציה והוזמן לבוא להונגריה בשנת 1278 על ידי הברון המורד איוואן קסגי . קסגי ניסה להעמיד את אנדראש כטוען לכתר הונגריה נגד המלך לסלו הרביעי "הקומני" אבל הקנונייה נכשלה ואנדראש שב לוונציה.
הוא היה המונרך ההונגרי הראשון שהנפיק דיפלומת הכתרה שאישרה את זכויות היתר שמהן נהנו האצילים והכמרים.
אנדראש השלישי היה היורש הזכר האחרון של בית ארפאד. הוא נבחר למלך אחרי מותו של המלך לסלו הרביעי בשנת 1290.
קמו נגדו לפחות שלושה טוענים לכתר - אלברכט מאוסטריה, מריה מהונגריה, מלכת נאפולי והרפתקן אחד.
אנדראש גירש את ההרפתקן מהונגריה ותוך שנה אילץ את אלברכט מאוסטריה לחתום הסכם שלום. אולם מריה מהונגריה וצאצאיה לא ויתרו על טענותיהם.
תומכיו העיקריים של אנדראש היו הבישופים ההונגרים ומשפחתו מצד אמו מוונציה. ראשי האצולה הקרואטית והסלבונית התנגדו לשלטונו.
במהלך שלטונו הייתה הונגריה שרויה באנרכיה מתמדת. בני המשפחות קסגי, צ'אק ואחרות שלטו באחוזותיהם הגדולות כשליטים אוטונומיים וכמעט כל שנה התקוממו נגד המלך. עם מותו של אנדראש השלישי נכחד בית ארפאד ופרצה מלחמת אזרחים על הירושה שנמשכה יותר משני עשורים והתסיימה בניצחונו של קארוי רוברט (קארוברטו), נכד של מריה מהונגריה.
ילדות וצעירות.
אנדראש היה בנו של אישטוואן "פוסטומוס" שקרא לעצמו "דוכס סלבוניה" ושל רעיתו השנייה, טומזינה לבית מורוזיני
. האב נולד לביאטריצ'ה ד'אסטה, אשתו השלישית של המלך אנדראש השני, אחרי מות המלך ומסיבה זו נקרא "פוסטומוס". אולם שני בניו הגדולים של אנדראש השני, בלה וקלמן מהליץ' האשימו את ביאטריצ'ה ד'אסטה בגילוי עריות וסירבו להכיר באישטוואן פוסטומוס כאחיהם החוקי. אמו של אנדראש, טומזינה מורוזיני, הייתה בת של אציל אמיד מוונציה, מיקלה מורוזיני.
התאריך המדויק ללידת אנדראש אינו ידוע. לדעת ההיסטוריונים טיבור אלמאשי, דיולה קרישטו ואטילה ז'ולדוש, הוא נולד בסביבות 1265,
לפני מותו בשנת 1272 מינה אישטוואן פוסטומוס שני קרובי משפחה של אשתו, כולל אחיה אלברטו מורוזיני לאפוטרופסים של הילד אנדראש.
טוען לכתר 1290-1278.
אנדראש הגיע להונגריה לראשונה בשנת 1278 להזמנת המגנט איוואן קסגי. קסגי ביקש להשתמש באנדראש במאבק שניהל נגד המלך לסלו הרביעי. אנדראש היה הצאצא הזכר היחיד של בית ארפד להוציא המלך. הוא אימץ את התואר "דוכס סלבוניה, דלמטיה וקרואטיה והגיע עם מלוויו עד לאגם בלטון. הוא לא הצליח דבר ובסתיו שב לוונציה.
בתחילת שנת 1290 חזר אנדראש להונגריה. הפעם גם הארכיבישוף של אסטרגום, לודומר, האיץ בו לבוא, מכיוון שיחד עם איוואן קסגי רצה להדיח את המלך לאסלו שהשניא עצמו על הכנסייה ונודה על ידה.
גם הפעם לא עלה בידי אנדראש להשיג את יעדיו מפני שהמגנאט ארנולד השלישי האהוט, אויב של בני קסגי, שהזמין אותו במרמה למבצר שטריגובה לקח אותו בשבי. האהוט שלח את נער לווינה, שם הוחזק בשבי על ידי דוכס אוסטריה, אלברכט.
ב-10 ביולי 1290 שלושה קומנים רצחו את המלך לסלו.. הארכיבישוף לודומר שלח אז שני נזירים לווינה כדי ליידע את אנדראש על מות המלך. בעזרת הנזירים ברח אנדראש בתחפושת ומיהר להגיע להונגריה.
מלך הונגריה.
ההכתרה והטוענים לכתר 1293-1290.
בהגעתו של אנדראש, ניסו יריביו לשחד את תאודור טנגרדי, ראש (פרובוסט) של צ'פטר הקתדרלה בסקשפהרוואר, על מנת שלא ימסור את הכתר הקדוש של הונגריה לידי המועמד הצעיר, אבל הלה דחה את דרישתם.
הארכיבישוף לודומר הכתיר את האנדראש בסקשפהרוואר ב-23 ביולי 1290