נולדה בדטרויט, מישיגן שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית. אמה מולי אן (לבית גריר) היא מנהלת בית חולים ונזירה לשעבר. אביה ריצ'רד אוונס הוא מהנדס מכונות. לפני לימודי המשחק שלה, גריר למדה במשך 10 שנים בבית ספר לריקוד של באני סאנפורד. למדה בתיכון על שם וינסטון צ'רצ'יל בליבוניה. בוגרת בית הספר לאמנות התיאטרון שבאוניברסיטת דיפול, ב-1997.
קריירה.
בשנת 1999 הגיחה בתפקיד קטן בסרט הפעולה "שלושה מלכים" של דייוויד או. ראסל, לצד ג'ורג' קלוני ומארק וולברג.כמו כן בשנת 2000 שיחקה בסרט מה נשים רוצות.
תפקידה הראשון היה בסדרת הטלוויזיה "משפחה בהפרעה" בתור מזכירה של ג'ורג' בלות'. גריר אף שיחקה במספר רב של סרטים שהצליחו בקופות כמו: "נשיקה בין חברים", "למות מצחוק","אדפטיישן", "הכפר", "פתאום 30","מארגנת החתונות", "27 שמלות", הפטיש העברי" ו"הטורניר".
בשנת 2006 היא גילמה את אקורדו בקומדיה המוזיקלית "אמריקן דרימז" לצד מנדי מור ויו גרנט.
בשנת 2008, היא השתתפה בסדרת הטלוויזיה "היועצת" בתפקיד הראשי, אך הסדרה ירדה מהמסכים לאחר שבעה פרקים. ב-2009 עד 2011 דיבבה בסיטקום האנימציה "גלן מרטין, DDS" שיצרו מייקל אייזנר ואריק פוגל ושודרה בניקלודיאון.
בשנת 2011 הופיעה גריר בסדרה "מד לאב" לצידה של שרה צ'וק וג'ייסון ביגס.
בנוסף, בשנת 2011 חזרה גריר לסדרה שני גברים וחצי בתפקיד בריג'ט שמידט, גרושתו של וולדן שמידט (אשטון קוצ'ר), ובשנת 2007 שיחקה גריר בסדרה את הדודה מיירה לשני פרקים.
בשנת 2015 היא שיחקה בסרט המדע הבדיוני שובר הקופות ״עולם היורה״ כקארה מיטשל, אחותה של קלייר (ברייס דאלאס הווארד) ואמם של זאק (ניק רובינסון) וגריי (טיי סימפקינס) ובסרט אנטמן בתפקיד מגי, גרושתו של סקוט לאנג (פול ראד). באותה שנה גילמה מלהקת בסרט "הפמליה" אשר מבוסס על הסדרה המצליחה באותו שם ששודרה ברשת HBO, ושיחקה לצד לילי טומלין בדרמה הקומית "סבתא" בבימויו של פול וייץ.
בנובמבר 2016 שיחקה בסרט הדרמה "כל מה שהיה לנו" (All We Had) שביימה קייטי הולמס וגם משחקת בתפקיד ראשי.
ב-2017 שיחקה בסרט "", הסרט התשיעי בסדרת "כוכב הקופים" המבוססת על הרומן מאת פייר בול.
חיים אישיים.
מאז 2011 היא נשואה למפיק הטלוויזיה דין אי. ג'ונסן.
ב-2014 סיפרה שהחלה לעשות מדיטציה טרנסצנדנטלית.
כריסטיאן ברנארד
גומחת תאי גזע
גומחת תאי גזע או נישת תאי גזע (באנגלית: Stem cell niche) היא אזור ברקמה המשמר את תכונות ההתחדשות של תאי גזע.
במהלך ההתפתחות העוברית התנאים המשתנים בגומחות תאי הגזע, מעודדים חלוקה והתמיינות של תאי הגזע לקבלת הרקמות הבשלות השונות. אצל אנשים בוגרים הגומחות שומרות על תאי הגזע במצב שקט עד למצב פציעה בה תאי הגזע מופעלים לחדש את הרקמה הפגועה. דוגמאות לגומחות תאי גזע באדם בוגר הן במח העצם, בבסיס זקיקי השערות ובקריפטות של המעיים.
שבעים זקנים
אגוסטינו בארבאריגו
אגוסטינו בארבאריגו (באיטלקית: Agostino Barbarigo; 1420 לערך - 20 בספטמבר 1501) היה הדוכס ה-74 של ונציה. בארבאריגו כיהן כדוג'ה מאז מינויו, בשנת 1486, ועד פטירתו.
ביוגרפיה.
אגוסטינו נבחר לתפקיד הדוג'ה לאחר פטירתו של קודמו, אחיו, מרקו בארבאריגו. שניהם יחד ידועים, בין היתר, בזכות קברם המפואר שנעשה על ידי אמן לא ידוע, אשר נקרא על שם היצירה - אמן תבליטי בארבאריגו.
בתקופת כהונתו, בשנת 1496 יזם אגוסטינו את הקמת הקואליציה של ערי איטליה במטרה להביא לנסיגת כוחותיו של שארל השמיני, מלך צרפת מאיטליה. נסיגה שהחלה בעקבות ניצחון האיטלקים קרב פורנובו.
בתקופת כהונתו השתלטה ונציה על שטחים ברומנה שבאטליה, וספחה את האי קפריסין.
בראשית שלטונו שמר על יחסים טובים עם סולטאן האימפריה העות'מאנית באיזיט השני, אולם היחסים התערערו החל משנת 1492 ומלחמה בין ונציה לבין האימפריה פרצה בשנת 1499 עת נאסרו הסוחרים הוונציאנים באיסטנבול וכוחות עות'מאנים פלשו מבוסניה לעבר דלמטיה וצרו על זארה. בקרב זונקיו נחל הצי הוונציאני תבוסה, ולפנטו עברה לשלטון העות'מאנים, ובמהרה גם מודונה וקורוני נכבשו. אובדן איים אלה אשר היוו תחנות עבור צי הסוחר הוונציאני בדרכו למזרח הים התיכון ולארצות המזרח התיכון פגעו בסחר הוונציאני.
לאחר ארבע שנות מלחמה, נחתם בשנת 1503 הסכם שלום, אשר אפשר לוונציה לשלוט בנַאפְפְּלִיוֹ שבמוראה, בפטרס ובמונמבסיה.
צדקה (פירושונים)
שפ&quot;פ
שטח פרטי פתוח
שטח פרטי פתוח (בראשי תיבות: שפ"פ) הוא מושג תכנוני המציין שטח פתוח לציבור הנמצא בבעלות פרטית שאינו מיועד לבנייה. בשטח פרטי פתוח קיימת לבעליו הזכות לבחירת אופי הפיתוח והגינון של השטח זאת בשונה משטח ציבורי פתוח שהקמתו ותחזוקתו מוטלות על גוף ציבורי כגון רשות מקומית או עירייה.
שפ"פ מתוכנן בדרך כלל בצמוד למגרש אחר שלגביו זכויות בניה (כגון חלקת מגורים, מסחר ומשרדים) ייתכן גם שפ"פ שמהווה חלק מפארק באזור מגורים ואף שפ"פ שהוא חלק מרחוב. השטח הפרטי הפתוח משפיע על אופיו של החלל הציבורי ועל צפיפות המגורים במקום.
השפ"פ יופיע בדרך כלל בתוכנית בניין עיר כמגרש צבוע בצבע ירוק בהיר עם מסגרת בצבע ירוק כהה. לחלק קטן משטחי השפ"פ נקבעות זכויות בניה בשיעור נמוך של אחוזים אחדים. לעיתים אף מתאפשר ניצול הזכויות לשימוש בעל אופי מסחרי כגון קיוסק.
חלילית אירית
חלילית אירית (אנגלית tin whistle או penny whistle או Irish whistle או פשוט whistle, ידועה גם כ-Clarke London Flageolet) היא חלילית עשויה צילינדר דק (קיים גם בצורה קונית) מעץ או מתכת. כיום מיוצרת בעיקר ממתכת ומכאן שמה (Tin הוא פח).
אל הצילינדר מחוברת הפיה דמוית המשרוקית (whistle) אשר לרב כיום עשויה פלסטיק (מלבד בכלים מסורתיים או יקרים יותר שם היא עשויה מתכת או עץ). לחלילית האירית שישה חורים בגדלים משתנים על-פי הסולם בו נבנתה החלילית. הסולם הנפוץ הוא D (רה מז'ור) והוא מציין את הצליל הנמוך ביותר שניתן להפיק מהחלילית.
החלילית האירית הקטנה, זולה ופשוטה ללימוד. גם בארץ ניתן להשיג מספר מצומצם של דגמים שנבדלים מעט בגוון הצליל ובאיכויות הגימור שלהם, וכן ספרי לימוד ודיסקים.
הנגינה בחלילית האירית.
הנגינה בחלילית האירית פשוטה למדי והאצבוע (מיקום האצבעות על החורים) פשוט וטבעי וניתן ללמוד אותה בקלות.
ניתן לנגן שתי אוקטבות בחליל כאשר את האוקטבה הגבוהה יוצרים בדיוק על ידי אותו אצבוע כמו בנמוכה, אלא שנושפים חזק יותר עד ל"שבירת" הצליל. הבסיס אמנם פשוט אך כדי לקבל את האפקטים והצליל הייחודי של המוזיקה הקלטית ישנן מספר טכניקות מוכרות אשר משולבות תוך כדי הנגינה. באנגלית אפקטים אלו נקראים cuts, rolls, strikes, slides וכו'. למעשה אלו דרכים שונות לסתום ולשחרר חורים נוספים לצליל המנוגן במהירות ובכך ליצור צליל מתגלגל ומהיר יותר.
צי הסוחר
אמנויות לחימה הודיות
אמנויות לחימה הודיות (סאנסקריט: דהאנורוודה. דהאנוס - קשת וודה - ידע, בספרות הפוראנית "מדע הקשת") הן אמנויות לחימה שהתפתחו בתת היבשת ההודית. ישנן תאוריות העוסקות בשאלה כיצד אמנויות אלה התפתחו אך אין הסכמה בקרב החוקרים. ישנן מסורות דתיות, המגדירות אותן כחלק מהמתנות שאברהם שלח עם מגורשיו למזרח וכלל בהם לוחמות. כבר במיתוסים ההודים העתיקים מופיעים סיפורים על אלים וגיבורים מיתיים שנלחמו בשיטות שונות. אמנויות לחימה אלה השפיעו על חלק נכבד מעולם אמנויות הלחימה, (עד כדי כך שנחשבת כהארץ שממנה יצאו כלל אמנויות הלחימה) בין השאר על סין, הפיליפינים ויש הטוענים גם על הפנקרטיון היווני.
סקירה כללית של אמנויות הלחימה בהודו.
אמנויות לחימה הודיות הן רבות ומגוונות וחלו בהן שינויים בעיקר לפי האזור והזמן שבו אמנות הלחימה צצה. אך אפשר לחלק את הסגנונות לשם התחלה בתור סגנונות דרומיים וסגנונות צפוניים. למשל כמה מאמנויות הלחימה העתיקות באו מצפון הודו למשל: קבדי, טאנג-טה וגאטקה. מדרום הודו באות אמנויות לחימה כמו, קוטו ואריסאי ווארמה קאלאי שפותחו במדינת טאמיל כמו גם קאלאריפאיאטו ואדיטהאדה שפותחו במדינת קארלה. קיימת גם היאבקות הודית שנקראת מאלאיודהה בצפון הודו ומאליותהאם בדרום הודו. חלק מהשיטות העתיקות יותר שימשו גם במערכת הקאסטות של ההינדואיזם בקאסטה של הקשאטריה (המעמד הלוחם). שיטות אלו מכילות קרב בידיים ריקות כמו גם קרב חמוש. בנוסף שיטות אלו מכילות אלמנטים פסבדו מדעיים רוחניים כמו מדיטציות והכשרה מנטלית.
החשיבות של אמנויות הלחימה ההודיות ניכרת בהרבה מקדשים שבהם יש פסלים של אלים ולוחמים שונים במגוון תנוחות מלחמה. התאוריות הרוחניות כמו יוגה, איורוודה וטנטרה משלבות טכניקות כמו: קונדליני, פרנה, נאדים (מרידיאנים) צ'אקרות ומארמם (נקודות לחץ. מקביל לדים מאק הסיני וקיושו ג'וטסו היפני).
היסטוריה.
עת עתיקה (לפני גופטה).
המהאבהארטה מתאר קרב בין ארג'ונה לקרנה ואת הטכניקות שבהן הם השתמשו באותו קרב שכוללים בין היתר חרבות, קשתות, עצים, אבנים ואגרופים. עוד קרב ללא כלי נשק במהאבראטה מתאר שני לוחמים נלחמים עם אגרופים קפוצים, בעיטות, מכות אצבעות ברכיות ונגיחות. סיפורים על קרישנה מתארים מצבים בהם הוא השתתף בקרבות היאבקות והשתמש בברכיות לחזה, אגרופים לראש, משיכה בשיער וחניקות. בגלל דיווחים כאלה סווינת' (2002) הגיע למסקנה שפרסים וכפיפות תורגלו על ידי מתאבקים הודים בתקופה הפרה-קלאסית.
במאה ה-3 לפני הספירה בקירוב פאנטאג'לי כתב את סוטרות היוגה שלימדו איך לרכז את כל תשומת הלב על נקודות שנמצאות בתוך הגוף. שיטת מדיטציה זאת אומצה ושומשה יותר מאוחר באמנויות הלחימה, כמו גם מודרות (סימני ידיים) שנלקחו מאסכולת היוגהקארה בבודהיזם, ותנועות אצבע מריקודי נאטה.