בעזרתו של השוחט המקומי (ראובן בר יותם), וכחלק מהמלחמה הפסיכולוגית שמנהל אלעזר כנגד הצבא הרומי, הוא יורד לבסיס הרומאים ומרעיל את התיישים המיועדים לקורבן. בבוקר למחרת, מגלים אנשי הדת הרומאיים כי במיעי הקורבן יש תולעים - עניין אשר בעיני הרומאים מסמל אסון חמור. סילבה אינו מקבל דעה זו, ובטוח כי אלעזר ואנשיו אחראים לעניין זה. עניין נוסף שלא עוזר למורל הצבא הרומי, הוא סופת חול אשר הרסה את המחנה הרומי כמעט לחלוטין. תנאים קשים גורמים לארבעה מחיילי הלגיון לתכנן להרוג את סילבה, אולם פעולה זו מסוכלת בזכות דיווח שנתן לינטיוס לסילבה. סילבה דן את האשמים למוות על ידי שליחתם למדבר. הנצורים במבצר חוגגים את פורים, כאשר היהודים במחנה הרומי מתמלאים בגעגועים. במבצר עצמו מתחיל לחץ עם התקרבותה של הסוללה לחומות. יש הצעות לתקוף את העבדים היהודים על מנת לסכל את העבודה, אולם אלעזר מסרב בתוקף. היחסים בין שיבא לסילבה מתחממים והם מתנחמים זה בזרועותיו של זו. ידידו של סילבה, פאלקו מגיע מרומא למחנה הרומי ביחד עם משלחת גדולה. פאלקו מתקבל בשמחה אולם רוביוס גאלוס חושד בכוונותיו של פאלקו. פאלקו עצמו מציע לסילבה להשתמש בעבדים היהודים כבני ערובה על מנת לגרום למורדים להיכנע - סילבה מסרב. מותו הבלתי צפוי של גאלוס גורם לפאלקו לשלוף אישור קיסרי המקנה לו את הזכות לשלוט בלגיון. סילבה כבר מתכנן את שובו לרומא, ופאלקו מוציא יהודים להורג עד שאלעזר וצבאו יאותו להיכנע. אלעזר נשבר בבית הכנסת ומתחנן לאלוהים לעזרה. לקול תחנוניה של שיבא, סילבה מחזיר לעצמו את הפיקוד על צבאו, פאלקו נאסר והטבח נפסק. הפסקת הטבח בזמן בו אלעזר התפלל בבית הכנסת, מקנה לו את אהדתם של האיסיים והם מבטיחים לו כי בעת הצורך הם ילחמו לטובתו.
חלק רביעי.
סילבה נפגש עם אלעזר במעלה ההר ומנסה להסביר את אירועי היום. אלעזר לא משתכנע ומסרב להיכנע. הפגישה מסתיימת ללא תוצאות כאשר סילבה מבחין בתהליכי התקרבות לדת אצל אלעזר - עניין שפוסל כל אפשרות למשא ומתן עמו. כמו כן ככל שהסוללה מתקדמת הנצורים מתחילים להילחץ, ומתגלים חיכוכים בין שיבא לסילבה, כאשר שיבא, למרות אהבתה, טוענת כי מעולם לא קיבלה את זכות הבחירה - להיות עם סילבה או לחזור לעמה.
עם סיום בניית הסוללה, הרומאים שולפים את נשקם הסודי - את מגדל איל הניגוח שנבנה על מנת לשבור את חומות המבצר. אלעזר בהחלטה של רגע מחליט לבנות חומת עץ על גבי אזור הפגיעה העתידי. הרומאים מנגחים את חומת האבן אולם נתקלים בחומת העץ הבלתי שבירה. סילבה פוקד לשרוף את חומת העץ. הרוח המהתלת גורמת להפצת עשן סמיך על יושבי המגדל, והרומאים נסוגים ומתכננים את הפריצה למבצר למחרת בבוקר. אלעזר מבין כי למרות נסיגת הרומאים הקרב אבוד ובערב הוא אוסף את חייליו הבכירים ומודיע להם את כוונתו לגבי סיום הלחימה. תכנונו הוא שכל תושבי המחנה יתאבדו לבל יפלו חיים בידי הרומאים, הם מקבלים את דעתו באומץ. לאחר מכן מספר אלעזר לכל תושבי המבצר את תוכניתו, ומודיע להם כי נבחרו 10 אנשים שמוכנים לעזור לכל מי שיתקשה בביצוע המשימה. עם עזרתה של אשתו מרים, תושבי המבצר משתכנעים למרות הקושי הרב. במהלך הלילה סילבה מעניק לשיבא את חירותה לעשות את הבחירה לעשות כרצונה והיא בוחרת לנטוש את סילבה למרות אהבתה אליו.
בבוקר פורצים סילבה וחיליו למבצר ורואים כי הוא נטוש, אולם בבתים הם מגלים את גופות תושבי המבצר. סילבה רואה את גופתו של אלעזר ומשפחתו ומקונן עליו כחבר.
הסדרה מסתיימת עם שבועת האמונים של חיילי צה"ל בפסגת ההר עם הכתובת הנודעת "שנית מצדה לא תיפול".
הובסבאום
משקולות בר כוכבא
משקולות שמעון בר כוכבא, הן משקולות שהיו בשימוש בזמן מרד בר כוכבא. מתוך שבע משקולות שנמצאו עד עתה, שש משקולות מקורן בשוק העתיקות, ורק אחת מהן נתגלתה בסקר ארכאולוגי ופורסמה על ידי עמוס קלונר.
משקולות עם כתובות באלפבית העברי המרובע.
ארבע משקולות מצויות כיום מתקופת בר כוכבא, שעליהן מתנוססת כתובת הכתובה באלפבית העברי המרובע, הכתב שהיה בשימוש משלהי ימי בית שני.
משקולת אחת עשויה עופרת נמצאה בשנת 1987 על ידי יאיר צורן במערכת מסתור תת-קרקעית בחורבת אלים שליד בית גוברין, המשקולת פורסמה על ידי עמוס קלונר. המשקולת שמשקלה 803 גרם, מעוטרת בורדה מסוגננת ומוקפת בכתובת באלפבית עברי מרובע: . במרכז המשקולת צוירה רוזטה.
קלונר הזכיר במאמרו משקולת נוספת שנקנתה בשנת 1967 עבור מוזיאון ארץ ישראל ונגנבה ממנו בשנת 1976. המשקולת שקלה כ-400 גרם. עד למציאת המשקולת על ידי קלונר ב-1987, לא היה ידוע כי משקולת זו הייתה שייכת לתקופת בר כוכבא. גם על משקולת זו ניתן לקרוא באלפבית עברי מרובע: , ובמרכזה צוירה רוזטה.
עוד שתי משקולות שמזכיר קלונר פורסמו על ידי ברוך ליפשיץ שניסה לקרוא בהן כתובות ביוונית: משקולת אחת (מס' 41) שקלה כ-206 גרם (או 210 גרם בפרסום אחר), והמשקולת השנייה (מס' 42) שקלה 205 גרם. הכיתוב בקריאה חדשה על משקולת מס' 41 היה באלפבית עברי מרובע: , אך המילים הפוכות (כתב ראי). בצד השני נקרא . אומנם במשקולת מספר 42 לא ניתן לקרוא יותר מכמה מילים בודדות, אך ברור מצורתה שגם היא הייתה חלק ממשקולות בר כוכבא, מכיוון שבמרכז המשקולות צוירה רוזטה.
משקולות עם כתובת באלפבית העברי הקדום.
שלוש משקולות נוספות שמקורן בשוק העתיקות נושאות כתובת באלפבית העברי העתיק.
בשנת 2001 פרסם רוברט דויטש משקולת נוספת ששקלה 421 גרם, עליה כיתוב באלפבית עברי עתיק: , אך ללא ציור של רוזטה. המשקולת נקנתה על ידי הסוחר שלמה מוסיוף. בשנת 2003 פרסם דויטש משקולת נוספת ששוקלת 215 גרם, עליה כיתוב באלפבית עברי עתיק: אך ללא ציור של רוזטה, אלא ציור של כף תמר. המשקולת נקנתה על ידי הסוחר חיים קאופמן.
המשקולת האחרונה נתפסה כחלק מניסיון הברחה בתוך ספר לארצות הברית. היא פורסמה על ידי בועז זיסו ואמיר גנור מרשות העתיקות בשנת 2006. המשקולת שוקלת 216 גרם, עליה כיתוב באלפבית עברי עתיק: .
הבסיס להטבעת המשקולות.
דויטש פרסם משקולת המתוארכת לתקופת הקיסר אדריאנוס מהעיר יפו, שוקלת 98 גרם, ומצויר עליה רוזטה, המשקולת מתוארכת לשנת 130 ועליה כיתוב ביוונית: . בגלל הדמיון המפתיע למשקולות בר כוכבא, טוען דויטש כי בר כוכבא הסתמך על המשקולות האלו כבסיס למשקולותיו שלו. מכיוון שסלע בר כוכבא שוקל 14 גרם, המשקולת בערך הכי נמוך שווה ל-7 מטבעות (7 מטבעות = 98 גרם, 15 מטבעות = 210 גרם, 30 מטבעות = 420 גרם, 60 מטבעות = 840 גרם).
מדחס אוויר
מדחס אוויר או מדחס (באנגלית: Compressor או Air Compressor)(מוכר בסלנג העברי "קומפרסור", מהשם של המדחס בלעז: Kompressor) הוא מכשיר שממיר כוח לאנרגיה קינטית על ידי דחיסה של אוויר אותו ניתן לשחרר לפי פקודה.
המדחס בנוי מיחידת דחיסה וממיכל לחץ. המשאבה מעבירה אוויר מהלחץ האטמוספירי אל מיכל שממדיו מוגבלים ועל ידי כך מגבירה את הלחץ עליו. האוויר הדחוס נשמר במיכל עד לשימוש בו.
המשאבות הנפוצות ביותר לשימוש במדחסי אוויר הן משאבות בוכנתיות בעלות מספר זוגי של בוכנות. הבוכנות נעות ברוטציה הלוך ושוב בתוך צילינדרים, כאשר בנסיגתן הם מושכות איתן אוויר אל הצילינדר ובחזרתם משחררות אותו אל המיכל. שסתומים אל-חוזרים מונעים דליפה. לחץ האוויר במיכל מבוקר כל הזמן וכאשר הוא מגיע לרמה שנקבעה מראש פעולת המשאבה מופסקת.
בשימושים תעשייתיים נעשה שימוש במדחסים בורגיים, שבהם שתי בוכנות בצורת בורג, מסתובבות סביב צירן, ובסיבובן הן מזרימות את האוויר למיכל. מדחסים אלו בדרך כלל ממשיכים לעבוד גם כאשר הלחץ במיכל הגיע לרמה הרצויה.
לאוויר הדחוס שימושים תעשייתיים רבים.
רב גביש
פוליקריסטל
מלון קמיניץ
הפרעת דה-ראליזציה
דה-ראליזציה
מילה (בוטניקה)
הונגריה הקומוניסטית
בוב גרי
גרהאם גרין (שחקן)
גרהאם גרין (באנגלית: Graham Greene ; נולד ב-22 ביוני 1952) הוא שחקן קולנוע קנדי, היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1990 על תפקידו בסרט "רוקד עם זאבים".
ביוגרפיה.
גרין הוא יליד השבט האינדיאני "אונדיה", נולד בכפר אוסווקאן בשטח שמורת האומות הראשונות שבאונטריו, קנדה וגדל בעיר המילטון, בנם של ליליאן וג'ון גרין.
לאחר שסיים את לימודיו, החל גרין לשחק במופעי תיאטרון בקנדה ובאנגליה.
לאחר קריירה מקומית במספר סדרות בקנדה, קיבל גרין תפקיד ראשי במערבון של קווין קוסטנר "רוקד עם זאבים".
בסרט גילם גרין את דמותו של "ציפור בועטת", הכהן של שבט הסו אשר מסכים לקבל לשבטו את סגן ג'ון דנבאר (קוסטנר), קצין בכיר בצבא האיחוד בשלהי מלחמת האזרחים האמריקנית.
על הופעתו בסרט היה גרין מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
תפקיד זה הוליך אותו להופיע בהפקות הוליוודיות נוספות במהלך שנות ה-90 כגון: "מווריק" של ריצ'רד דונר, "מת לחיות 3" בתור הבלש ג'ו לאמברט ובדרמה של פרנק דרבונט "המייל הירוק" בה הופיע בתור אחד מהאסירים הראשיים.
הופעתו בסרט "המייל הירוק", הייתה ההופעה המשמעותית האחרונה שלו, גרין הספיק עוד לשחק בתפקידים קטנים בסרט "טראנסאמריקה" ובסרט ההמשך שובר הקופות של "דמדומים", "".
בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה "הבקתה" וכן שיחק בדרמה של אהרן סורקין "המשחק הגדול".
ליאונרד נימוי
חאתם בן ערפה
חאתם בן ערפה (בערבית: حاتم بن عرفة; נולד ב-7 במרץ 1987 בקלאמרט, שכונה בפריז) הוא כדורגלן צרפתי ממוצא תוניסאי.
תחילת הקריירה.
בן ערפה החל את הקריירה בבצ'אנטאיי מלבארי, קבוצה מדרום פריז. לאחר שנתיים במועדון הוא עבר למונטרוג' וב-1998 עבר למועדון בולון-ביאנקור. לאחר שנה אחת עבר לאקדמיית קליירפונטיין (Clairefontaine).
אולימפיק ליון.