יאנש קיבל שני פרסי מפעל חיים בטקס פרסי הפולק של ה-BBC: האחד, בשנת 2001, על הישגיו כסולן, והשני, בשנת 2007, כחבר בפנטאנגל.
פרארי FXX
פרארי FXX (באיטלקית: Ferrari FXX) היא מכונית מרוץ מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פרארי, אשר יוצרה בין השנים 2007–2005 באיטליה.
סקירה.
פרארי FXX מבוססת על טכנולוגיות בהן נעשה שימוש בדגם האנזו פרארי, שייצורו הסתיים בשנת 2004, בתוספת של פיתוחים נוספים שעתה החברה. רוכשי המכונית שילמו 2 מיליון ליש"ט תמורתה, אך לא מקבלים את המכונית לחזקתם. המכונית נשארת בידי החברה והבעלים יכולים לעשות בה שימוש בימי מסלול מיוחדים הנקבעים בידי החברה. טכנאים של החברה בוחנים את המכונית לפני ואחרי כל נסיעה. במכונית קיימת מערכת טלמטריה המנטרת את ביצועי המכונית והנהג בזמן אמת ומספקת מגוון רחב של נתונים המשמשים את צוותי הפיתוח של פרארי. בנוסף, לאחר כל נסיעה הנהגים מתושאלים על ידי נציגי החברה במטרה לאסוף עוד ידע רלוונטי. מזראטי, חברת האחות של פרארי, פיתחה מכונית דומה, מזראטי MC12 למטרה זו כאשר ההבדל היחיד הוא שהבעלים יכולים לשמור על המכונית בחזקתם. למבורגיני אסנזה SCV12 היא מכונית מסלול נוספת, שנשמרת גם היא, בחזקת הלקוחות .
30 יחידות בלבד יוצרו מדגם ה-FXX. 29 יחידות נמכרו מראש ללקוחות עבר של פרארי. היחידה ה-30 והאחורנה שיוצרה נמסרה לנהג המרוצים של פרארי מיכאל שומאכר כשפרש ממרוצי הפורמולה 1 בסוף שנת 2006 כאות הוקרה על הישגיו. ה-FXX של שומאכר שונה מהאחרים בכך שהיא בצבע שחור ללא פס, והיא בעלת גלגלים אדומים מעוטרים עם הלוגו האישי שלו שתפור על מושבי המכונית
מבנה.
בדומה לדגם האנזו פרארי, גם ב-FXX המנוע הוא מנוע מדגם F140 V12, אבל בנפח והספק שונים. נפח המנוע גדל מ-6.0 ליטרים ל-6.3 ליטרים. הספק המנוע עלה מ-651 כ"ס ל-789 כ"ס. המנוע הוא אחורי-מרכזי בעל הנעה אחורית. שלדת הרכב והמרכב בנויים מסיבי פחמן, עם תת-מסגרת אחורית העשויה מסגסוגת.
תיבת ההילוכים היא חצי-אוטומטית בעלת שישה הילוכים. התיבה היא חלק מהפיתוח של פרארי המאפשר החלפת הילוך בפחות מ-100 מילישנייה. מערכת הבלמים עשויה מסיבי פחמן מחוזקים מתוצרת ברמבו. גלגלי הרכב הם בקוטר 19 אינץ' וכוללים צמיגי מרוץ חלקים. דלתות הרכב הפ בתצורת "פרפר" .
התאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 2.77 שניות והמהירות המרבית עומדת על 345 קמ"ש.
פרארי FXX אבולושיין.
סדרת רכבי FXX המשיכה עם גרסת ה-FXX אבולושיין (FXX Evoluzione) שיוצרה בין השנים 2007–2009. גרסה זאת הציגה מספר שינויים ושדרוגים שהגבירו את ביצועי המכונית ביחס לדגם הסטנדרטי. הספק המנוע גדל ל-848 כ"ס ב-9,500 סל"ד ותאוצת המכונית מ-0 ל-100 ירדה ל-2.5 שניות. זמן התגובה של מערכת ההילוכים קוצר ל-60 מילישנייה, 20 מילישניות פחות מהתיבה ב-FXX. שינויים אוירודינמיים ושיפור במערכת בקרת המשיכה איפשרו ביצועים טובים יותר בנסיעה על מסלול המרוצים.
משפחת מרפי
משפחת מרפי (באנגלית: F Is for Family) היא סדרת טלוויזיה קומית מונפשת אמריקאית, שנוצרה על ידי הקומיקאי ביל בר ומייקל פרייס עבור נטפליקס. התוכנית הופקה על ידי חברת ההפקות "גאומונט טלוויזיה בינלאומית" (Gaumont International Television), ועל ידי חברת ההפקות של וינס ווהן ו-Wild West Picture Show Productions.
עלילת הסדרה עוקבת אחר משפחה לא מתפקדת ממוצא אירי-אמריקאי, אשר מתגוררת באזור פרברי בעיר בדיונית בשם ראסטוייל, במדינת פנסילבניה שבארצות הברית בתקופת שנות ה-70. הסדרה שודרה לראשונה ב-18 בדצמבר 2015. באוקטובר 2020, הוכרז כי הסדרה חודשה לעונה חמישית ואחרונה הכוללת 8 פרקים.
הפקה.
הסדרה הופקה כשיתוף פעולה בין נטפליקס, "גאומונט טלוויזיה בינלאומית" ו-Wild West Picture Show Productions. הסדרה היא קומדייה משפחתית, המבוססת על מופעי הסטנד אפ של ביל בר. עלילת הסדרה מתרחשת בשנות ה-70, בהן לפי בר, "יכולת להחטיף לילד שלך, לעשן בתוך הבית, ולהביא אקדח לשדה התעופה". הסדרה נכתבה על ידי ביל בר ומייקל פרייס, שזכה בעברו בפרס אמי ופרס גילדת התסריטאים על עבודתו בסדרה "משפחת סימפסון".
אני אוהב את גרושתי
אני אוהב את גרושתי (באנגלית: Blume in Love) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1973 בבימויו, בכתיבתו ובהפקתו של פול מזורסקי, עם ג'ורג' סיגל וסוזן אנספק בתפקידים הראשיים.
העלילה מתוארת בפלאשבקים של יחסי אהבה-שנאה בין שני בני זוג. חלק גדול מהצילומים נערכו בכיכר סן מרקו בוונציה. - סצנות הפתיחה והסיום.
פול מזורסקי מופיע בסרט בתפקיד קטן. הוא היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה על תסריט מקורי הטוב ביותר לקומדיה.
תקציר העלילה.
סטיבן בלום (ג'ורג' סיגל) יושב בכיכר סן מרקו בוונציה ומספר לצופה על ההיסטוריה שלו עם גרושתו נינה (סוזן אנספק).
הוא עורך דין לענייני גירושין בבוורלי הילס והיא עובדת במחלקת הרווחה של לוס אנג'לס. לאחר היכרות קצרה הם מתחתנים ומבלים את ירח הדבש שלהם בוונציה. הם נשואים שש שנים עד שיום אחד היא חוזרת מוקדם מעבודה בגלל הצטננות ומוצאת את גלוריה (אנזט צ'ייס) מזכירתו של סטיבן, בחדר המיטות שלהם.
בשקט וללא צעקות היא עוזבת את הבית והם מתגרשים בלאס ווגאס. שם הוא נפגש עם ידידתה של נינה, ארלין (מרשה מייסון) והם מתחילים לקיים יחסים אבל סטיבן אינו מרוצה - הוא חושב כל הזמן על נינה וזה פוגע באונו המיני וגם הפסיכיאטר לא מסוגל לעזור לו. ידידו, עורך הדין הלמן (פול מזורסקי) מייעץ לו לפטר את גלוריה.
בינתיים מתחילה נינה ביחסים עם אלמו קול (כריס כריסטופרסון) מוזיקאי מובטל הצעיר ממנה ב-12 שנים.
סטיבן מרגיש כל הזמן משיכה לגרושתו והיא מרשה לו להיכנס לביתה שם הוא מתידד עם אלמו ושלושתם שרים ביחד ומעשנים ג'וינט.
באחד הפעמים מגיע סטיבן לנינה כשאלמו אינו נמצא ותוך כדי המפגש הוא כופה עצמו עליה. כשאלמו חוזר היאה אומרת לו שסטיבן אנס אותה והוא מכה אותו.
סטיבן חוזר למשרדו ומטפל בלקוחה גב' קרמר (שלי וינטרס) שבעלה נטש אותה לטובת דיילת צעירה.
כעבור מספר חדשים מגיעה נינה למשרדו של סטיבן ומודיעה לו שהיא בהריון ממנו וכי אלמו עזב אותה. הוא מוכן לממן את אחזקת התינוק והם נדברים להיפגש עוד שבועיים בכיכר סן מרקו. סטיב יושב לבדו ומאזין לקונצרט בכיכר עד שהוא מזהה את נינה והם מתחבקים.
רכבת הקרח
רכבת הקרח (בצרפתית: Le Transperceneige) הוא רומן גרפי צרפתי פוסט-אפוקליפטי שנוצר על ידי ז'אק לוב וז'אן מארק ויצא לאור על ידי קסטרמן. הרומן הגרפי פורסם לראשונה בשנת 1982 תחת הכותרת Le Transperceneige ומאוחר יותר נקרא "הבריחה". הסדרה יצאה בשני כרכים על ידי המחבר בנז'מין לגראן, שהחליף את ז'אק לוב, עם הספר "המגלים" שפורסם בשנת 1999 ו"מעבר" בשנת 2000. כרך רביעי, בשם "מסוף", נכתב על ידי אוליבייה בוקט וראה אור בשנת 2015.
העלילה מתארת רכבת לאחר עידן קרח שכיסה את העולם כולו בקרח ושלג וכל האוכלוסייה חיה ברכבות נוסעות, כשכל רכבת מחולקת לאוכלוסייה אמידה החיה בחזית ואוכלוסייה ענייה החיה בקרונות האחוריים של הרכבת.
עלילה.
הבריחה.
לאחר שאסון סביבתי גורם לעידן קרח, האנושות תופסת רכבת של 1,001 קרונות הנקראת "רכבת הקרח". עם תחילת הסיפור, גבר בשם פרולוף מוכנס להסגר לאחר שנמלט מהקרונות האחוריים ביותר ואליו מצטרפת אישה בשם אדלין בלו: בעצמה חלק מתנועה לשילוב חברי קרונות הרכבת האחוריים, עם חיים בתנאים קלושים, לשאר הרכבת. כשהיא מנסה לחלץ את פרולוף, בלו נכנסת איתו בהסגר. השניים נקראים בסופו של דבר לפגוש את קולונל קרימסון ועוברים בכמה קרונות שונים של הרכבת. כשהם מתקדמים, פרולוף ובלאו צופים בפירות טריים, ירקות ובשר, מותרות שלדעתם נכחדו ולא קיימים בקרונות האחוריים של הרכבת.
קרימסון מסביר לפרולוף ולבלו כי רכבת הקרח החלה להאט, ומבקש את עזרתם של פרולוף ובלו בקידום הנוסעים בחלק האחורי של הרכבת, כדי לאפשר את ניתוק הקרונות האחוריים. בלו וחברי קבוצתה מסכימים, אך פרולוף מגלה שקרימסון מתכוון לנתק את הקרונות האחוריים בזמן שחבריו עליה. לאחר שהזהיר את חבריה של בלו, בלו ופרולוף בורחים לקדמת הרכבת, נרדפים על ידי הצבא. במקביל וירוס, המופץ לכאורה על ידי פרולוף, מדביק אחרים על סיפונה של הרכבת ואת ההתקדמות הבריאה לחזיתה.
לפני שמגיע למנוע של רכבת הקרח, פרולוף שובר את כל החלונות בקרון האחרון מסיבות לא ידועות. בלו מתה מהקור בזמן שפרולוף נחלץ על ידי אלק פורסטר, המהנדס שמאחורי רכבת הקרח, שממנה אותו כמטפל למנוע 'אולגה'. בזמן שהם מדברים, הקרונות האחוריים מנותקים. פרולוף מחליף את פורסטר בתפקיד האפוטרופוס של אולגה, אך מבין שהנגיף הרג את כל האחרים על הסיפון וכי ימיו ספורים מכיוון שהרכבת לא יכולה לנסוע לנצח.
המגלים.
לאחר שאבד קשר עם רכבת הקרח, מי שעולה על רכבת שנייה, שוברת הקרח, חוששים מהתנגשות. כמה חוקרים נשלחים לתרגיל בלימה, שם הם עוצרים את הרכבת. רק חוקר אחד חוזר בחיים, ועד מהרה נעלם. שבע עשרה שנים לאחר מכן, פוג ואלס מצטרף לאחד מתרגילי הבלימה החצי סדירים כעת, כדי למנוע התנגשות עם רכבת הקרח. פויג לא מציית לפקודות במהלך תרגיל הבלימה, ולכן כנקמה הוא מואשם באופן כוזב ברצח אחד מחבריו החוקרים. הוא נידון להטיס מטוס קטן במה שנחשב למשימת התאבדות. פוג טס לפני הרכבת ומזהה גשר שהורד ומזהיר את הרכבת, אך המועצה רוצה שהוא ימות ומאפשרת לו לחזור ולהנחית את מטוסו. פוג מאיים להפיל את מטוסו אל הרכבת ולהפיל אותה מהפסים, ואילו אהובתו ואל משדרת צילומים לכל מי שעולה על הרכבת. מאמציהם מאלצים את המועצה לנצל את האירוע כך שפויג מכונה כעת הגיבור של הצלת הרכבת.