אם הריכוז קטן מ 10mmol/L אזי המנגנון הוא חוץ כלייתי. אם ריכוז הנתרן בשתן גדול מ ל20mmol/L אזי אובדן הנתרן הוא דרך הכליה.
היפונתרמיה חוץ כלייתית יכול להיות על רקע של הקאות, שלשולים, כוויות ודרמטיטיס.
מנגנון כלייתי יכול להגרם כתוצאה משימוש בתרופות משתנות כמו תיאזיד אי ספיקה של בלוטת האדרנל הגורמת לחוסר באלדוסטרון, בססת מטאבולית הגורמת להפרשה מוגברת של ביקרבונט מאחר שהפרשה של ביקרבונט מלווה בהפרשה של נתרן הבססת תגרום להיפונתרמיה.
מצבי בצקת, כאשר נפח הדם העורקי נמוך (כמו באי ספיקת לב או בשחמת). במצבים אלו נפח הדם הנמוך יעודד את הכליה להפריש ADH שיגרור צבירת מים, העלאת כמות הנוזל גוררת דילול בכמות הנתרן ולהיפונתרמיה.
היפונתרמיה היפוטונית על רקע של כמות גדולה של מים יכולה להיגרם כתוצאה מכמויות גדולות של לADH. באי ספיקת לב הגוף מפצה על ידי העלאת כמות הנוזלים בגוף, הדבר יכול להוביל להיפונתרמיה היפוטנית.
שתיית מים עודפת, מעל ל-20 ליטר ביממה. מצב נדיר הקרוי Polydipsia.
מצבי אובדן נוזלים. במצבים אלו, אובדים מים ונתרן באותה כמות, אך עקב שתיית מים חיצונית ללא תוספת מלח, מתקבלת היפונתרמיה. הטיפול במצבים אלו הוא עירוי איזוטוני. יש להיזהר מפני עירוי שכזה במצבים של אובדן נוזלים מהיר, מאחר שהאוסמולריות במוח משתנה לאט יותר ובכניסת נוזלים עלולה להיווצר בצקת מוחית.
מצב זה של היפונתרמיה עלול להגרם כתוצאה משתייה של כמויות גדולות של מים בפרק זמן קצר, תוך כדי ביצוע פעילות גופנית אינטנסיבית הגורמת להזעה מוגברת ולאבדן מלחים.
סימני ההיפונתרמיה דומים לסימני התייבשות ולסימני מכת חום ולכן הנטייה המיידית היא לתת עירוי נוזלים ולאפשר שתייה מוגברת, ובכך להחמיר את המצב.
hypertonic hyponatremia.
במצב זה ריכוז הנתרן נמוך אך האוסמולריות בדם גבוהה.
התופעה מתרחשת במצבים של היפרגלקמיה. כאשר ריכוז הסוכר בדם גבוה מאוד, האוסמולריות עולה. הגוף מנסה להשוות את ריכוז המומסים הגבוה על ידי מעבר של נתרן מהמרווח החוץ תאי אל תוך התאים, כתוצאה מכך יורד ריכוז הנתרן בדם ונגרמת היפונתרמיה. כלל אצבע אומר שעל כל עליה של mmol/L 5.6 גלוקוז בדם תהיה ירידה של mmol/L1.6נתרן בדם.
isosomotic hyponatremia.
כל שאר הממיסים הם בריכוז נורמלי, התופעה מתרחשת במקרים של היפרליפדמיה והיפרפרוטאינמיה.
תסמינים.
התסמינים של היפונתרמיה כוללים בחילות, הקאות, כאב ראש, בלבול, עייפות, אובדן תיאבון, חוסר מנוחה, חולשת שרירים, התכווצויות, פרכוסים ובמקרים חמורים אף תרדמת.
היפונתרמיה כרונית יכולה לגרום לתשישות, עייפות, תחושה כללית לא טובה, ירידה במצב הרוח ועלולה לגרום לנפילות בקשישים. במצב כרוני מתמשך עלול להופיע אוסטיאופורוזיס על רקע היפונתרמיה כרונית.
קתרינה הקדושה
נישואים ביהדות בוכרה
נישואים ביהדות בוכרה הם בדרך כלל פנים-עדתיים, בין יהודים בוכרים לבין עצמם. המנהגים הכרוכים בנישואים אלו מתקיימים בישראל והתקיימו בעבר, בבוכרה ההיסטורית (מרכז אסיה).
לנישואים קודם שידוך, ונהוג שהורי החתן שולחים שדכן להורי הכלה. כאשר שני הצדדים מגיעים להסכם, מתבצע טקס האירוסין, ה-"שירין-חורי" או ה-"ק'אן-חורי" (מילולית: אכילת ממתקים/סוכריות). לאחר מכן מתבצע טקס הנישואין – ה"קידוש".
בימי קדם קיימו יהודי בוכרה, כשאר עדות ישראל, את מנהגי הייבום והחליצה ("חליצו").
לפני שלטון הסובייטים במרכז אסיה, הרוב המוחלט של הנישואין היו מונוגמיים, למרות שהיו מקרים של גברים שנשאו שתי נשים. בדרך כלל אלה היו גברים עשירים או כאלה שהאישה הראשונה שלהם הייתה עקרה.
בימים עברו, היו מקיימים אירוסין בגילאים מוקדמים, ואף מארסים ילדים בעריסתם.
לאחר האירוסין, התקיים טקס ה"ק'ודו-ביני", מפגש הורי החתן והכלה, שם החתן ראה לראשונה את פני הכלה, "רו-בינוטי" (ראיית הפנים). בשבת שלפני החתונה סקרו את הנדוניה של הכלה ונערכה מסיבה לכבוד הכלה. משפחת החתן נתנה מוהר עבור הכלה, "קאלין", אך הנדוניה הייתה בדרך כלל גדולה יותר מהמוהר. ביום ראשון הכלה נלקחה למקווה, וביום שני התבצע טקס ה"ק'וש-צ'ינון", סידור הגבות של הכלה בפעם הראשונה. ביום שלישי נכתבה הכתובה (ה-"כתובו"). ביום רביעי התבצע טקס הנישואין עצמו, על ידי רב, תחת החופה (ה-"חופו"). מיד לאחר מכן התקיימה ה-"טוי", מסיבת החתונה. במרכז אסיה מסיבת החתונה הייתה נפתחת ב"אלאנגא" - מדורה לא גבוהה - לקראת כניסתה הראשונה של הכלה לבית החתן. בשבת שלאחר החתונה חגגו את "שבת חתן", באירוח אצל משפחת החתן.
בעלי השמחה ומקורביהם לבשו בדרך-כלל את הג'ומה, ז'קט מרשים ועשיר העשוי לרוב בעבודת יד, עשוי מבד קטיפה בצבע בוהק וחזק ועליו רקום עיטורי זהב.
יחס הקהילה לנישואים בין עדתיים: מכובדי, זקני ורוב בני הקהילה הבוכרית רואים בנישואים בין עדתיים ומחוץ לעדה הבוכרית כדבר שלילי שאינו מתקבל בקהילה, ולרוב זוכה להתנגדות וביטול מצד ההורים. בנוסף, כיום נישואים בין בני-דודים בקהילה עדיין נחשבים לדבר מקובל.
התאחדות עולי גרמניה
מוחמד אמין אל-חוסייני
ישיבת הר שלום
הסכסוך הגאורגי אוסטי
תורת המחירים
הנידח
קרול פילץ
קרול פילץ (בפולנית: Karol Piltz; 7 בפברואר 1898 - ספטמבר 1939) היה שחמטאי פולני.
השתתף במלחמה הפולנית-סובייטית בשנת 1920 ועם שחרורו מהצבא בשנת 1921 התחיל את לימודיו במכון הפוליטכני בוורשה.
פילץ ייצג את פולין באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השח הבלתי רשמית בפריז בשנת 1924, שם חלק מקום 21-31 בתחרות הניחומים עם 6 נקודות (ניצח: קארל הרומאדקה), .
פילץ חלק מקום 3-7 באליפות השחמט הראשונה של פולין שהתקיימה בורשה בשנת 1926 (ניצח: דויד פז'פיורקה) וחלק מקום 17-18 בתחרות יורטה בשנת 1937 (אליפות פולין הרביעית, ניצח: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר)
פילץ, ביחד עם חברי קבוצת השחמט של ורשה זכה במדליית זהב בתחרות הראשונה לקבוצות שהתקיימה בפולין בשנת 1929. יתר חבריו לקבוצה היו משה בלאס, רפאל פיינמסר, פאולינו פרידמן, סטניסלב קון, ליאון קרמר, הנריק פוגוריאלי.
פילץ מת במהלך המצור על ורשה בחודש ספטמבר 1939.
סטניסלב קון
סטניסלב קון (בפולנית: Stanisław Kohn; 1895–1940) היה שחמטאי יהודי-פולני.
קריירה.
קון ייצג את פולין באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השח הבלתי רשמית בפריז בשנת 1924, שם חלק מקום 21-31 בתחרות הניחומים עם 6 נקודות (ניצח: קארל הרומאדקה).
בשנת 1925 ניצח קון באליפות ורשה בשחמט. בשנת 1926 חלק מקום 3-7 אחרי דויד פז'פיורקה ופאולינו פרידמן באליפות השחמט הראשונה של פולין. בשנת 1927 חלק מקום 5-7 בתחרות לודז, אליפות פולין השנייה (ניצח: עקיבא רובינשטיין) וחלק מקום ראשון עם ליאון קרמר באליפות ורשה.
קון, ביחד עם חברי קבוצת השחמט של ורשה זכה במדליית זהב בתחרות הראשונה לקבוצות שהתקיימה בפולין בשנת 1929. יתר חבריו לקבוצה היו משה בלאס, רפאל פיינמסר, פאולינו פרידמן, קרול פילץ, ליאון קרמר, הנריק פוגוריאלי.
היה רופא במקצועו.
פריעה
פרקטיקום
ואדי צליב
הטירה (ספר)
מרדכי (מוטי) קידר
צ'וגוקו
צ'וגוקו (ביפנית: Chūgoku-chihō - 中国地方, משמעות השם היא 'המדינות המרכזיות') או סאנין סניו הוא חבל ארץ ביפן שנמצא במערב האי הונשו.
החבל מחולק לחמישה מחוזות: הירושימה, אוקיאמה, שימאנה, טוטורי וימאגוצ'י. החבל גובל בים יפן, באוקיינוס השקט ובחבלים: קיושו וקנסאי. הערים המרכזיות בחבל הן הערים: הירושימה ואוקיאמה.
גבעת תיתורה
קלעת א טנטורה
תיתורה
התיתורה
תפילת החודש
תפלת החודש
אנדרה לה נוטר
אנדרה לה נוטר (בצרפתית: André Le Nôtre; 12 במרץ 1613 - 15 בספטמבר 1700) היה אדריכל נוף צרפתי והגנן של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בין השנים 1645 - 1700.
לה נוטר עיצב את גני ארמון ורסאי ואת גני טווילרי, אשר תכנונם לכיוון מערב היווה לימים את ראשיתה של שדרת שאנז אליזה. עבודתו הנופית נחשבת מופת של סגנון הגנים הצרפתי הרשמי.
לה נוטר שיתף פעולה עם לואי לה וו ושארל לה ברן בתכנון גני טירת וו-לה-ויקומט.
קורות חיים.
לה נוטר נולד למשפחת גננים. אביו ז'אן לה נוטר, היה הגנן המלכותי. ז'אן ואביו (סבו של לה נוטר) היו ממתכנני גני ארמון הטווילרי, וקלוד מולה, בעלה של סנדקיתו, היה אחד הגננים הידועים ביותר באותה תקופה.
לה נוטר למד מתמטיקה, ציור ואדריכלות, והתמחה אצל סימון וואה (Simon Vouet), הצייר המלכותי של המלך לואי השלושה-עשר. לה נוטר למד אדריכלות אצל פרנסואה מאנסאר, חברו של שארל לה ברן.
בשנת 1640 נשא לה נוטר לאישה את פרנסואז לאנגלואה (Françoise Langlois).
בשנת 1643 מונה לה נוטר למתכנן הגנים של אן מאוסטריה, ובין השנים 1645–1646 עיצב את גני טירת פונטנבלו. בין השנים 1656–1661 תכנן לה נוטר את גני טירת וו-לה-ויקומט עבור ניקולה פוקה, יחד עם שארל לה ברן ולואי לה וו. עיצוב זה הפך את לה נוטר לאדריכל נוף מבוקש וידוע.
ב-10 בספטמבר 1661 (שלושה שבועות לאחר שהמלך לואי ה-14 ביקר בגנים) נאסר ניקולה פוקה, ושלושת אומניו נלקחו לעבוד על ארמון ורסאי עבור המלך. לה נוטר נשכר על מנת לתכנן את גני הארמון. בנוסף, לה נוטר תכנן את העיר ורסאי.
בשנת 1662 תכנן לה נוטר את פארק גריניץ' עבור צ'ארלס השני, מלך אנגליה.
בין השנים 1662–1684 תכנן לה נוטר את גני טירת שאנטילי. לה נוטר תכנן גנים בגורדון בדרום צרפת.
בשנת 1675 קיבל לה נוטר תואר אצולה ממלך צרפת בשל עבודתו עבורו.
בשנת 1692 תכנן לה נוטר את גני טירת מארלי, ובשנת 1694 את גני ארמון שארלוטנבורג וטירת קאסל בגרמניה. בשנת 1698 תכנן את גני טירת וינדזור עבור ויליאם השלישי, מלך אנגליה.
לה נוטר נפטר בספטמבר 1700, בהיותו בן 87, ונקבר בכנסיית סן-רוש.
אנדרה לה-נוטרה