אל חלל ההמשך מוליכות שלוש מדרגות רוחביות שמשני צידיו חלונות, הצבוע בגווני צהוב המובלט על ידי אור השמש החודר דרך החלונות. בקצהו, מתחת למוטיב נוסף של קשת, קבוע קרוסיפיקס גדול. הצלב עשוי מלוחות צבעוניים מרובעים ומלבניים, וקווי המתאר שלו חורגים מצורתו של צלב מסורתי. בחלון העגול שמעל דלת הכניסה קבוע מעשה ויטראז' מודרני שבו נראה דג, סמלו של ישו, והכיתוב "ΙΧΘΥΣ" ביוונית, היינו "דג". בוויטראז' זה וביצירות אמנות נוספות באולם, דוגמת הפסיפס שעל חזית המזבח ופסיפס הבתולה והילד שמימין לו, חוזר ומופיע מוטיב השמש.
בית הספר כרמל.
מבנה בית הספר הלטיני "כרמל" קדם למבנה הכנסייה והוא צמוד לה ממזרח. המבנה בן שתי הקומות עשוי אבן, והוא נושא קומה שלישית קטנה יותר שמעליה גג רעפים. מעל הכניסה, מתחת לגמלון קטן, קבוע פסיפס של הבתולה, ובלונטה שמעליו נראה סמלו של המסדר הכרמליטי. מעל הגמלון, בקומה השלישית, בתוך חלון ביפורי, שני פסיפסים נוספים שבהם שב וחוזר מוטיב השמש. בית הספר מנוהל על ידי הנזירים הכרמליתים.
שיגיונות זיגפלד
שיגיונות זיגפלד (באנגלית: Ziegfeld Follies) היו סדרת מופעי רביו שהפיק פלורנץ זיגפלד בברודוויי בין השנים 1907 עד 1931, עם עונות נוספות ב-1934 ו-1936 (לאחר מותו של זיגפלד, בהרשאת אלמנתו). המופעים הועלו כניסיון לשחזר את מופעי הבורלסקה של מועדון הפולי ברז'ר הפריזאי, תוך התאמתם לרוח הקהל האמריקאי וזכו להצלחה גדולה. המופעים שילבו מופעי וודוויל בדגש מוזיקלי, שירים, קסמים, להטוטנות ומופעי רקדניות-שורה מרהיבים, בתלבושות ססגוניות. הרקדניות נבחרו בקפידה לפי מראן החיצוני ונקראו "נערות זיגפלד".
עם האמנים שהחלו את דרכם בשיגיונות נמנים וו. סי. פילדס, אדי קנטור, ז'וזפין בייקר, פאני ברייס, ריי בולג'ר, סופי טאקר ורבים אחרים. עם הכותבים למופעים נמנו, בין השאר, ג'רום קרן, ורנון דיוק, אירווינג ברלין וג'ורג' גרשווין. עם "נערות זיגפלד" נמנו בצעירותן כוכבות הקולנוע פולט גודארד וברברה סטנוויק.
בשנת 1927 פתח זיגפלד את "תיאטרון זיגפלד" בפינת רחוב 54 והשדרה השישית במנהטן. עונת 1931 של ה"פולי'ס" הועלתה על בימתו של תיאטרון זה (שנהרס ב-1966).
תוכנית הרדיו.
התוכנית "The Ziegfeld Follies of the Air" (שיגיונות זיגפלד באוויר) שודרה ב-CBS מדי יום א' בערב בשנת 1932. לאחר מותו של זיגפלד הופסק שידור התוכנית והיא התחדשה לכחצי שנה ב-1936. במעבר למדיו החדש התבססה התוכנית על קטעי מוזיקה ומערכונים שהמוצלח בהם היה "בייבי סנוקס", דמות פעוטה כביכול (בגילומה של פאני ברייס) שניהלה דיאלוגים שנונים בטון ילדותי עם "אביה" (בגילומו של אלן ריד) והפכה ללהיט. הדיאלוגים כללו סדרת שאלות "תמימות" שהובילו את האב למבוכה ולהסתבך בלשונו, דבר שגרר עוד פרץ שאלות, שהציגו את המוסכמות החברתיות באור מגוחך. כמו כן הופיעו בתוכנית כוכבים אורחים כפרנק סינטרה, בינג קרוסבי, בוב הופ, תזמורתו של פול וייטמן ועוד.
סרטים.
שיגיונות זיגפלד הגיעו למסך הגדול פעמיים. בשנת 1936 הופק הסרט "זיגפלד הגדול", ביוגרפיה מוזיקלית של זיגפלד. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר וזיכה את לואיז ריינר (בתפקיד אשתו הראשונה אנה הלד) בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ואת רוברט לאונרד בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
פעם נוספת הופיע המופע בקולנוע בסרט "שיגיונות זיגפלד", שהיה סרט רביו מוזיקלי בבימויו של וינסנט מינלי עם שלל קטעי הופעה בכיכובם של ג'ין קלי, פרד אסטר, ג'ודי גרלנד, ריי בולג'ר, פאני ברייס, אסתר ויליאמס, לוסיל בול, קתרין גרייסון ועוד.
פרשרון
פרשרון (בצרפתית: Percheron) הוא גזע סוס עבודה כבד, אשר מקורו מעמק הואיסן (Huisne), בפרובינציית פרש (Perche) לשעבר, בצפון צרפת. זהו סוס המיועד למשיכת עגלות משא וציוד חקלאי ומכאן שיוכו לקבוצת סוסי ה"דראפט" (draught horse בבריטניה, draft horse בארצות הברית). הפרשרון הוא אחד מגזעי הסוסים החזקים והכבדים ביותר. צבעי הסוס הם בדרך כלל אפור או שחור. סוסים אלה שריריים מאוד וידועים כסוסים נבונים המוכנים לעבודה קשה. אף שמקורם המדויק אינו ברור, אבותיו של הפרשרון היו כבר בעמק פרש במאה ה-17. גזע סוס זה הושבח במקור לשימוש כסוס מלחמה. עם הזמן החלו משתמשים בו אף למשיכת עגלות נוסעים, ומאוחר יותר הפך לסוס עבודה בחקלאות ולגרירת משאות כבדים. בשלהי המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 הורבעו סוסות מגזע זה עם סוס ערבי. בשלהי המאה ה-19 יוצא הפרשרון מצרפת לארצות הברית ולמדינות אחרות, ובשנת 1883 נוסד ספר הגזע של הפרשרון בצרפת.
לאחר שינויים שונים, מאז 1934 מנוהל בארצות הברית ספר גזע לפרשרון. בתקופת מלחמת העולם הראשונה שימשו סוסי פרשרון רבים בשרות הצבא הבריטי. בשנות ה-30 סוסי פרשרון היוו 70% מכלל סוסי ה"דראפט" בארצות הברית, אולם מספרם פחת באופן ניכר לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר שנים של שפל, החל מספר סוסי הפרשרון בארצות הברית לעלות, ובשנת 2009 נרשמו כ-2,500 סייחים בספר הגזע האמריקאי של הפרשרון. סוס זה משמש אף בתחילת המאה ה-21 כסוס עבודה, בעיקר בחוות חקלאיות קטנות ופחות ממוכנות, ובצרפת חלק מענף סוסי הפרשרון מיועד לבשר. סוסי פרשרון גזעיים משמשים בעבודות יערנות, לגרירת עגלות נוסעים, לגרירת ציוד חקלאי, ואף לתחרויות רכיבה וקפיצות. דיסנילנד פריז הוא בעליו של המספר הגדול ביותר של סוסי עבודה מגזע פרשרון באירופה, והם משמשים לגרירת קרוניות נוסעים ברחוב הראשי של ארצות הברית.
מאפיינים.
בצרפת קיימת העדפה לסוסי פרשרון גדולים, בגובה הנע בין 155 ל-185 ס"מ, ומשקלם בין 500 ל-1200 ק"ג. בארצות הברית קיימת העדפה לסוסי פרשרון קטנים יותר, גובהם נע בין 168 ל-180 ס"מ בשיא הגב, אף שלסוסי הגזע טווח גבהים הנע בין 152 ל-193 ס"מ. משקלו הממוצע של הפרשרון בארצות הברית הוא 860 ק"ג, אף שהמשקל המקסימלי הוא 1200 ק"ג. הסוסים אפורים או שחורים בצבעם, אף שבספר הגזע האמריקאי מותר גם רישומם של סוסים
בצבעי Bay (גוף בצבע חום-אדמוני, בעוד הרעמה, הזנב, שולי האוזניים וחציין התחתון של הרגליים שחור), Roan (שער לבן וצבעוני בתערובת שווה על הגוף, בעוד הראש, הרעמה וחלקן התחתון של הרגלים (מכונה "גרביים") בצבע אחיד), וערמוני. בצרפת ובריטניה ניתן לרשום בספר הגזע רק סוסים אפורים או שחורים. לסוסים רבים כתמים לבנים על ראשם ורגליהם, אולם יש סוסים עם כתמים לבנים רבים, אינם רצויים. לראש הפרשרון פרופיל ישר, מצחו רחב, עיניו גדולות ואוזניו קטנות. חזהו עמוק ורחב, אחוריו ארוכות וישרות. רגליו נקיות משיער ארוך ושריריות. הפרשרון מתואר כסוס גאה, עירני, נבון ומוכן לעבודה. סוסים אלה נחשבים כמסתפקים במועט ומזגם נוח. גזע זה מסתגל היטב לתנאי חיים ומזג אוויר שונים. במאה ה-19 סוסים אלה היו ידועים כמי שמסוגלים לדהור עד 60 ק"מ ביום בקצב טרוט.
ג'ון מקארתי
ג'ון מקארתי (באנגלית: John McCarthy, 4 בספטמבר 1927 – 24 באוקטובר 2011) היה מדען מחשב וחוקר יהודי אמריקאי בתחום המדעים הקוגניטיביים.
מקארתי היה חתן פרס טיורינג לשנת 1971, ופרס קיוטו לשנת 1988. בשנת 1955 טבע את המונח "בינה מלאכותית" והיה מחלוצי חקר התחום, שעבורו המציא את שפת התכנות LISP, מהוותיקות בשפות התכנות העיליות שעדיין נמצאת בשימוש נפוץ (נכון ל-2012). מקארתי התווה רעיונות רבים שהשפיעו בחלוף עשרות שנים על עולם האינטרנט, וסייעו בקידומו כמבוסס על כוח מחשוב ועל מערכות שיתוף זמן.
קורות חייו.
ילדות ונעורים.
ג'ון מקארתי נולד ב-4 בספטמבר 1927 בבוסטון במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. אביו, ג'ון פטריק מקארתי, היה מהגר אירי שהיה פעיל פוליטית באיגוד פועלים מקצועי. אמו, אידה גלאט, הייתה מהגרת יהודייה מליטא ופעילה בתנועה לקידום זכות בחירה לנשים. שניהם היו חברים במפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית. במהלך שנות השפל הגדול איבדה המשפחה את ביתה ונדדה ברחבי ארצות הברית. הם חיו לזמן קצר בניו יורק ובקליבלנד עד שלבסוף אביו מצא עבודה בלוס אנג'לס במסגרת איגוד פועלי תעשיית הביגוד של אמריקה.
בשל בעיות רפואיות במערכת הנשימה מקארתי התחיל את לימודיו (בתיכון בלמונט) שנה מאוחר יותר, אך הוא היה נער מבריק שהצליח להשלים את החומר באופן עצמאי ואף סיים את התיכון שנתיים לפני בני כיתתו. במקביל הוא גילה כישרון במתמטיקה והלך לקרוא ספרי לימוד של קורסים אקדמיים בספריית המכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech) ששכנה בסמוך למקום מגוריו. בתום לימודי התיכון, בשנת 1944 הוא התקבל ל-Caltech ללימודי תואר בוגר במתמטיקה, שעל שתי השנים הראשונות שלו אושר לו לדלג על סמך הידע המקדים שצבר, אולם בהמשך השנה הוא גויס לשירות בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. בתום המלחמה מקארתי חזר ל-Caltech ללימודיו, סיים אותם בשנת 1947, והמשיך שם גם ללימודי תואר מוסמך במתמטיקה שהוענק לו בשנת 1949.
ייסוד תחום הבינה המלאכותית.
בספטמבר 1948 נכח מקארתי בסימפוזיון היקסון על "מנגנוני המוח בהתנהגות" (Cerebral Mechanisms in Behavior) שנערך ב-Caltech. בכנס השתתפו בכירי המדענים מתחומי מחקר הקשורים למדעים קוגניטיביים, ביניהם ג'ון פון ניומן, לינוס פאולינג וקרל לאשלי. הרצאתו של פון ניומן הייתה אחד מהניסיונות הראשונים לדון בצורה מסודרת בהשוואות בין המחשב לבין המוח האנושי, והרעיונות שהוצגו בה הלהיבו את מקארתי והביאו לנקודת מפנה בדרכו המדעית. לאחר הכנס התחיל מקארתי לרכז את עיסוקיו בתחומי מחקר הקשורים לפיתוח מכונה שתוכל לחשוב בצורה דומה לאדם.