מחלוקות.
הנבחרת האולימפית הסובייטית הייתה ידועה לשמצה בכך שעקפה את החוקים הנוגעים לספורטאים חובבים. כל הספורטאים הסובייטים החזיקו בכמה משרות נומינליות, אך למעשה היו בחסות המדינה והוכשרו במשרה מלאה. לדברי מומחים רבים, זה נתן לברית המועצות יתרון עצום על ארצות הברית ומדינות מערביות אחרות, שהספורטאים שלהן היו סטודנטים או חובבנים אמיתיים. ואכן לברית המועצות היה מונופול על המקום הראשון בדירוג המדליות לאחר 1968 ועד להתמוטטותה היא ניצבה במקום השני רק פעם אחת, במשחקי החורף 1984, אחרי אומה אחרת מהגוש המזרחי, גרמניה המזרחית. חוקי החובבים נרגעו רק בסוף שנות השמונים ובוטלו כמעט לחלוטין בשנות התשעים, לאחר נפילת ברית המועצות.
סמים.
על פי העיתונאי הבריטי אנדרו ג'נינגס, קולונל ק.ג.ב. הצהיר כי אנשי הסוכנות הוצבו בתככי הרשויות למלחמה בסמים בספורט מהוועד האולימפי הבינלאומי כדי לערער על בדיקות הסמים וכי ספורטאים סובייטים "חולצו ב[מאמצים אדירים]" בולימפיאדת הקיץ 1980. מחקר אוסטרלי משנת 1989 טען ש"אין כמעט זוכה במדליה במשחקים במוסקבה, בוודאי שאין זוכה במדליית זהב, שאינו על סם כזו או אחר: בדרך כלל כמה סוגים. המשחקים במוסקבה היו יכולים באותה מידה להיקרא משחקי הכימאים."
מסמכים שהתקבלו בשנת 2016 חשפו את תוכניות ברית המועצות בדבר מערכת סימום ברחבי המדינה לקראת אולימפיאדת הקיץ 1984 בלוס אנג'לס. המסמך, שמתוארך לפני החלטת המדינה להחרים את המשחקים, פירט את פעולות הסטרואידים הקיימות של התוכנית, יחד עם הצעות לשיפורים נוספים. התקשורת,הוכנה על ידי ד"ר סרגיי פורטוגלוב מהמכון לתרבות גופנית. פורטוגלוב היה גם אחת הדמויות המרכזיות המעורבות ביישום תוכנית הסמים הרוסית לפני אולימפיאדת הקיץ 2016.
נושאי דגל.
פקידים סובייטים ציפו מנושאי הדגל להראות דוגמה לאדם אטרקטיבי, חזק פיזית וספורטאי מכובד. הוא היה אמור לשאת את הדגל בטקס האולימפי ביד אחת ללא תמיכה ברתמה. זה הציב משימה פיזית אדירה מכיוון שהדגל שקל 16 ק"ג בשנות ה-60 ורוח פתאומית עלולה להגביר עוד יותר את העומס הפיזי. מכאן שנושאי הדגל הסובייטי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת הקיץ נבחרו מבין מרימי משקולות כבדים או מתאבקים, שלא נאלצו להתחרות למחרת. פקידים סובייטים ציפו גם שנושא הדגל יזכה במדליית זהב באולימפיאדה. זה הביא למצבים אבסורדיים באולימפיאדת הקיץ 1952 ו-1956, כאשר נושאי הדגל שנבחרו, יאקוב קוצנקו ואלכסיי מדבדב בהתאמה, לא הורשו להתחרות מכיוון שהבכירים לא האמינו שהם יזכו במדליית זהב. שניהם היו מרימי משקל כבדים ברמה הגבוהה ביותר. קוצנקו הגיע למקום השני באליפות העולם ב-1950 ומדבדב זכה בתואר העולמי בשנים 1956 ו-1957.
דונובן (זמר)
מאיו קליניק
מאיו קליניק (באנגלית: Mayo Clinic) הוא מרכז רפואי בעל שם עולמי הפועל בעיר רוצ'סטר במדינת מינסוטה שבארצות הברית מאז 1889. מטה המרכז, בית הספר לרפואה שלו ומעבדות המחקר נמצאים ברוצ'סטר שבמינסוטה ואילו מרפאות ובתי חולים נוספים פועלים בסקוטסדייל שבאריזונה ובג'קסונוויל שבפלורידה. מאיו קליניק הוא המוסד ללא כוונת רווח הגדול ביותר בעולם בתחום הרפואה ומעסיק כ-3,500 רופאים, חוקרים ומדענים ולמעלה מ-48,000 עובדים, הכנסות המוסד ב-2007 הסתכמו בכ-6.9 מיליארד דולר. למאיו קליניק שיתופי פעולה עם מרפאות ובתי חולים נוספים במינסוטה, איווה ובויסקונסין במה שזכה לכינוי "מערכת הבריאות של מאיו" (Mayo Health System).
מאיו קליניק דורג ראשון מבין בתי החולים בארצות הברית בדירוג לשנת 2016/2017 של U.S. News &amp; World Report.
היסטוריה.
לאחר שסופת טורנדו פקדה את העיר רוצ'סטר וזרעה בה חורבן, הציעה אם המנזר המקומית לממן בנייה ואחזקת בית חולים וצוותו, אם הרופא ויליאם וורל מאיו ייתן את השירותים הרפואיים. מאיו, רופא ממוצא אנגלי הגיע ב-1863 לרוצ'סטר והקים במקום מרפאה אליה צירף את שני בניו, ויליאם וצ'ארלס, רופאים גם כן. לאחר שהביע את הסכמתו לתוכנית השאפתנית, המנזר רכש 9 אקרים ממערב לעיר עבור בית החולים והוא החל לפעול ב-1889 עם 27 מיטות, תחת השם בית חולים סנט מארי. בשנותיו הראשונות הפעילו את בית החולים האחים מאיו כשאביהם משמש כיועץ ומפקח, האחים פעלו לצרף מומחים נוספים לצוות כשהשותף הראשון, ד"ר אוגוסטוס סטינצ'פילד הצטרף ב-1892. הקמת צוות מומחים הפועל ומשתף זה את זה בידע שלו הפך לסימן ההיכר והמוטו של המוסד לאורך שנות קיומו.
ב-1901 צורף למוסד ד"ר הנרי פלאמר, שהשפיע רבות על עיצובו ודרכו בשנותיו הראשונות, הוא היה מחלוצי השימוש בקרני רנטגן ברפואה, פיתח את השיטה המודרנית לאיסוף ותיעוד היסטוריה רפואית מחולים, מה שקידם רבות את המחקר, ודאג ליישום טכנולוגיות תקשורת פנימיות בבית החולים כגון שימוש בטלגרף, טלפון ושפופרת אוויר שאפשרו העברה ושימור מידע באופן יעיל ומהיר.
המוסד צבר מוניטין וחולים רבים החלו להירשם על מנת לזכות בטיפול בו, עם השנים הוא החל להיות נודע בכינוי מאיו קליניק. כשרופאים מכל העולם החלו לנהור למוסד על מנת ללמוד את שיטות הפעולה בו, הוקם במקום, ב-1915, בית ספר מתקדם לרפואה המיועד להשכלת רופאים וב-1972 פתח שעריו גם לסטודנטים לרפואה, נכון ל-2008 מקבל בית הספר מדי שנה 42 סטודנטים/רופאים חדשים בלבד מבין אלפי מועמדים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הציע המוסד לממשל האמריקאי את שירותיה של היחידה למחקר רפואי-אווירי שלו תמורת דולר אחד לשנה. בשנים אלו פותחה בין השאר חליפת ג'י (G-Suit) לטייסי קרב.
ב-1950 זכו שניים מחוקרי המוסד, שוולטר הנך ואדוארד קנדל, בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על מחקרם בראומטולוגיה, שהביא לזיהוי הקורטיזון וחשיבותו בטיפול בדלקת מפרקים. בשנות ה-50 נערכו במקום הראשונים בניתוחי הלב הפתוח באמצעות שימוש במכונת לב-ריאה. אחד הניתוחים, ב-1955, אף שודר בשידור חי ברשת טלוויזיה ארצית ברחבי ארצות הברית.
ב-1986 נפתחה שלוחה חדשה של המרכז, לראשונה מחוץ למינסוטה, בג'קסונוויל שבפלורידה, ושנה לאחר מכן שלוחה נוספת בסקוטסדייל שבאריזונה.
ב-2003 הכריז מושל מינסוטה טים פולנטי על הסכם שיתוף פעולה מחקרי בין מאיו קליניק לאוניברסיטת מינסוטה בתחום הגנומיקה וביוטכנולוגיה, שיתוף הפעולה הביא עד כה להשקעות של יותר מחצי מיליארד דולר במחקר ולתגליות מדעיות רבות.
מרפאת מאיו
סקובוס
הומואים דתיים בישראל
נביו סקלה
נביו סקלה (נולד ב-22 בנובמבר 1947 בעיירה לוזו אטסטינו שבפרובינציית פדובה שבונטו) הוא מאמן כדורגל איטלקי וכדורגלן עבר.
כשחקן, הוא שיחק כקשר בקבוצות האיטלקיות מילאן, רומא, ויצ'נזה, פיורנטינה, אינטר מילאן, פוג'יה ומונצה.
כמאמן, הוא עלה עם קבוצת רג'ינה לסרייה ב' ב-1988, ונקרא מאוחר יותר להחליף את אריגו סאקי כמאמן פארמה. הוא החזיק בתפקיד הזה במשך 6 שנים, והפך את הקבוצה למועדון צמרת בסרייה א'. עם פארמה, סקלה זכה בגביע אירופה למחזיקות גביע ובסופרקאפ האירופי ב-1993, ובנוסף זכה עם הקבוצה בגביע אופ"א בשנת 1995, לאחר ניצחון בגמר על יובנטוס.
סקלה אינו מועסק על ידי אף קבוצה. בעבר הוא אימן את ספרטק מוסקבה הרוסית (2003-2004), בורוסיה דורטמונד הגרמנית (1997-1998, עימה זכה בגביע הביניבשתי), בשיקטאש הטורקית ושחטיור דונייצק האוקראינית.
שרה סילברמן
שרה קייט סילברמן (באנגלית: Sarah Kate Silverman; נולדה ב-1 בדצמבר 1970) היא קומיקאית, תסריטאית ושחקנית יהודייה-אמריקאית. סילברמן ידועה בסגנונה הקומי הבוטה, המשלב פעמים רבות הומור שחור, גסויות והתייחסויות לקבוצות מיעוטים כגון אפרו-אמריקאים, אסייתים ויהודים, שחורגות מכללי התקינות הפוליטית האמריקאית. היא הופיעה כקומיקאית במשך תקופה ארוכה, אולם את פרסומה הראשוני קיבלה הודות לספרה ולהופעות אורח בתוכנית סאטרדיי נייט לייב. היא הפיקה וכיכבה בסדרה "התוכנית של שרה סילברמן" ששודרה בין השנים 2007–2010 בערוץ הטלוויזיה האמריקאי קומדי סנטרל.
קורות חייה.
סילברמן, הצעירה מבין ארבע אחיותיה, נולדה בבדפורד, ניו המפשייר שבארצות הברית למשפחה יהודית ממוצא פולני ורוסי. הוריה, בת' אן (לבית הלפין) שעובדת כצלמת ודונלד סילברמן, שעובד כעובד סוציאלי, התגרשו ונישאו בשנית לבני זוג אחרים. אחותה לורה סילברמן היא שחקנית, ואחותה סוזן סילברמן היא רבה רפורמית המתגוררת בירושלים. בגיל 12 היא החלה להופיע בתיאטרון הקהילתי. בגיל שבע עשרה השתתפה במופע סטנדאפ שהתקיים במסעדה והחלה את לימודיה באוניברסיטת ניו יורק אך נשרה משם בגיל 19 והחלה להופיע במופעי סטנדאפ בגריניץ' וילג', ניו יורק. חבר ילדות שלה היה הקומיקאי לואי סי. קיי.
קריירה.
סילברמן קיבלה את תפקידה המשמעותי הראשון בתור כותבת ושחקנית בטלוויזיה בתוכנית המערכונים סאטרדיי נייט לייב בעונת 1994-1993, אך לא זכתה להערכה ואף פוטרה בסיום עונתה הראשונה בתוכנית.ב-1996, בקומדיית המצבים "המופע של לארי סנדרס" חיברה סילברמן פרודיה על הסיטואציה, באמצעות גילום דמות אשר המערכונים שהיא כותבת לא משודרים עקב שוביניזם גברי ודעות קדומות של מנהל צוות הכותבים, שמעדיף בדיחות של כותבים גברים. סילברמן הופיעה לעיתים חוזרות בתפקיד זה למשך שתי העונות שלאחר מכן עד לירידת התוכנית מלוח השידורים.
ב-1996 החלה להופיע במספר סדרות טלוויזיה בתפקיד אורח, ביניהן "סיינפלד" ו"". כמו כן שיחקה במספר סרטים כגון "משתגעים על מרי", "אבולוציה", "רנט", "אנשים מצחיקים" ו"הוואלס האחרון".