טיפול קהילתי אסרטיבי מייצג גישה של טיפול רב-צוותי שנועד לספק טיפול פסיכיאטרי מקיף מבוסס-קהילה, שיקום ותמיכה לאנשים הסובלים ממחלות נפשיות חמורות מתמשכות כגון, סכיזופרניה. צוות של אנשי מקצוע שהרקע וההכשרה שלהם כוללים פסיכולוגיה, עבודה סוציאלית, שיקום, ייעוץ, סיעוד ופסיכיאטריה מספקים שירותי טיפול קהילתיים אסרטיביים. בין השירותים שצוותי ה-ACT מספקים הם: ניהול תיק, הערכות ראשוניות ומתמשכות, שירותים פסיכיאטריים, סיוע בתעסוקה ודיור, תמיכה משפחתית וחינוך, שירותים לשימוש לרעה בחומרים ושירותים נוספים החשובים ליכולת האדם לחיות בקהילה באופן מוצלח. שירותי ה-ACT זמינים 24 שעות ביממה, 365 ימים בשנה. ACT היא שיטה מבוססת-ראיות (Evidence-Based Practice). ה-ACT נחקרה והוערכה בהרחבה והוכיחה יעילות קלינית וכלכלית. הלקוחות להם מיועד טיפול ACT הם אנשים עם מחלות נפשיות חמורות ומתמשכות או הפרעות אישיות עם ליקויים תפקודיים חמורים שנמנעו או שלא הגיבו בצורה טובה לשירותי בריאות הנפש מחוץ לאשפוז ולשירותי השיקום הפסיכיאטרי. אנשים המקבלים את שירותי ה-ACT הם לעיתים קרובות בעלי בעיות נוספות כגון, חסרי בית, בעיות של שימוש בחומרים ומעורבות עם מערכת המשפט.
גרסאות מוקדמות של המודל.
המודל פותח לראשונה במהלך שנות ה-70' המוקדמות, בנקודת השיא של גל 'ההוצאה מהמוסדות' כאשר מספר רב של מטופלים הוצאו ממוסדות פסיכיאטריים ציבוריים אל מסגרת של שירותים קהילתיים בלתי מפותחים, בלתי משלבים, המאופיינים בפערים רציניים ובליקויים.
מייסדי הגישה היו: ד"ר לאונרד י. שטיין, פרופסור מרי אן טסט, ד"ר ארנולד ג'. מרקס, דבורה ג'. אולנס, ד"ר ויליאם ה. קנודלר וכן הקולגות שלהם בבית החולים לבריאות נפשית 'מנטודה', במדיסון, וינסקנסין. המודל ידוע בסיפרות גם כ'פרויקט אימון במגורים קהילתיים'. כ'תוכנית טיפול אסרטיבי בקהילה' או בפשטות כ'המודל של מדיסון'.
המצאת המודל נראתה קיצונית באותן שנים, אך מאז התפתחה להיות אחד השירותים היותר משפיעים בהיסטורית הבריאות הנפשית בקהילה. 'פרויקט מדיסון' המקורי זכה בפרס הזהב היוקרתי של 'הארגון הפסיכאטרי האמריקאי' ב-1974. לאחר שאומץ המודל כאסטרטגיה למניעת אשפוז עתידי בבתי חולים ציבוריים של קבוצות מטופלים מגוונות יחסית, הפנה הצוות המייסד את תשומת הלב בתחילת שנות ה-80' לטיפול בקבוצות של אנשים בוגרים במצב ראשוני של סכיזופרניה אשר לא זכו להתייחסות ולהגדרת מצבם קודם לכן.
הפצת המודל ברחבי העולם.
מאז שנות ה-70' המודל הותאם ושוכפל ברחבי העולם. תוכנית אחת לדוגמה, היא התוכנית ממישיגן, ארצות הברית - The Harbinger program in Grand Rapids. בשנת 1978 "תוכנית הגשר", ממרכז השיקום הפסיכיאטרי במרכז שיקגו הייתה התוכנית הראשונה שהותאמה לעיר גדולה והתוכנית הראשונה ששמה דגש על החלק של המגורים. בשנות ה-80'-90' התוכנית המשיכה וטיפלה באנשים לקויי שמיעה עם מחלות נפשיות, חסרי בית עם מחלות נפשיות, אנשים שחווים משברים פסיכיאטרים ואנשים עם הפרעות נפשיות שישבו בבתי הכלא. בשנת 1988 נוסה המודל בקולומביה הבריטית ומאוחר יותר הורחב לערים נוספות. מעבר לארצות הברית, המודל הורחב גם לאוסטרליה ולמדינות נוספות.
מודל הטיפול הקהילתי האסרטיבי בישראל.
בשנת 2000, חוקק "חוק שיקום נכי נפש בקהילה". בעקבות חקיקת החוק, הוקמה בישראל "המועצה הארצית לשיקום נכי נפש בקהילה". מטרת המועצה היא להוות גוף שמייעץ לשר הבריאות בקשר לחוק.
מטרת החוק, לפי המועצה, הוא לשקוד על קיומם ושילובם בקהילה של נכי הנפש כדי לאפשר להם להשיג דרגה מרבית של עצמאות תפקודית ואיכות חיים, תוך שמירה על כבודם ברוח חוק יסוד כבוד האדם וחירותו.
החוק פרט מערך שירותים שאנשים העומדים בקריטריונים המתאימים זכאים לקבל. החוק כולל מספר התערבויות, שנבחרו על סמך הניסיון השיקומי ואולם אין הגדרה ברורה לבחירת השיטה מתוך רשימת ההתערבויות.
נכון לשנת 2010 לא ידוע על קיומן של תוכניות בישראל אשר מתאימות ליישום המודל הספציפי, ואולם בעקבות החוק הישראלי הוקמו בישראל מספר מרכזים בקהילה שנותנים שירותי תמיכה וייעוץ עבור חולים ובני משפחתם. לצד גופים ממשלתיים הוקמו מספר חברות פרטיות ועמותות, כמו: עמותת אנוש, מית"ל, עוצמה ועוד. תפקידם של הגופים הוא לספק שירותי רווחה ובריאות נפשית בקהילה כמו גם להעניק תמיכה לבני הזוג והמשפחה. התוכניות השונות בישראל עונות על חלק מן המאפיינים של המודל.
בחוק עצמו ובעקבותיו בסל שיקום, יש מקום לבקש מנהל מקרה. לא ידוע מהן שיטות על פיהן עובד מנהל מקרה וזאת יש לבדוק.
מחקר.
המודל המקורי והגרסאות השונות שלו הם בין הנושאים הנחקרים ביותר בתחום הבריאות הנפשית בקהילה. המחקרים המקוריים של מדיסון, שטיין, טסט ועמיתיהם הם הקלאסיים בשדה זה תרומה משמעותית נוספת נעשתה על ידי ד"ר גרי בונד שהשלים מספר מחקרים בשיקגו ומאוחר יותר פיתח תוכנית מחקר לשיקום פסיכיאטרי באוניברסיטת אינדיאנה.
ACT כגישה מבוססת-ראיות (Eevidence-based practice).
בגלל מסלול עבר ארוך של הצלחה עם מקבלי השירותים בעדיפות גבוהה במגוון רחב של הסביבות הגאוגרפיות והארגוניות - כפי שהוצגו על ידי גוף רחב שהולך וגדל של מחקרים מחמירים להערכת תוצאות זוהה ה - ACT על ידי ארגון השירותים של שימוש לרעה בחומרים ובריאות נפשית (Substance Abuse and Mental Health Services Administration) השייך לממשלה הפדרלית של ארצות הברית, הקרן של רוברט ווד ג'ונסון (Robert Wood Johnson Foundation), הברית הלאומית על מחלות נפשיות (National Alliance on Mental Illness), והוועדה לאישור מתקנים שיקומיים (Commission on Accreditation of Rehabilitation Facilities), כשיטה מבוססת-ראיות (evidence-based practice (EBP בעלת ערך הפצה.
ביקורת על המודל.
מספר מבקרים, במיוחד דר' טומי גומורי (Tomi Gomory) מאוניברסיטת המדינה של פלורידה, טענו שה-ACT היא כפייתית מיסודה, והעובדה שהמחקר טוען לתמיכה בתוכנית אינה תקפה מבחינה מדעית. טסט וסטיין (Test and Stein) השיבו לביקורת הזו, וגומורי, בתגובה, ענה לתשובה שלהם. מוסר ובונד (Moser and Bond) התייחסו ל-כפייה ולמושג הרחב יותר של "agency control" בדיון על נתונים מ-23 תוכניות ACT.
עתיד המודל.
בעבר, מחיר היעילות של ACT היה קל יחסית להצגה, כאשר מיטות בתי החולים הפסיכיאטריים היו בשימוש כבד יותר מאשר היום. בשנים הבאות, תוכניות אלו יצטרכו להמשיך להצדיק את המחיר הגבוה יחסית דרך השימוש בקריטריון כניסה זהיר והערכה מחמירה של התוצאות. התפתחות מבטיחה אחת היא ההתפשטות של ה-ACT לשירות של ילדים ומתבגרים בעדיפות גבוהה, למרות שהספרות הרלוונטית בנושא זה עדיין מועטה. אזור חשוב נוסף לעיצוב תוכנית עתידית ולעבודת הערכה הוא השימוש ב-ACT בתיאום עם התערבויות מבוססות אחרות, כמו טיפול משולב בהפרעות כפולות, תעסוקה נתמכת, גישות פסיכו-חינוכיות לקרובי משפחה מודאגים ותרפיה התנהגותית דיאלקטית לאנשים עם הפרעת אישיות גבולית.
בעיית k המרכזים
בתורת הגרפים, בעיית k המרכזים היא בעיית אופטימיזציה, המבקשת להקים ברשת נתונה מספר קבוע מראש של "מרכזי שירות", כך שהמרחק של ה"לקוח" הרחוק ביותר מכל המרכזים יהיה קטן ככל האפשר.
פורמלית, הבעיה מקבלת גרף ממושקל בעל n צמתים ומטרתה למצוא תת-קבוצה בגודל k, המביא למינימום את המרחק בין כל צומת בגרף לאחד הצמתים בקבוצה k. האלגוריתמים הידועים לבעיה מניחים שהמרחקים בגרף מקיימים את אי-שוויון המשולש.
סיבוכיות.
בעיית k המרכזים ידועה כבעיה NP שלמה מכיוון שניתן באמצעות רדוקציה חישובית להראות שבהינתן פתרון לבעיית k המרכזים ניתן למצוא פתרון לבעיית הקבוצה השולטת (Dominating set) בגרף כלשהו.
אלגוריתמי קירוב.
קיימים מספר אלגוריתמי קירוב לבעיה. בשנת 1985 הראה טופילו גונזלס אלגוריתם חמדן הפותר את הבעיה עם שגיאת קירוב 2 ובונה את הפלט S תוך שימוש ב-k איטרציות. באיטרציה הראשונה האלגוריתם בוחר צומת שרירותי ומוסיף אותו ל-S. לאחר מכן, בכל איטרציה בוחר האלגוריתם את הצומת הרחוק ביותר מצומת כלשהו ב-S ומוסיף אותו ל-S. זמן הריצה הכולל של האלגוריתם הוא (O(kn.
אלגוריתם קירוב נוסף בעל שגיאה דומה מבצע רדוקציה לבעיית מציאת קבוצה בלתי תלויה מקסימלית (Maximal independent set) בגודל k בגרפים המתקבלים על ידי הוספת צומתי G לקבוצה הריקה, העלאת G בחזקה (Power Graphs) ומציאת הגרף הקטן ביותר עבורו ניתן למצוא קבוצה שולטת מלאה בגודל k.
מירזה טלטוביץ'
מירזה טלטוביץ' (בבוסנית: Mirza Teletović; נולד ב-17 בספטמבר 1985 במוסטר, בוסניה והרצגובינה, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר בוסני שהיה פעיל בין השנים 2002–2018. שיחק באירופה (2002–2012), בליגת ה-NBA (2012–2018) ובנבחרת בוסניה והרצגובינה (2003–2017). נחשב לקלעי מצטיין והתמחה בעיקר בקליעת שלשות. בספטמבר 2018 הודיע על פרישתו ממשחק ומונה לנשיא איגוד הכדורסל הבוסני.
קריירה מקצועית.
אירופה.
טלטוביץ' החל את דרכו בכדורסל בקבוצות הילדים והנוער של המועדון סלובודה טולזה. לקראת עונת עלה לקבוצת הבוגרת והחל לשחק בליגה הבוסנית. כבר בעונתו הראשונה כמקצוען הציג יכולת טובה שהסתכמה ב-7.2 נקודות ו-2.7 כדורים חוזרים בממוצע למשחק. בעונה שלאחר מכן, האחרונה שלו בבוסניה, הציג יכולת שיא ונבחר להופיע במשחק האולסטאר של הליגה הבוסנית. בסך הכל העמיד בעונה זו ממוצעים של 26.4 נקודות, 6.6 כדורים חוזרים, 2.3 חטיפות ואסיסט אחד למשחק.