פורמן הפסיד את תואר אלוף העולם במשקל קל בינוני בתחרות מול מיגל קוטו שהתקיימה ב-5 ביוני 2010 באצטדיון היאנקיז בניו יורק.
בשנת 2009 גילם תפקיד קטן בדרמת האגרוף "לחימה" לצד צ'נינג טייטום.
חסידות צ'ורטקוב
חסידות צ'ורטקוב (נכתבת על ידי החסידים בכתיב היידי: טשורקוב) היא חצר חסידית שנוסדה בעיר צ'ורטקוב (כיום באוקראינה), על ידי ענף למשפחת חסידות רוז'ין שהייתה מהגדולות שבחצרות מזרח אירופה עד תחילת המאה ה-20. רוב חסידי צ'ורטקוב נרצחו בשואה אך היא המשיכה להתקיים עד פטירת אדמו"רה האחרון בשנת 1958. כיום נותר לה זכר בדמות בתי כנסת קטנים בשכונת מאה שערים בירושלים, בצפת, במנצ'סטר, באנטוורפן ובלונדון.
היסטוריה.
רבי דוד משה פרידמן.
החסידות נוסדה בשנת תרכ"ה (1865) בידי רבי דוד משה פרידמן, בנו של רבי ישראל פרידמן מרוז'ין. הוא רכש ארמון גדול שהיה בעיר והפכו למרכז החסידות. היה חתנו של רבי אהרן טברסקי מצ'רנוביל.
רבי ישראל פרידמן.
אחר פטירתו של רבי דוד משה בכ"א תשרי תרס"ד ירש אותו בנו רבי ישראל מצ'ורטקוב, שניהל את חצרו בצ'ורטקוב עד למלחמת העולם הראשונה. היה חתנו של דודו רבי אברהם יעקב מסדיגורה. במלחמת העולם הראשונה, ברח רבי ישראל לווינה שבאוסטריה, ושם השתקע יחד עם בני משפחתו, אך היה מגיע לצ'ורטקוב פעמיים בשנה, לחג השבועות, ולחג שמחת תורה. מסע זה בין וינה לצ'ורטקוב היה אירוע מרגש ואף כונה "צעדת מלכים". בווינה הקים הרבי את "הסתדרות החרדים", שלימים השתלבה באגודת ישראל. הרבי נודע באהבתו לארץ ישראל, ולכל מי ששאל אותו אמר לעלות לארץ, שלח שליחים מחסידיו לקנות עבורו אדמות בארץ-ישראל, והתכוון לעלות בעצמו ולהקים בהן יישוב. הרבי אף כיהן כנשיא אגודת ישראל לצידו של האדמו"ר רבי אברהם מרדכי אלתר מגור, וכינוסי האגודה הנודעים בשם ה"כנסייה הגדולה" התקיימו בווינה לכבודו של הנשיא שהתגורר שם. יו"ר הוועד הפועל של אגודת ישראל ר' מאיר שפירא רבה של לובלין היה מחסידיו הנודעים של הרבי מצ'ורטקוב. הרבי נפטר בי"ג כסלו שנת תרצ"ד (1933) והותיר אחריו שני בנים: רבי נחום מרדכי ורבי דב בֶּר (בער), ושתי בנות, מרים אשת רבי מנחם נחום מאיצקן וחוה אשת רבי צבי אריה טברסקי שלימים שימש אף הוא כאדמו"ר מצ'ורטקוב.
רבי נחום מרדכי פרידמן.
רבי נחום מרדכי נולד בי"ז בשבט תרל"ד. היה חתנו של דודו רבי שלמה בנו של רבי אברהם יעקב מסדיגורה. הנהיג את הקהילה בווינה עד שנת תרצ"ט (1939), עלה ארצה והקים בית כנסת קטן בביתו. היה חבר במועצת גדולי התורה. חיבר ספר בשם "דורש טוב" על המועדים. נפטר בי"ח באדר ב' תש"ו.
רבי דב בֶּר אחיו של נחום מרדכי ירש את עסקנותו של אביו ישראל מצ'ורטקוב באגודת ישראל אך כשנה לאחר פטירת אביו חלה, ונפטר בכ"ד באלול תרצ"ה. היה חתנו של דודו רבי יצחק מבויאן. בנו של רבי דוב בר - דוד משה עונה בווינה על ידי הגרמנים, וברח יחד עם אמו ואחותו לבריטניה, התיישב בלונדון בשכונת הענדן. בנו הרב דוב בר הוא רב בית הכנסת חסידי צ'ורטקוב באנטוורפן, ובנו הרב ישראל הוא רב בית הכנסת חסידי צ'ורטקוב במנצ'סטר. הוציא מדברי תורתו את הספר "שבט מישראל" (ירושלים תשס"ז).
רבי שלמה פרידמן.
בנו של רבי נחום מרדכי, רבי שלמה המשיך להנהיג את החסידות עד ט"ו בחשוון תשי"ט (1958) אך אז נפטר ממחלה. היה חתנו של דודו רבי ישראל מסדיגורה. חיבר את הספר "דברי שלמה" על המועדים.
לאחר פטירת רבי שלמה, זקני החסידים הכתירו את דודו, רבי צבי אריה טברסקי ששימש עד אז כאדמו"ר מזלטפולי (שושלת צ'רנוביל), וכונה אדמו"ר מזלטפולי-צ'ורטקוב, נפטר בכ"ז אב-תשכ"ח (1968). נכדו, רבי חיים מיכאל ביברפלד (בן חתנו הרב פינחס, רב במינכן), פתח בית הכנסת "גנזי ישראל - צ'ורטקוב" בשכונת טוטנהאם בלונדון, רבי חיים מיכאל הוא חתנו של הרב יהושע זאב מייזליש, רב בית הכנסת ליעז' בלונדון.
החסידות כיום.
כיום אין אדמו"ר לחסידות צ'ורטקוב. רבים מחסידי צ'ורטקוב הצטרפו לחסידויות אחיות של שושלת רוז'ין, סדיגורא ובויאן.
אלברט ברייה
חסידות טשורטקוב
בית ספר קהילתי
בית ספר קהילתי הוא בית ספר המושתת על התפיסה כי חינוך מבוסס על יחסי גומלין הדדיים עם הקהילה ולכן מטרתו היא ליצור זיקה בין בית הספר לקהילה.
בתי הספר הקהילתיים הם לרוב על-יסודיים ופעילותם בישראל החלה בשנת 1988.
החינוך הקהילתי רואה את בית הספר כמפגש של אוכלוסיות, תכנים וארגונים, שביניהם מתרחש תהליך התורם לאיכותו של בית הספר. מטרתו העיקרית של בית הספר היא מעורבות ואחריות של המורים, התלמידים ומשפחותיהם בקהילה, הם הקובעים את תוכניות הלימודים, אופן התוכניות והערכת התוכניות. לתלמידים יש אפשרות להתפתח ולפעול כתושבים ואזרחים פעילים התורמים ומשפיעים בקהילות שאליהן הם משתייכים.
המבנה הארגוני.
לבית הספר הקהילתי מבנה ארגוני הכולל מסגרות שבהן משתתפים הנהלת בית הספר, מורים, הורים, תלמידים, רשות מקומית ונציגי מוסדות אחרים. מסגרות אלה נועדו ליצור שותפות בתהליך קבלת ההחלטות המשפיעות על מדיניות בית הספר ותוכניותיו.
הפעילות למימוש הרעיון.
בבית הספר קיימת מסגרת חינוכית המשולבת מחינוך פורמלי ובלתי פורמלי. הדבר בא לידי ביטוי, בין השאר, בכך שבית הספר הקהילתי פתוח גם בימים ושעות בהם איננו פועל החינוך הפורמלי, על פי צורכי הקהילה ורוח בית הספר. בית הספר פועל לעידוד המורים לעבודה בצוות עם הקהילה ולעידוד הקהילה לעבודה ומעורבות בבית הספר, בנוסף נלמדים תכנים שמרכזם הוא הקהילה. לעיתים בית הספר משרת אוכלוסיות יעד נוספות: קשישים, נוער ומבוגרים.
אינטראקציה בין בית הספר והקהילה.
בית הספר מחויב בשיתוף פעולה מלא עם ההורים, מועצת התלמידים ומערכת החינוך שיתוף הפעולה מתבטא בכמה היבטים: הלימודי-חינוכי, התרבותי-חברתי, הערבות ההדדית והתיאום הכללי. הקהילה שותפה לקבלת החלטות כגון: קביעת מטרות בית הספר, השתתפות בוועדות בית הספר, העשרה של תוכניות הלמידה, שיפור דרכי ההוראה באמצעות חידוש וקדמה וקביעת כללים וחוקים בבית הספר. תקציב ותוכניות בית הספר מנוהלים במשותף על ידי צוות בית הספר, ההנהלה או המועצה השכונתית וכך בעצם גוברת האחריות על התושבים.
פנחס רשיש
פנחס רשיש (1 ביולי 1895 - 20 ביוני 1978) היה פעיל ציוני וראש העיר הרביעי של פתח תקווה.
ביוגרפיה.
רשיש נולד בט' בתמוז תרנ"ה למאיר ליבס וגולדה (לבית צייפ) בקוניב, עיירה קטנה ליד אוסטראה (אוסטרוג) - היום באוקראינה, אז חלק מהאימפריה הרוסית. כילד למד בחדר. בגיל 13 הצטרף לתנועה הציונית "צעירי ציון" באוסטרוה ושימש מאוחר יותר כמזכיר הסניף המקומי. בעקבות מלחמת העולם הראשונה גויס בשנת 1915 לשירות בצבא הרוסי. הוא שוחרר מן השירות ב-1917.
לאחר שחרורו הצטרף אל הוריו שעברו לאודסה, סיים לימודים תיכוניים והחל לימודיו באוניברסיטת אודסה. במקביל היה מזכיר סניף צעירי ציון באודסה, פעיל בארגון ההגנה היהודית ופעיל בתנועת "החלוץ". בהמשך נבחר למרכז התנועה ברוסיה. בשנים 1919-1922 עסק בהברחת צעירים ציונים מרוסיה לבסרביה שהייתה תחת שלטון רומניה.
ב-1922 חזר לפולין ונבחר שם לראש תנועת החלוץ בפולין.
ב-1924 עלה לישראל והצטרף לפלוגת עין-חרוד אשר ישבה יחד עם פלוגת "מעבר" בפתח תקווה וב-1 במאי 1925 התיישבה בגבעת השלושה. כמו כן היה פעיל במועצת פועלי פתח תקווה. משנת 1928 ועד לפרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 שהה באירופה בשליחות. עקב פרוץ המלחמה שב ארצה ושימש כמזכיר מועצת פועלי פתח תקווה. בבחירות הראשונות לעירייה בשנת 1940 מונה כסגן ראש העיר. לאחר מלחמת העולם השנייה שוב יצא רשיש לפולין כראש משלחת היישוב. במרץ 1946 מונה למפקד הבריחה בפולין.
בבחירות המקומיות בנובמבר 1950 זכתה רשימת ההסתדרות בראשותו בחמישה נציגים והוא הצליח לגבש קואליציה שכללה את שני הנציגים של מפ"ם, נציג הפועל המזרחי ונציג פועלי אגודת ישראל והוא נבחר לראשות עיריית פתח תקווה ב-3 בינואר 1951. הייתה זו הפעם הראשונה בה נבחר נציג מפלגת פועלים לראשות העיר. אולם ב-10 בינואר 1951 הוציא בג"ץ צו על תנאי המעכב את כניסתו לתפקיד לאחר שנטען שנציג הפועל המזרחי, דוד נוימן, שהצביע עבורו, הוא תושב פג'ה וכלל לא התגורר בפתח תקווה ביום הבחירות. ב-13 בפברואר 1951 קבע בג"ץ סופית שנוימן אינו רשאי להיות חבר מועצה וכהונתו של רשיש בוטלה. ניסיון של רשיש להיבחר שוב לראשות העיר לא צלח, לאחר שבגלל לחץ מצד מועצת גדולי התורה נסוג נציג פועלי אגודת ישראל זמנית מתמיכה בו, בגלל שלא היה דתי, ובמקומו כיהן כראש העיר, מרדכי קראוסמן נציג הפועל המזרחי שנכנס למועצה במקום נוימן, ורשיש היה סגנו. בנובמבר 1951, לאור לחץ של ראשי מפא"י על ראשי הפועל המזרחי במישור הארצי, וסירוב של דוד בן-גוריון לבקר בפתח תקווה עד העברת השלטון לידי נציגי מפא"י, הושגה הסכמה בקואליציה הפועלית על העברת ראשות העיר לידי רשיש. קראוסמן התפטר, רשיש נבחר לראשות העיר וקראוסמן ואידלסון היו לסגניו.
בעקבות טבח כפר קאסם ב-1956 התבקש למנות ועדה לבירור תביעות נפגעי הטבח. הוא העמיד את "זקן השומרים" אברהם שפירא בראשה.
בשנת 1959 נסע רשיש לחוץ לארץ ללא שמינה ממלא מקום, דבר שהביא לאי שקט בקואליציה שלו והביא אותו להודיע על הקדמת חזרתו. בדצמבר 1959 נבחר רשיש לכהונה שלישית בראשות העיר בראש קואליציה שכללה את מפא"י, אחדות העבודה, מפ"ם, מפד"ל, פועלי אגודת ישראל והפרוגרסיבים. רשיש נבחר לכהונה רביעית בנובמבר 1965 אך התפטר שנה אחר כך על פי צו מפלגתו כדי לפנות מקום לסגנו איש מפלגתו ישראל פיינברג, על פי הסכמה שהושגה עוד לפני הבחירות.