בביולוגיה, בועית (אנגלית: Vesicle) היא אברון בתוך הציטופלסמה של התא, המוקף בממברנה ומכיל חומרים שונים. תפקידי הבועית כוללים אחסון, עיכול (בחד-תאיים), הפרשה וסילוק מים עודפים.
ABC (פירושונים)
קייס עבד אל-כרים
קייס עבד אל-כרים (אבו ליילא) הוא חבר הלשכה הפוליטית של החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין ומנהיג בכיר בארגון.
אל-כרים, תושב רמאללה, למד כלכלה באנגליה והיה חבר החזית העממית לשחרור פלסטין. לאחר מכן נמנה עם מייסדי החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין. בשנת 2006 נבחר למועצה המחוקקת הפלסטינית בראשות רשימת אל-בדיל, המשותפת לחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, המפלגה העממית הפלסטינית והאיגוד הפלסטיני הדמוקרטי. כחבר המועצה נבחר לשמש יו"ר הוועדה לעניינים חברתיים, ובשנת 2009 הוזכר כמועמד מטעם מפלגתו לשר בממשלה הפלסטינית.
בשנת 2008 התבטא אבו ליילא בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני, והביע תקווה לפתרון הכולל שתי מדינות בשטח ישראל כשלב ביניים לגיבוש הישות הלאומית הפלסטינית והקמת מדינה דמוקרטית מאוחדת לשני העמים.
באוגוסט 2001 אירע פיצוץ בביתו שברמאללה, ללא נפגעים בנפש.
אבו ליילא
מפלגת העם הפלסטינית
מפלגת העם הפלסטינית (בערבית: حزب الشعب الفلسطيني, "חזב א-שעב אלפלסטיני") היא מפלגה סוציאליסטית הפועלת בשטחי הרשות הפלסטינית. נוסדה בשנת 1982 בשם המפלגה הקומוניסטית הפלסטינית.
מפלגת העם מעולם לא הקימה זרוע צבאית והיא היחידה אשר אינה מגדירה עצמה כמפלגה לאומית.
היסטוריה.
המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה פעלה בשטח ארץ ישראל משנת 1919 ועד להקמת מדינת ישראל בשנת 1948, אז התפלגו חבריה בין המפלגה הקומוניסטית הישראלית והמפלגה הקומוניסטית הירדנית.
האחרונה הייתה בעלת השפעה בקרב חוגי פועלים פלסטינים ונותרה פופולרית בשטחי יהודה ושומרון גם בשנות השבעים. מפלגה קומוניסטית נפרדת נותרה בשטחי רצועת עזה. בשנת 1982 עזבו הפלסטינים ביהודה ושומרון את המפלגה הירדנית והתאחדו עם המפלגה העזתית ליצירת המפלגה הקומוניסטית הפלסטינית, וזו קיימה קשרים עם הארגון לשחרור פלסטין והתמזגה לתוכו בשנת 1987. נציג המפלגה היה חבר הוועד הפועל של הארגון והמפלגה הייתה היחידה בין מרכיבי הארגון ללא רקע בעיסוק בטרור. אוהדיה היוו מרכיב חשוב לגיוס בתקופת האינתיפאדה הראשונה.
בעקבות התפרקות ברית המועצות, בשנת 1991 שינתה המפלגה את שמה וטענה כי יש לדחות את מאבק המעמדות עד לשחרור פלסטין. המפלגה, בהנהגת באשיר ברגותי, תמכה בהסכמי אוסלו. בשנת 2002 התפלגה ונוצרה מתוכה, בהנהגת מוסטפא ברגותי, מפלגת היוזמה הלאומית הפלסטינית.
במאה ה-21.
בשנת 2006 התמודדה המפלגה ברשימת אל-בדיל, המשותפת לחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין ולאיגוד הדמוקרטי הפלסטיני. הרשימה זכתה לשני מושבים במועצה המחוקקת הפלסטינית ויו"ר המפלגה, באסם סלחי, נבחר כחבר המועצה. שנה קודם לכן, ב-2005, התמודד סלחי לנשיאות הרשות הפלסטינית וזכה ב-2.67% מן הקולות.
כנהוג במפלגות קומוניסטיות וסוציאליסטיות, למפלגה יש מפלגות אחיות בכל העולם. בישראל אלו מק"י וחד"ש, אשר מקיימות קשרים ושיתוף פעולה זו עם זו.
רסאן ח'טיב היה נציג המפלגה בממשלת פלסטין.
המפלגה העממית הפלסטינית
המפלגה הקומוניסטית הפלסטינית
תורת המספרים האלגברית
תורת המספרים האלגברית היא ענף מרכזי בתורת המספרים, העוסק בתכונות של השלמים האלגבריים ובתכונות אלגבריות של אוסף המספרים השלמים ושל מבנים מתמטיים הנובעים ממנו.
ראשיתה של תורת המספרים האלגברית במחצית השנייה של המאה ה-19, בניסיונות של ארנסט קומר להכליל את משפט ההדדיות הריבועית ומאוחר יותר, להוכיח את השערת פרמה על ידי פירוק לגורמים (של שלמים אלגבריים בשדה ציקלוטומי). בצורה זו הוכיח קומר את השערת פרמה לכל ראשוני רגולרי. רעיונות אלה הביאו את ריכרד דדקינד להגדיר את המושג אידיאל המהווה פורמליזציה של רעיונתיו של קומר. דדקינד ולאופולד קרונקר חקרו בעיות של פתרון משוואות פולינומיות בשיטות של תורת גלואה. ספרים שכתבו היינריך מרטין ובר (1895) ודויד הילברט (1899) ייצבו את התחום, והעניקו לו מקום מרכזי השמור לו במתמטיקה מאז ועד עתה. ובר והילברט ניסחו את התוצאות המרכזיות בתחום, כהשערות, שכמה מהן הוכיח המתמטיקאי היפני Takagi בסוף שנות העשרים של המאה ה-20.
אחד התחומים החשובים בתורת המספרים האלגברית היא תורת שדות המחלקה (class field theory), המתארת את כל ההרחבות האבליות של שדה נתון (לוקלי או גלובלי). בתחום זה תפס מקום מרכזי משפט ההיפוך של ארטין, שאמיל ארטין הציג ב-1923 והוכיח ב-1927.
תורת המספרים האלגברית חוקרת את כל ההרחבות האלגבריות של שדה המספרים הרציונליים, ולכן היא מעוניינת בעיקר בחבורת גלואה האבסולוטית של שדה זה ושל שדות אחרים בעלי אופי אריתמטי.
מהפכת הקצינים
מרכז עירוני ראשי
בניין הכנסת הישן
נדאל
אלברט מוספיה
אלברט מוספיה (בסרבו-קרואטית: Albert Musafia; 28 בפברואר 1936, בלגרד ממלכת יוגוסלביה - 3 בספטמבר 2007, רעננה, ישראל) היה ניצב במשטרת ישראל.
ביוגרפיה.
מוספיה נולד בבלגרד אשר בממלכת יוגוסלביה, למשפחה שמקורה בסקופיה וסרייבו. בתקופת השואה נמסר אלברט לדודתו שהייתה נשואה בנישואי תערובת לנוצרי. דודתו מילטה אותו מבלגרד והוא מצא מסתור במרתפו של מנזר. אמו נרצחה כאשר הייתה בחודש התשיעי להריונה. לאחר כינון מדינת ישראל, עלה לישראל בשלהי 1948 במסגרת עליית הנוער ביחד עם אביו, ניצול מחנה ההשמדה אושוויץ. את שירותו הצבאי החל בחטיבת הצנחנים ולאחר מכן עבר למשמר הגבול ולמשטרת ישראל.
שירותו בכוחות המשטרה החל בשנת 1956 במשמר הגבול. בין השאר הוא פיקד על בסיסי הדרכה של משמר הגבול ועל יחידות שפעלו ביהודה, שומרון וחבל עזה. בשנת 1976 מונה למפקד תחנת המשטרה בנמל התעופה בן-גוריון. בתחילת 1980 מונה למפקד מרחב יפו. לאחר מכן היה עוזר ראש אגף המבצעים במטה הארצי, ובנובמבר 1983 מונה לסגן מפקד משמר הגבול. בתפקידו זה היה חבר בוועדת החקירה שחקרה את אסון צור השני.
בהמשך היה מפקד המחוז הצפוני (1989–1993). לאחר פרישתו מונה על ידי השר לביטחון פנים משה שחל לנציב קבילות שוטרים וסוהרים (1995–1999).
בשנת 2007 נפטר, בגיל 71, לאחר תקופה ממושכת של מחלת אלצהיימר ומחלת הנפילה. מוספיה נטמן בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
משה טיומקין
משה טיומקין (נולד ב-22 בספטמבר 1931) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל וחבר מועצת העיר תל אביב-יפו.
ביוגרפיה.
טיומקין נולד בסטניסלבוב שבפולין ובמלחמת העולם השנייה, לאחר הכיבוש הגרמני של העיר והאקציות שבוצעו בה, ברחה משפחתו מהעיר אל בית סבו בעיירה מונסטז'יסקה שבפולין. לאחר שהגרמנים הגיעו לעיירה, נתפס טיומקין ונשלח עם משפחתו לגטו בוצ'אץ'. בשנת 1942 נערכה אקציה בגטו במהלכה התגלה מקום מחבואם ואימו נרצחה בעוד חייו ניצלו לאחר שמצא מסתור בין גופות. אביו שהה מחוץ לגטו באותה עת וביום למחרת התאחד עמו והצטרף ליחידת פרטיזנים רוסית, עמה שהו בהרי הקרפטים שבאוקראינה עד לשחרור האזור על ידי הצבא האדום ב-1944. טיומקין נקלט כילד יתום במחנה ילדים של "השומר הצעיר" בגרמניה וב-1947 עשה דרכו לארץ ישראל על סיפון אוניית המעפילים "אקסודוס", אך לאחר קרב ימי עם הבריטים ותפיסת האונייה בסופו, גורש עם יתר המעפילים לגרמניה. לבסוף, עלה טיומקין לארץ ישראל ב-1948.
בשנת 1950 התגייס טיומקין לצה"ל, עבר קורס קצינים וב-1953 התגייס למשמר הגבול והיה בין מקימי החיל. טיומקין היה סגן מפקד פלוגה בחיל בעת טבח כפר קאסם, שבוצע על ידי מחלקה שהשתייכה לפלוגה זו, ואף הגיע בשעת האירוע לכפר קאסם והפסיק את הירי באזרחים. לאחר הטבח, היה טיומקין בין העדים המרכזיים במשפט של 11 אנשי מג"ב שהיו מעורבים באירוע.
ב-31 במאי 1962 פיקד על אבטחת ביצוע גזר דין מוות לאדולף אייכמן, והיה בין הנוכחים בתלייתו. בשנים 1962–1964 היה מפקד פלוגת מג"ב בפרוזדור ירושלים. במלחמת ששת הימים היה מפקד גדוד שהשתתף בכיבוש ג'נין, שכם ורמת הגולן. לאחר המלחמה פיקד על גדוד 4 של מג"ב, שפעל משני עברי הקו הירוק באזור השרון ובנוסף גם ברצועת עזה. בשנים 1970–1972 המשיך לפקד על הגדוד לאחר שזה נהפך למרחב התיכון במשמר הגבול. כמפקד המרחב הקים טיומקין את יחידת מג"ב בנמל התעופה בן-גוריון, אשר הייתה כפופה למרחב עליו פיקד, בין היתר בזמן חטיפת מטוס סבנה ובזמן ביצוע הטבח בנמל התעופה על ידי קוזו אוקמוטו.
בנובמבר 1972 המשיך טיומקין לשירות במשטרת ישראל והיה מפקד מרחב ירקון. לאחר ששירת כסגן מפקד מחוז תל אביב במשך כשנתיים, מונה בספטמבר 1976 מונה למפקד המחוז ובינואר 1977 הועלה לדרגת ניצב. בתקופת שירותו במשטרת ישראל פיקד טיומקין על אירועים שהסעירו את המדינה בתקופה זו כגון: אירוע חוליית המחבלים שהשתלטה על מלון סבוי, ההפגנות ברחוב השומר, פיגוע הדמים בכביש החוף ב-1978, וחטיפת הילד אורון ירדן ורציחתו על ידי הרוצח צבי גור. בנוסף, בתקופתו כמפקד המחוז פעל טיומקין כנגד הפשע המאורגן בישראל (רשימת ה-11).
לאחר פרישתו מהמשטרה כיהן כחבר הנהלה במספר חברות ביניהן סולל בונה, שיכון ובינוי אחזקות, ספרינג ניהול קרן פנסיה, וכן בחברות הבת של קבוצת איילון ביטוח. כמו כן, בשנות ה-80 היה יו"ר ההנהלה של אגודת אל סם. בנוסף, שימש טיומקין כיו"ר ועדת הביקורת של קופת גמל "שובל" וכיו"ר דירקטוריון "מגן זהב" לניהול קרנות פנסיה. בשנים 1997–2003 היה שופט בבית הדין לעבודה כנציג ציבור מטעם המעסיקים. נוסף לכך שימש טיומקין יועץ ליחסי עבודה עבור התאחדות הקבלנים וחבר ועדת העבודה בלשכת התיאום של הארגונים הכלכליים.