מבצע תפילין הוא המבצע הראשון מעשרת המבצעים של הרבי מלובביץ'. המבצע הוכרז ימים ספורים לפני מלחמת ששת הימים בשנת ה'תשכ"ז ובמסגרתו נתבקשו חסידי חב"ד לצאת מדי יום ולזכות יהודים במצוות תפילין, כסגולה לניצחון במלחמה.
תחילת המבצע.
בשנת ה'תשכ"ז (1967), יומיים לפני תחילת מלחמת ששת הימים, הכריז הרבי מלובביץ' על המבצע הראשון "מבצע תפילין". אותה תקופה הייתה תקופת טרום המלחמה, שהורגשה באווירת ההמתנה ברחוב הישראלי. הרבי, שבאותה עת השמיע תחזיות אופטימיות לגבי תוצאות המלחמה, נשא שיחה במהלך התוועדות בשבת פרשת במדבר כ"ד באייר תשכ"ז, בהם קרא לחסידיו לצאת לרחובות ולהשפיע על יהודים אחרים להניח תפילין ובעיקר על החיילים שיצאו לקרב.
הרבי נימק את בחירתו במצוות תפילין, בכך שהיא "מצווה כללית" שלדברי חז"ל "הוקשה כנגד כל התורה". הרבי גם ציטט מקורות ביהדות הרואים במצוות תפילין סגולה לאריכות ימים ולהטלת פחד על אויבי היהודים, ונימק בכך את בקשתו להניח תפילין עם כל יהודי ובמיוחד עם חיילי צה"ל היוצאים לשדה הקרב.
בעקבות הקריאה הניחו תפילין בימי המלחמה ובימים שלאחריה, מאות אלפי אזרחים וחיילים. קריאה זו היא המקור לתופעה בה חסידי חב"ד מציעים ליהודים להניח תפילין, בדוכני רחוב, משרדים ומרכזי קניות, בישראל וברחבי העולם.
הרבי מלובביץ' הציע בקשר למבצע, לבדוק את התפילין פעם בשנה ואם אפשר בחודש אלול, ולבדוק שנכתבו על ידי סופר סת"ם ירא שמים.
לאחר מלחמת ששת הימים המשיכו החסידים לצאת להניח תפילין בעידוד הרבי. גם כיום, ממשיכים חסידי חב"ד להציע ליהודים להניח תפילין. בהוראת הרבי, על תלמידי ישיבות חב"ד לצאת למבצע תפילין רק בשעות הפנאי ולא בשעות הלימודים.
אחד הדוכנים הפעילים ביותר מאז מלחמת ששת הימים ועד היום הוא ברחבת הכותל המערבי.
היחס למבצע בציבור החרדי.
רבנים ואדמו"רים פרסמו מכתבי עידוד למבצע עם תחילתו.
במשך השנים יצאו רבנים ואדמו"רים בקריאה שכל אחד ישתדל לזכות יהודים במצוה.
ומנגד עורר התנגדות מצד רבי יואל טייטלבוים, האדמו"ר מסטמאר ורבנים אחרים, שהצביעו על בעיות הלכתיות המתעוררות לדעתם בהנחת תפילין בדוכני רחוב. הרבי השיב לטענות, בהתוועדויות ובמכתבים.
התכתבות ארוכה הייתה בין הרבי לרב יצחק הוטנר. הרבי שב והדגיש שאין זה חידוש של חסידות חב"ד, אלא דין מפורש בשולחן ערוך - מצוות "הוכח תוכיח את עמיתך" הכולל בו את מצות אהבת ישראל, ואין להגיע בטענות על דברים שנעשים על פי השולחן ערוך.
מתחילת המאה העשרים הפעילות במבצע חצתה את גבולות הציבור החב"די ומגזרים נוספים מתעסקים במבצע זה.
תקריות ציבוריות בעקבות המבצע.
במהלך השנים היו מפעם לפעם התנגדויות למבצע מגורמים שונים וניתנו דוחות מעיריות שונות נגד מבצעי המבצע אך ברוב המקרים בוטלו הדוחות והמשיכו חסידי חב"ד במבצע.
בתחילת 2020 פורסם כי במסגרת מתן אישור להצבת דוכני הנחת תפילין, אסרה עיריית תל אביב על הצבתם במרחק של מאה מטרים ממוסדות ציבוריים המשרתים קטינים. פרסום זה הוביל לדיון תקשורתי נרחב, ורבים בישראל ובעולם הניחו תפילין בעקבות הסערה.
בעקבות כך עיריית כפר סבא הצטרפה לעיריית תל אביב ואסרה גם היא את דוכני התפילין ומנגד קמו קבוצה של עיריות ודאגו שיהיו דוכני תפילין ברחבי העירייה. אגודת הסטודנטים הקימו דוכני תפילין ברחבי העיר תל אביב ואנשים ידועים נוספים פרסמו תמונות שלהם כשהם מעוטרים בתפילין.
בעקבות האירועים טענה מירי רגב כי ראש עיריית תל אביב, רון חולדאי, הודיע שלא יאשר הצבת דוכני תפילין ברחוב. בתגובה ענה חולדאי והסביר כי התקן העירוני אוסר על הצבת כל דוכן שהוא במרחק מאה מטרים ממוסדות חינוכיים והזמין בשידור חי את שליחי חב"ד לבוא להרצות בכל בתי הספר של תל אביב. ב-18 במאי באותה שנה הגיש רון חולדאי תביעה כנגד מירי רגב בסך חצי מיליון שקל בגין הוצאת דיבה על כך שלא מסכים להניח תפילין בשטח תל אביב. כן הודיע שיתרום את כספי התביעה לישיבת בינ"ה בתל אביב-יפו.
אשמורה
שרה פאיאנס גליק
נורה אפרון
נורה אפרון (באנגלית: Nora Ephron; 19 במאי 1941 – 26 ביוני 2012) הייתה תסריטאית, במאית, מפיקה, סופרת ועיתונאית אמריקאית יהודיה.
ביוגרפיה.
אפרון נולדה בניו יורק למשפחה יהודית, הנרי ופיבי אפרון. הבכורה מבין ארבע אחיות. אחיותיה והוריה עסקו כולם בכתיבה. שני הוריה הפכו אלכוהוליסטים בזקנתם ובין השאר מופיעים רוב בני משפחתה בכתביה.
ב-1962 סיימה לימודי תואר ראשון במכללת ולסלי. היא עבדה כמתמחה בבית הלבן בתקופת נשיאותו של ג'ון פיצג'רלד קנדי. היא ביקשה להתקבל כעיתונאית לניוזוויק, אך סורבה בשל מינה והחלה לעבוד בעיתון בחדר הדואר. היא התפטרה לאחר שלא ניתן לה לכתוב והגישה יחד עם עשרות נשים נוספות תביעת נגד העיתון בשל הפליה על רקע מגדר. עבדה כעיתונאית בניו יורק פוסט ובאסקווייר.
קולנוע.
אפרון ידועה במיוחד בשל הקומדיות הרומנטיות שהייתה שותפה ליצירתן, כגון "כשהארי פגש את סאלי", "נדודי שינה בסיאטל", "קוקי" ו"יש לך הודעה". שלוש פעמים הייתה מועמדת לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, אך מעולם לא זכתה בפרס. ב-1990 זכתה בפרס באפט"א בקטגוריית התסריט המקורי הטוב ביותר, על כתיבת התסריט לסרט "כשהארי פגש את סאלי". ב-1996 ביימה, כתבה והפיקה את הסרט "מייקל" בכיכובו של ג'ון טרבולטה.
חיים אישיים.
אפרון הייתה נשואה שלוש פעמים. נישואיה הראשונים הסתיימו לאחר תשע שנים. ב-1979 נישאה לקרל ברנסטין, שהתפרסם כמי שחשף את פרשת ווטרגייט. כאשר הייתה אם לפעוט ובהריון גילתה את בגידתו עם חברה של המשפחה והתגרשה ממנו. פרשיה כאובה זו הפכה חומר לספרה הקומי "צרבת". (אמה אמרה לה: "על כל דבר אפשר לכתוב סיפור") שהפך לאחר מכן סרט בכיכובם של ג'ק ניקולסון ומריל סטריפ. עקב הדמיון בין המציאות לספר/סרט איים בעלה-לשעבר, שדמותו ודמות המאהבת שלו הוגחכו באופן בוטה, לתבוע אותה, אך לא עשה זאת בסופו של דבר.
פטירתה.
ב-2012, אפרון נפטרה בניו יורק בגיל 71 ממחלת הלוקמיה.
עקרבות
אייק פרלמוטר
ג'פרי אולמן
ג'פרי דייוויד אולמן (באנגלית: Jeffrey Ullman; נולד ב-22 בנובמבר 1942) הוא מדען מחשב ופרופסור באוניברסיטת סטנפורד. הספרים שכתב על מהדרים, מבני נתונים, בסיסי נתונים וחישוביות נחשבים לנכסי צאן ברזל בתחומם.
חתן פרס טיורינג לשנת 2020.
ביוגרפיה.
אולמן קיבל תואר ראשון (Bachelor of Science) במתמטיקה שימושית מאוניברסיטת קולומביה ב-1963, והשלים דוקטורט (Ph.D) בהנדסת חשמל באוניברסיטת פרינסטון ב-1966. הוא עבד שנים מספר במעבדות בל. מ-1969 ועד 1979 שימש כפרופסור בפרינסטון. החל מ-1979 הוא מחזיק במשרת פרופסור בפקולטה למדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד. ב-1995 התקבל כחבר לACM, ובשנת 2000 זכה בפרס קנות'. ב-2010 זכה (יחד עם ג'ון הופקרופט) במדליית ג'ון פון נוימן של ה-IEEE, על "הנחת היסודות לתורת האוטומטים והשפות, וכן על תרומות רבות לתאוריות במדעי המחשב".
מחקריו עוסקים לרוב בבסיסי נתונים וניהולם, בכריית מידע ובחינוך באמצעות תשתיות מידע (Information infrastructure). הוא היה ממייסדי תחום חקר מבני הנתונים, ויועץ דוקטורט לדור שלם של תלמידים שהפכו לאחר מכן לתאורטיקנים מובילים בפני עצמם (בין השאר, ייעץ למייסד גוגל סרגיי ברין, ושירת בצוות הייעוץ הטכני של החברה). כיום הוא יו"ר חברת Gradiance, המספקת כלים ליצירת וניהול משימות בסביבה לימודית.
The New York Post
הדמוקרטיה האתונאית
הדמוקרטיה האתונאית הוא השם שניתן לשיטת ממשל מסוג דמוקרטיה ישירה שהתפתחה בפוליס (עיר-מדינה) היוונית אתונה. הדמוקרטיה של אתונה נוצרה עם התפתחות היחידה הגאו-פוליטית הייחודית ליוון - הפוליס במהלך המאה השמינית לפני הספירה ועליית מעמד אזרחי הפוליס, בעלי האדמות והרכוש כמעמד המהווה חלק מהמערכת השלטונית והתגבשה לכלל מערכת ייחודית במהלך המאה החמישית לפני הספירה שזכתה לשם דמוקרטיה בתרגום מילולי: "שלטון העם".
על פי המודל האתונאי משמעות הדמוקרטיה היא שהקהיליה מחזיקה את העוצמה הפוליטית באופן קולקטיבי והיא מבוססת על שלושה עקרונות: אִיסוֹנוֹמִיָה שהוא שוויון זכויות פוליטי, אִיסֵגוֹרִיָה שהיא הזכות השווה באספה ואִיסוֹקְרַטִיָה שהוא עיקרון שוויון בכוח. באופן מעשי באו עקרונות אלו לידי ביטוי באספה מיוחדת שהייתה גם גוף מחוקק וגם הגוף הבוחר, בה השתתפו והצביעו באופן ישיר כל אזרחי אתונה, קבוצה של נושאי תפקידים שנבחרו באופן אקראי, בשיטת הסורטיציה לתקופות קצובות היו מעיין רשות מבצעת והשלימו שיטת ממשל זו שעד היום יש הנושאים אליה עיניים.
אף על פי שהדמוקרטיה האתונאית נבעה מרעיונות מקוריים ונשגבים של שוויון ושאיפה לפעול למען טובת הכלל הודרו ממנה חלקים גדולים של האוכלוסייה, בראש וראשונה נשים, עבדים וקבוצה שלישית של "מטויקים " (אנשים ממוצא לא אתונאי שהשתקעו באתונה. אלה היו בעלי זכויות תושב, אך לא זכויות אזרח).
הדמוקרטיה של אתונה התפתחה בתהליך אבולוציוני רציף ומתוך תגובה לשינויים היסטוריים שעברו על אתונה ועל יון כולה, וההישגים הגיעו תוך כדי מאבק מתמיד עם מתנגדים מבית ומחוץ. בתוך תהליך זה ניתן לציין את פעולותיהם של סולון, קלייסתנס, אפיאלטס ופריקלס שיצרו, ושיכללו את הבסיס החוקי ואת המוסדות שהרכיבו את הדמוקרטיה שהייתה תופעה ייחודית בעולם העתיק והתקיימה בצמוד להיסטוריה של אתונה, כניסת העולם היווני לתקופה ההלניסטית סימנה את סוף דרכה של הפוליס וירידת קרנה של אתונה ומוסדות השלטון שבה - שנאלצו לפעול תחת פיקוח ולעיתים ריבונות של שליט זר, עם כיבוש וסיפוח יון אל תוך האימפריה הרומית נעלמה הדמוקרטיה האתונאית.