פרדריק בנטין נולד בפטרסבורג שבוירג'יניה לתיאודור וקרולין בנטין. אבות משפחתו של בנטין היגרו לאמריקה מהולנד במאה ה-18 והתיישבו בבולטימור. משפחתו עברה מבולטמור לוירג'יניה לאחר הולדת הבת הראשונה הנריטה אליזבת באוקטובר 1831. פרדריק התחנך במכון הקלאסי של פטרסבורג שם הורגל לראשונה במשמעת צבאית. ב-1849 משפחתו עברה לסנט לואיס, מיזורי. ב-1856 הכיר את קתרין נורמן, צעירה שעברה לסנט לואיס מפילדלפיה.
בחירתו של אברהם לינקולן כנשיא ארצות הברית פילגה את מיזורי בין התומכים בהבדלות מהאיחוד ובין התומכים בהישארות באיחוד. תיאודור שתמך בהיבדלות התנגד לכך שבנו יתרועע עם התומכים באיחוד. פרדריק הצטרף לצבא האיחוד ב-1 בספטמבר 1861 והצית סכסוך משפחתי. הוא הצטרף לצבא כקצין בדרגת סגן לרגימנט הפרשים המתנדבים הראשון של מיזורי. בינואר 1861 נישא פרדריק לקתרין נורמן בכנסיית ג'ורג' הקדוש בסנט לואיס. ביולי 1863 ילדה קתרין את בתם הראשונה קרולין אליזבת שנפטרה לפני הגיעה לגיל שנה.
בנטין השתתף במספר קרבות במלחמת האזרחים שבעקבותיהן הועלה בדרגה בתחילה לדרגת מייג'ור ולבסוף לדרגת לוטננט קולונל. ב-1866 הוא מונה למפקד פלוגה ברגימנט הפרשים השביעי תחת פיקודו של ג'ורג' קסטר.
קרב ליטל ביגהורן.
ב-25 ביוני 1876 בנטין היה במשימת סיור שאליה נשלח על ידי מפקד הרגימנט ג'ורג' קסטר, כששלישו של קסטר הביא לו מסר מקסטר שבו הוא פקד עליו לחזור מהר עם אספקת תחמושת לכיוונו של קסטר כדי לעזור לו בקרב הצפוי עם האינדיאנים. בנטין התחיל להתקדם לכיוונו אך בדרך התחבר עם הכוח של מרכוס רינו ונשאר לעזור להם בהתבצרות מפני האינדיאנים על 'גבעת רינו'. אף על פי ששמע בבירור מטחי ירי מכיוון הכוח של קסטר בחר בנטין להישאר עם רינו על הגבעה במקום לחתור להתקדם לכיוון קסטר ולעזור לו. כל חמש הפלוגות מהרגימנט שהיו עם קסטר נהרגו בידי האינדיאנים וקסטר עצמו נהרג גם הוא על הגבעה שנקראה לאחר מכן 'גבעת העמידה האחרונה'. רינו ובנטין נשארו מבוצרים על הגבעה עד ה-27 ביוני כשכוח התגבורת בראשות גנרל טרי הגיע.
על החלטתו להישאר עם רינו ספג בנטין ביקורת רבה לאחר הקרב. היסטוריונים וקצינים רבים טענו שבנטין לא מילא אחר הפקודות שקיבל ואילו היה מגיע לעזרתו של קסטר התבוסה המחפירה הייתה נמנעת. מרכוס רינו שיבח את בנטין לאחר הקרב ואמר שהוא פעל באומץ רב להדוף את התקפות האינדיאנים על 'גבעת רינו'.
סוף ימיו.
בנטין השתתף בעוד מספר קרבות גדולים והגיע לבסוף לדרגת בריגדיר גנרל. בדצמבר 1882 מונה בנטין למפקד רגימנט הפרשים התשיעי. ב-1887 הוא הועמד לדין באשמת שכרות והתנהגות שאינה נאותה לקצין צבא. הוא הורשע ונגזר עליו להיות מודח מהצבא. נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד המתיק את עונשו להשעייה של שנה אחת מהצבא. בנטין פרש מהשירות ב-7 ביולי 1888 עקב בעיות פרקים ולב.
בנטין מת בדצמבר 1898, עשר שנים לאחר פרישתו בהשאירו אחריו את אלמנתו קתרין ואת בנו פרדריק. הוא נקבר בבית הקברות 'ווסטויו' באטלנטה. בין נושאי ארונו היו מושל ג'ורג'יה ויליאם אטקינסון וראש העיר של אטלנטה צ'ארלס קולייר. גופתו הוצאה מאוחר יותר ונקברה מחדש בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
אשת דרך עגל הביזון
אשת דרך עגל הביזון (בשפת השאיין "Muts i mi u na", באנגלית: Buffalo Calf Road Woman) או אישה אמיצה הייתה אישה אינדיאנית בת שבט השאיין שהצילה את אחיה, צ'יף צבאי, שנפצע בקרב רוסבד ב-1876. מעשה ההצלה שלה עזר לאסוף את הלוחמים האינדיאנים מחדש לאחר שהתפזרו ולנצח את האמריקנים בקרב. מאוחר יותר באותה שנה היא נלחמה לצד בעלה בקרב ליטל ביגהורן. ב-2005 מספרי סיפורים משבט השאיין שברו שתיקה בת יותר ממאה שנה לגבי הקרב וייחסו ל"אשת דרך עגל הביזון" את המכה שהפילה את ג'ורג' קסטר מסוסו לפני מותו.
בקרב רוסבד, התאחדו שבטי השאיין והסו תחת מנהיגותו של הצ'יף סוס משוגע. הם היו בנסיגה מפני האמריקנים והשאירו את אחיה של "אשת דרך עגל הביזון" פצוע בשדה הקרב. לפתע היא רכבה אל שדה הקרב במהירות, הרימה את אחיה הפצוע ונשאה אותו למקום בטוח. מעשה הגבורה שלה גרם ללוחמים האינדיאנים להתאסף מחדש ולנצח את גנרל ג'ורג' קרוק האמריקני. לכבודה קראו בשבט השאיין לקרב רוסבד, 'הקרב שבו הנערה הצילה את אחיה'.
מתועדת גם השתתפותה בקרב ליטל ביגהורן שם נלחמה לצד בעלה "זאב ערבות שחור".
"אשת דרך עגל הביזון" מתה בשנת 1878 ממחלת המלריה.
קרב רוסבד
קרב רוסבד (ידוע גם בשם הקרב על נחל הרוסבד) התרחש בתאריך 17 ביוני 1876, בטריטוריית מונטנה. בקרב נלחמו אינדיאנים משבטי הסו והשאיין כנגד כוחות של צבא ארצות הברית ובעלי בריתם משבט הקרואו ומשבט השושוני. הקרב היה חלק ממערכת בלק הילס. בני שבט השאיין קראו לקרב "הקרב שבו הנערה הצילה את אחיה" על שם התקרית שבה הצילה האינדיאנית שכונתה "אשת דרך עגל הביזון" את אחיה הפצוע. מתקפתו של גנרל ג'ורג' קרוק נהדפה על ידי האינדיאנים שהובלו בידי סוס משוגע. גנרל קרוק עצר את מתקפתו וחיכה לתגבורת לפני שחזר לקרב באוגוסט.
לתוצאות הקרב היו השפעות על קרב ליטל ביגהורן. הקרב היה חלק מהאסטרטגיה הכוללת באזור של צבא ארצות הברית. ג'ורג' קסטר עם רגימנט הפרשים השביעי יצא למתקפה על האינדיאנים באזור נהר הליטל ביגהורן כשבוע לאחר הקרב ברוסבד בלי שידע שגנרל קרוק נהדף.
אליזבת קסטר
אליזבת בייקון קסטר (באנגלית: Elizabeth Bacon Custer; 8 באפריל 1842 - 4 באפריל 1933) הייתה אשתו של גנרל ג'ורג' קסטר. אחרי מותו היא נהייתה לדוברת נלהבת של מורשתו בעזרת ספרים שכתבה והרצאות. דמותו האייקונית של בעלה לאחר מותו כפי שהצטיירה בציבור האמריקני הייתה לא מעט בזכותה.
שנותיה הראשונות.
אליזבת ליבי בייקון נולדה בעיר מונרו, מישיגן ב-1842. אביה היה שופט עשיר ובעל השפעה. ילדותה הייתה רצופה בטרגדיות כששלושת אחיה ואמה מתו עוד לפני הגיעה לגיל 13. בשל היותה בתו היחידה של אביה שהגיעה לבגרות, אהב אותה אביה בקנאות. ליבי שהייתה יפה ואינטליגנטית סיימה את תיכון הבנות ביוני 1862 כמצטיינת כיתתה. אביה קיווה שתינשא לאדם ממעמד משפחתי דומה.
בסתיו 1862 פגשה את בעלה לעתיד באמצע מלחמת האזרחים האמריקנית. מאוחר יותר כתב קסטר שהוא התאהב בה כבר בפגישה הראשונה. אביה של אליזבת לא היה מרוצה מהקשר בין השניים. הוא לא הסכים שאליזבת תיפגש עם קסטר שכן הוא היה ממשפחה ענייה ולא מוכרת וכן מפני שלא רצה שאליזבת תהיה אשת איש צבא. רק לפני קרב גטיסברג, כשקסטר הועלה לדרגת בריגדיר גנרל, הוא התרצה והסכים לנישואיהם. הם נישאו ב-9 בפברואר 1864.
מותו של קסטר ופועלה להנצחתו.
לאחר שקסטר נהרג יחד עם כל הכוח שעמד בראשו בקרב ליטל ביגהורן ביוני 1876 הוא ספג ביקורות רבות מהתקשורת ומקצינים בצבא על כך שהוא עשה טעויות מטופשות ונכנס לתוך מלכודת. נשיא ארצות הברית יוליסס סימפסון גרנט האשים בפומבי את קסטר באסון הצבאי. בחוששה שקסטר יהפוך לשעיר לעזאזל של ההיסטוריה היא יצאה לקמפיין תקשורתי נרחב על מנת לבנות את דמותו של בעלה מחדש. היא החלה לכתוב מאמרים ולהרצות בכנסים שבהם היללה את שמו של בעלה שהיה בעיניה קדוש מעונה. שלושת הספרים שכתבה: 'מגפיים ואוכפים' (1885), 'בעקבות הדגל' (1890) ו'מחנה במישורים' (1893) היו יצירות ספרותיות איכותיות והוקדשו להאדרת שמו של בעלה.
מאמציה השתלמו. דמותו של קסטר הגיבור, שרוכב בראש הכוח כנגד האינדיאנים ולבסוף נהרג בגבורה, נצרב בתודעה האמריקנית כמו קרב אלמו. אליזבת נשארה נאמנה לבעלה ולא נישאה מחדש. על אף שסיירה ברחבי ארצות הברית והעולם במהלך חייה, אליזבת מעולם לא הגיעה לעמק שבו התרחש קרב ליטל ביגהורן. סופר עליה ששמרה מכתב מנשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט שבו הוא כתב לה ש"קסטר הוא אחד מגיבורי'.
לאחר תקופה ראשונית של התמודדות עם החובות הכספיים של בעלה עברו עליה מרבית חייה בנוחות כלכלית עקב ההכנסות מהקריירה הספרותית שלה וההרצאות שנשאה. היא השאירה אחריה נכסים בשווי 100,000 דולר כשנפטרה ארבעה ימים לפני יום הולדתה ה-91 ב-4 באפריל 1933. כמה שנים לפני מותה היא אמרה לכתב שראיין אותה שאכזבתה הגדולה ביותר היא העובדה שלא ילדה בן שיישא את שמו המכובד של בעלה.
סכין מדממת
סכין מדממת (בשפת הסו: Tamina WeWe, באנגלית: Bloody Knife) היה אינדיאני אמריקני ששירת בצבא ארצות הברית כסייר וכמורה דרך עבור רגימנט הפרשים השביעי. הוא היה הסייר המועדף על לוטננט קולונל ג'ורג' קסטר ונאמר עליו שהוא "כנראה הסייר המפורסם ביותר ששירת בצבא ארצות הברית".
'סכין מדממת' נולד לאבא משבט ההאנקפאפא (תת שבט של הלקוטה, סעיף של שבט הסו) ולאמא משבט האריקארה בערך בשנת 1840. הוא נדחה על ידי שאר בני הסו מהשבט עקב מוצאו ובמיוחד על ידי גאל, צ'יף עתידי. הוא עבר עם אמו לשבט האריקארה. אחיו נהרגו בפשיטה של שבט הסו תחת פיקודו של גאל בשנת 1862.
סכין מדממת הועסק על ידי חברת פרווה אמריקנית כשליח וכצייד לפני שהפך לסייר בצבא ארצות הברית. הוא נהרג ב-25 ביוני 1876 בקרב ליטל ביגהורן לאחר שנורה בראשו.
נושאות המטוסים מסדרת אינווינסיבל