לדברי מנחם שטרן, לארבע התעודות הללו "יש ערך ממדרגה ראשונה" והן תואמות בצורתן לדיפלומטיה ההלניסטית ובתוכנן לרקע המדיני של סוף ימיו של אנטיוכוס הרביעי ותחילת תקופתו של אנטיוכוס החמישי. בתעודה השנייה לא נזכר שום תאריך, אולם ברור כי מדובר באגרת מאת אנטיוכוס החמישי והיא מזכירה במפורש את מותו של אביו (אנטיוכוס הרביעי מת בסתיו 164). תאריך התעודות האחרות הוא שנת 148 למניין בית סלאוקוס, כלומר בין סתיו 165 לסתיו 164 לפנה"ס.
בפסוק יז נזכרים השליחים "יוחנן ואבשלום", שאינם ידועים ממקום אחר.
בפסוק לד נזכרים שמותיהם של שני הצירים הרומיים, קוינטוס ממיוס וטיטוס מניוס.
פרק יב.
למרות זאת, לא פסקו הקרבות, והם התנהלו בשתי ערי החוף המערבי. יהודה ממשיך ולוחם באויבים אחרים השואפים לשנות את אורח החיים היהודי ביהודה. מפלות מסוימות בקרב מוסברות בחטאים של העם כנגד ה'.
בפסוק יז נזכרים "יהודים המכונים 'טוביאנים'", כלומר אנשי טוביה, ונראה שהם קשורים למושבה הצבאית שבראשה עמדו בעבר יוסף בן טוביה ובנו הורקנוס. בפסוק לז מסופר שיהודה המקבי פתח בקריאת קרב "בשפת האבות בצווחה המלווה במזמורים". לדעת שוורץ, הכוונה היא ככל הנראה לעברית, משום שזו שפת התפילה, וייתכן שזהו רמז לכך ששפת הדיבור הייתה אחרת, ארמית ("סורית").
פרק יג.
הסלווקים לא אמרו נואש ויצאו לקרב נוסף בהנהגת המלך ושר צבאו ובעזרתו של מנלאוס. אלם יהודה לא חשש מצבא זה ובאישון לילה הכה במפתיע את צבאם. אנטיוכוס לא אמר נואש וניסה להתקיף את ירושלים מדרום. כשנכשל שוב פנה להסכם עם היהודים ושב לארצו.
פרק יד.
רשע נוסף בשם אלקימוס שאף אף להשיג את הכהונה הגדולה, פנה אל דמטריוס המלך ובעזרתו אסף צבא עם פילים להשתלטות על יהודה. לחימה זו נכשלה. ניקנור בעצת המלך קרא ליהודים להסגיר את יהודה המקבי שאלמלא כן יעלה הוא וצבאו על ירושלים.
בפסוק ו מדבר אלקימוס בפני המועצה של המלך דמטריוס על "אלה מן היהודים הנזכרים 'חסידים', אשר מנהיגם יהודה המקבי, מנהלים מלחמה ומורדים". זהו האזכור היחיד של ה"חסידים" בספר מקבים ב.
בפסוקים לז ואילך, מסופר על "ראזיס, אחד מזקני ירושלים", שמתוך אהדת אנשי עירו אליו, כונה "אבי היהודים", וזאת "כי בזמני המחלוקת שהיו הוא הביא הכרעה למען היהדות, ובמלוא המסירות היה מסכן גוף ונפש למען היהדות". מוצא השם "ראזיס" אינו ברור.
פרק טו.
הקרב האחרון. ניקנור יוצא למלחמה ביהודה המקבי. יהודה מספר לעם על ההתגלות שבאה לו בחלום, שבו חוניו הכהן הגדול וירמיהו הנביא הושיטו לו חרב לקראת הקרב, ובזכות כך העם מתמלא אמונה ומביס את הצבא הסלווקי. ניקנור עצמו נהרג וראשו וזרועו הכרותים מוצגים בפני יושבי החקרא. ראשו נתלה על חומתה.
בפסוק כט מסופר כי לאחר שלוחמי יהודה זיהו את גופת ניקנור, "הם בירכו את השליט בשפת האבות". גם כאן, לדעת שוורץ הכוונה היא לעברית, שפת התפילה. "השליט" הוא האל השולט בכל. בפסוק לו נזכרת השפה הארמית (במקור ביוונית: "סורית"). השימוש בכינוי "סורית" מסייע להנחה ש"שפת האבות" בספר זה היא עברית.
המחבר המסכם והסגנון.
ספר מקבים ב' ששרד, הוא סיכום של חמישה ספרים שלא שרדו, שכתב יאסון מקירנה.
זהו הסופר היהודי–הלניסטי היחיד שידוע לנו מגולה זו.
קירנה היא, ככל הנראה, מקום יישוב בחבל קירנאיקה, לוב, של ימינו. זהות המסכם אינה ידועה. יש דעות שאומרות שהספר נכתב על ידי יהודי משכיל בן הגולה, ודעות אחרות מייחסות את הסיכום לארץ ישראלי בן כת הפרושים. המסכם היה דובר השפה הבינלאומית דאז – יוונית, היא שפת המקור של יצירת יאסון.
ההערכה היא שהמסכם נותר נאמן לטקסט המקורי ולא נדרש בסיכומו למקורות נוספים מלבד עבודתו המקורית של יאסון. שיטת עבודתו של המסכם אינה אחידה. לעיתים נגרר אחרי יאסון לספר את הדברים בפרוטרוט ולעיתים קיצר בצורה בולטת. אין כל רמז לכך שהאידאולוגיה של המסכם הייתה מנוגדת לזו של יאסון (השקפת המחבר על האלוהות רחוקה מכל הגשמה, בית המקדש מובלט בכל חלקי הספר).
לדעת כריסטיאן האביכט, זמן מה לאחר שפורסם התקציר נעשתה עריכה סופית על ידי אדם שלישי. כך עולה, לדבריו, משום שהספר כולל קטעים אחדים שדי ברור שלא נלקחו מתיאורו של יאסון ושהמקצר עצמו לא היה יכול להוסיף אותם, ויש לכך אף רמזים נוספים, כמו סתירות בסיפור.
כדי להעצים את הרושם של מות הקדושים (פרקים ו–ז), המאורעות מתוארים כמתרחשים בנוכחות אנטיוכוס, וזאת בניגוד לאמת ההיסטורית.
ההבדלים בין ספר מקבים ב לספר מקבים א.
אין כל רמז לכך שיאסון מקירנה הכיר את ספר מקבים א.
מקבים ב' נכתב מנקודת מבט דתית-מוסרית בשונה ממקבים א. במקבים ב' בולטים הדת היהודית ומאפייניה - שמירת שבת (כפי שעשו יהודה וחייליו), ואמונה בעולם הבא. ירושלים ובית המקדש זוכים לביטויי הערצה. מקבים ב' מתאר אמונות עממיות שמקרבות את אלוהים לעם (כגון: אלוהים שולח מלאכים ברגל או על סוסים שמשגיחים ממרום ונלחמים את מלחמתו). לעומת זאת בספר מקבים א שולט הרציונל ואלוהים מתואר כרחוק מהעם ונשגב מכדי להיתפש על ידי הגיונם של בני תמותה; כלומר פועל בדרכים נסתרות.
מקבים ב', שנכתב במקור ביוונית, מושפע מסגנון הרטוריקה היוונית ואילו מקבים א' שנכתב במקור בעברית (אם כי נוסח זה אבד), מושפע מסגנון לשון המקרא.
מחבר מקבים ב' לא היה היסטוריון מקצועי, בניגוד למחבר מקבים א' שניכר כי היה היסטוריון מיומן. ידוע מי כתב את המקור (יאסון מקירני) ששימש את המסכם האלמוני של ספר מקבים ב', ומאידך לא ידוע שם מחבר מקבים א'.
ספר מקבים ב חסר בכתב היד S (קודקס סינאיטיקוס) של תרגום השבעים.
מיסטר אמריקה
ח'וראסאן רזאווי
פרובינציית ח'וראסאן רזאווי (בפרסית: استان خراسان رضوی) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה העיר משהד.
שטחה 144,685 קמ"ר, כ-10% משטח איראן, והיא נמצאת בצפון-מזרח המדינה. ב-2005 מנתה אוכלוסייתה כ-5,620,770 תושבים. הפרובינציה גובלת בפרובינציית צפון ח'וראסאן, בפרובינציית דרום ח'וראסאן ובפרובינציית סמנאן, וכן במדינות אפגניסטן וטורקמניסטן. היא נחשבת לאחת הפרובינציות הגדולות הן מבחינת שטחה והן באשר למספר תושביה.
מר אמריקה של AAU
מר אמריקה של AAU (באנגלית: AAU Mr. America) הייתה תחרות פיתוח גוף שנערכה תחילה בידי "האגודה העולמית לפיתוח הגוף והגזרה" (WBFA) ומומנה על ידי איחוד אתלטים חובבים (AAU). היא נערכה לראשונה ב-4 ביולי 1939 והזוכה נקרא "America's Best Built Man" (בתרגום חופשי: "האדם הבנוי ביותר של אמריקה"). בשנת 1940 שונה שמה כפי שהיא נקראת היום תחרות מר אמריקה.
באמצע שנות ה-40 ייסדו ג'ו ובן וידר את ארגון ה-IFBB כאלטרנטיבה ל-AAU. הם ערכו את התחרות המתחרה מר אמריקה של IFBB בשנת 1949 באופן חד פעמי ואז משנת 1959 והלאה.
בשנת 1999, אחרי שישים שנות פעילות, הצביעו חברי ארגון AAU לבטל את התחרות.
בשנת 2004, איגוד פיתוח הגוף והכושר העולמי (WBFA) הודיע כי רכש את הזכויות על השם מר אמריקה ויחדש את התחרויות תחת אותו דגל.
בשנת 2020 תתחדש התחרות כאירוע ללא שיוך ארגון ספציפי אותו קידם מארק טאוריאלו. התחרות תתקיים באוקטובר 2020 באטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי.
ההיסטוריה של מלכי בריטניה
ההיסטוריה של מלכי בריטניה (בלטינית: Historia Regum Britanniae, באנגלית: The History of the Kings of Britain) היא כרוניקה אשר נכתבה על ידי ג'פרי ממונמות', בשנת 1136 לערך.
הספר כולל תיאור כרונולוגי של מלכי בריטניה החל מברוטוס, נכדו של איניאס, מפליטי מלחמת טרויה, אשר לפי הספר כבש את בריטניה מהענקים והיה ראשון מלכי בריטניה, ועד הכיבוש האנגלו סקסי במאה השביעית.
הספר מהווה את אחת היצירות העיקריות בארון הספרים הבריטי (ה-Matter of Britain).
חשיבות כספר היסטוריה.
לספרו של ג'פרי חשיבות מועטה כספר היסטוריה. תיאוריו של ג'פרי באשר לתקופות מאוחרות יחסית (התקופה שלאחר פלישת יוליוס קיסר לבריטניה) נגועים בחוסר דיוק רב. בהתאם משערים ההיסטוריונים שתיאורי תקופות קדומות יותר מדויקים אף פחות, ואפילו בדויים לחלוטין. יחד עם זאת הספר כולל אגדות קדומות שייתכן שיש להם בסיס היסטורי כלשהו, וללא ספק חשיבות ספרותית (לדוגמה - בספר מופיעה הגרסה הקדומה ביותר של אגדות המלך ארתור ושל סיפור חייו של המלך ליר ובנותיו, שלימים הפכה למחזה מאת ויליאם שייקספיר בשם זה).
תוכן.
הספר מתאר את ההיסטוריה של בריטניה החל מבריחת פליטי מלחמת טרויה ובראשם איניאס מטרויה לאיטליה, יישובם באיטליה ואת גירושו של נכדו של איניאס - ברוטוס לאחר שהרג בשוגג את אביו. ברוטוס מגיע לגאליה ומשם לאי בריטניה המיושב על ידי ענקים, מביס אותם וקורא לאי על שמו.
הספר מתאר את שליטי בריטניה באופן כרונולוגי, ומספר על בלאדאד שידע להשתמש בכוחות קסם וניסה לעוף, על המלך ליר אשר חילק את הממלכה בין שלוש בנותיו (תיאור עליו מתבסס מחזהו של שייקספיר).
כמו כן מוזכר המלך קאנובלינוס (עליו מבוסס מחזהו של שייקספיר "סימבלין").
הספר מתאר את שליטי האי לאחר הכיבושים הרומיים של יוליוס קיסר של קלאודיוס, ואת התנצרות לוקיוס - המלך הנוצרי הראשון של בריטניה.
עוד מוזכרים בספר הקוסם מרלין והמלך ארתור.
מקורות המידע.
ג'פרי טען כי ספרו הוא תרגום ללטינית של טקסט ברטוני קדום שניתן לו על ידי וולטר, ארכידיקון אוקספורד. כיום החוקרים מטילים ספק בטענה זו, וסבורים כי ג'פרי התבסס על ספרים קודמים ובהם ספרו של גילדאס מהמאה השישית "ההיסטוריה הכנסייתית של תושבי אנגליה", ספרו של נניוס מהמאה התשיעית "ההיסטוריה של הבריטים", "דברי הימים הוולשים" מהמאה העשירית וכן ספרות וולשית המתארת חיי קדושים ואגדות עם, וכי את יתרת המידע המופיעו בספרו בדה ג'פרי.
השפעת הספר.