למרות היותו האצטדיון הגדול ביותר ב-NFL, רשימת ההמתנה למנוי עונתי משתרעת על פני יותר מעשר שנים. עד כה מעולם לא נמכרו כל המושבים באצטדיון, השיא עומד על 91,665 במשחק המכללות בין קבוצות הפוטבול של וירג'יניה טק ואוניברסיטת דרום קליפורניה. שיא האוהדים במשחק של הרדסקינס הוא 90,910 אוהדים במשחק נגד הדאלאס קאובויס והוא גם שיא הקהל הגדול ביותר (במקומות ישיבה) במשחק NFL.
אירועים מיוחדים.
מלבד משחקיה של וושינגטון רדסקינס במגרש פדקס מתקיימים אירועים מיוחדים. מגרש פדקס אירח כמה משחקי פוטבול מכללות. המוכרים שבהם: ניצחון אוניברסיטת נוטרדאם על האקדמיה הימית של ארצות הברית ואוניברסיטת דרום קליפורניה נגד וירג'יניה טק, משחק ששבר את שיא הקהל באצטדיון.
מגרש פדקס הוא אחד משמונת האצטדיונים שאירחו את גביע העולם בכדורגל נשים 1999 שאירחה ארצות הברית. באצטדיון שוחקו כמה משחקים בשלב הבתים ושני משחקי רבע גמר.
אף על פי שדי.סי. יונייטד משחקת באצטדיון RFK שבוושינגטון הבירה, מגרש פדקס אירח שני משחקי ידידות של הקבוצה נגד הקבוצות האירופאיות צ'לסי וריאל מדריד.
אירועים נוספים:
מגרש פדאקס
ז'ורז' שסטלן
ז'ורז' שָסְטֶלֶן (בצרפתית: Georges Chastellain; 1405 או 1415–1475) היה כרוניקן, משורר ודיפלומט בחצרם של דוכסי בורגונדיה פיליפ הטוב ושארל האמיץ. הוא נחשב לכרוניקן אמין ומדויק והיסטוריונים מודרניים משתמשים בכתביו לתקופת מלחמת מאה השנים בכלל ולתפקידה של בורגונדיה בפרט. ההיסטוריון יוהאן הויזינחה, למשל, משתמש בו כמקור עיקרי בספרו "סתיו ימי הביניים". בימיו היה שסטלן ידוע בעיקר כמשורר, אך שיריו לא שרדו במבחן הזמן.
תולדות חייו.
שסטלן נולד בעיר אלסט (Aalst) שבפלנדריה למשפחה ממעמד אצולה נמוך והתחנך באוניברסיטת לוון. עד 1434 שירת בשירות צבאי פעיל במסגרת מלחמת מאה השנים. בעקבות הסכם אראס השתחרר מהצבא והתקבל לעבודה דיפלומטית בשירותו של דוכס בורגונדיה פיליפ הטוב, בחצר מלך צרפת שארל השביעי. במהלך חלק מתוך עשר שנות שהותו בצרפת היה מזכירו של האציל פייר דה ברזה (Pierre de Brézé) בפואטייה ובין היתר כתב אודותיו ביוגרפיה מקיפה. הוא רכש ידע רב אודות הפוליטיקה וההיסטוריה של צרפת ושל בורגונדיה והיה עד לאירועים היסטוריים כגון מאמצי הטיהור מאשמה של ז'אן ד'ארק. כאשר גבר הקרע בין החצר הצרפתית והבורגונדית עזב שסטלן את צרפת והיה לחצרן בחצרו של פיליפ הטוב. בשנת 1457 נבחר לחבר במועצתו.
ב-1461 קיבל רשות לעזוב את החצר ולהתמסר לכתיבה, הוא קיבל פנסיה נדיבה ומינוי רשמי כהיסטוריון חצר. מאותה עת החל להעלות על הכתב את ה"כרוניקות" (Chronique) שלו. שארל האמיץ, שירש את פיליפ הטוב ב-1467, המשיך להיות פטרונו של שסטלן. ב-2 במאי 1473 הכתיר אותו לאביר מסדר גיזת הזהב.
ב-13 בפברואר (לפי רישומי גובי המס) או 20 במרץ 1475 (לפי ההספד שלו) נפטר שסטלן בעיר ואלנסיין.
כתביו.
במותו הותיר עותק של הכרוניקות שהוקדש למרי מלכת הונגריה, אחותו של שארל החמישי, מלך צרפת. העותק כולל כשליש מתוך הכרוניקה המלאה שהקיפה את השנים 1474-1419. האנציקלופדיה הקתולית מציינת שייתכן וחלקים נוספים מהחיבור נמצאים בארכיוני בית הבסבורג. במשך כמאה שנים לא זכו כתביו לדפוס. ממשיך דרכו, שערך והשלים חלקים והמשיך את מסורת הכתיבה שלו היה ז'אן מולינה (Jean Molinet). בשנת 1505 יצא באנטוורפן אוסף מכתביו בשם "Récollections des merveilles advenues en mon temps".
המהדורה הראשונה של כתביו ההיסטוריים יצאה לאור על ידי ז'אן אלכסנדר בושון (Jean Alexandre Buchon) ב-1825. המהדורה המדעית העיקרית של כל כתביו הידועים נערכה על ידי קרווין דה לטנהווה (Kervyn de Lettenhove) מאקדמיית בריסל בין השנים 1863 ו-1866 ויצאה לאור בשמונה כרכים בשם "L'Euvres de Georges Chastellain".
הערכה.
כתיבתו ההיסטורית מנסה להיות אובייקטיבית, עד כמה שהדבר ניתן ביחס להיסטוריון-חצר. יש בדבריו מידה של ביקורת על נותני חסותו והערכה לאויביהם. אולם חלקים מסוימים נראה שהוכתבו לו. בפרט אמורים הדברים לגבי טיפולו בפרשת ז'אן ד'ארק ובכתיבתו התוקפנית כלפי אגנס סורל, פילגשו של שארל השביעי, מלך צרפת שנראה כי הוכתבה לו על ידי בנו של האחרון, לואי האחד עשר, מלך צרפת שהיה פליט בחצר הבורגונדית בהיותו דופן (יורש עצר).
שסטלן מוקסם, הן בשיריו והן בכתיבתו ההיסטורית מטקסים, סמלים וגינוני אבירות. שיריו ערוכים בתבניות מלאכותיות פורמליות ועתירים בביטויים לטיניים. אף שהיו פופולריים בימיו, אינם נחשבים ליצירה מקורית או איכותית בימינו.
האפיון הייחודי ביותר שלו הוא תיאור הדמויות ההיסטוריות באופן חי, לעיתים הוא שם בפי הדמויות ההיסטוריות דברי שירה ופעמים רבות הוא מתעכב על פרטי פרטים של גינונים, לבוש וכדומה.
הויזינחה מתאר את שסטלן כבעל תפיסה שמרנית ביותר. הוא מביע ללא ביקורת את הדעה הרווחת בימי הביניים לפיה החברה מחולקת חלוקה, שמקורה אלוהי, לשלוש שדרות: הכמורה, האצולה ו"השדרה השלישית" המורכבת ללא הבחנה ממי שאינם אצילים, מהאיכרים הצמיתים ועד הבורגנים העשירים. עמדה זו, טוען הויזינחה, גרמה לשסטלן להיות עיוור לכוחות הכלכליים והיצירתיים האדירים שפיתח מעמד זה באותה עת. הוא מכנה אפילו את אזרחי העיר העשירים בשם "צמיתים"
נשל
בית כנסת אוהל מועד
ג'ין סימונס (שחקנית)
ג'ין סימונס (באנגלית: Jean Simmons; 31 בינואר 1929 - 22 בינואר 2010) הייתה שחקנית אנגלייה.
סימונס התפרסמה בעקבות תפקידיה בסרטי קולנוע בריטיים ואמריקאים בשנות ה-40 וה-50. נודעה בעיקר בשל תפקידה כאופליה בסרט "המלט" (1948), לצד לורנס אוליבייה, תפקיד עליו קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר;בתפקיד דיאנה בסרט הגלימה (1953) וכן בשל תפקידה כשרה בראון בסרט "ברנשים וחתיכות" (1955) לצד פרנק סינטרה ומרלון ברנדו, תפקיד עליו זכתה בפרס גלובוס הזהב. ב-1957 שיחקה לצידו של פול ניומן בסרט "עד שירימו עוגן". ב-1958 שיחקה לצידו של גרגורי פק במערבון "האדמה הגדולה" וב-1959 לצידו של רוק הדסון בסרט "אדמה זו שלי היא". ב-1967 שיחקה בסרט "גירושין בנוסח אמריקה" לצידו של דיק ואן דייק. סימונס שיחקה גם בתפקיד הראשי בסרט "הסוף המאושר" (1969), עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. בשנותיה המאוחרות שיחקה גם בסדרות טלוויזיה, ואף זכתה בפרס אמי על משחקה במיני-סדרה "ציפורים מתות בסתר" (1983).
סימונס נישאה ב-1950 לשחקן סטיוארט גריינג'ר. ב-1960 התגרשה ממנו ונישאה לבמאי ריצ'רד ברוקס. הם התגרשו ב-1977.
ב-22 בינואר 2010 נפטרה סימונס בגיל 80, בשל מחלת הסרטן.
חדשות.קום
חדשות.קום הוא אתר אינטרנט שהוקם בשנת 1999, ביוזמת חברת בזק בינלאומי והעיתונאי יאיר פידל, והיה אתר החדשות הראשון ברשת בעברית.
בתקופת הקמת האתר, היו מעט אתרי תוכן בעברית באינטרנט, והעיתונים הגדולים (ידיעות אחרונות, הארץ ומעריב) עדיין התלבטו האם לפתוח אתר חדשות, מחשש לפגיעה בהכנסותיהם מהעיתונים המודפסים.
באתר חדשות.קום עבדו מספר כתבים צעירים שהשתחררו משירות צבאי בגלי צה"ל, וכן מספר כתבים מקול ישראל. מספר הכניסות לאתר היה גדול יחסית לאותה תקופה - כ-3,000 ביום, אך מרבית המבקרים היו מחוץ לישראל.
חברת בזק בינלאומי מימנה את האתר במשך חצי שנה. לאחר מכן, בגלל אילוצים רגולטוריים, רכשה בזק בינלאומי את האתר "וואלה", שהיה באותן שנים שער הכניסה לאינטרנט, ויצאה מההשקעה באתר חדשות.קום (הרגולטור לא איפשר לחברת האם בזק לרכוש את האתר וואלה, לכן היא הורתה לבזק בינלאומי לרכוש אותו). בעקבות זאת נכנס בנק מרכנתיל דיסקונט להשקעה באתר, ומימן אותו למשך שנה נוספת.
בתחילת שנת 2001, בעקבות משבר בועת הדוט קום, הופסק מימון האתר על ידי בנק מרכנתיל. בחודש ספטמבר של אותה שנה, ביום הכיפורים, האתר נסגר.
כרבלה
החומה הסינית
תומאס פיקרינג
תומאס ריב "תום" פיקרינג (באנגלית: Thomas Reeve "Tom" Pickering; נולד ב-5 בנובמבר 1931) היה דיפלומט אמריקאי. בין תפקידיו הדיפלומטיים הרבים הוא שימש כשגריר ארצות הברית בישראל (1985–1988), לאומות המאוחדות (1989–1992), להודו (1992–1993) ולרוסיה (1993–1996). בין השנים 1997–2001 שימש כתת-מזכיר המדינה לעניינים מדיניים, השלישי בהיררכיה של מחלקת המדינה, תחת מדליין אולברייט.
תולדות חייו.
פיקרינג נולד בעיר אורנג' בניו ג'רזי. לאחר שסיים את לימודי התיכון בניו ג'רזי החל בשנת 1949 לימודי תואר ראשון במכללת בואדואן, בעיר בראונזוויק, במיין. בשנת 1953 סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בהיסטוריה. הוא המשיך בלימודי תואר שני בבית הספר למשפטים ולדיפלומטיה באוניברסיטת טאפטס, במסצ'וסטס. עם סיום לימודי תואר שני קיבל מלגת פולברייט להשלמת תואר שני נוסף ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת מלבורן באוסטרליה, אותו השלים בשנת 1956. בין השנים 1956–1959 שירת בצי האמריקאי כקצין מודיעין. הוא המשיך לשרת כאיש מילואים בצי והשתחרר בדרגת לוטננט קומנדר.
עבודתו בשרות החוץ.
לאורך כארבעים שנותיו בשרות החוץ של מחלקת המדינה של ארצות הברית שירת בין השאר כשגריר ירדן (1974–1978), בניגריה (1981–1983), באל סלוודור (1983–1985), בישראל (1985–1988), באומות המאוחדות (1989–1992), בהודו (1992–1993) וברוסיה (1993–1996). בנוסף, הוא שימש כתת מזכיר המדינה לעניינים מדיניים בין השנים 1997–2000. הוא מחזיק בדרגה הגבוהה ביותר בשירות החוץ של ארצות הברית. בנוסף לשפת אמו, פיקרינג דובר צרפתית, ספרדית, וסווהילי ואף מתמצא ברוסית, עברית, וערבית.
לאחר פרישתו משרות החוץ.