למרות שאפתנותן של רבות מהצעות האדריכלים הקונסטרוקטיביסטיים לתכנון שכונות וערים מן היסוד, מעטות הן הדוגמאות לתכנון ערים עקבי ומגובש שנוצר על ידם. רובע נרווסקיה זסטווה שבלנינגרד היה אחד מהמוקדים של האדריכלות הקונסטרוקטיביסטית. החל מ-1925 נבנו בלנינגרד בתי מגורים לפועלים וגם מבני ציבור. רבים מהקונסטרוקטיבסטיים קיוו לכך שבתוכנית החומש הראשונה (1928) וב"מהפכה התרבותית" שנלוותה אליה, תנתן להם אפשרות לבטא את רעיונותיהם האדריכליים, אך באותה עת נחלק הסגנון בין חסידי התכנון האורבני ובין אלו שנטו אחרי התכנון הלא אורבני, שהרעיונות הבולטים בו היו עיר הגנים והעיר הליניארית. נוסף לכך, ברוב המקרים הועדפו תוכניות פרגמטיות יותר, כמו למשל, בבניית העיר החדשה מגניטוגורסק שבהרי אורל בה הועדפו תוכניותיהם של קבוצת אדריכלים גרמנים, בראשות ארנסט מאי.
שמואל בן אביגדור
רבי שמואל בן אביגדור (נפטר בכ"א בטבת ה'תקנ"א) היה אב"ד ורב של וילנה בתקופת הגאון מווילנא, ורבה האחרון של וילנה.
המחלוקת על רבנות וילנה.
נולד לרב אביגדור בן שמואל שהיה רבן של כמה עיירות וערים בליטא. מונה לרבנות וילנה בשנת תק"י (1750), על פי הנוהג המקובל באותם ימים 'קנה' עבורו את המשרה חותנו ר' יהודה ספרא ודיינא המכונה היסו"ד, שהיה אחד מראשי הקהל ומעשירי העיר, לראשי הקהל היה נראה, שר' שמואל הצעיר לא היה דמות מספיק ראויה כדי לשאת את המשרה, בעיקר לא בווילנה, שהיו בה רבנים ולמדנים רבים. לאחר פטירת חותנו תמו ימי החסד של ר' שמואל, ראשי הקהל, שראו בו גורם מפריע המתחרה על מעמד המנהיגות שלהם בקהילה, ביקשו לגרום להדחתו. ובמשך שלושים שנה (1791-1762) התנהל מאבק קשה בין ר' שמואל לבין ראשי הקהל, ראשי הקהל של וילנה ניהלו את המאבק באמצעים פסולים: לשם כך ארגנו נגדו קנוניה באמצעות סתימת פיות, וכן באמצעות איסור בחרם ללמד זכות על נאשמים, איסור בחרם להתלונן בפני בית הדין ואפילו איסור על הדיינים להקשיב לזעקת הנחמס, וכן באמצעות עדויות שקר על דרך תפקודו הקלוקלת, כביכול: קבלת שוחד, הטיית משפט לטובת אחד הצדדים, התערבות בוטה בדיונים משפטיים, ביטול פסקי דין שלא בסמכות, מינוי דיינים שלא בסמכות, ומינוי אנשים למשרות בהיררכיה הקהילתית בניגוד לתקנון, ובכלל על ליבוי מדנים ושנאה בקרב הקהילה בווילנה. לצד הרב עמדו בעלי המלאכה אשר מספרם גדל משמעותית במשך השנים, אך לא הייתה להם נציגות בוועד הקהילה, והחסידים שהיו עדיין במחתרת, בהנהגת ר' ברוך מרדכי אטינגר חתנו של ר' שמואל, מכאן ואילך התפתחה מערכת יחסים קשה של מאבקי כוח בין ראשי הקהל בווילנה לראשי הקהילות האחרות בליטא שהתערבו במאבק דווקא לטובת ר' שמואל. הגר"א שוכנע על ידי ראשי הקהל שמניעי הרב פסולים, ולכן היה בין מתנגדיו. המחלוקת בין ראשי הקהל והרב גרמה גם לקרע עמוק בקהילה היהודית בווילנה, כאשר כל יהודי וכל משפחה ניסו לקבוע עמדה במחלוקת הזאת. וכך תיעד זאת ש"י פין: "ותהי המלחמה נפוצה בכל העיר, כי נחלק העם לחצי, אחרי הרב ואחרי הקהל, משפחות התגרו במשפחות, איש ברעהו ואשה ברעותה. ויהי העם נדון בבתי כנסיות ובבתי מדרשות, בשוקים וברחובות, הצרו איש לרעהו במלחמת דברים, בריב ומצה ובאגרוף רשע". בסופו של דבר רק הודות להתערבותו של מחותנו העשיר, הגביר ר' אליהו פעסעלעס, לא סולק בסופו של דבר ר' שמואל ממשרתו, אך למרות ההצלחה לסכל את מזימת ראשי הקהל לא פגה המתיחות. אחר פטירתו ב-כ"א בטבת תקנ"א החליט הקהל שלא למנות יותר אב"ד לעיר וילנה.
משפחתו.
בנישואיו הראשונים נשא את טייבל בתו של ר' יהודה ספרא ודיינא היסו"ד, בנישואיו השניים נשא את לאה בת הרב חיים יהודה לייב איטינגא אב"ד לבוב.
פול קדק
פול קדק (באנגלית: Paul Kadak) הוא עיתונאי אוסטרלי, וכתב בערוץ טלוויזיה שמתמחה בחדשות Seven News בסידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה.
פול קדק נולד למשפחה בעלת שורשים אסטוני שהגיעו לאוסטרליה בשנת 1949. קדק החל את הקריירה שלו בעיר פרת' שבאוסטרליה המערבית, כשעבד עבור Seven News. הוא עובד כיום בסידני ועובד ככתב עבור Seven News.
סיקר בין היתר את המשחקים האולימפיים בשנת 2000, חתונתו של ראסל קרואו, גביע העולם ברוגבי ב-2003, הטיסה האחרונה של Ansett Australia's דיווחים בלעדיים על משבר CityRail בשנת 2004, אסון הרכבת Waterfall והפיק את הכיסוי בבחירות במדינה עבור ה-Seven Network.
במהלך פרשת טמפה בשנת 2001, היה קדק העיתונאי היחיד על הקרקע ב-Christmas Island והדו"ח שלו כלל את התמונות הראשונות של חיילים אוסטרליים בעלייתם על האנייה. בעת שהיה על אי חג המולד, הוא דיווח בשידור חי לא רק עבור Seven News, אך גם עבור תחנות רדיו רבות ברחבי אוסטרליה, ב-Sky News London וב-CNN.
קדק היה בשטח שעות ספורות לאחר פיגועי באלי ב-2002 ושהה עוד שבועיים בבאלי, שם דיווח בשידור חי עבור Sunrise ו-Seven News קדק היה מועמד לפרס לוג'י בשנת 2002 בקטגוריית הכתב המצטיין, אך לא זכה בפרס.
בשנים 2018–2020 הוא היה כתב העיתון בארצות הברית. בשנת 2020 פול קדק חזר לאוסטרליה ומסקר בעיקר אירועי פנים. באפריל 2021 הוא הכין כתבה על מצב בעיר קלברי לאחר סופה טרופית שפקדה אותה.
פול קאדאק
אריה ליב פאיאנס
אריה לֶיְבּ פָאיַאנְס (אוגוסט 1899, ט"ז באלול תרנ"ט – 1981, תשמ"א) היה מורה ועורך עברי, חבר ועד הלשון והאקדמיה ללשון העברית.
ביוגרפיה.
נולד ב-1899 בעיר ביאליסטוק, בנם של הרב דוד פאיאנס, ראב"ד ביאליסטוק וחבר הוועד המרכזי של "המזרחי", והרבנית מרים (מצד אמו נכדו של ראב"ד ביאליסטוק הרב חיים נפתלי הרץ היילפרין ונינו של אביו, הרב רפאל יום טוב ליפמן היילפרין (1816–1879), רבה הנודע של ביאליסטוק, מחבר הספר "עונג יום טוב").
למד בישיבת וולוז'ין. נסמך לרבנות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה שותף לבניין בתי הספר העבריים בפולין, כיהן כמורה ללשון וספרות עברית בבית הספר העברי בביאליסטוק והיה פעיל בולט ב"החלוץ". ב-1921 החליט לעלוץ לארץ ישראל בעצמו, היה למורה בירושלים וממארגני "קבוצת ביאליסטוק" החלוצים בבית הכרם. כעבור כמה שנים חלה במלריה, ונשלח להתרפא בווינה, שם השתלם באוניברסיטה. כעבור זמן-מה שב לביאליסטוק, והיה שוב למורה ומחנך, עסקן ועיתונאי. פרסם מאמרים בסוגיות ציוניות והתרבות היהודית בעברית וביידיש.
בשנת 1934 עלה שוב לארץ ישראל, ולבסוף התיישב בתל אביב. היה לעורך של ספרות יפה, שירה, ספרי מדע ופובליציסטיקה, חבר ועד הלשון והאקדמיה ללשון העברית.
בין עבודותיו הבולטות הייתה עריכת המהדורה החדשה של פירוש המקרא של ש"ל גורדון.
היה נשוי לרעיה ואביהם של דוד פאיאנס, משורר, סופר ועורך, ומרים (ימה) סוקולובסקי, מורה, שנפטרה בצעירותה.
אחותו ד"ר שרה פאיאנס-גליק הייתה מחנכת לגיל הרך, המפקחת על גני הילדים בארץ מטעם מחלקת החינוך והמפקחת הראשונה מטעם משרד החינוך והתרבות, כלת פרס החינוך של עיריית תל אביב.
אביו התכונן לעלות לארץ ישראל, אך נפטר בטרם הספיק. אמו, אחותו הגדולה מינה קפלן, אחותו גיטה פאיאנס ואחותו דבורה קוסטרינסקי עלו לארץ אף הן.
שרה פאיאנס-גליק
שרה פָאיַאנְס-גְליק (1900 – 20 בינואר 1976) הייתה מחנכת לגיל הרך, המפקחת על גני הילדים בארץ מטעם מחלקת החינוך משנת 1936 והמפקחת הראשונה מטעם משרד החינוך והתרבות, כלת פרס החינוך של עיריית תל אביב לשנת 1969.
ביוגרפיה.
נולדה ב-1900 בעיר ביאליסטוק, בתם של הרב דוד פאיאנס, ראב"ד ביאליסטוק וחבר הוועד המרכזי של "המזרחי", והרבנית מרים (מצד אמה נכדתו של ראב"ד ביאליסטוק הרב חיים נפתלי הרץ היילפרין ונינתו של אביו, הרב רפאל יום טוב ליפמן היילפרין (1816–1879), רבה הנודע של ביאליסטוק, מחבר הספר "עונג יום טוב").
קיבלה חינוך עברי מסורתי, ולמדה בבית ספר תיכון. לאחר שסיימה את לימודיה נסעה ללמוד פדגוגיה במכון הפסיכולוגי שעל יד אוניברסיטת ברלין, והתמחתה בפסיכולוגיה אקספרימנטלית של גיל הילדות.
נישאה לד"ר שמואל אליעזר גליק, רופא גינקולוג.
בשנת 1933 עלתה לארץ ישראל. לימדה פסיכולוגיה בסמינרים למורות וגננות בתל אביב ובירושלים.
בשנת תרצ"ו-1935 התמנתה על ידי הוועד הלאומי כמפקחת על גני הילדים בארץ. לאחר קום המדינה ב-1948 הייתה למפקחת הראשית הראשונה מטעם משרד החינוך והתרבות. היא החזיקה במשרתה עד 1967.
פרסמה ספרים ומאמרים בתחומה בעברית ובגרמנית, מהם רבים בירחון "הד הגן".
בשנים תש"ז עד תשי"ז ערכה את "אוּשיות", כתב עת לענייני החינוך שלפני בית הספר.
בשנת 1969 זכתה בפרס לעובדים בתחום החינוך העברי מטעם עיריית תל אביב, על פועלה הספרותי-חינוכי הענף בתחום החינוך לגיל הרך.
נפטרה ב-1976, בגיל 75. נקברה בבית העלמין קריית שאול לצד בעלה, שנפטר חמש שנים קודם לכן, ב-1971.
אחיה הגדול אריה לייב פאיאנס היה עורך ובלשן עברי, ובנו דוד פאיאנס משורר, סופר ועורך.
אביה התכונן לעלות לארץ ישראל, אך נפטר בטרם הספיק.
אמה ואחותה הגדולה מינה קפלן עלו לארץ אף הן.
ספריה.
בעריכתה:
יצחק עברי
יצחק עברי (מישְקינסקי) (באנגלית: Itzhak (Isaac) Ivry; 12 בנובמבר 1908 – 31 ביולי 1987, ניו יורק) היה עיתונאי, עורך ומתרגם עברי.
קורות חיים.