בנשארקי שנולד בטאזה, מרוקו, החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל המרוקאי מגריב דה פז, כשהצטרף לקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2014. במהלך שתי עונות בקבוצה, הוא רשם 52 הופעות בהם היה אחראי ל-13 כיבושים. בשנת 2016, הוא עבר לוידאד קזבלנקה בהעברה שהוערכה בכ-300 מיליון דירהם מרוקאי. הוא עזר לקבוצה לזכות בליגת האלופות האפריקאית ולהעפיל לגביע העולם למועדונים 2017. באותה העונה, הוא גם היה שותף לזכיית הקבוצה באליפות.
בינואר 2018, בנשארקי חתם בשורות אל-הילאל מליגת העל הסעודית עבור 9 מיליון דולר. לעומת זאת, הוא רשם מספר הופעות מועט והושאל ללאנס מליגת המשנה הצרפתית, שם העביר את שארית עונת 2018/19.
ביולי 2018, הוא הצטרף לא-זמאלכ מליגת העל המצרית בחוזה לשלוש עונות. ב-18 באוקטובר 2020, הוא הבקיע במסגרת משחק חצי הגמר הראשון מבין שניים של ליגת האלופות האפריקאית את השער הבודד בניצחון החוץ על רג'א קזבלנקה.
קריירה בינלאומית.
ב-11 בנובמבר 2017, בנשארקי ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת מרוקו בניצחון 0–2 על נבחרת חוף השנהב במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
ישמעאל ואדי
ישמעאל ואדי (נולד ב-19 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן זימבבואי המשחק בעמדת החלוץ ב-JDR סטארס מליגת המשנה הדרום-אפריקאית ובנבחרת זימבבואה.
קריירה בינלאומית.
ב-7 בספטמבר 2021, ואדי רשם את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת זימבבואה בהפסד 1–0 לנבחרת אתיופיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. שערו הראשון במדי זימבבואה הגיע ב-14 בינואר 2022 בהפסד 2–1 לנבחרת מלאווי במסגרת שלב הבתים של גביע אפריקה לאומות 2021.
רוצח מכתבה
המונח "רוצח מכתבה" (בגרמנית: Schreibtischtäter) נועד לציין רוצח היושב ליד מכתבה ושולח משם הוראות רצח, בלא שהוא רוצח במו ידיו. טביעת מונח זה מיוחסת לחנה ארנדט. המונח משמש לתיאור רוצחי המונים המועסקים בידי מדינה, כמו אדולף אייכמן, שתכנן וארגן חלקים משמעותיים מהשואה בלי שהשתתף בטבח באופן אישי.
הגרסה בגרמנית של המונח, Schreibtischtäter, מתוארכת בקירוב לאותה תקופה של הגרסה באנגלית. בתחילת שנות ה-70 נכללה המילה Schreibtischtäter במילון הסטנדרטי הגרמני, מילון דודן.
תולדות המונח.
אחת מנקודות המפתח של תכנון השואה, רצח העם של היהודים, היה בוועידת ואנזה בינואר 1942. רק שניים מהמשתתפים השתתפו בהרג. שאר המשתתפים היו מעורבים בתכנון וארגון השואה. קבוצה שנייה זו של פקידים סווגה מאוחר יותר כ"רוצחי מכתבה"; מקבוצה זו, אדולף אייכמן נתפס כאב-טיפוס של רוצח מכתבה. למרות ייעודו כרוצח מכתבה, אייכמן אכן עזב את שולחנו ומשרדו ונסע למחנות ההשמדה כמו סוביבור, אושוויץ וטרבלינקה, תוך שהוא מעורב באופן פעיל ויודע בדיוק מה קורה שם. מסיבה זו, היסטוריונים מודרניים כמו בטינה סטנגנת (Stangneth) חולקים על כך שאייכמן היה רוצח מכתבה, מכיוון שגילה עניין פעיל בתהליך השואה.
מוריס פאפון, האחראי לגירוש היהודים מצרפת בתקופת הכיבוש הגרמני, נתפס, כמו אייכמן, כרוצח מכתבה סטריאוטיפי וכמו אייכמן, נמלט זמן רב מעשיית צדק. היינריך מילר, ראש הגסטפו והממונה על אייכמן, אותו תיאר ההיסטוריון הבריטי רוברט ויסטריך כמי שהפך רצח המוני למשימה מנהלית, היה עוד רוצח מכתבה בכיר במהלך מלחמת העולם השנייה.
חנה ארנדט, שדיווחה על משפטו של אייכמן עבור הניו יורקר, פרסמה את אייכמן בירושלים ב-1963, אך לא השתמשה בספר זה במונח "רוצח מכתבה". בספר זה תיארה את אייכמן ומקורביו כ"רוצחי ההמונים המודרניים המועסקים על ידי המדינה" ודנה ב"ביורוקרטיה של רצח".
ארנדט השתמשה לראשונה במונח "רוצח מכתבה" בתחילת 1965, אבל הטקסט בו נעשה שימוש זה לא תורגם לגרמנית באותה תקופה והיא עצמה לא השתמשה בביטוי Schreibtischtäter בפרסומיה בגרמנית. היא השתמשה במונח "רוצח מכתבה" בהקדמה האנגלית לדו"ח של העיתונאי הגרמני ברנד נאומן (Bernd Naumann) על משפט אושוויץ השני בפרנקפורט ב-1966 ומשם תורגם המונח לביטוי Schreibtischtäter הגרמני.
המקור הגרמני של "רצח מכתבה" הוא טור משנת 1964 בפרנקפורטר אלגמיינה צייטונג.
אחריות פלילית.
במשפט הפלילי במערב גרמניה מבחינים בין מי שמזמין רצח לבין מי שמבצע רצח מיוזמתו. רוצחי מכתבה שיעבירו פקודות מלמעלה יהיו אשמים רק כשותפים לרצח, אבל אם הם הזמינו רציחות כלשהן, הם יהיו אחראים באופן מלא על כך, גם אם מישהו אחר יבצע את הרציחות. עורך הדין יאן שלוס (Jan Schlöss) ואחרים המליצו לצמצם את חלותו של המונח "רוצח מכתבה" לאלה שהזמינו ישירות רציחות. אחרים משתמשים במונח ביחס לכל מי שהיה חלק מהביורוקרטיה העוסקת בביצוע פקודות פליליות, לא משנה כמה עקיפה מעורבותו.
שימוש אחר.
המונח "רוצח מכתבה" שימש גם בהקשרים שאינם שואה, כמו במהלך משפט אושוויץ, כאשר הסנגור הנס לטרנסר דרש את מעצרו של העד אריך מרקוביץ' (Markowitsch), ניצול אושוויץ ופוליטיקאי מזרח גרמני, על תפקידו לכאורה באישור הרג פליטים שניסו להימלט ממזרח גרמניה אל מעבר לחומת ברלין.
הספר 'I YOU WE THEM (אני אתה אנחנו הם)- מסעות מעבר לרוע: רוצחי המכתבה בהיסטוריה והיום', מאת דן גרטון, חוקר את תופעת ה-Schreibtischtäter. 'אני אתה אנחנו הם' חורג מבדיקתה של כוונת הרצח ובוחן את השאלה המסובכת והמשמעותית מבחינה פוליטית, של הרג מרחוק, של האופן שבו ארגונים והפרטים בתוכם הצליחו 'למדר' את עצמם, להתחמק מאחריות למעשיהם - בין אם בבירוקרטיות הנוקשות של הרייך השלישי ובין אם בתוך המבנים המורכבים של תאגידים לאחר מכן. הספר מדגיש את תפקידם של בעלי הצווארון הלבן בשואה וברציחות עם היסטוריות אחרות, ואת שיתוף הפעולה בין תאגידים למדינה, ומעלה שאלות לגבי משמעות האחריות והבעייתיות של התנהגות תאגידית עכשווית.
פוליטיקאי הימין הקיצוני הגרמני גרהרד פריי השתמש במונח Schreibtischtäter עבור אנשים שתומכים בישראל, שכן, לדעתו, הם הפכו בכך לשותפים ל"פשעים שבוצעו שם".
נאסר אליג'י
למור פאנר מסואלה
למור פאנר מסואלה (שם מדעי: "Phaner furcifer") הוא מין של פרימט מהסוג למור פאנר, החי באי מדגסקר. הלמור נקרא על שמו של חצי האי מסואלה, שנמצא בטווח תפוצתו.
מאפיינים.
אורך הגוף והראש של למור זה הוא 27 עד 28 סנטימטרים, בתוספת הזנב שאורכו 28 עד 37 סנטימטרים. משקלו של הלמור הוא 300 עד 500 גרמים והוא בעל פרווה בצבע חום-אדמדם. הלמור חי בקבוצות קטנות. בנובמבר או בדצמבר נולד צאצא יחיד.
הלמור חי ביערות הגשם של צפון ומזרח מדגסקר, וניזון בעיקר מלשד של עצים, צוף פרחים, גמלי שלמה, חגביים, לטאות קטנות וזחלי חרקים. הטורפים של הלמור הם טורפי מדגסקר, כמו הפוסה, חנק קרקע מלגשי ועופות דורסים.
על פי הרשימה האדומה של IUCN הלמור נמצא במצב השימור סכנת הכחדה, עקב בירוא יערות, ציד ושרפות.
שבת הלבשה
שבת הלבשה הייתה שבת קבועה שהוקדשה לצורכי צדקה וחסד בקהילות טורקיה ויוון. אחת משתי שבתות מיוחדות לקהילות אלו.
מנהג זה שהתקיים במאות ה-17, ה-18 וה-19, ייחד בדרך כלל את השבת שבה נקראת פרשת השבוע בפרשת מקץ, לרוב בחנוכה, למגבית וחלוקת בגדים לעניים לקראת עיצומו של החורף. אך היו קהילות שקיימו אותו בשבתות אחרות, כך למשל בקהילת איידין (שנקראה בשעתו יוזיל חיסאר, Güzelhisar) הסמוכה לאיזמיר, קיימו 'שבת הלבשה' בשבת זכור וחילקו את הבגדים בשבוע שלפני פורים. מרבית הבגדים שחולקו בשבת זו נועדו בדרך כלל לתינוקות של בית רבן ולמלמדי תינוקות עניים בתלמודי התורה בקהילה.
חלוקת הבגדים נעשתה בטקס במהלך השבת, שבו הלבישו את כל נער בבגדיו החדשים, והוא ברך ברכת 'מלביש ערומים' וברכת שהחיינו. במרכז השבת נישאה דרשה מיוחדת מפי רב העיר, 'דרשת שבת הלבשה', בדומה לדרשת שבת שובה ודרשת שבת הגדול הנהוגות ברוב קהילות ישראל. יחד עם דרשת 'שבת כלה' ודרשה נוספת בשבת זכור, היו אלה חמש הדרשות הקבועות באיזמיר בשבתות במהלך השנה.
במאה ה-17, התקיימה 'שבת הלבשה' גם בבודה, שהקהילה היהודית בה הייתה באותה תקופה מעורבת מאשכנזים ומיהודים ספרדים מהבלקן. המנהג נזכר בספר "שער אפרים" של רב העיר רבי אפרים הכהן.
דרשות לשבת הלבשה נשתמרו בספרי הדרוש של רבני איזמיר. בולט בהם ספרו של רבי חיים פלאג'י "צדקה וחיים" (איזמיר תרל"ד) שהוקדש כולו לדרשות שבת הלבשה ובו מפורטים מנהגי השבת.
ורנר ארהרד
ורנר הנס ארהרד (באנגלית: Werner Hans Erhard; נולד בתור: ג'ון פול רוזנברג, ב-5 בספטמבר 1935) הוא סופר ומרצה אמריקאי. נודע כגורו של שיפור עצמי ובהקמת רשת סמינרי האימון האישי Est (ראשי התיבות Erhard Seminars Training) שפעלה בין השנים 1971–1984.
ארהרד פרש מעסקיו בשנת 1991 ומכר את הקניין הרוחני שלו לעובדי העסק ששינו את שם המותג למה שמוכר בתור חברת "לנדמרק אדיוקיישן".
במשך השנים הרצה באוניברסיטאות רבות ברחבי העולם והשפיע על רבים, בהם: רוברט קיוסאקי ובנג'מין זנדר. גם הסרט "הקוסם" של ג'ואל שומאכר משנת 1978 מושפע מאוד מתורתו של ארהרד.
הקואורדינציה הציונית לגאולת ילדים יהודים
הקואורדינציה הציונית לגאולת ילדים יהודים הייתה ארגון השבת ילדים יהודים ליהדות, ארגון שפעל במשך מספר שנים לאחר מלחמת העולם השנייה.
רקע.