למרות הכוונה הראשונית, מוזיאון הרצל לא הוקם בבית המוסדות הלאומיים. המוזיאון הוקם בהר הרצל, ונחנך ב-1960. חדר העבודה של הרצל הועבר אליו למרות התנגדות התחלתית של הקרן הקיימת. במוזיאון תוכנן חדר העבודה כך שיוצג מאחורי קירות זכוכית, וחלונות החדר המדומים ישקיפו אל נופיה המצולמים של וינה.
החדר שולב במוזיאון בתקופת פעילותו הראשונה בין השנים 1960–2000 וגם מאז שיפוצו ופתיחתו מחדש ב-2005.
ריצ'רד לונג (אמן)
סר ריצ'רד ג'וליאן לונג (נולד ב-2 ביוני 1945) הוא פסל אנגלי ואחד מאמני האדמה הבריטיים המפורסמים ביותר. לונג הוא האמן היחיד שנמנה ארבע פעמים כחלק מרשימת המועמדים לפרס טרנר היוקרתי. הוא היה מועמד לפרס ב-1984, 1987 ו-1988, ולאחר מכן זכה בו ב-1989 עבור היצירה "White Water Line". לונג חי ועובד בבריסטול, העיר בה נולד.
עבודותיו של לונג כוללות עבודה עם מדיה שונים, הכוללים פיסול, צילום וטקסט. כאמן, לונג הרחיב את רעיון הפיסול כך שיהיה חלק מאמנות פרפורמנס (מיצג) ומאמנות מושגית. יצירותיו בדרך כלל עשויות מאדמה, סלעים, בוץ, אבנים וחומרים אחרים מהטבע. בתערוכות, עבודתו מוצגת בדרך כלל עם החומרים עצמם או באמצעות צילומים דוקומנטריים של מיצגיו. עבודותיו מוצגות כיום במוזיאון הטייט ובמוזיאון וגלריית האמנות של בריסטול שבבריטניה וכן, בגלריות באמריקה, בשווייץ ובאוסטרליה.
ראשית חיים וחינוך.
לונג נולד בבריסטול, בדרום מערב אנגליה. בין השנים 1962 ל-1965 למד בקולג' לאמנות של מערב אנגליה. לאחר מכן, מ-1966 עד 1968, בבית הספר לאמנות של סיינט מרטין בלונדון, שם למד אצל הפסלים אנתוני קארו ופיליפ קינג והפך גם לידידו של האמן הבריטי, החמיש פולטון.
יצירה.
כמה מיצירותיו של לונג מתבססות על טיולים רגליים שערך, ובנוסף לפיסול מבוסס אדמה וחומרים טבעיים, הוא משתמש במדיומים של צילום, טקסט ומפות של הנוף שבו צעד. לונג עשה את הטיולים הללו מאז אמצע שנות ה-60, והוא טייל במקומות כמו מדבר סהרה, אוסטרליה, איסלנד ובסביבת ביתו בבריסטול, בריטניה. עבודתו נחשבת מהפכנית שכן היא שינתה את האופן שבו החברה רואה את מדיום הפיסול. באמצעות יצירותיו דחף את גבולות המדיום כך שלא יצומצם לחומרים "מסורתיים" בלבד אלא יוכל להביא לידי ביטוי גם חומרים אלטרנטיביים. בתוך כך, לונג גם שינה את התפיסה של מהי אמנות, שכן בעבודותיו, יצירת האמנות עצמה יכולה גם להיות תהליך היצירה.
בעבודתו, שתוארה לעיתים קרובות כתגובה לסביבות שבהן טייל, הנוף הטבעי ישתנה באופן מכוון בדרך כלשהי, כמו ביצירה "A Line Made by Walking" (1967), ולעיתים, בדרך של עיצוב פסלים בתוך הנוף, מסלעים או חומרים דומים, שלאחר מכן צולמו. יצירות אחרות של האמן מורכבות מתצלומים או ממפות של נופים שלא עברו שינוי, בליווי טקסטים המפרטים את מקום ושעת ההליכה בהם. היצירה שלו "Delabole Slate Circle" שנרכשה מה-Tate Modern ב-1997, היא יצירה מרכזית במוזיאון ובגלריה לאמנות של בריסטול. קוטר היצירה הוא כמעט 2 מטרים והיא מורכבת מ-168 חתיכות של סלע הצפחה שהגיעו ממחצבה בקורנוול, בריטניה. ניתן להרכיב את היצירה בכמה דרכים, אבל לונג ציין כללים הנוגעים לאופן הצגתה. כל פיסות האבן חייבות להיות מעוגנות אחת לשנייה וכולן יחד צריכות לייצר צורה של מעגל. החיבור בין פיסות הצפחה והצורה הגיאומטרית המעגלית שהן מייצרות יחד מדגימים נושא נפוץ בעבודותיו של לונג, הנוגע ליחסים שבין האדם לטבע. בנוגע לעבודה זו הסביר לונג:
במבנה בהוטון הול בנורפוק, בריטניה, המרקיז של צ'למונדלי הזמין פסל על מנת שיעמוד ממזרח למבנה. היצירה מורכבת מעיגול של צפחה בקצה שביל במדשאת האחוזה. מיצבים קבועים נוספים של האמן כוללים את היצירה "Riverlines" (2006) שממוקמת במגדל הרסט בניו יורק, ארצות הברית (וממדיה הם 11X15 מטרים), והיא הייתה בזמנה עבודת הקיר הגדולה ביותר שיצא האמן; היצירה "Planet Circle" (1991) שממוקמת במוזיאון דה פונט, טילבורג, הולנד; והיצירה "White Water Falls" (2012) במכון Garvan בסידני, אוסטרליה.
ב-2009 הוצגה במוזיאון הטייט הבריטי תערוכה רטרוספקטיבית מעבודותיו של לונג, בשם "שמים וארץ". בשנת 2015, תערוכת יחיד גדולה של לונג נערכה במרכז ארנולפיני לאמנויות, שבעיר הולדתו של לונג, בריסטול, תחת השם Richard Long: Time and Space.
לונג יצר מספר עבודות שחוזרות ליצירתו המקורית משנת 1967, "A Line Made by Walking". זהו פסל סביבתי שנוצר כאשר לונג הלך בקו ישר בתוך שדה עשב באנגליה, ולאחר מכן צילם את התוצאה. העבודה נחשבת לעבודה מרכזית בהיסטוריה המוקדמת של אמנות האדמה והאמנות המושגית, והיא אחת העבודות הידועות של האמן. עבודות ההמשך שנעשו על ידו כוללת שבילים שנוצרו בשלג, באבק ואפילו בעשב חרוך. לדוגמה, היצירה "Walking a Line in Peru" משנת 1972 מתעדת הליכה בשביל צר בתוך מישור רחב ידיים, שמוביל למרגלותיהם של הרים רחוקים. דוגמה נוספת היא היצירה "Dusty Boots Line" משנת 1988, שהיא צילום בו מתועד ציר ארוך שלאורכו אדמה בהירה מתבלטת מתחת לפני השטח הכהים שסביב, המורכבים מאבנים כהות באזור מדבר סהרה.
הוקרה ופרסים.
כמו כן, לונג מונה למפקד במסדר האימפריה הבריטית (CBE) בפרסי השנה החדשה של שנת 2013, וקיבל תואר אבירות בפרסי השנה החדשה בשנת 2018 על שירותו בתחום האמנות.
לונג בשוק האמנות.
היצירה של לונג, "Whitechapel Slate Circle" (1981) נמכרה עבור 209,000 דולר בסות'ביס ניו-יורק במכירה פומבית בשנת 1992. זהו מחיר שיא עבור יצירותיו של האמן. במכירה פומבית אחרת בשנת 1992, מחירה של היצירה הוערך באופן הרבה יותר צנוע, בסכומים של 120,000 עד 160,000 דולר, אך ההצעות שהגיעו עבורה לא עלו על 110,000 דולר; בסופו של דבר, הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון הבירה רכשה את העבודה ב-1994 דרך הסוחר אנתוני ד'אופיי.
זאב קפלן
זאב קפלן (זאב הכהן קאפלאן; 1826 – 1887) היה משורר וסופר עברי ופדגוג, מחשובי משוררי ההשכלה ומראשוני חובבי ציון.
ביוגרפיה.
נעוריו עברו עליו בוילנה, שם חבר למשוררים מיכ"ל ויל"ג, שהיה בהמשך למחותנו. בשנות ה-50 של המאה ה-19 הגיע לריגה ופתח שם בית-ספר לנערים בני ישראל. במשך שלושים וחמש שנות הוראתו בבית הספר, בתמיכת הקהילה, מספר התלמידים גדל משלושים תלמידים לשלוש-מאות תלמידים. כן ייסד בית ספר לנערות. זאב קפלן היה אמן פדגוג, אוהב את הבריות ומקרבן לתורה, וסופר שעורר את הרבים לצדקה לעניים ולאהבת ישראל. היה מעשרת הראשונים שנתנו את לבם ונפשם על הרעיון של חיבת ציון ויישוב ארץ-ישראל.
שיריו התפרסמו במאספי התקופה ("האסיף", "כנסת ישראל", ועוד). יל"ג בתקופתו הראשונה החשיב את סגנונו של קפלן כעולה על שלו. קפלן נחשב לאחד מהשרידים שחרדו על טהרת לשון הקודש. את פסגת שירתו "ארץ הפלאות", חזיון בעשרה שירים, תיקן והוציא לאור בסוף ימיו, לאחר שהייתה גנוזה בידיו במשך עשר שנים. הרב אברהם אבל ארליך כינה אותה: "שירה יקרה, אשר כל יודע-חן, וטובי טעם הנשגב והיופי ישתוממו עליה".
זאב הכהן קפלן (זק"ן) נפטר בכ"ב סיון תרמ"ז. הספידוהו הרב הגאון משה שפירא, רבה של ריגה; הרב אהרן אליהו פומפיאנסקי, הרב אברהם אבל ארליך, ויל"ג שלשמע דבריו געה כל העם בבכייה. לדברי שפ"ר, דעת ותורה ביקשו מפי הזק"ן כל פינות העם, כתורני כמשכיל, כעשיר כרש.
אגרותיו של יל"ג כוללות אגרות רבות שכתב לזק"ן.
כתב עליו ישראל חיים טביוב: 'הזק"ן היה בעל נפש יפה מאד, במידה שאיננה מצויה בין סופרי דורו, וגם מדרגת השכלתו הכללית הייתה גבוהה הרבה מהשכלת רוב הסופרים העברים, וגם היה מסור בלבו ובנפשו לאמונתו ולאומתו. בכלל היה הזק"ן יותר אדם מצוין מסופר מצוין".
אווה נוגאלס
אווה נוגאלס (באנגלית: Eva Nogales; נולדה ב-1965) היא פרופסור לביוכימיה, ביופיזיקה וביולוגיה מבנית. במהלך חייה למדה וחקרה במדריד, בבריטניה ובארצות הברית. כיום היא חוקרת במכון הרפואי "האוורד יוז" ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. נוגאלס הייתה חלוצה בשימוש במיקרוסקופ אלקטרונים קריוגני (Cryo-EM) במחקר בנושא ביולוגיה מבנית.
ביוגרפיה.
נוגאלס נולדה בשנת 1965 במדריד שבספרד. הוריה גדלו בספרד לאחר מלחמת האזרחים, ובעקבות המצב נאלצו לעבוד כילדים ולא סיימו את לימודיהם. אביה עבד כנהג משאית ואמה הייתה עקרת בית. למרות זאת, עבור הוריה, לימודיה היו מאוד חשובים. "הלימודים שלי ושל אחי, היו בעלי חשיבות עליונה ולמרות שלא היה לנו כסף ליוקרה, תמיד היו לנו ספרי לימוד חדשים ומעולם לא פספסנו שיעור - אני חושבת שלמדתי כמה פעמים עם חום בבית הספר!" היא מספרת.
נוגאלס מספרת שהחלה להתעניין במדע לאחר שצפתה בתוכנית ״Cosmos: A Personal Voyage״ שנכתבה והוגשה על ידי קרל סייגן. היא נהנתה לצפות בסייגן מצליח לפשט מושגים קשים ומורכבים ולעורר סקרנות אצל הצופים בתוכנית. בנוסף, היא מתארת כי המורה שלה לפיזיקה בתיכון הראה לה את היופי שבמדע, ובפרט את היכולת להסביר חוקי טבע באמצעות מתמטיקה ועורר בה השראה.
כיום נוגאלס נשואה לפיזיקאי הווארד פאדמור. לזוג יש שני בנים, דניאל וריקי.
קריירה.
את התואר הראשון שלה בפיזיקה למדה נוגאלס בשנת 1988 באוניברסיטה האוטונומית של מדריד. את התואר השני שלה עשתה במקור קרינת הסינכרוטרון, בבריטניה בנושא הדינמיקה המבנית של הרכבת טובולין (חלבון המשמש חומר בניין לשלד התוך תאי), תוך קבלת תואר דוקטור בביופיזיקה מאוניברסיטת קיל, בבריטניה בשנת 1993.