בעוד העות'מאנים התרחבו, הייתה התנגדות גלויה לשלטונם. המרד הראשון החל בתקופה בה הקים זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את מסדר הדרקון האבירי, 1408, כאשר שני אצילים בולגרים, קונסטנטין ופוז'ין, שחררו אזורים מסוימים במשך מספר שנים. העדויות המוקדמות ביותר להמשך ההתנגדות המקומית מתוארכות לפני 1450. ראדיק (לחלופין ראדיץ') הוכר על ידי העות'מאנים כוויווד של אזור סופיה בשנת 1413, אך מאוחר יותר הוא פנה נגדם ונחשב להיידוק הראשון בהיסטוריה של בולגריה. יותר ממאה שנה מאוחר יותר אירעו שני מרדים בטרנובו - בשנת 1598 (מרד טרנובו הראשון) וב-1686 (מרד טרנובו השני) סביב הבירה העתיקה טרנובו. אחריהם התקיים מרד צ'יפרובצי הקתולי בשנת 1688 והתקוממות במקדוניה בהנהגת קרפוש בשנת 1689, שניהם נתמכו על ידי האוסטרים כחלק ממלחמתם הארוכה עם העות'מאנים. כל ההתקוממויות לא צלחו וטבעו בדם. רובם הביאו לגלי גלות אדירים, המונים לעיתים מאות אלפים. בשנת 1739 הסכם בלגרד בין האימפריה האוסטרית לאימפריה העות'מאנית סיים את העניין האוסטרי בבלקן במשך מאה שנה. אך במאה ה-18 כוחה העולה של רוסיה הביא לתמורות באזור. הרוסים, כתומכים סלאבים אורתודוקסים, יכלו לפנות לבולגרים באופן שהאוסטרים לא יכלו. הסכם קוצ'וק קאינרג'ה משנת 1774 נתן לרוסיה את הזכות להתערב בעניינים העות'מאניים כדי להגן על נתיניו הנוצרים של הסולטאן.
התעוררות לאומית של בולגריה.
התחייה הלאומית הבולגרית הייתה תקופה של התפתחות חברתית-כלכלית ושילוב לאומי בקרב העם הבולגרי בשליטת האימפריה העות'מאנית. מקובל כי התקופה התחילה עם הספר ההיסטורי, "איסטוריה סלביאנובולגרסקאיה", שנכתב בשנת 1762 על ידי פיסיוס, נזיר בולגרי של מנזר הילנדר בהר אתוס, הוביל להתעוררות הלאומית של בולגריה ולאומיות בולגרית המודרנית. עד לשחרור בולגריה בשנת 1878 כתוצאה מהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).
מילת הייתה סדרה של קהילות דת באימפריה העות'מאנית. היא התייחסה לערכאות המשפטיות הנפרדות הנוגעות ל"דין האישי" לפיו קהילות דתיות הורשו לשלוט בעצמן במערכת שלהן. הסולטאן ראה את הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול כמנהיג העמים הנוצרים האורתודוקסים באימפריה שלו. לאחר רפורמות הטנזימאט (1839–1876), תנועות לאומיות התעוררו באימפריה והמונח שימש קבוצות מיעוט דתיות מוגנות מבחינה משפטית, בדומה לאופן שבו מדינות אחרות השתמשו במילה האומה. קהילות חדשות נוצרו בשנת 1860 וב-1870.
האקסרכיה הבולגרית (כנסייה אורתודוקסית אוטוקפלית בפועל) נוצרה כישות בולגרית נפרדת על בסיס זהות אתנית שנבחרה. היא הוקמה באופן חד צדדי (ללא ברכת הפטריארך האוקומני) ב-23 במאי, בכנסייה הבולגרית בקונסטנטינופול בעקבות הפירמאן של הסולטן אבדילאזיז של האימפריה העות'מאנית מה-12 במרץ.
יסוד ה-Exarchate היה התוצאה הישירה של מאבק האוכלוסייה האורתודוקסית הבולגרית נגד שליטתה של הפטריארכיה היוונית של קונסטנטינופול בשנות ה-50 וה-60. בשנת 1872 האשימה הפטריארכיה את האקסרכיה שהיא מציגה מאפיינים אתניים-לאומיים בארגון הדתי של הכנסייה האורתודוקסית, והניתוק מהפטריארכיה גונה רשמית על ידי המועצה בקונסטנטינופול בספטמבר 1872 כפילוג. אף על פי כן, מנהיגי הדת הבולגרים המשיכו להרחיב את גבולות האקסרכיה באימפריה העות'מאנית על ידי ניהול פולישנים באזורים עליהם התמודדו שתי הכנסיות.
באופן זה, במאבק להכרה בכנסייה נפרדת, נוצרה האומה הבולגרית המודרנית בשם המילת הבולגרי.
ההתנגדות החמושה לשלטון העות'מאני עלתה מדרגה ברבע השלישי של המאה ה-19 והגיעה לשיאה עם מרד אפריל 1876 שכיסה חלק משטחי האימפריה הבולגרית האתנית. ההתקוממות, יחד עם האינטרסים האסטרטגיים של רוסיה בבלקן, היו הגורמים למלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), שכחלק מתוצאותיה הוקמה נסיכות בולגריה, אם כי קטנה בהרבה ממה שקיוו הבולגרים, וכפי שהוצע במקור בחוזה סן סטפנו משנת 1878.
מזל טוב (תוכנית טלוויזיה)
מזל טוב הוא שעשועון טלוויזיה ששודר בערוץ 2 בין 2002–2003, בכל פרק בתוכנית שני זוגות העומדים להינשא, הזוגות ובני משפחתיהם מתמודדים ביניהם במספר משימות שהפרס הגדול בתוכנית הוא מימון מלא של החתונה. התוכנית זכתה להצלחה בטבלאות המדרוג.
בעונה הראשונה הנחו את התוכנית מיכל ינאי ומיקי גבע, בעונה השנייה החליף גיל ססובר את גבע.
ודאה
ודאה (ברומנית: Vedea) הוא נהר בדרום רומניה, יובל של הדנובה, שנובע מרמת קוטמאנה. שני היובלים העיקריים של נהר ודאה הם הנהרות קוטמאנה וטלאורמן. נהר ודאה עובר דרך המחוזות הרומניים ארג'ש, אולט וטלאורמן ועל גדותיו שוכנות הערים אלכסנדריה ורושיורי דה ודה.
אורך הנהר הוא 244 קילומטרים וספיקתו הממוצעת היא 8.36 מטרים מעוקבים בשנייה.
יאנטרה
יאנטרה (בבולגרית: Янтра) הוא נחל הזורם בצפון בולגריה ונשפך לדנובה.
אורך היאנטרה הוא 285 קילומטרים ובעבר נשא את השם אֶטְר (בבולגרית: Етър). הנחל עובר ליד הערים גברובו, וליקו טרנובו, גורנה אוריאחוביצה, פולסקי טרמבש וביאלה.
תעשו מקום לחנה לסלאו
תעשו מקום לחנה לסלאו היא תוכנית אירוח, ששודרה בימי שישי בשעה 19:00 בערוץ 2 בהנחיית חנה לסלאו.
בתוכנית אירחה לסלאו באולפן מספר אורחים מעולם התרבות, הבידור והמוזיקה, התוכנית לוותה בצילומי חוץ בהם חנה לסלאו יצאה לדייטים וחיפשה לעצמה זוגיות. בתוכנית הייתה גם פינת השיר הנוסטלגי בה התארחו זמרים ופינת חוכמת הילדים בה ילדים מגלים מה הם חושבים על מבוגרים.
התוכנית עלתה לשידור ב-1 בדצמבר 2006, וקיבלה ביקורות מעורבות מצד מבקרי הטלוויזיה. היא הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית תוכנית אירוח.
התוכנית ירדה משידור, בקיץ 2007, לאחר עונה אחת.
מלחשים ש...
דווייט ויליאם טריון
דווייט ויליאם טריון (באנגלית: Dwight William Tryon ; 13 באוגוסט 1849 - 1 ביולי 1925) היה צייר נוף אמריקאי בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. עבודתו הושפעה מג'יימס מקניל ויסלר, והוא ידוע בעיקר בזכות נופיו ונופי הים שצוירו בסגנון טונליסטי.
ביוגרפיה.
טריון נולד בהרטפורד, קונטיקט, לאנסון טריון ודליה רוברטס. אביו נהרג בתאונת אקדח לפני שטריון הגיע לגיל ארבע, וטריון גדל על ידי אמו בחוות סביו במזרח הרטפורד. העניין שלו באמנות התפתח באופן טבעי. כצעיר טריון התחיל לעבוד בחנות ספרים בהרטפורד ולמד מתוך מדריכי הוראות אמנות ממדפי החנויות. הוא גם התחיל לשרטט את האזור הכפרי שמסביב.
טריון מכר את ציורו הראשון בשנת 1870. לאחר שהציג ומכר עבודה מקומית, הציג בהצלחה באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1873.
טריון התחתן עם אליס בלדן, עזב את עבודתו בחנות הספרים והפך לאמן במשרה מלאה. כמה מיצירותיו הראשונות מתקופה זו הן נופי ים ונופי נמל המבוצעים באופן לומניסטי. אולם זמן קצר לאחר מכן הסגנון של טריון פנה לכיוון אסכולת ברביזון, שהפך לפופולרי בקרב אמנים אמריקאים. ייתכן שהוא הושפע מיצירותיהם של ג'ורג' איננס ואלכסנדר הלוויג וויאנט.
בשנת 1876 החליט טריון לקדם את כישוריו בלימוד פורמלי של אמנות. הוא מכר את כל ציוריו במכירה פומבית ונסע לצרפת עם אשתו. הוא למד שיעורים באקול דה ביו-ארטס. הוא גם קיבל שעורים מצ'ארלס-פרנסואה דאוביני, אנרי הרפיני, וז'אן בפטיסט-אנטואן גילמט. האימפרסיוניזם פרח בצרפת, אך הוא לא נסחף על ידי הסגנון החדש ונותר בתחום באסכולת ברביזון.
טריון טייל וצייר באירופה עם אשתו, ופגש את אבוט אנדרסון תאייר והתיידד איתו. הוא חזר לארצות הברית בשנת 1881 והתיישב בעיר ניו יורק שם לימד וצייר נופים. בניו יורק התיידד טריון עם האמנים רוברט סווין גיפורד ותומאס דייו. הוא הפך לחבר מוקדם באגודת האמנים האמריקאים והמשיך להציג ציורים באקדמיה הלאומית לעיצוב. הוא גם הפך לחבר באגודה האמריקאית לצבעי מים ובמכון הלאומי לאמנויות ומכתבים (האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומכתבים).
בעצתו של גיפורד בנו טריון ואשתו בית קיץ בדרום דרטמות', מסצ'וסטס בשנת 1887. אף על פי שהוא המשיך לבלות בכל חורף בעיר ניו יורק, דרום דרטמות' הפך לביתו של טריון למשך שארית חייו. אזור החוף תאם לרגישויות האסתטיות של טריון ואפשר לו להתמכר לדיג, הבילוי החביב עליו ביותר.
בסוף שנות השמונים של המאה ה-19 טריון, שעבד לרוב בשמנים, החל לצייר נופים במה שיהפוך לסגנונו הבוגר והאיקוני. בציוריו של טריון מופיעים בדרך כלל קבוצה או שורת עצים במרחק, לעיתים קרובות צבעוניים בגוון סתווי, ומפרידים בין שמיים זוהרים מעל לבין ביצה בקדמת הציור או מרעה. הוא גם המשיך לצייר את הים בקריירה הבוגרת שלו, ולעיתים קרובות השתמש בפסטל כדי להראות מרחב חשוף של מים, שמים וחוף במזג אוויר ואור שונים. הוא הציג את עבודותיו ונטה להעדיף את האקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה בפילדלפיה ואת גלריית מונטרוס בניו יורק.
תעשיין מדטרויט, צ'ארלס לאנג פרייר, קנה לראשונה ציור של טריון בשנת 1889 והפך לפטרון החשוב ביותר שלו. בסופו של דבר פריר קנה עשרות ציורים של טריון, כולל רבים מיצירותיו הטובות ביותר, ועבד בשיתוף פעולה הדוק עם טריון בעיצוב הפנים של ביתו בדטרויט. פרייר, אספן מרכזי של אמנות אסייתית ויצירות מאת ג'יימס מקניל ויסלר, המשיך בהקמת גלריית פרייר לאמנות, חלק ממכון סמית'סוניאן בוושינגטון הבירה, שם ניתן לראות יצירות רבות של טריון.
הוא זכה בפרס הראשון לציורו Salt-Marsh, בדצמבר בתערוכת המאה שהתקיימה בנאשוויל, טנסי בשנת 1897. הוא המשיך לזכות בפרס קרנגי בתערוכת קרנגי בשנת 1908 במוזיאון קרנגי לאמנות.
בנוסף לציור, לימד טריון בקולג' סמית' בין השנים 1886–1923, במשרה חלקית בביקורת על עבודת הסטודנטים.