ב-2010 סיימה טל בן צבי עבודת דוקטורט באוניברסיטת תל אביב שמאוחר יותר יצאה לאור כספר. הספר בוחן את הקשר וההשפעות בין ייצוגי הנכבה בעבודותיהם של אמנים פלסטינים היוצרים בישראל לבין הנסיבות ההיסטוריות, החברתיות, הפוליטיות והתרבותיות הייחודיות שלהם. הספר מתמקד בשלושה דורות של אמנים פלסטינים בישראל. נציג הדור הראשון של אנשי תרבות ואמנות פלסטינית שפעלו בישראל הוא האמן עבד עאבדי, אשר למד במזרח גרמניה בשנות ה-60. לצדו פועלים בעיקר משוררים וסופרים מרכזיים: אמיל חביבי, אנטון שמאס, מוחמד עלי טאהא, סלמאן נאטור, סמיח אלקאסם ואחרים. חמשת האמנים בני הדור השני – וליד אבו שקרה, אסד עזי, אוסמה סעיד, עאסם אבו שקרה ואבראהים נובאני – נבחרו מתוך קבוצה הכוללת לא יותר מעשרים אמנים אשר פעלו בשנות ה-70 וה-80. החמישה הם האמנים הבולטים ביותר מבחינת העשייה האמנותית והצגתה בשדה האמנות בישראל. שמונת האמנים המייצגים את בני הדור השלישי – חנא פרח, סאמי בוכארי, אחלאם שיבלי, ראידה אדון, סכנדר קובטי ורביע בוכארי, אניסה אשקר, ראפת חטאב ודוראר בכרי הפועלים כאמנים פלסטינים עכשוויים בישראל.
נושא מרכזי בכתיבה אקדמית הוא התמקדות בתחום המגדר ואמנות נשים פלסטינית. כך לדוגמה עאידה נסראללה מחאג'נה, סופרת, מחזאית, משוררת, אמנית ומבקרת תרבות רב-תחומית פלסטינית כתבה עבודת דוקטורט ב-2012 באמנות רב תחומית בנושא ייצוג הגוף הנשי בפרפורמנס ארט ובאמנויות אצל נשים פלסטיניות-ישראליות מ-1998–2010.
סקירה רחבה של שדה האמנות הפלסטיני מיוצגת בספרם של באשיר מח'ול וגורדון הון. הספר עוסק בסקירה רחבה של אמנות פלסטינית עכשווית. הספר בודק את היחסים המורכבים בין אמנות לאומיות תוך שהוא בוחן את הנרטיבים הקיימים של תולדות האמנות הפלסטינית, המחפשים את מקורותיה במאה ה-19, וטוען כי אמנות עכשווית פלסטינית מפגינה עמדות מורכבות כלפי זהות ולאום. הספר מתבסס על תיאוריות של אמנות, לאומיות ופוסט-קולוניאליזם תוך מיפוי ביקורתי של התנאים הגלובליים המאפשרים את שדה האמנות הפלסטיני.
התייחסות מחקרית רחבה מופיעה בספר "זהות האמן הפלסטיני: בין מסורת, תרבות, מודרנה וגלובליזציה", הכולל תקצירי ביוגרפיות ומיפוי השדה של האמנות הפלסטינית. את הספר ערך האמן והאוצר פריד אבו שקרה והוא כולל גם את מיפוי השדה שכתב איסמעיל נאשף. לספר התלוותה תערוכה רחבת הקף בגלריה באום אל פחם.
מתחילת שנות האלפיים פורסמו קטלוגים רחבי היקף המלווים במאמרים על אמנים הפועלים בשדה האמנות הפלסטיני. כתיבה פלסטינית ואחרת עוסקת במשולב באמנים פלסטינים מתחומי הרשות הפלסטינית, ישראל והפזורה הפלסטינית ומדגישה את שייכותם לשדה תרבותי אחד.
שלמה בן שמעון (דיין)
הרב יחיאל שלמה ידידיה בן-שמעון (נולד ב-1937) הוא רב ודיין ישראלי, כיהן בעבר כדיין בבית הדין הרבני הגדול וכחבר מועצת הרבנות הראשית, וכיום רב בבני ברק ואב בית הדין "נוה ציון".
תולדות חייו.
נולד בירושלים ליפה והרב מנצור בן שמעון, מרבני ישיבת פורת יוסף, והוא בן-נינו של הרב מסעוד חי בן שמעון ונכד-נינו של הרב דוד בן שמעון. בשנת תשכ"ו (1966) זכה בפרס משרד הדתות לחיבורים תורניים.
בשנת 1975 החל לכהן כדיין בבתי הדין הרבניים.
בשנת 1992 התמנה לדיין בבית הדין הרבני הגדול בירושלים, עד צאתו לגמלאות ב-2007. ב-2002 נבחר לכהן כחבר במועצת הרבנות הראשית, עד 2008. שימש בעבר חבר בבית הדין לממונות בישיבת יחוה דעת בירושלים.
כיום מכהן כאב בית הדין של בד"צ נווה ציון של גיסו הרב שלום כהן, מכהן כרב בית הכנסת נוה יצחק בבני ברק (לעיתים מוצג כ"רב שכונת גני טל"), כחבר ועדת השיפוט של פרס לספרות תורנית בני ברק וכנשיא בית הדין לממונות "נתיבות שלום" בבית שמש.
בשנת 2015 התמוטט בכניסתו לדיון בבית הדין, ואיבד את הכרתו. בשנת 2018 התמוטט במהלך תפילה, ואושפז לאחר שבוצעה בו החייאה. בחג השבועות 2019 בוצעה בו החייאה נוספת, לאחר שהתמוטט בעת שלמד בבית המדרש.
משפחתו.
אחיו הם:
בתו נישאה לרב חנוך כהן, ראש ישיבת באר התלמוד ובנו של הרב יהודה כהן. נכדם נשוי לבתו של הרב יהודה דרעי, רבה של באר שבע.
בא מאו
בא מאו (בבורמזית: ဘမော်; 8 בפברואר 1893 – 29 במאי 1977) היה פוליטיקאי בורמזי שב-1937 התמנה לראש הממשלה הראשון של בורמה תחת שלטון הראג' הבריטי. בהמשך כיהן כראש ממשלת מדינת בורמה במהלך מלחמת העולם השנייה, שהייתה לגרורה של האימפריה היפנית.
בא מאו התחנך במכללת יאנגון, אוניברסיטת קולקטה, אוניברסיטת קיימברידג' ואוניברסיטת בורדו, הרפובליקה הצרפתית, שם השלים דוקטורט במשפטים בשנת 1924. בא מאו התקבל ללשכת עורכי הדין האנגלית באותה שנה, ובהמשך הוא התפרסם בתור סנגור עבור מנהיג הבדלנים הבורמזי סאיה סאן בשנת 1931 בעת משפטו של האחרון על פעילותו נגד האימפריה הבריטית.
במהלך שנות השלושים המוקדמות הפך בא מאו ליריב בולט בתוכנית הממשלה הבריטית להפריד את בורמה מתחום שיפוטו של המשנה למלך בהודו, כיוון שהוא האמין שבורמה נפרדת תקבל מידה של ממשל עצמי קטנה בהרבה מהודו הבריטית כתוצאה מכך. אולם בשנת 1934 הוא הפך את עמדתו, והסכים לתמוך בביורוקרטיה הנדרשת עבור החלוקה עם הקמתה של ממשלה קואליציונית בורמזית. באותה שנה הוא מונה לשר החינוך של בורמה. כאשר החוקה החדשה, הקובעת הפרדת בורמה מהודו, נכנסה לתוקף ב-1 באפריל 1937, בא מאו מונה לראש הממשלה הראשון, והוא כיהן בתפקיד עד שנפלה ממשלתו בפברואר 1939.
לאחר תבוסת ממשלתו, בא מאו כרת ברית עם מנהיגים בורמזים אחרים כדי להקים את סיעת החירות, שהתנגדה להשתתפות בורמה עם בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. באוגוסט 1940 הוא נעצר על ידי הבריטים בגין הסתה ונשאר במעצר עד הפלישה היפנית בשנת 1942. במהלך הכיבוש היפני (1943–1945), הוא מונה ל'אדיפאטי' (ראש המדינה) של מדינת בורמה, אשר הייתה למעשה גרורה יפנית. הוא ברח ליפן כאשר בעלות הברית כבשו מחדש את בורמה. לאחר תקופה קצרה בכלא של בעלות הברית, הוא חזר וניסה ללא הצלחה להיכנס לפוליטיקה ומאוחר יותר פרש לחיים פרטיים.
ביוגרפיה.
בא מאו נולד במאובין שבבורמה, הראג' הבריטי. אביו היה או קיי (U Kye), פקיד ממשלתי. בצעירותו חונך בבית ספר קתולי בעיר יאנגון, ולאחר מכן המשיך ללמוד במכללת יאנגון לפני שעבר לאוניברסיטת קולקטה בבנגל, הודו. בא מאו בהמשך המשיך את לימודיו במשפטים באוניברסיטת קיימברידג' בבריטניה. הוא השלים דוקטורט באוניברסיטת בורדו, הרפובליקה הצרפתית השלישית. עם סיום לימודיו הוא הפך לעו"ד, נרשם כחבר לשכת עורכי הדין האנגלית וזכה לתהילה עקב הגנתו על מנהיג המורדים הבורמזים השבויים סאיה סאן, שהוביל מרד איכרים נגד רשויות השלטון הבריטיות. מעורבותו של בא מאו בתיק משפטי זה היוותה עבורו מקפצה להתקדמות לתוך קריירה בפוליטיקה. הוא דגל בחשיבות השלטון העצמי של בורמה, ובסופו של דבר תמך בעצמאותה של בורמה מהשלטון הבריטי לחלוטין.
בא מאו התנגד תחילה לקבלת שלטון בורמזי עצמאי מהמשנה למלך בהודו מכיוון שטען כי כל עוד בורמה מאוחדת עם שאר הראג' הבריטי, תנועות העצמאות השונות יכולות לשתף פעולה בצעקתם לזכויות מידי הבריטים. לעומת זאת, טען בא מאו, כי אם תהיה תנועת העצמאות הבורמזית הלאומית מבודדת ממקבילותיה בתת-היבשת ההודית, השפעתה וחשיבותה, כמו גם הסיכוי שאכן תתקדם להשגת עצמאות, יקטן באופן משמעותי. בא מאו שינה את ראייתו בנוגע למצב הנתון כאשר ב-1934 החל להשתתף בהליך הפוליטי שקרא להקמת ממשלת קואליציה של מפלגות לאומיות שיקימו ממשלה בורמזית ראשונה מסוגה תחת הסמכות של הרשויות הבריטיות. באר מאו כיהן כשר חינוך בממשלת הקואליציה הראשונה, וב-1937 הוא התמנה לראש ממשלת בורמה הראשון. לאחר שעזב את תפקידו בשנת 1939, הוא נעצר על ידי הבריטים באשמת הסתה בגין התנגדותו לכניסת ארצו למלחמת העולם השנייה ולהילחם למען הבריטים.
לאחר הפלישה היפנית לתאילנד החלה תנועה יפנית לעבר כיבוש בורמה מידי הבריטים, אם המטרה הסופית לעורר מרידות בדלניות נגד הרשויות הבריטיות בתוך הודו עצמה ולהוביל לנפילת תת-היבשת ההודית לתחום השפעה יפני. הפלישה היפנית לתוך בורמה בתחילת 1942 סימנה את תחילתה של המערכה על בורמה. היפנים שחררו את בא מאו ממעצרו וניצלו בהצלחה את התמיכה העממית בו. ב-1 באוגוסט 1942 הוא נבחר לראש ממשלת הבובות היפנית ב"מדינת בורמה"; מאוחר יותר באותו החודש הכריז מלחמה נגד בעלות הברית. בתחילה האמין בחזון היפני של בורמה עצמאית תאורטית ועזר להפיץ את התעמולה שיפן נמצאת בבורמה כדי לשחרר את המדינה מהאימפריאליזם המערבי. בא מאו אף היה מעורב בועידת מזרח אסיה רבתי של שכללה נציגים משאר הגרורות היפניות במסגרת מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי. בתוך הפגישה, פגש בא מאו בראש ממשלת יפן, הגנרל הידקי טוג'ו.
בא מאו לבסוף החל לפנות ליפנים בדרישות ובטענות לנוכח הפשעים שביצעו כוחותיהם בתושבים הבורמזים. בסופו של דבר, הוא פנה למאמץ להגן על בני ארצו מפני התעללות של הכוחות היפנים בתוך המדינה. כאשר הכוחות היפנים באזור התמוטטו בתחילת 1945, ממשלת בא מאו התפרקה, והוא ברח ליפן עצמה מפני בעלות הברית. לאחר כניעת האימפריה היפנית החל הכיבוש האמריקאי של יפן. בא מאו נעצר בידי הרשויות האמריקאיות ונעצר ביפן עצמה לזמן קצר לפני שהועבר בידי הרשויות חזרה לבורמה. בא מאו נשאר מעורב בתוך הפוליטיקה הבורמזית לאחר המלחמה. הוא נפטר ביאנגון בשנת 1977.
למה מי מת?
האריס דולייביץ'