באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכה דאנייק במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 62.76 מטר, אחרי פנטי קמה מפינלנד (63.62 מטר) ולפני ריקי ברוש (62.00 מטר).
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים במקום תשיעי בתוצאה של 61.28 מטר.
לאחר שפרש מספורט תחרותי נבחר דאנייק לסגן נשיא איגוד האתלטיקה הצ'כוסלובקי.
ב-15 בנובמבר 1998 נפטר דאנייק בהוטיסקו-סולנץ שבאזור זלין.
שעורה בעין
שעורה (פירושונים)
יורגן שולט
יורגן שולט (בגרמנית: Jürgen Schult; נולד ב-11 במאי 1960) הוא אתלט עבר גרמני. הוא אלוף אולימפי (סיאול 1988) בעל שתי מדליות, אלוף עולם, אלוף אירופה ושיאן העולם הנוכחי (2017) בזריקת דיסקוס מאז שנת 1986.
קריירה.
שולט נולד בסקסוניה התחתונה, ובשנת 1979, בהיותו בן 19, זכה באליפות אירופה לנוער כשזרק למרחק של 57.22 מטר. באליפות העולם הראשונה באתלטיקה, שנערכה בהלסינקי בשנת 1983 סיים שולט במקום חמישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.92 מטר.
את אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) החמיץ שולט בשל החרם שהנהיגו מדינות הגוש המזרחי על המשחקים האולימפיים שהתקיימו בארצות הברית, ובתחרות שנערכה בברלין באותה השנה שיפר את שיאו האישי עם תוצאה של 68.82 מטר.
שיאן עולם.
בשנת 1986 בתחרות שנערכה בנויברנדנבורג קבע שולט שיא עולם חדש בתוצאה של 74.08 מטר. שיא זה, שטרם נשבר, מהווה מאז אוגוסט 2011 את שיא העולם באתלטיקה שהחזיק מעמד הזמן הרב ביותר, כשעקף הזמן בו החזיק שיאו של ג'סי אוונס בקפיצה לרוחק.
אלוף עולם.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא בשנת 1987 זכה שולט במדליית זהב בשיא אליפות חדש של 68.74 מטר, כשהוא מקדים את ג'ון פאוול האמריקאי ולואיס דליס הקובני.
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה במדליית זהב בשיא אולימפי חדש של 68.82 מטר. לפני רומאס אוברטאס הסובייטי ורולף דנברג המערב גרמני. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בספליט בשנת 1990 הוא זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.58 מטר.
אל אולימפיאדת ברצלונה (1992) הגיע שולט כחלק מהמשלחת הגרמנית, לאחר איחודן של גרמניה המזרחית והמערבית. הוא זכה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.94 מטר אחרי אוברטאס מליטא, שהתחרתה לראשונה מאז קיבלה עצמאות.
שולט המשיך וזכה בשתי מדליות כסף ובמדליית ארד אחת באליפות העולם באתלטיקה ובמדליית כסף אחת וארד אחת באליפות אירופה באתלטיקה. באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים במקום שישי ובאולימפיאדת סידני (2000) סיים במקום שמיני בטרם פרש מתחרות מקצוענית.
דו&quot;ח יגר
דו"ח יגר היה דין-וחשבון שחובר על ידי אס אס–שטנדרטפיהרר קרל יגר, מפקדה של איינזצקומנדו 3, אחת מיחידות המשנה של האיינזצגרופן – עוצבות המבצע הגרמניות שהופקדו על רצח היהודים במזרח אירופה בראשית הפלישה לברית המועצות ב-1941. יגר, שיחידתו הייתה כפופה לאיינזצגרופה A, חיבר את הדו"ח ב-1 בדצמבר 1941. הוא מונה את פעולות הרצח של היחידה בליטא מה-2 ביולי ועד סוף חודש נובמבר 1941 וכן את פעולות הרצח של שתי יחידות משנה שלה בלטביה ובמינסק שבבלארוס. הוא מהווה את התיעוד המפורט ביותר שבנמצא אודות פעולת הרצח של יחידת איינזצקומנדו.
הדו"ח, הכתוב גרמנית, משתרע על פני ששה עמודים. ביחס לכל פעולה בו פורטו מועד עריכתה ומקומו ומספר הקרבנות שנרצחו במהלכה, תוך הבחנה ביניהם – גברים יהודים, נשים יהודיות, ילדים יהודים, קומוניסטים רוסים וקומוניסטים ליטאים. בסך הכל נמנו בדו"ח 85 ימי פעולה וכן 12 תקופות פעולה נוספות.
הדו"ח מתעד את רציחתם של 137,346 אנשים, מהם 124,711 שנרצחו בליטא (4,000 מהם נרצחו לפני תחילת פעולת היחידה של יגר), 9,585 שנרצחו בלטביה ו-3,050 שנרצחו במינסק. רוב הקרבנות היו יהודים, ומרביתם נרצחו בחודשים אוגוסט, ספטמבר ואוקטובר.
הדו"ח מציין כי המרחק הממוצע בין מקומות האיסוף של הקרבנות לבין המקומות שבהם נרצחו ונקברו היה 4 עד 5 קילומטרים.
בסיום הדו"ח כתב יגר כי המטרה של "פתרון הבעיה היהודית בליטא" הושגה. הוא ציין כי מצויים בליטא יהודים ויהודיות המועסקים בעבודת כפייה וכי עבודתם היא חיונית. הוא המליץ להתחיל לאלתר בעיקור הגברים היהודים על מנת למנוע רבייה, והוסיף שאם למרות זאת תהרה אחת הנשים היהודיות, היא תומת.
הדו"ח נוצר בחמישה עותקים, אך רק אחד מהם שרד כיום ומוחזק בארכיון המרכזי של ליטא בעיר וילנה.
אלומית ישי
אלומית ישי היא מדענית ישראלית, פרופסור לחקר המוח ומדענית במכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית.
ביוגרפיה.
אלומית ישי נולדה בירושלים ולמדה בתיכון ליד האוניברסיטה. בשנת 1990 סיימה תואר ראשון בביולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, בשנת 1992 סיימה בהצטיינות תואר שני בביוטכנולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1996 סיימה בהצטיינות דוקטורט בנוירוביולוגיה במכון ויצמן למדע.
ביולי 1996 נסעה ד"ר ישי לפוסט-דוקטורט במעבדה למוח וקוגניציה במכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית, שם חקרה באמצעות fMRI כיצד מיוצגים פרצופים ואובייקטים במוח האדם וכיצד מידע ראייתי נשלף מהזיכרון. בשנת 2004 עברה לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ציריך, שווייץ, שם המשיכה לחקור את המנגנונים העצביים המתווכים עיבוד מידע ראייתי (כגון פרצופים ויצירות אמנות) במוח האדם. בשנים 2014–2017 ניהלה את התוכנית למדעי הקוגניציה ומיפוי מוח האדם בקרן הלאומית למדע של ארצות הברית. היא פרופסור אורחת באוניברסיטת ג'ורג'טאון שבוושינגטון ומדענית במכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית.
פרופ' ישי עוסקת בתחום מיפוי מוח האדם, ומאמריה פורסמו בכתבי עת מדעיים מובילים כגון Science ו-Neuron. פרופ' ישי מכהנת כחברת מערכת במספר רב של כתבי עת מדעיים ופעילה בארגונים מדעיים בינלאומיים. היא זכתה בפרסי הצטיינות רבים על מחקריה המדעיים, בהם פרס המדען הצעיר של החברה הבינלאומית למדעי הקוגניציה, אותו קיבלה בשנת 2006. בשנת 2008 נבחרה לאחת מ-25 המדענים המובילים בשווייץ על ידי הקרן המדעית הלאומית השווייצרית, והטלוויזיה הממלכתית הפיקה ושידרה סרט בשם "Looking into the Brain" על עבודתה.
בקיץ 2007 החלה לכתוב בלוג על מוח האדם שנקרא "נפלאות התבונה", בשנת 2008 החלה לכתוב טור מדעי באתר ynet, ובספטמבר 2013 התחילה לכתוב בלוג שנקרא ״מותר האדם״ באתר האינטרנט של "הארץ".
על קיר הברזל
על קיר הברזל (אנחנו והערבים) הוא מאמר עמדה, שכתב זאב ז'בוטינסקי, והופיע לראשונה ב-4 בנובמבר 1923 בברלין בעיתון הציוני בשפה הרוסית "ראזסווייט". המאמר תורגם לעברית ופורסם ב"הארץ" ב-21 ביולי 1925 תחת הכותרת "פרלמנט" מאז תורגם מספר פעמים. המאמר נחשב כבסיס הרעיוני לתפיסתו הציונית של ז'בוטינסקי והשפיע רבות על התנועה הציונית כולה.
רקע.
באוגוסט 1921 נבחר ז'בוטינסקי בקונגרס הציוני ה-12 להנהלה הציונית וצורף למחלקה המדינית לצד חיים ויצמן ונחום סוקולוב. כחלק מההנהלה הציונית קבל את הספר הלבן, על אף שהתנגד לו באופן אישי. בסוף שנת 1922 הציג ז'בוטינסקי תוכנית להנהלת הציונית לכינון משטר פדרטיבי בארץ ישראל במסגרת קונפדרציה מזרח תיכונית. התוכנית של ז'בוטינסקי לא התקבלה על ידי ההנהלה הציונית, שביקשה לקדם מדיניות פייסנית יותר אל מול הערבים והשלטון הבריטי, והוא החליט לפרוש. באותה השנה, ז'בוטינסקי החל לכתוב בעיתון "ראזסווייט" הברלינאי שם פרסם את "על קיר הברזל". התגובות למאמר החזירו את ז'בוטינסקי לחיים הפוליטיים לאחר שפרש בסוף 1922.
תוכן.
ב"על קיר הברזל" מתדיין ז'בוטינסקי עם הנהגת התנועה הציונית ועם הפלגים המתונים בתנועה הציונית שקראו להקים מדינה דו-לאומית ומציע פתרון משלו להתיישבות היהודית. במאמר הוא מציג את תפיסתו למדיניות ציונית. מדיניותו כוללת שני עמודי תווך: עימות הוא בסיס היחסים בין קבוצות לאומיות ושמירה על זכויות מיעוטים. הערבים הפלשתינאים במדינה היהודית יקבלו זכויות פוליטיות ותרבותיות מלאות למרות היותם מיעוט. אך, הם לא יקבלו את מעמדם כמיעוט, ללא התנגדות, ועל כן איים ז'בוטינסקי להכניע אותם באמצעות כוח צבאי - קיר הברזל. לאחר שיבינו שאין באפשרותם לשלוט, הם יקבלו על עצמם את מעמדם כמיעוט בעל זכויות.
הקדמה.
ז'יבוטינסקי הוטרד מהדימוי שדבק בו כאויב הערבים והוא משתמש במאמר להתנער מדימוי זה. בהקדמה הוא כותב שאינו אויב, אלא תומך בשוויון מוחלט לכל העמים. לראיה הוא מביא את עובדת היותו בין מנסחי תוכנית הלסינגפורס, שאינה מיועדת ליהודים דווקא אלא לכלל בני האדם. הורביץ טוען כי ההתייחסות לוועידת הלסינגפורס הייתה גם כאמצעי לתקוף את מנהיגות התנועה הציונית שפעלה למען פתרון מדיני.
בסיום ההקדמה כותב ז'בוטינסקי כי על אף היותו שוחר שלום, לא תמיד ניתן להגיע אל השלום בדרכי שלום, בהתחשב בחוסר נכונותם של הערבים לקבל את הציונות.
קטע א'.
את קטע א' פותח ז'בוטינסקי באמירה כי לא נראה בעתיד הקרוב מצב בו ישלימו הערבים עם הפיכתה של ארץ ישראל ליהודית. כחיזוק לדבריו הוא טוען כי לא היה משחר ההיסטוריה, מצב בו הסכימה קבוצה לקבל נוכחות קבוצה חדשה יחסית ללא התנגדות. ז'בוטינסקי אף מאתגר רטורית את הקורא למצוא דוגמה לדבר ומסיים בעצמו: "לא היה מקרה כזה".
הכותב מדגיש כי אין הדבר תלוי בגודל השטח ובצפיפות האוכלוסין, ומביא לראיה את התיישבות הבריטים באמריקה הצפונית החל מהמאה ה-17 עת מנו האינדיאנים כ-340 אלף איש על פני שטח עצום, ולמרות זאת התקוממו ונלחמו במי שראו כפולשים.