העותרים טענו כי המנהג וההיסטוריה תומכים בהשקפה שלאלקטורים חופש הצבעה. קגן קבעה שהאמת הפוכה. כבר זמן קצר אחרי כינון החוקה השתמשו באלקטורים כנציגים סמליים ונטולי שיקול דעת. התיקון ה-12 לחוקת ארצות הברית התאים עצמו להתהוותן של המפלגות. סגן הנשיא לא היה עוד היריב הפוליטי אשר קיבל את המקום השני (דבר שקגן מציינת בהומור שיכול היה לתת חומר לסדרה ויפ), אלא מי שנבחר בטיקט אחד יחד עם הנשיא. בחירה מפלגתית זאת תאמה למצב שבו לאלקטור אין עוד שיקול דעת, אלא הוא כלי בשירות מפלגתו. לקראת המאה ה-20 הפסיקו לכלול את האלקטורים בפתק ההצבעה והבוחר הכיר רק את שם המועמד שהוא מצביע עבורו.
היו אמנם אי אילו מקרים של אלקטורים סוררים, אבל הם היו מעטים ביחס וחלקם היו קשורים למצב ייחודי - מועמד לנשיאות שמת אחרי הבחירות ובטרם ההצבעה בחבר האלקטורים (הוראס גרילי ב-1872). במקרה כזה אכן יכול להינתן לאלקטורים יותר חופש פעולה.
השופט קלרנס תומאס הסכים עם הפסיקה אך חלק על הנימוקים. הוא אמר שאין למצוא בסעיף II מתן סמכות למדינה להשפיע על הצבעת האלקטורים. הכוח למנות אלקטור אשר מוזכר בסעיף אינו דומה לכוח לקבוע הצבעה של אלקטור. יתרה מכך, בחוק של מדינת וושינגטון אין בכלל דרישה שהאלקטור יצהיר על הצבעתו הצפויה עם מינויו כפי שנעשה במדינות אחרות. המינוי נעשה ללא תנאי וללא התחייבות, ורק בשלב ההצבעה המדינה מתערבת ומאיימת בקנס על האלקטור. אך אין למצוא בחוקה שום סמכות שיש למדינה לגבי שלב ההצבעה. מכאן הסיק תומאס שהחוקה אינה מעניקה למדינות כוח להשפיע על הצבעת האלקטור. עם זאת, השופט תומאס, אשר ידוע כמאמין בזכויות המדינות, סבור שבהיעדר כל אמירה מפורשת הפוכה בחוקה, למדינה עדיין זכות לפעול כרצונה בהתאם לתיקון העשירי לחוקת ארצות הברית, אשר מותיר למדינות מרחב פעולה מלא בכל דבר שאינו סותר את החוקה ובהתאם למבנה הכללי של החוקה אשר מקדש את זכויותיהן של המדינות. לאמירה זו של תומאס הצטרף השופט ניל גורסץ'.
השפעה.
החלטת בית המשפט העליון התקבלה בעניין רב לאור הבחירות הקרובות לנשיאות 2020. אף על פי שאלקטורים סוררים מעולם לא שינו את תוצאות הבחירות, יש הטוענים כי האפשרות שקולותיהם יכולים להשפיע על התוצאה בבחירות צמודות התגברה לאור אירועי 2016. פסיקת בית המשפט נתפסה בחיוב, מחשש לתוהו ובוהו חוקתי אם אלקטור אלמוני, שלתפקידו משמעות סמלית בלבד, יוכל להטות תוצאות בחירות
את האלקטורים בשני המקרים ייצג לורנס לסיג, שפועל למען רפורמות בחבר האלקטורים באמצעות תיקון חוקתי או אמנת הצבעה בין מדינתית . נראה כי ההחלטה מחזקת את הטענה לפיה מדינות זכאיות לבחור למנות אלקטורים על סמך מניין הקולות הלאומי. עם זאת, היו שהזהירו מפני קריאת חוות דעת המקרה בצורה רחבה מדי.
כמה משפטנים הטילו ספק בהסתמכותו של בית המשפט על כוח המינוי של המדינות על פי סעיף II כדי להצדיק את שליטת המדינה בהצבעת האלקטורים, וציינו כי טקסט חוקתי דומה שנתן למחוקקים במדינות את הסמכות למנות סנאטורים (לפני התיקון ה-17) מעולם לא התפרש כאילו הוא כולל את הכוח לשלוט על האופן בו הם מצביעים, והסרתם והחלפתם של אלקטורים, כמו בבאקה, מתנגשת ישירות עם המשמעות הפשוטה של הטקסט של התיקון ה-12, המורה כי עם מינויו של אלקטור, הוא מקבל מקומו בחבר האלקטורים .
אודי (קבוצה אתנית)
אוּדי הם קבוצה אתנית של ילידי הקווקז. נכון לימינו הם מתגוררים באזרבייג'ן, רוסיה, גאורגיה, ארמניה, קזחסטן, אוקראינה ומדינות רבות אחרות. מספרם הכולל הוא כ-10,000 איש. הם מדברים בשפת אודי. חלקם דוברים גם שפות נוספות: אזרית, רוסית, גאורגית וארמנית, תלוי היכן הם מתגוררים. הדת שלהם היא הנצרות.
היסטוריה.
האודי נחשבים לאחד מ-26 השבטים של של שלהי העת העתיקה. על פי המחברים הקלאסיים, האודי התגוררו באזור מזרח הקווקז לאורך חוף הים הכספי, בשטח המשתרע עד לנהר קורה בצפון. כיום רוב בני הקבוצה האתנית של האודי שייכים לכנסייה המזרחית האורתודוקסית, ואילו בניז' (Nij) הם שייכים לכנסייה הגרגוריאנית, ונהגו לערוך את התפילות בארמנית. מאות שנות חיים בתחום ההשפעה התרבויות הארמנית, האיראנית והאזרבייג'נית-טורקית השפיעו על תרבותם, כפי שמתבטא במסורות עממיות של האודי ובתרבותם החומרית.
מאז המאה החמישית מוזכרים בני האודי לעיתים קרובות במקורות הארמניים. מידע נרחב יותר קיים ב"היסטוריה של אלואנק" מאת מובסס קגאנקטוואסיי (Movses Kagancatvasiy). האודי היו אחד מהשבטים האלבניים הקווקזים השליטים.
כפרי האודי.
עד 1991 הכפרים העיקריים של אודי היו ורטאשן ו באזרבייג'ן, כמו גם הכפר זינוביאני (Zinobiani) בגאורגיה. בעבר הקרוב התגוררו אנשי אודי ב, , , , (כיום קרימלי), באג'אן, קירזן ו, הם התבוללו בעיקר עם תושבי אזרבייג'ן.
ורטאשן היה בעיקר כפר אודי, שבו דיברו בשנות השמונים של המאה ה-20 כ-3,000 תושבים בניב הוורטאשן של שפת האודי. בני האודי מוורטאשן השתייכו לכנסייה האפוסטולית הארמנית והיו להם שמות משפחה ארמנים. במהלך סכסוך נגורנו קרבאך גורשו בני האודי וגם הארמנים לארמניה. כ-50 בני אודי נותרו בקרב כ-7,000 אזרים אתניים בעיירה, ששמה שונה לאוגוז.
כיום המקומות היחידים בהתיישבות אודי מרוכזת הם הכפר ניג' באזרבייג'ן והכפר זינוביאני בגאורגיה, שהוקם על ידי פליטי אודי מוורטאשן בשנות העשרים של המאה ה-20. קבוצות קטנות מתגוררות ברוסיה במחוז רוסטוב (שחטי, טאגאנרוג, רוסטוב על הדון, אזוב ואלכסנדרובקה); במחוז קרסנודאר (קרסנודאר, אזורי דינסקוי, לנינגרד, קושצ'בסקי); בחבל סטברופול (מינוודיי ופיאטיגורסק); במחוז וולגוגרד (וולגוגרד, דובובי אובראג); וגם במחוז סברדלובסק, ואזורי איבנובו, וקלוגה, מוסקבה, סנקט פטרבורג, ואסטרחן. בגאורגיה בפאתי טביליסי, פותי, ורוסתווי. בארמניה בעיקר במחוז לורי, ובאקטאו בקזחסטן. חלקם גרים גם באוקראינה (מחוז חרקוב).
שפה.
שפת אודי שייכת לענף במשפחת ה. שני הדיאלקטים הראשיים הם ורטאשן וניז'. לדיאלקט ניז' יש תת-ניבים המחולקים לשלוש תת-קבוצות - תחתון, ביניים, עליון. בלשנים מאמינים שהדיאלקטים מקורם על פי קבוצות גאוגרפיות של אודי מאזור טאוז (Tauz): הכפרים קירזן וארטזה עברו לניז' ואוגוז. לדיאלקט ורטאשן יש שני ניבי משנה: ורטאשן ואוקטומברי.
בני האודי כיום דוברים אזרית, רוסית, ארמנית וגאורגית. האודי הם בדרך כלל דו-לשוניים, ולעיתים אם כי זה פחות נפוץ תלת-לשוניים, תלוי במגורים ובעבודה. רבים משתמשים באודי רק בחיי היומיום, אך לצרכים רשמיים משתמשים האודי בשפת המדינה בה הם מתגוררים, כמו אזרית, רוסית או ארמנית.
היסטוריה.
בעבר שפת האודי הייתה אחת השפות הנפוצות באלבניה הקווקזית שעל בסיסה נוצר במאה החמישית על ידי הנזיר הארמני מסרוב משדוץ. האלף-בית כולל 52 אותיות. השפה הייתה בשימוש נרחב, שכן טקסטים עיקריים של הביבלייה תורגמו לשפה האלבנית הקווקזית. והתפילות נערכו בה בכנסייה. לאחר נפילת המדינה האלבנית הוחלפה בהדרגה השפה הליטורגית בכנסייה מאלבנית הקווקזית לארמנית.
בשל שפת האודי הקווקזית שלהם ואמונתם הנוצרית, האודים נחשבים לשרידים האחרונים של האלבנים הקווקזים העתיקים. תחת השלטון הפרסי, חלקם התאסלמו, ועד מהרה אימצו את השפה האזרית. הכנסייה האפוסטולית הארמנית קיימה תפילות אך ורק בשפה הארמנית וסירבה להסמיך כומר אודי מקומי, מה שגרם למחאות מצד בני האודי: "...הרצון העז שלנו הוא שהכומר שלנו יהיה נציג של העם שלנו, כי אף על פי שאנחנו שייכים לכנסיית גרגוריוס המאיר הקדוש, השפה שלנו היא אחרת: אנחנו האודים ואנחנו יודעים שהאנשים האלה אינם חיים בשום מקום פרט לכפרים ניז' וורטאשן. אין לנו שליטה ולו במעט בשפה הארמנית; וגם אין לנו מושג לגבי מה שהבשורה אומרת ...".
בעוד שהאודי מוורטאשן נשארו בכנסייה האפוסטולית הארמנית, אודי נוצרים מניז' עברו מהארמנית לכנסייה הרוסית האורתודוקסית זמן קצר לאחר תחילת השלטון הרוסי.
אוכלוסייה ושינויים.
בשנת 1880 נאמדה אוכלוסיית בני האודי המתגוררים באזור סביב קבאלה בצפון אזרבייג'ן בכ-10,000. בשנת 1897 הוערך מספר אנשי אודי בסביבות 4,000, בשנת 1910 היה סביב 5,900. הם נמנו כ-2,500 במפקד 1926, כ-3,700 בשנת 1959, כ-7,000 בשנת 1979, ובשנת 1989 מנו בני האודי 8,652. במפקד האוכלוסין בשנת 1999 באזרבייג'ן היו 4,152 בני אודי.
במפקד אוכלוסין 2002 של הפדרציה הרוסית הזדהו 3,721 תושבים כבני אודי. רוב אנשי האודי (1,573 נפשות) ברוסיה רשומים באזור רוסטוב.
מונקו (פירושונים)
Azerbaijan National Academy of Sciences
צ'רניבצי
ביזת רומא (455)
בשנת 455 לספירה התקיימה הביזה השלישית של רומא, אחת מבין ארבעת אירועי הביזה שהתרחשו בעת העתיקה. הביזה התבצעה על ידי שבטים ונדלים שהיו במלחמה עם קיסר האימפריה הרומית המערבית, פטרוניוס מקסימוס.
רקע.
בשנות ה-40 של המאה ה-5 השיאו המלך הוונדלי גאיזריק והקיסר הרומי ולנטיניאנוס השלישי את ילדיהם הונריק ויודוקיה בנישואים פוליטיים על מנת לחזק את הברית ביניהם ובשנת 442 חתמו על הסכם שלום (הנישואים התעכבו בשל גילה הצעיר של יודוקיה).
ב-455 נרצח ולנטיניאנוס ופטרוניוס מקסימוס עלה לשלטון. פטרוניוס התחתן עם אלמנתו של ולנטיאנוס ליקיניה אודוקסיה וחיתן את בנו פלדיוס עם יודוקיה כשהוא מבטל בזאת את אירוסיה להונריק.
אולם אודוקסיה שזעמה על רצח בעלה ולנטיאנוס פנתה לעזרה מהוונדלים על מנת להדיח את פטרוניוס מהשלטון, הדבר תאם את שאיפותיו של גאיזריק שטען כי הפרת ברית הנישואין לבנו מהווה עילה לביטול הברית ביניהם והשתמש בעילה זו על מנת לתקוף ולבזוז את רומא והפליג עם אניותיו כשהוא נוחת בנמל אוסטיה, ומשם התקדם לעבר רומא.
הביזה.