שני בניו של הלורד פולקו, ארווינו ופגאנו מתפייסים, לאחר שהסתכסכו על רקע השאלה מי יזכה בידה של ויצ'לינדה. פגאנו, שאיים על חיי אחיו, שב מגלות. קהל רב מתקבץ בכיכר לחגוג את הפיוס, גם ויצ'לינדה, כעת אשת ארווינו, וג'יזלדה ביתם מגיעות למקום. כרוז מודיע כי יצא לדרך מסע צלב בפיקוד ארווינו. פגאנו מביע בחשאי בפני פירו, נושא הכלים של ארווינו, את תסכולו המתמשך ומספר לי כי הוא עדיין חושק בויצ'לינדה. על רקע זמרת הנזירות, מקבץ פירו קבוצה של צמאי-דם המסכימים לעזור לפגאנו להשיג את ויצ'לינדה.
ויצ'לינדה וג'יזלדה מפקפקות ב"חזרתו בתשובה" של פגאנו. ארווינו מבקש אותן להשגיח על אביו הזקן הישן הלילה בחדרו של ארווינו. פגאנו פירו וחבורת המתנקשים פולשים לארמון, ופגאנו נכנס לחדר בחרב שלופה. הוא יוצא מחדרו של ארווינו עם חרב מגואלת בדם וחוטף את ויצ'לינדה. בדרכו הוא פוגש בארווינו, ולתדהמתו מגלה כי בחשכה רצח את אביו במקום את אחיו. הקהל המתגודד במקום קורא להרוג את פגאנו אך ג'יזלדה נזעקת נגד רצח נוסף. פגאנו נשלח שוב לגלות.
מערכה שנייה.
אצ'אנו ונציגים מטריטוריות סמוכות נועדים לדון בצעדים לחזק את התנגדותם לצלבנים. הם שבו את ג'יזלדה, הנתונה במשמר בהרמונו של אצ'אנו. סופיה, אשתו של אצ'אנו ונוצרייה בסתר, נכנסת עם בנה אורונטה. אורונטה מאוהב בג'יזלדה השבויה, וכשהוא שר על אהבתו לג'יזלדה, סופיה רואה בג'יזלדה הזדמנות למשוך את בנה לנצרות.
נזיר ממתין לבואם של הצלבנים. פירו, שהפך להיות נאמנו של אצ'אנו ומופקד על שערי אנטיוכיה, מופיע במערה ומבקש מהנזיר כי יראה לו דרך בה יוכל לכפר על מעשיו. הנזיר אומר לו כי אם ברצונו לכפר על מעשיו, יפתח את שערי אנטיוכיה לפני הצלבנים. ארווינו והצלבנים מופיעים במערה, הנזיר שומע כי בתו של ארווינו נשבתה על ידי אצ'אנו אך הוא מבטיח להם כי אנטיוכיה תיפול בידם.
הנשים בהרמון שרות לג'יזלדה ששפר גורלה שאורונטה מאוהב בה. בזמן שג'יזלדה מתפללת נשמעות קריאות כי הצלבנים חדרו לאנטיוכיה. סופיה נכנסת במרוצה ואומרת כי אצ'אנו ואורונטה נהרגו. ארווינו מופיע בלווית הנזיר, וסופיה מזהה אותו כאדם שהרג את בעלה ובנה. למשמע הדברים, נרתעת ג'זלדה מחיבוקו של אביה, באומרה כי מסע הצלב הזה אינו רצון האל. ארווינו שולף את חרבו ומאיים להרוג את ג'יזלדה בעוון חילול הקודש, אך הנזיר וסופיה עוצרים בעדו. ארווינו אומר בכעס כי בתו השתגעה.
מערכה שלישית.
הצלבנים מלווים בצליינים, שרים על יופייה וקדושתה של ירושלים והארץ הקדושה. ג'יזלדה מתרחקת ממחנה הצלבנים. לפתע היא פוגשת באורונטה, שרק נפצע מחרבו של ארווינו. השניים מחליטים לברוח יחד.
ארווינו זועם על בגידתה של בתו ג'יזלדה. חיילים מופיעים ומודיעים כי פגאנו נראה באזור המחנה, ומבקשים רשות ללוכדו ולהמיתו, ארווינו מסכים.
כינור מנגן פרלוד. ג'יזלדה ואורונטה מופיעים, אורונטה פצוע, וג'יזלדה מקוננת על אכזריות הגורל. הנזיר מופיע, ואומר לשניים כי אהבתם היא בחטא, אך ניתנת לתיקון על ידי התנצרותו של אורונטה. הנזיר משלים את תהליך ההתנצרות, ואורונטה מת מפצעיו, מבטיח לג'יזלדה לפוגשה בגן עדן.
מערכה רביעית.
בשנתה, חולמת ג'יזלדה על אורונטה המופיע בחזיונה. הוא מספר לה כי האל נענה לתפילות, וכי הצלבנים ימצאו חיזוק במימי נקבת השילוח. ג'יזלדה מתפעמת מהחיזיון הניסי.
הצלבנים והצליינים מיואשים, הם חושבים כי האל נטש אותם במדבר. ג'יזלדה מופיעה בקול תרועה ומספרת לכולם על המעיין שנתגלה לה. כאשר הכל שמחים, מחזק ארווינו את ביטחון הצלבנים כי הם יכבשו את ירושלים.
הנזיר מובא אל האוהל כשהוא פצוע פצעים חמורים. הוא חושף בפני ארווינו וג'יזלדה כי הוא לא אחר מאשר פגאנו. הוא מתחנן למחילה על רצח אביו. כאשר ארווינו מחבק את אחיו, מבקש פגאנו בפעם האחרונה לראות את עיר הקודש. כאשר ירושלים מתגלית לעיניהם, פגאנו נופח את נשמתו, הצלבנים מהללים את האל.
הלומברדים
תזונה דלת קלוריות
דיאטה מועטת קלוריות
צמצום קלורי
הגבלה קלורית
צמצום קלוריות
לווחה
לְוָחָה היא סלע מותמר קשה ואפינטי – בעל גבישים מיקרוסקופיים – הנוצר בהתמרה אזורית בדרגה נמוכה מסלעי משקע חרסיתיים (כגון פצלים ואבן בוץ) ומטוף. לרוב התרחשה התמרה בראשית הפלאוזואיקון (מן הקמבריון עד הסילור) בסלעים מן הפרקמבריון, שבמשך מיליוני שנים שהו בתנאי לחץ וטמפרטורה נמוכים. בזכות תנאים אלה ניתן למצוא מאובנים בלווחה, לרוב של בעלי חיים קטנים ואורגניזמים מיקרוסקופיים. בתנאי טמפרטורה ולחץ גבוהים הופכת הלווחה לפיליט או לצפחה.
תכונות.
הרכב כימי.
לווחה מורכבת בעיקר מקוורץ וממוסקוביט או איליט, לרוב בצירוף ביוטיט, מינרלים מקבוצת הכלוריט, המטיט ופיריט ולעיתים רחוקות גם אפטיט, גרפיט, קאולין, מגנטיט, טורמלין או זירקון כמו גם פצלת השדה.
מראה.
בעוד צבעה האופייני של הלווחה הוא אפור-כחלחל, סוגים שונים שלה מתאפיינים בצבעים הנעים בין אפור כהה לשחור. חומרים אורגניים החודרים לסלע המוצא עשויים ליצור גוונים נוספים: תחמוצות ברזל יוצרות גוונים סגולים-אדמדמים ומינרלים מקבוצת הכלוריט הופכים את הלווחה לירוקה. גם מרקם וברק הסלע עשויים להיות מגוונים: לכמה מן הצפחות ברק עמום בעוד אחרות עשויות לבהוק כמו נציץ. ההבדלים בצבעים ובברק נובעים מאזור ההיווצרות. למשל, בלווחות הסגולות האופייניות לצפון ויילס נוצרים כדורוני ברזל המותירים מרקם גרעיני ירוק. הלחץ הרב מעוות את הכדורונים, ובמישור הפצילות ניתן לראות את השפעתו בחתכים אליפטיים שלהם.
לווחיות.
לווחיות (foliation) היא תכונת המרקם של סלע מותמר הנובעת מהיערכות של מינרלים לווחיים במקביל בסלע. עם המינרלים הלווחיים נמנית קבוצות הנציצים והכלוריט. היערכות זו נובעת מתגובה ללחץ כיווני שפעל עליהם בעת ההתמרה. מרקם לווחי מאפיין סלעים כגון לווחה, פיליט, וגם צפחה – אז הוא מוגדר כצפחתיות. בהתפצלות הסלע מתקבלים מישורי פצילות לווחית.
פצילות לווחית.
פצילות היא הנטייה של מינרלים וסלעים להישבר לאורך מישורי חולשה, הנובעים מן הסידור הפנימי של האטומים במבנה הגבישי. פצילותה של הלווחה – וכן של כל הסלעים העשירים בנציץ ובעלי גבישים זעירים הנובעים מאבן בוץ ופצלים הנוצרים בהתמרה בדרגה נמוכה – היא לווחית, כלומר: הם מתפצלים ללוחות המקבילים זה לזה. פצילות לווחית אופיינית לתנאי טמפרטורה נמוכה (פחות מ-300°C–540°C) ולחץ נמוך, והיא מקנה לסלע את הנטייה להתפצל לאורך מישורי החולשה. הפצילות נוצרת בשל נטיית המינרלים המרכיבים את הסלע להיערך בניצב לכיוון הלחץ. דחיסה זו יוצרת לוחות דקיקים ועמידים העשויים להיערך בשונה מהיערכות השכבות בסלע המקורי. מישורי הפצילות של הלווחה חלקים מאוד מאחר שהיא בנויה מגבישים זעירים.
שימושים.
תכונת הפצילות הלווחית מאפשרת להפריד את הסלע ללוחות בעוביים שונים, המנוצלים לצורכי בנייה, למשל כרעפים, מרצפות או חיפוי לקירות. בעבר שימשה לווחה כלוחות כתיבה, שבשל טעות בזיהוי הסלע נקראים לוחות צפחה. תכונות נוספות של הלווחה – עובדת היותה חסינת אש ומבודדת חשמלית – נוצלו בתחילת המאה ה-20 להרכבת לוחות חשמל וממסרים למנועים חשמליים גדולים. גבישיה הזעירים של הלווחה וקשיותה הפכו אותה לאבן משחזת טובה. יציבותה התרמית והכימית הן תכונות נוספות של הלווחה, ובעטיין שימשה לבניית משטחי עבודה במעבדות ובשולחנות ביליארד. שימושים נוספים ללווחה: מצבות, לוחות הנצחה, ופסלים. בנוסף, לווחה שאינה מכילה פצלת השדה אינה משנה את הרכבם של מים שהיא שרויה בהם, ולכן משמשת לקישוט אקווריומים. במזרח משתמשים בה להכנת האבנים השחורות במשחק הגו.
תפוצה.
רצועות לווחה הן מאפיין בולט ומוכר במרבית האורוגנזות, לדוגמה: בהרי האפלצ'ים – שהחלו להתרומם לפני כ-480 מיליון שנה במהלך הקימוט הקלדוני – מצויות רצועות לווחה שרוחבן כ-50 ק"מ ואורכן מאות קילומטרים. בארצות הברית קיימים אתרים נוספים בהן מצויה לווחה: הרי הרוקי, אזור ימת סופיריור, במדינות מיין וג'ורג'יה, אם כי המקורות העיקריים נמצאים במדינות פנסילבניה וורמונט.
לווחה נפוצה מאוד בברזיל – הספקית השנייה בגודלה בעולם – בעיקר במינאס ז'ראיס, ובסין – שם קיימות שכבות לווחה נרחבות בצבעים רבים. מקומות נוספים:
בית הסראייה (צפת)
בית הסראייה הוא מבנה בכיכר העצמאות בעיר העתיקה בצפת, אשר נבנה בימי דאהר אל-עומר ובו היה מקום מושבו של מושל צפת בימי השלטון העות'מאני.
הסראיה בנויה ממבנה בצורת האות "ח" שבו שתי קומות, שהגבוהה ביניהן בנויה מחדרים ומרפסת ארוכה מאוד.
הסראיה בצפת שימשה גם כבית כלא. בראש הסראיה נמצא שעון גדול ומפואר, הפועל עד ימינו.
במהלך פרעות תרפ"ט כונסו כל היהודים לחצר הסראייה שם נותרו בהסגר עם מזון מועט משך ימים אחדים. אחד השומרים הערבים במקום, מסיבות לא ברורות, ירה לתוך הקהל והרג נערה צעירה וילד.
כיום משמשת הסראייה כמרכז לתרבות של העיר ומתנ"ס. יש בו תערוכה על תולדות צפת, חיזיון אור-קולי ומרכז מידע לתיירים. אחד מחדרי הסראייה משמש כיום גם כבית כנסת קטן. ברחבת הכניסה לסראייה נערכים מופעים שונים.
ה-FG42 (בשמו המלא: Fallschirmjägergewehr 42; בגרמנית "רובה צנחנים") היה רובה אוטומטי שיוצר על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה, לשימוש ועל פי צורכי כוחות הפאלשירמייגר (צנחנים) הגרמניים.
הנשק נודע בכוח האש שלו, במשקלו הקל ובצורתו הקטנה מה-Kar98k הסטנדרטי. ה-FG42 נחשב לאחד מהרובים המתקדמים במלחמת העולם השנייה, מאחר ששילב בין כוח האש של מקלע קל עם הדיוק של רובה בריחי. למרות זאת, הוא אומץ רק על ידי כוחות הצנחנים הגרמנים, והופיע בשלבי המלחמה האחרונים, כך שתרומתו הייתה קטנה יחסית.
פיתוח.