היחסים הדיפלומטיים כוננו מחדש בשנת 1974, אך רק בשנת 1989, שנת השינוי הדמוקרטי בצ'כוסלובקיה וסיום המשטר הקומוניסטי, החל העידן החדש של יחסי צ'כיה-תאילנד. תאילנד הפכה במהרה ליעד פופולרי עבור תיירים ועסקים צ'כים. ממשלות צ'כיה ותאילנד החלו בפעולות משותפות רבות והוקם בסיס חדש ליחסים פוליטיים. ביקורו של נשיא צ'כיה ואצלב האוול בתאילנד, ופגישתו עם ראמה התשיעי, מלך תאילנד, בפברואר 1994, היה החשוב מבין הביקורים הללו.
ב-16 בינואר 2019 ביקר ראש ממשלת צ'כיה אנדריי באביש בתאילנד ונפגש עם ראש ממשלת תאילנד פריות צ'אן-אוצ'ה, עמו דן על הסכמים כלכליים ועל שותפות ביטחונית.
יחסים כלכליים.
תאילנד היא שותפה חשובה עבור צ'כיה. בשנת 2011 הייצוא מצ'כיה לתאילנד הסתכם ביותר מ-135 מיליון דולר, מה שהפך את תאילנד לשוק השני בגודלו ב-ASEAN אחרי סינגפור.
עיקר היצוא הצ'כי כולל מכונות, כולל סוגים שונים של משאבות, מיסבים וכלי מכונה. קבוצה משמעותית נוספת היא מוצרים חקלאיים, כמו חלב, כולל כמות גדולה של חלב מיובש. אולם, כנראה היצוא החשוב ביותר מצ'כיה לתאילנד הוא מוצרים צבאיים. אלה כוללים כלי נשק, בעיקר אקדחים, במיוחד דגם CZ-75. אקדח זה פופולרי בקרב משטרות מחוז תאילנדיות, שרבות מהן הצטיידו בו.
יחסי הרפובליקה המרכז-אפריקאית–צרפת
יחסי הרפובליקה המרכז-אפריקאית–צרפת הם יחסי החוץ בין הרפובליקה המרכז-אפריקאית וצרפת. שתי המדינות חברות בלה פרנקופוני ובאו"ם.
היסטוריה.
קולוניאליזם צרפתי.
במהלך חלוקת אפריקה בשנות ה-80 של המאה ה-19 התמודדו זה עם זה בלגיה, הקיסרות הגרמנית וצרפת על מנת לשלוט בשטח מצפון לנהר אובנגי. בשנת 1903 כינתה צרפת את המושבה החדשה שלה 'אובנגי-שארי' ובשנת 1910 שילבה צרפת את השטח יחד עם ארבע מושבות אחרות (קונגו הצרפתית, גבון, צ'אד וקמרון הצרפתית) לפדרציה קולוניאלית אחת המכונה אפריקה המשוונית הצרפתית. בתחילה, השכירה ממשלת צרפת חלקים נרחבים עבור חברות אירופאיות ואילצה את האוכלוסייה המקומית לאסוף גומי טבעי, לצוד עורות שנהב ובעלי חיים ולעבוד במטעים. עקב ניצול כפוי של האימפריה הקולוניאלית הצרפתית, החלו תושבי מרכז אפריקה למרוד בתחילת המאה ה-20. זה הוביל למרד קונגו-וורה (1928–1931). עד מהרה דוכא המרד על ידי ממשלת צרפת.
במהלך מלחמת העולם השנייה היוו חיילים מרכז אפריקאים חלק מהצבא הקולוניאלי הצרפתי הגדול (Troupes coloniales) ונלחמו למען צרפת החופשית והשתתפו בשחרור פריז. באוקטובר 1940 הגיע הגנרל שארל דה גול לבנגי לבקר את המושל פייר מארי דה סן מארט ולסקור את הכוחות.
עצמאות.
זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה, צרפת אימצה חוקה חדשה בשנת 1946 והעניקה אזרחות צרפתית מלאה לתושבי אובאנגי-שארי והתירה להקים אספות מקומיות במסגרת האיחוד הצרפתי החדש. בדצמבר 1958 הפך הכומר הקתולי לשעבר ברתלמי בוגנדה לראש ממשלת טריטוריית אובנגי-שרי. במרץ 1959 נהרג בוגנדה כשמטוסו התפוצץ והוחלף על ידי בן דודו דויד דאקו. ב-13 באוגוסט 1960, אובנגי-שארי קיבלה את עצמאותה מצרפת ושינתה את שמה לרפובליקה המרכז-אפריקאית ודייוויד דקו הפך לנשיא הראשון במדינה.
לאחר העצמאות.
בדצמבר 1965 הושקה הפיכה נגד הנשיא דקו המכונה הפיכת סן סילבסטר (בסיוע צרפת) ומפקד הצבא ז'אן-בדל בוקאסה הכריז על עצמו כנשיא הרפובליקה. בשנת 1975 השתתף נשיא צרפת ואלרי ז'יסקר ד'אסטן בפסגת צרפת–אפריקה שהתקיימה בבנגי. הנשיא ד'אסטן היה ידוע כמי שביקר במדינה מספר פעמים והשתתף במסעות ציד עם בוקאסה. בדצמבר 1976 הכריז הנשיא בוקאסה על עצמו כקיסר הרפובליקה המרכז אפריקאית והכתרתו הסתכמה בכ-20 מיליון דולר, שהיה שווה לתוצר של המדינה במשך שנה שלמה. ממשלת צרפת שילמה עבור הכתרת הקיסר. עקב דיכוי נרחב, התעללות בזכויות אדם וטענות לקניבליזם ברפובליקה על ידי הקיסר בוקאסה, צרפת סילקה את בוקאסה מהשלטון במהלך מבצע ברקודה כאשר הקיסר היה בביקור רשמי בלוב. דייוויד דאקו הוחזר לתפקיד נשיא הרפובליקה ולבוקאסה הוצע מאוחר יותר מקלט בצרפת. באוקטובר 1979, העיתון הצרפתי, לה קנאר אנשנה, ניהל מאמר לפיו הנשיא ד'אסטן קיבל שני יהלומים בזמן כהונתו כשר האוצר ב-1973 על ידי בוקאסה. השערורייה נודעה כפרשת היהלומים ("Affaire des diamants").
במשך 19 השנים הבאות, צרפת התערבה בפוליטיקה במרכז אפריקה על ידי תמיכה והדחת נשיאי מרכז אפריקה. בשנת 1997, נשיא מרכז אפריקה, אנז'-פליקס פאטאס, ניהל משא ומתן על הסכמי בנגי כדי להביא לסיום הסכסוך שהתנהל בשנות התשעים בין הממשלה לכוחות המורדים. כתוצאה מההסכמים, צרפת סגרה את בסיסה הצבאי בבואר בשנת 1998.
במרץ 2009 הוצבו כוחות צרפתיים בבנגי לאחר דיווחים כי מורדים משתלטים על הבירה כדי להדיח את הנשיא פרנסואה בוזיזה מהשלטון. בשנת 2012 פרצה מלחמת אזרחים ברפובליקה המרכז אפריקאית כאשר בעיקר המורדים המוסלמים המכונים סלקה סילקו את הנשיא בוזיזה מהשלטון בשנת 2013, והכתירו את מישל ג'וטודיה כנשיא. לאחר הדחתו של בוזיזה, קבוצת מורדים נוצרים המכונה אנטי-בלקה מרדה בשלטון ובנתינים מוסלמים במדינה. סלקה וכוחות הממשלה נלחמו נגד אנטי-בלקה וכוונו לאזרחים נוצרים במדינה. כתוצאה מהסכסוך הדתי והאתני ברפובליקה, חזרה צרפת לרפובליקה כדי לעצור את שפיכת הדם על ידי פריסת 1,000 חיילים וכלי רכב משוריינים למדינה כדי לשמור על השלום במבצע סנגאריס . נשיא צרפת פרנסואה הולנד ביקר את החיילים הצרפתים ברפובליקה בדצמבר 2013. הכוחות נשארו שם עד 2016. הנשיא הולנד חזר לרפובליקה במאי 2016 כדי לפקח על הרחקת הכוחות הצרפתיים מהמדינה שהסתיימה באוקטובר 2016 ונפגש עם הנשיא החדש, פוסטאן-ארקאנז' טואדרה.
סיוע.
בשנת 2014 תרמה צרפת 170 מיליון אירו בסיוע לרפובליקה. כספי סיוע אלה ששולמו עבור סיוע אזרחי בנוסף להוצאות צבאיות, סיוע הומניטרי, תמיכה בתהליך הבחירות, תמיכה בסוף המשבר וממשל דמוקרטי במדינה. בוועידת התורמים בבריסל ב-17 בנובמבר 2016 הודיעה צרפת על סיוע של 85 מיליון אירו במשך שלוש שנים, כולל 15 מיליון אירו עבור קרן "Bêkou".
יחסי סחר.
בשנת 2016 הסתכם המסחר בין הרפובליקה המרכז אפריקאית לצרפת ב-50 מיליון דולר. חברות רב לאומיות צרפתיות כמו אייר פראנס ואורנג' פועלות ברפובליקה המרכז אפריקאית.
אהרן בן חסין
רבי אהרן בן חסין (ה'תרנ"א, 1891 – ה'תשכ"ד, 1964) היה רב בערים אלקצר ודבדו, ואב בית דין בעיר אסואירה שבמרוקו. חיבר את הספר "מטה אהרן".
ביוגרפיה.
נולד בשנת ה'תרנ"א (1891) במלאח של מקנס שבמרוקו לרבי רפאל בן חסין, בנו של רבי אברהם בן חסין ודור רביעי לרבי דוד בן חסין. בילדותו למד מקרא, יחד עם ידידו רבי יוסף משאש, אצל רבי שמואל בן יתאח ורבי יוסף אלבאז. אחר כך למדו יחד תלמוד ופוסקים בישיבת "עץ חיים" בעיר, אצל רבי חיים בירדוגו. בעודו צעיר לימים ירד אביו מנכסיו ורבי אהרן נאלץ לקבץ נדבות עבור הוריו ובני משפחתו. לאחר מספר שנים הוא נישא לבליידא, בת רבי שמואל בן עמרן, שהייתה יתומה מאב ואם, אולם אחיה תמכו בהם כלכלית.
בניסן ה'תרפ"ו (1926) התייתם מאביו.
ברבנות במרוקו.
כעבור מספר שנים, ביקשו אנשי קהילת אל-קסר אל-כביר מרבה של מרוקו, רבי רפאל אנקווה, המלצה לרב לקהילתם. הרב אנקווה המליץ להם על הרב בן חסין והם מינו אותו לרב.
היות שהמשכורת שסופקה מקופת הקהילה הייתה דלה, עבר הרב בן חסין לאחר כשלוש שנים לכהן כרב בעיר דבדו. המושל הצרפתי במקום הקשה על היהודים ורבי אהרן הוכיח אותו על כך. בעקבות המאורע העבירה אותו הממשלה אל העיר אסואירה, שם כיהן במשרת רב העיר ואב בית דין, כשתחתיו הדיינים: משה ויזגאן ורפאל יוסף בירדוגו. במשרה זו כיהן עד מאי 1960.
במעברה בירושלים.
באחד ממפגשיו עם ידידו רבי יוסף משאש, שהיה מקיים מדי פעם כשהיה מבקר בעיר מקנס, הוא העלה את משאלת לבו לעלות לישראל. הוא הביא בפני ידידו את הבטחתם של שליחי הציונות למנותו למשרה רבנית באחת מהערים הגדולות בארץ. הוא גם גם ציין בפניו את העובדה שבארץ הוא יוכל להדפיס את כתביו שעליהם עמל שנים רבות. רבי יוסף משאש עודד אותו לעלות מפני חיבת הארץ, אך הזהיר אותו כי (). רבי אהרן שהיה נחוש בדעתו לא שעה אל האזהרות ועלה לארץ.
בעלותו ארצה שוכן במעברה בירושלים. הוא כיהן כרב המושב שדות מיכה. בשנותיו האחרונות חווה רגשות תסכול מכך שלא עולה בידו להדפיס את כתביו ולכהן במשרה רבנית שהולמת את מעמדו. לדברי ידידו רבי יוסף משאש, ייסורי הקליטה שחווה גרמו לו לחלות ולמות.
שכנו של רבי אהרן במעברה היה הרב חיים סבתו שהיה צעיר לימים. בספרו "אמת מארץ תצמח", מקדיש סבתו חלק נכבד לתיאור אישיותו של רבי אהרן וייסורי הקליטה שהיו מנת חלקו. הוא מתאר גם את הניכור שחווה מצד גורמים שונים בממסד. לדבריו שח לו רבי אהרן כי
רבי אהרן נפטר בכ"ו באב ה'תשכ"ד (אוגוסט 1964)
בואינג E-4A
בואינג E-4B
סיר (נפת טולכרם)
סיר (בערבית: خربة صير) הוא כפר פלסטיני בנפת טולכרם שבמערב השומרון, הממוקם כ-8 ק"מ מזרחית לקלקיליה.
קרמיקה מהתקופה הביזנטית נמצאה בשטח הכפר.
בסוף המאה ה-16 התקיימו בסיר כ-10 משקי בית, כולם מוסלמים. תושבי הכפר שילמו לשלטונות העות'מאנים שיעור קבוע של 33.3% על תוצרת חקלאית שכללה חיטה, שעורה, יבולי קיץ, עצי זית, והכנסות מזדמנות שכללו עזים וכוורות. בנוסף על כך, הוטל מס הנהוג לנתינים באזור שכם. בסך הכל התושבים שילמו כ-7,000 אקצ'ות. מחצית מההכנסות הועברו לווקף המקומי.
במפת הקרן לחקר ארץ ישראל שפורסמה ב-1882 תוארו ״שני קברים חצובים בסלע, תל גדול עם טרסות שנחתכו בצדדים, והרבה בארות מים מתחתיו. נראה כאתר קדום."
במפקד האוכלוסין הירדני בשנת 1961 אותרו 235 תושבים בסיר.
א-נזלה א-שרקיה