הוא הצטרף ב-1937 לטיגרה והפך שם מיד לאליל פופולרי. ממוצע השערים הגבוה שלו הוביל אותו אליה, שם היה הכובש המצטיין בקבוצה בעונות הליגה 1937, 1939, 1940 ו-1941. מארבצי עד היום מלך השערים של טיגרה בהיסטוריה עם 116 שערים, כבש הכי הרבה באצטדיון חוסה דלג'ובאנה, ובנוסף לכך כבש הכי הרבה נגד חמשת המועדונים הגדולים בארגנטינה.
ראסינג קלוב רכשה אותו ב-1942 שם כבש לראשונה 4 שערים במשחק, נגד היריבה פניארול במסגרת ידידות. בזמן שלו בראסינג קלוב המעיט לכבוש כבעבר ולאחר עונה אחת חזר לשחק בטיגרה שם סיים את הקריירה.
במדי נבחרת ארגנטינה זכה מארבצי בקופה אמריקה 1941. הוא כבש חמישייה בניצחון 1–6 על אקוודור ובכך סיים כמלך שערי הטורניר.
לאחר הפרישה מכדורגל מארבצי עבד והתיישב במנדוסה כמה שנים, ואת ימיו האחרונים חי במונרו שבבואנוס איירס.
דג'וגו
דג'וגו (באנגלית: Djougou) היא העיר הגדולה ביותר בצפון-מערב בנין. היא עיר שוק חשובה. העיר משתרעת על שטח של 3,966 קמ"ר ונכון לשנת 2021 מנתה אוכלוסיית העיר 355,838 תושבים. העיר דג'וגו היא עיר הבירה ובירתה המסחרית של מחוז דונגה .
גאוגרפיה.
דג'וגו ממוקמת בצפון המדינה, כ־380 קילומטרים מהעיר קוטונו, הבירה הכלכלית של בנין, ובמרחק של כ־40 קילומטרים מהגבול עם טוגו. היא נמצאת בגובה של 421 מטרים מעל גובה פני הים ויש בה אקלים סוואנה עם חורף יבש. האקלים מטיפוס סודאנו-גינאי עם עונה גשומה (אפריל עד אוקטובר) ועונה יבשה (אמצע אוקטובר עד אמצע אפריל).
על פי גודל אוכלוסייתה, דג'וגו היא העיר הגדולה בצפון בנין, והשלישית בגודלה בבנין, לפני פורטו נובו הבירה.
ערים שכנות: מצפון: קואנדה ופחנקו; מדרום: בסילה; ממזרח: סיננדה, נדאלי וצ'אורו; ממערב: קופרגו ואואקה.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית דג'וגו מנתה כ־267,812 תושבים נכון למפקד האוכלוסין בשנת 2013. דנדי היא השפה והקבוצה האתנית העיקרית בדג'וגו, ישנם גם תושבים בני שבט פולאני (פול בצרפתית), יורובה, בריבה וגם פון מהדרום. כמו רוב בנין, אוכלוסיית דג'וגו היא צעירה וצומחת. משפחות גדולות ונישואין למספר נשים נפוצה, דבר שמוביל למספר גדול של ילדים צעירים ונשים בהריון.
דתות.
אוכלוסיית דג'וגו היא מוסלמית בעיקר, כאשר כל שכונה מתהדרת במסגד אחד לפחות. המוסלמים בדג'וגו מהווים 72.3% מהאוכלוסייה, הם מתפלגים בין שמרנים מאוד לליברלים למדי. נפוץ לראות נשים מכוסות בשחור, כולל הפנים שלהן. אולם לעיתים קרובות יותר נשים מוסלמיות חובשות כיסוי ראש וכמה מהן לא עוטות צעיף מכל סוג שהוא. הגברים המוסלמים השמרנים נמנעים מאלכוהול, אך רובם אינם מתנגדים לשתייה. כמעט כל המוסלמים נמנעים מאכילת חזיר ומציינים את הקריאות לתפילה.
בשנת 1995 הוקמה הכנסייה הקתולית של דג'וגו. נוכחות קתולית ניכרת בדג'וגו, 8.1% מהאוכלוסייה הם קתולים ו-2.8% הם פרוטסטנטים. יש בעיר קתדרלה גדולה, מנזר, סמינר ומערכת חינוך קתולית. הדת חשובה לאנשי דג'וגו ויש בעיר סובלנות דתית. חגים נוצריים ומוסלמיים נחגגים בעיר. בנוסף, יש בעיר בסביבות 7% מאמינים בני דתות אפריקניות מקומיות.
תחבורה ותקשורת.
העיר דג'וגו היא צומת תחבורה ותקשורת עיקרי. ארבעה כבישים ראשיים ובינלאומיים מצטלבים בעיר. הכבישים הבינלאומיים RNIE3 מבורקינה פאסו לדרום ו-RNIE6 מטוגו לניגריה עוברים בעיר. שדה התעופה Djougou ממוקם ליד העיר.
תושבי העיר עשירים יחסית, ישנם תושבים המחזיקים במכוניות פרטיות. למשפחות רבות בקהילה יש לפחות רכב אחד שהן משמשות בו כאמצעי התחבורה העיקרי שלהן. בנוסף, קל למצוא את זמידג'אן ברחבי העיר.
התקשורת הסלולרית יציבה ורציפה מאוד בדג'וגו, לכל הספקים הגדולים יש שירות באזור כמעט כל הזמן. תקשורת אינטרנט זמינה בבתי "קפה אינטרנט" ובבנייני משרדים מסוימים, אף על פי שהחיבור לא תמיד אמין.
בטיחות וביטחון.
החשש הבטיחותי העיקרי שמציינים תושבי העיר אלה גניבות קטנה ועל כן נוקטים באמצעי זהירות ונועלים במנעולים כל דבר. מקרי גניבה נפתרים רק לעיתים רחוקות על ידי המשטרה, ברוב המקרים הם נפתרים על ידי לחץ קהילתי. ישנם בעיר שתי תחנות ז'נדרמריה (משטרה) גדולות, בנוסף למחנה הצבאי שליד טאיפה. כוחות הביטחון הללו הופכים את העיר לבטוחה. ברחובות מופעלת תאורת רחוב ציבורית המבוססת על אנרגיה סולרית.
מים ותברואה.
תושבי דג'וגו מקבלים את המים שלהם מכמה מקורות. בבתים ובמקומות העבודה ישנם ברזי מים זורמים. ישנם ארגונים בעלי זיכיונות לשאיבת מים מבארות עבור התושבים. התושבים מגיעים לבארות ושואבים את המים לעצמם. בדרום דג'וגו נמצא אגם אך תושבי העיר אינם שואבים ממנו מים ישירות והגישה אליו הוגבלה לאחר טביעת ילדים ששיחקו ליד הסכר בשנת 2009. תושבי העיר אינם מרתיחים את מי השתייה שלהם. אספקת המים קבועה ורציפה. מעט תושבים חווים בעיות כלשהן באספקת המים.
בעיר ישנם בעלי זיכיונות להפעלת בתי שימוש ומחראות פרטיות. ישנם גם בתים עם מים זורמים בחדרי השירותים. בתי שימוש פרטיים מוצבים בדרך כלל במרחק הולם מבתי הספר, מסעדות וכדומה, מסיבות תברואתיות. איכות האוויר בעיר טובה מהצפוי לגודל העיר, רוב השטחים הציבוריים כמו בתי ספר ומסעדות נשמרים נקיים, במיוחד בהשוואה לערים גדולות יותר כמו פורטו נובו. תוכנית ניסיונית לאיסוף אשפה הופעלה בעיר בנובמבר 2010.
מזון ומצרכים.
בדג'וגו השוק פתוח מדי יום. הוא השוק הגדול ביותר באזור. על בסיס יומי אפשר למצוא בשוק: דגנים, מלח, לחם, סוכר, דגים, וואגאסי , ביצים, עגבניות, בצל, פלפלים, בשר, חסה, גבינת סויה, פסטה מיובשת, רסק עגבניות, שום, שמן, כרוב, תפוזים, אתרוגים, בננות, בננות מבושלות, ובעונה, אננס ואבוקדו. בנוסף לשוק הפתוח, ישנם בעיר גם כמה חנויות בוטיק בהם ניתן למצוא פריטים יקרים יותר כמו ג'לי, חמאה, תבלינים, עוגיות, קפה, אבקת חלב, תה בשקיקים, יין ומשקאות חריפים. בבוטיקים אלה נמכרים גם מוצרי טואלטיקה כמו נייר טואלט, טישו לפנים, סבון, סכיני גילוח ומשחת שיניים.
כלכלה.
התושבים מוציאים את כספם על מזון, אספקה, פריטי בית ובנזין לרכבים. הם מתלוננים שהדבר הכי יקר שהם צריכים לקנות כל הזמן הוא אשראי טלפוני. בעיר ישנם מספר חייטים, נגרים, בעלי בוטיק וכדומה. להתמקח על מחיר או לבצע קניות מחוץ לעיר נתפס כחסר כבוד לקהילה. יש בעיר מרכז בעלי מלאכה ואמנים, שנתרם על ידי עמותה שווייצרית. רוב בעלי המלאכה אומרים שהם היו רוצים למצוא דרך לשווק את המוצרים שלהם באמריקה.
מכיוון שדג'וגו מהווה צומת דרכים מרכזית במחזור דונגה, תושבים רבים עובדים במערכת התחבורה והתובלה, כנהגי משאיות, נהגים, מכונאים או באחד מקווי האוטובוסים הגדולים.
בריאות.
לדג'וגו שני מרכזי בריאות ציבוריים מרכזיים ובית חולים פרטי אחד. כל אחד מהמתקנים הללו מנוהל על ידי רופא אחד לפחות; בבית החולים הפרטי יש לפחות 2 רופאים בתפקיד בכל זמן נתון. ישנם גם מספר מתקנים פרטיים המנוהלים על ידי ומיילדות שמבצעות לידות ועוסקות בטיפול באימהות ובילדים במיוחד. בקמפוס של מרכז הבריאות האזורי קיים גם מרכז קבוע לבדיקות וייעוץ בנושא איידס - HIV. מכיוון שרוב אנשי הבריאות הם עובדי ממשלה, עובדי בריאות רבים נמצאים בדג'וגו על פי חוזה למספר שנים.
גם מרכזי הבריאות הציבוריים וגם בית החולים הפרטי שומרים על שעות קבועות, ואספקה זמינה בדרך כלל בעת הצורך. עובדי בריאות ציינו כי הבעיה הגדולה שלהם היא לגרום לתושבים להגיע למרכז הבריאות. התחבורה למרכזי הבריאות מאתגרת במיוחד, במיוחד עבור בני כפרים וקהילות קטנות יותר ברחבי העיר שמרכזי הבריאות שלהם אינם מציעים טיפול מקיף. רשתות יתושים זמינות במרכזי הבריאות לילדים מתחת לגיל 5 ולנשים בהריון, וניתן לרכוש אותן גם במחיר מסובסד מבית המרקחת ומחברות מקומיות אחרות. קונדומים זמינים גם הם באופן נרחב. מתקני הבריאות נשמרים נקיים למדי - לכל אחד מהם יש מים זורמים ושירותים ציבוריים הרחוקות מאזורי הטיפול בחולה. חומרי פסולת מסוכנת מופרדים מהאשפה הרגילה. רוב החולים במרכז הבריאות הן נשים בהריון וילדים מתחת לגיל 5. נשים בהריון מגיעות למרכז הבריאות להתייעצות טרום לידתית, למרכזי הבריאות יש כל אחד אמבולנס שמספק הסעות חירום. זה נעשה בדרך כלל במקרה של סיבוכי לידה אצל נשים שבוחרות ללדת בבית או במתקן לידה קטן יותר. עם זאת, השימוש באמבולנס הוא נדיר - ברוב המקרים בני משפחה סייעו לחולים וליולדות.
יש נוכחות שקטה של מרפאים מסורתיים בדג'וגו. מרפאים אלה נותנים אבקות ותפילות בבתיהם כנגד כאבי ראש ומחלות פשוטות אחרות, אין להם הכשרה רשמית. רבים מהמרפאים הללו אינם דוברי צרפתית וגובים תשלום מועט. תושבי דג'וגו המשכילים מתביישים לבקר אצל המרפאים המסורתיים.
ערים תאומות.
לדג'וגו יש הסכמי ערים תאומות עם:
הר סייה
הר סייה או הר סיייה (באנגלית: Mount Siyeh) הוא הר ברכס לואיס, בשטח הפארק הלאומי גליישר, במחוז גליישר, במדינת מונטנה שבארצות הברית.
גובהו של הר סייה 3,054 מטרים מעל פני הים, והוא ההר החמישי בגובהו בשטח הפארק.
הר סייה הוא מתנשא לגובה של 947 מטרים מעל סביבתו.
הר סייה ממוקם 3.26 קילומטרים ממזרח קו פרשת המים של אמריקה, בשטח אגן ניקוז של נהר סנט מרי, הנשפך אל נהר ססקצ'ואן, אשר נשפך למפרץ ההדסון.
היסטוריה.
מקור השם.
ההר נקרא על שם אינדיאני משבט בלאקפוט "סאי - יה" שמשמעות שמו "כלב משוגע" או "זאב משוגע".
הטיפוס על ההר.
הטיפוס הראשון המתועד לפסגת ההר בוצע על ידי נורמן קלייד (Norman Clyde), אשר הגיע לפסגה בשנת 1924.
תיירות.
מספר מסלולי הליכה מובלים לפסגת ההר.