חבל הטבור הוא צינור חזק וגמיש, המזרים את הדם משלית האם לעובר וסופג ממנו את חומרי ההפרשה. החבל הנכנס לגוף עובר בין שני שרירי הבטן הישרים. שרירים אלה מחוברים ביניהם על ידי רקמה סיבית חזקה שנקראת הקו הלבן (linea-alba). טבעת הטבור היא חור קטן בקוטר של כ-2.5 ס"מ, שדרכו חודר חבל הטבור לגוף העובר. לאחר הלידה, טבעת הטבור נסגרת והקו הלבן נעשה לרצועה אחידה וחלקה. אם הטבעת אינה נסגרת התינוק סובל מבקע טבורי מולד. תופעה זו נפוצה למדי והיא מתרחשת אצל 10% מכלל התינוקות. בקבוצות אתניות מסוימות, בעיקר בארצות אפריקה היא נפוצה יותר כן נפוצה התופעה יותר בתינוקות שנולדו טרם זמנם . הבקע שכיח יותר במספר מומים מולדים כמו תסמונת דאון או תסמונת בקווית' וידמן.אין מטפלים בבקע טבורי בילדים עד גיל שנה, שכן הוא בדרך כלל עשוי להסגר מעצמו. אם הבקע אינו נסגר עד גיל 5, קרוב לוודאי שהילד יזקק לניתוח.
בקע טבורי במבוגרים.
בקע טבור מופיע אצל מבוגרים, כאשר טבעת הטבור נפתחת מחדש עקב תנאים מסוימים כמו: כובד אזורי, השמנה מאסיבית או הריון או חולשה מולדת בדופן הבטן, או תהליך הזדקנות של רקמות הגוף. התופעה שכיחה יותר בקרב נשים בשל הריונות והלחץ שגורם משקל הרחם הגדל על דופן הבטן, וכן בקרב מטופלים שסובלים מעודף משקל משמעותי או הצטברות נוזלים בחלל הבטן (מיימת). כמו כן הבקע נפוץ יותר אצל אנשים שסובלים מעצירות כרונית ונדרשים למאמץ לצורך ריקון המעיים, או הסובלים משיעול חריף ומתמשך כמו אסתמה כרונית.
לעיתים בליטה זו גורמת לכאב ואי נוחות, שמחמירים בעקבות פעולה מאמצת כגון שיעול, ריקון מעיים, עמידה ממושכת, או הרמת משא כבד. הלוקים בתופעה זו מרגישים לעיתים סחרחורת, בחילות והקאות. הסיבה לכך היא הדלקת שנגרמת באזור הבקע, בשל אספקת דם לקויה, והצטברות חומרים באזור הבלתי מנוקז. האזור הכלוא נראה בולט, רגיש ובעל צבע חריג.
בקעים קטנים אינם דורשים טיפול, אולם בדרך כלל ניתוח הוא הפתרון הטיפולי המקובל, מאחר שהבקעים אינם נרפאים מאליהם, אלא נוטים לגדול ולהחמיר עם הזמן. במבוגרים הרקמות אינן גדלות ולכן ברוב המקרים הבקע לא ירפא מעצמו ולתיקונו יידרש ניתוח. בבקעים מסוג זה, קיים חשש שחלק מרקמת השומן או המעיים ייכלאו אל תוך הבקע, בלא היכולת להחזירם. מצב הקרוי בשם "בקע כלוא" שבו, נפגמת אספקת הדם לאזור והתוצאה היא נמק רקמות וזיהום רב מערכתי. שעלול אף להסתיים במוות.
הטיפול בבקע טבורי.
בניתוח הלפרוסקופי מבצעים, מספר חתכים קטנים באזור הבטן, דרכם מוכנסים כלי הניתוח. דרך חתך נוסף באזור הטבור, מוחדר הלפרוסקופ, שבקצהו מצלמה, כך ניתן לעקוב אחר כל שלבי הניתוח מעל גבי צג המחשב. באותם המקרים שבהם הבקע אינו גדל מדי, הרקמות שפרצו החוצה מבעד לבקע, ונקראות "כיס הבקע", מוחזרות לחלל הבטן ואזור הבקע נתפר. אם הבקע הוא גדול מכדי שאפשר יהיה לתפרו, סוגרים אותו על ידי רשת כירורגית ייחודית העשויה מחומר בלתי מתכלה שאינו נדחה על ידי גוף. לאחר הניתוח, רקמת הגוף גדלה מעל הרשת ומכסה אותה, כך הרשת נשארת מקובעת מעל אזור הבקע.
ויליאמס קולג'
ויליאמס קולג' (מכללת ויליאמס, באנגלית: Williams College) היא מכללה פרטית הנמצאת בעיירה ויליאמסטאון (כ-8,000 תושבים), מסצ'וסטס, ארצות הברית, מקבוצת המכללות המתמחות בשבע האמנויות החופשיות
(Liberal Arts), שכוללים, כנהוג בארצות הברית, את מדעי החברה ותחומים נוספים. לוויליאמס קולג' הסדר מיוחד עם אוניברסיטת אוקספורד הבריטית (Study Away), שבמסגרתו יכולים תלמידי המכללה ללמוד שם במסלולים מיוחדים.
המוסד נוסד ב-1793, בכספי קרן על שם אפרים ויליאמס, כמכללה לגברים. רק ב-1970 הפך למוסד לשני המינים. הוא כולל היום 3 חטיבות (מדעי הרוח, מדעי החברה ומדעים - בעיקר מדעי הטבע ומדעי המחשב), 24 מחלקות, 33 תחומים ראשיים ובהם לימודי שפות, שתי תוכניות לתואר שני (בתולדות האמנות ובכלכלת פיתוח). בכל שנתון לומדים כמה מאות סטודנטים. בסך הכל לומדים במוסד כ-2000 סטודנטים לתואר ראשון וכ-50 תלמידים לתואר שני.
ויליאמס קולג' דורג ב-2013 על ידי U.S News &amp; World Report כמכללה המובילה במקום הראשון ברשימה של 266 מכללות בקבוצת "מדעי הרוח". המגזין "פורבס" דירג ביולי 2013 את המוסד במקום התשיעי ברשימת מוסדות ההשכלה הגבוהה הטובים ביותר בארצות הברית.
המכללה מקיימת מסלול התמחות במדעי היהדות.
פרס אנני לסרט הקצר הטוב ביותר
פרס אנני לסרט הקצר הטוב ביותר (באנגלית: Annie Award for Best Animated Short Subject) הוא פרס אמריקאי לסרטי אנימציה קצרים, שמוענק מדי שנה, משנת 1995 על ידי האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה בסניף המקומי אסיפ"א – הוליווד, קליפורניה.
היסטוריה.
הפרס ניתן החל משנת 1995 בכל שנה למעה השנים 1999 ו-2002. בשנת 1998, שונה שם הפרס ל"הישג יוצא דופן בתחום אנימציה קצרה", בשנת 1999 חזר לשם הראשון, בשנת 2000 חזר לשם השני, וב-2005 חזר לשם הראשון וכך זה עד היום.
אבו יוסוף יעקוב בן עבד אל חק
אַבּוּ יוּסֻף יַעְקוּבּ בְּן עַבְּד אלְ-חַקּ (בערבית: أبو يوسف يعقوب بن عبد الحق) היה המייסד של הממלכה המרינית וסולטאן בין השנים 1259–1286. היה בנו הרביעי של עבד אל-חק, שנחשב לאבי המשפחה המרינית.
החל מ-1210 ניהלה המשפחה המרינית מלחמה נגד שושלת אל-מוואחידון ששלטה במרוקו עד אותה עת. המרינים נחלו הצלחות מסוימות בקרב, אך רק עם עלייתו של אבו יוסף יעקוב הם הצליחו להפיל את אל-מוואחידון ולהקים את הממלכה המרינית, ששלטה במרוקו עד המאה ה-15 ותחתיה פרחה הממלכה כלכלית ותרבותית. אבו יוסף יעקוב ידוע גם בתור מייסד "פאס אל-ג'דיד", חלקה החדש של העיר פאס, שמצוי מחוץ לחומות העיר העתיקה שהתקיימה מהמאה ה-9. במהלך ימי שלטונו ניהל מספר פלישות לשטחה של ספרד בניסיון לעצור את התקדמות הרקונקיסטה הנוצרית, הרחיב את שטחה של הממלכה המרינית והניח את היסודות לאימפריה המרינית.
קישורים חיצוניים.
גסטון בשלאר
גסטון בשלאר (בצרפתית: Gaston Bachelard; 27 ביוני 1884 – 16 באוקטובר 1962) היה פילוסוף צרפתי.
עיקר תרומתו הייתה בחקר הפואטיקה והפילוסופיה של המדע. בשלאר הניח את היסודות לניתוח הקשיים של תורת ההכרה (Obstacle épistémologique) אותם כינה "השבר ההכרתי" (Rupture épistémologique). בשלאר היה מבכירי האקדמיה הצרפתית למדעים, והשפיע רבות על פילוסופים צרפתיים אחרים כגון מישל פוקו, לואי אלתוסר, ז'אק דרידה ודומיניק לקור.
חייו.
גסטון בשלאר נולד ב-27 ביוני 1884 בכפר בר-סור-אוב (Bar-sur-Aube) שבחבל שמפיין כבן למשפחת סנדלרים. בשנים 1895–1902 התחנך בבית הספר היסודי שבכפר, ולאחר מכן הועסק כמתלמד בבית הדואר.
בשנים 1906–1907 גויס לשירות בצבא כמפעיל טלגרף, ועם סיום שירותו חזר לפאריס והועסק שוב בתחום התמחותו כמפעיל טלגרף בדואר. תוך כדי מהלך עבודתו בשנים 1907–1912 קיבל תואר ראשון במתמטיקה והמשיך להתמחות כמהנדס טלגרף.
בשנת 1914 מעט לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה נישא בשלאר, ומייד לאחר מכן גויס לשירות צבאי קרבי בחזית הגרמנית.
בשנת 1919 עם סיום המלחמה, חזר לאקדמיה ועד שנת 1930 הועסק כמורה לפיזיקה וכימיה בבית הספר שבכפר הולדתו.
בשנת 1920 ותוך כדי עבודתו כמורה, השלים תוך שנה אחת תואר בפילוסופיה והמשיך בלימודים וניסויים מדעיים עד שבשנת 1927 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת הסורבון. לאחר קבלת התואר החל לשמש כמרצה בפקולטה למדעי הרוח של דיז'ון, ובין השנים 1930–1940 שימש שם כפרופסור.
בשנת 1937 זכה בשלאר בעיטור אביר לגיון הכבוד. משנת 1940 ועד 1955 שימש כפרופסור בסורבון והממונה על הקתדרה להיסטוריה ופילוסופיה. בשנת 1951 זכה בעיטור קצין לגיון הכבוד, ובשנת 1954 הוכתר כפרופסור כבוד של הסורבון. בשנת 1955 נבחר לאקדמיה הצרפתית למדעים ובשנת 1960 הוכתר כמפקד לגיון הכבוד. בשלאר נפטר בפאריס בשנת 1962 ונקבר בכפר הולדתו.
עבודתו של בשלאר התקבלה בספקנות, ולא הובנה במלואה בעולם דובר האנגלית.
על הפסיכולוגיה של המדע.
מחקריו של בשלאר אודות ההיסטוריה והפילוסופיה של המדע כגון "הרוח המדעית החדשה" (Le nouvel esprit scientifique) משנת 1934 ו"היווצרות הרוח המדעית" (La formation de l'esprit scientifique) משנת 1938 התבססו על תפיסתו אודות ההיסטוריה של תורת ההכרה כסוג של פסיכואנליזה מדעית, או כגורמים פסיכולוגיים המשפיעים על ההתפתחות המדעית.
כדוגמה לכך משתמש בשלאר בפרקים הראשונים מתוך עבודתו של ורנר הייזנברג בנושא מכניקת הקוואנטים. הוא מציע לחלופין, להשתמש בתאוריה הקורפוסקולרית ובתאוריה האנדולטורית המשלימות אחת את השנייה. לטענתו זוהי דוגמה מצוינת לחשיבות השילוב של הידע הפסיכולוגי במדע, מכיוון שהיא יוצרת תיקון ספונטני של שגיאות באמצעות הצגת העמדה המנוגדת.
בשלאר טוען כי ההתקדמות המדעית עלולה להיעצר כתוצאה ממבנים נפשיים מסוימים אשר יוצרים את מה שהוא מכנה "מחסום הכרתי". משימתה של תורת ההכרה הוא לסלק את המבנים הנפשיים המשפיעים על המדע במטרה לסייע למדענים להתגבר על מחסומי הידע.
השבר ההכרתי והשפעתו על ההתקדמות המדעית.
בשלאר מבקר את משנתו הפוזיטיביסטית של אוגוסט קונט הרואה במדע תהליך מתמשך. לטענתו, פיתוח מדעי כמו תורת היחסות של איינשטיין מדגימה היטב את חוסר הקשר הטבוע בתהליך ההיסטוריה של המדע. לכן, מודלים הרואים את ההתפתחות המדעית כתהליך הם פשטניים ושגויים.
מהותו של השבר ההכרתי אותו מפתח בשלאר היא חוסר הקשר וההמשכיות של ההיסטוריה המדעית. אף על פי שהוא עצמו לא הרבה להשתמש במונח, הרי שהפילוסוף לואי אלתוסר דווקא הרבה להשתמש בו.