מִיטְרוֹבִיצָה וכן קוֹסוֹבְסְקָה מִיטְרוֹבִיצָה (באלבנית: Mitrovica, בסרבית קירילית: Косовска Митровица) היא עיר ורשות מקומית בצפון קוסובו ובירת מחוז מיטרוביצה. החזקה על העיר נתונה במחלוקת בין הרפובליקה של קוסובו, אשר הכריזה על עצמאותה ב-2008 וזכתה להכרה בינלאומית חלקית, לבין סרביה, שלא הכירה בעצמאות קוסובו.
היסטוריה.
צפונית-מערבית למיטרוביצה מצויים שרידיה של מצודת גבול מתקופת נסיכות רשקה. בהמשך נשלט השטח על ידי האימפריה הביזנטית וממלכת סרביה. במהלך המאה ה-15 נכבש השטח על ידי צבא האימפריה העות'מאנית. ב-1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה העיר על ידי צבא ממלכת סרביה והעיר נכללה בשטחי הממלכה. במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבש האזור על ידי כוחות מעצמות המרכז ולאחר תבוסתן נכללה מיטרוביצה בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה נכבש האזור בידי גרמניה הנאצית ומיטרוביצה נותרה בשליטה גרמנית. לאחר המלחמה נכללה העיר בשטחי יוגוסלביה. ב-1980, לאחר מותו של שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו שונה שמה של העיר לטיטובה מיטרוביצה וב-1991 הוחזר שמה לקוסובסקה מיטרוביצה. לאחר פירוק יוגוסלביה נכללה העיר בשטחי סרביה. במהלך מלחמת קוסובו נפגעה מיטרוביצה קשות ונגרמו נזקי רכוש ואבדות בנפש. בפברואר 2008 הכריזה קוסובו על עצמאותה ומיטרוביצה נכללה בשטחה.
יהודי מיטרוביצה.
מקובל לתארך את ראשיתה של הקהילה במיטרוביצה בחורבנה של העיר נובו ברדו במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) ועזיבת יהודי העיר לפרישטינה ומיטרוביצה.
ב-1910 פרץ מרד אלבני נגד השלטון העות'מאני של הטורקים הצעירים. באזור התחוללו קרבות כבדים ומשפחות יהודיות רבות איבדו את רכושן, עזבו את מיטרוביצה ועברו להתגורר בסקופיה. קיים תיעוד לפעילות ציונית בעיר לאחר מלחמת העולם הראשונה. ב-1924 השתתפו נציגי הקהילה בוועידה האזורית של הנוער הציוני שנערכה בסקופיה.
ב-1940 מנתה קהילת מיטרוביצה 116 נפשות. לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה בידי גרמניה נותרה מיטרוביצה בחזקת הגרמנים. 25 מיהודי מיטרוביצה הצליחו להימלט לפרישטינה שהייתה תחת שליטת האיטלקים. ב-2 במרץ 1942 ערכו הגרמנים אקציה במיטרוביצה ועצרו את יהודי העיר. בהמשך, גורשו יהודי מיטרוביצה למחנה הריכוז סיימישטה וממנו גורשו מקצתם לברגן-בלזן. 75 מהמגורשים נספו בסיימישטה והשאר בברגן-בלזן. 25 הנמלטים לפרישטינה ניצלו, משום שהועברו על ידי האיטלקים לשטחי "אלבניה הישנה" ופוזרו בין יישובים שונים.
בן ציון משה אלגאזי
קוסובסקה מיטרוביצה
פרנץ פון מרסי
פרנץ פון מרסי (בגרמנית: Franz von Mercy; סביבות 1590 - 3 באוגוסט 1645) היה גנרל מהאימפריה הרומית הקדושה שנחשב לאחד הגנרלים המוכשרים האחרונים של האימפריה במהלך מלחמת שלושים השנים.
ביוגרפיה.
פון מרסי נולד בלונגווי, ובשנת 1606 התגייס לצבא הקיסרי. בשנת 1630 הוא הועלה לדרגה גבוהה, ובשנת 1631 הוא פיקד על רגימנט רגלים במהלך קרב ברייטנפלד (1631). לאחר מכן הוא הועלה לדרגת גנרלפלדוואכטמייסטר, ובשנים 1635-1637 השתתף במערכות השונות באזור הריין.
בספטמבר 1638 הוא מונה לגנרל הכללי של נסיכות הבוחר מבוואריה, ולאחר מותם של שני הגנרלים האגדיים טילי וולנשטיין קיבל מרסי את הפיקוד על צבא הליגה הקתולית. והדהים את כולם בניצחונו בקרב טוטלינגן, בקרב זה הוביל מרסי כוח משולב של גרמנים לוורנים ובווארים, והביס את הכוחות הצרפתיים של המרשל ז'וסיאה רנטזאו. בנוסף על כך לקח מרסי את רנטזאו ו-7,000 מחייליו בשבי, והכריח את הנותרים לסגת חזרה אל אלזס.
בשנת 1644 הותקפו המבצרים הבוואריים בפרייבורג בפיקודו של מרסי בידי כוחות צרפתיים בפיקודם של לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה ואנרי דה לה טור. האבדות בקרב זה היו קשים יותר מכל קרב אחר במהלך המלחמה ובסופו כבשו הצרפתים את פרייבורג.
מרסי מת בגרמניה במהלך קרב נורדלינגן (1645) ב-3 באוגוסט 1645.
טופ גאן (בית ספר לטיס קרבי בארצות הברית)
פרידריך וילהלם פון זיידליץ
פרידריך וילהלם פרייהר פון זיידליץ (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Freiherr von Seydlitz; 3 בפברואר 1721, קאלקר - 8 בנובמבר 1773, שלזיה) היה מפקד חיל הפרשים של פרוסיה במהלך מלחמת שבע השנים, ונחשב לאחד מטובי מפקדי חילות הפרשים בהיסטוריה.
ביוגרפיה.
פון זיידליץ נולד ב-3 בפברואר 1721 בקאלקר (אז בפרוסיה, כיום בנורדריין-וסטפאליה שבגרמניה). אביו, קולונל בחיל הפרשים, נפטר בהיותו בן שבע, והוא חווה ילדות קשה. אך עם זאת, כבר בילדותו רכש שליטה יוצאת דופן ברכיבה על סוסים. האגדה מספרת כי בצעירותו רכב בין כנפיים של טחנת רוח. הוא התגייס לחיל הפרשים הפרוסי במהלך מלחמת הירושה האוסטרית, ונפל בשבי האוסטרי. לאחר המלחמה שוחרר, והמלך פרידריך הגדול מינה אותו למפקד חיל הפרשים.
את עיקר הקריירה שלו עשה זיידליץ במהלך מלחמת שבע השנים, בה השתתף בקרבות רבים נגד האוסטרים והרוסים, והפך לאגדה מהלכת בקרב צבאות האויב. בסופו של דבר פיטר אותו המלך בשל בריאותו הלקויה. הוא נפטר בשלזיה ב-8 בנובמבר 1773.
לימים, אחד מצאצאיו, ולטר פון זיידליץ-קורצבאך, היה מפקד בוורמאכט שנכנע במהלך קרב סטלינגרד.
סיירת של הצי הקיסרי הגרמני נקראה על שמו.
Pentium
מונך
מרי קאודן קלארק
מרי ויקטוריה קאודן קלארק לבית נובלו (באנגלית: Mary Victoria Cowden Clarke 22 ביוני 1809 - 12 בינואר 1898) הייתה סופרת אנגלייה.
מרי ויקטוריה קאודן הייתה בתו הבכורה של וינסנט נובלו ואחותה של הזמרת קלרה נובלו. בשנת 1828 נישאה לשותפו לעסקים של אחיה אלפרד, צ'ארלס קאודן קלארק, ועבדה עמו על מחקר בכתבי שייקספיר.
בשנה שלאחר נישואיה, החלה מרי קאודן קלארק בעבודה על קונקורדנציה רבת ערך ליצירות שייקספיר, שהתפרסמה מדי חודש במשך 18 חודשים (1845-1844) ויצאה לאור בשנת 1845 כספר בשם "הקונקורדנציה המלאה לשייקספיר", אינדקס מילולי לכל הקטעים ביצירותיו הדרמטיות של המשורר. ספר זה תפס את מקומם של ה"אינדקס המרובה ... לשייקספיר" של סמיואל אייסקאף מ-1790 ושל ה"אינדקס מילולי שלם ..." של פרנסיס טוויס מ-1807-1805.
סוזן די
אלפרד נובלו
ג'וזף אלפרד נובלו (באנגלית: Joseph Alfred Novello; 1810 - 17 ביולי 1896) היה מו"ל מוזיקה אנגלי, בנו הבכור של וינסנט נובלו ויוצר בית ההוצאה נובלו ושות' ככוח מהפכני רב-עוצמה בעולם ההוצאה לאור של מוזיקה.
חייו.
אלפרד נובלו נולד בלונדון, בנו הבכור של נגן העוגב והמלחין המפורסם וינסנט נובלו. הוריו הביאו לעולם אחד-עשר ילדים, ששניים מהם מתו בינקותם, שניים מתו בילדותם, ובן אחד, הצייר פיטר אדוארד, מת בצעירותו. בן אחד וחמש בנות שרדו והמשיכו במסורת המוזיקלית המשפחתית. הנודעת בבנות הייתה זמרת הסופרן קלרה נובלו. בשנת 1811 ייסד וינסנט נובלו את בית ההוצאה למוזיקה נובלו ושות' הנושא את שמו, שהוציא דפי תווים על בסיס מנויים מביתו הפרטי והמשיך בכך עד שבנו ג'וזף אלפרד נובלו, בן התשע-עשרה, לקח לידיו את העסק בשנת 1829. לפני שהחל ביוזמה העסקית הזאת, הופיע אלפרד בשירה כזמר בס מקצועי.
אלפרד נובלו קידם ובנה את העסק להצלחה מסחרית כבירה. עומדת לזכותו העובדה, שהיה הראשון להציע למכירה ספרי תווים במחיר מוזל (לכדי רבע מן המחיר הקודם לקונה הקמעונאי) ולחדול מן הנוהג של מכירת תווים למנויים בלבד. בשנת 1836 החל נובלו להוציא את "העולם המוזיקלי", שבועון שהיה הראשון שהוקדש כולו למוזיקה; הוצאתו נמשכה עד 1891. משנת 1841 נעזר בעבודתו בהנרי ליטלטון, שהיה לשותפו בשנת 1861, אז שונה שם הפירמה לנובלו ושות'. עם פרישתו של אלפרד נובלו והשלמת המכירה בשנת 1866, היה ליטלטון לבעלים היחיד. לאחר מיזוג עם בית הוצאה אחר שונה שם ההוצאה לתקופה קצרה ואז חזר להיות נובלו ושות'. עם מותו של הנרי ליטלטון בשנת 1888, המשיכו שני בניו לנהל את העסק. לפני פרישתו, נקט אלפרד נובלו עמדה פעילה נגד "המיסוי על ידע" בבריטניה ומילא תפקיד משמעותי בביטול המס על מודעות בשנת 1853 וביטול מס הבולים על משלוח עיתונים בשנת 1855, שהביאו להוזלה משמעותית במחיר העיתונים לקוראים.
לאחר פרישתו מעסק ההוצאה לאור של מוזיקה, עקר אלפרד נובלו לג'נובה ועסק להנאתו בנגינת מוזיקה לעוגב ובהלחנתה, וכן בחקר הידרודינמיקה. כמו כן הוציא כמה פטנטים על בניית אוניות ועבד עם ויליאם פראוד. הוא מת בגנואה.
וספרם (מחוז)
וספרם (בהונגרית: Veszprém) הוא מחוז במרכז טרנסדנוביה שבהונגריה. מצפון הוא גובל במחוזות גיור-מושון-שופרון וקומארום-אסטרגום, ממזרח במחוז פייר, מדרום הוא גובל באגם בלטון ובמחוז שומוג' וממערב במחוזות זאלה וואש. בירת המחוז היא העיר וספרם.
מבחינת פני השטח המחוז מתחלק לשלושה אזורים עיקריים: החלק הצפוני, מישורי ברובו ובו נמצא חלקו הדרומי של המישור ההונגרי הקטן. החלק המרכזי, שבו משתרעים הרי באקון (Bakony), הוא הררי ברובו. והחלק הדרומי, כולל את חופו הצפוני של אגם הבלטון, ורכסי הגבעות שמעליו.
כ-30% משטח המחוז מכוסה ביערות. אדמת המחוז עשירה במחצבים - העיקריים שבהם הם פחם ובוקסיט.
מחוז וספרם ההיסטורי (בגרמנית: Wesprim) נוסד עוד בתקופת ממלכת הונגריה על ידי אישטוון הראשון, מלך הונגריה. גבולותיו השתנו במהלך השנים, אך רובו כלול במחוז וספרם של היום, שגבולותיו נקבעו ב-1950. במחוז 15 ערים, ובסך הכל 108 יישובים.
ריצ'רד ג'וזף מנינג
ריצ'רד ג'וזף מנינג (באנגלית: Richard Joseph Manning; 28 במרץ 1883 – 2 באפריל 1979) היה שופט בריטי שכיהן בארץ ישראל במערכת המשפט בתקופת המנדט הבריטי וישב בדין בבית המשפט העליון המנדטורי.
ראשית דרכו.