הרשות המחוקקת של המדינה נקראת החצר הכללית של ניו המפשייר ומורכבת משני בתי מחוקקים - בית נבחרים וסנאט. בבית הנבחרים חברים 400 נבחרים, נציג אחד לכל 3000 תושבים במדינה. בסנאט, לעומת זאת, 24 חברים בלבד.
נבחרי הציבור מקבלים משכורת שנתית של 100 דולר בלבד (בתוספת בונוס אם הם נוכחים בוועדות השונות - דבר הנעשה בהתנדבות ואינו חובה חוקית). מסיבה זו מרבית חברי בית המחוקקים הם גמלאים או אנשים בעלי אמצעים.
מאפייני ממשל.
היעילות וחוסר השחיתות של המדינה זכו להערצת תושבי המדינות השכנות. לשם המחשה - תושבי העיר קילינגטון הממוקמת במדינה הסמוכה ורמונט, הצביעו פעמיים בעד פרישה מוורמונט והכפפת עירם לניו המפשייר. הצבעתם היא סמלית שכן כדי לעבור ממדינה למדינה (דהינו - שינוי הכפיפות השלטונית שלה) נדרש אישור בתי המחוקקים של שתי המדינות ואישור הקונגרס של ארצות הברית.
זיקה מפלגתית.
לאורך השנים הייתה ניו המפשייר ידועה בתמיכתה במפלגה הרפובליקנית, למעט הבחירות ב-1992 וב-1996 אז ניצח בה המועמד ביל קלינטון הדמוקרטי. בשנת 2000 תמכה המדינה במועמד הרפובליקני ג'ורג' ווקר בוש. אולם בשנת 2004 העניקה המדינה את קולותיה דווקא למועמד הדמוקרטי ג'ון קרי ברוב זעום של 50.2%, ומאז נתנה אותם רק למועמדים דמוקרטים.
משפט וענישה פלילית.
אף שבמדינה קיים רשמית עונש מוות - בפועל ההוצאה להורג האחרונה אירעה בשנת 1939. בשנת 2000 הצביע בית המחוקקים בהחלטה HB1548-FN בעד ביטול עונש המוות, אולם ההחלטה בוטלה בווטו של המושלת דאז ג'ין שאהין (חברת המפלגה הדמוקרטית דווקא). ב-22 בדצמבר 2008 גזר בית משפט עונש מוות על מייקל אדיסון, עבריין בן 28, אשר ירה למוות בשוטר בשנת 2006.
בשנת 2005 העביר בית המחוקקים חוק הקובע כי גיל הענישה הפלילית המינימלי יהיה 18 (במקום 17) בעקבות החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק דין רופר נגד סימונס (ילדים מתחת לגיל זה נשפטים כקטינים ולא כבגירים).
גאוגרפיה.
מדינת ניו המפשייר היא חלק מאזור ניו אינגלנד של ארצות הברית. המדינה גובלת בצפונה בפרובינציית קוויבק שבקנדה, במזרחה במדינת מיין ובאוקיינוס האטלנטי, בדרומה במדינת מסצ'וסטס ובמערבה במדינת ורמונט.
האזורים הגאוגרפיים העיקריים של ניו המפשייר כוללים את אזור יערות הצפון הגדולים, אזור ההרים הלבנים, אזור האגמים, אזור עמק מרימק, אזור מונדנוק, אזור דארטמות' סונאפי ואזור החוף.
אחת מתצורות האבן הידועות ביותר במדינה - תצורת אבן שאף סימלה את המדינה - הייתה הזקן שבהר - מעין דמות אדם בסלע פרנקוניה אולם זו התמוטטה במאי 2003.
במרכז המדינה נמצא הרכס הנשיאותי - שהגבוה בו הוא הר וושינגטון (בעל הפיסגה הגבוהה ביותר מזרחה למיסיסיפי, 1,917 מ'), וסביבו ההרים מדיסון וקווינסי אדמס. הר מפורסם ששוכן במדינה הוא הר מונדנוק.
הנהר הארוך במדינה הוא קונטיקט שאורכו 670 ק"מ, הזורם מצפון לדרום. מוצאו של הנהר באגמי קונטיקט, והוא מהווה את הגבול המערבי של המדינה. בניגוד למקובל, הגבול בין המדינות אינו עובר במרכז הנהר, אלא בגדה המערבית של הנהר (גדת ורמונט), וכל שטח הנהר מצוי בתחום מדינת ניו המפשייר.
נהר חשוב נוסף הוא מרימק שאורכו 187 ק"מ, החוצה את המדינה בעוברו מצפון לדרום וזורם לשטח מדינת מסצ'וסטס. בין יובליו נמצא נהר שוהיגאן.
נהר פיסקטקואה זורם לתוך האוקיינוס האטלנטי בפורטסמות'.
האגם הגדול במדינה הוא אגם ויניפסאוקי ששטחו 186 קמ"ר, והוא מצוי במרכז המדינה.
לניו המפשייר חוף הים הקצר ביותר מבין כל המדינות הגובלות באוקיינוס האטלנטי - אורכו 29 ק"מ בלבד. לחוף המדינה מצויים איי שולס - תשעה איים קטנים אשר היוו מושבת אמנים במאה ה-19, ומסופר שבהם מוחבא האוצר האגדי של שודד הים שחור הזקן.
למדינה יש סכסוך גבולות עם שכנתה מיין, באזור נמל פורטסמות'. המחלוקת נוגעת לבעלות על מספר איים הקרויים האי סיבי.
בשנת 1934 נמדדו בתחנה המטאורולוגית שבראש הר וושינגטון הרוחות החזקות ביותר על פני כדור הארץ - 371 קמ"ש.
כלכלה.
רשות המחקר הכלכלי של ממשלת ארצות הברית מעריכה כי התוצר המדינתי הגולמי של מדינת ניו המפשייר בשנת 2003 היה בשווי 49 מיליארד דולרים. ההכנסה המדינתית לנפש בשנת 2003 הייתה $35,140 (ניו המפשייר היא המדינה השביעית בגובה ההכנסה המדינתית לנפש מבין מדינות ארצות הברית).
התוצרים החקלאיים העיקריים של המדינה כוללים מוצרי חלב, גידול בקר, צאן, תפוחים וייצור ביצים.
התוצרים התעשייתיים העיקריים כוללים מכונות וציוד חשמלי, מוצרי גומי ופלסטיק וכן ענף התיירות מהווה ענף חשוב בכלכלת המדינה.
במהלך המאה ה-20 השתנה משמעותית הבסיס הכלכלי של המדינה. עד אמצע המאה ה-20 התבססה כלכלת המדינה על ייצור טקסטיל, נעליים וכן בעיקר על חקלאות בחוות קטנות. כיום, ענפים אלה מהווים פחות מ-2% מכלכלת המדינה.
עיקר כלכלת המדינה הנוכחית מתבססת על מדיניות המס של המדינה, שבה אין מס הכנסה (מדינתי; מס פדרלי קיים בכל מדינות ארצות הברית). מסיבה זו מושכת המדינה תעשיות מחשבים ותעשיות עתירות ידע. מאידך, מס הרכוש הגבוה של המדינה, מקשה על יצירת מפעלים גדולים במדינה. מסי הרכוש במדינה הם מהגבוהים בארצות הברית, אך בהיעדר מיסים אחרים, נחשב המס במדינה כנמוך ביותר במדינות ארצות הברית (פרט למדינה אחת).
ספורט.
קבוצות ליגת כדור הבסיס הנמוכה:
קבוצות הוקי קרח:
קבוצות פוטבול:
קבוצות כדורגל:
תקשורת.
במדינה יוצאים לאור מספר עיתונים יומיים ובהם:
תחבורה.
ניו המפשייר היא היחידה מבין מדינות ארצות הברית שאינה דורשת חגירת חגורת בטיחות בנסיעה בכלי רכב, חבישת קסדה ברכיבה על אופנוע או ביטוח חובה לכלי רכב.
אנליזה מתמטית - מונחים
במונחון זה מופיעות לרבים מהמונחים הגדרות אינטואיטיביות. הגדרה פורמלית מופיעה בערך המתאים.
הלם קרב
ניו מקסיקו
ניו מקסיקו (באנגלית: New Mexico, בספרדית: Nuevo México) היא מדינה בדרום-מערב ארצות הברית.
ניו מקסיקו היא המדינה החמישית בגודל שטחהּ בארצות הברית, אחרי אלסקה, טקסס, קליפורניה ומונטנה. במהלך ההיסטוריה התגוררו בה אינדיאנים, שלטה בה האימפריה הספרדית, והמדינה הייתה פרובינציה של מקסיקו וטריטוריה של ארצות הברית. במדינה אחוז התושבים ממוצא היספני הגדול ביותר מבין מדינות ארצות הברית, ועל כן הן אנגלית והן ספרדית הן השפות הרשמיות של המדינה. נכון ל-2010 ההערכות הן שבאזור ה-30% מתושבי המדינה דוברי ספרדית.
היסטוריה.
אינדיאנים של הפואבלו.
באזור ניו מקסיקו התגוררו אינדיאנים החל מהתקופה הפרה היסטורית. העושר של האדמה והמשאבים הרבים שנמצאו באזור אפשרו התיישבות במקום לאורך השנים. באזור סנטה פה התגלו במערות שרידי התיישבות פרה היסטורית. במערות באזור הרי סאנדיה התגלו השרידים הקדומים ביותר להתיישבות אדם בצפון אמריקה. במאה ה-11 בנו אנשי הפואבלו התיישבויות גדולות באזור הריו גראנדה.
במאה ה-16 פגשו הספרדים בהגיעם לעולם החדש את אנשי הפואבלו. שמעם הגיע לאוזניו של קבסה דה ואקה, ספרדי שהגיע לחופי מקסיקו לאחר שספינתו נטרפה, והחל לחקור את האזור בין השנים 1528–1536. הספרדים חשבו שהתיישבויות הפואבלו הן שבע ערי הזהב - ערי הזהב האגדתיות של מקסיקו, ושלחו את הקונקיסטאדור פרנסיסקו וסקס דה קורונדו על מנת למצוא את הערים. בשנת 1540 הגיע דה קורונדו למקום. יחסו הרע לאינדיאנים המקומיים הביא לחיכוכים רבים ולעוינות רבה.
הכיבוש הספרדי.
בשנת 1598 יסד חואן דה אונייטה את העיר סן חואן בעמק נהר הריו גראנדה. אונייטה חקר את האזור ופתח את "הדרך המלכותית" - אל קאמינו ריאל - המקשרת לאורך 1,100 קילומטר בין המושבה (לימים בניו מקסיקו המודרנית) לשאר מלכות המשנה של ספרד החדשה. אונייטה היה המושל הראשון של סנטה פה דה נואבה מחיקו. האינדיאנים המקומיים בפואבלו אקומה מרדו כנגדו אולם הוכנעו.
בשנת 1609 ייסד מושל הפרובינציה פדרו דה פרלטה את סנטה פה לרגלי הרי סנגרה דה כריסטו כבירת המושבה. סנטה פה מהווה למעשה עיר הבירה העתיקה ביותר בארצות הברית. ארמון המושל בעיר נבנה בשנת 1610. מיסיונרים רבים הגיעו לאזור וניסו לנצר את האינדיאנים המקוריים בלא הצלחה רבה. בשנת 1676 מרדו האינדיאנים משבט האפאצ'י, ובשנת 1680 מרדו אינדיאנים המתגוררים בפואבלו ואף הצליחו לגרש את המתיישבים הספרדיים מצפון ניו מקסיקו לזמן קצר - עד מתקפתו של דייגו דה וארגס סאפטה בשנת 1692.
עם שובם של הספרדים לאזור ייסדו בשנת 1706 את העיר אלבקרקי.
פרובינציה מקסיקנית.
בעקבות מלחמת העצמאות המקסיקנית בין השנים 1810–1821, הפכה ניו מקסיקו לפרובינציה של מקסיקו. השלטונות הספרדיים אסרו על התיישבות של מתיישבים מארצות הברית באזור, ועל סוחרים מארצות הברית מלסחור במדינה. מאוחר יותר שינו השלטונות המקסיקניים המקומיים את גישתם ואיפשרו לסוחרים להגיע דרך "דרך סנטה פה".
טריטוריה של ארצות הברית.
בשנת 1846, במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, כבש הגנרל האמריקני סטיבן קירני את סנטה פה בלא כל התנגדות מצד החיילים המקסיקנים. קירני הכריז על השטח כעל טריטוריה אמריקאית. במסגרת הסכם גואדלופה אידלגו משנת 1848 נאלצה מקסיקו לוותר על כל השטח המהווה היום את דרום-מערב ארצות הברית.
פשרת 1850 עצרה את הפיכת הטריטוריה למדינה, על פי הפשרה טריטוריית ניו מקסיקו הפכה לשטח בשלטון פדרלי, שכלל את קולורדו, אריזונה וניו מקסיקו. סנטה פה הוכרזה רשמית כבירת הטריטוריה בשנת 1851.
ארצות הברית רכשה את חלקה הדרומי של המדינה במסגרת רכישת גדסדן מ-1853 (רכישה זו כללה גם את חלקה הדרומי של אריזונה).