במאי 2001 הובא גאלאס לצ'לסי על ידי המאמן קלאודיו ראניירי תמורת סכום של 6.2 מיליון לירות שטרלינג. תחת ראניירי גאלאס פיתח את יכולתו כבלם עם מרסל דסאי ומאוחר יותר עם ג'ון טרי; השותפות עם טרי כללה רצף של 16 משחקים ללא ספיגת שער. בתקופה שבה שיחק בצ'לסי תחת ראניירי הוא זכה לזימונו הראשון לנבחרת צרפת.
גאלאס היה חלק חשוב מהסגל של צ'לסי שזכה באליפות הפרמייר ליג ובגביע הליגה תחת הדרכתו של ראניירי ויורשו ז'וזה מוריניו. בעקבות פציעתו הקשר של המגן השמאלי ויין ברידג' בעונת 2004/2005 נאלץ גאלאס להחליפו. גאלאס שיחק מספר פעמים בצד השמאלי של ההגנה למרות הבאתו של אסייר דל הורנו ב-2005, והוא התקשה להסתגל לעמדה זו. למרות זאת הצליח גאלאס להבקיע מספר שערים חשובים שסייעו לצ'לסי לזכות באליפות גם בעונת 2005/2006.
החוזה בין גאלאס לצ'לסי היה אמור להסתיים במאי 2007. הוא סירב לחתום על חוזה חדש עם תנאים משופרים וטען שהצעת צ'לסי אינה מתאימה לו וכי הוא מעוניין לשחק בסרייה א'. הנהלת צ'לסי לא הסכימה לשחררו במאי 2006 וטענה כי הוא חשוב מאוד עבור המועדון. גאלאס סירב להצטרף לסיבוב המשחקים של צ'לסי באמריקה שנערך לאחר מונדיאל 2006, וטען כי הוא עייף כתוצאה מהמאמץ הכרוך בהשתתפות במונדיאל. כשמיכאל באלאק הגיע לצ'לסי הוא קיבל את חולצה מס' 13 שהייתה שייכת לגאלאס, והיה זה סימן למעמדו המתערער בצ'לסי. ביום הצגת השחקנים בסטמפורד ברידג' הוא זכה לתגובות מעורבות מקהל האוהדים. כתוצאה משערוריית מכירת המשחקים בסרייה א' התבטלה האפשרות שגאלאס יעבור לאיטליה, והמועדון היחיד שהביע עניין היה ארסנל. בנוסף, המגן ההולנדי ח'אלד בולחרוז הצטרף לצ'לסי וכתוצאה מכך התגברה התחרות על מקום בהרכב הראשון.
ב-1 בספטמבר 2006 עבר גאלאס לארסנל כחלק מהעסקה שבה אשלי קול עבר לצ'לסי בנוסף לחמישה מיליון פאונד. בתקשורת דווח על כך שז'וזה מוריניו כעס על שחרורו של גאלאס לארסנל, וכי עסקת גאלאס-קול נכפתה על ידי פיטר קניון, יושב ראש צ'לסי. לאחר ביצוע העסקה פורסמה הודעה מטעם הנהלת צ'לסי, ובה נאמר כי גאלאס איים להבקיע בכוונה שערים עצמיים אם לא יותר לו לעזוב. בעקבות המהומה שעוררו חילופי הדברים בין המועדון למקורביו של גאלאס הוא אמר כי הוא לעולם לא יחזור לצ'לסי.
ארסנל.
גאלאס חתם על ארסנל על חוזה לארבע שנים, וקיבל את חולצה מס' 10 שהייתה שייכת לדניס ברגקאמפ שפרש. גאלאס שיחק בעמדת המגן השמאלי בהופעת הבכורה שלו בארסנל, במשחק נגד מידלסברו ב-9 בספטמבר 2006. שערו הראשון במדי ארסנל הובקע במשחק נגד שפילד יונייטד שבועיים לאחר מכן.
גאלאס זכה לקבל את סרט הקפטן של ארסנל ב-9 באוגוסט 2007, כאשר קולו טורה מונה לממלא מקומו בתפקיד. מהלך זה עורר מספר דיונים כיוון שהיה צפוי כי ז'ילברטו סילבה יהיה זה שיזכה לקבל את התפקיד. משחקו הראשון כקפטן היה ב-12 באוגוסט 2007 נגד פולהאם, והוא הסתיים בניצחון של ארסנל. גאלס נפצע במפשעה במהלך המשחק נגד בלקברן רוברס ב-19 באוגוסט, וחזר לשחק רק במשחק נגד בולטון וונדררס שנערך ב-20 באוקטובר. במשחק הבית נגד מנצ'סטר יונייטד שנערך ב-3 בנובמבר הוא הבקיע את שער השוויון של ארסנל בדקה האחרונה.
גאלאס הבקיע את שער הניצחון (והיחיד של ארסנל) נגד צ'לסי במשחק שנערך ב-16 בדצמבר 2007.
גאלאס ספג ביקורת בעקבות פעילותו בתיקו 2 - 2 מול ברמינגהאם סיטי ב-23 בפברואר 2008, במשחק שבו עמיתו לקבוצה אדוארדו דה סילבה שבר את רגלו לאחר תיקול של מרטין טיילור. לאחר שנפסק פנדל לרעת ארסנל בזמן הפציעות של המחצית השנייה גאלאס הלך אל מחצית המגרש של ברמינגהאם, ככל הנראה למחות. הוא עמד במרכז המגרש כאשר החלוץ ג'יימס מקפאדן הבקיע את הפנדל. מספר אנשים נאלצו לרסן את גאלאס שרצה להתנפל על הקהל. לאחר שריקת הסיום גאלאס התיישב על הדשא והחל לבכות, בזמן ששאר השחקנים ירדו לחדר ההלבשה. ארסן ונגר, מאמן ארסנל, נאלץ לגשת אל גאלאס ולנחמו. לאחר המשחק נטען כי גאלאס יודח מתפקיד הקפטן של ארסנל. בעקבות השמועות אמר ונגר כי הוא ישקול את הנושא בסיום העונה.
באוגוסט 2008 הוכרז כי גאלאס יהיה הקפטן של ארסנל גם בעונת 2008/2009. בעונה זו הוא הפגין יכולת גבוהה בליגת האלופות עם שלושה שערים: 2 נגד טוונטה אנסחדה ושער שוויון נגד דינמו קייב. שער הליגה הראשון של גאלאס הובקע בתיקו הביתי 4 - 4 מול טוטנהאם הוטספר. הוא זכה לקבל ביקורות טובות לאחר שיתוף הפעולה שלו עם מייקל סילבסטרה בניצחון 2 - 1 על מנצ'סטר יונייטד, מועדונו הקודם של סילבסטרה.
בנובמבר העניק גאלאס ריאיון לסוכנות Associated Press, וחשף בו את המתחים שהיו קיימים בסגל של ארסנל והפריעו למורל הקבוצתי. גאלאס הציע כי השחקנים הצעירים של ארסנל יראו יותר אומץ אם ברצונם להצליח. גאלאס לא נכלל בסגל לקראת המשחק נגד מנצ'סטר סיטי, ודווח כי הוא נקנס בסכום השווה למשכורת של שבועיים. ב-24 בנובמבר אושר כי גאלאס הודח מתפקיד הקפטן באופן קבוע, שניתן לססק פברגאס. ונגר הצהיר כי לגאלאס יש עתיד בארסנל, וזאת בניגוד להשערות שהועלו בתקשורת. גאלאס שיחק במסגרת ליגת האלופות יום אחד לאחר מכן.
בסוף עונת הסתיים חוזהו של גאלאס בארסנל, ולאחר שהמשא ומתן על חידושו לא הצליח הוא עבר ליריבה טוטנהאם הוטספר. ב-23 באוקטובר חתם לעונה אחת בפרת' גלורי.
ב-16 באוקטובר 2014 פרש גאלאס מכדורגל.
נבחרת צרפת.
גאלאס היה חלק מסגל הנבחרת הצרפתית שזכתה באליפות אירופה עד גיל 18. הוא שיחק גם עבור הנבחרת עד גיל 20 במונדיאל 1997 לצדם של וילי סאניול ותיירי הנרי.
גאלאס הוא שחקן קבוע בסגל של נבחרת צרפת והוא היה הבחירה הראשונה של ריימונד דומנק לעמדת הבלם במהלך מונדיאל 2006, יורו 2008 ומונדיאל 2010. הופעת הבכורה שלו בנבחרת הייתה בניצחון 5 - 0 על נבחרת סלובניה במסגרת מוקדמות יורו 2004, והוא היה בסגל הנבחרת גם ביורו 2004. גאלאס היה בסגל הנבחרת שזכה בגביע הקונפדרציות 2003.
משחקו ה-50 במדי צרפת היה בניצחון 3 - 1 על נבחרת איטליה ב-6 בספטמבר 2006, במסגרת מוקדמות יורו 2008.
גאלאס זכאי לייצג גם את נבחרת גוואדלופ, כיוון שהיא איננה חברה בפיפ"א. לודוביק קוויסטין, בן דודו של גאלאס, השתתף במשחקים רבים של גוואדלופ.
פרגוס מור
פרגוס מור מק איירק (בגאלית סקוטית: Fergus Mòr Mac Earca; 434 לערך - 501 לערך) היה מלך אגדי של ממלכת דאל ריאטה, ולמייסד הממלכה, אשר מלך ככל הנראה במאה החמישית (ככל הנראה בין השנים 498 לערך ועד מותו). פרגוס היה בנו של ארק.
עדויות היסטוריות מועטות תומכות בקיומו, אולם לאחר מותו הפך למיתוס ולמעשה לאב הלאומי של סקוטלנד - ובמהלך ימי הביניים והרנסאנס לא היה ספק בקיומו ההיסטורי. מלכי סקוטלנד החל מקנת מק אלפין ועד ימינו, טענו להיותם צאצאצים של פרגוס מור.
אזכורים היסטוריים.
פרגוס מור מוזכר בדיברי טיגרנאך בשנת 501 בה מצוין מסע מלחמה מדאל ריאטה לבריטניה ומותו בבריטניה. על אף שהכינויים "דאל ראיטה" ואף הכינוי "מור" מאוחרים למאה החמישית, ונכתבו אף לאחר המאה השישית - שורות אלה יצרו מיתוס לפיו פרגוס מור פלש מאירלנד לבריטניה - אף שאין כל תעוד היסטורי אחר לפלישות אלה, וייתכן שהאזכור נכתב שנים רבות לאחר מותו של פרגוס מור.
פרגוס מור מוזכר כמלך דאל ריאטה בדואן אלבאנאך ובסנכוס פר נ-אלבן. הסנכוס מציין כי פרוגס מור כונה גם "מק ניסה מור". שני מקורות אלה מקורן במאות ה-10 וה-11, היינו כ-500 שנים לאחר מותו של פרגוס מור.
הסנכוס מציין כי אביו של מור היה ארק בן אאוכייד. בהתבסס על כרוניקות איריות המציינות את הגניאולוגיה של פרגוס מור, מתארך ההיסטוריון ג'ון מוריס את תקופת שלטונו, והוא סבור כי פרגוס החל לשלוט בממלכת דאל ריאטה כוסאל של המלך ארתור על מנת ליצור חיץ בין ממלכתו לבין ממלכות הפיקטים (פורטריו).
פרגוס ייסד למעשה את ממלכת דאל ריאטה והחל שושלת שמשלה בדאל ריאטה. אחריו מלכו נכדיו גאבראן מק דומנגארט וקומגאל מק דומנגארט ונינו אאדאן מק גאבראן.
אזכורים מאוחרים.
בספרו של אנדרו מוינטאון, "Orygynale Cronykil of Scotland", מהמאה ה-15, מציין אנדרו כי פרגוס מור היה הסקוטי הראשון ששלט בסקוטלנד, וכי קנת מק אלפין היה צאצאו. כמו כן מציין אנדרו כי פרגוס הביא את אבן סקון מאירלנד לסקוטלנד, וכי אחריו מלך בנו דונגאל. ספרו של ג'ורג' ביוקנן, ה"ררום סקוטיקארום היסטוריה" שנכתב בשלהי המאה ה-16, מתבסס על ג'ון מפרדון ומציין כי בעת הכיבוש הרומי של סקוטלנד גורשו הסקוטים, ומשפחתו של פרגוס גידלה אותו בגלות בסקנדינביה, וכי נלחם גם בפרנקים בטרם שובו לסקוטלנד ושחרורה. על פי ביוקנן פרגוס נהרג בקרב נגד דורסטוס, מלך הפיקטים ומלך אחריו בנו, יוגניוס. ספר זה נכתב בתקופת שלטונו של המלך ג'יימס השישי אשר האמין כי הוא צאצאו של פרגוס, וכתב לאשתו אן מדנמרק כי הוא "בן לגזע פרגוס". נכדו של ג'יימס, צ'ארלס השני האמין אף הוא שהוא צאצא של פרגוס והזמין שמונים ותשעה דיוקנאות מאת ג'ייקוב דה וט עבור הגלריה הגדולה של ארמון הולירוד בהם מצוירים מלכי סקוטלנד מאז שלטונו של פרגוס ועד כהונתו שלו.
קומגאל מק דומאנגארט
קומגאל מק דומאנגארט (בגאלית סקוטית: Comgall mac Domangairt) היה מלך דאל ריאטה בראשית המאה השישית. קומגאל היה בנו של דומנגארט רטי, ונכדו של פרגוס מור - מלכי דאל ריאטה שקדמו לו.
על פי "דברי ימי אלסטר" נפטר דומנגאל בשנת 538 או 542 או 545. על פי "דברי ימי טיגרנאך" נפטר דומנגאל בשנת 537.
קומגאל נחשב לאב המיתולוגי של קנל קומגייל (שבט קומגייל).
על פי ה"סנכוס פר נ'אלבאן" היה לקומגאל בן אחד - קונאל, אשר מלך בדאל ריאטה לאחר מותו יורשו של קומגאל. הסנכוס מציין כי לקונאל היו שבעה בנים (שמות של שישה מהם מוזכרים).