נחום הורביץ - (2 בנובמבר 1892 קישינב, מולדובה - 13 בינואר 1989 כפר גלעדי). עלה לארץ במסגרת העלייה השנייה. היה חבר בארגון השומר ועסק בשמירה ברחבי הארץ. שירת במשטרת המנדט ואחר כך הצטרף למחדשי קיבוץ כפר גלעדי. הוביל את שיקום חצר תל חי ואף ניהל את המקום. זכה להאריך ימים והיה השומר האחרון מבין הגברים שהובא לקבורה בחלקת השומרים בבית הקברות בכפר גלעדי (אשתו, יהודית, חברת השומר אף היא- נקברה לידו ב-1992).
קורות חייו.
נחום הורביץ נולד בשנת 1892 לחסיה ואהרון הורוביץ בעיר קישינב שחבל בסרביה שהיה חלק מהאימפריה הרוסית.
ב-1904 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבו באחת המושבות שבמרכז הארץ. ב-1908 נפטרה אימו של נחום ואביו שלח אותו לבית היתומים "קריית ספר" ששכן בתחילה בשפיה ואחר כך עבר לבן-שמן. ב-1909 פגש את ישראל שוחט שגייס אותו לארגון השומר. במסגרת זו עבד בשמירה על היישוב היהודי בארץ (ראשון לציון, נס ציונה, מסחה, בית-גן, יבנאל, מצפה, מלחמיה, סג'רה, המושבה כנרת, תל עדשים ועוד).
ב-1918, לאחר מלחמת העולם הראשונה, התגייס נחום, כרוכב, למשטרת המנדט ועסק בשמירה על היישובים. ב-17 בדצמבר 1919 נשלח, בפקודת ישראל שוחט, עם עוד 4 רוכבים (אריה אברמזון, צבי ניסנוב, יוסף נחמני ופולסקי מאיילת-השחר) לתגבר את השמירה על היישובים בגליל העליון וליד תל חי נפצע מיריות של ערבים. ב-1921 עזב את המשטרה והשתתף, עם קבוצת אנשי השומר, בחידוש קיבוץ כפר גלעדי (לאחר שננטש ב-1920).
בשנות ה-50 של המאה ה-20 מונה מטעם קק"ל למנהל פרויקט ייבוש החולה (שכונה מפעל "זיכיון החולה").
לאחר הקמת המדינה פעל נחום לשיקום חצר תל-חי ובשנת 1953 נפתח במקום מוזיאון ואתר הנצחה ונחום מונה למנהל האתר. בהמשך הקים לייד החצר אכסניית נוער. מספר שנים לאחר מכן הקים את מוזיאון בית השומר בכפר-גלעדי לשימור תולדות "ארגון השומר" בארץ. בנוסף היה נחום שותף לקביעת הכיתוב שעל פסל האריה השואג שליד בית הקברות של כפר גלעדי. נחום נפטר ב-1989 והיה אחרון אנשי השומר שהלך לעולמו. נקבר בחלקת אנשי השומר בבית הקברות בתל-חי.
נחום נישא, בסג'רה, ליהודית רוזיצ'נסקי, שבישלה בסג'רה עבור אנשי השומר. לזוג 3 ילדים וביניהם אורי הורביץ (שניהל את אתר תל חי בין השנים 1987 ל-1995), אבינועם (אבו) הורביץ וישראל (שרוך) הורביץ.
להרוס את השמלה
להרוס את השמלה (מאנגלית: "Trash the Dress", פונטית: "טראש דה דרס") הוא ז'אנר בצילום, ובמיוחד בצילום חתונות, שמצולם באתרים ובמצבים העומדים בניגוד לחגיגיות, לזוהר או לרומנטיקה הקיימים בדרך כלל בצילומי אופנה וחתונות. דוגמה נפוצה היא צילום של כלה שנכנסה לים או לשלולית בוץ בשמלת כלה.
ב-2012 טבעה למוות כלה בקנדה כשנסחפה עם שמלתה בזרם הנהר בו היא הצטלמה. הצלם, ואף אחרים, ניסו להצילה, אך ללא הועיל.
טראש דה דרס
מחנה בסטיון
מחנה בסטיון (Camp Bastion) היה הבסיס הצבאי הראשי של בריטניה באפגניסטן. הוא הוקם בשנת 2006 במחוז הלמנד שבדרום המדינה. המחנה שיכן כ-12,000 אלף חיילים מבריטניה, ארצות הברית ומדינות נוספות, שפעלו במסגרת כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי, ושימש כבסיס מרכזי לפעולות במחוז הלמנד. בין היתר פעלו בו שדה תעופה ובית חולים שדה גדולים.
בספטמבר 2014 עזבו חיילי כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי את המחנה והוא נמסר לידי כוחות הביטחון של אפגניסטן.
המחנה.
המחנה הוקם בשנת 2006 על ידי חיל ההנדסה הבריטי וקבלנים אזרחיים. כאתר להקמתו נבחר אזור מדברי מרוחק ממקומות יישוב בגובה של כ-850 מטרים מעל פני הים מצפון מערב לעיר לשקר גא (בפשטו: لښکرګاه), בירת מחוז הלמנד. במקור הוקם מחנה בקיבולת של 2,000 חיילים. מאז הורחב מספר פעמים. כיום הוא משתרע על שטח באורך של 6.4 קילומטרים וברוחב של 3.2 קילומטרים, והוא בעל קיבולת מקסימלית של 28,000 חיילים. הוא מוקף בגדרות ובתלתליות תיל דוקרני, בחיישני תנועה וחום ובמספר רב של מגדלי שמירה.
למחנה מפעל משלו לאספקת מים, הנשאבים ממאגרי מי תהום מקומיים. היו במחנה שירות אוטובוסים, כוח משטרה ותחנת כיבוי אש. הצבא הבריטי הקים בו לצורכי אימונים דגם של כפר אפגני. נמצאה בו גם כלבייה עבור כלבים המצויים בשירות הצבא הבריטי.
בבסיס שהו חיילים מבריטניה, ארצות הברית, אפגניסטן, אסטוניה, דנמרק וטונגה וכן עובדי חברות קבלניות אזרחיות העורכות עבודות עבור הכוח הצבאי הבינלאומי. במחנה נערכו גם אימונים של חיילי צבא אפגניסטן על ידי מדריכים בריטים.
בשכנות למחנה נמצאו בסיסים של צבא ארצות הברית (מחנה לת'רנק) ובסיס של צבא אפגניסטן.
בשנת 2006 ביקר במחנה ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר. הוא שוחח עם חיילים שם ותיאר בפניהם את המחנה כ"פיסת מדבר מיוחדת... שבה יוכרע גורל ביטחון העולם בתחילת המאה ה-21".
המחנה הותקף מספר פעמים על ידי אנשי הטליבאן. בהתקפה החמורה ביותר, ב-14 בספטמבר 2012, השתתפו 19 תוקפים. הם פוצצו פתח בגדר ההיקפית של המחנה וחדרו לתוכו, הרגו שני חיילים אמריקאים, השמידו שישה כלי טיס אמריקאים על הקרקע וגרמו נזק לעוד שני מטוסים ולמספר מבנים. התוקפים הובסו על ידי חיילים בריטים ואמריקאים וכולם למעט אחד נהרגו.
בשנת 2013 פרסמה רשת ה-BBC מסמכים שלפיהם מוחזקים במחנה 85 אזרחים אפגנים. שר ההגנה פיליפ המונד אישר בתגובה שבריטניה מחזיקה במחנה 80 עד 90 עצורים אפגנים, וטען כי החזקתם שם היא חוקית.
הבסיס האווירי.
בשנת 2006 נסלל בבסיס מסלול הטיסה הראשון, שנועד לתנועת מטוסים מינימלית. בשנה שלאחר מכן נסלל בו מסלול בטון באורך של 2,350 מטרים, שהתאים לעד 5,000 תנועות מטוסים בחודש.
בפברואר 2011 הושלמה במחנה הקמת מסלול טיסה שני. מסלול הבטון, באורך של 3,500 מטרים, מתאים לשימוש של מרבית דגמי המטוסים הצבאיים והאזרחיים. באותה שנה הושלמה הקמת מגדל פיקוח חדש באתר.
בשנת 2014 היו בשדה התעופה 600 תנועות מטוסים ומסוקים ביום לצורכי מבצעים, רפואה ולוגיסטיקה.
בית החולים.
במחנה פעל בית חולים שדה גדול, שאויש על ידי רופאי הכוחות המזוינים של בריטניה ושל ארצות הברית. צוותו כלל כירורגים כלליים, אורתופדים, רופאים מרדימים ואחיות. הוא העניק טיפול לנפגעים מכל יחידות כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן, והם הוטסו ממנו בהמשך לטיפול בבתי חולים בארצות מולדתם. בבית החולים טופלו גם אזרחים אפגנים. בית החולים נסגר בספטמבר 2014.
הנצחה.
האנדרטה לזכר חללי בריטניה במלחמת אפגניסטן, הניצבת במשתלת הזיכרון הלאומית, נקראת אנדרטת מחנה בסטיון על שם המחנה.
עלי-רזה עסגרי
אמיליו אגינלדו
אמיליו אגינלדו אי פאמי (בפיליפינית: Emilio Aguinaldo y Famy, 22 במרץ 1869 - 6 בפברואר 1964) היה מהפכן, איש צבא מהפכני ופוליטיקאי פיליפיני, בעל שורשים סינים, נשיאה הראשון של הפיליפינים בין 20 בינואר 1899- 1 באפריל 1901. אגינלדו הנהיג את המאבק הצבאי של עמו נגד ספרד בשלהי המהפכה הפיליפינית בשנים 1897-1896 ובימי מלחמת ארצות הברית–ספרד בשנת 1898, ובהמשך את המאבק של פיליפינים במלחמתה נגד ארצות הברית בשנים 1901-1899. נשבה על ידי האמריקאים בשנת 1901.
בשנת 1935 כמועמד בבחירות לנשיאות פיליפינים האוטונומיים נכשל מול מנואל קזון. אחרי הפלישה היפנית לארצו בשנת 1941, שיתף פעולה עם הכובש וקרא ברדיו לכניעת הכוחות הפיליפינים והאמריקאים בבטאן. אחרי שיבת האמריקאים לפיליפינים נעצר באשמת שיתוף פעולה עם האויב אך שוחרר מאוחר יותר במסגרת חנינה כללית.
ילדותו וצעירותו.
אגינלדו נולד בשנת 1869 בפיליפינים, אז מושבה של ספרד, בקוויטה אל וייחו במחוז קביטה שבאי לוזון, כילדם השביעי מבין שמונה של דון קרלוס אגינלדו אי חאמיר ושל טרינידד פאמי אי ואלרו, בני מעמד מבוסס בעלי שורשים סיניים ובני הדת הרומית-קתולית. האב כיהן כראש העיר (governadorcillo).
בילדותו התחנך אגינלדו, שכונה אז "מיניונג", אצל דודה רבתא ואחר כך בבית הספר העממי ביישוב. בשנת 1880 נרשם ללימודי תיכון במכללת "סן חואן דה לֶטראן" (יוחנן הקדוש מלטראנו) במנילה, אולם בשנה השלישית נאלץ להפסיקם בגלל בעיות משפחתיות שהצטברו עקב מות אביו בשנת 1883. הוא חזר לבית אמו האלמנה על מנת לעזור לה ולנהל את חוות המשפחה.
בגיל 17 נבחר אגינלדו לראש (קבסה דה ברנגאי cabeza de barangay) שכונת בינאקאיאן, רובע שנחשב למתקדם ביישוב הולדתו, קאוויטה אל וייחו. הוא כיהן בתפקיד זה למשך שמונה שנים. במשך תקופה זו התעניין במיוחד בתובלה הימית ונסע תכופות על אוניות, עד לאיי סולו הדרומיים. בשנת 1893 נכנס לתוקפו "החוק המאורי" שנגע לארגון מחדש של ההנהלות העירוניות המקומיות והחליף את תפקיד ה-"gobernadorcillo" בזה של "קפטן מוניציפילי" שנהנה מאוטונומיה רבה.
ב-1 בינואר 1895 אגינלדו נבחר ל"קפטן מוניציפלי" הראשון של מחוז קוויטה.
חייו הפרטיים.
ב-1 בינואר 1896 אגינלדו התחתן עם הילריה דל רוסאריו (1921-1877). לזוג נולדו חמישה ילדים:כרמן אגינלדו מלנסיו, אמיליו אגינלדו הבן, מריה אגינלדו פובלטה, כריסטינה אגינלדו סונטאי ומיגל אגינלדו. הילריה מתה מצרעת ב-6 במרץ 1921 בגיל 45 בלבד. כעבור תשע שנים, ב-14 ביולי 1930 נשא אגינלדו לאשה את מריה אגונסיו (15 בפברואר 1879 - 1963) בכנסיית ב באראסואין. היא הלכה לעולמה ב-29 במאי 1963, בגיל 82, שנה לפני אגינלדו עצמו.
הקריירה המהפכנית והפוליטית.
המהפכה הפיליפינית.
בשנת 1894 הצטרף אגינלדו ל"קאטיפונאן", ארגון חשאי בראשותו של אנדרס בוניפסיו שנאבק בגירוש השלטון הספרדי והגשמת העצמאות של הפיליפינים בכוח הזרוע. אגינלדו אימץ את השם הקונספירטיבי מאגדאלו, לכבוד מרים המגדלית. גם השלוחה המקומית של קאטיפונאן בפיקוד בן דודו, בלדומרו אגינלדו, נקראה מאגדאלו.