קורבנו האחרון של הארמן, אריך דה פריס בן השבע עשרה, נרצח ב-14 ביוני 1924. השניים נפגשו בתחנת הרכבת בהנובר. גופתו המבותרת נמצאה מאוחר יותר באגם סמוך ל. הארמן הודה כי נאלץ לנסוע ארבע פעמים למקום בכדי להיפטר מכל שאריות גופתו, אותן נשא בתיק עור שהיה שייך לקורבנו.
מעצר.
תחילת קצו של מסע הרצח הקטלני שבראשו עמד הארמן החלה ב-17 במאי 1924, כאשר שני ילדים ששיחקו בסמוך לנהר הליין מצאו גולגולת אנושית אשר נשאה סימני חיתוך של סכין. לאחר שנבדקה שויכה לגבר בטווח הגילאים שמונה עשרה עד עשרים. המשטרה הטילה ספק בכך שהיה מדובר במקרה רצח, ונטתה להאמין כי הגולגולת הושלכה לנהר בידי שודדי קברים, או בידי סטודנטים לרפואה אשר ניסו למתוח את העיתונות. מספר השערות הציעו כי מקור הגולגולת היה באזור העיירה , מאחר שבאותה העת חלה התפרצות טיפואיד במקום.
גולגולת נוספת נמצאה כעבור שבועיים, ב-29 במאי, מאחורי טחנת מים סמוכה לזירה בה נמצאה הראשונה, אשר באופן דומה, זוהתה גם היא כשייכת לגבר בטווח הגילאים שמונה עשרה עד עשרים. זמן מה לאחר מכן מצאו שני ילדים אשר שיחקו בשדה סמוך לכפר שק שהכיל עשרות עצמות אנושיות.
שתי גולגולות נוספות נמצאו ב-13 ביוני, אחת על גדות נהר הליין, והשנייה בסמוך לטחנת קמח בהנובר. כל אחת מהן נותקה מחוליות הצוואר בעזרת כלי חד. אחת מהן שויכה לצעיר בשנות נעוריו, והשנייה לילד בטווח הגילאים אחת עשרה עד שלוש עשרה. כמו כן, נשאה אחת מהן סימנים של קרקוף.
לאורך השנה שקדמה לגילוי הממצאים הללו, נפוצו בהנובר שמועות שונות בדבר גורלם של הילדים והנערים הרבים שדווחו כנעדרים, אולם התגליות החדשות עוררו סיפורי אימה חדשים בדבר חטיפות ורצח.
כמה מאות מתושבי העיר התכנסו בסמוך לנהר הליין ב-8 ביוני ופתחו בחיפוש נרחב לאורך גדות הנהר והאזורים הסמוכים לו. מספר עצמות אנושיות נמצאו ונמסרו לידי המשטרה, אשר החליטה לדוג שאריות נוספות בסיועה של אוניית מחפר באזורים בהם עבר הנהר בתוך העיר. חיפושם הניב חמש מאות עצמות אנושיות נוספות, ומספר חלקי גופות אשר נשאו חתכי סכין, ואושרו מאוחר יותר בידי רופאי בית המשפט כשייכים לעשרים ושניים בני אדם שונים. מחצית מהממצאים אשר נמצאו בנהר שהו בתוכו במשך זמן רב בעת מציאתם, בעוד שחלקים אחרים היו טריים יחסית. רוב חלקי הגופות נשאו סימנים שהעידו בבירור על ביתור, במיוחד באזור המפרקים. יותר משליש מהממצאים שויכו לגברים צעירים בין הגילאים חמש עשרה עד עשרים.
החשדות שהתעוררו בשל ההתפתחויות הללו נפלו במהרה על הארמן, אשר היה ידוע למשטרה ולצוות החקירה כהומוסקסואל מוכר אשר צבר חמש עשרה הרשעות קודמות, החל מ-1896, בגין עבירות רבות ומגוונות, ביניהן אונס, תקיפה והטרדה מינית של קטינים. מעבר לכך, מספר ראיות הצביעו על קשר קלוש בינו ובין היעלמויותיהם של פרידל רות' והרמן קוך.
הארמן הושם תחת מעקב ב-18 ביוני 1924. מאחר ששימש כמשתף פעולה וביקר בתחנת המשטרה המרכזית בהנובר פעמים רבות, ואף שמר על יחסי חברות קרובים עם שוטרים רבים מהעיר, זומנו להנובר שני שוטרים צעירים מברלין אשר הונחו לשמש כסמויים ולעקוב אחר כל תנועותיו.
הארמן נראה משוטט בתחנת הרכבת המרכזית של הנובר בליל ה-22 ביוני, כאשר כעבור זמן מה החל להתווכח עם נער בן חמש עשרה בשם קרל פרום. לאחר מכן פנה למספר שוטרים ששהו במקום והתעקש על כך שיעצרו את הצעיר באשמת נשיאת מסמכים מזויפים. עם מעצרו, סיפר פרום למשטרה שגר יחד עם הארמן במשך מספר ימים, וכי נאנס אין ספור פעמים על ידיו, לעיתים כאשר הצמיד סכין לגרונו. הארמן נעצר בבוקר למחרת והואשם בתקיפה מינית.
לאחר מעצרו נערך חיפוש בדירתו ברחוב רות' ריי מספר שתיים, בה התגורר מאז יוני 1923. הרצפה, הקירות וסדיני המיטה היו כולם ספוגי דם, וכאשר נשאל על כך אמר שהדבר נגרם כתוצאה מעבודתו כרוכל בשר. רבים ממכריו ושכניו לשעבר תוחקרו ארוכות בנוגע לפעילויותיו, והזכירו את הנערים הרבים שראו מבקרים בדירות השונות בהן התגורר לאורך השנים. בנוסף, כמה עדים ראו אותו עוזב את מעונו כשהוא נושא שקים, תיקים או סלים, תמיד בשעות הבוקר המוקדמות או בשעות הערב המאוחרות. שני דיירים דיווחו למשטרה כי באביב 1924 עקבו אחר הארמן מבלי שהבחין בהם, וצפו בו משליך שק כבד לתוך נהר הליין.
פריטי הלבוש והחפצים שנמצאו בדירתו של הארמן ובידיהם של מכריו נחשדו כשייכים לחלק מהנעדרים, ובשל כך הוחרמו והוצגו לראווה בתחנת המשטרה בהנובר, כאשר הוריהם ובני משפחותיהם של הצעירים הוזמנו לבחון אותם. בחלוף הזמן החל לגדול מספר החפצים שזוהו בידי המשפחות. תחילה ניסה הארמן לפטור את הממצאים החדשים בכך שטען כי היו ראיות נסיבתיות מטבעם, והסביר כי רכש את מרביתם דרך עסקיו, בעוד שמספר חפצים הושארו בדירתו בידי צעירים עמם היה מעורב במערכות יחסים מיניות.
נקודת המפנה בתיק חלה ב-29 ביוני, כאשר בגדים, נעליים ומפתחות שנמצאו בדירתו זוהו ושויכו לאחד הנעדרים, רוברט ויצל בן השמונה עשרה, בנוסף לגולגולת שנאספה מחצר הבניין ב-20 במאי ולא קושרה מלכתחילה למקרה, אשר זוהתה גם כשלו. אחד מחבריו של ויצל סיפר כי ראה אותו ביום שקדם להיעלמותו בחברת שוטר, אותו זיהה כהארמן. כאשר עומת עם הראיות החדשות הכחיש הארמן כל קשר אליהן, אולם לאחר שהמעיל של ויצל נמצא בידיה של בעלת הדירה שלו, ומספר עדויות שנמסרו סיפרו כי ראו אותו מנסה להסיר ממנו סימנים מפלילים, פרץ בבכי והתמוטט על אחותו.
הודאה.
לבסוף, כאשר ניצב פנים אל פנים מול פסיפס הראיות, ותחת הפצרותיה של אחותו, הודה הארמן באונס, ברצח ובביתור של עשרות גברים צעירים בין השנים 1918–1924, מעשים שנבעו בעקבות מה שכינה בשם . לדבריו, מעולם לא התכוון לרצוח אף אחד מקורבנותיו, אולם נתקף בדחף בלתי נשלט לנשוך לתוך או מבעד לגרגרותיהם, לעיתים בזמן שחנק אותם, ובמהלך עוויתות של אקסטזה, בטרם קרס על גופותיהם הדוממות. רק אחד מקורבנותיו הצליח להימלט מידיו, על אף שאותו אדם מעולם לא פנה למשטרה.
כל גופות קורבנותיו בותרו לחתיכות מיד לאחר הרצח, כאשר הארמן התעקש כי מצא את פעולת הביתור כלא נעימה במיוחד. לדבריו, חלה וחש ברע במשך שמונה ימים לאחר הרצח הראשון. עם זאת, אמר כי התשוקה שחש ברגעי הרצח הייתה , פעולות אשר באופן בלתי נמנע הגיעו לאחר הרצח, ולעיתים נפרסו על פני מספר ימים.
בניסיון לחסן את עצמו מפני זוועת הביתור ולשמור על קור רוח, נהג הארמן לשתות כוס של קפה חזק בטרם הניח את גופת קורבנו על הרצפה וכיסה את פניה עם בד. לאחר מכן החל בתלישת המעיים, אותם השליך לתוך דלי, והניח מגבת בתוך חלל הגוף על מנת לספוג את הדם. כאשר סיים עם אזור הגוף התחתון, שיסע שלושה חתכים בין כלוב הצלעות לכתפיים, ולדבריו, . ליבו של הקורבן, יחד עם ריאותיו וכליותיו, הוצאו לאחר מכן, נחתכו לקוביות, והושלכו לאותו הדלי בו הונחו המעיים קודם לכן. בתום התהליך המתואר, כרת הארמן את הידיים והרגליים, ולבסוף החל לקלף את הבשר מהגוף ומהגפיים, אותו השליך לתוך השירותים, או לנהר סמוך.
החלק האחרון בתהליך הביתור היה ראשו של הקורבן. לאחר שכרת אותו והפריד בינו לבין הגוף, השתמש הארמן בסכין קטנה על מנת לגרד את כל הבשר מהגולגולת, אותה עטף בסמרטוט או מגבת, ולאחר שהניחה עם הפנים כלפי מטה, הכה בה בחוזקה בעזרת חפץ כבד עד שנופצה, מה שהעניק לו גישה למוח, אותו השליך לדלי. כל האיברים שנאספו נשפכו, יחד עם , אל תוך נהר הליין.
הארמן התעקש כי אף אחת מהגולגולות שנמצאו בנהר הליין לא היו שייכות לקורבנותיו, וכי תהליך הזיהוי הפורנזי של גולגולתו של רוברט ויצל היה שגוי, מאחר שנהג לרסק את עצמותיהם של כל קורבנותיו לרסיסים, כאשר יוצאי הדופן היחידים היו הנרצחים הראשונים, אשר מתו מספר שנים לפני מעצרו, והנרצח האחרון, אריך דה פריס.
אף על פי שטען בתוקף כי לא ביצע את פשעיו בכוונת תחילה, גילו החוקרים מספר ראיות נסיבתיות אשר הציעו שכמה מהרציחות תוכננו מספר שעות או ימים לפני ביצועם, וכי הארמן הכין מראש הסברים עבור היעלמויותיהם של קורבנותיו, ואף ניסה לשכנע כמה מחבריהם שלא לדווח על היעדרותם למשטרת הנובר. כמו כן הבחינו החוקרים כי הארמן הודה רק במקרי הרצח בהם נמצאו ראיות מוצקות אשר הפלילו אותו. במקרה אחד אמר, .
כאשר נשאל כמה אנשים הרג בסך הכל, שיער הארמן ש, אף על פי שהמשטרה הצליחה לקשר אותו רק לעשרים ושבעה היעלמויות, שבכולן הואשם עם תחילת משפטו, ושבגין חלקם הפנה אצבע מאשימה כלפי שותפו, האנס גרנס, אשר נעצר ב-8 ביולי, והורשע בסיוע לרצח כעבור שבוע. הארמן נשלח לאבחנה פסיכיאטרית במכון הרפואי בגטינגן ב-16 באוגוסט 1924, וכעבור תשעה ימים נמצא כשיר לעמוד למשפט, והוחזר להנובר.
משפט.
משפטם המשותף של פריץ הארמן והאנס גרנס החל ב-4 בדצמבר 1924. הארמן הואשם בעשרים ושבעה סעיפי רצח, קרי כל מקרי היעלמויות הילדים שהתרחשו בין ספטמבר 1918 ליוני 1924 שהמשטרה הצליחה לקשר אליו. הוא הודה באשמה בארבעה עשר מקרים, אך טען שאינו בטוח לגבי כל האחרים. גרנס הואשם בסיוע לרצח וטען לחפות מפשע בגין מרבית הסעיפים שהועלו נגדו.
תחילה הורשו להיכנס לאולם בית הדין כל המבקשים לצפות במשפט, זאת לאחר שעברו בדיקה ביטחונית יסודית, אולם עד היום השלישי הרחיק השופט את כל מי שלא היה בעל תפקיד הכרחי לקיום ההליכים, ככל הנראה מאחר שפרטי הרציחות תוארו בצורה נרחבת, וטבעם המחריד עשוי היה לעורר סערה ציבורית.
המשפט נחשב לאחד מאירועי הפשע המודרניים הגדולים ביותר בכל גרמניה, וזכה לסיקור תקשורתי בינלאומי נרחב, והוצג בתור . עשרות כותרות סנסציוניות, אשר תיארו את הארמן במגוון כינויים, החל ב וכלה ב, הופיעו בעיתונים בכל יום.