קורווין-מיקה היה חבר פרלמנט במהלך הקדנציה הראשונה של הסיים של הרפובליקה השלישית של פולין. הוא היה היזם של החלטת הבדיקה ב-28 במאי 1992, שחייבה את שר הפנים לחשוף את שמות כל הפוליטיקאים שהיו סוכני המשטרה החשאית הקומוניסטית. הרשימה שנחשפה הכילה פוליטיקאים בולטים רבים מרוב הפלגים הפוליטיים. זה הוביל להפלת הממשלה והנשיא לך ולנסה על ידי האופוזיציה.
הוא היה מועמד מפלגתו בבחירות לנשיאות פולין, והשיג 2.4% מהקולות ב-1995, 1.43% ב-2000, 1.4% ב-2005, 2.48% ב-2010, 3.3% ב-2015. בשנת 2018 הוא ייסד מפלגה פוליטית אירו-סקפטית בשם הקונפדרציה לחירות ועצמאות. בשנת 2019 הוא נבחר לסגן בסיים. הוא מונרכיסט מוצהר, שטוען שדמוקרטיה היא "צורת הממשל המטופשת ביותר שנוצרה אי פעם". יאנוש קורווין-מיקה הוא שחקן ברידג' מקצועי לשעבר. הוא חיבר, יחד עם אנדז'יי מקיישצ'ק, ספר פופולרי בנושא.
בשנת 2008, הבלוג שלו היה הבלוג הפוליטי הפופולרי ביותר בפולין.
הוא מתייחס לעיתים קרובות לדמויות כמו קלוד פרדריק בסטייה, אלכסיס דה טוקוויל, פרידריך האייק, מילטון פרידמן ומרגרט תאצ'ר.
מחלוקות.
בישיבת המליאה של הפרלמנט האירופי שהתקיימה לאחר הפיגוע במשרדי "שרלי הבדו", קורווין-מיקה הביע את חוסר שביעות רצונו מהתגובה הציבורית לאותם אירועים על ידי הקלדה במחשב הנייד שלו בה כתב "אני לא שרלי. אני בעד עונש מוות" והצגתו לציבור במקום שלט 'Je suis Charlie' שבידי חברי הפרלמנט האחרים.
ב-1991 פרסם קורווין-מיקה את ספר ההדרכה שלו לגברים, "ה-Vademecum של אבא", שבו כתב עצות רבות שעוררו מחלוקת, כגון "אם אינך יכול לפתור סכסוך עם אשתך בשום אופן, אם אתה לא יכול לשכנע אותה, אז, למרבה הצער, אתה צריך להשתמש בכוח פיזי".
במהלך ראיון ל-Rzeczpospolita, קורווין-מיקה הביעה תמיכה באיסור "תעמולה הומוסקסואלית" בבתי ספר. הוא טען ש"חייבים לשחוט" את מי שמקדם הומואים.
הוא מאמין שנשים הן, בממוצע, פחות אינטליגנטיות מגברים, ומצטט תוצאות שחמט כדי לגבות את טענותיו. הוא ציטט את מרגרט תאצ'ר כמודל הפוליטי שלו. הוא קבע שההבדל בין אונס למין בהסכמה הוא עדין מאוד, אפילו מרחיק לומר ש"אם היית מבין את טבעה של האישה, אדוני, היית יודע שיש מרכיב של אונס בכל מגע מיני". עוד טען כי: "יש השערה שהעמדות של גברים מועברות לנשים איתן הם שוכבים".
ב-1 במרץ 2017, קורווין-מיקה עורר מחלוקת כשקבע שנשים מקבלות שכר נמוך יותר מעמיתיהן הגברים בממוצע, בשל היותן "קטנות יותר, חלשות יותר ופחות אינטליגנטיות", במהלך דיון בפרלמנט האירופי בנוגע לפער השכר בין המינים. יומיים לאחר מכן, קורווין-מיקה קבע שיש סטריאוטיפ ש"לנשים יש את אותו פוטנציאל אינטלקטואלי כמו לגברים" ו"יש להרוס אותו כי זה לא נכון".
המצבים המתוארים לעיל, שהתרחשו בדיון על פערי השכר בין המינים, הגיעו לשיאם בדיון בבית המשפט. ב-31 במאי 2018 בית המשפט האירופי הכללי בתיק T-352/17 Korwin-Mikke נגד הפרלמנט הסיר את הסנקציות מ-14 במרץ 2017 שהוטלו על קורווין מיק על ידי נשיא הפרלמנט, לפיהם הוא הושעה לעשרה ימים מהמליאה של הפרלמנט האירופי. בית המשפט בתיק T-352/17 תיאר את הפרשנות של הוראות תקנון סדר הדין שנעשו על ידי נשיא הפרלמנט האירופי והלשכה של הפרלמנט, שהייתה הבסיס להטלת סנקציות על קורווין-מיקה, כמובילה ל"הגבלה שרירותית של חופש הביטוי של חברי הפרלמנט".
האשמות על גזענות.
בשנת 2014, קורווין-מיקה נקנס על ידי נשיא הפרלמנט האירופי מרטין שולץ על "התבטאות באופן גזעני". ההחלטה התקבלה לאחר נאומו על מדיניות התעסוקה של האיחוד האירופי בישיבת המליאה ב-16 ביולי, במהלכה אמר: "יש לנו 20 מיליון אירופאים שהם כעת כושים של אירופה". לדבריו המילה 'כושים' לא נועדה כקללה, אלא התייחסה לשיר של ג'ון לנון ויוקו אונו 'אישה היא הכושי של העולם'.
הוא הצהיר כי הדרך הטובה ביותר להתמודד עם מוסלמים באירופה תהיה להרחיק אותם, לאסור עליהם לבנות מסגדים, ו"אם צריך, להתנגד להם צבאית".
במהלך אולימפיאדת הקיץ הפאראלימפית 2012, קורווין-מיקה כתבה שהציבור הרחב צריך "לא לראות את הנכים בטלוויזיה". מנגד, ב-2007 הקים את "הקרן לפיתוח הפרט" המסייעת לנכים לפתח את כישוריהם בשחמט.
לקורווין-מיקה יש היסטוריה של פעלולים והצהרות הנחשבות לאנטישמיות. הוא קידם תאוריית קונספירציה על יהודים תוך התייחסות לדיווחים בתקשורת על מנהג שבו תושבי העיירה פרוחניק מכים במקלות את דמותו של יהודי אורתודוקסי. בשנת 2020, בזמן שהעיר הערות על מגפת הקורונה, הוא הצהיר כי פוגרומים הפכו את היהודים לחזקים באמצעות ברירה טבעית וכי ייתכן שרבנים הנדסו זאת. קורווין-מיקה דחה את הטענות על היותו אנטישמי.
תיאוריות קונספירציה.
ב-15 באפריל 2015, כלי החדשות הפולני "Wiadomości" ציטט את קורווין-מיקה שאמר שהצלפים שירו באזרחים ובשוטרים במהלך הפגנות מאידאן אומנו בפולין וכי הם פעלו מטעם ה-CIA כדי לעורר מהומות. הצהרות פרובוקטיביות אחרות כוללות את טענתו של קורווין-מיקה כי אין הוכחה כתובה לכך שאדולף היטלר היה מודע לשואה.
ביקורת על האיחוד האירופי.
קורווין-מיקה הציע שבניין ברליימונט של הנציבות האירופית ישמש טוב יותר כבית בושת. ביולי 2015, הוא הושעה מהפרלמנט האירופי לאחר שהצדיע במועל יד ואמר "ein Reich, ein Volk, ein ticket" במהלך נאום המחאה שלו נגד כרטיס תחבורה אחיד של האיחוד האירופי.
בעקבות תחילת ההפגנות בבלארוס, מסר קורווין הצהרה בה שיבח את נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו כגיבור על התנגדותו לאיחוד האירופי.
ביקורת על הרווחה החברתית.
בנוגע לרווחה, קורווין-מיקה טען כי "אם מישהו נותן כסף למובטל, צריך לכרות לו את היד כי הוא הורס את המורל של האנשים".
ב-8 בספטמבר 2015, קורווין-מיקה נשא נאום בפרלמנט האירופי על משבר המהגרים האירופי, במהלכו תיאר מהגרים שאינם מוכנים לעבוד ומתעניינים רק ברווחה כ"זבל אנושי". דעתו גרמה לביקורת של חברי פרלמנט אחרים. כתוצאה מכך, קורווין-מיקה הושעה פעם נוספת מהפרלמנט האירופי למשך עשרה ימים ונקנס ב-3,062 אירו.
כתב זר
כתב זר (באנגלית: Foreign Correspondent) הוא מותחן אמריקאי משנת 1940 בבימויו של אלפרד היצ'קוק, עם ג'ואל מקריי, לורין דיי, ג'ורג' סנדרס והרברט מרשל.
העלילה מתרחשת סמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה וקצת לאחריה, בתקופה שארצות הברית הייתה עדיין מדינה נייטרלית. כתב אמריקאי חושף באירופה רשת ריגול נאצית.
בתקופה הזאת הייתה תנועה גדולה של התבדלות בארצות הברית ולהיצ'קוק למרות שהיה תושב חדש, היה האומץ לביים סרט שקורא להפסקת ההתבדלות ולבוא לעזרת מדינות אירופה המותקפות.
היצ'קוק מופיע בסרט בהופעת קמע קצרה בתחילת הסרט כאדם הולך וקורא עיתון בתחנת הרכבת.
תקציר העלילה.
19 באוגוסט 1939, שמועות על מלחמה שעומדת לפרוץ. עורך העיתון ניו יורק גלובס מר פאוורס (הארי דוונפורט) שולח את העיתונאי ג'ון ג'ונס (ג'ואל מקריי) לפגוש את הדיפלומט ההולנדי ון מיר (אלברט באסרמן), ראש שהוא מקור מוסמך לאפשרות המלחמה. הוא גם מפגיש אותו עם סטיבן פישר (הרברט מרשל) ראש "מפלגת השלום האוניברסלית". שניהם אינם יודעים כי פישר הוא למעשה סוכן גרמני. פאוורס מבקש מג'ונס להשתמש בשם העט האנטלי האווסטוק.
ג'ונס נפגש בתחנת הרכבת בלונדון עם העיתונאי סטבינס (ג'ור'ג בנטלי) שמדריך אותו וכן עם ון מיר שמזמין אותו לאספה בה הוא פוגש את פישר ואת בתו היפה קארול (לורין דיי). תון זמן קצר מתפתח קשר רומנטי בין השניים.
הוא מקבל הוראה לנסוע לכנס באמסטרדם בו אמור לנאום ון מיר. יורד גשם עז וכולם תחת מטריות. הוא מקבל בכניסה אדם הדומה לון מיר (מתחזה) אך אינו מכיר אותו. לפתע מתקרב צלם שמצלם את "ון מיר" ויורה בו למות. ג'ונס מתחיל מרדף אחרי הרוצח במכונית בה נוהג ידידו העיתונאי סקוט פוליוט (ג'ורג' סנדרס) וקארול. הם נעצרים ליד טחנת רוח שנראית לג'ונס חשודה. ג'ונס נשאר לבד, חודר לטחנת ורואה את ון מיר מטושטש ולידו כמה אנשים שחטפו אותו. הוא מצליח להתחבא ולהזעיק עזרה מכפר סמוך השוטרים ההולנדים מגיעים לטחנה ולא מוצאים דבר ומחליטים שג'ונס מבולבל.
ג'ונס וקארול חוזרים ללונדון ונפגשים עם פישר. הוא רוצה להיפטר מג'ונס ומזמן איש מחתרת נאצי בשם רולי (אדמונד גוון) כדי לחסל אותו. הם הולכים לטייל בלונדון ובשלב ראשון מנסה רולי לדחוף אותו לפני מכונית נוסעת אך נכשל. בשלב שני הוא משכנע אותו לעלות למגדל כנסייה גבוה אך ניסיון ההפלה שלו נכשל ובמקום ג'ונס הוא צונח אל מותו.
ג'ונס ופוליוט לוחצים על פישר שייגלה להם היכן מוסתר ון מיר. הם מביימים "חטיפה, של קארול אך הפעולה נכשלת. לבסוף עוקב פוליוט אחרי פישר ומגיע למקום המסתור של ון מיר. הנאצים רוצים להוציא ממנו פרטים על ההסכם העומד להיחתם בין הולנד לבלגיה אך הוא מסרב למרות עינויים. ג'ונס מזעיק משטרה והנאצים בורחים.
סטיבן פישר, קארול, ג'ונס ופוליוט טסים במטוס ימי לארצות הברית ופישר יודע כי יישפט שם כבוגד. המטוס מותקף על ידי מטוס גרמני ונוחת במים. פישר עוזר לאנשים להיחלץ אך לבסוף טובע. הם נחלצים על ידי ספינה אמריקאית וג'ונס מצליח להעביר את כל הפרטים על המחתרת הנאצית לעורך העיתון.
ג'ונס נשלח לסקר את המלחמה מלונדון המופצצת והמואפלת והוא משדר לאמריקאים להדליק את האורות שכעת הם האורות היחידים בעולם ולבוא לעזור בכלי נשק. הסרט מסתיים בנגינת ההמנון האמריקאי.
פרסים.
שש מועמדויות לפרס אוסקר:
בוב מורס
רוברט דאנקן מורס (באנגלית: Robert Duncan Morse; נולד ב-4 בינואר 1951) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. הוא נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות פיב"א ב-1991, ובשנת 2008 נבחר לאחד מ-50 התורמים הגדולים ליורוליג.