דסה הפך לשחקן משמעותי בהרכב הקבוצה, אך פציעות רבות מהן סבל גרמו לו להיעדרויות רבות. בינואר 2016 נפצע בצלעות ונעדר שבועיים. בפברואר 2017 נפצע במהלך אימון הקבוצה. חודש לאחר מכן נפצע בקרסול במהלך משחק במסגרת הגביע, פציעה שהובילה לשחרורו מסגל הנבחרת. לקראת סיום העונה נפצע במפרק הירך, פציעה שבעקבותיה נעדר מהמגרשים במרבית הסיבוב הראשון של עונת 2017/18. כחודשיים לאחר מכן נפצע במהלך משחק גביע מול מכבי חיפה ולא שיחק חודש נוסף.
לקראת תום החוזה בקבוצה ניהל השחקן משא ומתן לחידושו, אך לא הגיע להסכמה וביולי 2019 הודיעה מכבי תל אביב שדסה לא ימשיך במועדון.
ויטסה.
בספטמבר חתם על חוזה לשלוש עונות במועדון ויטסה מליגת העל ההולנדית. ב-29 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו עם ויטסה בליגה. ב-19 באוגוסט 2021 כבש שער בכורה כשכבש ב-3-3 מול אנדרלכט הבלגית, במסגרת הליגה האזורית של אופ"א.
במאי 2022, חרף הצלחתו בקבוצה ורצונם שיישאר עמם, דסה החליט לעזוב את ויטסה, עם סיום חוזהו בתום העונה, ולהפוך לשחקן חופשי.
נבחרות ישראל.
דסה שיחק מנבחרות נערים ב' של ישראל מגיל 16 ועד נבחרת הנוער עד גיל 19.
דסה שיחק במדי הנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21 מאז שנת 2010, ועמה שיחק גם באליפות אירופה (היורו) לנבחרות צעירות עד גיל 21 שנערך כולו בישראל ב-2013. בסך הכל לדסה 25 הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
דסה היה גם קפטן בנבחרות הצעירות.
בשנת 2015 זומן דסה לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת על ידי המאמן אלי גוטמן. ב-3 בספטמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק נגד במסגרת מוקדמות יורו 2016.
ב-26 במרץ 2022, דסה עלה לראשונה כקפטן בהרכב הפותח בבוגרים של נבחרת ישראל במשחק ידידות בחוץ מול , ובכך הפך לקפטן הלאומי הראשון בנבחרת הבוגרת שהוא בן העדה האתיופית.
חיים אישיים.
ב-26 במאי 2022 נישא לבת זוגו הישראלית ירדן ארד.
לו גם דרכון אתיופי.
הכשרת הישוב בישראל - אנרגיה בע&quot;מ
מיה תעשיות מזון בע&quot;מ
תמי מכון למחקר ופתוח בע&quot;מ
מרטין קרימפ
מרטין אנדרו קרימפ (באנגלית: Martin Andrew Crimp; נולד ב-14 בפברואר 1956) הוא מחזאי בריטי.
קרימפ מתואר לפעמים כבן האסכולה של "In-yer-face theatre" (תיאטרון להגיד בפנים), בדרמה הבריטית בת-זמננו.
קרימפ ידוע בחריפות הדיאלוגים שלו, שהם בעלי אופי של ניתוק רגשי והשקפה קודרת על היחסים בין בני אדם – אף אחת מדמויותיו אינה חווה אהבה או עליצות – ולבסוף, הוא מבכר צורה תיאטרלית ושפה, על-פני עניין בסיפר.
חייו האישיים והמקצועיים.
בנם של ג'ון קרימפ, מהנדס רכבות בריטי, ואשתו ג'ני. משפחתו של קרימפ עברה ב-1960 ל-Streatham, שם למד בבית ספר יסודי מקומי וזכה במלגה למכללת דולויץ' (Dulwich). אולם אביו הועבר ליורק, שם הלך לבית הספר פוקלינגטון הסמוך, בו הפגין כישרון לשפות, מוזיקה, ספרות אנגלית ותיאטרון. הוא למד אנגלית במכללת סנט קתרין, אוניברסיטת אוקספורד ( 1975-78), שם הציג את מחזהו הראשון, בבימויו של חברו לספסל הלימודים רוג'ר מיטשל.
עוד בטרם רכש לעצמו שם כמחזאי, כתב אסופת סיפורים קצרים בשם "האנטומיה" ורומן "ימים מוקדמים", שלא ראו אור.
ששת מחזותיו הראשונים הוצגו באורנז' טרי תיאטר (Orange Tree Theatre) בריצ'מונד. בריאיון למרשה הנלון שפורסם בעלון של תיאטרון אורנז' טרי אמר קרימפ:
שבעה ממחזותיו, ותרגומו השני למחזה של יונסקו הוצגו בתיאטרון רויאל קורט, לונדון, שם שימש כמחזאי הבית בשנת 1997. מחזותיו מוצגים כעת לעיתים תכופות באירופה. הוא גם מתרגם שקדן של טקסטים אירופאים.
ככל הנראה, מחזהו הנחשב ביותר ובוודאי הנועז והחדשני ביותר הוא Attempts on Her Life, שהוצג לראשונה ברויאל קורט ב-1997 ותורגם במרוצת השנים לעשרים שפות.
אף אחת מהשורות במחזה אינה מכוונת לדמות מסוימת, קרימפ גם אינו מציין כמה שחקנים צריכים לבצע את היצירה. בשבע עשרה סצינות שנדמה שאינן קשורות זו לזו, קבוצות אנשים מספקות תיאורים סותרים של הגיבורה הראשית שאינה נוכחת, אישה שמשוחחים עליה כאילו שהיא נמצאת שם, שהיא בזמנים שונים: טרוריסטית, בתם של הורים אבלים, אמנית ומכונית חדשה. העבודה מקוטעת בכוונת תחילה ובכך היא מאתגרת את הקהל להגדיר מחדש את תפישתו לגבי מה מרכיב "מחזה", ובכך היא עשויה לגרום לנו לשאול אם יש לנו קיום כלשהו מעבר למודלים שאנו בונים.
גמר ליגת האלופות 2013
גמר ליגת האלופות 2013 התקיים באצטדיון ומבלי שבלונדון, אצטדיון הבית של נבחרת אנגליה, ב-25 במאי 2013. במשחק נקבע כי הזוכה בטורניר ליגת האלופות לעונת היא באיירן מינכן מגרמניה, שניצחה במשחק את בת ארצה בורוסיה דורטמונד בתוצאה 2-1. משחק הגמר היה סיומה של העונה ה-58 של הטורניר, וה-21 במתכונתו הנוכחית.
אצטדיון ומבלי אירח את משחק הגמר בפעם השביעית בהיסטוריה, ובפעם השנייה בתוך שלוש שנים, לאחר שאירח גם את גמר ליגת האלופות 2011. בפעם הראשונה בהיסטוריה נערך מפגש כל-גרמני בגמר ליגת האלופות, והפעם הרביעית בה שתי קבוצות מאותה המדינה נפגשות במשחק הגמר. המדינות הקודמות ששלחו שתי נציגות לגמר המפעל היו ספרד (2000), איטליה (2003) ואנגליה (2008).
מסכת השערים במשחק החלה בדקה ה-60, אז באיירן עלתה ליתרון 1-0 משערו של מריו מנדז'וקיץ'. שמונה דקות בלבד לאחר מכן, השווה אילקאיי גונדואן את התוצאה בבעיטת עונשין מ-11 מטר, אך דקה בלבד לסיום הזמן החוקי של המשחק, קבע אריין רובן, השחקן המצטיין במשחק, את התוצאה הסופית.
היה זה משחק גמר ליגת האלופות השני ברציפות עבור באיירן מינכן, שהפסידה שנה קודם לכן לצ'לסי. בסך הכל, היה זה גמר ליגת האלופות העשירי של המועדון, והזכייה החמישית בתואר. בכך, השוויתה באיירן את הישגה של ליברפול במקום השלישי בטבלת הזכיות במפעל. עבור דורטמונד היה זה משחק הגמר השני בתולדותיה, לאחר שזכתה במפעל בעונת . עונה לאחר זכייתה של דורטמונד, היא פגשה והדיחה את באיירן מינכן ברבע גמר המפעל אך הודחה על ידי ריאל מדריד בחצי הגמר. מאמנה דאז של ריאל מדריד היה מאמנה באיירן מינכן במשחק הגמר, יופ היינקס.
בנוסף למשחק הגמר, שתי הקבוצות התחרו ביניהן באופן ישיר על התארים בגרמניה באותה עונה, ובעונה שקדמה לה. בעונת דורטמונד זכתה בדאבל בגרמניה, כשבאיירן מסיימת כסגניתה בבונדסליגה ומפסידה לה בגמר הגביע הגרמני. עונה אחר כך באיירן השלימה זכייה בדאבל, תוך שהיא מדיחה את דורטמונד ברבע גמר הגביע. מה שהוסיף ליריבות החזקה בין הקבוצות היה מעברו הצפוי של מריו גצה, שחקנה של דורטמונד שגדל בקבוצה, לבאיירן מינכן, עליו הוכרז לפני שלב חצי גמר ליגת האלופות.
הדרך אל הגמר.
באיירן מינכן.
בהגרלת הבתים שובצה באיירן בבית ו', יחד עם ולנסיה, ליל ובאטה בוריסוב. לאחר ניצחון חשוב מול ולנסיה במשחק הראשון, ספגה באיירן הפסד חוץ מפתיע, 3-1 לבאטה בוריסוב. בארבעת המשחקים שנותרו השיגה באיירן שלושה ניצחונות, מתוכם שני ניצחונות ביתיים בהפרש שערים גבוה, 6-1 על באטה בוריסוב, במשחק בו כבש קלאודיו פיסארו שלושער, ו-4-1 על ליל. באיירן סיימה בראש הבית, על אף כמות נקודות זהה לסגניתה ולנסיה, בזכות המאזן הפנימי שלה מולה (ניצחון בבית, תיקו בחוץ).
באיירן הוגרלה לשחק בשמינית הגמר מול ארסנל מאנגליה. במשחק הראשון באצטדיון האמירויות בלונדון ניצחה באיירן 3-1. בשלב הגומלין באליאנץ ארנה במינכן, עלתה ארסנל ליתרון מוקדם, ולקראת הסיום לורן קוסיילני העלה אותה ליתרון 2-0 וקבע את תוצאת הסיום, אך למרות ההפסד באיירן העפילה לרבע הגמר בזכות הפרש שערי החוץ. בשלב רבע הגמר הוגרלה באיירן מול יובנטוס האיטלקית, וגברה עליה בשני המשחקים בתוצאה זהה, 2-0. בשלב חצי הגמר פגשה באיירן את ברצלונה. על אף הציפיות למפגש צמוד, הפגינה באיירן עליונות מוחלטת בצמד המשחקים. באיירן הביסה את ברצלונה 4-0 במשחק הראשון במינכן, ובגומלין השלימה את העפלתה לגמר העשירי בתולדותיה עם ניצחון 3-0. בסך הכל בשני המפגשים הביסה באיירן את ברצלונה 7-0, במה שסימל בעיני רבים את חילופי השלטון בכדורגל האירופי.
בורוסיה דורטמונד.
בהגרלת הבתים שובצה דורטמונד בבית ד', יחד עם ריאל מדריד, מנצ'סטר סיטי ואייאקס אמסטרדם. הבית נחשב לקשה מאוד ואף כונה "בית המוות", שכן הוא הכיל, בנוסף לדורטמונד, את אלופות שתי הליגות הבכירות באירופה, הפרמייר ליג והליגה הספרדית. למרות זאת, דורטמונד הצליחה לסיים בראש הבית, עם מאזן נקי מהפסדים ומאזן ביתי מושלם של שלושה ניצחונות. גם בשני משחקי החוץ בהם סיימה דורטמונד בתיקו, דורטמונד הוליכה עד שספגה שער שוויון בדקות הסיום של המשחק (מול מנצ'סטר סיטי מריו בלוטלי השווה בכדור עונשין בדקה ה-90, ומול ריאל מדריד מסוט אוזיל השווה בדקה ה-89).