כביש בין-מדינתי 64 (Interstate 64) הוא כביש בין-מדינתי במזרח ארצות הברית. בגבול המערבי שלו, מצטלב הבין-מדינתי 64 עם כביש בין-מדינתי 70, כביש 40 וכביש 61 בעיר וונטזביל, מיזורי. בגבול המזרחי הוא מצטלב עם הבין-מדינתי 264 והבין-מדינתי 664 בצ'ספיק, וירג'יניה.
תיאור המסלול.
מיזורי.
הבין-מדינתי 64 מתחיל במחלף עם כביש בין-מדינתי 70, כביש 40 וכביש 60 במחוז סנט צ'ארלס. מכאן ממשיך הכביש למחלף עם כביש 94, חוצה את נהר המיזורי על גשר דניאל בון, ונכנס למחוז סנט לואיס.
הכביש עובר בעמק צ'סטרפילד (Chesterfield Valley) הדחוס, שם הוא נפרש ל-4 נתיבים. לאחר מכן עובר הכביש דרך האזורים העשירים של הערים פרונטנק ולדו, ומשם לכיוון העיר סנט לואיס.
הבין-מדינתי 64 עובר דרך השכונות הוותיקות ונכנס לעיר סנט לואיס, ולאחר מכן עוקף את הקצה הדרומי של הפורסט פארק.
בהמשך חוצה הכביש את נהר המיסיסיפי בגשר פופלר סטריט ומצטרף לכביש בין-מדינתי 55 ולבין-מדינתי 70 במחלף בלתי גמור, אם כי לבין-מדינתי 64 אין גישה ישירה לשאר הכבישים. כאן נכנס הבין-מדינתי 64 לאילינוי.
אילינוי.
הבין-מדינתי 64 נכנס לאילינוי מהעיר סנט לואיס דרך גשר פופלר סטריט. לאחר שחצה את העיר איסט סנט לואיס ואת שאר הפרברים של מחוז סנט קלייר, ממשיך הבין-מדינתי 64 לכיוון דרום-מזרח דרך החלק הדרומי, הכפרי, של אילינוי, ולאחר מכן עובר דרך מחוז קלינטון ומחוז וושינגטון.
ליד העיר מאונט ורנון נפגש הבין-מדינתי 64 עם כביש בין-מדינתי 57 והשניים חופפים לאורך 5 מייל. הכביש ממשיך מזרחה לכיוון אינדיאנה ועובר דרך המחוזות ג'פרסון, ויין וווייט.
סמוך לעיירה גרייוויל, חוצה כביש בין-מדינתי 64 את נהר וובש (Wabash) ונכנס לאינדיאנה.
א. לינדנבאום
הנריק ויניאבסקי
רצועת הבורשט
שמואל אגורסקי
שמואל אגורסקי (רוסית: Самуил (Шмуэль) Хаимович Агурский; 1884 גרודנו - 1947 פבלודר) היה יהודי, מהפכן רוסי, היסטוריון סובייטי וחבר האקדמיה הבלארוסית למדעים.
קורות חיים.
אגורסקי נולד בגרודנו, למד בחדר וקיבל חינוך מסורתי. הוא הצטרף לבונד והשתתף במהפכת 1905. הוא נאלץ להגר ונדד בין 1906–1917, קודם גר בבריטניה ואז הגיע לארצות הברית. בארצות הברית היה מעורב בתנועות אנרכיסטיות וכתב בעיתונים יהודים בארצות הברית. אחרי מהפכת פברואר הוא חזר לרוסיה. ברוסיה היה כתב מטעם עיתונים יהודים בארצות הברית. הוא הצטרף אל המפלגה הקומוניסטית, היה בין מייסדי וראשי יבסקציה. הוא ניצל את היעדרותו של ראש היבסקציה, שמעון דימנשטיין, והחתים את יוסיף סטלין על פקודה לחיסול הקהילות היהודיות.
בשנות העשרים ביקר בארצות הברית. הוא שימש בתפקידים שונים במפלגה. היה היסטוריון של המפלגה הקומוניסטית.
ב-1938 נפתח כנגד אגורסקי תיק חקירה, הוא הוגלה לקזחסטן, שם נפטר ב-1947.
משפחה.
בנו, ההיסטוריון פרופ' מיכאל אגורסקי (1933–1991) היה דיסידנט. בשנת 1975 עלה לישראל והיה מרצה באוניברסיטה העברית. נכדו, בני אגור, היה מדריך בחוגי הסיירות ומטפס הרים מצטיין אשר מצא את מותו כשטיפס על הר לנין ונקלע למפולת שלגים.
ניילסאט
ניילסאט (בערבית: نايل سات; באותיות לטיניות: NileSat) היא חברת תקשורת לווינית מצרית לשידורי רדיו, טלוויזיה (כולל HDTV), תקשורת סלולרית ותקשורת נתונים. זהו גם שמם של הלוויינים בהם משתמשת החברה.
היסטוריה.
החברה נוסדה ב-1996 בשותפות של רשות רדיו והטלוויזיה המצרית (اتحاد الاذاعة و التليفزيون المصري) (40%), הארגון הערבי לתיעוש (الهيئة العربية للتصنيع) (10%) וגורמים נוספים. החברה מחזיקה בשתי תחנות קרקע, בעיר שישה באוקטובר (פרבר של קהיר) וליד אלכסנדריה. התחנות הקרקעיות ולווייני ניילסאט יוצרו על ידי התאגיד האירופי אסטריום, בתמיכת סוכנות החלל האירופית. הלוויינים הם גאוסטציונריים וממוקמים בנקודת חלל 7° מערב. החברה מספקת שירותי שידור מסחריים הנקלטים מגיברלטר ומרוקו במערב ועד איראן במזרח ומדרום אירופה בצפון ועד מרכז אפריקה בדרום. החברה מספקת 415 ערוצי שידור וידאו, 300 מתוכם חופשיים (Free-to-air) והשאר מוצפנים עבור "שלם וצפה".
בתקופת ההפיכה במצרים שובשו שידורי תחנת אלג'זירה, שהועברו דרך לווייני החברה, על מנת שלא ישלהבו את ההמון. כן שובשו שיחות טלפון סלולריות.
איגוד השייט הבינלאומי
אנואה
אנואה הוא שם כולל של 2 מיני תאו ממשפחת הפריים ובו שני מיני תאו קטנים הנפוצים במספר איים באינדונזיה כמו האי סולאווסי. מיני האנואה נמצאים בסכנת הכחדה עקב ציד לבשר ולשימושים ברפואה וגם מפני אובדן בית גידולם הטבעי לבניית ערים וחוות חקלאיות.
מינים.
שני מיני האנואה הם:
ג'אנר ארקין
ג'אנר ארקין (בטורקית: Caner Erkin; נולד ב-4 באוקטובר 1988) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת הקיצוני שמאלי והמגן שמאלי בפתיח קארגומרוק ובנבחרת טורקיה.
קריירת מועדונים.
ארקין החל את הקריירה המקצועית שלו בתחילת עונת 05–2004 עם הקבוצה הטורקית, מאניסאספור, שבזמנו שיחקה בליגה הטורקית השנייה. באותה עונה העפיל ארקין עם קבוצתו לליגה הטורקית הראשונה. בחלון ההעברות של אמצע העונה בינואר 2007, ארקין עבר לקבוצה הרוסית, צסק"א מוסקבה, בעבור סכום של כשלושה וחצי מיליון יורו. הוא זכה להיות חלק בשתי הזכיות של צסק"א בסופר קאפ הרוסי.
בסוף חודש אוגוסט 2009, גלאטסראיי השאילה את ארקין לעונה אחת ממוסקבה והייתה באפשרותה של הקבוצה הטורקית לקנות אותו בסיום העונה. תחילה ארקין שיחק בעמדת המגן השמאלי ושותף בעיקר כמחליף להקאן בלטה, אך במהלך העונה, המאמן פרנק רייקארד שיתף אותו בעמדה מתקדמת יותר כקיצוני שמאלי הודות ליכולות ההתקפיות הנהדרות שלו. הוא כבש את שערו הראשון במדי האדומים בגביע הטורקי נגד טרבזונספור.
בתום עונת 10–2009, גלאטסראיי לא ניצלה את אפשרות הרכישה של ארקין והוא היה נחוש לעבור לקבוצה היריבה, פנרבחצ'ה. פנרבחצ'ה שילמה עליו שני מיליון יורו בחוזה לארבע שנים עד לסוף חודש יוני 2014. ארקין שותף במהירות כמחליף לעמדת הקיצוני שמאלי. ארקין יכול לשחק גם כמגן שמאלי וגם כקשר שמאלי ובגלל עובדה זו הקנה לעצמו יותר דקות משחק.
ב-1 ביוני 2016, חתם ארקין חוזה לשלוש שנים בקבוצה האיטלקית אינטר מילאנו.
ב-30 באוגוסט 2016 הושאל ארקין לבשיקטש. ב-7 ביוני 2017, ארקין חתם בבשיקטאש תמורת 750 אלף אירו שהועברו לידי אינטר.
ב-6 באוגוסט 2020 חזר ארקין לפנרבחצ'ה וחתם לשנתיים.
נבחרת טורקיה.
ארקין ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת בגיל 17 במשחק ידידות נגד נבחרת גאנה בחודש מאי 2006. השער הראשון שלו הגיע שש שנים לאחר מכן במשחק נגד נבחרת אוקראינה.
אורית פוקס
אורית פוּקס (נולדה ב-10 בינואר 1979) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה וגדלה בנתניה. כשהייתה בת חמש עברה משפחתה לקיסריה. למדה בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה במגמה חברתית. את שירותה בצה"ל עשתה כרכזת כוח אדם בשלישות חטיבה 514 במחנה בית ליד.
משחק.
ב-2001 גילמה את ג'ניה המורה לזמרה בסרט "" של צבי שיסל. עם צאת הסרט הצטלמה לשער של העיתון "פנאי פלוס", וזכתה בהתעניינות ציבורית. באותה שנה השתתפה בסרט "חוכמת הבייגלה" של אילן הייטנר. ב-2002 שיחקה בסדרה "חלומות מתוקים" של ארנון צדוק. ב-2003 גילמה את נערת הפקסים לצד מרינה שויף בתוכנית "נערה 57" בערוץ אגו. ב-2005 השתתפה בסרט הטלוויזיה הדוקומנטרי "שקט, מרכלים" שכתב וביים אריאל טלפלר ושודר בערוץ 10. ב-2006 השתתפה לצד עינת ארליך בתוכנית הראיונות "שניים" בערוץ HOT בידור ישראלי. ב-2008 כיכבה בתפקיד עצמה בסדרת האינטרנט "החיים הבלונדינים הדפוקים שלי" לצד אשר סיוון ותמר ורון ששודרה ב-FLiX ויצרה ליהי גיאת וביים אסף מהללאל. באותה שנה השתתפה בסדרת הטלוויזיה "כחולים" ששודרה בערוץ "ביפ". ב-2010 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "יום בחיי" ששודרה בערוץ הבידור של HOT. ב-2012 גילמה את דורותי בפרק הרביעי של העונה השנייה של תוכנית המערכונים "הפרויקט הירוק". ב-2013 השתתפה בסרט הדוקומנטרי "אילוף הגוררת" של ריקי שלח. באותה שנה גילמה את עצמה באחד המערכונים של "ניצה ולחם" של רועי כפרי וניב מג'ר. ב-2014 התארחה באחד מפרקי העונה של השנייה של התוכנית "גולסטאר" ובסרט "שושנה חלוץ מרכזי" שכתב עודד רוזן וביים שי כנות.
השתתפה גם בפרסומות: ב-2009 נבחרה לצד אבי ביטר וזבולון מושיאשווילי להוביל קמפיין פרסומי עבור מוצר השוקולד "קליק" מבית "יוניליוור ישראל", פרסומת זו זכתה בפרס קקטוס הזהב; וב-2013 השתתפה לצד אלי ומריאנו בפרסומת של דואר ישראל.
ב-2017 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "נפלת חזק".
במרץ 2019 השתתפה בקליפ לשיר "מים" של דודו פארוק.
דוגמנות.
ב-2004 הובילה קמפיין פרסומי ראשון עבור רשת "דיונון" שצונזר עקב תלונות חרדים על תמונה לא צנועה באוטובוסים של גוש דן, אך המשיך לפרסם בתנאים מגבילים. ב-2005 חתמה עם חברת "יורופאן" שבנתה ערוץ טפטים (תמונות לסלולרי) שלה בכל רשתות הסלולר, שהורחב לאחר כשנה גם לתכני וידאו. הוציאה לוח שנה בשיתוף עם חברת משקה האנרגיה "אורגזמה" וכל הכנסותיו נתרמו למען זכויות בעלי חיים.
ב-2010 הוציאה ליין מוצרי טיפוח של ים המלח הנושא את שמה וכולל 20 תכשירי טיפוח ונמכר בחו"ל.
ב-2010 שימשה כאסיסטנטית בסבב הופעות של אמן האשליות אופק כהן.
בלוגים.
ב-2005 כתבה במקביל במשך כשנה 2 טורים אישיים שזכו להצלחה: טור בענייני תרבות בפורטל נענע, וטור שעסק בתכנים מיניים במקומון צפון העיר תל אביב. באותה שנה הקליטה לצד עוזי כהן את השיר "הכל עובר ביום", שהפיק סגן יו"ר צעירי הליכוד. ב-2006 פרסמה בלוג אישי באתר "טיאר ברשת" של שדרן הרדיו שמוליק טיאר. ב-2013 החלה בפרסום בלוג אישי באתר "יוליאן טי.וי".