בשנת 1985 רשת 'ITT שרתון' הייתה רשת המלונות המערבית הראשונה שפתחה בית מלון ברפובליקה העממית של סין.
בשנת 1994 רכשה 'ITT שרתון' את רשת המלונות הגדולה ביותר באיטליה, 'CIGA', שברשותה היו מלונות רבים בכל אירופה. כל המלונות תחת הרשת שינו את שמם ל'שרתון' וכך הפכה הרשת לרשת מלונות מוכרת גם באירופה.
בשנת 1998 הרשת נרכשה על ידי 'רשת מלונות סטארווד' בבעלות של בארי סטיוארט שטרנליכט, שגברה על ההצעה של הילטון במכרז. מאז צמחה שרתון לאחת מרשתות המלונות הגדולה בעולם. בשנת 2016 היא נמכרה למריוט.
רשת שרתון בישראל.
בישראל היו שתי חברות שונות שהפעילו את מלונות שרתון העולמית. מלון שרתון הישן היה המלון הראשון של רשת שרתון שנבנה מחוץ לצפון אמריקה. המלון היה ממוקם ברחוב הירקון ליד חוף ימה של תל אביב.
בשנת 2009 נמכרה חברת אזורים תיירות, מפעילת רוב מלונות שרתון בישראל, שהחזיקה אז 12 בתי מלון, לחברת פתאל ניהול מלונות. שמות המלונות שהופעלו על ידה הוחלפו והם אינם פועלים עוד תחת הרשת. בין המלונות היו:
בית באר
בית באר או ביארה (בערבית: بيارة) הוא כינוי לסוג מבנים שהוקמו בארץ ישראל במאה ה-19 סביב בארות מים, בעיקר בסמוך לפרדסים.
התפתחות בתי הבאר.
במהלך המאה ה-19 החל תהליך של יציאה מחומות העיר יפו. בעלי פרדסים בסביבתה החלו לעבור להתגורר בתחומי הפרדסים, והקימו את בתיהם בסמוך לבארות ששימשו אותם. לשם הגנה, הוקף הפרדס כולו בחומה, וכך נוצרו מתחמים של מבני מגורים מוקפים בוסתנים ירוקים. הבתים הוקמו בדרך כלל מכורכר, ובתחילה היו בני קומה אחת. לקראת סוף המאה ה-19 נעשה מקובל יותר להוסיף קומה שנייה, ולעיתים אף מבנה נפרד. כך נוצרה הפרדה בין בעלי הבית (שהתגוררו בקומה השנייה או בווילה הסמוכה) לבין הפועלים, הבהמות והמחסנים. בקומת הקרקע נערכה לעיתים גם פעילות מסחר. בבתיהם של הפרדסנים העשירים יותר טויחו קירות הכורכר הפשוטים, ונוספו בהם רעפים, מעקות ברזל ורצפות הכוללות אריחים מעוטרים.
אחד מבתי הבאר בארץ נמצא ברחוב דרך בן צבי 68-70 בעיר יפו (עיין ערך).
מכלול בתי הבאר.
הבארות נחפרו בחלק הגבוה ביותר של מתחם בית הבאר, והמים נשאבו באמצעות מערכות של שני גלגלים, אופקי ואנכי, שהונעו באמצעות גמלים או פרדים (באר אנטיליה). מאוחר יותר הוקמו מערכות מודרניות יותר, המונעות באמצעות מנוע המופעל בסולר. בסמוך לבאר הוקמה בריכת אגירה ולצדה בריכה לוויסות המים, ממנה זרמו המים בתעלות או אמת מים לשם השקיית הפרדסים, באמצעות כוח הכבידה. בכמה בתי באר הועברו מים גם לסביל שהוקם מחוץ לחומה המקיפה אותם. לעיתים הוקמו לצד בתי הבאר מבני משק נוספים לצורכי חקלאות.
כאמור, ניתן לזהות במתחמי הבאר שהוקמו סביב העיר יפו מספר שלבים אופייניים בהקמת המבנים השונים המרכיבים את הביארה:
בתי הבאר כיום.
עד אמצע המאה ה-20 נבנו כמאתיים בתי באר בסביבתה של יפו. במהלך מלחמת העצמאות ננטשו בתי הבאר מיושביהם, ולאחריה יושבו בחלקם עולים חדשים. עם התרחבותה של העיר תל אביב, נעקרו רבים מהפרדסים, לשם הקמת שכונותיה של העיר. חלק מבתי הבאר נהרסו, וחלקם נטמעו בסביבתם. כיום עומדים על תילם כשישים בתי באר, 51 מהם פזורים בדרום תל אביב, בשכונות נווה שאנן, שפירא, קריית שלום, פלורנטין, נווה עופר, ואף ביפו עצמה. שמונה מהם מוגדרים כמבנים מיועדים לשימור, ובהם בית הביל"ויים, שהוכרז גם כאתר עתיקות. בתים נוספים מצויים מחוץ לתחומי תל אביב-יפו - בחולון, באזור וברמת גן, בהם בניין המשמש את הנהלת הספארי.
בתי באר באמנות ובספרות.
בתי הבאר סיפקו השראה לכמה מאמני אסכולת ארץ ישראל, ובהם ראובן רובין, נחום גוטמן, ציונה תג'ר וישראל פלדי. אסכולה זו התמקדה בנופי הארץ וראתה בפלח הערבי המשך ישיר לאבות העם היהודי וכמודל לחלוץ העברי. בתי הבאר והפרדסים שסביבם נראו כמקום אקזוטי שהופיע בכמה מיצירותיהם. היצירות "פרדסים ליד יפו" (1928) ו"הבאר הישנה" (1931) של רובין, "פרדסים ביפו" (1926) ו"בית בפרדס" (1927) של גוטמן עוסקות בבתים אלה, ואילו ציוריו של גוטמן "נשים ליד הברז בפרדס" ו"נשים בבריכה בפרדס" מוסיפים מימד אירוטי לבתי הבאר, שנבע מהמסתורין שאפף את הבתים מוקפי החומות.
גם בספרו "עיר קטנה ואנשים בה מעט" התייחס גוטמן לבתי הבאר, והם מופיעים באיוריו. בספר "תחרות שחייה" מאת בנימין תמוז מתוארת תחרות שחייה שנערכת בבריכה של בית באר בתל א-ריש. וכך מתאר תמוז את הביארה:
גם אחוזת דג'אני, המתוארת בספר בשם זה מאת אלון חילו, אינה אלא בית באר. וכך מתאר אחד מגיבורי הספר, חיים קלווריסקי, את האחוזה בביקורו הראשון בה:
ארון מגי
ארון דאשון מגי (באנגלית: Aaron DeShon McGhee; נולד ב-28 ביוני 1979 באורורה, אילינוי) הוא כדורסלן אמריקני המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצת חימיק יוז'ני מליגת העל האוקראינית. גובהו 2.03 מטרים.
מגי שיחק עונה אחת באוניברסיטת סינסינטי בה לא קיבל דקות ועבר לאוניברסיטת וינסנס במדיה נבחר ל-MVP של טורניר NJCAA הבינלאומי כשהוא קולע 34.5 נק' למשחק ומוביל את קבוצתו למאזן 32-5 בטורניר ולמקום החמישי. הוא עבר לאוניברסיטת אוקלהומה ויחד עם הוליס פרייס הוביל את הקבוצה לפיינל פור טורניר המכללות תוך כדי שהוא מעמיד ממוצעים של 21.8 נקודות ו-7.2 ריבאונדים למשחק. מגי סיים את קריירת המכללות עם 11 נקודות ו-5 ריבאונדים למשחק. הוא הצטיין במחנות קדם הדראפט אבל לא קיבל חוזה ב-NBA.
לאחר שלא נבחר בדראפט יצא מגי לאירופה ושיחק במדי סיודאד קפסה מהליגה הספרדית השנייה ובעונה שלאחר מכן בפזארו מהליגה האיטלקית. לאחר מכן עבר 4 עונות באסיה כולל 3 עונות יוצאות מן הכלל בפוסאן הקוריאנית.
בעונת 2008/09 חתם מגי במועדון הישראלי עירוני נהריה בה הציג יכולת מצוינת והעמיד ממוצעים של 18 נקודות ו-10 ריבאונדים למשחק, אך בשל בעיות כספיות במועדון שוחרר במהלך העונה וחתם במכבי תל אביב. לאחר שזכה עם מכבי באליפות ישראל עבר לשורות בי.סי. דונצק מהליגה האוקראינית, אבל בשל חוסר התאמה עזב את הקבוצה ושב לישראל, הפעם למכבי ראשון לציון לעונה אחת. בחודש יולי 2011 חזר לליגה האוקראינית וחתם בקבוצת חימיק יוז'ני.
ביארה
וויל אייזנר
מאיר אבנר
מאִיר (מַאיֶיר) אֶבּנֶר (בגרמנית: Mayer (Meir) Ebner; 19 בספטמבר 1872, צ'רנוביץ, בוקובינה – 12 בדצמבר 1955, תל אביב) יו"ר ההסתדרות הציונית בבוקובינה ברומניה ברציפות בין שתי מלחמות העולם. מראשי התנועה הציונית ברומניה כולה. ציר בסנאט הרומני ושלוש פעמים חבר בפרלמנט הרומני. ראש קהילת צ'רנוביץ, יו"ר המועצה הלאומית היהודית, יו"ר המפלגה הלאומית היהודית, עיתונאי והוגה דעות, משפטן בהכשרתו. בשנת 1940 עלה לארץ ישראל.
שנותיו הראשונות.
אבנר נולד בעיר המחוז צ'רנוביץ שבבוקובינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בן ליעקב ומכלה אבנר (לבית פרנקל). אח לעוד 7 אחים ואחיות. אביו יעקב אבנר הושפע מרעיונות החסידות וההשכלה. סבו יוסף רובינזון – אבנר, עבד בבית דפוס בצ'רנוביץ, שם הדפיס ספרים ברוסית ועברית וזכה על עבודתו  זו לקבל מהקיסר פרנץ יוזף אות הצטיינות.
אבנר זכה לחינוך יהודי מסורתי, התעניין בהיסטוריה ופילוסופיה וכנער למד תנ"ך ותלמוד,  (הסבא רבא היה רב) אך במקביל למד בגימנסיה הכללית, שם ספג את יסודות הסאטירה הפוליטית ששימשה אותו יותר מאוחר כנשק אינטלקטואלי לטובת המיעוט היהודי; את לימודי המשפטים סיים באוניברסיטת צ'רנוביץ, ועסק בעריכת דין גם בשנים הסוערות של פעילותו המדינית.
את אשתו אדלה אבנר (לבית טרייסטר) נשא לאישה בשנת 1899. נולדו להם 2 בנות ובן; אלמה אבנר- מנצ'ר נספתה בטרנסניסטריה עם בעלה ארווין ובנם אריאל; נטלי אבנר- קרמניצר עלתה ארצה בשנת 1950 עם בעלה עו"ד ד"ר לוציוס קרמניצר (ללא ילדים) ובן ד"ר יוסף אבנר עלה ארצה עוד בשנת 1934, נשא לאשה את ברונקה אבנר (לבית אייזנברג), נולדה להם בת.
תחילת הפעילות הציונית.
ב-14 ביולי 1891 נוסדה בהשראת אגודת "קדימה" הווינאית, אגודת הסטודנטים הציונים הלאומיים בצ'רנוביץ תחת השם "חשמוניאה" (חשמונאים- Hasmonea) בראשות מאיר אבנר ביחד עם חבריו יצחק שמירר, יוסף בירר (חלוץ הנחלת השפה העברית בצ'רנוביץ), שלמה קאסנר ופיליפ מנצ'ל (מייסד השבועון הציוני הראשון במחוז בוקובינה בשפה הגרמנית -ההד היהודי).
לקונגרס הציוני הראשון (בזל 1897) נשלחו מבוקובינה -מאיר אבנר, יצחק שמירר וליאון פיקר.  מאיר אבנר נשא שם נאום שהתמקד במצב יהודי בוקובינה.
"חשמוניאה" התמקדה במאבק נגד ההתבוללות, חיזוק ההכרה הלאומית היהודית וניהלה מלחמות נגד אגודות הסטודנטים האנטישמיות. את החוברת הראשונה שלהם בשם "נגד ההתבוללות היהודית" פתח מאמר של מאיר אבנר נגד היטמעות היהודים בתרבות הגרמנית ששלטה שם.
בעקבות "חשמוניאה", נוסדו בצ'רנוביץ עוד חמש אגודות סטודנטים ביניהם אגודת "אמונה" שהוציאו לאור את הכתבים הציוניים של ליאון קלנר ונתן בירנבוים אשר התמקדו יותר בצד הארגוני של ההסתדרות הציונית, בעוד מאיר אבנר יו"ר "חשמוניאה"  התמקד בפעילות המדינית.
המדיניות הלאומית הריאלית.
מאיר אבנר צידד ב"מדיניות ריאלית" ( מדיניות ההווה) שתקדם את האינטרסים היהודיים החיוניים הן בפרלמנט הקיסרי לבית האבסבורג והן בפרלמנטים של כל חבלי"רומניה הגדולה"ובכל מוסדות הייצוג האחרים.
משנת 1900 הקדיש מאיר אבנר את עיקר פעילותו וכתיבתו לביסוס "המדיניות הריאלית"  שלו ולהנחת יסודות למדיניות הלאומית - הציונית, ולכן נעדר מהקונגרסים הרביעי חמישי וששי, אך השתתף בכל שאר הקונגרסים עד יום מותו  במדינת ישראל בשנת 1955