יובל קרני (נולד ב-21 ביוני 1970) הוא עיתונאי ומגיש טלוויזיה ישראלי. משמש ככתב ב-ynet וכתב לענייני מפלגות של עיתון ידיעות אחרונות, ומגיש בערוץ כנסת.
ביוגרפיה.
קרני נולד וגדל בערד, למשפחה מסורתית מעדות המזרח. קרני למד בבית ספר תיכון "אורט" ערד. בצה"ל, שירת בחיל הים. במכ"ם ימי בספינת דבור בבסיס אילת ולאחר מכן במרכז השליטה היבשתי בבסיס אשדוד.
כיום קרני מתגורר בתל אביב.
קריירה.
כבר בגיל 16 ב-1986, הקים עם קבוצת בני נוער בערד ירחון לנוער בשם "נוערד", שיצא בשיתוף המתנ"ס המקומי אותו גם ערך. בצעירותו היה כתב נוער בתוכנית הטלוויזיה "שמיניות באוויר" של הערוץ הראשון.
בשנים 1987–1988 שימש כתב של מקומון ״כל הנגב״ של ידיעות אחרונות.
מיד עם שחרורו מהצבא ב-1991 חזר לעבוד ברשת המקומונים של "ידיעות אחרונות". תחילה בעיתון "כל הנגב" בשנים 1991–1992 ולאחר מכן במקומון "תל אביב" בשנים 1992–1995. בשנים 1995–1996 היה הכתב הפוליטי של רדיו 103 ושידר בשידור חי מכיכר רבין ומבית החולים איכילוב את הדיווחים על רצח ראש הממשלה יצחק רבין.
משנת 1997 משמש כתב וחבר מערכת ידיעות אחרונות, ומילא מגוון תפקידים בעיתון: כתב מוניציפלי, כתב תחקירים במוסף "7 ימים" וכתב השטחים בשנים 1999–2002.
בשנת 2005 מונה לכתב לענייני מפלגות של "ידיעות אחרונות" במסגרת תפקידו בעיתון סיקר את כל מערכות הבחירות מאז 1999 ברק מול נתניהו, ובהן מערכות הבחירות של 2001, 2003, 2006, 2009, 2013, 2015, אפריל 2019, ספטמבר 2019, 2020 ובחירות 2021.
בין חשיפותיו הבולטות: חשיפת פרשת "עשת-גייט" במסגרתה מנכ"ל העירייה אלי עשת מקורבו של ראש העיר שלמה להט הפעיל חוקרים פרטיים נגד שני חברי מועצה שהיו יריביו הפוליטיים של ראש העיר. ביוני 1998 פרסם במסגרת שיתוף פעולה עיתונאי עם גלי צה"ל, תחקיר על הפסיכולוג אחי יותם בו נטען שהטריד מינית מטופלים וקטינים. עוד חשף קרני את פרשת מכרז אבטחת מעברי הגבול, במסגרתה נטען כי פעיל הליכוד שלומי עוז היטה באופן בלתי חוקי את המכרז של רשות שדות התעופה לאבטחת מעברי הגבול של ישראל. במרץ 2004 עתר לבג"ץ יחד עם גידי וייץ נגד שירות בתי הסוהר ושר הביטחון בדרישה להוציא צו על תנאי שיאפשר לעיתון לקיים ראיון עם פעילת השמאל הרדיקלית טלי פחימה, בג"ץ קיבל את העתירה, הראיון התקיים בכלא נווה תרצה ופורסם כמה חודשים מאוחר יותר. כמו כן ערך ראיון בלעדי עם שר הביטחון לשעבר עמיר פרץ, מיד לאחר פרסום דו"ח ועדת וינוגרד למלחמת לבנון השנייה. במרץ 2021 פרסם לראשונה כי יו"ר יש עתיד יאיר לפיד החליט לוותר על הבכורה בהקמת ממשלת השינוי – ולתת לנפתלי בנט לכהן ראשון כראש ממשלה ברוטציה. מהלך שהוביל להקמת ממשלה בישראל שהחליפה את ממשלות נתניהו אחרי 12 שנות כהונה ברציפות.
באוקטובר 2018 החל לשמש במקביל מגיש בערוץ כנסת, מגיש פעם בשבוע את מהדורת חדשות הערב של ערוץ הכנסת ומגיש תוכנית מגזין בשם "הספינרים" העוסקת על מה שקורה "מאחורי הקלעים" של הפוליטיקה ובמסדרונות הכנסת.
מייקל גריף
מייקל גריף (באנגלית: Michael Greif, נולד ב-1959, ברוקלין) הוא במאי תיאטרון אמריקאי שזכה מספר פעמים בפרס אובי והיה מועמד לקבלת פרס טוני.
ביוגרפיה.
מייקל גריף נולד בברוקלין ולמד בימוי באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. בשנים 1994–1999 הוא היה במאי של התיאטרון של האוניברסיטה בסן דייגו.
בשנת 1998 הוא עבר לניו יורק בה עבד ב-New York Theatre Workshop וביים בין היתר את ההצגה המקורית של "רנט", עבורה קיבל בפרס אובי הראשון שלו. בשנת 2001 הוא קיבל פרס אובי נוסף.
מייקל גריף המשיך בבימוי הצגות בברודוויי ובסך הכול ביים 6 הצגות. הוא היה מועמד לקבלת פרס טוני עבור הצגות אלו, אך לא זכה. הוא המשיך בבימוי באוף ברודוויי, הצגות שלו הוצגו בתיאטרון נשיונל בוושינגטון ובשיקגו.
בשנת 2002 הוא ביים מחזמר עבור להקת בטי. בשנת 2009 הוא ביים מחזמר Mrs. Sharp עם ג'יין קרקובסקי בתפקיד הראשי.
בשנים 1996, 2007, 2009 ו-2017 הוא היה מועמד לקבלת פרס טוני.
אנה אלאונורה מהסן-דרמשטדט
פיודור ברוני
פיודור ברוני (ברוסית: Фёдор Бруни; 10 ביוני 1799 - 30 באוגוסט 1875) היה אמן רוסי ממוצא איטלקי שפעל בסגנון אקדמי.
ביוגרפיה.
אביו, אנטוניו, היה צייר ומשחזר אמנות איטלקי שווייצרי, שעבר לרוסיה בשנת 1800 כדי לעבוד על פרויקט עבור הצאר. בגיל עשר נרשם לאקדמיה הקיסרית לאמנויות, שם למד אצל אלכסיי יגורוב, אנדריי איוואנוב וואסילי שבייב. הוא סיים את לימודיו בשנת 1818.
אביו, שהאמין שחינוך לאמנות רוסי אינו מספיק, שלח אותו ללימודים נוספים באיטליה. בגיל עשרים ושתיים יצר את יצירתו הגדולה הראשונה ("מות קמילה"), שהוצגה בגבעת הקפיטולין ברומא. עשר שנים מאוחר יותר, כשהציור הוצג בסנקט פטרסבורג בפעם הראשונה, הוא זיכה אותו בתואר אקדמאי. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-19 הוא החל בציור מונומנטלי תנכ"י, אך לפני השלמתו הוא נקרא לסנט פטרסבורג כדי לעבוד על פרויקט בקתדרלת סנט אייסק וללמד באקדמיה. הוא הגיע ב-1836 והפיק כמה יצירות גם עבור קתדרלת קאזאן בסנקט פטרסבורג.
בשנת 1838, הוא הצליח לחזור לרומא כדי לסיים את עבודתו על ״משה והנחש״. שנתיים לאחר מכן, הציור הושלם והועבר לסנקט פטרסבורג שם הוא הוצג באחד האולמות של ארמון החורף. זהו הבד הגדול ביותר המוצג במוזיאון הרוסי. בפעם השלישית חזר לרומא מ-1841 עד 1845, הוא הפיק עשרים וחמש סקיצות שיהוו את הבסיס לפרסקאות בקתדרלת איסק הקדוש. חלק מהציורים בוצעו על ידי ברוני עצמו, אחרים על ידי אמנים שונים בהנחייתו. העבודה הושלמה ב-1853 והמסמכים המקוריים מאוחסנים כעת במוזיאון הרוסי.
ב-1849 הוא הפך למנהל של גלריה במוזיאון ההרמיטאז' ונשלח פעמיים לאירופה לרכוש ציורים לאוסף. שש שנים מאוחר יותר, הוא הפך לרקטור של המחלקה לפיסול וציור באקדמיה.
אולם ככל שהתבגר, הוא נעשה מתבודד. אפילו התרחק מתלמידיו ונעלם לשבועות בכל פעם. במאמציו לקיים את המסורת האקדמית, הוא החל להביע בגלוי את סלידתו מאמנים צעירים יותר ונאלץ להתפטר ב-1871 בגלל התנהגותו.
עד מותו, הוא היה פרופסור לשם כבוד באקדמיה לאמנויות יפות של פירנצה ובאקדמיה של סן לוקא ברומא.
חטוף (סרט, 1960)
חטוף (באנגלית: Kidnapped) הוא סרט הרפתקאות היסטורי אמריקאי משנת 1960 בבימויו של רוברט סטיבנסון, עם ג'יימס מקארתור ופיטר פינץ' בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר החטוף/נחטף/גנוב גונבתי של רוברט לואיס סטיבנסון משנת 1886 שעבר עיבודים רבים לקולנוע ולטלוויזיה.
העלילה מתרחשת במאה ה-18 ומתארת את קורותיו של נער המנושל מירושתו ואת הרפתקאותיו הרבות עד שהוא זוכה לתקן את המעוות, על רקע התקוממות היעקוביטים בסקוטלנד. בספר משולבים דמויות אמיתיות כמו של אלן ברק סטיוארט ממנהיגי המרד.
זה סרטו הקולנועי הראשון של פיטר אוטול המופיע בתפקיד קטן.
צילומי החוץ נעשו באובן, סקוטלנד.
תקציר העלילה.
דייוויד בלפור (ג'יימס מקארתור) הוא בחור צעיר שזה עתה סיים את לימודיו. אביו מת ומנהל בית הספר מר קמפבל מוסר לו מכתב חתום של אביו אותו הוא צריך למסור לדודו אבנעזר בעיירה קרמונד . אבנעזר בלפור (ג'ון לורי) מתגורר בבית נטוש ומוזנח בשם "House of Shaws" ומופתע לקבל את אחיינו כי הוא יודע שכעת יירש דייוויד את הבית. הוא מתכונן לסלקו ובשלב ראשון הוא מורה לו לעלול לקומה עליונה בתקווה שייפול משם מהקיר ההרוס אך דייוויד ניצל.
בשלב שני הם מגיעים לעיירה במטרה להיפגש עם עורך הדין רנקילור (מילס מלסון) אך בדרך נפגש אבנעזר עם רב החובל הוסיסון (ברנרד לי) ומסתודד אתו. הוסיסון מפתה את דייוויד לעלות לביקור על ספינתו וחוטף אותו לעבוד בעבד על הספינה. הוא עושה זאת לאחר שאבנעזר שילם לו 20 פאונדס תמורת החטיפה.
לאחר שאחד המלחים, שאון (ניאל מקגיליס) הורג במכות את נער הסיפון, מתמנה דייוויד לנער הסיפון ולעוזרו של הוסיסון שבוטח בו ומראה לו את מחסני הנשק של הספינה.
בערפל כבד מתנגשת הספינה בסירה שיושביה טובעים פרט לאלן ברק סטיוארט (פיטר פינץ'). אלן הוא ממנהיגי המורדים היעקוביטים ומבקש מהוסיסון להורידו לחוף בסקוטלנד תמורת כסף רב שהוא מראה לו.
הסיסון מסכים אך דייוויד שומע שהם מתכננים לרצוח את אלן ולשדוד את כספו. הוא מתחבר לאלן ושניהם מתבצרים בתא הנשק ומפילים חללים בתוקפים. לבסוף נכנע הוסיסון ומשיט את הספינה לחוף אך היא מתנגשת בסלעים וכולם טובעים פרט לדייוויד ואלן.
שניהם עוברים חוויות קשות כדי לחמוק מהבריטים שרודפים אחריהם לאחר שהוצע פרס של 100 פאונדס על מי שיסגיר את אלן שלטענתם הוא הרג את גובה המיסים הראשי שכונה "השועל האדום".
הם מתבוססים בבוץ ובגשמים עזים ובאחד הבתים מנסה אלן להתעמת בדו-קרב עם יריבו רובין מקגרגור (פיטר אוטול) אך מחליט להחליף את החרבות בנגינה על חמת חלילים שבה מנצח מקגרגור.
לבסוף הם עוברים בהצלחה את המשמר בטירת סטירלינג ומגיעים לקרמונד. הם מצרפים אליהם את עורך הדין רנקילור ואלן מצליח להוציא מאבנעזר הודאה כי שילם להוסיסון 20 פאונדס כדי שיחטוף את דייוויד. ברגע זה יוצאים רנקילור ודייוויד ואבנעזר המופתע יודע כי הפסיד.
בסוף נשאר דייוויד כבעל הבית ואלן עולה על ספינה בדרכו לצרפת.
הדפס העץ פלאמאריון
טטיאנה מזרסקי
Second Chance
"Second Chance" הוא שיר של להקת הרוק שיינדאון. השיר יצא כסינגל השני מתוך אלבומם השלישי, "The Sound of Madness". הסינגל יצא ב-9 בספטמבר 2008, ונכון ל-2022 הוא השיר המצליח ביותר של שיינדאון מבחינת מיקום במצעדים.
רקע.