את העיר לוויאנג ייסד בראשונה הדוכס של ג'ואו, אחיו של המלך ווּ, מייסד שושלת ג'ואו במאה ה-11 לפנה"ס. הוא קרא לעיר צֵ'נְגג'וֹאוּ ושיכן בה את שאריות האצולה של שושלת שאנג. בשנת 770 לפנה"ס הפכה העיר לבירת הממלכה. היא נהרסה במלחמת אזרחים בשנת 510 לפנה"ס ונבנתה מחדש שנה לאחר מכן.
בשנת 25 לספירה הפכה לוויאנג לבירת שושלת האן המזרחית, תוך שמעמדה מתבסס כאחד ממוקדי התרבות הסינית במשך מאות השנים שלאחר מכן. בשנת 68 הוקם בעיר מקדש הסוס הלבן, המקדש הבודהיסטי הראשון בסין. המקדש עדיין קיים, אם כי המבנים הנוכחיים הם בעיקר מן המאה ה-16.
בשנת 190 נחרבה העיר במהלך מלחמה פנימית בשושלת האן המזרחית, והבירה הועתקה מערבה לצָ'אנְגְאֶן (שִׂיאָן של ימינו). שלושים שנה לאחר מכן, בתקופת שלוש הממלכות, השיב לה את מקומה הקיסר וֶן, כשהפך אותה לבירה של שושלת ויי. שושלת גִ'ין, שאיחדה מחדש את סין, מיקמה גם היא את בירתה בלוויאנג. העיר הוחרבה בשנית בשנת 317 כאשר פולשים מצפון אילצו אותה להעתיק את בירתה לגְ'ייֶנְקָאנְג (נאנג'ינג של ימינו).
בשנת 493 העתיקה שושלת וֵיי הצפונית, אחת מהשושלות הדרומיות והצפוניות, את בירתה ללוויאנג. סמוך לעיר החלו לחצוב פסלי בודהה במערכת מערות לוֹנְגְמֶן. למעלה מ-30,000 פסלי בודהה נחצבו בסלע באותה תקופה, והם מהווים היום אתר מורשת עולמית, אף כי ראשיהם של רבים מן הפסלים נותצו בזמן מהפכת התרבות. עם פיצול השושלת ב-534 לשושלת ויי המזרחית והמערבית, שוב איבדה העיר את בכורתה, כשהשושלת העתיקו את בירותיהם ליֶצֵ'נְג ולצָ'אנְגאָן, בהתאמה. צָ'אנגְאָן נותרה הבירה גם לאחר איחוד הקיסרות תחת שושלת סווי וכן תחת שושלת טאנג אחריה. לאחר מכן לא חזרה לוויאנג להיות הבירה, אלא לשנים ספורות בשלהי שושלת טאנג (904-907), וכן תחת ממלכת טאנג המאוחרת (923-936) בתקופת חמש השושלות ועשר הממלכות.
בשנת 1948, במהלך מלחמת האזרחים הסינית בין הקוומינטנג למפלגה הקומוניסטית הסינית, המאבק על לוו-יאנג הסתיים בניצחונם של הקומוניסטים והפך לאבן דרך במסע כיבושם מיידי הלאומנים.
מרגרט צ'אן
מרגרט צ'אן פונג פו-צ'ון (באנגלית: Margaret Chan Fung Fu-chun; נולדה ב-21 באוגוסט 1947) הייתה מנהלת של ארגון הבריאות העולמי בין השנים 2007 ל-2017. צ'אן, ילידת הונג קונג, בעלת רקע אקדמי בכלכלה ובמינהל עסקים, שימשה בין השנים 1994 ל-2003 כשרת הבריאות של הונג קונג. בין השנים 2003 ל-2006 שימשה בתפקידים בכירים בארגון הבריאות העולמי, כאחראית על מניעת מגפה עולמית של שפעת, וכסגנית האחראי למניעת מחלות מידבקות.
ביוגרפיה.
אחרי לימודיה בבית ספר תיכון, הוכשרה צ'אן כמורה לכלכלת בית בקולג' לחינוך בהונג קונג. ב-1973 סיימה תואר ראשון בכלכלת בית באוניברסיטת מערב אונטריו, וב-1975 קיבלה שם תואר דוקטורט ברפואה. בהמשך קיבלה תואר שני בבריאות הציבור מהאוניברסיטה הלאומית של סינגפור.
ב-1997 קיבלה מענק מחקר מהפקולטה לרפואת בריאות הציבור של הקולג' המלכותי לרופאים בלונדון, וכן הוענק לה מעמד אבירות של "קצינה" במסדר האימפריה הבריטית, על ידי המלכה אליזבת' השנייה.
בדצמבר 1978 הצטרפה לממשלה בהונג קונג, למשרד הבריאות. ב-1989 קודמה לתפקיד עוזרת מנכ"ל משרד הבריאות בהונג קונג, וב-1992 מונתה לסגניתו. ב-1994 מונתה לשרת הבריאות, האישה הראשונה בתפקיד זה בהונג קונג. ב-1997 תרמה למאבק בשפעת העופות ולהרגעת הציבור, ובעת התפרצות המגפה נודעה באמירתה "אני אוכלת בשר עוף מדי יום, אין צורך בפאניקה". בהמשך, כאשר התרבו מקרי ההידבקות במחלה, טענו כנגדה מבקריה שהיא מטעה את הציבור. אך לאחר מכן זכתה להערכה על השמדת מיליון וחצי עופות נגועים והשתלטות על המגפה בהונג קונג.
ב-2003 פרצה בסין וברחבי העולם מגפת הסארס, וצ'אן ספגה ביקורת מהמועצה המחוקקת של הונג קונג על התנהלות פאסיבית ואיטית יחסית בכל הנוגע למגפה. ועדת מומחים שהקימה הממשלה לבדיקת ההתמודדות עם המגפה, קבעה כי צ'אן לא אשמה בכישלון ניהול המשבר, אלא המבנה הלקוי של מערכת הבריאות בהונג קונג, בו מערכת בתי החולים ומערכת בריאות הציבור היו מופרדות, ולפיכך נוצרו בעיות בשיתוף מידע ונתונים.
ב-2003 סיימה צ'אן את תפקידה כשרה, כשהצטרפה להנהגת ארגון הבריאות העולמי. ב-2006 מונתה לראש הארגון, והיא שימשה בתפקיד זה עד שנת 2017. בפעילותה מדגישה צ'אן את חשיבות שיפור הבריאות בקרב נשים ובקרב תושבי אפריקה.
ב-2007 עוררה ביקורת בקרב ארגונים הומניטריים, כאשר הביעה ספק בדבר איכותן של תרופות גנריות, מה שנתפס כתמיכה באינטרסים של חברות התרופות הגדולות, במהלך ביקורה בתאילנד.
ב-2009 עסקה צ'אן בהתמודדות ארגון הבריאות העולמי עם התפרצות שפעת החזירים ברחבי העולם, והכריזה עליה כמגפה כלל עולמית.
ענוה
נל ון וליט
הרא&quot;מ מגור
הרא&quot;ם מגור
הרא&quot;מ אלתר
הרא&quot;ם אלתר
מערת שמעון הצדיק
כיהודה ועוד לקרא
כיהודה ועוד לִקְרָא הוא ניב עברי-תלמודי, שפירושו שאין צורך בהוכחה הנוספת, כאשר הראשונה חזקה יותר. בהשאלה משמש הביטוי כמעין הצהרת ענווה בעת הצטרפות ותמיכה בדעתם של אחרים, ומשמעותו כי דעת האומר או הכותב אינה בעלת משמעות לאחר שאחרים, חשובים ממנו, כבר הביעו את דעתם בנידון, והוא רק מצטרף לדברי קודמיו.
מקור הביטוי.
מקור הביטוי הוא משפט תמיהה המובא בתלמוד:
ופירושו: וכי המקרא צריך סיוע ממנהג שביהודה? כלומר: האם לאחר שהובא פסוק כמקור לדין מסוים, קיים צורך להביא ראיה וסיוע מן העובדה שגם בחבל יהודה נהגו כך?
בספרות התורנית מופיע הביטוי "כיהודה ועוד לקרא" פעמים רבות, במשמעותו המקורית: הבעת תמיהה או קביעת עובדה על אי הצורך בהבאת מקור או ראיה קלושים או בלתי מבוססים בסוגיות שונות, לאחר שכבר הובאו קודם לכן ראיות או מקורות מבוססים יותר.
השימוש המושאל.
כבר בתקופת הראשונים הושאל הביטוי כמשפט המהווה הצהרת ענווה בעת הצטרפות לדעתם של אחרים. למשל:
כלומר לא היה צורך בחתימות התושבים כאשר הרבנים כבר הביעו את פסק ההלכה בנידון. דוגמה נוספת אנו מוצאים במשפט:
כיום משמש הביטוי בשפת היום-יום בתצורתו המושאלת, הבאה להביע הצטרפות לדעתם של אחרים. שימוש נרחב בביטוי מופיע בהסכמות לספרים ובחתימה על פסקי הלכה, או מכתבי "קול קורא" מרובי חותמים.
רבנים ואישים שונים ששמם הפרטי הוא יהודה נוהגים לצרף את חתימתם באמצעות הניב. אחד הבולטים שבהם, הרב יהודה צדקה, נהג לחתום כמעט באופן קבוע "כיאודה ועוד לקרא".
יהודה ועוד לקרא
מילק
אן אוטנברייט
אן אוטנברייט (באנגלית: Anne Ottenbrite; נולדה ב-12 במאי 1966). היא שחיינית עבר מקנדה. אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות.
ביוגרפיה.
אן אוטנברייט נולדה בבאומנויל, אונטריו. כבר בגיל 3 למדה אוטנברייט לשחות בבריכה הפרטית שלהם. מהרגע הראשון, שחיית סגנון החזה הייתה טבעית לאוטנברייט. בגיל 12 היא התאמנה במועדון השחייה אושווה. היא התאמנה תחת הדרכתו של ליין טרימבי. בשל מבנה גופה וגמישות היתר, היא הייתה גבוהה ורזה, סגנון השחייה שלה היה ייחודי. הוא היה גלי ורגליה יצאו מעל פני המים בכל תנועה, אך היא נפסלה פעמים רבות בשל כך.
בשנת 1981 עברה אוטנברייט להתאמן במועדון השחייה אייקס תחת הדרכתו של המאמן פול מרונו.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982 זכתה אוטנברייט בשתי מדליות. מדליית כסף ב-100 מטר חזה במשותף עם קים רודנבו מארצות הברית בתוצאה של 1:11.03 דקות, אחרי המנצחת אוטה גווינגר ממזרח גרמניה (1:09.14 דקות). מדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:33.05 דקות, אחרי המנצחות סווטלנה ורגנובה מברית המועצות (2:28.82 דקות) וגווינגר (2:29.71 דקות). בנוסף היא סיימה יחד עם חברותיה במקום החמישי ב-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:14.76 דקות, המנצחות ממזרח גרמניה קבעו שיא עולם חדש (4:05.88 דקות).
במשחקי חבר העמים שנערכו בבריזביין, אוסטרליה בשנת 1982 זכתה אוטנברייט בשתי מדליות. מדליית זהב ב-200 מטר חזה (2:32.07 דקות) ומדליית כסף ב-100 מטר חזה (1:11.99 דקות) אחרי בת ארצה קתי בולד (1:11.89 דקות).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בקאראקס, ונצואלה בשנת 1983 זכתה אוטנברייט בשתי מדליות. מדליית זהב ב-100 מטר חזה בתוצאה של 1:10.63 דקות ומדליית כסף ב-4x100 מטר מעורב.
בשנת 1983 השתתפה אוטנברייט בכינוס הפועל ה-12 שנערך בישראל בהשתתפות טובי הספורטאים בעולם כהכנה נוספת לאולימפיאדה. במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב שבו קנדה ניצחה את ארצות הברית, פסל ברי אבנר, אז שופט צעיר את אוטנברייט בשל חבטות רגלים פרפר כלפי מטה, אחרי כל בעיטת חזה. על אף שהפסילה הייתה מוצדקת ולפי החוקה הבינלאומית, הודיע הנציג הקנדי לוועדה המארגנת שאם השחיינית תיפסל, נבחרת קנדה לא תגיע יותר להתחרות בישראל והפסילה התבטלה.
לפני האולימפיאדה סבלה אוטנברייט מפריקת ברך קשה והיה חשש שהיא לא תצליח להשתקם, אך עקב גמישותה הרבה היא הצליחה. למרות שלא השתתפה במבחנים של קנדה לאולימפיאדה, היא שובצה בכל זאת לנבחרת בידיעה שהיא יכולה לזכות במדליה.
אלופה אולימפית.