המינרל מופיע כלוחיות משושות גדולות למדי המכונות "ספרים", כמו כן כמסה חסרת צורה או בצורת קשקשי דגים (כמו נציץ). הגבישים מיקרוסקופיים. לוורמיקוליט יש פצילות מושלמת בכיוון אחד ({001}). הקשיות של המינרל נמוכה, 2-1.5 בסולם מוס. משקלו הסגולי הממוצע 2.5 גרם לסמ"ק. בחימום המים בתוך המינרל הופכים לקיטור. מעל 870°C מתפשט המינרל לנפח גדול פי כמה מנפחו המקורי, בין פי 20 לפי 30 מהנפח המקורי. לחומר שהוא תוצר של תהליך זה יש שימושים מסחריים רבים.
תכונות אופטיות.
אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי. מקדמי השבירה של הוורמיקוליט הם: nα=1.545-1.581, nβ=1.545-1.581 ו-nγ=1.525-1.561. השקיפות של גבישי הוורמיקוליט נעה משקיפות למחצה ועד אטומה, צבעם בדרך כלל הוא בגוונים של צהוב-ברונזה, חסר צבע, ירוק, ואפור לבן. בשקף מנוסר הוורמיקוליט חסר צבע. הברק של הוורמיקוליט הוא זגוגי, פנינתי עד עמום, והנפיצה שלו חלשה. הוורמיקוליט ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) חלש, הגוון של המינרל מזווית אחת (X) חיוור במקצת בהשוואה לאותם גוונים מזוויות אחרות (Y ו-Z).
גילוי ומקור השם.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1824 בסמוך לעיירה מילברי (Millbury) שבמחוז ווסטר (Worcester) במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. מקור השם מלטינית ורמיקולרה ("vermiculare") שפירושו לגדל תולעים. השם מתייחס לתופעה של המינרל להשיר לוחיות כתוצאה מחימום.
למינרל יש כמה שמות נוספים: ואליט – סוג של ורמיקוליט שנתגלה בעמק הנהר ואל שבדרום אפריקה וקרוי על שם האתר בו נתגלה, ברודריקיט – גם הוא נתגלה במסצ'וסטס וקרוי על שמו של J. H. Brodrick, ג'פריסיט – קרוי על שמו של אספן המינרלים ויליאם ג'פריס (William Jefferis) וזוֹנוֹליט – שם מסחרי שתחתיו מכרו ורמיקוליט, המוצר הוסר מהמדפים ב-1984 בשל חשד לזיהום באזבסט.
שימושים.
לוורמיקוליט לאחר שעבר חימום יש שימושים מסחריים רבים. להלן כמה מהם:
את הוורמיקוליט כורים לשם מסחר בכמה מקומות בעולם. בשנת 2005 הייתה דרום אפריקה היצרנית העיקרית עם כ-40% מהתפוקה העולמית ואחריה ארצות הברית, וסין (על פי נתוני ה- British Geological Survey).
עד שנות ה-90 של המאה ה-20 הייתה דווקא ארצות הברית היצרן העיקרי של ורמיקוליט (עד כ-80% מהתפוקה העולמית), בייחוד מהמכרה בליבי (Libby) שבמונטנה ששיווק את תוצרתו תחת השם המסחרי זוֹנוֹליט. אלא שאז נתגלה שהוורמיקוליט שנכרה באתר זה מזוהם בטרמוליט, אחד מסוגי האזבסט המסוכנים ביותר. עיתונאים טוענים כי בליבי ובסביבתה מתו כ-200 איש מסרטן עקב חשיפה לאזבסט שבוורמיקוליט, והסוכנות להגנת הסביבה (EPA) של ממשלת ארצות הברית קבעה כי יש לטפל בעדיפות בניקוי של האתר, הקצתה לכך 120 מיליון דולר וכינתה את המקום "המקרה הגרוע ביותר בתולדות ארצות הברית שבה נחשפה קהילה לחומר רעיל". על החברה שהפעילה את המכרה הוטלו קנסות כבדים, וכנגד חלק ממנהליה בעבר הוגשו כתבי אישום פליליים.
מקור ותפוצה.
ורמיקוליט נוצר מביוטיט או מפלוגופיט עקב בלייה או פעילות הידרותרמית שבה הוחלף קטיון האשלגן בקטיון מגנזיום או ברזל. כמו כן במגע בין סלעי יסוד פלסיים לסלעים מאפיים או אולטרה-מאפיים (עשירים בברזל ובמגנזיום) דוגמת פירוקסניט או דוניט. כמו כן בקרבונטיטים ובאבן גיר שעברה התמרה. הוורמיקוליט מצוי גם כמרכיב חרסיתי בקרקעות.
הוורמיקוליט אינו נפוץ בכמויות גדולות. מקומות בהם ניתן למצוא את המינרל כוללים את העיירה מילברי (Millbury) שבמחוז ווסטר (Worcester) במדינת מסצ'וסטס (שם נמצא המינרל לראשונה), במחצבת רתרפורד (Rutherford quarry), סמוך לטוקסידו (Tuxedo), במחוז הנדרסון (Henderson) שבקרוליינה הצפונית, ובאתר ליבי (Libby) במחוז לינקולן (Lincoln) במונטנה שבארצות הברית; בבולונג (Bulong) שבמדינת אוסטרליה המערבית באוסטרליה; באג'מר (Ajmer) בראג'סטאן שבהודו; בפלאבורווה (Phalaborwa) בטרנסוואל שבדרום אפריקה; במסיב קובדור בחצי האי קולה שברוסיה; וכן במקומות בהם כורים אותו באופן מסחרי: במכרה נאמקהארה (Namekhara) שבאוגנדה, בסין, בברזיל, בשוודיה, בקנדה ובזימבאבווה.
נהר אדום
אוגוסט וילהלם שלגל
אמת המים של סגוביה
אמת המים של סגוביה (בספרדית Acueducto de Segovia) היא אחד המונומנטים הרומאים השמורים היטב בחצי האי האיברי, והיא סמלה ואתרה החשוב ביותר של העיר סגוביה, ספרד.
סקירה.
תיאור כללי.
האמה מובילה מים מנהר פואנטה פריה, העובר בהרים הממוקמים כ-17 קילומטרים מהעיר סגוביה. מהנהר ממשיכה האמה לאורך 15 קילומטרים עד הגעתה לעיר, שם מתנקזים המים למאגר El Caserón ('הבית הגדול'), וממנו ממשיכים בתעלה למאגר Casa de Aguas ('בית המים'). במאגר זה החול שוקע והמים מסוננים באופן טבעי. ביציאה מהמאגר ממשיכים המים לנוע על פני האמה בשיפוע של מעלה אחת, עד הגעתם לאזור האלקסר בשולי העיר. מהאלקסר נכנסת האמה לתחומי העיר העתיקה, חולפת בכיכר דיאס סאנס (Díaz Sanz) וממשיכה אל כיכר הארטילריה (Plaza de la Artillería - בתמונה), בה נראית האמה במלוא הדרה.
מבנה.
המקטע הראשון של האמה כולל 36 קשתות, אשר נבנו מחדש במהלך המאה ה-15, לאחר שנהרסו בשנת 1072 על ידי המורים. במקטע זה האמה בנויה בשתי קומות של קשתות, הנתמכות באמצעות מסגרות פשוטות המייצבות את המבנה. רוחב הקשתות במפלס העליון הוא 5.1 מטרים, לעומת 4.5 מטרים במפלס התחתון. כמו כן, העמודים במפלס העליון נמוכים וצרים יותר מאלו במפלס התחתון. היקף העומדים במפלס התחתון משתנה לאורך גובהם, כאשר היקפם בתחתית הוא כ-2.4 * 3 מטרים, לעומת 1.8 * 2.5 מטרים בראשם. בראש האמה, מעל העמודים העליונים, עוברת תעלת המים, חלל בצורת האות U בגודל 0.55 * 0.46 מטרים.
האמה בנויה מבלוקים דמויי-לבנה עשויים גרניט. בשיא גובהה, מגיעה האמה לגובה של 28.5 מטרים, מהם 6 מטרים של יסודות. מכניסתה של האמה לעיר ועד הגעתה לכיכר דיאס סאנס, היא בנויה על-גבי 75 קשתות יחידות, 44 קשתות כפולות ו-4 קשתות יחידות נוספות, בסך הכל 167 קשתות. האמה בנויה על-פי העקרונות שהציג ויטרוביוס בספרו 'על אודות האדריכלות'.
היסטוריה.
אמת המים אינה כוללת כתובת (ייתכן שזו נכללה בחלק שנהרס) ולכן לא ניתן לקבוע בוודאות את מועד בנייתה. החוקרים מתארכים את בנייתה למחצית השנייה של המאה הראשונה לספירה או שנותיה הראשונות של המאה השנייה.
בימי שלטונם של המלכים הקתוליים, פרננדו השני ואיזבלה הראשונה, עברה אמת המים שיפוץ נרחב. במהלך השיפוץ נבנו מחדש 36 קשתות לאורך האמה, תוך כדי הקפדה על שמירת עיצובה וסגנונה המקוריים. בשלב מאוחר יותר, במהלך המאה ה-16, נוספו לאמה נישות ופסלים.
לאורך ההיסטוריה נשמרה אמת המים במצב מצוין, ועד לאחרונה אף המשיכה להוביל מים לעיר ובעיקר לאלקסר. במהלך המאה העשרים סבל המבנה מבלאי מואץ בעקבות זיהום שנגרם מכלי רכב שעברו בין קשתות האמה. מאז שנת 1997 מתבצעות תוכניות שיקום במטרה להבטיח ולשמר את מצבה של אמת המים. בין היתר, הכיכר בה נמצא חלקה המרכזי של האמה הוסבה למדרחוב ותנועת כלי הרכב הוסטה לרחובות אחרים.
אל בולסון
אל בולסון (בספרדית: El Bolsón) היא עיירה בת כ-17,000 תושבים (2010), הממוקמת בדרום מערב פרובינציית ריו נגרו בארגנטינה, למרגלותיו של הר פילטריקיטרון.
בשל מיקומה בין מערכת עמקים בין ההרים של צ'ילה לאוקיינוס השקט, יש לאל בולסון אקלים נוח במיוחד ביחס למיקומה הדרומי.
אל בולסון, המשלבת שתי צורות חיים היסטוריות, צורת חיים אותנטית שאפיינה את הילידים הראשונים באזור בשילוב צורות חיים שונות של מהגרים אירופאיים ותנועות תרבותיות שונות משנות ה-70, ידועה בעיקר כ"עיירת ההיפים" שבה חיים פשוטים ורוגע הם עדיין דרך חיים.
האזור ידוע בעיקר בתעשיית הגבינות, דגי הטרוטה המעושנים, בירות בוטיק ביתיות, גלידות ושוקולדים ביתיים וכמו כן גם בריבות האורגניות המיוצרות בעיקר מפרי הסמבוק, המשמש לרוב לייצור יינות. בעיר ישנה אוכלוסייה גדולה של אמנים ואנשי תרבות ורוח ופועל במרכזה שוק אומנות משגשג.
אל בולסון קרובה לפארק הלאומי לוס אלרסס (Parque Nacional Los Alerces) המפורסם שנמצא בסמוך לגבול עם צ'ילה, ומשמשת כנקודת יציאה מרכזית למגוון רחב של פעילויות ספורט כגון טרקים, רפטינג, טיפוס צוקים, סקי ועוד פעילויות באגמים ובהרים הסובבים את העיר.
בעיר מגוון רחב של מקומות לינה לתיירים כגון הוסטלים, לינה וארוחת בוקר (B&amp;B) וצימרים ומגוון רב של מסעדות המציעות בין היתר מאכלים מקומיים כגון טלה פטגוני, דגי טרוטה טריים ומאכלי בשר שונים.
איוואן דה לה פנייה
איוואן דה לה פנייה לופס (בספרדית: Iván de la Peña López; נולד ב-6 במאי 1976 בסנטנדר שבקנטבריה) הוא כדורגלן עבר ספרדי, ששיחק ברוב שנות הקריירה שלו באספניול בעמדת הקשר המרכזי. הוא ידוע בשל יכולות המסירה המדויקת שלו ובהתמחותו בבעיטות חופשיות, ומכונה "בודהה הקטן" (Little Buddha) ו"הקירח" (Lo Pelat).
קריירת המועדונים.
דה לה פנייה החל את דרכו במחלקת הנוער של ברצלונה בשנת 1991. הוא החל לשחק בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון, ב-1993, ושיחק במסגרתה בסך הכול 37 פעמים. תחת המאמן יוהאן קרויף, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בספטמבר 1995, והבקיע שער בניצחון 0-2 על ריאל ואיאדוליד. בעקבות הכישרון שהפגין, הוא נחשב בגיל 19 לממשיך דרכו של ז'וזפ גוארדיולה בברצלונה. הוא כבש שבעה שערים במהלך עונת הבכורה שלו בקבוצה, אך בהדרגה סבל מירידה במעמד שהעניק לו קרויף.