איגור סרגייב נולד למשפחת כורה פחם בקרבת העיר לוהנסק (אז בתחומי ברית המועצות, היום באוקראינה). לאחר סיום בית הספר, בשנת 1955 הוא גויס לצבא והחל ללמוד בבית הספר לקציני הצי בסבסטופול. בשנת 1960 הוא הוסמך כמהנדס טילים והחל את השרות הצבאי בחיל הטילים. סרגייב התקדם בסולם הדרגות והתקדם בתפקידים שונים בחיל. בסוף שנות ה-70 הוא הוצב כמפקד אוגדת טילים.
בשנת 1983 סרגייב הועבר למטה חיל הטילים הסובייטי ובשנים 1989-1992 היה הסגן הראשון של ראש מטה החיל. ב-26 באוגוסט 1992 איגור סרגייב מונה למפקד של חיל הטילים האסטרטגיים של רוסיה.
בשנים 1997-2001 סרגייב כיהן כשר ההגנה. לאחר סיום תפקידו הוא היה יועץ מיוחד של הנשיא ולדימיר פוטין לענייני יציבות אסטרטגית. בשנת 2004 סרגייב סיים את פעילותו בתפקיד עקב מחלתו.
איגור סרגייב קיבל תואר דוקטור על עבודתו בתחום מערכות בקרת נשק. הוא פרסם מעל ל-90 מאמרים בתחום יציבות אסטרטגית, בקרת הנשק ועוד.
במהלך הקריירה הצבאית סרגייב לא השתתף באף קרב. תואר גיבור הפדרציה הרוסית הוענק לו בהיותו שר ההגנה.
שר ההגנה.
ב-22 במאי 1997 בעקבות התפטרות של שר ההגנה הקודם, מונה איגור סרגייב לתפקיד שר ההגנה.
איגור סרגייב כיהן בתפקיד זה במשך 4 שנים תחת ראשי ממשלה שונים: ויקטור צ'רנומירדין, סרגיי קיריינקו, יבגני פרימקוב, סרגיי סטפשין, ולדימיר פוטין ומיכאיל קסיאנוב.
במהלך כהונתו ביצע סרגייב כמה רפורמות בצבא:
במהלך כהונתו כשר ההגנה עד מרץ 2001 ניהלה רוסיה את מלחמת צ'צ'ניה השנייה.
אימונוטוקסין
אימונוטוקסין הוא תצמיד של נוגדן (אימונוגלובולין) ורעלן (טוקסין). האימונוטוקסין נמצא יעיל במיוחד כתרופה מונחית ונעשה בו שימוש בעיקר לשם טיפול במחלות זיהומיות, אוטואימוניות, אלרגיה, בזיהומים פטריתיים ופרזיטיים, ולשם הרחקת תאים דוחי שתל מאיברים לפני השתלה.
אופן הפעולה.
הביסוס שעומד מאחורי השימוש באימונוטוקסין הוא הקישור הספציפי של נוגדנים לאפיטופים מסוימים. תאים מסוימים מייצרים אפיטופים ספציפיים אשר להם יכולת להיקשר לנוגדן. הנוגדן לבדו לא פועל להשמדת תא המטרה ולכן אל הנוגדן הוצמד רעלן שאמור לשבש את פעילות התא (הרעלן משבש את סינתזת החלבונים בתא ולכן התא לא יכול להתקיים יותר). כאמור, הרעלן המקורי מורכב משתי שרשראות פפטידים, אחת אחראית על הקישור של הרעלן ואחת על הפעילות הקטליטית שלו (טוקסינית). שתי שרשראות הפפטידים ברעלן הופרדו מהסיבה שהשרשרת שאחראית לקישור הרעלן עלולה ליצור קישור עם אפיטופים אחרים באורגניזם וליצור פעילות לא רצויה של השמדת תאים לא רצויים. אל הנוגדן קושרים (בזרועות ה-Fab) את השרשרת האחראית על הפעילות הקטליטית של הרעלן. התצמיד נוגדן-טוקסין מוחדר לסרום הדם של האורגניזם, ונצמד לאפיטופ הספציפי של הנוגדן (באזור ה-Fc) על פני תא המטרה.
חדירת התצמיד לתא.
לאחר היצמדות התצמיד לאפיטופ, האימונוטוקסין חודר לתא בתהליך שנקרא תהליך האנדוציטוזה. בתהליך זה התצמיד מוחדר בשלמותו אל האנדוזם שבתא ומשם הוא יכול לעבור דרך שלוש אפשרויות:
מיכאיל טאניץ'
מיכאיל טאניץ' (ברוסית: Михаил Исаевич Танич; 15 בספטמבר 1923, טגנרוג - 17 באפריל 2008, מוסקבה) היה משורר רוסי וסובייטי, זוכה תואר אמן העם (2003).
חייו.
מיכאיל טאניץ' (טנחילביץ') נולד בטגנרוג. בהתאם לעדויות של טניץ' סבו מצד אביו היה יהודי דתי אדוק. אביו של המשורר במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה לחם בחזית ולאחר שחרור מהצבא נקלט בצ'קה. לאחר מספר שנים הוא התמנה למפקד ניהולי במנגנון העירוני. במהלך הטיהורים הגדולים הוא הוצא להורג ב-6 באוקטובר 1938. גם אימו של המשורר נעצרה והוא התגורר אצל סבו מצד אימו ברוסטוב על דון.
ביולי 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, טאניץ' גויס לצבא האדום ונשלח לבית הספר לתותחנים. לאחר סיום ההכשרה הוא נשלח לחזית ולחם כמפקד צוות תותח. את המלחמה סיים את הלחימה בשטח גרמניה. על אומץ ליבו בלחימה עוטר בעיטור כוכב האדום ועיטור התהילה מדרגה השלישית על גבורה בקרב.
לאחר שחרור מהצבא הוא חזר לרוסטוב על דון והחל לימודי הנדסה. בשנת 1947 הוא נעצר באשמת "תעמולה אנטיסובייטית" - בשיחת חברים הוא סיפר על כך שכבישים ומקלטי רדיו בגרמניה טובים יותר מאלו מתוצרת ברית המועצות. בעקבות האישום הוא נשלח למחנות גולג לתקופה של 6 שנים.
לאחר השחרור טאניץ' התמקם בסחלין ועבד בחברת בנייה המקומית. באותן השנים הוא החל לפרסם שירים בעיתונות המקומית תחת שם עט "טאניץ'" והתגרש מאשתו הראשונה.
בשנת 1954 הוא התחתן בפעם השנייה. בשנת 1956 טאניץ' זוכה מכל אשמה והזוג הצעיר עבר למוסקבה. בשנת 1959 יצא לאור ספר שירים הראשון של המשורר.
פעילות אמנותית.
בתחילת שנות ה-60 אחד משירי טאניץ' ("עיירת הטקסטיל") הולחן על ידי יאן פרנקל וזכה לפופולריות רבה. מפגש זה של המשורר עם המלחין היה פריצת דרך בקריירה של טאניץ'. לאור ההצלחה מלחינים נוספים (ניקיטה בוגוסלובסקי, אוסקר פלצמן, ולדימיר שאינסקי החלו להלחין שירים לפי מילים של טאניץ'.
בשנת 1963 הולחן שירו "החתול השחור" שזכה להצלחה רבה, אף על פי שהשמעתו בטלוויזיה נאסרה תוך זמן קצר.
בשנות ה-80 טאניץ' שיתף פעולה עם ריימונד פאולס ודוד טוכמנוב ושיריו בוצעו על ידי אדיתה פייכה, ולנטינה טולקונובה ולריסה דולינה. אחד השירים המפורסמים היה שיר "קומרובו" בביצוע איגור סקלייאר.
בשנת 1990 טאניץ' הקים את להקת "לסופופל". במהלך השנים הלהקה הוציאה מעל 20 תקליטים בהם ביצעה מעל ל-300 שירים של טאניץ'.
הזמר והמלחין הרוסי איגור ניקולייב, יליד סחלין, התיידד עם טאניץ' כאשר הגיע למוסקבה, ומילים של המשורר היו בסיס לשירים ראשונים של הזמר.
מאז תחילת תחרות שירים טלוויזיונית "שיר השנה" בשנות ה-70, פזמונים עם מילים של טאניץ' זכו בתחרות כל שנה.
במהלך כל התקופה טאניץ' המשיך להוציא לאור ספרים עם שיריו ובסך הכול פרסם כ-20 ספרים. בשנת 2000 הוא פרסם ספר זכרונות.
פלאות
פלאות הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של אבי נשר, שיצא לאקרנים ב-2013. זהו סרט מתח קומי המהווה מחווה לז'אנר הפילם נואר.
במרכז הסרט עומדת דמותו של צעיר המכונה "ארנב" (אורי חזקיה), הפותח את דלת ביתו בפני חוקר פרטי (אדיר מילר) לצורך תצפית על דירה נטושה ממול, אליה הוכנס רב מקובל מפורסם על ידי אנשיו.
ישנם קטעי אנימציות דו-ממד ייחודיים המשולבים בסרט. האנימציה נעשתה על ידי צוות אנימטורים בראשות אבי בלייר.
הסרט שאב השראה מפרשת היעלמותו של ניר בן ארצי.
עלילה.
ארנב הוא כינויו של צעיר חילוני (אורי חזקיה) המתגורר בירושלים ועובד כברמן בפאב בעיר, לצד בת זוגו לשעבר, וקס (אפרת גוש), שהחלה בתהליכי חזרה בתשובה. ארנב מצייר בלילות ציורי גרפיטי ברחבי העיר ולובש מסיכה כדי להסתיר את פניו מפחד החוק. ערב אחד צופה ארנב בשלושה גברים דתיים (אלברט אילוז, אלון דהן ועופר יער) המכניסים אדם מכוסה בשמיכה אל תוך דירה נטושה הנמצאת אל מול חלונו. למחרת פונה אל ארנב חוקר פרטי בשם יעקב גיטיס (אדיר מילר), המבקש להשתמש בדירתו של ארנב לצורך תצפית על הדירה הנטושה ובתמורה לתשלום. ארנב מתנדנד בין סירוב והסכמה, אך בהמשך נעתר ארנב לבקשת החוקר, ומתקין בדירה מצלמה נסתרת. משלב זה חייו מסתבכים בפרשה הכוללת מקובל נערץ בשם שמעיה כנפו (יהודה לוי), אשה יפהפייה בשם אלה גורסקי גיסתו של הרב, המתחקה אחריו (יובל שרף), ומגוון דמויות ירושלמיות נוספות. עלילת הסרט הושפעה מפרשת היעלמותו של הרב ניר בן ארצי.
הפקה.
אבי נשר נפגש עם שאנן סטריט סולן הדג נחש לצורך שילוב שירים שלו בפסקול של סרט שתכנן להוציא. במהלך ההיכרות שלהם הראה סטריט הירושלמי לנשר דמויות ומקומות ייחודיים בירושלים ובמסגרת זו עלה במוחו של נשר הרעיון לכתוב תסריט משותף שבמרכזו ירושלים והדמויות שסובבות אותה. על אף שלסטריט לא היה כל ניסיון בכתיבת תסריטים הוא הסכים להצעה.
דמותו של "ארנב" מבוססת במקצת על חייו של סטריט עצמו ולדבריו הבר שהוא עובד בו והדמויות סביבו, דומות לעבודותיו של סטריט בעברו. ולמרות זאת הם החליטו שהוא לא יהיה אמן מוזיקלי, אלא צייר ואמן גרפיטי.
מחווה לסגנון "הסרט האפל" (פילם נואר).
הפילם נואר (הסרט האפל) הוא סגנון בימוי שמאופיין בתאורה מוצללת (ולעיתים צילום בשחור לבן), עולם ניהליסטי, גיבור ציני וקודר שלעיתים קרובות מגלם בלש או חוקר פרטי, אי צדק, אישה קטלנית (פאם פאטל), וזוויות צילום לא שגרתיות. פלאות מהווה מחווה לסרטי הפילם נואר שהחלו להופיע בשנות ה-40 של המאה ה-20.
בסרט פלאות יש רבים ממאפיינים אלו, ארנב (אורי חזקיה) הסרט מזכיר את אל. בי ג'פריז מהסרט חלון אחורי של היצקוק. בדומה לפלאות, בסרט חלון אחורי גיבור הסרט צופה מחלון ביתו על שכניו ומגלה סודות אפלים עליהם. יעקב גיטיס (אדיר מילר) מזכיר את דמותו של ג'ייק (ג'ייקוב) גיטיס מהסרט צ'יינהטאון של פולנסקי, דמות של בלש לשעבר קשוח וציני שרודף צדק בעולם חסר צדק. לבושו של יעקב, מעיל וכובע, מזכיר את לבושם של דמויות רבות מסרטי פילם נואר לדוגמה ולטר נף (ביטוח חיים כפול) או ג'ון פרגסון (ורטיגו). סגנונו המפוקח והקשוח של יעקב תואם את זה של בלשי הפילם נואר. דמותה של אלה (יובל שרף) מהווה את דמות האישה הקטלנית (פאם פאטל). אישה יפה ומלאת תשוקה המסתירה סודות אפלים מעברה.