כל הגיטרות ב-"The Gates of Delirium" הן פנדר טלקסטר, לפי סטיב האו, אף על פי שלפני ההקלטות, האו בדרך כלל היה משתמש בגיטרת גיבסון. ב-"To Be Over" ובחלקים האחרונים של "The Gates of Delirium" נשעה שימוש בגיטרת פלדה. סקווייר משתמש בבס פנדר ב-"To Be Over" ולא בריקנבייקר בו הוא משתמש בדרך כלל. ביל מרטין (בספרו "המוזיקה של יס") סיפר איך כמתבגר, ראה הופעה של הלהקה באטלנטה בשנת 1974. כשהם פתחו ב-"Sound Chaser" שעדיין לא יצא לאור ולא נשמע כמו חומרים שיס הקליטה בעבר, מרטין בהתחלה חשב שהלהקה השתגעה.
עיצוב.
כמו כל אלבומיה של יס, גם עטיפת האלבום הזה עוצבה על ידי רוג'ר דין. הוצאת האלבום על תקליטור כוללת שני איורים של דין.
הוצאה לאור.
"Relayer" יצא לאור בבריטניה ב-28 בנובמבר 1974 במהלך סיבוב ההופעות בו הלהקה הופיעה בבריטניה ובצפון אמריקה בשנים 1974-75. האלבום יצא לאור בארצות הברית ב-5 בדצמבר 1974. האלבום המשיך את ההצלחה המסחרית של קודמיו, בכך שהגיע למקום ה-4 במצעד האלבומים הבריטי, ולמקום ה-5 במצעד האלבומים של בילבורד. החלק הסוגר של The Gates of Delirium, נקרא Soon ויצא כסינגל בינואר 1975. האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
תקליטון מיוחד בו הודבקה מדבקה לבנה בה היה רשום "לשידור ברדיו", נשלח לחברות רדיו אמריקאיות ב-1974. התקליטון כלל את "The Gates of Delirium" מחולק לשלושה חלקים: החלק הראשון הווקאלי, חלק ה'קרב' האינסטרומנטלי, והחלק האחרון "Soon". בין כל חלק נשמע פייד אאוט. זה נעשה כדי לקדם את האלבום, כיוון שברדיו לא השמיעו שירים של 22 דקות.
ביקורת.
הביקורות לאלבום היו מעורבות ומבקרים רבים הגיבו עליו באופן דומה לקודמו וטענו שהוא ארוך ויומרני מדי. אך בכל זאת, נחשב האלבום כהצלחה מסחרית כמו קודמיו ועד היום נחשב מאחד מהאלבומים החשובים ברוק המתקדם.
הוצאות מחודשות.
"Relayer" עבר תהליך רימסטר (איכות סאונד משופרת יותר) ועוצב מחדש על ידי חברת Rhino Records בשנת 2003, עם שלוש רצועות בונוס, ביניהן גם הקלטה מוקדמת ל"Gates of Delirium" עם מבנה וליריקה שונה. 10 שנים לאחר מכן, האלבום נארז מחדש כחלק ממארז הלהקה הכולל את כל אלבומיה מ-1969 עד 1987.
נויוויד
נויוויד (בגרמנית: Neuwied) היא בירת מחוז נויוויד שבמדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה. נויוויד שוכנת על הגדה השמאלית של נהר הריין, במרחק 12 ק"מ מצפון-מערב לקובלנץ, על קו מסילת הברזל בין פרנקפורט לקלן.
מאחר שמרכז העיר שוכן על האפיק לשעבר של הריין, היא מועדת לשיטפונות. זוהי אחת מהערים היחידות באזור שמוגנת על ידי סוללות להגנת נגד שיטפונות, מקור לחיכוך עם יישובים השוכנים במורד הזרם.
היסטוריה.
נויוויד הוקמה על ידי פרידריך, רוזן וויד (Wied) ב-1653. העיר שכנה לידי כפר בשם לאנגנדורף (Langendorf) שנחרב במהלך מלחמת שלושים השנים. נויוויד התפתחה במהירות הודות לסובלנות הדתית שלה. בין אלה שקיבלו בה מקלט היו אנשי מושבה של פרוטסטנטים ממוראביה.
ליד נויוויד נחפר על ידי ארכאולוגים הקסטרום (מחנה צבאי רומי) מהגדולים על גדות הריין.
באפריל 1797 הביס כוח צרפתי בפיקודו של לואי לאזר הוש (Louis Lazare Hoche) את האוסטרים ליד נויוויד. הייתה זו ההצלחה המכרעת הראשונה של הצרפתים במלחמות המהפכה הצרפתית.
נויוויד היא מקום מוצאם של אבותיו של ג'ון ד. רוקפלר שבמאה ה-16 היו ככל הנראה פליטים הוגנוטים צרפתים. משפחת אביו היגרה למושבות בצפון אמריקה והגיעה לניו יורק ב-1710, בשנה שבה הייתה הגירה מסיבית של כמעט 2,800 גרמנים מריינלנד-פפאלץ, שעלות נסיעתם דרך לונדון שולמה על ידי ממשלתה של אן, מלכת בריטניה.
נויוויד היא מקום הולדתה של אליסאבטה, מלכת רומניה.
טוקושימה
טוֹקוּשִׁימָה (ביפנית: 徳島市) היא עיר ביפן השוכנת בצפון-מזרח האי שיקוקו לחוף הים הפנימי סטו. העיר היא בירת מחוז טוקושימה, ומתגוררים בה, נכון לשנת 2011, 263,000 תושבים.
היסטוריה.
העיר טוקושימה, אשר בנויה כעיר מצודה יפנית טיפוסית, התפתחה תחת שלטונו של בית הָצִ'יסוּקָה. עיקר שגשוגה התבסס על תעשיית ייצור צבע האינדיגו. היא הוכרזה כעיר ב-1 באוקטובר 1889, כאשר באותה העת הייתה לעיר העשירית בגודלה ביפן.
במלחמת העולם הראשונה הוקם בעיר מחנה שבויי המלחמה היחיד על אדמת יפן במלחמה. במלחמת העולם השנייה הפציצו מטוסים אמריקניים את העיר מאחר שהייתה מרכז חקלאי באזור. ההפצצה אירעה ב-3 ביולי 1945 והוטלו בה 1,050 טון חומר נפץ, אשר גרמו להרס של 74% מהשטח הבנוי בעיר.
גאוגרפיה.
טוקושימה שוכנת בצפון-מזרח האי שיקוקו בשפכו של נהר יושינו אל הים הפנימי סטו. שטחה של העיר חולש על 191 קמ"ר.
בטוקושימה שורר אקלים סובטרופי גשום עם קיץ חם וגשום וחורף קר ויבש. כמות המשקעים בעיר גבוהה.
תרבות.
מדי שנה באוגוסט, בעת פסטיבל אובון, עורכת העיר פסטיבל מחול שבו ריקודים יפניים בתלבושות מסורתיות, מלווים בכלי מיתר, תופים ושירה.
היום (יומון עברי באימפריה הרוסית)
היום היה יומון עברי שראה אור בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית בשנים 1886–1888. היום היה היומון העברי הראשון. עורכי היומון היו יהודה לייב קנטור, דוד פרישמן ויהודה לייב קצנלסון (הידוע כ"בוקי בן-יגלי").
אופי העיתון ומטרתו.
הגיליון הראשון של "היום" ראה אור ב-31 בינואר (12 בפברואר בלוח הגריגוריאני) 1886. במאמר הפתיחה הציג העורך הראשי קנטור את עיתונו כבמה פלורליסטית להשמעת כל הדעות והזרמים בקרב יהודי רוסיה. יחד עם זאת, ביקש שעיתונו לא יתמקד רק בנושאים יהודיים-פנימיים אלא יפתח לקורא העברי צוהר אל הנעשה בעולם בכלל ובאימפריה הרוסית בפרט. קנטור הסכים גם שהוא ניצב מול האתגרים שהציב הפרסום בשפה העברית מול כל מפרסמי החיבורים של תנועת ההשכלה היהודית: האם השפה העברית מתאימה במצבה למסור את כל הנדרש מדיווח עיתונאי מודרני והאם יהיו די קוראים שיקראו את העיתון העברי מדי יום ביומו, כאשר כל קהל היעד שלו יודע רוסית ויכול לקבל את החומר העיתונאי בעיתוני המדינה.
עם הכותבים בעיתון נמנו משה ליב ליליינבלום, יוסף אליהו טריווש, שמעון ברנפלד, יהודה לייב גמזו, שמעון יהודה סטניסלבסקי, מנחם מנדל בראונשטיין, פרץ ויירניק (שהיה כתב העיתון בשיקגו) ואחרים.
נאמן לרעיון הפלורליזם, נקט "היום" עמדה נייטרלית ביחס לתנועת חיבת ציון ולהתיישבות בארץ ישראל, ונתן במה זהה גם לתומכי עמדות אחרות כגון הגירה לארצות הברית. לפיכך הואשם, בעיקר על ידי "המליץ", בעוינות לחיבת ציון.
הופעתו היומית של העיתון השפיעה גם על השבועונים המשכילים הוותיקים יותר, "המליץ" ו"הצפירה", שהחלו לצאת במתכונת יומיומית, והיריבות הרעיונית והעסקית בין העיתונים גברה. "היום" לא הצליח בתחרות מול שני מתחריו ונסגר לבסוף, סמוך לתחילת שנתו השלישית, ב-29 בפברואר (12 במרץ על פי הלוח הגריגוריאני) 1888. עם זאת, נשמר לו מקום כעיתון יומי עברי חלוצי שיצר לשון דיווח עברית עניינית, תמציתית ומדויקת.
תכנים ומדורים קבועים.
בכל יום התפרסם בעמודו הראשי של העיתון מאמר מערכת מאת קנטור. בין המדורים הקבועים היו מדורי חדשות ובהם חדשות מעיר הבירה סנקט פטרבורג; טלגרמות, כלומר חדשות ראשוניות ממקומות שונים בעולם (ובפרט מרחבי האימפריה הרוסית) ומדור החדשות מבית המשפט, המסחר והבורסה.
בנוסף, התפרסמו מאמרים רחבי-יריעה יותר במדורים "מכתבי סופרים" (כלומר מאמרי דעה של כותבי העיתון); מאמרים בענייני מדע (רובם ככולם מאת יהודה לייב קצנלסון), חינוך ורשמי מסעות; סקירת ספרים חדשים; סדרת מאמרים באסתטיקה מאת פרישמן במדור "מכתבים על דבר הספרות" ודיווחים על תערוכות אמנות.
כמעט בכל גיליון התפרסמו גם סיפורים (חלקם סיפורים קלאסיים בספרות העברית כגון "קדיש" מאת י"ל פרץ ו"בסתר רעם" מאת מנדלי מוכר ספרים). דוד פרישמן חיבר פיליטונים הומוריסטיים במסגרת המדור "אותיות פורחות".
"בן עמי".
"בן עמי" היה ירחון ספרותי שצורף ל"היום" ב-1887 וראה אור ארבע פעמים בין ינואר למאי. הירחון כלל סיפורים ורשימות בנושאי ספרות יפה וחכמת ישראל.
קיסריה של פיליפוס
דיון וייטרס
דיון וייטרס (באנגלית: Dion Waiters; נולד ב-10 בדצמבר 1991) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקלע.
ראשית חייו.
וייטרס נולד וגדל בפילדלפיה, פנסילבניה. עם סיום לימודיו התיכוניים, החל וייטרס ללמוד באוניברסיטת סירקיוז ולשחק במדי קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה המתמודדת בחטיבת החוף האטלנטית של ליגת המכללות (נקראת גם ה-ACC).
בסירקיוז שיחק וייטרס לצידו של בן דודו סקופ ג'רדיין. כ לא הצליח וייטרס להפוך לבורג מרכזי ברוטצית השחקנים ותרם 6.6 נקודות ב-16.3 דקות ב, וקלע שיא אישי של 18 נקודות מול אוניברסיטת מרקט בסיבוב השני של טורניר אליפות המכללות בכדורסל, אך לא הצליח למנוע את הפסדה של סירקיוז והדחתה מהטורניר.
כ החל וייטרס לקבל קרדיט רב יותר מג'ים בוהיים, מאמנה של הקבוצה. הוא שותף ב-24.1 דקות ותרם 12.4 נקודות למשחק, שני בקבוצה רק לכריס ג'וזף, וסייע לקבוצתו להעפיל עד לשלב רבע הגמר של טורניר אליפות המכללות, לראשונה מאז 2003.
קריירת ה-NBA.
קליבלנד קאבלירס.
לאחר שנתיים בליגת המכללות, העמיד עצמו וייטרס לבחירה בדראפט ה-NBA. הוא נבחר במקום הרביעי על ידי קליבלנד קאבלירס וכבר בעונתו הראשונה הפך לשחקן חמישייה במקומו של אנתוני פארקר שפרש. הוא תרם לאורך עונת הרוקי שלו 14.7 נקודות, כולל שיא קריירה של 33 נקודות מול סקרמנטו קינגס, ואף נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה, אולם קליבלנד סיימה את העונה עם 24 ניצחונות בלבד מול 58 הפסדים ולא העפילה למשחקי הפלייאוף.