ההתנגשות תועדה בשידור חי במספר רב של ערוצי טלוויזיה וצילום חובבני, מנקודות תצפית וזוויות רבות, בעוד שכ-100 מצלמות שונות צילמו את המטוס לפני הפגיעה. ניתוח הצילומים הביע למסקנה שטייס המטוס ביצע, ברגעיו האחרונים, מעין פנייה שמאלה על מנת לפגוע בבניין. ברגע ההתנגשות, נמצא המטוס בשיפוע לצד שמאל. לפיכך, הנוסעים שישבו בצדו השמאלי של המטוס ככל הנראה היו יכולים לראות את המגדלים מתקרבים כשאחד מהם כבר בוער. רגע הפגיעה שודר פעמים רבות בחדשות הטלוויזיה ביום הפגיעה ובימים שלאחר מכן. בסופו של דבר החליטו חברות החדשות הגדולות להגביל את השימוש בצילומים אלו.
אף אחד מ-56 הנוסעים (כולל חמשת החוטפים) ו-9 אנשי הצוות לא שרד את הפגיעה. כ-600 בני אדם נהרגו באופן מיידי או נלכדו בקומות שמעל לאזור הפגיעה. הרוב המוחלט של הלכודים נהרגו עם התמוטטות המגדל.
ההתמוטטות.
בניגוד למגדל הצפוני, אחד משלושת חדרי המדרגות לא נפגע בהתנגשות, לפחות בתחילה. רק 18 אנשים ירדו במדרגות אלו ועזבו את הבניין בטרם התמוטט. חלק מהאנשים מעל אזור הפגיעה עלו לכיוון הגג בתקווה להיחלץ באמצעות מסוק. אולם הגישה אל הגג הייתה נעולה ובכל מקרה, העשן הסמיך והחום העז מנעו ממסוקי חילוץ מלבצע נחיתה על הגג. המגדל הדרומי התמוטט ב-9:59:04 לאחר שעלה באש במשך 56 דקות.
תוצאות.
חלק משרידי המטוס נמצאו בסביבה, בכללם כן הנחיתה שנמצא על גג בניין סמוך, מנוע שנמצא ברחוב סמוך וחלק מתא הנוסעים שנמצא על גג מבנה מספר 5 במרכז הסחר העולמי.
במהלך העבודות במקום, זוהו מספר חלקי גופות של נוסעי טיסה 175.
זמן קצר לאחר האירוע, שונה מספר הטיסה עבור טיסות עתידיות על אותו נתיב מ-175 ל-1525. לטענת החברה הדבר נעשה "מתוך כבוד לאלה שנהרגו בפיגוע". מועדי היציאה ומספרי הטיסה של הטיסות היוצאות מבוסטון ללוס אנג'לס של חברת התעופה יונייטד איירליינס שונו גם הם, וכיום אין טיסה בנתיב זה שיוצאת בשעה 8 בבוקר.
אונס (פירושונים)
משמעות המילה אונס היא פעולה הנעשית בניגוד לרצון החופשי.
ח'נית'
ח'נית' (ערבית: خنيث, הגייה חלופית: "ח'ניס"; בתרגום לעברית: נשי, חסר כוח גברא, עדין) הוא כינוי במדינת עומאן לבני המגדר השלישי – מגדר אשר אינו מוגדר באופן דיכוטומי כגבר או אישה, אלא מהווה מעין הכלאה או פשרה בין שני המינים.
מבחינה ביולוגית, הח'נית' הם בדרך כלל זכרים, ולהם אברי מין זכריים, ולכך אין הם מתכחשים. הח'נית' מתפרנסים משני עיסוקים מרכזיים: זנות גברית (קיום יחסי מין עם גברים, שבהם הם יהיו תמיד הפאסיביים) וניהול משק בית. חלקם גם עוסקים בגישור בבעיות בין זוגות נשואים.
בעיר א-סוחאר (منطقة الباطنة-Suhar) בעומאן מהווים הח'נית' כשני אחוזים מאוכלוסיית הגברים הבוגרים. חרף היותם גברים ולמרות שהם נושאים שמות גבריים, הם רואים עצמם כנשים. בתוקף תפקידם כמגדר השלישי הם יצרו מערכת חוקים אשר אינה יכולה לחול על גבר או על אישה. הם לובשים טוניקה גברית המגיעה עד לקצה הקרסול, אך צמודה באזור המותניים וצבועה בצבע ורוד. נאסר עליהם להתלבש בבגדי נשים, מי שנתפס לבוש בבגדי נשים עלול להיענש במאסר ובמלקות. במציאות שבהּ לגברים יש שיער קצר המסורק אחורה, ולנשים שיער ארוך המובא לקדמת הפנים, לח'נית' יש תספורת קארה המסורקת באלכסון הצידה. הם יכולים לדבר עם נשים ברחוב מבלי לסכן את שמה הטוב של האישה, בחתונות הם יושבים עם הנשים והם גם יכולים לראות פנים של אישה ללא הניקאב (כיסוי הראש שמשאיר רק עיניים גלויות). הם שמים בושם רב ואיפור והליכתם קצת מתנדנדת, כדי לנסות למשוך כמה שיותר תשומת לב. קולם הגבוה והבעות פניהם הנשיות נראות כאילו הם מנסים לחקות את ההתנהגות הנשית.
בטווח המגדרי שבין גבר לאישה, הח'נית' קרובים יותר לאישה מאשר לגבר, אך דבר זה נתון לבחירתם. לח'נית' מספר אפשרויות. אם הם בוחרים להחליט כי הם רוצים לחיות כגבר, עליהם להתחתן עם אישה ולהוכיח שהם יכולים לתפקד כגבר הטרוסקסואלי בקיום יחסי מין עם הכלה. יש נשים שמעדיפות להתחתן עם מישהו שהיה ח'נית' בעברו, כיוון שהוא לוקח על עצמו את התפקיד המגדרי של האישה בבית. ח'נית' שאינם מתחתנים ונשארים ח'נית', מפסיקים עם זנות הגברים והיחסים ההומוסקסואליים ככל שהם מזדקנים. אז הם עוברים לקטגוריה של גברים זקנים, מה שיוצר סתירה, כי בהיותם ח'נית' הם רואים עצמם כנשים. ישנם ח'נית'ים הלוקחים על עצמם את תפקידו המגדרי של הגבר ואז שוב של האישה. מעבר זה מדגים גם את קבלת הח'נית' בתור מגדר שלישי במדינה ומלמד על חשיבות הח'נית' כגורם מתווך בין המינים, הממלא את הרווח שנוצר עקב ההבדל ביניהם.
דוגמה נוספת למילוי הטווח ניתן למצוא בשני העיסוקים המרכזיים של הח'נית' (זנות גברית וניהול משק בית בתשלום) האסורים גם על נשים וגם על גברים בעומאן. בעומאן, אישה אחראית על ניהול משק הבית אבל היא אינה יכולה לעסוק בכך בתשלום. לכן, למרות היותה של עומאן חברה מוסלמית אדוקה, ישנה הבנה בצורך בקיום של הח'נית' על אף סטייתם מהנורמה המוסלמית המקובלת.
בעומאן, חברה מוסלמית אדוקה שבה על הנערות להישאר בתולות עד נישואיהן, הנערים באים לעיתים במגע מיני זה עם זה עקב חוסר היכולת לקיים יחסי מין עם נשים. הסברה הרווחת היא שמי שנהנה להיות הפאסיבי, כנראה יבחר להיות כזה גם בחייו הבוגרים ויהיה חלק מתרבות הח'נית'.
בעולם המערבי אין המגדר השלישי נתפס כתופעה נורמטיבית, אך תופעות של המגדר השלישי ניתן למצוא ברחבי העולם: בהודו ניתן למצוא את ההיג'רה, בחוף השנהב את הוובי, בניקרגואה את הקוחון ועוד.
תרבות הח'נית' נחקרה על ידי אוני ויקן (Wikan), פרופסורית לאנתרופולוגיה מאוניברסיטת אוסלו, שבשנת 1982 פרסמה ספר על הנשים בעומאן.
קלנדיה
קלנדיה (בערבית قلنديا - קלנדיא או قلنديه - קלנדיה) הוא שמו של כפר ערבי באזור עטרות בצפון ירושלים וכן שמו של מחנה פליטים פלסטינים סמוך. בין הכפר המקורי שאוכלוסייתו כאלף תושבים לבין מחנה הפליטים שבו אוכלוסייה של כ-10,000 איש, חוצצים שדה התעופה עטרות וכביש ירושלים-רמאללה.
הן הכפר קלנדיה והן מחנה הפליטים נכללים בשטחי הרשות הפלסטינית ומחוץ לגדר ההפרדה. בצד מחנה הפליטים פועל מעבר קלנדיה (ידוע גם כ"מחסום קלנדיה"), אחד המרכזיים והחשובים במעברים לאורך גדר ההפרדה, ובו מתנקזת מרבית התנועה הפלסטינית בין ירושלים ורמאללה.
"קלנדיה" הוא גם השם הערבי של אזור עטרות כולו, ושמו הערבי של שדה התעופה עטרות. עד 1967 היה זה שמו הרשמי של שדה התעופה.
הכפר.
עדויות כתובות לקיומו של כפר במקום בשם קלנדריה (Calandria), שאוכלוסייתו נוצרית, ניתן למצוא החל מן התקופה הצלבנית. הכפר נזכר כאחד מ-21 כפרים שהוענקו כפייף על ידי מלך ירושלים גוטפריד מבויון לכוהני הקבר הקדוש. לאחר הכיבוש העות'מאני נמנתה קלנדיה במפקד אוכלוסין שנערך ב-1596 כאחד מכפרי נפת אל-קודס, וצוין שאוכלוסייתו מונה 15 בתי אב, כולם מוסלמים, המתפרנסים מגידול חיטה, שעורה, זיתים, ומכוורנות.
לקראת שנות העשרים של המאה ה-20 החלה התיישבות יהודית על אדמות שנקנו מן הכפר קלנדיה. מפקד האוכלוסין הבריטי בשנת 1922 מונה בקלנדיה אוכלוסייה של 122 מוסלמים ו-22 יהודים. ב-1923 התרחב היישוב היהודי והתארגן כמושב עובדים בשם עטרות. במאורעות תרפ"ט התקיימו שתי התקפות מכיוון קלנדיה לעבר עטרות, שבוצעו בידי ערביי הסביבה. גם במהלך המרד הערבי הגדול הותקפה עטרות מכיוון קלנדיה.
בסיום מלחמת העצמאות עברה קלנדיה, יחד עם אדמות עטרות ושדה התעופה קלנדיה שלצידה, לשליטת ממלכת ירדן כחלק מיהודה ושומרון. ב-1949 הוקם מחנה פליטים בצד הכפר ושדה התעופה. במלחמת ששת הימים כבשה ישראל את קלנדיה וסביבותיה עם יתר שטחי יהודה ושומרון, וגבולה המוניציפלי החדש של ירושלים שורטט כך שיכלול את שדה התעופה קלנדיה תוך שהוא מותיר את הכפר (ממערבו) ואת מחנה הפליטים (ממזרחו) מחוץ לשטח העיר. בהסכמי אוסלו ב-1993 נכלל הכפר קלנדיה בשטחי הרשות הפלסטינית.
מחנה הפליטים קלנדיה.
המחנה נוסד בשנת 1949 על שטח של 353 דונם בצד כביש ירושלים-רמאללה, כ-10 ק"מ מצפון לירושלים וכ-5 ק"מ מדרום לרמאללה, בסמוך לקצהו המזרחי של מסלול הנחיתה בשדה התעופה קלנדיה. במקום יושבו פליטים פלסטינים מירושלים ומכפרי הסביבה, שבתיהם נותרו בצד הישראלי של קווי שביתת הנשק.
במלחמת ששת הימים ב-1967 נכבש אזור קלנדיה בידי צה"ל יחד עם יתר שטחי יהודה ושומרון, וגבולות ירושלים הישראלית הורחבו לכלול את שדה התעופה עטרות שיועד להיות נמל התעופה הבינלאומי של ירושלים, יחד עם שכונת כפר עקב הממוקמת מצפון לשדה התעופה, אך שטח מחנה הפליטים קלנדיה לא נכלל בסיפוח זה.
בדומה למחנות פליטים פלסטיניים אחרים, תנאי החיים במחנה ירודים והוא סובל מצפיפות, עוני והזנחה. ארגון אונר"א, סוכנות הסעד והתעסוקה של האו"ם, פועל במחנה לאספקת שירותי רווחה, חינוך ובריאות מינימליים. על פי נתוני אונר"א, מנתה אוכלוסיית המחנה בדצמבר 2006, 10,759 נפשות, מהם 2,800 תלמידי בתי ספר.
על פי הסכמי אוסלו נכלל מחנה קלנדיה כ"שטח C" – היינו, בשליטה אזרחית וביטחונית ישראלית. מיקומו האסטרטגי בנקודה הצפונית ביותר של ירושלים, על הדרך הראשית ירושלים-רמאללה ובעמדת שליטה על שדה התעופה של ירושלים, הפך אותו מוקד קבוע למתיחות, תופעה שהתעצמה עם פרוץ האינתיפאדה השנייה.
מעבר קלנדיה.
החל מ-2001 הפך מחסום הביקורת המאולתר במקום למסוף מעבר קבוע שמטרתו בקרת והגבלת כניסת פלסטינים מרמאללה למזרח ירושלים. עם הקמת גדר ההפרדה סביב ירושלים, התרחב מחסום קלנדיה לכדי מסוף מעבר ראשי שבו עוברים פלסטינים בעלי אישורי כניסה לישראל וכאלה האוחזים בתעודת זהות ישראלית.