הספר הוא ספר קריאה ומקור לחקר תקופת האימפריה הרומית. כפי הנראה בעת ששימש מזכירו של אדריאנוס היו גנזכי המדינה הרומית פתוחים בפני סווטוניוס, וניתנה לו גישה למסמכים אישיים הנוגעים לחיי הקיסרים. סווטוניוס עשה בחומר זה שימוש, לפחות לגבי שתי הביוגרפיות הראשונות. הביוגרפיות שכתב מתמקדות בחייהם האישיים של נשואי כתיבתו, ורק לאחר מכן בחייהם הציבוריים. המדובר באוצר בלום של מידע, הגולש לעיתים לרכילות אנקדוטלית, שאין ספק שלא היה משתמר ללא פעולתו של סווטוניוס. הקורא את הספר חש שהוא מכיר אישית את הקיסרים, על מעלותיהם וגחמותיהם, ולעיתים טירופם ופשעיהם. עם זאת אין המדובר ברכילות גרידא, כי אם בספר שהוציא מתחת ידו סופר מוכשר ומיומן המסוגל להתעלות לרמת כתיבה גבוהה כאשר הנושא מחייב אותו לכך, כגון בתיאור מותו של קיסר.
הספר השפיע על הכתיבה ההיסטורית במשך שנים רבות, ולאחריו הייתה נטייה להיסטוריונים הרומים לתת לכתביהם צורה ביוגרפית.
ריצ'רד פיליפס פיינמן
פנאי
פְּנַאי או זמן חופשי הוא פרק זמן בו האדם אינו מחויב לפעול בדרך מסוימת מכל סיבה שהיא ולכן חופשי לבחור מה ברצונו לעשות.
הפנאי נתפס כזמן שאינו מוקדש לעיסוק בטיפול עצמי ופעילויות הנדרשות בחיי היום יום.
"לימודי הפנאי" הם דיסציפלינה אקדמית המתרכזת במחקר ובניתוח הפנאי.
פעילות פנאי מול פעילויות אחרות.
פעילות מסוימת תחשב כפעילות פנאי רק כאשר היא מבוצעת מתוך רצון ולא מתוך כורח. מכאן שהקריטריון להבחנה בין פעילות פנאי לפעילות שאינה כזו היא המוטיבציה שגרמה לה ללא תלות בתוכן העשייה. מסיבה זו אותה פעילות יכולה להיחשב כפנאי אם היא נעשית מרצון או כמחויבות אם לא. לדוגמה ציור יחשב כפנאי אם הוא נעשה במסגרת תחביב, אך כמחויבות אם הוא נעשה במסגרת שיעורי בית.
פעילות פנאי היא פעילות מהנה אשר כדאית בזכות עצמה. כדי שפעילות מסוימת תהיה מהנה עליה לעמוד במספר תנאים. לראשונה, צריכה להיות התאמה בין אתגרים ומיומנויות כדי למנוע שעמום הנובע מאתגר קל מדי או תסכול מאתגר קשה אשר עלול להוביל לחרדה. לפעילות מהנה צריכות להיות גם מטרות ברורות אשר יקנו לה משמעות, גם כאשר היא אינה מתבצעת כדי להשיג אותן אלא לשם עצמה בלבד. אל המטרות צריך להתווסף משוב מידי אשר יאפשר להעריך מהן התגובות שמתאימות להשגת היעדים של הפעילות ומאילו כדאי להימנע. בנוסף, הפעילות המהנה צריכה לעורר התמקדות וריכוז מעמיקים שמונעים דאגות ומחשבות פולשניות.
פנאי ועבודה.
קיימת תפיסה לפיה הפנאי מנוגד לעבודה משום שהוא מקושר להנאה שאינה מייצרת תפוקה כלשהי, בעוד שהעבודה נתפסת כפעילות פרודוקטיבית אך בלתי נעימה. תפיסה זו מאפיינת מצבים שבהם חיי היום יום אינם יכולים להיות מהנים, כך שההנאה יכולה להתקיים רק בשעות הפנאי. עם זאת, המצב האידיאלי הוא זה שבו הפנאי אינו מצטמצם לעיסוק מופנם ברמה האישית, אלא משתלב במסגרות החברתיות של עולם התעסוקה, המשפחה והקהילה.
תחביבים.
אנשים רבים מאמצים להם לשעות הפנאי תחביבים שונים, חלקם נפוצים וחלקם ייחודיים. בין התחביבים הנפוצים ניתן למנות קריאה וכתיבה, אמנויות פלסטיות, נגינה, אמנויות לחימה, ואספנות לסוגיה.
יצירת זמן פנוי.
כאמור, הפנאי הוא אותו חלק מזמנו של הפרט שבו הוא חופשי לפעול כרצונו על פי הבנתו ועל פי נטיותיו.
כלומר, זמנו של האדם הוא פנאי פרט לאותם חלקים בזמן בהם הוא פועל מתוך מחויבויות מסוגים שונים.
הפעילויות המרכזיות שאדם מחויב אליהן הן עיסוק בצרכים בסיסיים כמו אכילה, שינה ותחזוקה שוטפת של משק הבית.
מסגרות שונות שאדם מחויב אליהן, בין מרצונו ובין עקב גורמים חיצוניים כגון משפחה וחוק הן הגורמים העיקריים להגבלת הפנאי. בין המסגרות ניתן למנות מקומות עבודה, מוסדות לימוד, צבא ונישואין.
זמן פנוי בחברה המודרנית.
היווצרותו של זמן פנוי היא תופעה חדשה יחסית. היא החלה מהמאה ה-20 בעולם המערבי.
החיים בחברה המודרנית מאפשרים לאדם יותר זמן פנוי מבעבר. זאת בעקבות גורמים שונים כמו ההתפתחות הטכנולוגית והמדעית, הקפדה על יום עבודה בן 8 שעות, הגבלת הגיל המינימלי לעבודה, פרישה לגמלאות ותוחלת חיים גבוהה יותר. אל כל אלו מצטרפים ההיצע הרחב של מקורות בילוי והנאה.
זמן פנוי של אוכלוסיות שונות.
כמות הזמן הפנוי היא מאפיין המשתנה בין אוכלוסיות שונות. למשל: למתבגרים יש יותר זמן חופשי משיש למבוגרים צעירים, לרווקים יש יותר זמן חופשי מאשר לנשואים, לפנסיונרים יש יותר פנאי מאנשים שעובדים, ולאמהות עובדות חד-הוריות יש זמן חופשי מועט יחסית לכלל האוכלוסייה.
תרומת הפנאי להתפתחות האדם.
בעבודה ובמסגרות של מחויבות חברתית האדם נוטה לזהירות ולאיפוק. לעומת זאת, במצב שבו האדם חש שמותר לו לשגות, הוא יכול ללמוד בצורה הטובה ביותר על האפשרויות העומדות בפניו. כתוצאה מכך הפנאי הוא המרחב העיקרי בו מגדיר האדם את הנאתו, מנוחתו חיי התרבות והמשפחה שלו. לכן הפנאי מספק את הסביבה התומכת ביותר להתפתחות האישיות והמודעות העצמית.
תרבות הפנאי.
תרבות הפנאי הוא מונח המציין את הנורמות המקובלות במסגרת הפנאי. תרבות הפנאי התפתחה בצורה משמעותית במהלך המאה ה-20, עם הירידה בזמן העבודה הממוצע בעולם המודרני והעלייה בפוריות העבודה, הארכת שעות האור בעקבות התאורה המלאכותית, ועלייתה של תעשיית הבידור.
חשיבות החינוך לפנאי.
שינויים גלובליים בדפוסי העבודה בחברה המודרנית הביאו לעלייה בכמות הזמן החופשי. צורך זה הוביל בשנים האחרונות לפיתוחה ולחיזוקה של גישת החינוך לפנאי ולתפישת חינוך זה, כתהליך המתחיל בילדות וכולל מגוון פעילויות, המסייעות לפיתוח עמדות חיובית כלפי הפנאי, תרומתו לאיכות החיים ולהבנת משמעותו.
פעולות הפנאי מעשירות את הלמידה ותורמות להווי החברתי של התלמידים ולמימושם העצמי. בית הספר הוא המוסד העיקרי שבו נמצאים התלמידים בתהליך הכשרתם לחיים ולכן יש לו אחריות מרכזית לחינוך תלמידיו לפנאי.
מטרת החינוך לפנאי היא לסייע לתלמידים ללמוד כיצד להשתמש בשעות הפנאי שלהם לצורך שיפור את איכות חייהם ולצורך התפתחות שכלית, נפשית, גופנית וחברתית. החינוך לפנאי צריך להבטיח פעילויות פנאי אשר יתרמו להתפתחותו הערכית והחברתית של כל תלמיד ויעודדו אותו להיות מעורב בקהילה, להתנדב ולתרום לה.
משחק קלפים
משחק קלפים הוא משחק שיש בו שימוש בקלפים, בין אם אלה קלפי משחק תקניים או קלפים ייחודיים אשר מיועדים למשחק הספציפי. קיימים משחקי קלפים רבים מספור – לחלקם יש חוקים תקניים, וחלקם בעלי חוקים המשתנים לפי האדם המשחק, מיקומו או תרבותו.
כלל מהותי למשחקי קלפים (ולמשחקים בכלל) הוא שכל השחקנים יהיו מודעים לכלל חוקי המשחק לפני תחילתו, אלא אם כן חוקי המשחק דורשים אחרת (מאו).
השחקנים.
במשחק קלפים יכולים להשתתף שחקן אחד (סוליטר) או יותר.
בדרך כלל כשמדובר במשחק קבוצתי, השחקנים מתיישבים כולם סביב שולחן או משטח אחר שפניהם מופנות למרכזו, והם מחזיקים בידיהם מספר קלפים, קלפים אלו נקראים ה"יד". במשחקים שונים על המשטח ישנה ערימת קלפים המשמשת כקופה.
החפיסה.
בהגדרה, על מנת לשחק במשחק קלפים, יש צורך בחפיסת קלפים המיועדת למשחק. כמעט תמיד, גודלם של כל הקלפים בחפיסה זהה, ולכל קלף שני צדדים: צד אחד ("גב הקלף", "הצד האחורי") זהה בין כל הקלפים, ועל הצד האחר ("פני הקלף", "הצד הקדמי") יש ציור. הציור יכול להיות ייחודי לכל קלף, או להיות מצוי על מספר קלפים זהים.
חפיסת הקלפים הסטנדרטית.
על אף שלמשחקים רבים יש חפיסות קלפים ייחודיות להם, רוב המשחקים משתמשים בחפיסה סטנדרטית (אנגלו-אמריקאית) בעלת 52 קלפים המחולקת ל-4 סדרות (תלתן , יהלום , לב , עלה ). בכל סדרה 13 דרגות: 2 עד 10, נסיך (J), מלכה (Q), מלך (K) ואס (A). בנוסף לחפיסה הסטנדרטית קיים קלף מיוחד אשר לעיתים מתווסף לחפיסה (הג'וקר).
קיימים גם משחקים המשתמשים רק בחלק מהקלפים בחפיסה הסטנדרטית, משחקים שבהם סדר הקלפים שונה, ומשחקים שדורשים יותר מחפיסה סטנדרטית אחת.
במחוזות רבים באירופה משתמשים בחפיסות שונות של קלפים, במקום החפיסה הסטנדרטית. חפיסות אלה מכילות לעיתים פחות קלפים, וברובן משתנות הסדרות.
הקופה.
ברוב המשחקים, לא כל הקלפים מחולקים לשחקנים, כך שנשארים קלפים בהם משתמשים במהלך המשחק, קלפים אלה נקראים "קופה".
הקופה תונח כך שפני הקלפים יהיו כלפי מטה כך שלא יראו את הקלפים ובמרכז משטח המשחק, כך שלכל השחקנים תהיה גישה נוחה לקופה, אלא אם כן ישנו דילר במשחק.
המחלק.
המחלק, או "דילר" (מאנגלית: Dealer), אחראי על חלוקת הקלפים. בחלק מהמשחקים המחלק לא יהווה אחד מהשחקנים (פוקר), בחלקם ישחק המחלק מול כל שאר השחקנים (בלאק ג'ק) ובחלקם ישמש אחד השחקנים בתור המחלק. במשחקים בהם המחלק הוא אחד השחקנים נהוג להחליף את המחלק מדי תור עם כיוון השעון. לעיתים המחלק יהיה זה שהפסיד בתור הקודם.
החלוקה.
במשחקים בהם מחולקים הקלפים תחילה לשחקנים החלוקה תתבצע על ידי המחלק עם כיוון השעון (או נגדו) בכל פעם קלף אחד. המחלק לפני החלוקה יערבב את הקלפים כראוי, לעיתים יבקש המחלק מאחד השחקנים "לחתוך" את החבילה בסיום הערבוב, פעולה זו היא פעולה של אמון שבאה להראות שהמחלק ערבב כראוי ולמנוע רמאויות. לרוב החלוקה תחל מהשחקן היושב ליד המחלק (משמאלו בהנחה שמחלקים עם כיוון השעון). החלוקה תתבצע כך שאף שחקן לא יוכל לראות את הקלפים אשר חולקו ליתר השחקנים (או אף לו בחלק מהמשחקים) וגם לא את הקלפים אשר נותרו בחפיסה.
סוגי משחקים.
קיימים מספר סוגי משחקים. לעיתים משחק יכול להשתייך ליותר מסוג אחד.
משחקי לקיחות.
משחקים בהם המטרה לקחת (או להימנע מלקחת) את הקלפים אשר הונחו על ידי יתר השחקנים.
משחקי רמי.