ההשפעה של כלי רכב עם הנע היברידי נטען על פליטת גזי חממה היא מורכבת. כאשר הם פועלים במצב חשמלי לחלוטין הם אינם פולטים מזהמים ממערכת הפליטה שלהם. היתרון של אוויר נקי עקב חוסר פליטת מזהמים הוא בדרך כלל מקומי מכיוון שתלוי במקור החשמל המשמש לטעינת הסוללות, פליטת זיהום האוויר מועברת למיקום תחנת הכוח. כך שמידת התועלת תלויה גם בדלק ובטכנולוגיה המשמשים לייצור החשמל. מנקודת המבט של ניתוח מחזור חיים מלא, החשמל המשמש לטעינה של הסוללות חייב להיות מיוצר ממקורות פליטה אפסיים כגון: אנרגיה מתחדשת (למשל אנרגיית רוח, אנרגיה סולארית או הידרואלקטריות) או מתחנת כוח גרעינית כדי שרכב היברידי נטען יהיה כמעט בלי או עם אפס פליטת מזהמים. מאידך, כאשר הרכב נטען ממקור חשמל שייצור באמצעות פחם, הם בדרך כלל מייצרים מעט יותר פליטת גזי חממה מאשר כלי רכב עם מנוע בעירה פנימית. במקרה של רכב חשמלי היברידי נטען, כאשר הוא פועל בעזרת מנוע הבעירה הפנימית, פליטת הצינור והחממה נמוכים יותר בהשוואה למכוניות קונבנציונליות בגלל צריכת הדלק הגבוהה יותר שלהם.
איזבל מאי טווידל
איזבל מאי (דיאנה) טווידל (באנגלית: Isabel May Tweddle ; 1875–1945), הייתה ציירת אוסטרלית. היא הייתה חברה באגודת נשים ציירות ופסליות במלבורן.
ביוגרפיה.
טווידל נולדה לאיזבל מאי האנטר ב־26 בנובמבר 1875 בניו סאות' ויילס. בשנים 1894 עד 1897 למדה בבית הספר בגלריה הלאומית במלבורן. שם היא פגשה את האמנית עדה מאי פלנטה.
לאחר לימודיה החלה להציג בחברת האמנים הוויקטוריאנית. בשנת 1904 התחתנה עם ג'וזף ת'ורנטון טווידל, איש עסקים ופילנתרופ אוסטרלי. [3] בני הזוג טיילו ברחבי אירופה והתגוררו בלונדון שבאנגליה בשנת 1921. טווידל ביקרה בסקנדינביה ובאוקיינוס השקט (איי שלמה, גינאה החדשה ויפן). ציוריה מטיולים אלה הוצגו בלונדון.
לטווידל היה עניין באמנות פוסט-אימפרסיוניסטית, בעיקר בגלל יצירתם של ארנולד שור וויליאם פרטר. נראה שהיא השפיעה על אמנים נוספים: סיביל קרייג, פגי קרומבי ועל ג'סי מקינטוש.
היא הייתה חברה בקבוצות אמנותיות רבות במלבורן - קבוצת האמנות העכשווית, החברה לאמנות מודרנית, אגודת מלבורן של נשים ציירות ופסליות, והמועדון לאמנות נשים.
ציוריה מוצגים באוספים של מוזיאון האמנות שפרטון, הגלריה הלאומית של ויקטוריה, והגלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס.
היא נפטרה ב־9 ביולי 1945 במלבורן.
טווידל פלייס בקנברה נקרא לכבודה.
AV-8 הרייר
הרבסט
הרבסט הוא שם משפחה ממקור גרמני שפירושו סתיו.
לוזיאניה
לוזיאניה (בפורטוגזית: Luziânia) היא עיר במדינת גויאס שבברזיל. העיר מרוחקת כ-68 קילומטרים מבירת ברזיל, ברזיליה. גובהה של העיר הוא 930 מטרים ושטחה 3,961 קמ"ר. העיר נוסדה ב-13 בדצמבר 1746.
דמוגרפיה.
לפי מפקד האוכלוסין שנערך ב-2020, מספר התושבים בעיר הוא 174,531. העיר ממוקמת במקום ה-155 מתוך 5,570 ערים בגודל האוכלוסייה בברזיל, ובמקום החמישי מתוך 246 במדינה גויאס. באזור הכפרי של העיר מתגוררים כ-20,000 תושבים. בשנת 1996 גדלה האוכלוסייה של העיר בפי יותר מ-250%, אך האוכלוסייה הצטמצמה לאחר שהוקמו ערים וכפרים חדשים והעיר התפצלה.
צפיפות אוכלוסייה.
בשנת 2010, צפיפות האוכלוסייה של העיר הייתה 44.06 נפשות לקמ"ר, לעומת שנת 2007, שאז צפיפות האוכלוסייה הייתה 49.49 נפשות לקמ"ר.
בריאות.
נכון לשנת 2000, יש בעיר 2 בתי חולים. אחוזי תמותת התינוקות החלו לרדת: ב-2000, אחוז תמותת התינוקות היה 2.1%, ואילו ב-2017, אחוז התמותה עמד על 1.06%.
חינוך.
נכון ל-2018, יש בעיר 95 בתי ספר יסודיים ו-35 בתי ספר תיכון. נכון ל-2010, אחוז הרשומים ללימודים בעיר בין הגילאים 6–14, עומד על 97%, מה שמראה שיפור ניכר, שבשנת 2000 אחוז הרשומים עמד 89.2%. העיר ממוקמת במקום ה-176 מתוך 246 הערים במדינת גויאס מבחינת תמותת תינוקות, ובמקום ה-3,641 מתוך 5,570 הערים בברזיל.
כלכלה.
המקור העיקרי לכלכלתה של העיר מגיע מחקלאות, ובעיקר משעועית, אורז, כותנה, פסיפלורה, תירס ופולי סויה. עוד משפיע עיקרי על הכלכלה הוא גידול בקר וגם סחר באבנים יקרות ויהלומים. נכון ל-2015, 56.3% מהכנסותיה של העיר הן ממקורות חיצוניים.
אהוד (מאמן לוחמה אווירית)
אהוד (באנגלית LVC, ראשי תיבות של Live, Virtual, Constructive) היא מערכת אימון לפלטפורמות אוויריות תוצרת מפעל מלמ של התעשייה האווירית לישראל. המערכת מאפשרת למטוסי קרב או כלי טיס אחרים להתאמן בסיטואציות קרב מורכבות שיקר או בלתי אפשרי לייצר, בעזרת שילוב הדמיה ומציאות רבודה המשולבת עם טיסה אמיתית של הטייס על כלי הטיס.
מערכות אהוד מאפשרות להקליט את מהלך הלחימה ולבצע בחדר התחקורים לאחר הטיסה ניתוח מעמיק של הטיסה יחד עם הצגת סימולציה של "מה היה קורה אילו" כגון אם הטייס היה מבצע תמרון אחר, או מגיב אחרת לטיל שירו עליו, ולהראות אם אופני תגובה אחרים היו יעילים יותר.
אהוד מאפשר לטייסות שלמות להתאמן יחד בתרחיש מסונכרן כאשר כל פוד של אהוד מחובר גם למערכות האחרות ולמערכת שליטה ובקרה מרכזית, באמצעות "דאטה לינק", רשת תקשורת שפותחה בתעשייה האווירית, ומאפשרת מעבר מידע בין כל נקודות הקצה, וכן נותנת הרשאות שיתוף מידע לפי הצורך לכל פוד, ובכך לדמות מצב אמיתי וכן לעמוד בדרישות סייבר שונות. דורות מתקדמים של אהוד מאפשרים גם למסוקים כגון אפאצ'י להשתתף בסימולציית הלחימה.
מערכות אימון מסוג אהוד נמצאות בשימוש נרחב בעולם, כולל צבאות של מעל 17 מדינות.
כרבוגא
קיוואם א-דאולה כרבוגא (טורקית: Kürboğa) היה האטאבג של העיר מוסול בתקופת מסע הצלב הראשון.
עלייתו לשלטון במוסול.
חייו של כרבוגא מאז ילדותו לא תועדו באופן הסטורי, ולמעשה לא ידוע עליו אלא בהקשר של שלטונו במוסול ובעיקר חלקו בתולדות מסעי הצלב. ידוע, כי כרבוגא היה איש צבא ואציל ממוצא טורקי סלג'וקי. ידוע גם, כי במסגרת מאבקי הכוחות הפנימיים של האימפריה הסלג'וקית הוא תמך באשתו של מאליק-שאה הראשון, ובנה בן הארבע מחמוד הראשון , שעלה לכס המלוכה עם מות אביו. בסדרת הקרבות בין המתמודדים על הכתר הייתה ידו של האח ברקירוק על העליונה, ואף הוא היה טוען לכתר. עם מעבר שרביט השלטון חבר כרבוגא לברקירוק, ונשלח בשנת 1094 להילחם נגד תתש הראשון שהכריז על עצמו סולטן בסוריה. מערכה זו נסתיימה בכישלון, והוא נכלא יחד עם אחיו אלטונטש בחלב ואז בחומס. עם מותו של תותש הוא שוחרר על ידי המושל של חלב, רדואן .
בשנת 1095 הוא כיהן תחת הח'ליף העבאסי אל-מוסתזהר בניסיון כיבושו מחדש של חלב. בשנת 1096 הוא הצליח לכבוש את נציבין ומוסול, ולסיים את שלטון השושלת האוקיילידית . על שירות זה הוא זכה לתואר אטאבג כלומר המושל של מוסול.
במסע הצלב הראשון.
המצור על אדסה.
במהלך שנת 1098, כששמע שהצלבנים שמו את העיר אנטיוכיה במצור, הוא קרא לאמירים הסלגוקים הסרים למרותו ויצא בכוח צבאי גדול על מנת להסיר את המצור מעל העיר ולהשמיד את הפולשים, בלט בהיעדרו רידואן מחלב שחשש מכרבוגא יותר מהצלבנים. שלא במוצהר ניצל כרבוגא את ההפרה של שיווי המשקל הפוליטי בצפון סוריה שגרם מסע הצלב הראשון וקיווה ליצור מבנה פוליטי חדש תחת חסותו ושלטונו הישיר שיהיה לכאורה קשור ונאמן לח'ליף הסלג'וקי בבגדאד ברכיארק, במסגרת זו היה כיבוש אנטיוכיה אמור להיות גולת הכותרת אך רק חלק מתוכנית גדולה יותר שבה מחזיר כרבוגא את סוריה לתחומי ההגמוניה הסלג'וקית. סדר הגודל של הקואליציה המוסלמית לא ידוע, מקורות ארמניים למשל מצטטים מספרים דמיוניים של מאות אלפי חיילים ופרשים והיסטוריונים מוסלמים מציינים כי הצבא לא היה ניתן לספירה. תומאס אסברידג' מעריך כי הצבא המוסלמי היה בן למעלה מ 35,000 חיילים. בדרכו, הוא ניסה לכבוש את אדסה שנפלה לידיים צלבניות והפכה למדינה צלבנית עצמאית תחת שלטונו של בולדווין הראשון, הן על מנת לשחרר את העיר והן על מנת כדי לא להשאיר אחריו חיל מצב צלבני בדרכו לאנטיוכיה. במשך שלושה שבועות הוא נצר בלי טעם את העיר לפני שהחליט להמשיך לאנטיוכיה. התעכבות זו חרצה את הגורל של המערכה כולה. כשהגיע הצבא הסלגוקי אל מול חומות אנטיוכיה, בסביבות 7 ביוני, התברר כי הצלבנים כבר הצליחו לכבוש את העיר ביום ה -3 ביוני.
המצור על אנטיוכיה.
ביום 4 ביוני הופיעו גדודי החלוץ של הצבא המוסלמי אל מול חומות אנטיוכיה, עם הופעתם נטשו הצלבנים את המצודות מלרגרד ומגדלו של טנקרד. ביום 5 ביוני חצה הגוף העיקרי של הצבא המוסלמי את גשר הברזל תקף והרג את חיל המצב הצלבני הקטן שהגן על המעבר. תחילה הקים כרבוגא את המחנה הראשי ומפקדתו במרחק 3 קילומטרים מצפון לעיר והפנה את תשומת לבו למצד הצלבני לה מהומרי בו שכן עדיין חיל מצב צלבני בן כ-500 לוחמים בפיקודו של רובר מנורמנדי, במשך שלושה ימים עמדו הצלבנים בפני גלי התקפות בלתי פוסקים ובלילה שבין 8 ביוני וה-9 ביוני נסוגו המגינים אל תוך חומות העיר והמצד נשרף.
כרבוגא העביר את מפקדתו בסמוך למצודת העיר ולאחר משא ומתן קצר וחד צדדי הועבר הפיקוד על המצודה לידי אחד מנאמניו של כרבוגא אחמד איבן מרוואן מתוך הבנה כי עם כיבוש העיר היא תעבור לידי כרבוגא. כוחות מוסלמים חסמו את הגישה לשערי העיר וביום 10 ביוני יצאה התקפה משולבת ראשונה במהלכה יצא חיל המצב מהמצודה ובמקביל תקף כרבוגא את חומות העיר ההתקפה נמשכה 4 ימים ללא הפסקה ונהדפה בקשיים ואבדות קשות, המורל של הצלבנים הגיע לשפל המדרגה ולוחמים רבים ערקו מהעיר כשהם יורדים מחומות העיר נאחזים בחבל, על כך הם זכו לכינוי הבוז "רקדני החבל הבוגדניים" (לטינית: furtivi funambuli)