לעמותה, שהופעלה באמצעות שמואל שוקרון, שמעון קטורזה, מיכה פטיטו וצבי ויצמן, נתרמו מיליוני שקלים מדי שנה על ידי בעלי הון המקורבים לבן ארצי. בשנת 2012 העריך העיתון פורבס כי שווי מוסדותיו הוא כמאה מיליון ש"ח.
על חוג מקורביו נמנו אישים כמו רעיה שטראוס, גליה אלבין ופרופסור יעקב נאמן.
בן ארצי נשוי לאיריס, אב לארבעה.
פרשת היעלמותו.
משנת 2005 עד 4 באוגוסט 2008 לא הופיע בן ארצי בציבור ומאמיניו קיבלו מסרים בשמו, לכאורה, דרך מנהלי העמותה. בתאריך האמור הופיע בן ארצי וטען כי מנהלי העמותה ובעלי השליטה בכספים: שמואל שוקרון, שמעון קטורזה, צבי ויצמן ומיכה פטיטו, חטפו אותו וכלאו אותו במשך שלוש שנים, במספר דירות בטבריה בתנאים גרועים, הורו לחסידיו הוראות מומצאות בשמו וכעת הם מחזיקים בכספי העמותה ובנכסיה. לדבריו הם הכריחו אותו לפברק מכתב שבו הוא מייחס לעצמו סטיות מיניות והפרעות נפשיות.
לגרסת מנהלי העמותה, ביקש בן ארצי עזרה מהם על מנת להתמודד עם מחלת נפש קשה ממנה סבל בלי להיחשף לציבור. המנהלים עזרו לו להסתתר והעלימו את הידיעה כדי שלא להסב נזק לעמותה ולפעילות הציבורית שסביבה. מנהלי העמותה פרסמו קטעים לכאורה ממכתביו של בן ארצי, המתארים מעשי פדופיליה, ניצול מיני של חברי הקהילה וזואופיליה.
בפברואר 2013 הורשעו הארבעה בבית המשפט המחוזי בבאר שבע בעסקת טיעון בעבירה של קבלת דבר במרמה. על כל אחד מהם הוטלו חמישה חודשי עבודות שירות, מאסר על תנאי ופיצוי לבן ארצי בסך 10,000 ש"ח כל אחד. ביולי 2015 נתן בית המשפט המחוזי בבאר שבע תוקף של פסק דין להסכם פשרה שלפיו ישלמו שלושה מן החוטפים פיצוי של 700 אלף ש"ח לתלמידי הרב ניר בן ארצי, רעיה שטראוס, ואברהם משה מרגלית. כמו כן נקבע כי עליהם למסור מכתב חרטה על כך שקיבלו מהתובעים תרומות ניכרות על סמך מסרים פיקטיביים שמסרו להם בשמו של בן ארצי.
לאחר חשיפת הפרשה הוציאו מנהלי העמותה את בן ארצי מהשותפות בה, והפסיקו את התקציבים לישיבותיו במושב תלמים ובטבריה. בשל חשיפת שחיתויות לכאורה בניהול העמותה, שופטת בית המשפט בבאר שבע קבעה בחודש מרץ 2009 שיש להטיל הגבלות על הוצאות הכספים, ויש למנות חוקר שיחקור את התנהלותה. במקביל, הוקמה על ידי בן ארצי ותומכיו העמותה "תאיר נרי" התומכת בישיבה בתלמים.
פרשת ההיעלמות שימשה השראה לסרט הקולנוע הישראלי "פלאות" (2013).
קישורים חיצוניים.
פרשת היעלמותו:
היסטדין
הלכה צבאית
ראובן סגל
ראובן סגל (רומניה, 1876 - תל אביב, 9 במאי 1940) היה אח במסדר "הבונים החופשיים", ממייסדי תל אביב, מקים הבית הראשון בתל אביב.
ביוגרפיה.
סגל נולד ברומניה, אביו פנחס סגל היה סוחר. המשפחה עלתה לארץ ישראל ב-1882 והאב התבסס כסיטונאי מזון בשוק ביפו. ראובן סגל נשלח ללימודים במקוה ישראל.
גם אשתו, רבקה לבית אשכנזי, ילידת 1880 עלתה לארץ מרומניה עם משפחתה ב-1882. השניים נישאו ב-1902. שלוש שנים לאחר החתונה הפך סגל לבעל העסק של אביו כאשר זה נפטר. לזוג נולדו שלושה ילדים, פנחס, יצחק ומינה, אך יצחק נפטר בצעירותו.
ב-1907 חבר סגל לאגודת אחוזת בית לבניית פרבר עברי מצפון ליפו. סגל זכה בהגרלת המגרשים במגרש ברחוב יהודה הלוי 25 ומיהר לבנות את ביתו עוד לפני שנתן השלטון הטורקי את הרישיונות הדרושים, על ידי תשלום שוחד לבכירים. כך היה ביתו הבית הראשון שנבנה בתל אביב, שמונה חודשים בלבד מיום ההגרלה (ה-11 באפריל 1909). הבית נהרס בינואר 1965 לצורך הקמת מגרש חנייה לבנק הסמוך אליו.
סגל חבר לגיסו יעקב זאב, איש זכרון יעקב בשיווק גבינות ולאחר מלחמת העולם הראשונה, חומרי בנין. בתקופת מלחמת העולם הראשונה עסק ברכש מצרכי מזון בכפרים הערביים בסביבות טולכרם ובאספקת מוצרים אלה לצבא הגרמני והטורקי.
בשנת 1920 התגרשו בני הזוג סגל וב-1930 נפטרה רבקה.
בשנת 1940 נפטר ראובן סגל עקב סיבוך רפואי ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
הלכות צבא
הלכות צבא הוא התחום ההלכתי שעוסק בהתנהגות הראויה בצבא ובמלחמה, ובקיום ההלכה כפי שהיא מתבטאת במסגרת הצבאית.
בחז"ל.
בספרות חז"ל אין עיסוק רב בשאלת קיום ההלכה במסגרת הצבאית, אולם במסכת עירובין מובא רצף של הלכות הבאות להקל על היוצאים למלחמה: היתר לקחת עצים ללא חשש גזל, ופטור מנטילת ידיים, מעישור דמאי ומעירובי חצרות. (משנה עירובין א, י). בתלמודים מבואר שהלכות אלו נקבעו בשעה ש"חנו על הבאר", וככל הנראה מדובר במצור על החקרא במהלך מרד החשמונאים.
בראשונים.
הדיון בהלכות צבא בתקופת הראשונים, הוא מועט ומפוזר במקומות שונים.
הרמב"ם במשנה תורה אסף את הלכות הצבא ב"הלכות מלכים ומלחמותיהם" פרקים ה-ח והוא ככל הנראה היחיד בתקופה זו שריכז הלכות אלו בצורה מסודרת. עדות לכך שהדיון ההלכתי בנושאים אלו היה דל אנחנו יכולים למצוא בכך שלפעמים מקורותיו של הרמב"ם הם לא התלמוד, אלא מקורות תנאיים כגון הספרא ואפילו המקרא עצמו.
באחרונים.
החפץ חיים חיבר ספר בשם "מחנה ישראל", שיועד לחיילים ששירתו בצבאות זרים באירופה. הספר כולל דברי מוסר ואמונה, וכן הלכות בסיסיות, בעיקר בדיני שבת ותפילה. כך נכתב בהקדמה:
במדינת ישראל.
עם הקמת צה"ל בשנת 1948, ייסד הרב שלמה גורן את הרבנות הצבאית, ועמד בראשה עד שנת 1971. בתפקיד זה הקים את התשתית לשירות חיילים דתיים בצבא, כולל פסיקת הלכה בנושאים צבאיים. בין הספרים שיצאו בשנים אלו ניתן למנות שלושה מכרכי "משיב מלחמה", שו"ת בענייני צבא, מלחמה וביטחון, ואת "קובץ פסקי הלכות צבא" שיצא בשנת תשי"ט בהוצאת הרבנות הצבאית. הרב גורן עסק בסוגיות מורכבות, ובין היתר התיר עגונות, החל ממלחמת העצמאות ועד עגונות אח"י דקר ואח"י אילת.
ספרי הלכה צבאית נוספים הם שו"ת "כחיצים ביד גיבור" (ארבעה כרכים) של הרב אביחי רונצקי, שמונה לאחר מכן לתפקיד הרב הצבאי הראשי, שו"ת "קשרי מלחמה" (חמישה כרכים) של הרב אייל קרים, שעם כניסתו של הרב רונצקי לתפקיד הרב הצבאי הראשי מונה לראש תחום הלכה ברבנות הצבאית, ספר "בעמק ההלכה" של הרב זכריה בן-שלמה, שו"ת "מלומדי מלחמה" של הרב נחום אליעזר רבינוביץ', ספר "משא בהר" של הרב אברהם אבידן, "הצבא כהלכה" מאת הרב יצחק קופמן, ושו"ת "המורים בקשת" של הרב מישאל רובין.
בין ספרי ההדרכה המעשית ניתן למצוא את "דיני צבא ומלחמה" של הרב שלמה זלמן מן-ההר, "הלכות צבא" של הרב זכריה בן-שלמה, "הצבא כהלכה" של הרב יצחק קופמן, "צבא כהלכה" של הרב יוסף צבי רימון ו"ספר הראל" של הרב אליעזר שנוולד. בשנים האחרונות מוציא מדור הלכה של הרבנות הצבאית חוברות בנושאים ספציפיים כמו הלכות חגים או חוברות הדרכה ליחידות השונות, כמו גם ספר בשם "תורת המחנה".
רדיאציה
שדות התות
מוריסטאן
1408 (סרט)
1408 הוא סרט אימה משנת 2007 שבוים על ידי הבמאי השוודי מיקאל הפסטרום, ומבוסס על סיפורו הקצר בעל אותו שם של סטיבן קינג.
עלילה.
מייק אנסלין הוא ספקן ומחבר אשר, לאחר מותה של בתו קייטי, כותב ספרים על מקומות על-טבעיים, אם כי הוא מעולם לא חווה חוויה בלתי טבעית. אחרי ספרו האחרון, הוא מקבל גלויה אנונימית על "הדולפין", מלון הנמצא בשדרת לקסינגטון בניו יורק, הנושא את המסר: "אל תיכנס ל-1408."
מייק מתייחס לזה כאתגר ומנסה להזמין הזמנה לחדר 1408, אך המלון לא משכיר לו את החדר. עם זאת, לאחר שנודע לו מהסוכן שלו, סם פארל, כי חוק הדיור דורש ממלונות להשכיר חדרים פנויים, "הדולפין" בחוסר רצון שומר את חדר 1408 עבור מייק. לאחר שהגיע ל"הדולפין", מייק נמשך הצידה על ידי מנהל המלון, ג'רלד אולין, אשר לוקח אותו למשרדו. הוא מסביר למייק כי החדר סגור, וכי אף אחד לא מורשה להיכנס, והוא מנוקה פעם לחודש ובפיקוח שלו. הוא נותן לו תיק קבצים ואומר לו כי ב-95 שנות קיומו של המלון, היו 56 מקרי מוות ב-1408, וכי אף אחד לא שרד יותר משעה, אבל מייק רוצה להישאר בחדר. אולין מנסה לשחד את מייק לא להישאר בחדר, אבל מייק מסרב. אולין באי רצון מסכים לתת לו להישאר.
ברגע שהוא בתוך החדר, מייק שולף את מכשיר ההקלטה שלו ומדבר אליו, ומתאר את ההופעה העמומה של החדר וחוסר תופעות יוצאות דופן. במהלך הבדיקה שלו, שעון הרדיו פתאום מתחיל להשמיע בקולי קולות את השיר "We've Only Just Begun", אבל מייק מניח שזה רק טריק של אולין. מאוחר יותר, בשעה 8:07, השיר מתנגן שוב והמרקע הדיגיטלי של שעון הרדיו מתחיל בספירה לאחור החל מ-"60:00". זמן קצר לאחר מכן מייק נהיה לחירש מצלצול חזק וידו נרמסת על ידי מסגרת החלון. לאחר מכן ידו נצרבת כאשר הוא מנסה לשטוף את הפציעה בכיור ומים רותחים יוצאים מהברז במקום מים. מייק מנסה ללא הצלחה לצאת מהחדר: ידית הדלת נופלת מהדלת וכשהוא מטפס אל אדן החלון כדי לברוח לחדר אחר, החלונות של החדרים האחרים נעלמים. כל אותו הזמן, מייק מותקף שוב ושוב על ידי חזיון רפאים של מטורף האוחז בלהב וקורבנות לשעבר של החדר ההורגים את עצמם. יש לו גם הזיות של בני משפחתו, כולל אביו הלקוי בנפשו ושל בתו בזמן שהיא בבית החולים לפני מותה. מייק מבחין אז כי כעת יש רק לבנים על הקיר ועליה מפה של המלון, ואין בה חדרים אחרים מלבד שלו.