במצבים ואזורים של נחלת כלל עירונית, התושבים הם שחקני המפתח, ולא רשויות או בעלים-פרטיים. דייוויד הארווי () עסק בהגדרת ההבדל בין שטחים ציבוריים לנחלת הכלל העירונית. לטענתו, שטחים ומשאבים ציבוריים הופכים לנחלת הכלל כאשר התושבים נוקטים פעולה פוליטית ומנהלים אותם. לדוגמה, כיכר סינטגמה באתונה, כיכר תחריר בקהיר וכיכר קטלוניה בברצלונה היו מרחבים ציבוריים שהפכו לנחלת הכלל כאשר תושבי הערים החלו למחות בהם ולנהל אותם כראות עינהם. כמו כן, רחובות הם שטחים עירוניים שפעמים רבות מומרים לנחלת הכלל באמצעות פעילויות חברתיות ומחאות מהפכניות. נחלת הכלל העירונית יכולה לפעול לצד הרשויות המקומיות וכוחות השוק, או כנגד אליהם ובמטרה להחליפם. דוגמאות לנחלת הכלל העירונית כוללות גינון קהילתי, חוות עירוניות על גגות ומרחבים תרבותיים כגון ספריות פתוחות בתחנות אוטובוסים.
תאוריות כלכליות.
הכישלון של נחלת הכלל.
הכישלון של נחלת הכלל הוא השם למגוון תאוריות כלכליות, אשר ידועות היום בשם הטרגדיה של נחלת הכלל, שמדגישות את אי-ההיתכנות הכלכלית, או אי הכדאיות הכלכלית, של ניהול משאבים בשיטה של נחלת הכלל. כבר במאה ה-18, ויליאם לויד הדגים את הרעיון הזה באמצעות ניסוי מחשבתי על רועי צאן שמבצעים רעיית יתר באזור חקלאי ששייך לנחלת הכלל, במקרה כזה, כל רועה צאן לוקח מנחלת הכלל לרעת שאר הרועים. אותו הרעיון נקראה בהקשר לדיג "הטרגדייה של הדייגים", ומתייחס לדיג יתר.
במאה ה-21, תיאורית הכישלון של נחלת הכלל המוכרת ביותר היא זו של גארט הרדין, שפרסם ב-1968 מאמר על הכישלון של נחלת הכלל, שגם בו היה שימוש בניסוי המחשבתי על שדה המרעה ורועי-הצאן. במאמר המקורי טען שהפתרון לכישלון של נחלת הכלל הוא הפרטה, והעברת ניהולה לבעלים פרטיים. לעומת-זאת, במהלך השנים שכתב את המאמר וטען שהבעיה היא חוסר ניהול נחלת הכלל, שניתן להעבירה לניהול המדינה, או אף להשאירה בנחלת הכלל, וכל שנדרש הוא גוף ניהולי שמופקד על שמירה עליה.
ההצלחה של נחלת הכלל.
מאז מאמרו של הרדין, חוקרים רבים החלו להתעניין בסוגיה של נחלת הכלל. בעוד התפיסה המקורית הייתה שכל המשאבים שנמצאים בנחלת הכלל עתידים להיכשל, משאבים בנחלת הכלל עדיין משמעותיים בעולם המודרני. חוקרת לדוגמה שעוסקת בנושא נחלת הכלל היא אלינור אוסטרום, שזכתה בפרס נובל על ניתוח מקרים שבהם נחלת הכלל מנוהלת בהצלחה. לדוגמה, אוסטרום מצאה כי שדות מרעה באלפים השווייצרים מנוהלים בהצלחה על ידי קואופרטיבים של החקלאים המתגוררים בקרבתם, במשך מאות שנים.
אחד הטיעונים כנגד התפיסה של הכישלון של נחלת הכלל הוא כי אומנם שדות המרעה מצויים בנחלת הכלל, אבל עדיין לכל רועה צאן עדר פרטי, ולכן קיים האינטרס לרעיית יתר, דבר שלא היה קיים אילו גם העדרים היו בנחלת הכלל.
קארול רוס, טוענת במחקרה מ-1986 כי המשתמשים בנחלת הכלל לרוב מצליחים למצוא מנגנונים ודרכים לנהל אותה באופן מספק ולשמור עליה, וייתכן אפילו לשפר אותה. המונח שהיא טבעה בהתייחסה לתופעה זו הוא "הקומדיה של נחלת הכלל".
מושג אשר דומה למושג הקומדיה של נחלת הכלל הוא המושג "הניצחון של נחלת הכלל". נטען, כי סוגים מסוימים של נחלת הכלל, כמו נחלת הכלל האינטלקטואלית ותוכנות בקוד פתוח, דווקא משתפרים ככל שמשתמשים בהם יותר וליותר אנשים יש גישה אליהם. בהשוואה למטאפורה של שדה במרעה, "הדשא גובהה ככל שקוצרים אותו".
לייל, מלך בריטניה
לייל (באנגלית: Leil; נפטר בשנת 929 לפנה"ס לערך) היה מלך בריטניה, על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה". אין כל תיעוד היסטורי לקיומו, והוא נחשב לאחד המלכים האגדיים של בריטניה.
ג'פרי מציין כי לייל היה בנו של ברוטוס ירוק המגן, וכי תקופת מלכותו הייתה שלווה, ולייל עשה משפט צדק לתושבי הממלכה. ליל בנה את העיר קארלייל (מצודת לייל) הקרויה על שמו, ושלט 25 שנים.
בזקנתו הוא איבד את רסן השלטון והחלה מלחמת אזרחים במהלכה הוא מת.
לאחר מותו עלה לשלטון בנו, ראד האד האדיבראס.
ג'פרי מציין כי לייל מלך בתקופת שלטונו של המלך שלמה ובניית בית המקדש הראשון בירושלים.
מאיה (תוכנה)
מיקרוסופט סילברלייט
ראד האד האדיבראס
ראד האד האדיבראס (באנגלית: Rud Hud Hudibras, בוולשית: Run baladr bras; נפטר בשנת 890 לפנה"ס לערך) היה מלך בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות': "ההיסטוריה של מלכי בריטניה". אין תיעוד היסטורי למלכותו והוא נחשב לאחד המלכים האגדיים של בריטניה.
ג'פרי מספר כי ראד האד האדיבראס עלה לשלטון לאחר מות אביו לייל, בתקופת מלחמת האזרחים שפרצה בשלהי מלכותו של לייל.
לדברי ג'פרי, ראד האד האדיבראס סיים את מלחמת האזרחים, ומלך 39 שנים. במהלך מלכותו הוא ייסד את קארינט (Kaerreint) (לימים קנטרברי), את קארגואניט (Kaerguenit) (לימים וינצ'סטר), את טירת פאלאדור (Paladur - כיום שאפטסבורי) ואת אנגלס.
לאחר מותו עלה לשלטון בנו, בלאדאד.
לדברי ג'פרי, ראד האד האדיבראס שלט בתקופת התנבאותם של הנביאים חגי, עמוס, יואל ועזריה. מאחר שתקופת הנביאים ידועה (חגי התנבא בשנת 520 לפנה"ס לערך, ועמוס התנבא בשלהי מלכותו של עוזיה מלך ממלכת יהודה וירבעם השני מלך ממלכת ישראל - בשנת 760 לפנה"ס לערך, לא ניתן להסתמך על תיארוך זה של ג'פרי.
לייל
ג'ימי קימל
ג'יימס כריסטיאן "ג'ימי" קימל (באנגלית: James Christian "Jimmy" Kimmel; נולד ב-13 בנובמבר 1967) הוא מנחה וקומיקאי אמריקאי. החל משנת 2003 מנחה את תוכנית האירוח הלילית "ג'ימי קימל לייב" ברשת ABC. לפני כן, זכה קימל לפרסום בזכות חלקו בצמד המנחים בתוכנית "גברים עם כבוד" עם אדם קרולה.
דורג כאחד מ-100 האנשים המשפיעים בעולם לשנת 2018, על פי המגזין "טיים".
ביוגרפיה.
קימל נולד בברוקלין, ניו יורק, כשהיה בן תשע עבר יחד עם משפחתו ללאס וגאס. עם סיום לימודיו התיכוניים למד שנה באוניברסיטה של נבדה והמשיך בלימודיו באוניברסיטת המדינה של אריזונה במשך שנתיים נוספות, כל זאת ללא קבלת תואר.
באביב 1996 הופיע קימל כ"ג'ימי הבחור של פוקס" בפרומואים ברשת הטלוויזיה פוקס. בשנים 1999–2004 הנחה את התוכנית הקומית "גברים עם כבוד" לצד אדם קרולה בערוץ קומדי סנטרל. במקביל, הגיש את השעשועון "Win Ben Stein's Money", עליו זכה ב-1999 בפרס אמי ל"מנחה שעשועון הטלוויזיה הטוב ביותר". בשנת 2003 החל להנחות את תוכנית הלייט-נייט "ג'ימי קימל לייב" ברשת ABC, ובחודש אפריל 2020 החל להנחות את התוכנית "מי רוצה להיות מיליונר" ברשת זו.
בשנת 1988 התחתן קימל עם ג'ינה מאדי, מנישואים אלו נולדו לו שני ילדים. השניים התגרשו ב-2002. באותה שנה החל קימל לצאת עם הקומיקאית שרה סילברמן, אחרי מערכת יחסים של חמש שנים, בני הזוג נפרדו בקיץ 2008. ב-31 בינואר 2008, הופיעה בתוכנית "ג'ימי קימל בשידור חי!" והכריזה ש"I'm Fucking Matt Damon" עם קטע מוזיקלי קצר. הסרטון קיבל פרסום רב, הפך ויראלי וזכה לבסוף בפרס אמי. בתוכנית הבאה, העלה קימל את הקטע "I'm fucking Ben Affleck". הקטעים תואמו יחד מראש. באוקטובר אותה שנה חזרו לצאת יחד, אולם נפרדו סופית במרץ 2009. בשנת 2010 בהמשך להופעות המדוברות יצא מערכון ה-"Handsome Men's Club" בו הוכרז כי קימל אינו נאה.
באוקטובר 2009 החל לצאת עם מולי מק'נירני, אחת התסריטאיות הראשיות של תוכניתו "ג'ימי קימל לייב". השניים התארסו באוגוסט 2012 והתחתנו ביולי 2013. ב-10 ביולי 2014 נולדה בתם הראשונה.
בשנת 2012 הנחה קימל את טקס פרס אמי, ונבחר להנחות את הטקס גם בשנת 2016. קימל אף הנחה את טקס פרסי אוסקר ה-89 (2017) ושב להנחות בפעם השנייה ברציפות גם את טקס פרסי אוסקר ה-90 (2018). באפריל 2017 נולד בנו השני מנישואיו עם מק'קרני עם מספר מומים בליבו.
משחק.
בשנת 2017 שיחק בסרט האנתולוגיה, "תקופת השיא של ממזרים חסרי רגישות" בתפקיד שולי, לצד קריסטן ויג וטוני קוקס. בשנת 2018 דיבב את דמותו של באטמן בסרט "כוח הטיטאנים! חיים בסרט", ובשנת 2021 דיבב בסרט אנימציה " ובסרט ".
ביקורת.
על תוכניתו של קימל נמתחה ביקורת רבה, כאשר עיקר הביקורת התייחסה לכך שהתכנית בעלת אופי פוליטי הנוטה בצורה ברורה לטובת המפלגה הדמוקרטית. לטענת המבקרים התכנית שמה ללעג הומוריסטי פוליטיקאים רפובליקנים, לרבות הנשיא טראמפ ואשתו, בעוד ביקורת על פוליטיקאים מהמחנה הדמוקרטי כמעט ואינה נשמעת.
ביוני 2021 דווח כי הנשיא לשעבר טראמפ פנה למשרד המשפטים על מנת לחקור הטיה פוליטית בתוכניתו של ג'ימי קימל ותוכניות פריים-טיים אמריקאיות אחרות.
אסושייטד פרס
בלאדאד
בלאדאד (באנגלית: Bladud בוולשית: Blaiddyd) היה מלך בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות': "ההיסטוריה של מלכי בריטניה". אין כל תיעוד היסטורי למלכותו, והוא נחשב לאחד המלכים האגדיים של בריטניה.
ג'פרי מציין כי בלאדאד היה בנו של המלך ראד האד האדיבראס, והיה המלך העשירי מבין מלכי בריטניה מאז עלייתו לשלטון של ברוטוס מטרויה - ראשון המלכים שכבש, על פי ג'פרי, את האי מידי הענקים.
כותבים מאוחרים יותר הוסיפו תיאורים נוספים אודות מלכותו, ובהם שבלאדאד נשלח על ידי אביו לאתונה לרכוש השכלה, ולאחר מות אביו שב לבריטניה ועימו ארבעה פילוסופים וכי ייסד אוניברסיטה בסטמפורד שבלינקולנשייר, אשר פעלה עד שנסגרה על ידי אוגוסטינוס מקנטרברי בשל הכפירה שנלמדה בה.