מרבית תושבי הרחוב הם ערבים. לאורכו מתחמי מגורים ומוסדות ציבור, כגון ישיבות ובתי כנסת, של יהודים, בהם: בית ויטנברג, בית דנון, בית אלחנן, ישיבת עטרת ירושלים, בית הכנסת אהל יצחק, בית הכנסת איגוד לוחמי ירושלים, בית הכנסת אוהל בן ציון ובית הכנסת חזון יחזקאל.
ברחוב עוברת חלק מוויה דולורוזה שמבקרים בה אלפי צליינים מדי יום. הרחוב משמש גם (בעיקר בשבתות) כמעבר מתפללים יהודים אל הכותל המערבי.
דווייט סטונס
דווייט אדווין סטונס (באנגלית: Dwight Edwin Stones; נולד ב-6 בדצמבר 1953) הוא אתלט יהודי-אמריקאי בעבר. הוא בעל שתי מדליות ארד משתי אולימפיאדות (מינכן 1972 ומונטריאול 1976) ושיאן עולם בקפיצה לגובה. לאחר שפרש מספורט תחרותי משמש סטונס כפרשן ספורט בטלוויזיה.
קורית חיים.
סטונס נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה.
מדליית ארד אולימפית.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה סטונס במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.21 מטר, אחרי יורי טרמאק מברית המועצות (2.23 מטר) ושטפן יונגה ממזרח גרמניה (2.21 מטר).
שיאן עולם.
בתחרות בינלאומית בין הנבחרות הלאומיות של שווייץ, מערב גרמניה וארצות הברית שנערכה במינכן, גרמניה ב-11 ביולי 1973 קבע סטונס בניסיון השלישי בקפיצה לגובה שיא עולם חדש של 2.30 מטר שיפור של 1 ס"מ (2.29 מטר) לשיא העולם בן השנתיים של בן ארצו פט מצדורף והיה לקופץ הראשון שקבע שיא עולם בקפיצת פוסברי.
חודשיים לפני המשחקים האולימפיים, בתחרות שנערכה בפילדלפיה ב-5 ביוני 1976 שיפר סטונס את שיאו העולמי ב-1 ס"מ והעמידו על 2.31 מטר והוכיח שהוא מוכן לאולימפיאדה. אלא שבאולימפיאדת מונטריאול (1976) הוא זכה רק במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.21 מטר, אחרי יאצק ושולה מפולין (2.25 מטר) וגרג ג'וי קנדה (2.23 מטר), לאחר שלא הצליח להתמודד עם תנאי מזג האוויר וירידת הגשם על המסלול. ארבעה ימים לאחר תחרות הגמר במשחקים האולימפיים, בתחרות שנערכה בפילדלפיה ב-4 באוגוסט הוא שיפר את שיאו העולמי בשלישית והעמידו על 2.32 מטר.
בתחרות גביע העולם של IAAF שנערכה בדיסלדורף, גרמניה 1977 זכה סטונס במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.27 מטר, אחרי רולף ביילשמידט ממזרח גרמניה (2.30 מטר) ולפני יאצק ושולה (2.24 מטר).
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 סיים סטונס במקום שישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.29 מטר (כמו הזוכה במדליית הארד).
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) הוא סיים ראשון בתחרות הקפיצה לגובה בשיא אמריקאי חדש של 2.34 מטר. במשחקים עצמם הוא סיים במקום רביעי בתוצאה של 2.31 מטר.
נגרולמוד
נגרולמוד היא בירת פלאו שבאוקיינוס השקט. העיר ממוקמת במדינת מלקאוק שבקבוצת האיים פלאו. נגרולמוד היא הבירה הקטנה ביותר במדינות הריבוניות שבעולם.
העיר הפכה לבירה ב-7 באוקטובר 2006; בירתה הקודמת של פלאו הייתה קורור, הממוקמת 20 קילומטרים דרומית לה. היא הוכרזה כבירה לאחר סיום בניית קומפלקס מבני הממשל ובניין הקפיטול בעיר, בעלות של 45 מיליון דולר אמריקני.
הוצאת ספרים ע&quot;ש י. ל. מאגנס
הוצאת ספרים ע&quot;ש י.ל. מאגנס
טרד מזמר
יעקב גראפער
ברניס מרלו
ברניס לים מרלו (באנגלית: Bérénice Lim Marlohe ; נולדה ב-19 במאי 1979) היא שחקנית צרפתייה שזכתה לפרסום בזכות הופעתה בתפקיד נערת בונד, סוורין, בסרט "סקייפול".
ביוגרפיה.
מרלו נולדה בפריז לדוקטור ממוצא סיני-קמבודי ולמורה צרפתייה. בצעירותה שאפה מרלו לקריירה מוזיקלית ולמדה מוזיקה בקונסרבטואר של פריז. כאשר החלה דרכה כשחקנית התבלטה בעיקר בסדרות טלוויזיה צרפתיות. בשנת 2012 זכתה מרלו בתפקיד נערת בונד באודישן שערכה לסרטו המצליח של סם מנדס "סקייפול", ה-23 ב"סדרת סרטי ג'יימס בונד". בסרט הופיעה בתפקיד סוורין בת זוגו הצרפתייה של הנבל הראשי ראול סילבה (חאווייר ברדם). הודות להופעתה בסרט זכתה ונענתה מרלו לפנייה מצד טרנס מאליק לתפקיד בסרטו העתיד לצאת. בשנת 2015 שיחקה בדרמה הרומנטית "5 עד 7" לצד אנטון ילצ'ין, ושיחקה במיני-סדרה "אוצרות שלפני המוות".
בשנת 2017 שיחק מרלו בסרטו של טרנס מאליק "משיר לשיר". בהמשך השנה שיחקה בסרט המדע-בדיוני האמריקאי "Revolt" לצד השחקנים לי פייס וג'ייסון פלמינג.
דרור מורה
דרור מורה (נולד ב-4 בנובמבר 1961) הוא במאי, צלם ומפיק קולנוע וטלוויזיה ישראלי. סרטו התיעודי שומרי הסף מביא ראיונות עם שישה מראשי השב"כ, בו הם מספרים על אופן פעולתו ומביעים את דעתם על הסכסוך הישראלי-פלסטיני. הסרט נכלל בין חמשת המועמדים הסופיים לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט התיעודי.
קורות חיים.
נולד בירושלים בשם דרור מועלם. הוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. החל את דרכו כצלם קולנוע וטלוויזיה. החל מראשית העשור הראשון של המאה ה-21 החל לביים ולהפיק סרטי תעודה.
מסטיף (כטב&quot;ם)
מסטיף (Mastiff) הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) טקטי לסיור ואיסוף מודיעין מתוצרת תדיראן מערכות (כיום בבעלות אלישרא חלק מקבוצת אלביט מערכות). כטב"מים מסוג "מסטיף" הופעלו על ידי צה"ל וזכו שם לכינוי "סורק"
ה"מסטיף" הוא כטב"ם בתצורת מנור כפול המונע על ידי מנוע יחיד בעל מדחף דוחף. הוא נושא מצלמה טלוויזיונית מיוצבת תחת גוף המטוס ויכול לשדר את המידע הנקלט על ידו בזמן אמת לתחנה קרקעית. מסטיף בעל כני נסע לא מתקפלים. היו גרסאות של מזל"ט-מטרה ומזל"ט-הטיה.
היסטוריה.
בעקבות מלחמת יום הכיפורים הוחלט בצה"ל להקנות למפקדי השטח את היכולת להסתכל "מעבר לגבעה". הדרישות המבצעיות כללו כלי טיס בלתי מאויש שיוכל לשאת מטע"ד 10 ק"ג לטווחים של 30-50 ק"מ.
באותה תקופה ארבעה אנשי תעופה: מהנדס התעשייה האווירית אל אליס, טייסי חיל האוויר סא"ל (מיל') יהודה מנור, שלמה ברק ועזרא דותן הקימו חברה בשם "אירמקו" ("Airmeco") על מנת לפתח מזל"ט בעל שני מנועים עם יכולת נשיאת מטע"ד במשקל 12 קילוגרם. המזל"ט התרסק בטיסתו הראשונה בשל תקלה במנוע. בסיוע מומחה נוסף, מתכנן טיסנים ניק זירולי פותח ונבנה דגם אחר, מוצלח הפעם, הנקרא Owl. אחרי שהתעשייה האווירית לא הביעה עניין להשתתף בפיתוח, רכשה חברת תדיראן מערכות זכויות לפיתוח דגם משופר בשנת 1974.
תדיראן פיתחה את המזל"ט מסטיף (( Mastiff Mini RPV (Remotely Piloted Vehicle). הטיסה הראשונה הייתה ב-1975. ב-1978 הכטב"ם נכנס לשירות בצה"ל תחת שם סורק-1. בשנת 1977 פותח מסטיף 2, שנכנס לשירות מבצעי ב-1979 תחת שם סורק-2. הדגם האחרון שפותח היה מסטיף 3 (סורק-3), שהוצג ב-1983.
עקב תחרות מול התעשייה האווירית שפיתחה ב-1980 כטב"ם סקאוט הוחלט על הקמת חברת "מזל"ט" המשותפת לתדיראן והתעשייה האווירית. ב-1987 חברת תדיראן עברה משבר שבעקבותיו היא נטשה את תחום הכטב"מים ומכרה את חלקה לתעשייה האווירית, שהקימה על בסיס זה מפעלה "מל"ט".
כל הדגמים של מסטיפים הופעלו על ידי יחידת נחשון, יחידת המזל"טים של חיל המודיעין וביצעו משימות מבצעיות רבות. המשימה הידועה ביותר היא השתתפות במבצע ערצב 19 במהלך מלחמת לבנון הראשונה, כאשר הושמד בתקיפה אחת כל מערך טילי הקרקע-אוויר הגדול והמודרני של צבא סוריה בבקעת הלבנון. הסורק יצא מהשירות בתחילת שנות התשעים.
סייר (כטב&quot;ם)
חמש מצלמות שבורות
חמש מצלמות שבורות (בערבית: خمس كاميرات محطمة) הוא סרטם התיעודי של הבמאים עימאד בורנאט וגיא דוידי משנת 2012. הסרט מבוסס בעיקר על חומרים שצילם עימאד בורנאט, פלסטיני תושב בלעין, בשנים 2005–2010. הוא תיעד את מאבק תושבי הכפר נגד גדר ההפרדה, שלשם הקמתה הופקעו חלק מאדמותיהם.
הסרט זכה בפרס אמי הבין-לאומי ונכלל בין חמשת המועמדים הסופיים לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט התיעודי.
הסרט קרוי על שם חמש המצלמות בהן צולם, שנהרסו בזו אחר זו בעימותים עם חיילי צה"ל או מתנחלים. הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-פלסטינית-צרפתית.
עלילה.
העלילה של הסרט מתפתחת עם הצגת לידתו של בנו הרביעי של בורנאט, ג'יבריל, במקביל לתחילת מאבק אנשי הכפר בילעין נגד גדר ההפרדה שמוקמת בשטחים הסמוכים לכפר.
תוך כדי התקדמות העלילה, מתאר הבמאי כיצד הקמת גדר ההפרדה על ידי מדינת ישראל, עוברת על אדמות בבעלות תושבי הכפר. במאבק לוקחים חלק תושבי הכפר והכפרים הסמוכים, פלסטינים מיהודה ושומרון, פעילי שמאל ואנשי קבוצת אנרכיסטים נגד הגדר מישראל וכן פעילים מחו"ל, בעיקר מארגון הסולידריות הבינלאומי. המאבק מזוהה בעיקר עם ההפגנות הנערכות מדי יום שישי.
הסרט מחולק לחמשה חלקים. כל חלק מצולם על ידי מצלמה אחרת, אשר נהרסת לבסוף כתוצאה מעימותים עם חיילי צה"ל.
הסרט מלווה בקריינות מאת עימאד בורנאט, אשר מתארת את הלך הרוח של בורנאט, משפחתו וחבריו לכפר.
המועמדות לאוסקר והזכייה באמי.
הסרט היה אחד מחמשת המועמדים לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט התיעודי ב-2013, יחד עם הסרט הישראלי שומרי הסף. אף על פי שבניגוד לקטגורית פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בקטגוריה זו הסרטים אינם מייצגים מדינות, בתקשורת הישראלית הם הוצגו כנציגי ישראל - דבר שעורר מורת רוח הן בקרב היוצרים, הן בקרב אנשי בילעין הפלסטינים והן בקרב אנשי ימין ישראלים.
כשהגיע בורנאט עם אשתו ובנו לטקס האוסקר הם עוכבו למשך כשעה וחצי בנמל התעופה של לוס אנג'לס על ידי אנשי רשות ההגירה האמריקנית שלא האמינו שאכן פלסטיני מועמד לאוסקר, ושוחררו לאחר התערבותו של במאי התעודה האמריקני מייקל מור איתו בורנאט יצר קשר.