ישנם כמה מנועים סיבוביים הבנויים כמנועי בעירה פנימית ובהם תנועה קווית של בוכנות בתוך תאי בוכנה ('צילינדרים') ממורת לתנועה סיבובית ללא שימוש בגל ארכובה. במנועים אלה הצילינדרים ממוקמים במעגל סביב ציר הסיבוב של הרוטור (החלק המסתובב), מקובעים אליו ומסתובבים איתו. במבנה זה כל הבוכנות מחוברות, באמצעות טלטלים, אל נקודה סטטית אחת הנמצאת בהזזה קטנה מציר הסיבוב של הרוטור (נקרא מבנה 'לא קונצנטרי'). העובדה שאותה נקודה סטטית איננה ממוקמת במרכז ציר הסיבוב אלא מעט לידו גורמת לכך שבכל רגע נתון הבוכנות השונות נמצאות במיקום מעט שונה לאורך הצילינדר שלהן. המיקום השונה של כל בוכנה מביא לכך שבכל רגע נתון כל אחת מהבוכנות נמצאת ב'מצב עבודה' שונה (כלומר, באחד מהמצבים 'יניקה', 'דחיסה',' עבודה' או 'פליטה', אם מדובר בבוכנה בעלת מחזור ארבע פעימות לדוגמה). מאחר שכל בוכנה נמצאת במצב עבודה שונה, הרי שבכל רגע ישנה בוכנה אחת הנמצאת במצב 'עבודה' וכך, יחד עם העובדה שמעגל הצילינדרים משמש כמעיין 'גלגל תנופה', נשמרת פעולה רצופה של המנוע כולו.
מנוע גינום הוא הידוע ביותר בסוג זה של מנועים סיבוביים.
לשם הבהרה, ההבדל בין מבנה זה לבין מבנה של מנועים ישרים הוא שבמנועים ישרים הצילינדרים מחוברים לסטטור (לחלק שאינו מסתובב) ואינם נעים ולכן, כאמור, נוצר צורך בחיבור הטלטל של כל בוכנה לגל ארכובה, כדי להמיר את התנועה הקווית של ראש הבוכנה לכדי תנועה סיבובית של הרוטור.
לעומתם, ישנם מנועים סיבוביים רבים המקבלים את כוחם ללא בוכנות כלל, אלא באמצעות כניסת גז או נוזל אל תאים בעלי צורה אופיינית המניעה את הרוטור - חלקו הנע של המנוע - בכיוון הרצוי. רוב המנועים ההידראוליים והפנאומטיים פועלים באופן זה, אך ישנם גם מנועי בעירה פנימית, המנצלים את המבנה הזה: לאחר כניסת הדלק אל התאים, הוא מוצת ומניע את הרוטור בכוח אנרגיית הבעירה (בדרך כלל דרך לחץ הגז המתרחב במהירות). מנוע ונקל הוא מנוע מסוג זה.
היסטוריה.
בשנת 1888 בנה פליקס מילט אופנוע עם מנוע סיבובי, והיה הראשון שרשם פטנט על כך.
מנועים סיבוביים שבהם הבוכנות הסתובבו סביב ציר ההינע, שימשו באופן נרחב בהנעת המטוסים הראשונים והצפלינים לפני מלחמת העולם הראשונה ובמהלכה. מעט מנועים מסוג זה שימשו גם במכוניות ובאופנועים. המצאות שונות נרשמו בעניין אך אף המצאה לא הציגה שינוי מהותי במבנה ההנדסי הבסיסי של המנוע.
ב-1901 מכרה חברת אדמס פרוול בארצות הברית מנוע סיבובי למכונית. מנוע זה פותח על ידי הממציא האמריקני אמיל ברנר. משערים שמנוע גינום פותח על בסיס המצאה זו.
מנוע גינום פותח בידי שלושה אחים צרפתים: לואי, לורן ואגוסטין סגווי. הם היו נכדים של ממציא גשר המיתרים הצרפתי המפורסם, ברוך סגווי, ומצד האם נכדים של ז'וזף מונגולפייה, ממציא הכדור הפורח (באוויר החם). בשנת 1906 החל פיתוח מנוע הגינום, עם רכישת הזכויות למנוע סיבובי חד-בוכנתי בידי בכור האחים לואי, מיצרן הקטרים והמכוניות הגרמני מוטורנפבריק אוברורסל - החברה שהפכה מאוחר יותר לב.מ.וו. המנוע הומצא על ידי המהנדס הראשי של החברה ווילי ז"ק, והוא שנתן לו את שמו.
משנת 1921 והלאה ירדה קרנו של מנוע זה, בעיקר בגלל חסרונות בהעברת הכוח לתנע סיבובי, המוגבלת בתקרה לפי חישוב הנדסי.
מנוע ונקל פותח על ידי המהנדס פליקס ונקל, בחברה הגרמנית NSU, החל משנת 1951 אחרי ששוחרר ממאסר בעקבות פעילותו בפיתוח צבאי עבור הלופטוואפה, של מנועי מטוסים, ולאחר שהותר לו לשוב ולעבוד בתחום. המנוע הוצג בציבור לראשונה בשנת 1957.
בשנת 1994 הומצא מנוע סיבובי פשוט ביותר, הפועל בלחץ אוויר והבנוי משני רכיבים קשיחים בלבד. מנוע זה פועל באמצעות תנועה של מערכת גלגלים בסיבוב המרחיק ומקרב אותם, אך ללא סיבוב הגלגל עצמו. התברר שמנוע זה יעיל ביותר לדחיסת אוויר, אך לא נמצאה דרך לנצלו להפקת כח.
בשנת 2005, החלה לשווק חברה אוסטרלית בשם EngineAir מנוע אוויר סיבובי יעיל חדש, להנעת כלי רכב.
יוסף בלוך (פירושונים)
סלאח ג'דיד
סלאח ג'דיד (בערבית: صلاح جديد; 1926 – 19 באוגוסט 1993) היה מצביא ופוליטיקאי עלווי-סורי, ממנהיגי מהפכת הבעת' ב-1963 ולאחרה מונה לראש המטרה הכללי של הצבא הסורי ה-12. ג'דיד היה שליט סוריה בפועל לאחר מהפכת העלווים בשנת 1966, עד מהפכת התיקונים של חאפז אל-אסד ב-1970.
ראשית חיים.
ג'דיד נולד בשנת 1926 בכפר דויר בעבדה, ליד עיר החוף ג'בלה, למשפחה עלאוית משבט חדדין. עם זאת, ישנו דו"ח נוסף המציין את שנת הולדתו כ-1924. הוא למד באקדמיה הצבאית חומס, והצטרף לצבא הסורי ב-1946. ג'דיד היה במקור חבר במפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית, אך מאוחר יותר הפך לחבר במפלגת הבעת' הסוציאליסטית הערבית, בראשות מישל אפלק וסלאח א-דין אל-ביטאר. ג'דיד שינה נאמנות שוב בשנות ה-50, כאשר הפך לחבר בתנועת הלאומיים הערבים, מפלגה אשר תמכה באמונותיו האידאולוגיות של גמאל עבד אל-נאצר. ג'דיד תמך ברפובליקה הערבית המאוחדת, רפובליקה מאוחדת הכללה את הרפובליקה הסורית השנייה ואת רפובליקת מצרים. האיחוד נוצר כצעד הראשון לקראת הקמת אומה כלל-ערבית אחת.
בתקופת הרפובליקה המאוחדת, ג'דיד הוצב בקהיר, שם הקים את הוועדה הצבאית לצד תומכי מפלגת בעת' אחרים בשנת 1959. המטרה העיקרית של הוועדה הצבאית הייתה להגן על קיומה של הרפובליקה הערבית המאוחדת. פרט לג'דיד חברי הוועדה הצבאית כללה את חאפז אל-אסד, עבד אל-כרים אל-ג'ונדי ומוחמד עמראן. הוועדה הצבאית ניסתה להציל את תנועת הבעת' הסורית מהשמדה. הרפובליקה הערבית המאוחדת התפרקה כאשר סוריה פרשה בעקבות הפיכה בשנת 1961. נזאים אל-קודסי, שהוביל את הממשלה הראשונה של סוריה לאחר פרישתה מהרפובליקה הערבית המאוחדת, רדף את ג'דיד בשל נאמנתו הנאצרית, והוא נאלץ לפרוש מצבא סוריה.
הפיכת הבעת' בסוריה.
ב-8 במרץ 1963 התרחשה הפיכה שלטונית בסוריה אשר הובילה להדחתו של הנשיא, נאזים אל קודסי, ולהתחלת שלטון מפלגת הבעת' שנתמכה על ידי מצרים. ג'דיד היה ממנהיגי ההפיכה יחד עם בכירי בעת' נוספים. באותה שנה מונה ג'דיד לרמטכ"ל הכוחות המזוינים של סוריה.
מהפכת הנאו-בעת'.
ג'דיד עלה לשלטון בסוריה לאחר שהוביל את מהפכת הנאו-בעת', מהפכה פנים-מפלגתית במפלגת הבעת' בסוריה, בה הפלג השמאלני-מרקסיסטי במפלגה, שנקרא נאו-בעת', השתלט בהפיכה אלימה על סוריה על חשבון הפלג הימני של המפלגה. לאחר ההפיכה הוביל ג'דיד שורה של רפורמות קיצוניות, הכוללות הלאמות ומדיניות מרכסיסטית קשוחה כנגד בעלי האדמות המסורתיים. בנוסף ג'דיד ביצע טיהורים נרחבים בתוך צבא סוריה והמנהל האזרחי במדינה, והציב את תומכיו בתפקידי מפתח. לאחר ההפיכה חלו מספר שינויים בשלטון: מונו נשיא וראש ממשלה מהמנהיגות הישנה האליטיסטית, אשר היוו "מנהיגי בובה" בידי הדמויות הצבאיות; והפרלמנט המשיך לפעול ללא סמכויות בפועל, כך שנשמרה חזות של משטר דמוקרטי. בעוד ג'דיד נשאר רחוק מעיני הציבור, כמזכיר השני של מפלגת הבעת', בעלי בריתו מילאו את התפקידים המובילים במדינה ובצבא. רבים מהם היו עלאווים מהצד השמאלי של מפלגת הבעת', מה שהעניק לממשלה אופי עדתי.
מדיניותו של ג'דיד בסוריה ובעולם הערבי.
במדיניותו ג'דיד הדגיש את הלאומיות הסורית על חשבון הפאן-ערביות. תחילה פעל להתקרבות כלפי ברית המועצות ומצרים. תחת שלטונו של ג'דיד, סוריה יישרה קו עם הגוש הסובייטי ונקטה במדיניות נוקשה כלפי ישראל ומדינות ערב "ריאקציונריות", במיוחד ערב הסעודית. מ-1967 החל ביצירת הסתה פנימית נרחבת כנגד ישראל, ונטען כנגדו שהדבר נעשה בניסיון להסיט את תשומת לב האזרחים מהבעיות הפנימיות במדינה. מבחינה מקומית, ג'דיד ניסה לעשות שינוי סוציאליסטי של החברה הסורית בקצב מאולץ, ויצר אי שקט וקשיים כלכליים. מתנגדי הממשלה דוכאו בחומרה, בעוד מפלגת הבעת' הפכה לרשות המחוקקת ומפלגות אחרות נאסרו. במלחמת ששת הימים סוריה הוכתה בצורה קשה, כאשר רמת הגולן נכבשה על ידי ישראל. בעקבות זאת, התמיכה הציבורית בממשלתו ירדה בחדות. לאחר המלחמה, סוריה החרימה את ועידת חרטום בה העולם הערבי החליט על מדיניותו כלפי ישראל, והאשימה את שאר העולם הערבי בנקיטת יד רכה מדי כלפי ישראל. מאז סוריה נמצאה בבידוד יחסי בעולם הערבי.
ג'דיד תמך בהתארגנויות של הפליטים הפלסטינים בתוך ארצו, בהם ההתארגנות המשמעותית "א-צאעקה" (מכת-ברק בערבית). הארגון הוקם על ידי מפלגת הבעת' עצמה, ושימש כלי בידי השלטון כנגד מדינת ישראל.
הקונפליקט הפנימי מול אסד.
בשנים הראשונות ג'דיד ניהל שלטון יציב, ובלם ניסיון הפיכה של הדרוזים בתוך מפלגת הבעת'. אולם נוצר קונפליקט פנים-עלאוי במפלגה, בין שר ההגנה חאפז אל-אסד לבין ג'דיד, בעיקר בשל התנגדותו של אסד לבידודה של סוריה בתוך העולם הערבי. מבחינה אידאולוגית, ג'דיד הדגיש את הסוציאליזם על חשבון הפאן-ערביות ואף על חשבון הצבא, ואילו אסד טען שיש לחזק את הצבא במיוחד בשל חשיבות המאבק נגד ישראל, וכן טען כי יש לחזק את הקשרים הבין-ערביים על מנת להצליח בעמידה איתנה מול ישראל. אסד החל לנקוט מדיניות סמויה של מינוי נאמנים לתפקידי מפתח בצבא, בהם מינוי מוסטפא טלאס לרמטכ"ל צבא סוריה. אסד מחה על ה"הרפתקנות" של ג'דיד, ודרש נורמליזציה של המצב הפנימי על ידי אימוץ חוקה קבועה, ליברליזציה של הכלכלה ותיקון הקשרים עם קבוצות שאינן בעת'יסטיות.