באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 זכתה מאהר במדליית זהב אחת, 3 מדליות כסף במשחי השליחות ושתיים מארד במשחים האישיים. מדליית הזהב הייתה במשחה החזק ביותר שלה, 200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.41 דקות לפני מנצחת חצי מרחק השחיינית ממזרח גרמניה קורנליה גרסלר (2:10.66 דקות) ובריטה וויגאנג (2:10.68 דקות). במשחה ל-100 מטר פרפר היא קבעה תוצאה של 59.98 שניות וזכתה במדליית ארד אחרי המנצחות ממזרח גרמניה קורנליה גרסלר (59.51 שניות) וקריסטין אוטו (59.66 שניות). מדליית ארד נוספת במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.14 דקות אחרי המנצחות ממזרח גרמניה שיאנית העולם הייקה פרידריך 1:58.26 דקות ומנואלה סטלמך (1:58.90 דקות). במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי הרביעייה האמריקאית קבעה תוצאה של 3:44.04 דקות אחרי הרביעייה ממזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 3:40.57 דקות ולפני הולנד (3:46.89 דקות), במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:02.12 דקות, אחרי מזרח גרמניה בשיא עולם חדש 7:59.33 דקות ולפני הולנד 8:09.59 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:07.75 דקות אחרי מזרח גרמניה שקבעה תוצאה של 4:04.82 דקות ולפני הולנד (4:10.70 דקות).
מאהר סיימה את לימודיה בשנת 1987 וקיבלה תואר ראשון במדעי ההתנהגות.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה מאהר במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:10.80 דקות אחרי השחייניות ממזרח גרמניה קאתלין נורד (2:09.51 דקות) ובריטה וויגאנג (2:09.91 דקות). אכזבתה הייתה רבה בעיקר בשל העובדה שבמבחנים האמריקאיים היא שחתה מהר יותר מהמנצחות בתוצאה של 2:09.13 דקות. בנוסף, היא השתתפה במשחה ל-100 מטר פרפר וסיימה במקום השביעי המאכזב בתוצאה של (1:00.97 דקות) המנצחת הייתה קריסטין אוטו ממזרח גרמניה (59.00 שניות).
משפחתה.
מאהר התחתנה עם מייק פלנט, מחליק קרח תחרותי לשעבר. כעת הם גרים בפיצ'טרי, ג'ורג'יה עם שני ילדיהם. אחותה, אן נורת'אפ הייתה חברה בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית בשנים 1996-2006.
יחיאל היילפרין
The Fame
The Fame (בעברית: תהילה) הוא אלבום הבכורה של זמרת הפופ והפזמונאית האמריקאית ליידי גאגא. האלבום יצא ב-19 באוגוסט 2008 על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס. לאחר שתמללה והלחינה שירים רבים לאמנים מפורסמים, הוציאה גאגא את האלבום הראשון שלה. הנושא העיקרי בו עוסק האלבום הוא הרגשת הפרסום אותה כל אחד יכול לחוות. גאגא עבדה עם מספר מפיקים על האלבום, רד וואן, מרטין קירשנבאום, ורוב פוסארי. השירים הושרו ברובם מאהבתה של גאגא לפרסום, ועוסקים במורכבויות של סגנון החיים של "העשירים והמפורסמים", כפי שהיא רואה אותו. מבחינה מוזיקלית, האלבום מאופיין במקצבים שהיו פופולריים בשנות ה-70 כמו האלקטרופופ והסינת'פופ בשילוב עם מוזיקת דאנס.
האלבום זכה לביקורות חיוביות רבות, כשהבולטות ביניהן שיבחו את גאגא על היכולת למצוא תבניות מוזיקליות מרעננות, ומבחינה ווקאלית אף השוו אותה לסולנית להקת No Doubt, גוון סטפאני. האלבום הגיע למקום הראשון בבריטניה, קנדה, אוסטריה, גרמניה, שווייץ ואירלנד ובארצות הברית הגיע למקום השני במצעד הבילבורד ולמקום הראשון במצעד אלבומי הדאנס. ברחבי העולם מכר מעל 15 מיליון עותקים ונכון לנובמבר 2010 והוא נכלל ברשימת האלבומים הנמכרים בכול הזמנים. במצעד הבילבורד 200 הוא מוכתר כיום כאלבום השביעי המצליח ביותר של זמרת עם כ-208 שבועות ששהה בו.
שני הסינגלים הראשונים שיצאו מהאלבום, "Just Dance" ו-"Poker Face", היו ללהיטים בינלאומיים, כש-Just Dance הגיע למקום הראשון בלמעלה מ-8 מדינות, כולל מצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית. "Poker Face" הגיע למקום הראשון כמעט בכל שוקיי המוזיקה הגדולים, והיה לסינגל השני ברצף של גאגא שהגיע למקום הראשון בארצות הברית נוסף לעוד כ-25 מדינות. השיר הוא גם הראשון של גאגא עם תואר יהלום בארצות הברית לאחר שמכר מעל 10 מיליון עותקים. שלושת הסינגלים הבאים היו, "(Eh, Eh (Nothing Else I Can Say" , "LoveGame" ו-"Papaprazzi". גאגא קידמה את האלבום כשהופיעה עם השירים בתוכניות טלוויזיה מפורסמות והשיקה את סיבוב ההופעות הראשון שלה, "The Fame Ball Tour". בנוסף, האלבום צורף למיני אלבום החדש של גאגא "The Fame Monster". ב-2 בדצמבר 2009, הועמד לשישה פרסים בטקס הגראמי וזכה בפרס שיר הדאנס בזכות "Poker Face". האלבום אף היה מועמד לפרס אלבום השנה שבו לא זכה, אך כן זכה בפרס האלבום האלקטרוני\דאנס הטוב ביותר. ב-6 בפברואר זכה בפרס "האלבום הבינלאומי הטוב ביותר" בטקס פרסי המוזיקה הבריטית לשנת 2010, והוא מוכתר כ-12 המצליח ביותר בהיסטורית הבילבורד 200.
מגזין התרבות "רולינג סטון" דירג את האלבום הבכורה זה ברשימתם "100 האלבומי הבכורה הטובים ביותר בכל הזמנים" במקום ה-95.
רקע וכתיבה.
בעודה מבססת את עצמה כאמנית כשהיא מופיעה ברחבי מועדוני ניו יורק, גאגא הוציאה את אלבומה הראשון, "The Fame". בהתייחס לשם האלבום, הסבירה כי, "The Fame מדבר על איך כל אחד יכול להרגיש מפורסם ... תרבות הפופ היא אמנות, זה לא הופך אותך למגניב אם אתה שונא אותה, אז חיבקתי אותה וכולכם יכולים לשמוע את זה דרך האלבום. מה שכן, זוהי תהילה שניתנת לשיתוף. אני רוצה להזמין את כולכם למסיבה, אני רוצה שאנשים ירגישו חלק מסגנון החיים הזה". גאגא הצהירה בריאיון עם רשת MTV הבריטית שהיא עבדה על האלבום במשך שנתיים וחצי והשלימה חצי ממנו בשבוע הראשון של ינואר 2008. בנוסף לכתיבת המילים, גאגא גם הלחינה את השירים יחד עם מפיק האלבום רד וואן. לפיה, השיר הראשון "Just Dance" הוא שיר שמח, הוא מדבר אל הלב של אנשים בתקופות קשות בחייהם. "LoveGame", השיר השני, מדברת מהידלקות קצרה שחשה גאגא כלפי זר במועדון לילה, כשלאחר מכן פנתה אליו והכריזה "אני רוצה לרקוד על מקל הדיסקו שלך". השיר עצמו נכתב תוך ארבע דקות ומתבסס על קצב הדיסקו. לשיר האחרון, "Paparazzi", עורבו מספר משמעויות, אך גאגא הסבירה בריאיון שהשיר מספר אודות מאמציה והרעב לתהילה ואהבה. שיר אהבה במהותו, "Paparazzi" התעסק בפיתוייה של המדיה והתעמק בשאלה האם אדם יכול להיות נגיש לאהבה ותהילה בו זמנית.
"Poker Face" נכתב על בני זוגה של גאגא שעסקו בהימורים, אך גם סיפר אודות התנסויותיה הביסקסואליות, והפנטזיות שלה על נשים מקיימות יחסי מין עם גברים, כשבכך בא הייצוג ל-"פני הפוקר" שלה. השיר "Boys, Boys, Boys" מהאלבום, קיבל את שמו כניגוד לשיר של מוטלי קרו "Girls, Girls, Girls". גאגא הסבירה שהיא רצתה גרסה נשית לשיר, שגם "רוקרים" יאהבו. "Beautiful, Dirty, Rich" סיפר אודות תקופת הגילוי העצמי שלה, כשהיא חיה בלואר איסט סייד וצורכת סמים במסיבות. "(Eh, Eh (Nothing Else I Can Say" דיבר על פרידה מבן-זוג ומציאת חדש. הבלדה מהאלבום "Brown Eyes" נכתב בהשפעת הלהקה קווין, ולפי גאגא, זהו השיר הכי רגיש באלבום. גאגא הבהירה עוד יותר את הרעיונות שמאחורי התהילה, ואת ההשראות והחזיונות שלה לאלבום. היא האמינה כי הדבר החשוב ביותר חסר במוזיקת פופ עכשווית והוא שילוב של דימויים חזותיים של האמן עם המוזיקה. היא שילבה את התיאטרון בהופעותיה של השירים וקיוותה שאנשים ישימו לב לאומנות הביצוע שהיא מנסה להחזיר לאלבום ולמוזיקה שלו. לדבריה המוזיקה הנחתה אותה באורח החיים שלה לפני התגלותה ככוכבת פופ.
סגנון מוזיקלי.
מבחינה מוזיקלית, האלבום מלא בהשפעות של אמני רוק משנות ה-70 המאוחרות כמו דייוויד בואי וקווין. גאגא שילבה בו מקצבים שונים של גלאם רוק יחד עם מלודיות פופ קליטות ליצור מה שנקרא במילותיה, "פופ תיאטרלי". שירים כמו "Poker Face", "Just Dance" ו-"LoveGame" הם שירים קצביים עם השפעות שונות. "Just Dance" ו-"Love Game" הם שירי קצביים (Uptempo), בעוד ש-"Poker Face" משתייך יותר לסוגה "מטאל אפל" עם נגיעות פופ בפזמון. "Just Dance" מבוסס בעיקר על מוזיקה משולבת, כאשר ל-"LoveGame" יש קצב שהולך לכיוון מוזיקת הדאנס, ואילו השיר מהאלבום "Money Honey" ניתן למצוא עיבודי טכנו קלים. כל אלו באו בשילוב עם מערכות מוזיקה לצלילים אלקטרוניים ומעט נגיעות של אר אנד בי. "Paparazzi" עובד במיוחד לטונים יותר "חושניים", ו-"Summerboy" מזכיר את סגנונה של הלהקה בלונדי. "Eh, Eh" הוא קצת יותר בלדה בהשוואה לשאר שירי הדאנס. לשיר יש תחושת סינת'פופ משנות ה-80, ובנוסף גם קיבל השוואות לשירה של הזמרת ריהאנה משנת 2007, "Umbrella".
באופן כללי השירים מהאלבום מדברים על איך אתה מרגיש כמפורסם ועל השגת פופולריות. "Poker Face" מדבר על רמיזות מיניות והתגרות, גאגא גם סיפרה בריאיון לעיתון הבריטי "דיילי סטאר" כי הוא מדברת על בלבול באהבה ומין, בעוד ש-"Just Dance" מדבר על מצב שכרות במסיבה עם משחק המילים, "מה הולך על הרצפה? אני אוהבת את התקליט הזה מותק אבל אינני יכולה לראות ישר יותר". "LoveGame" משקף אהבה, תהילה ומיניות - שזה נושא האלבום, ו-"Paparazzi" מדבר על מעריץ אובססיבי שעוקב אחרי האמן האהוב עליו ומכריז שהוא "המעריץ הגדול ביותר". כמו כן, המילים גם משקפות את התשוקה בלכידת תשומת לבה של המצלמה.
בריאון עם חדשות MTV גאגא אמרה כי,
מסחר.
אמריקה הצפונית.