הסרט התיעודי הוקרן לראשונה במהלך הקרנה פרטית במרכז הסרטים הלאומי במוסקבה בה התכנסו כ-60 אורחים בהזמנת במאי ומפיק הסרט ניקולאי אלכסייב. עיתונאים גרמנים מהערוצים: "RTL Television" ו-"ZDF" נכללו בין האורחים.
בהקרנת הבכורה, ניקולאי אלכסייב, המארגן הראשי של מצעד הגאווה במוסקבה ומייסד ארגון הלהט"ב "Gayrussia.ru" הצהיר באומרו:
תגובות.
ולדימיר איבנוב, במאי הסרט, הצהיר באומרו כי "אני מאוד גאה שלקחתי חלק באירוע הזה". ההקרנה הראשונה ציינה גם את יום הולדתו ה-60 של איבנוב ו-35 שנות הקריירה שלו בתעשיית הקולנוע הרוסית. הפעילה יבגניה דבריאנסקאיה (אשתו לשעבר של אלכסנדר דוגין) תיארה את מהדורת 2006 של המצעד כ-"אירוע שיישאר בהיסטוריה לנצח" בעוד דבריאנסקאיה, מנהיגת התנועה הלסבית הרוסית, נעצרה מול בניין עיריית מוסקבה ביום ציונו. ניקולאי בייב, אחד ממארגניו, הצהיר כי "הצלחנו להכניס את נושא ההומוסקסואליות לבתים באמצעות התקשורת".
ולאד אורטנוב, עורך לשעבר של "Argo", אחד ממגזיני הלהט"ב הוותיקים ברוסיה, תיאר את הסרט כ-"מסמך היסטורי אנושי גדול שיאמר הרבה לדורות הבאים". ניקולאי חרמוב, מנהיג תנועת "הרדיקלים הרוסים" באותה תקופה, התנועה הפוליטית הראשונה שתמכה בקיום המצעד במוסקבה, אמר כי "הסרט הזה מראה שיש משהו חזק מאחורי גאוות ההומואים ולא רק רצון של אנשים ללכת ברחובות". תמרה ב', שתיארה את עצמה כגמלאית הטרוסקסואלית הצהירה כי "עכשיו, אני מבינה מה קרה במוסקבה ומדוע הם ארגנו את הפעולה הזו. אבל למרבה הצער, באקלים הפוליטי הנוכחי ברוסיה רוב האוכלוסייה לעולם לא תראה אותו מאחר שהטלוויזיה המקומית תתעלם ממנו".
פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-57 בברלין.
הסרט התיעודי נבחר במהדורת פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-57 בברלין בפברואר 2007 והוצג בתוכנית הרשמית של קטגוריית הסרטים התיעודיים בעת הפסטיבל. הסרט השתתף בנוסף בתחרות על פרס טדי, פרס בינלאומי המוענק לסרטי קולנוע בעלי תוכן של תרבות להט"ב.
במהלך הפסטיבל התקיימו שלוש הקרנות שונות של הסרט:
ניקולאי אלכסייב, ולדימיר איבנוב ויבגניה דבריאנסקאיה השתתפו בהקרנות בברלין. במהלך הבכורה העולמית ב-11 בפברואר, הוביל וילנד ספק, ראש מדור "Panorama" ואחד ממייסדי טקס פרסי טדי החל בדיון על הסרט. פולקר בק, חבר הפרלמנט הגרמני אשר הותקף במהלך השתתפותו במצעד, הוצג בסרט והופיע כדי לענות על שאלות מהקהל יחד עם אלכסייב, איבנוב ודבריאנסקאיה.
כהקדמה לסרט הצהיר הבמאי הגרמני וילנד ספק מנאומו על הבמה כי "אפילו כאן בברלין היינו צריכים לפנות לעזרת המשטרה כדי להימנע מכל תקרית... זו הוכחה נוספת לקשיים שהמארגנים ומשתתפי מצעד הגאווה של מוסקבה צריכים להתמודד עימם". ספק התכוון לנוכחות המשטרה בתיאטרון לאחר שהתקבלו איומים לתקריות פיגועים מצד לאומנים גרמנים לפני הקרנת הבכורה. נוכחתו של ספק הוגדרה כנדירה ביותר בהקרנות מסוג זה.
במהלך טקס פרסי טדי ב-16 בפברואר הוזמן פולקר בק כנואם במהלך הטקס. בזמן ששיתף את הקהל בקשיים איתם מתמודדת קהילת הלהט"ב בפולין ורוסיה, הוצגו תמונות המתקפות נגד בק במהלך השתתפותו על מסכים גדולים. ראש עיריית ברלין, קלאוס ווברייט, אשר נכח באירוע, הציג בפני הקהל את אלכסייב ודבריאנסקאיה באומרו,
פרשת זיוף הפרנק
שערוריית זיוף הפרנק הצרפתי פרצה בממלכת הונגריה בשנת 1925 אחרי מלחמת העולם הראשונה. שורשי הפרשה חוזרים לשנת 1923, כאשר חוגי הימין ההונגרי רצו לנקום בהסכם השלום של חוזה טריאנון בצרפת על ידי זיוף מסיבי של שטרות כסף של הפרנק הצרפתי, ובכך גם השגת כסף לעסקים האיראדנטיים שלהם (החזרת שטחי "הונגריה הגדולה" מלפני המלחמה לריבונות הונגרית). הזיוף בוצע לכאורה בידיעת החוג הפוליטי ההונגרי הגבוה ביותר, כמו ראש הממשלת הונגריה אישטוואן בתלן וראש ממשלת הונגריה לשעבר פאל טלקי. אולם לאחר מעצרם של אזרחים הונגרים שהפיצו את הפרנקים המזויפים באמסטרדם בדצמבר 1925, הסקנדל הסלים לרמה בינלאומית, ומספר מעצרים נערכו גם בהונגריה. עם זאת, הנאשמים, שהעלו טעמים פטריוטיים להגנתם, הועמדו למשפט מתון למדי. ממשלתו של בתלן דשדשה ב-1926 בגלל אחריותה לעניין, אך לבסוף נשארה בשלטון.
רקע ומטרות.
הונגריה סיימה את מלחמת העולם הראשונה (1914–1918) כמפסידה. לאחר הכתבת תנאי השלום באמצעות חוזה טריאנון (4 ביוני 1920), האליטה הפוליטית של הונגריה ראתה את התיקון של התנאים של החוזה כמטרה העיקרית שלה. לפי ראייתם צרפת הייתה אחראית לנזק שספגה הונגריה במסגרת הסכם השלום. ניסיונות של רוויזיוניזם היסטורי לתיקון נעשו על ידי קציני צבא, פוליטיקאים ואישי ציבור על ידי ייצור שטרות של פרנקים צרפתיים מזויפים. המצב הכלכלי והפיננסי הלא יציב במדינה היה נוח במיוחד לזיוף. בנוסף לתמיכה הכספית בתיקון של חוזה טריאנון, הם רצו להחליש את הכלכלה הצרפתית ולהשפיע על הבחירות בצ'כוסלובקיה. השטרות המזויפים, לא מעט בגלל איכותם הירודה, לא תוכננו להחלפה בצרפת, אלא במדינות מערב אירופה אחרות, בעיקר הולנד ואיטליה.
ייצור כסף מזויף 1922–1925.
הזייפנים עסקו בניסיונות זיוף הפרנק במשך שנים, כדי לנקום בצרפת. הזיוף בוצע במכון הקרטוגרפיה בבודפשט, שהיה תחת פיקוח משרד ההגנה. הכלים - מכונה, נייר, דפוס, מעטפה - הגיעו בעיקר מגרמניה ומאוסטריה. עם קבלת האמצעים הדרושים, החלו לייצר את הערך הנקוב הגדול ביותר, 1,000 פרנק. התוצאה הסופית הייתה 30,000 שטרות מזויפים מסוג "bleu et rose" של אלף פרנק, מתוכם 4,400 יצאו באיכות טובה, 9,000 באיכות בינונית ו-16,000 באיכות גרועה. שטרי הכסף הצרפתיים הכחולים-ורודים הונפקו בצרפת עוד בשנת 1890, מאפייני האבטחה של השטרות הצרפתיים באותה תקופה היו דפוס שקע או תגלִיף (באנגלית: Intaglio), הדפסה פוליכרום (רב צבעים) וסימני מים וכן נייר שטרות צרפתי טיפוסי, דק במיוחד אך חזק, דמוי סרט. יחד, הם היוו מכשול כמעט בלתי עביר בפני זייפנים. אלף פרנק מהטיפוס הזה זה הוחלף ב"Cérès et Mercure" בשנת 1929 על ידי בנק דה פראנס (Banque de France) עקב ניסיון הזיוף בהונגריה והוצא מהמחזור לחלוטין ב-1933. לאחר השלמת הזיוף, הושמדו מכונות הדפוס, לוחות ההדפסה ושאר האמצעים.
השערורייה ושחקניה.
ב-14 בדצמבר 1925 כשל קולונל ההוסרים אריסטיד ינקוביץ' בהולנד בעת שניסה לפדות אלפי פרנק מזויפים בבנק. הוא ושניים מחבריו נעצרו על ידי המשטרה ההולנדית יחד עם מיליוני פרנקים מזויפים. מפיצים בהמבורג, קופנהגן ומילאנו כשלו בזה אחר זה בעקבות החקירה. הנסיך לאיוש וינדישגרץ (Windischgraetz), מזכירו, דז'ה ראבה ומפקד המשטרה הלאומית של הונגריה, אימרה נאדושי, נעצרו בהונגריה. כמו כן, נעצרו כמה אנשי צוות של המכון לקרטוגרפיה. לזיוף תרם גם שותפו של וינדישגרץ, ארתור שולצה. השערורייה הגיעה עד מהרה לחוגים גבוהים ביותר: ראש הממשלה איסטוואן בתלן כאמור וראש הממשלה לשעבר פאל טלקי, שלא הייתה לו מעורבות ישירה אך היה מודע לעניין.
המשפט ופסק הדין.
בפני בית המשפט בהונגריה הכריזו הנאשמים על מעשהם כמעשה פטריוטי, שהקל בעונשם. הנסיך לאיוש ווינדישגרץ נידון לארבע שנות מאסר, חלק מהן בילה בסנטוריום ובמלונות. בן לווייתו, ארתור שולצה, נפטר בטרם עת. מפקד המשטרה אימרה נאדושי נידון ל-3 שנים וחצי, אך בינתיים קיבל חנינה מהעוצר מיקלוש הורטי ושוחרר. לאחר הטלת עונשים קלים להפליא, בנק דה פראנס הפצוע דרש פיצוי סמלי של 1 פרנק. התוצאה הסופית של המשפט לא הייתה מפתיעה במיוחד בהתחשב בנסיבות.
השלכות.
שערוריית הזיוף של הפרנק גרמה לאובדן יוקרה חמור להונגריה. ממשלתו שלאחר המלחמה של בתלן ביקשה לכונן יחסים בינלאומיים טובים, שהושפעו בצורה לא נעימה מהשערוריה. אז, למשל, הגיע להונגריה שגריר חדש מצרפת כדי לנהל משא ומתן על הסכם יחסי מסחר בין צרפת להונגריה. בתחילת 1926 היה ויכוח גדול באספה הלאומית; חבר הפרלמנט טיבור פרקש גינה בחריפות את המשתתפים בשערורייה. הוא הגיש הצעה שהציעה להסמיך את ועדת החקירה הפרלמנטרית להמשיך בעבודתה והוועדה, שהוסמכה כדין, הייתה ממשיכה בעבודתה והייתה שומעת את כל המעורבים בפרשת הפרנקים תחת שבועה. תוצאת ההצבעה ב-24 במרץ הייתה שרוב גדול באספה הלאומית דחה את הצעתו של פרקש.
קרחון אסטר
קרחון אסטר (באנגלית: Aster Glacier) הוא קרחון ברכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
מוצאו של קרחון אסטר במדרון המזרחי של מסיב קראדוק.
קרחון אסטר זורם בין פסגת אלפרינג ומצוק ויליס.
קרחון אסטר נשפך אל קרחון תומאס.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 2006 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שמו של ריצ'רד אסטר (Richard Aster), שהיה פרופסור לגאופיזיקה וראש המחלקה למדעי כדור הארץ באוניברסיטת מדינת קולורדו, במדינת קולורדו שבארצות הברית, אשר מחקריו באנטארקטיקה כללו מחקרים וולקנולוגיים במצפה הר הגעש הר ארבוס באי רוס. במצפה נערכים מחקרים סייסמיים, חקר קרחונים, אוקיינוסים וטקטוניים, טומוגרפיה סייסמית, וחקר מדף הקרח רוס.
פארק אדירונדק
פארק אדירונדק (באנגלית: Adirondack Park) הוא אזור לשימור בו נמצאים הרי אדירונדק. הפארק משתרע על פני מרבית השליש הצפוני של מדינת ניו יורק שבארצות הברית. הפארק אשר נוסד בשנת 1892 משתרע על פני 24,700 קמ"ר.
הפארק כולל מעל ל-10,000 אגמים, 48,280 קילומטרים של נהרות ונחלים, ומגוון רחב של בתי גידול כולל שטחי ביצה וכ-809,371 דונם של יערות עתיקים.
בניגוד לרוב הפארקים הממלכתיים בארצות הברית, כ-52% משטחי פארק אדירונדק נמצאים בבעלות פרטית בהן נמצאים 102 עיירות וכפרים, וכמו גם חוות רבות.