פלדנקרייז היא שיטה שמטרתה שכלול היכולת של האדם. השיטה קרויה על-שם ממציאה, הד"ר לפיזיקה משה פלדנקרייז. בשכלול, התכוון פלדנקרייז לאפשר מקסימום תנועה, במינימום מאמץ, על ידי חוויית קונפיגורציות תנועה מגוונות ושינוי הרגלים הטבועים במערכת העצבים מתוך ניסיון חייו של כל אדם. ככלל, השיטה פונה לכל אדם המעוניין לשפר את תפקודו הגופני והנפשי. אולם בפועל לרוב הפונים אליה צרכים מיוחדים - מצד אחד חולים למיניהם, ומצד שני מצטיינים למיניהם. כך, השיטה מוכרת לרוב מחד גיסא כענף ברפואה המשלימה או האלטרנטיבית, ומאידך גיסא כצורת אימון מתקדם לספורטאים ואמני-במה.
מקורות ללימוד השיטה.
מקורות ראשוניים.
כתבי משה פלדנקרייז.
פלדנקרייז כתב שישה ספרים על שיטתו: הגוף והתנהגות בוגרת, פרקים בשיטתי, שכלול היכולת, מקרה נורה, העוצמה האישית, והנסתר שבגלוי. שניים מהם, העוצמה האישית והנסתר שבגלוי, נערכו וראו אור רק לאחר מותו. נוסף לספרים פרסם פלדנקרייז גם מאמרים על שיטתו. מאמרים אלה (בתוספת ראיונות שנערכו עם פלדנקרייז ותמלולי הרצאות שנתן) מכונסים בספר Embodied Wisdom: the collected papers of Moshe Feldenkrais.
חומר תיעודי.
מאות מהשיעורים, פרטיים וקבוצתיים כאחד, שלימד משה פלדנקרייז מתועדים בפורמט וידאו או אודיו. השיעורים הקבוצתיים שהוקלטו אף תומללו והם זמינים גם בצורת טקסט. ניתן לרכוש את גוף החומר התיעודי ממקורות שונים, ביניהם איגוד הפלדנקרייז העולמי, והחנות Feldenkrais Resources.
מקורות משניים.
פרסומים.
מאות ספרים, מאמרים, בלוגים ואתרי אינטרנט עוסקים בשיטת פלדנקרייז. ניתן למצוא בהם הן חומר עיוני על השיטה, והן שיעורים מעשיים בשיטה.
מורים.
נכון לשנת 2011, מספר המורים המוסמכים לשיטת פלדנקרייז בעולם כולו מוערך בכ-6,000, מתוכם כ-1,700 בגרמניה וכ-1,300 בארצות הברית.
שיעור פלדנקרייז טיפוסי עם מורה אורך כשלושת רבעי שעה, ויכול להתבצע במתכונת אישית או קבוצתית. במתכונת אישית השיעור הוא בלתי-מילולי ברובו: המורה מזין את התלמיד בגירויים תנועתיים ותחושתיים ועוזר לו להבחין בהבדלי איכות בין תבניות פעולה שונות הרלוונטיות לחייו, ולהטמיע את השינויים בהם הוא חפץ. במתכונת קבוצתית מתבצע אותו הדבר בדיוק, רק שאופן ההנחיה הוא מילולי, לא פיזי.
תמצית השיטה.
שיטת פלדנקרייז שמה דגש על יכולתו יוצאת הדופן של האדם (ביחס למינים אחרים) ללמוד ולפעול על-פי מה שלמד. הלימוד עליו מדובר בשיטת פלדנקרייז אינו סכולסטי או אינטלקטואלי, אלא אורגני. סוג לימוד זה תופס את חלק הארי בשנים הראשונות לחיי האדם. כך לומד האדם לזחול וללכת, למשל; ללא הדרכה, ללא חינוך פורמלי, אלא באופן ספונטני. ברוב תרבויות העולם מקובל שצורת לימוד זו חשיבותה פוחתת ככל שהאדם מתבגר, ובמקביל עולה חשיבותו של החינוך הפורמלי. שיטת פלדנקרייז גורסת, לעומת זאת, שלימוד אורגני חיוני לחיים בריאים בכל גיל, לא רק בשנות הילדות המוקדמת. דגש זה אינו גורע מחשיבותו של החינוך הפורמלי, אלא להפך: אדם בריא יותר, בעל חיוניות רבה יותר, יגיע להישגים גבוהים יותר בכל אשר יפנה (ויהנה יותר מהישגיו).
בשיעור אישי בשיטה, נושא השיעור מותאם ספציפית לצרכיו של התלמיד. יש הרוצים להיפטר מכאבים שונים, יש הרוצים לשפר את יכולתם האמנותית או האתלטית, ויש המעוניינים במודעות עצמית חדה יותר ופונקציונלית יותר. בשיעור קבוצתי בשיטה נלמדים נושאים הרלוונטיים לכל אדם - יציבה, שיווי משקל, תנועה, תרגום כוונה למעשה, חידוד החוש הקינסתטי, רכישת מיומנויות באשר הן, אינטגרציה פונקציונלית. נושא-העל בכל השיעורים, אישיים וקבוצתיים כאחד, זהה: היכולת לעשות מה שרוצים בדיוק וללא תחושת מאמץ.
מושגי מפתח בשיטה.
חוק ובר-פכנר.
חוק ובר-פכנר מתאר תכונה פיזיולוגית יסודית של האורגניזם האנושי: היות היחס בין שינוי בעוצמת גירוי לשינוי בעוצמת תחושת הגירוי לוגריתמי. כלומר, כשעוצמת הגירוי משתנה בטור גאומטרי עוצמת תחושת הגירוי משתנה בטור חשבוני. כך, למשל, כאשר עוצמת גירוי מסוים מוכפלת פי שלושה, עוצמת תחושת הגירוי עשויה לעלות בדרגה אחת בלבד, וכן הלאה. החוק מתאר גם את המכניזם של התופעה הידועה כסַף התחושה (Differential threshold): על מנת להנמיך את סף התחושה (להיות מסוגלים להרגיש שינויים יותר ויותר קטנים) יש להנמיך את עוצמת הגירוי ההתחלתי או להגביר את עוצמת השינוי. התופעה שכיחה מאוד בחיי היומיום. לדוגמה, זאת הסיבה שבאולם הקולנוע האורות כבויים והמסך גדול: כדי שנוכל לראות אותו יותר טוב. האולם גם מבודד אקוסטית והפסקול של הסרט מושמע בווליום גבוה: מאותה הסיבה בדיוק. כדי שנוכל לשמוע את הפסקול טוב יותר. זאת גם הסיבה ששיעורי פלדנקרייז, כעיקרון, יהיו איטיים, עדינים, ויתנהלו פעמים רבות על הרצפה, בשכיבה. כל זאת כדי לנטרל במידת האפשר את כוח המשיכה ולאפשר תחושה יותר ויותר דקה, להבחין בהבדלים יותר ויותר קטנים, בניואנסים, בבני ניואנסים וכן הלאה; ההבחנה במה שעד עתה לא היה מובחן היא המאפשרת שינוי. עתה ניתן לפעול אחרת, אם רוצים. כך על-פי שיטת פלדנקרייז.
הפיכות.
הפיכות (Reversibility), לפי פלדנקרייז, היא הקריטריון המעשי הראשי לבחינת איכותה של פעולה או תנועה. הפיכות פירושה שפעולה או תנועה ניתנות לשינוי - הפיכת כיוון התנועה, עוצמתה, משכה, עד כדי הפסקתה המוחלטת - ללא כל צורך בהכנה מוקדמת, כלומר בצורה חלקה לגמרי.
מחקר מדעי של שיטת פלדנקרייז.
בשנת 2012 התבצעה מטעם In Tech סקירה שיטתית של מחקרים מדעיים שנושאם שיטת פלדנקרייז. עורכת המחקר מצאה רק 59 מחקרים ראויים לציון, ומתוכם רק שניים העומדים בקריטריונים מדעיים מחמירים (דרגה 1). הדירוג הממוצע של גוף המחקר, לפי עורכת הסקירה, הוא 2.8 (בסקאלה של 1-5; כש-1 הוא הציון הגבוה ביותר). המחקרים שונים אלה מאלה גם בפרמטרים נוספים: גודל קבוצת המחקר, טווח הגילאים, הסוגיות הנבחנות וכו'. בין הסוגיות הנבחנות: השפעת שיעורים בשיטה על אנשים בריאים, על הסובלים מכאב כרוני, טרשת נפוצה, דיסטוניה, תסמונת קדם-ווסתית חמורה, הפרעות אכילה, פיברומיאלגיה, אלצהיימר, פציעות בעמוד השדרה או במוח, טנטונים, הפרעות נפשיות, מחלת פרקינסון, ועוד. עורכת המחקר מסכמת את ממצאיה כך:
משה פלדנקרייז
משה פנחס פֶלְדֶנְקְרַיְיז (Feldenkrais; 6 במאי 1904 – 1 ביולי 1984) הוא ממציא שיטת ההתעמלות והריפוי העצמי פלדנקרייז.
לפני שנות ה-50 שימש כמורה לג'ודו וג'ו ג'וטסו וכתב ספרים בתחום וכן עסק במחקר כפיזיקאי.
קורות חייו.
תחילת דרכו.
פלדנקרייז נולד כבן הבכור לשיינדל ואברהם לייב בעיירה סלאוויטא שבמערב אוקראינה, בזמנו חלק מן האימפריה הרוסית וכיום עיירה במחוז חמלניצקי באוקראינה. משפחתו היא מצאצאי הרב פנחס שפירא מקוריץ מייסדי דפוס סלאוויטא הנודע. אביו הוסמך לרבנות, אך עסק במסחר בעץ. בביתו קיבל חינוך ציוני ולמד מעט עברית. בילדותו עברו הוריו לעיירה קורץ, ובשנת 1912 עקרו לברנוביץ' (כיום בבלארוס), ובה סיים שנתיים בתיכון.
בשנת 1918, בגיל 14, עזב את משפחתו והצטרף ל"קבוצת ברנוביץ", שהייתה גרעין של נערים שעלו לארץ ישראל. עם הגעת הקבוצה לארץ ישראל התיישבו בגבול יפו-תל אביב ועסקו בבניין. במשך שנים אחדות עבד כחלוץ בעבודות כפיים. רק לקראת גיל 20, כאשר הצליח ללמוד עברית, החל בלימודים אקסטרניים בגימנסיה הרצליה ובגיל 23 סיים את בחינות הבגרות בהצלחה. בין השנים 1925–1930 עבד במחלקת חישובים גאודטיים של מחלקת המדידות הממשלתית המנדטורית. בין היתר עבד על קשירת רשת הבקרה הארץ ישראלית לרשת הבקרה בסוריה ולבנון. באותן השנים התחיל להתעניין באמנויות הלחימה ובהגנה עצמית, ופרסם את ספרו הראשון "ג'ו ג'וטסו והגנה עצמית", שהופץ בקרב חברי ההגנה.
ספר נוסף אותו תרגם והוסיף לו פרק אחרון היה "האוטוסוגסטיה לפי שיטת אמיל קוּאֶה". פלדנקרייז היה שחקן כדורגל מחונן, אולם נפצע קשה באחד המשחקים בשנת 1929 ורק בגלל התנגדותו הנחרצת לא נקטעה רגלו. לאחר תקופת החלמה ממושכת שב לאיתנו.
פעילותו בפריז ואנגליה.
לאחר שבמשך כשנתיים חסך כסף ללימודים גבוהים, יצא בשנת 1930 לפריז במטרה ללמוד רפואה. כיוון שלימודי הרפואה היו יקרים מדי לחסכונותיו, החליט להתחיל בלימודים בבית הספר המיוחד לעבודות ציבוריות בפריז. כדי לממן את לימודיו, פנה למנהל בית הספר וקיבל אישור להקים מועדון לג'ו ג'וטסו עבור הסטודנטים.
בשנת 1933 פגש את פרופסור ג'יגורו קאנו, מייסד הג'ודו המודרני, שקרא את ספרו על הג'ו ג'וטסו. לאחר פגישתם החל פלדנקרייז ללמוד ג'ודו אצל הפרופסור והחל ללמד גם ג'ודו במועדון הספורט שהקים (שהיה אחד המועדונים הראשונים במערב מסוג זה).
באותה שנה סיים את לימודיו בתואר מהנדס במכניקה ובחשמל והחל בלימודים לתואר הדוקטור למדעים בהנדסה ובפיזיקה יישומית בסורבון. בין מוריו הייתה הפיזיקאית הנודעת מארי קירי. במקביל עבד כעוזר מחקר של כימאי הגרעין וחתן פרס נובל פרדריק ז'וליו-קירי במכון קירי.
בשנת 1935 הוציא מהדורה מחודשת בצרפתית לספרו על ג'ו ג'וטסו וב-1936 קיבל חגורה שחורה בג'ודו. בשנת 1938 קיבל את ה"דאן 2" (חגורה שחורה ברמה שנייה) והיה היהודי הראשון שזכה בתואר זה.
באותה שנה נישא ליונה רובינשטיין, סטודנטית ארצישראלית לרפואה, אולם השניים התגרשו לאחר שלוש שנים ללא ילדים. בשנים 1939 ו-1940 עסק במחקר בתחומי המגנטיות והאולטרסאונד.