בשנת 2000 שינה הארגון את שמו ל"אלף" על שם האות הראשונה באלפבית העברי. מאז, הקבוצה נתונה תחת פיקוח רשויות החוק ביפן, כחלק מחוקים שנחקקו נגד הקבוצה ("חוקי אנטי-אום"). בשנת 2007, הקבוצה התפצלה לשני פלגים עקב מחלוקת פנימית, כאשר הפלג הראשון עודו נושא את השם "אלף" והפלג השני נקרא "היקארי נו וואה" (光の輪, ביפנית: "מעגל האור").
התפתחות הכת.
דתות חדשות, קבוצות וכתות צצו מדי יום ביפן ולכן אום שינריקיו לא עוררה תשומת לב מיוחדת. בשלב הראשון של התפתחות התנועה, הדגש היה על פרקטיקות מעשיות והשגת כוחות פיזיים. בשלב השני, לאחר חוויות ה"הארה" של ה"גורו" אַסָהָארָה, אדם עיוור למחצה, שהציג עצמו כ"אחד והיחיד שזכה באמת העליונה", ושאף להתפתחות לכיוון קונספציות בודהיסטיות שונות, שילוב של רוחניות עם פעילות אקטיבית, כגון סוגי מדיטציה, כדרך להארה ולשחרור. בשלב זה האמין שוקו בהצלת העולם כולו מהארמגדון שאין מנוס ממנו. בשלב האחרון, היה כל כולו פעולות הישרדות לקראת הארמגדון הקרב. בשלב זה האוריינטציה השתנתה מעזרה והצלת העולם להישרדות חברי הקבוצה בלבד. כך הפכו חברי אום שינריקיו עוינים, התבצרו, התבדלו, ובנו חברה קטנה אך מספקת שתיוותר לאחר מלחמת העולם.
נקודת המפנה הראשונה של הארגון התרחשה ב־1989, כאשר הקבוצה ניסתה להירשם ביפן תחת חוק דיני תאגידים. רישום כזה כולל תחתיו הטבות כגון זכויות מיסים, הזכות להיות בעלים של רכוש כארגון, והגנה מפני התערבות בענייניה מצד המדינה או כל גורם אחר. תחילה הרישום לא אושר, אך לאחר מאבק וערעור על ההחלטה בבית משפט, באוגוסט 1989, אום קיבלה הכת את המעמד החוקי.
ההכרה הרשמית באום שינריקיו חשובה מפני שלפני כן התייחסו אליה כקבוצה שמתחמקת ממסים באופן קבוע; עתה, בשם החוק, שהכיר ביסוד הדתי שלה, הייתה לה חסינות מפיקוח רשמי ומתביעה משפטית. הרשויות לא חקרו את הדוקטרינה שלה או את מעשיהם של אנשי הכת בפועל, כמו את הפעילויות לשם רווח כספי או אף את הפעילויות הפליליות. היה קשה עד בלתי אפשרי לחקור, משום "אי רצון פוליטי להתעסק עם דתות". לאף אחד לא היה מושג שהכת גדלה מיום ליום.
תורתו של אסהארה התבססה על דרך רוחנית חדשה, פרי מוחו. הוא שילב בין כתבי נוסטרדמוס וכתבי ההתגלות מהברית החדשה ודרש ממאמיניו לראות בו ישו חדש, תוך שהוא מנבא אסונות גדולים לאנושות ולאלו שלא ילכו בדרכו. חברי הכת, ביצעו מעשים כמו רצח, חטיפה, עינויים, ועוד פעולות מפוקפקות למען הכת ואסהארה.
אסהארה ביקש שליטה מוחלטת במאמיניו: על חברי הכת היה למסור את כל רכושם לכת, אסור היה להם להתרועע עם אנשים שאינם חברי הכת, נאסר עליהם לישון יותר מ-6 שעות בלילה ואף פחות, והיה עליהם לצפות בשידורי הכת שעות רבות ביום, תוך שהם נעולים בחדר עם מכשיר טלוויזיה. הכת אף ביקשה מהמאמינים לחבר אלקטרודות לגופם ולהסתובב איתן כדי שיוכלו להיות באותו "גל אלוהי" עם מוחו של אסהארה. פריטים מגופו של אסהארה כמו שערות שנשרו, ציפורניים שנקצצו, ואפילו מי האמבט בהם רחץ, נמכרו למאמיניו כ"פריטים קדושים".
בכת עשו שימוש בסמים שונים כדי להשפיע על המאמינים, ובמהלך שימוש זה מתו עשרות מבני הכת.
ניסיון לפעילות פוליטית.
ביולי 1989 החליט שוקו שפעילות פוליטית נחוצה לשם התקדמות. כך הוקמה המפלגה Shinrito = מפלגת האמת הצרופה. המטרה הייתה להפוך את הטכניקות של אום שינריקיו לפוליטיות, להציע ישועה לקהל גדול יותר, ולאפשר לאום גישה לפרסום. הקמפיין שלה היה מוזר וכלל שירים, ריקודים, צעדות והרבה תשומת לב ציבורית.
בבחירות נחלה הכת כישלון מוחץ, והדבר גרם לנקודת המפנה השנייה. בעקבות כך חלה התנכרות נוספת של הקבוצה לחברה, וחל מהפך גדול באידאולוגיה של הכת. אם בהתחלה ביקשה הקבוצה למנוע אפוקליפסה, עכשיו הבינה כי יש לה מטרה חדשה: הם לא יכולים עוד להציל את כל העולם אלא הם צריכים להגן מעכשיו רק על עצמם. אסהארה הודיע על הצורך של מאמיניו להכין את עצמם ליום הדין הבלתי נמנע, והקבוצה החלה לבנות מקלטים גרעיניים שאליהם יוכלו הקומונות לברוח כאשר העולם יחרב. התבודדות זו חיזקה את כוח ההשפעה של הנהגת הכת ואת המבנה ההיררכי שהיה מבוסס על הגשמה נזירית סגפנית. השקפתו של אסהארה לגבי העתיד הפכה פסימית יותר. נאומיו נסובו יותר ויותר על האסון שמצפה לאנושות, הוא לקח את המפלה באופן אישי ונשבע לנקום באלה שהעזו לעמוד בדרכו. אם הציבור לא מאפשר לו לצבור כוח בדרכים לגיטימיות, הרי שמחסני הנשק והגזים מאפשרים לו לצבור כוח לקראת המלחמה נגד העם שלא אפשר לו להתחזק. מאותו רגע, נושא הארמגדון הפך למוקד עיקרי בנאומיו, למשהו הרבה יותר מוחשי מאשר סתם עוד איזו אמירה. בשלב זה נעשתה קפיצה בהלך המחשבה של הגורו – מהמתנה פאסיבית להבאה אקטיבית של האסון הקוסמי.
משום הכישלון בבחירות בנו חברי הכת ממשלת צללים לממשלת יפן. במציאות הייתה הכת קריקטורה של החברה האוטוריטרית שהוא יצא נגדה.
אסהארה האמין שכדי להציל את יפן אין ברירה אלא להרוס את הממשל הנוכחי ובמקומו להציב את הדיקטטורה שלו. הוא ביקש להביא את הניצחון בארמגדון, ולכן היה עליו להכין רעל ביולוגי וכימי.
בשנת 1989 רצחו חברי הכת עורך-דין שפעל נגדם, עם אשתו ובנם הפעוט.
התקפת הסארין.
ב־20 במרץ 1995, בשעה 8:30 - שעת הבוקר העמוסה ביותר, כשרבים מתושבי טוקיו וסביבותיה ממהרים לעבודתם, חמישה חברים בכירים באום התמקמו ב־5 רכבות תחתיות שונות בתחנות שונות. בזמן אחד, ניקבו כולם שקיות פלסטיק עטופות בנייר עיתון שהכילו סארין נוזלי בעזרת הקצה המחודד של המטרייה שבידם, ועזבו את הרכבות. על טוקיו ניחתה התקפה מתואמת, בו-זמנית, רבת מוקדים: בחמש רכבות, המופרדות על ידי קילומטרים רבים, אשר כולן נפגשות במרכז טוקיו. המוות והפיגועים הנלווים התפשטו לאורך טוקיו כולה. דיווח ראשוני הגיע מפרבר פנימי, ואז, במהרה, צעקות לעזרה החלו להישמע מתחנות רכבת אחת לאחרת. טבעת הפגועים יוצרת טבעת מתהדקת סביב התחנה בקַסוּמִיגַאסֶקִי. בסוף היום 15 תחנות רכבת תחתית במערכת הרכבות התחתיות הגדולה בעולם נפגעו. תחנות לאורך קו הִיבִּיָה, היו אלו שנפגעו ביותר. אלפים נפגעו בהתקפה: מאלו כ־1,000 נזקקו לאשפוז בבתי החולים, ו־12 איש מתו.
הפגיעה הקשה ביותר הייתה בתחנת הרכבת קַסוּמִיגַאסֶקִי. הארגון בחר לרכז דווקא שם את הפגיעה משום שזהו מקומם של כל משרדי הממשלה, המפקדות, המשטרה והסוכנויות הלאומיות השונות.
הכת בחרה לפעילותה דווקא את הסארין כיוון שהוא נמצא המתאים ביותר בפעילות בסביבה אורבנית: אף על פי שהסארין לא רעיל כמו גז ה־VX, היעילות שלו בטמפרטורה של 25 מעלות גבוהה יותר מכל האחרים. וללא האמצעים לייצר רעל, הסארין הוא בבירור המתאים ביותר בשימוש בטרור אורבני. לסארין יש מטרה אחת בלבד - להרוג: טיפה אחת של סארין יכולה להרוג אדם ממוצע תוך חמש עד חמש עשרה דקות. השעה 8:30 נבחרה מכיוון שזו השעה שבה מגיעים השוטרים לתחנה.
48 שעות לאחר ההתקפה שביצעה הכת ברכבת התחתית של טוקיו, נעצר אסהארה עצמו וכן רבים ממאמיניו. המשפטים נגדם התנהלו שנים רבות, ועוד עדויות נאספו על מעשי הכת ושטיפת המוח שעברו החברים בה. חברי הכת שהשתתפו באירוע הרכבת התחתית נידונו כולם למוות, ואיתם אסהארה.
בשנים בהן עמד אסהארה למשפט, התנערה ממנו כת אום שינריקיו וטענה כי אסהארה הוא האחראי היחיד למעשי הזוועה של הכת בעבר, וכי הכת בדרכה החדשה היא שוחרת שלום ואינה תוקפנית.
כחלק מהשינויים אותם הנהיגה הכת, שונה שמה ל"אלף" (באנגלית: Aleph), וזאת כדי להצביע על התחלה חדשה.
אסהארה וששה חברי כת נוספים הוצאו להורג במהלך יולי 2018, כעבור יותר מ-23 שנים מעשיית פשעיהם.
מלחמת פוקלנד
מלחמת פוקלנד (באנגלית: The Falklands War; בספרדית: Guerra de las Malvinas, מלחמת איי מלווינס, או Guerra del Atlántico Sur, מלחמת דרום האוקיינוס האטלנטי; ידועה גם כ"משבר איי פוקלנד" או כ"סכסוך איי פוקלנד") הייתה מלחמה שהתחוללה בין בריטניה לארגנטינה על השליטה באיי פוקלנד בשנת 1982.
שורשיה של המלחמה בסכסוך המתמשך בין שתי המדינות על הריבונות באיי פוקלנד ובשתי קבוצות קטנות של איים, איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים, הנמצאים במרחק 460 ק"מ ו-1,390 ק"מ, בהתאמה, מזרחית לחופי ארגנטינה. טענת ארגנטינה לבעלות על האיים עלתה כבר במאה ה-19, ונכון לעכשיו התביעה בעינה עומדת. על בסיס תביעה זו פלשה ארגנטינה לאיים במטרה להשיבם לידיה. ממשלת בריטניה, לעומתה, ראתה בפלישה הפרת ריבונותה. עם זאת, שתי המדינות לא הכריזו רשמית על מלחמה, וזו כמעט ולא חרגה מתחום האיים, הים סביבם והאוויר מעליהם.
המלחמה פרצה ב-2 באפריל 1982 בפלישה של הכוחות המזוינים של ארגנטינה לשתי קבוצות האיים. ממשלת בריטניה שלחה כוח משימה ימי על מנת להשיב לידיה את האיים אם כתוצאה מהרתעת הארגנטינאים או באמצעות פעולה צבאית. המלחמה נמשכה 74 ימים, עד ה-14 ביוני, והסתיימה בכניעת הכוחות הארגנטינאיים ובהשבת הריבונות הבריטית על האיים. ארגנטינה איבדה במלחמה 649 איש מאנשי הכוחות המזוינים שלה ואבדות בריטניה הסתכמו ב-255 הרוגים. שלושה מתושבי האיים נהרגו במלחמה.
למלחמה הייתה השפעה רבה בשתי המדינות. הפלישה לאיים הביאה להתחזקות רבה של הרגש הלאומי בארגנטינה, אך הכישלון הביא להתרחבות המחאות כנגד המשטר הצבאי, וזירז את נפילתו. מנגד, הניצחון הבריטי הביא לזינוק בפופולריות של ראשת הממשלה, מרגרט תאצ'ר.
רקע.
רקע גאוגרפי.