למרות החיכוך של ג'בהת א-נוסרה עם ארגוני מורדים אחרים ובמיוחד עם הצבא הסורי החופשי, אל ג'ולאני שיתף פעולה לעיתים קרובות עם ארגוני מורדים מתונים נגד הצבא הסורי. הארגונים שאיתם ג'בהת א-נוסרה משתף פעולה באופן קבוע הם אחראר א-שאם ולגיון שאם, והשלושה מהווים את הכוח העיקרי בברית צבא פתח הכיבושים. כן ישנו שיתוף פעולה גדול יחסית עם קבוצת החזית האסלאמית ובמיוחד עם הכוח החזק בה, צבא האסלאם, וכן עם ארגונים אחרים. מלבד ההתנגדות לדאעש, ג'בהת א-נוסרה בראשות ג'ולאני נלחם באופן פעיל נגד ארגון החזבאללה ומיליציות שיעיות מעיראק, וכן נגד הכוחות הכורדיים של ה-YPG ושלוחת המדינה האסלאמית ברמת הגולן – צבא ח'אלד בן אל-וליד.
היחס לארגון במערב.
הארגון הוגדר כארגון טרור על ידי האו"ם וארצות הברית בדצמבר 2012, על ידי אוסטרליה ביוני 2013, על ידי בריטניה ביולי 2013, ובטורקיה בינואר 2014. גורמים מערביים סברו שיש לתמוך בג'בהת א-נוסרה שכן בפועל הם אינם נלחמים נגד המערב, והתמיכה בהם תוכל להחליש את כוחה של המדינה האסלאמית. למרות השמועות שהארגון נתמך על ידי סעודיה, קטר או טורקיה, אל-ג'ולאני הכחיש את טענות אלה וטען שכל הנשק שבידי הארגון מקורו בשלל שנלקח מהצבא הסורי.
באוגוסט 2013 הכריז שר הביטחון, משה יעלון, על ארגון זה כהתאחדות בלתי מותרת. עם זאת, היו פרסומים שדיברו על שיתוף פעולה בין ישראל לבין ג'בהת א-נוסרה, ועל כך שפצועים חברי הארגון קיבלו טיפול רפואי בישראל. באוקטובר 2015 הכריזה ממשלת ישראל על הארגון כארגון טרור.
הצהרות בתקשורת.
בסוף חודש מאי 2015, במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, התראיין אל-ג'ולאני לעיתונאי אל-ג'זירה הקטרי אחמד מנצור, כשבמהלך הריאיון פניו היו מוסתרות. הוא התנגד לוועידת השלום בז'נבה שעסקה במלחמה בסוריה וטען כי הקואליציה הלאומית הסורית המגובה על ידי גורמים מערביים אינה מייצגת את העם הסורי שכן אין לה נוכחות כלל במדינה. ג'ולאני ציין כי ארגונו ג'בהת א-נוסרה איננו תוקף מטרות מערביות, וכי ההעדפות שלו הם תקיפת המשטר הסורי, הארגון הלבנוני החזבאללה, וארגון המדינה האסלאמית. אל-ג'ולאני ציין כי "חזית א-נוסרה קיבלה הוראות ברורות מאיימן א-זוואהירי לא להשתמש בסוריה כבסיס לתקיפת ארצות הברית או אירופה כדי לא לחבל במאמצים להפלת המשטר". כן הוא טען כי אסד, חזבאללה ודאעש פותחים מול ארגונו חזית משותפת הנובעת מהאינטרסים שלהם.
כשנשאל לגבי תוכניותיה של ג'בהת א-נוסרה לאחר תום המלחמה בסוריה, אמר ג'ולאני כי כל הפלגים במדינה יתייעצו ביניהם לגבי הקמת מדינה עם שלטון אסלאמי. הוא הזכיר שא-נוסרה אינה ממקדת את פעולותיה נגד העלווים, למרות תמיכתם במשטר הסורי, והעובדה שהם נחשבים לכופרים. כן הוא ציין כי ארגונו לא יפגע בעלווים לאחר הפלת המשטר ללא תנאי שהם יחזרו לאסלאם הסוני.
ב -18 באוגוסט 2015 פרסמה רשת התקשורת של אל-קאעידה, א-סחאב, סרטון וידאו שבו מכריז בנו של אוסאמה בן לאדן, חמזה בן לאדן, על תמיכה מלאה בארגון א-נוסרה ומנהיגו. באוקטובר 2015 קרא ג'ולאני לראשונה להתקפות חסרות הבחנה על הכפרים העלווים בסוריה, כשלדבריו, "אין ברירה אלא להסלים את המאבק ולהתמקד בערים ובכפרים העלווים בלטקיה.
ניתוק מאל-קאעידה.
בעקבות העמקת מעורבותה של רוסיה במלחמת האזרחים ונסיונותיה להכריז על ג'בהת א-נוסרה כארגון המקביל לדאעש, החלה הנהגת א-נוסרה לקחת בחשבון אפשרות להתנתקות מאל-קאעידה כדי למתן את ההתקפות האוויריות עליה. לאחר מספר ימים שבהם הנהגת הארגון פרסמה שבכירי הארגון דנים בהתנתקות, הופצה קלטת שמע שפורסמה בבוקרו של 28 ביולי 2016 שבה נשמע מנהיג אל-קאעידה איימן א-זוואהירי אומר: "אתם יכולים להקריב ללא היסוס את הקשרים הארגוניים והתנועתיים הללו אם הם מתנגשים עם האחדות שלכם והעבודה שלכם כגוף אחד. אחוות האסלאם בינינו חזקה יותר מכל קשר ארגוני". כעבור שעות אחדות נחשף אל-ג'ולאני לראשונה בתקשורת כשפניו מגולות לצד שניים מבכירי הארגון - אחמד סלאמה מברוכ ואבו עבדאללה א-שאמי - כשהוא מודיע רשמית שארגונו, ג'בהת א-נוסרה, מתנתק מאל-קאעידה ומכל גורם חיצוני, ושמו משתנה לג'בהת פתח א-שאם. הוא פתח את הודעתו בתודות להנהגת אל-קאעידה, ובראשה איימן א-זוואהירי, על שהם "מבינים את האינטרסים של תושבי סוריה", וציין כי הצעד שנקט ארגונו נועד בין השאר לקרב בינו לבין הפלגים המורדים האחרים בסוריה ולהדוף את התירוצים של הקהילה הבינלאומית, ובפרט של ארצות הברית ורוסיה, לתקוף את מעוזי ג'בהת א-נוסרה בשל הזיקה בינה לבין אל-קאעידה. כן הוחלף דגלו הרשמי של הארגון מרקע שחור ללבן ונוספו בו המילים "جبهت فتح الشام" מתחת לשהאדה. בנוסף נוצר לארגון סמל חדש המזכיר בעיצובו את הסמל של צבא פתח הכיבושים. בארגון אל קאעידה בירכו על היציאה לדרך עצמאית והארגון הפיץ קלטת שמע בה נאמר: "אנו מברכים על רצונם של אחינו לצאת לדרך עצמאית במטרה לשמור על אחדות השורות ולהמשיך את הלחימה בסוריה עד להחלפת השלטון של הכופר בשאר אסד ובעלי בריתו". מומחה לארגונים אסלאמיים שהתראיין בערוץ אל-ג'זירה הטיל ספק באותנטיות הפילוג בין ג'בהת א-נוסרה לאל-קאעידה. לדבריו, הניתוק הוא למראית עין בלבד ולא שינוי מהותי או שינוי דרך.
בתגובה לניתוק הודיעה ארצות הברית שהיא לא רואה כל סיבה לשנות את עמדתה לגבי הקבוצה. דובר הבית הלבן, ג'וש ארנסט, אמר כי ארצות הברית ממשיכה להעריך שמנהיגי א-נוסרה עדיין מתכוונים להוציא לפועל פיגועים עתידיים נגד המערב, וכי גובר החשש מפני התחזקות הארגון בסוריה.
הארמון המלכותי של אמסטרדם
הארמון המלכותי של אמסטרדם (בהולנדית: Koninklijk Paleis Amsterdam) הוא ארמון השוכן בכיכר דה דאם בלב המרכז ההיסטורי של אמסטרדם ומשמש את משפחת המלוכה ההולנדית.
הארמון המלכותי הוקם תחילה בתור בניין עיריית אמסטרדם שנבנה בשנים 1648–1665 בשיא תור הזהב של הולנד. בשנת 1808 קבע המלך לואי בונפרטה (אחיו של נפוליאון בונפרטה) את משכן מלכותו בבניין זה בלב אמסטרדם, בתקופה זו גם הוסר בית השקילה שניצב במרכז כיכר דה דאם בקדמת הארמון, מאז ועד היום משמש המבנה כארמון מלכותי.
הארמון המלכותי של אמסטרדם הוא כיום אחד משלושה ארמונות מלכותיים רשמיים של משפחת המלוכה ההולנדית.
היסטוריה.
בשנת 1648 נחתם שלום וסטפליה שהעניק להולנד עצמאות מידי האימפריה הספרדית והביא כך לסיום מלחמת שלושים השנים. הסכם השלום הביא לנקודת שיא תרבותית ומסחרית בתור הזהב של הולנד ולמעשה החל תהליך פריחה ברחבי ממלכת הולנד שנמשך כ-30 שנים, בתקופה זו ספינות הולנדיות קיימו מסחר ברחבי העולם, מושבות הולנדיות התקיימו ביבשת אמריקה, אפריקה ואסיה והייתה פריחה תרבותית וכלכלית רבה ברחבי הולנד.
אמסטרדם הייתה באותה עת כבר עיר נמל חשובה וכללה מעמד בורגני מפותח של סוחרים ואנשי אדמיניסטרציה שניהלו את מפעל המסחר ההולנדי. באותה שנה בה נחתם הסכם השלום ב-1648, הוחלט להקים בניין עירייה חדש בעיר אמסטרדם, כדי לשקף את חשיבות העיר ואת השגשוג הרב של התקופה. יעקוב ואן קמפן נבחר לתכנן את המבנה החדש, הוא בחר בסגנון הקלאסיציסטי שהיה נהוג בתקופה, כאשר הרעיון העיצובי התבסס על מבני שלטון של האימפריה הרומית שכן ההולנדים ראו עצמם בתור ממשיכים של הרומאים בצפון אירופה.
את המבנה החדש הוחלט להקים במרכז העיר, כחלק מרחבה שישבה על סכר נהר האמסטל, כיכר שנקראת כיום דה דאם. בתקופה זאת הכיכר השקיפה על תעלות המים ורציפי המסחר העיקריים שפרקו סחורה מאוניות המסחר ההולנדיות. בניית המבנה ארכה שבע שנים בעלות של 8.3 מיליון גילדן הולנדי, הוא נבנה מאבן חול בעלת גוון צהבהב שהגיעה ממערב סקסוניה התחתונה שבצפון-מערב גרמניה, פנים המבנה נבנה בעיקר משיש. בשנים שלאחר פתיחת בית העירייה, היה זה המבנה האדמיניסטרטיבי הגדול ביותר באירופה, בתקופה זו היה גם אחד מהטוענים לכתר הפלא השמיני של העולם.
בשנת 1795 נכנסה הולנד לתקופת הרפובליקה הבטאווית כתוצאה ממהפכה דומה לזו שהתרחשה בצרפת בתקופה. במהלך שנות הרפובליקה מלך הולנד נותר בגלות באנגליה, בשנת 1806 הולנד נכנעה לשליטה צרפתית ולואי בונפרטה הוכתר כמלך הולנד בתור 'לואי הראשון'. לאחר שניהל את חצר המלוכה מהאג ואוטרכט, החליט להעביר את מרכז השלטון לעיר אמסטרדם שהייתה אז מוקד כוח חשוב. לשם כך הוא בחר את בניין העירייה כארמון מלכותי, בתקופתו גם שופצה הכיכר מול הארמון (דאם) ונהרס בית המשקולות שניצב במרכזה כדי לשפר את הנוף מהארמון. לאחר שנתיים בלבד במעונו החדש, ויתר לואי על כס המלכות ובנו לואי השני הומלך במקומו, אך עשרה ימים בלבד לאחר מכן ב-12 ביולי 1810 סופחה הולנד באופן רשמי לצרפת. בבניין הארמון שכן בתקופה זו מעונו של המושל הצרפתי שארל פרנסואה לברון.
בשנת 1813 לאחר שהובסה צרפת על ידי הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, חזר הנסיך וילם מבית אורנג' להולנד והוכתר בתור וילם הראשון, מלך הולנד. הארמון המלכותי באמסטרדם חזר להיות מעון מלכותי ומעתה ישכון בו מונרך מבית המלוכה ההולנדית, וילם גם הפך את אמסטרדם להיות עיר הבירה הרשמית של ממלכת הולנד.
בשנת 1936 הארמון המלכותי הפך לנכס של הכתר ההולנדי. כיום הוא משמש את משפחת המלוכה בעיקר לאירועים מיוחדים ואירוח מבקרים ממדינות אחרות. בשנים 2005–2009 הארמון עבר שיפוץ נרחב, חלקים רבים בארמון פתוחים כיום לציבור הרחב כמוזיאון וכאטרקציית תיירות.
קן רוזוול