ב-1985 החלה תנועת מכבי העולמית, בראשות ד"ר ישראל פלד, שהיה אזרח כבוד ותושב המקום, בהקמה בפועל של יישוב של בתים צמודי-קרקע בשם מכבים בשטח שיפוט מועצה אזורית גזר. ב-1988 החלה הקמתו של היישוב רעות, המתאפין אף הוא בבתים צמודי קרקע, בשטח המצוי ממערב ליישוב מכבים. יוזמת ההקמה של רעות הייתה של צה"ל. היישוב הוקם על ידי ובמימון אנשי מערכת הביטחון אנשי צבא ברובם, בשם "נאות עידן ב'" ששינתה שמה פעמיים תחילה ל "נאות מודיעין" ובהמשך " נאות רעות " שזהו שמה עד היום. העמותה הפעילה מנהלת הקמה שנוהלה בידי אנשי חיל האוויר בראשותו של אל"ם עמיקם אורן. ב-1990 הוקמה מועצה מקומית מאוחדת לשני היישובים בשם מכבים-רעות והם הפכו, הלכה למעשה, ליישוב קהילתי אחד. מאז קיבלו היישובים מעמד של מועצה מקומית, הופעלו המערכות בהם תוך שילוב פעילות קהילתית-חברתית וחינוכית, והכל תוך הקפדה על איכות חיים גבוהה.
כיום מונה מכבים 735 משקי בית ורעות 1,600 משקי בית, ובסך הכול כ-11,500 תושבים.
היישוב מכבים ממוקם ממזרח לעיר מודיעין, ומופרד ממנה בשדה חקלאי. במכבים ממוקמים מרכז מסחרי, מרכז ספורט (בריכת שחייה, מגרשי טניס, כדורסל וכדורגל ומכון כושר), בוסתן, בית ספר יסודי וסניף של תנועת הנוער "המכבי הצעיר". הגבול המזרחי של מכבים משקיף אל הכפר הפלסטיני בית סירא המצוי בצידו השני של הקו הירוק וגדר ההפרדה. מכבים מחולקת ל־3 אזורים: מכבים א - ממוקם בצפון מכבים, עם רחובות של צמחים וכביש המחבר בין כל הרחובות הנקרא "דרך המייסדים". מכבים ב - רחובות על שם ציפורים, ומכבים ג - בדרום מכבים, כאשר רחובות ג'1 קרויים ע"ש הרים ו-ג'2 ע"ש נחלים. כל הרחובות מסודרים בסדר אלפביתי, ומספור הבתים מחובר בין כל הרחובות.
היישוב רעות ממוקם מדרום-מזרח לעיר מודיעין, שעם הזמן החלה להקיף את היישוב. ניתן לחלקו לשני אזורים סביב לשדרות האורנים ושדרות העומרים. בין שני אזורים אלו, ממוקמים מרכז מסחרי ומרכז ספורט ונופש (הכולל בריכת שחייה, מגרשים ומכון כושר). ברעות שני בתי ספר יסודיים ובית ספר תיכון שש שנתי. רעות מחולקת ל-2 אזורים - רעות א: מצפון לשדרות אורנים ומבוא רעות. הרחובות קרויים ע"ש הרים, פירות ועצים. רעות ב: ע"ש פרחים, הרים בישראל, אבני חן וכלי נגינה תנ"כיים.
לפי נתוני הלמ"ס נכון לדצמבר 2001, היישוב דורג בדרוג חברתי-כלכלי גבוה (9 מתוך 10). אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת 2000 היה 82.1 אחוז. השכר הממוצע של השכירים בשנת 2000 היה 9,683 ש"ח (ממוצע ארצי: 6,835 ש"ח). היחס בין נשים לגברים הוא 945 נשים לכל 1,000 גברים.
איחוד מוניציפלי עם מודיעין והקמת מנהלה מקומית.
חלק מתושבי היישוב התנגדו נמרצות לאיחוד הרשויות עם העיר מודיעין בשנת 2003 והמשיכו להתנגד לו גם לאחר שתהליכי האיחוד הושלמו בשנת 2004. בשנת 2006 נעתר משרד הפנים לדרישת תושבי היישוב להקמת מבנה משפטי אשר יבטיח את הצביון הכפרי והקהילתי של היישוב, והוקמה בו מנהלה מקומית במעמד סטטוטורי של ועד רובע עירוני.
מנחמיה
מְנַחֶמְיָה היא מושבה בקצה הצפוני של המועצה האזורית עמק המעיינות, ממוקמת בקרבת כביש 90, כחמישה קילומטר דרומית לצמח וכ-18 קילומטר מצפון לבית שאן. בין השנים 1951–2005 המושבה הייתה מוכרת כמועצה מקומית.
ייסוד המושבה.
ייסוד המושבה התבצע בשלושה שלבים: ב-23 - 26 בדצמבר 1901 התיישבו חמש המשפחות הראשונות על אדמות שנרכשו בדרום עמק הירדן, ליד הכפר עבודייה, ב-25 בדצמבר 1902 כ"ה בכסלו תרס"ג נוצר איחוד של מתיישבי עבודייה עם אדמות מלחמיה, בינואר 1903 התגבשה המושבה מלחמיה שכללה 12 משפחות ואליהן התווספו שמונה משפחות מזכרון יעקב, "מלחמיה" היא היישוב היהודי הראשון באזור בעת החדשה. בו' באייר תר"פ (24 באפריל 1920) הותקפה מלחמיה על ידי פורעים ערבים והמתיישבים נאלצו להתפנות לתקופה קצרה. בשנת 1921 שונה שמה של המושבה למנחמיה על שם מנחם, אביו של הנציב העליון הרברט סמואל.
בראש המושבה עמד ועד המושבה בניהולו רב השנים של מאיר דוד רוזנצויג. בנו, ירמיהו רוזנצויג, נודע כנגן הרמוניקה (מפוחית יד) ומספר סיפורים, ירמיהו חיבר ושר את השיר "על הגורן בליל לבנה".
במנחמיה הוקם בית-מרקחת אזורי לפני מלחמת העולם הראשונה. הוקמה בה מחצבה, שבה כרו חומרי גלם עבור ביח"ר "נשר" שליד חיפה; המחצבה סיפקה עבודה גם לקיבוצי עמק הירדן בראשיתם. הוקם בה גם מפעל לייצור גבס, שסיפק עבודה לתושבי מנחמיה. במקום היה קיים מוזיאון לתולדות הרפואה באזור, ולתולדות מנחמיה ונהריים.
התנהלות כמועצה מקומית.
היישוב התנהל כמועצה מקומית משנת 1951 עד 2005. שטח השיפוט של המועצה היה 6,000 דונם.
בראש המועצה עמד בני שליטא בין השנים 1956–1992. שליטא נבחר בפעם האחרונה בשנת 1989 אך כיהן כראש מועצה לעומתית בה היה רוב לאופוזיציה. מסיבה זו הורה שר הפנים בשנת 1992 על פיזור המועצה ועריכת בחירות חדשות שהביאו להחלפת שליטא על יד אהרון מונדרי. בשנת 1997 פיזר שר הפנים את המועצה בשנית, והפעם הוא מינה ועדה קרואה לניהול היישוב. גם לאחר מכן ידעו הבחירות במועצה עימותים חריפים שהגיע לתביעת לשון הרע בבית המשפט.
מ-1999 עד 2004 היה ראש המועצה עמית בן-צבי. הוא התפטר בשל צבירת גירעונות בקופת המועצה (התפטרות מסיבה זו היוותה תקדים ארצי). במקום בן-צבי, נכנס לתפקיד ממלא מקומו, איבור אלטשולר, שהחזיק בתפקיד פחות משנתיים. בא' בטבת ה'תשס"ו (1 בינואר 2006) המועצה בוטלה והמושבה הועברה להתנהל תחת מועצה אזורית עמק המעיינות.
גידולים חקלאיים.
במנחמיה מגדלים מגוון פירות, בהם אשכוליות אדומות, קלמנטינות, תפוזים, בננות, זיתים, תמרים וענבים.
מסעדה (יישוב)
מַסְעָדֶה (בערבית: مسعدة) היא מועצה מקומית ברמת הגולן שבמחוז הצפון בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1982. כל תושבי המקום משתייכים לעדה הדרוזית.
שם זה מגיע מן השורש הערבי س ع د (ס-ע-ד), במשמעות משותפת לעברית, בהוראת "סיוע", וגם "שמחה".
סמוך ממזרח ליישוב שוכנת שמורת הטבע "בריכת רם", המכונה בפי המקומיים "בִּירכָּת ראן". במרכזה אגם מים מתוקים טבעי, ממנו משקים גידולים באזור. אגן הבריכה ממוקם במוצא בקעת יעפורי, הקרויה על-שם קברו של נבי יעפורי, אחד מארבעת הקברים הקדושים לעדה הדרוזית. יער אודם שבשמורת יער אודם שוכן מדרום ליישוב.
מאז ההכרזה על מסעדה כמועצה מקומית נוהלה המועצה על ידי גוף ממונה שלא נבחר לתפקיד. לקראת הבחירות המקומיות של 2018 החליט שר הפנים לערוך לראשונה בחירות מקומיות ב-4 המועצות הדרוזיות בגולן על אף החשש מהחרמת הבחירות על ידי התושבים ששמרו ברובם על נאמנות לסוריה. לקראת הבחירות נרשמו במסעדה שלושה מתמודדים לראשות המועצה ו-4 רשימות למליאת המועצה שאמורה הייתה למנות 9 מושבים בעת היבחרה, אך סמוך לקיום הבחירות פרשו כל המועמדים והרשימות, הבחירות בוטלו, ובהתאם לחוק צפויה להתמנות במועצה ועדה ממונה.
מעיליא
מעִילְיָא (בערבית: معليا) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל בסמוך לעיר מעלות-תרשיחא. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1957. במרכז הכפר נמצאת מצודה צלבנית בשם מבצר המלך. כמעט כל תושבי הכפר הם ערבים-נוצרים המשתייכים לכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית.
היסטוריה.
העדויות הראשונות ליישוב במקום הן מתקופת הברונזה. יש חוקרים המזהים את היישוב עם העיר "אשר בעלות" המוזכרת בתנ"ך בספר מלכים א' (ד',ט"ז). בשיפוע הגבעה שמדרום לכנסייה המודרנית התגלו כ-12 כוכים שכנראה שימשו כקברים בממלכת ישראל, זאת לפי הקרמיקה שנתגלתה בקרבתם - עיקרה מתקופת הברזל בארץ ישראל. מן התקופה הרומית נמצא במקום שבר זכוכית ועליו מנורה, המעידה על התיישבות יהודית במקום.
היישוב הנוכחי החל עם בניית "מבצר המלך" בתחילת המאה ה-12 על ידי בלדווין השלישי, מלך ממלכת ירושלים הצלבנית. המצודה הוקמה על מנת להגן על הדרך מעכו לדמשק שעברה שם. במהלך המאה ה-12 הפכה מעיליא לבירת הגליל. בשנת 1220 נמכר המבצר למסדר הטבטוני וחשיבותו פחתה עם הקמת מבצר המונפור הסמוך. בשנת 1265 נכבש המבצר על ידי השליט המוסלמי ביברס. לאחר מכן החלו מוסלמים להתיישב במקום.
בשנת 1596, בתקופת האימפריה העות'מאנית, נמנו בכפר 15 בתי-אב מוסלמים ושניים נוצריים. במאה ה-18 ביצע השליט הבדואי דאהר אל-עומר חילופי אוכלוסין - הוא הביא לכפר נוצרים מלבנון ומסוריה ואת תושבי מעיליא המוסלמים יישב בתרשיחא. הנוצרים החלו בשיפוץ המבצר והתיישבו בו. מאוחר יותר התפתח הכפר לכיוון מערב.
בסקר ארץ-ישראל המערבית משנת 1881 מתואר היישוב ככפר גדול בנוי אבן ובו כנסייה ושרידי מסגד, גרים בו 450 נוצרים והוא מוקף מטעי זית ושטחים חקלאיים מעובדים. בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת עכו. על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל התגוררו בו 900 נפשות ושטחיו החקלאיים מנו 29,084 דונמים (מתוכם 9,948 דונמים שטחים ציבוריים).
שלטון ישראל.
בראשית מלחמת העצמאות אירח הכפר יחידה תימנית של "צבא השחרור הערבי". תושבי מעיליא התארגנו להגנה על כפרם. הם רכשו נשק ומנעו בכח בריחת תושבים ללבנון. לאחר קרב קצר במבצע חירם, בו נעשה שימוש בתותחים שבגללם תושבי הכפר ברחו להרים מסביב לכפר ולנו במערות, נמלטו כמעט כל התושבים מהכפר וחלקם חצו את הגבול ללבנון. למחרת הם הורשו לחזור על ידי המפקד הצבאי של האזור, רשות יוצאת דופן במבצע חירם.