היו עוד כמה קרבות קטנים לאחר הכניעה של לי. הקרב על חוות פלמיטו, מזרחית לבראונסוויל, טקסס, ב-12–13 במאי 1865, נחשב בדרך כלל כקרב היבשתי האחרון של המלחמה (למרבה האירוניה בקרב ניצחו כוחות הקונפדרציה זמן קצר לאחר כניעת כוחות הקונפדרציה). המפקד ג'יימס אירדל ואדל בפיקוד ה-CSS שננדואה, של הצי של מדינות הקונפדרציה, היה האחרון שנכנע כשהוריד את דגל הקונפדרציה בליברפול ומסר את כלי השיט שלו לממשלת בריטניה ב-6 בנובמבר 1865 (וואדל היה באמצע האוקיינוס השקט כשנודע לו שהמלחמה הסתיימה).
לי מעולם לא שכח את רחמנותו של גרנט במהלך הכניעה, ובמשך כל חייו לא יסבול מילה לא יפה על גרנט בנוכחותו. גנרל הקונפדרציה לונגסטריט דיבר טוב על גרנט ואמר שהוא אסיר תודה לגרנט וסיפק לו סיגר באפומטוקס, כמו גם מאמצים מאוחרים יותר של גרנט להשיג חנינה ללונגסטריט ולמנות אותו לתפקיד פדרלי בניו אורלינס לאחר שגרנט הפך לנשיא. כמו כן, הגנרל ג'ון בראון גורדון הוקיר את המעשה הפשוט של צ'מברלין של הצדעה לצבאו שנכנע, וכינה את צ'מברלין "אחד החיילים האביריים ביותר של הצבא הפדרלי".
בולי הנצחה למלחמת האזרחים.
במהלך אירועי ציון המאה למלחמת האזרחים, משרד הדואר של ארצות הברית הנפיק חמישה בולי דואר לציון יום השנה ה-100 לקרבות מפורסמים, כפי שהם התרחשו על פני תקופה של ארבע שנים, החל בקרב של פורט סאמטר שהופק בשנת 1961. בול ההנצחה לקרב שילה הונפק ב-1962, קרב גטיסבורג ב-1963, קרב השממה ב-1964 ובול הזיכרון למאה ה-אפומטוקס ב-1965.
שימור שדה הקרב.
The American Battlefield Trust ושותפיו לשימור הקרקע בשדה הקרב רכשו ושימרו 2.07 קילומטרים מרובעים משדה הקרב.
כיף אגרוף
כיף אגרוף (באנגלית: fist bump) היא מחווה גופנית הדומה במשמעותה ללחיצת יד או לכיף. כיף אגרוף יכול לשמש אנשים לברך זה את זה בעת פגישתם או פרידתם, לשמש כאות הסכמה בין שניים, למתן כבוד או למחוות חברות.
הגדרה.
לפי מריאם-וובסטר, 'כיף אגרוף' הוא כשאדם מצמיד את אגרופו לזה של אדם אחר. המחווה מתבצעת כאשר שני משתתפים יוצרים כל אחד אגרוף סגור ביד אחת ולאחר מכן מצמידים קלות את החלק הקדמי של אגרופיהם זה לזה. שלא כמו לחיצת היד הרגילה, שבדרך כלל מבוצעת רק עם יד ימין של כל משתתף, כיף אגרוף ניתן לבצע גם כשהמשתתפים משתמשים בשתי הידיים.
היסטוריה.
ההיסטוריונים חלוקים בנוגע ליוצר המחווה. ישנם המייחסים זאת למתאגרפים, שנוגעים בכפפתו של היריב במקום לחיצת יד, ישנם המייחסים זאת לשחקן הבייסבול סטן מוסיאל , שהשתמש במחווה בשנות החמישים ובשנות השישים במקום לחיצת יד מפני שפחד ממחלות, יש המייחסים זאת לסדרת הטלוויזיה "Super Friends" או לכדורסלן פרד קרטר משנות השבעים, וישנם הטוענים שהשימוש במחווה החל בארצות הברית במלחמת וייטנאם כדי להחליף את מחוות האגרוף המונף שנאסרה לשימוש על ידי הרשויות. במשך השנים נכנסה המחווה לשימוש תדיר בקרב ספורטאים רבים.
בעת מגפת שפעת החזירים ב-2009, דיקן הפקולטה לרפואה באוניברסיטת קלגרי, טום פיסבי, טען כי החלפת לחיצת יד ב'כיף אגרוף' תסייע במניעת הפצת המחלה, מפני שהיא היגיינית יותר. בעת מגפת הקורונה ב-2019 הפכה המחווה לנחלת הכלל בצורה נרחבת יותר.
בימי קדם
בימי קדם (באנגלית: Ye Olden Days) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי של מיקי מאוס שיצא לראשונה בשנת 1933. הסרט, שבוים בידי ברט גילט והופק על ידי וולט דיסני, מבוסס באופן רופף על הרומן ההיסטורי "אייבנהו" מאת סר וולטר סקוט. זהו הסרט ה-55 בסדרת מיקי מאוס שהופק והחמישי באותה השנה. הסרט יצא בשחור-לבן ומאוחר יותר בשיטת טכניקולור.
עלילה.
הסרט, שמתרחש באירופה בתקופת ימי הביניים, מציג את מיקי כמשורר נודד הפורט על לאוטה ורוכב על גבי הפרד שלו ברחבי המדינה. כאשר הוא מגיע לממלכה הבדיונית "קלאפאזו", הוא רואה את המלך מכריז על בואו של הנסיך של פופופאדו (דיפי דואוג/גופי) בכדי לשאת את בתו הנסיכה (מיני). אך הנסיכה לא מעוניינת בנסיך כלל וסוטרת בפניו שלושה פעמים בדחייה. כועס על מרד בתו, המלך מצווה על אביריו לנעל אותה בעליית הגג עד שתשנה את דעתה, וכך נלקחות שתיהן, מיני והמשרתת שלה (קלרבל), ומתייפחות בחדר הנעול. מודאג לנסיכה, מיקי מטפס על עץ סמוך ושר על כוונתו להציל את הנסיכה מגורלה, מה שגורם לה להתאהב בו.
בינתיים בהיכל הארמון, המלך מצווה על משרתיו להגיש את סעודת החתונה. מיקי ומיני משתלשלים דרך חלון המגדל באמצעות סדינים ובגדים הקשורים זה לזה בעוד כולם נהנים מהמשתה וזוללים את האוכל. אך המלך מבחין בשניהם דרך החלון ומזעיק את שומריו ללכוד אותם, וגוזר להוציא את מיקי להורג באמצעות גליוטינה, אשר קודם שימשה לחתיכת סלמי ענק. מיני מתחננת לאביה שיחוס על חייו של מיקי, ומצהירה שהיא אוהבת אותו. כשהוא רואה שבאמת יש לה רגשות למשורר הצעיר, כמו גם הזדמנות לבילוי כלשהו, המלך מעניק למיקי הזדמנות להוכיח את ערכו עבור ידה של בתו על ידי דו-קרב עם הנסיך, אשר גורם לכל הנוכחים לצהול ולהתרגש. הנסיך לבוש בשריון קרב אמיתי ורוכב על סוס אבירי ואציל בעוד המשורר משתמש בדלי כקסדה וכבשן קטן כשריון גוף מאולתר ורוכב על הפרד שלו.
לאחר שהשניים מסתערים לביצוע תחרות הפלה ברומח שניהם מוטחים ארצה, והסוס והפרד מתנגשים אחד בשני בעצמה. הנסיך מנסה להתנפל על יריבו, אבל המשורר משתמש בגליוטינה כדי לחתוך את הרומח שלו ולהשתמש בקצה החד כדי לרדוף אחרי הנסיך בעוד הקהל מריע לו. גם הפרד של מיקי והסוס של הנסיך נלחמים זה בזה, כשבסוף הפרד מביס אותו ומצטרף לאדונו במרדף אחר הנסיך, אשר מזנק מהחלון בחוסר אונים.
הנסיכה מנשקת את אביה המלך על שנתן הזדמנות לאהבתה האמיתית ועולה על גבי הפרד, הנישא על ידי הקהל, ומתיישבת לצידו של המשורר האלוף. הסרט מסתיים כשמיקי ומיני מתנשקים מאחורי מניפתה של מיני.
דמויות ומדבבים.
גופי היה מוכר באותה התקופה בשם דיפי דואוג וכך גם הוא מצוין בסרט.
הפקה.
העלילה של הסרט קצר זה מוחזרה מהסרט הקצר של אוסוולד הארנב "Oh What a Knight" משנת 1928. בנוסף סרט זה מוצג כרמת מעבר במשחק הווידאו "Epic Mickey".
עם כניסתו של הנסיך (דיפי דאוג/גופי), מתנגן המשפט המוזיקלי (פראזה) בן חמישה התווים "You're... a hor-se's ass" (בתרגום מילולי: "אתה... תחת של סוס"), המעיד על כך שהנסיך לא חכם במיוחד.
הסרט הופץ ב-2 בדצמבר 2002 למדיה ביתית בדיסקים "אוצרות וולט דיסני: מיקי מאוס בשחור-לבן" (Walt Disney Treasures: Mickey Mouse in Black and White). שנתיים קודם לכן, הופיעה גרסה צבעונית לסרט ב-VHS ו-DVD של "Walt Disney Gold Classic Collection" של סרט ההנפשה ה-21 של דיסני, רובין הוד.
ביקורת.
עיתון חדשות הקולנוע "The Film Daily" ב-17 באפריל 1933, פרסם: "עד כמה שהם היו טובים לאורך הדרך, הסרטים המצוירים האלה של וולט דיסני ממשיכים להשתפר. זה הנוכחי, שבו מיקי כטרובדור נודד מציל את הנסיכה מיני מנישואים אומללים ומשיג אותה לעצמו, משקפת את תשומת הלב האינסופית לפרטים אשר אופיינית לבית היוצר של דיסני. רעיון בסיסי, הנפשה וסנכרון שמע כולל דיאלוג חצי קולי, כולם במעמד בפני עצמם. הביצוע מלא החיים הזה יתאים לכל עניין".
דן ווקר
דניאל ג'. ווקר (באנגלית: Daniel J. Walker; ) היה עורך דין, איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אילינוי ה-36 בשנים 1973–1977. הוא נולד בוושינגטון הבירה, גדל בסן דייגו, ושירת כקצין בצי ארצות הברית במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה. בין המלחמות הוא עבר לאילינוי כדי ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת נורת'ווסטרן, ובשנות ה-60 נכנס לפוליטיקה המדינתית.
ווקר נודע ככל הנראה בעיקר בשל מסע הבחירות שלו שבו צעד ברגל מרחק עצום, ובשל היותו זר למנגנון הפוליטי של אילינוי. בהתמודדותו על מועמדות המפלגה כנגד מועמד של המנגנון המפלגתי של הדמוקרטים הוא גרם לתהפוכה נדירה בבחירות המקדימות במרץ 1972. בהמשך השנה הוא הביס את המושל המכהן מטעם המפלגה הרפובליקנית, אך ב-1976 הפסיד בבחירות לתקופת כהונה שנייה. התקופה שלאחר הקריירה הפוליטית שלו התאפיינה ברמת חיים גבוהה, אך עמדה בצילה של הודאה באשמה בהונאה בנקאית ובשבועת שקר בשיאו של משבר ההלוואות והחסכונות של שנות ה-80 המאוחרות. לאחר תקופת מאסר של שנה וחצי שריצה בבית כלא פדרלי, פרש ווקר לאזור סן דייגו וכתב כמה ספרים עד למותו ב-2015.
ראשית חייו.
דן ווקר נולד בוושינגטון די. סי. כבנם של וירג'יניה מיי (לבית לינץ') ולואיס וסלי ווקר, שניהם ילידי טקסס. הוא גדל ליד סן דייגו, קליפורניה, וכשסיים שם את בית הספר התיכון ב-1940 הוא היה המצטיין בכיתתו. עוד כאשר למד בבית הספר התיכון, הוא הצטרף לכוחות המילואים של צי ארצות הברית ובעונות הקיץ שירת על משחתת. תוכניותיו ללמוד בקולג המדינתי של סן דייגו נקטעו כאשר הוא נקרא לשירות פעיל ב-1940 ושירת על סיפון שולת מוקשים ליד פוינט לומה, סן דייגו. ב-1941 הוא נבחן בבחינות הסמכה לקצונה, והגיע למקום החמישי מבין 3,000 הנבחנים שנבחנו יחד אתו. בעת המתקפה על פרל הארבור הוא היה בעיצומם של לימודים במכינה של האקדמיה הימית בנורפוק, וירג'יניה. ב-1945 הוא סיים את הכשרתו באקדמיה הימית של ארצות הברית. הוא היה מושל אילינוי השני שהיה בוגר האקדמיה הימית. לאחר מכן, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה הוא שירת כקצין בצי.