כבש האוריאל נפוץ במרכז אסיה; הטווח ההיסטורי של תפוצתו השתרע בעבר לכל אורך חבל קשמיר ההודי, המשיך למחצית משטחה של פקיסטן, רוב חלקי אפגניסטן, אזור גדול בצפון מזרח איראן, מרבית שטחה של טורקמניסטן, אזור גדול יותר מהתפוצה הנוכחית בדרום מזרח אוזבקיסטן וכן בצפון אוזבקיסטן באזור ימת ארל בקרבת הגבול הקזחי, שטח רחב יותר בדרום מערב קזחסטן בקרבת הים הכספי, ואזור גדול פי-3 מהתפוצה הנוכחית בטג'יקיסטן. כיום הוא איבד יותר מ-50% מתפוצתו המקורית והטווח הנוכחי מחולק לפי תת-מינים כדלהלן:
בית גידולו של כבש האוריאל הוא מישורים והרים טרשיים-מדברים למחצה, הערבה האירואסייתית שעל שמה הוא גם קרוי, וכן צוקים, ורכסי הרים בגובה של עד 3,000 מטר מעל פני הים כגון: רכס הקארקוראם, הרי הינדו-כוש, רכס פמיר, הרי טיין שאן, הרי אלבורז, "הרי אַלא", "הרי קופט" (באיראן), "הרי סיח", "הרי פרופמיסוס" ו"כוהי-בבה" (באפגניסטן), ו"הרי צ'גי" בפקיסטן; מצד שני הוא חי גם בבקעת הים הכספי ומישורים גדולים בטורקמניסטן ואוזבקיסטן. למין זה יש העדפה לשטח הררי מעל קו העצים, והוא בדרך כלל נמנע מצוקים גבוהים או מדרונות תלולים מדי. תת-המין האפגני הוא היחיד שחי באופן קבוע גם ביערות דלילים.
כבש האוריאל פעיל בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות, ושעות הצהריים המאוחרות והערב, כאשר בשעות החמות של היום הוא נח בגומה שהוא חופר בפרסותיו ומעלה גרה. מלבד עונת הרבייה העדרים מחולקים לפי מגדר - כאשר הנקבות פעילות בקבוצות קטנות של 10 פרטים עם צאצאיהן, זכרים צעירים בזוגות או בקבוצות של 7 פרטים, בעוד שזכרים מבוגרים חיים לבדם. בשני העדרים קיימת היררכיה דומיננטית הנקבעת על ידי קרבות אצל הזכרים, ועל פי הגיל אצל הנקבות. עונת הרבייה מתחילה בספטמבר, כשאז הזכרים קובעים ביניהם את השליטה על הנקבות על ידי קרבות; צורת הלחימה שלהם זהה לזו של כבשים אחרים: עמידה במרחק קצר מהיריב, לקיחת תנופה וזינוק, והתנגשות עם הקרניים הגדולות בחוזקה. כיון שהקרניים חלולות והעצמות בצוואר חזקות, כבשים אלו נפצעים לעיתים רחוקות לעומת מיני יעלים אחרים, אם כי הם עלולים לעיתים למות מתשישות. זכרים דומיננטיים מתרבים בדרך כלל עם 5-3 נקבות. ההיריון נמשך בסביבות חמישה עד שישה חודשים לאחריהם נולד טלה אחד או לפעמים תאומים, הנגמל לאחר 4-2 חודשים. הטלאים מגיעים לבגרות לאחר 3-2 שנים, אם כי הזכרים לא יתרבו לפני גיל 7-4, אז קרניהם גדולות מספיק בשביל לנצח בקרבות.
תזונתו מורכבת בעיקר מעשבים ועשבי תיבול, ובמידת הצורך גם עלים, שורשים, זרעים, וענפי עצים.
טורפיו של כבש האוריאל הם בעיקר נמר השלג, נמר פרסי, נמר הודי, דול מצוי וזאב, ובעבר גם הטורף הנכחד טיגריס כספי. הטלאים עלולים להיטרף על ידי עופות דורסים כגון העיט הזהוב.
תוחלת החיים של כבש האוריאל היא 15-8 שנים, כאשר נקבה חיה בדרך כלל יותר מזכר בגלל התשישות שלו מקרבות רבים.
איומים ושימור.
כבש האוריאל מסווג על ידי IUCN במצב השימור פגיע (VU), בשל ירידה של אוכלוסייתו בסביבות 30% בתקופה של 24 השנים האחרונות הנובעת בעיקר מציד לבשר ופוחלצים ואובדן בית גידול, וכן תחרות עם בעלי חיים, חורפים קשים, טריפה, לקיחת טלאים כחיית מחמד, הכלאה עם כבשי בית, ומחלות המועברות על ידי חיות מחמד. תת-מינים כגון "אוריאל קאשמירי", "אוריאל אפגני" ו"אוריאל כספי" סובלים גם ממצב פוליטי רעוע בתפוצתם כגון: מלחמות אזרחים בטג'יקיסטן, עימות בין הודו לפקיסטן על חבל קשמיר ומלחמת אפגניסטן.
חלק גדול מתת-המינים מצויים באזורים מוגנים גדולים או קטנים, ובמקומות רבים בית גידולם הבלתי-נגיש מגן עליהם מציד בלתי חוקי. כמו כן תת-מינים רבים מצויים בגני חיות. האוכלוסייה העולמית נאמדת בלא יותר מ-40,000 פרטים בטבע.
כבש גדול-קרניים
כבש גדול-קרניים (שם מדעי: Ovis canadensis, ידוע גם ככבש ההרים), הוא מין של כבש בר מתת-משפחת היעלים החי באמריקה הצפונית. קיימים שני כבשי בר הדומים והקרובים מבחינה גנטית לכבש זה: כבש דאלי המצוי אף הוא באמריקה, וכבש השלג הנפוץ בסיביר. מידות גופם של האחרונים זהים למדי לאלו של הכבש גדול-הקרניים, אולם הוא נוטה להיות גדול וכבד יותר מהם, והוא כבש הבר השלישי בגודלו לאחר הכבש הארגאלי וכבש המופלון.
שמו המדעי נגזר מלטינית: "Ovis" = כבש; "canadensis" = קנדה, ומשמעותו "כבש החי בקנדה". עם זאת שם זה הוא מטעה במידה מסוימת, כיוון שתפוצתו של כבש זה רחבה יותר ונמשכת דרומה עד מקסיקו. שמו הנפוץ – "כבש גדול-קרניים", בא לציין את קרניו העבות והכבדות.
כבש זה הוא הסמל הלאומי של הפרובינציה הקנדית אלברטה, והוא נחשב ל"יונק המדינה" במדינות ארצות הברית נבדה וקולורדו.
תיאור.
כבש גדול-קרניים נקרא כך על שם הקרניים הספירליות הגדולות שלו, שאצל הזכר עשויות להגיע לאורך של מטר ולמשקל של 18 קילוגרם, השווה למשקל של כל השלד. בסיס הקרן עבה ומסיבי מאוד וצומח בזווית לאחורה, יורד בעיקול למטה וחוזר ועולה כלפי מעלה לכיוון הלחיים; אצל זכרים מבוגרים בגילאי 7\8 יכול להתחיל סיבוב שני. קרני הזכרים גרמיות וחלולות בפנים, ודבר זה מרכך את עוצמת המכה ומונע פגיעה במוח כאשר שני זכרים מתנגחים ביניהם. הקרניים של הנקבות הרבה יותר קטנות ומעוגלות משל הזכרים ונראות כחרבות, אם כי הן ארוכות יחסית לקרניים של נקבות של כבשי בר אחרים; אצל שני המינים הקרניים מחורצות לכל אורכן.
הפרווה של מין זה שעירה ולא צמרית, ובקיץ היא קצרה ובעלת צבע חום-בהיר מבריק או חום-שוקולד, והופכת להיות אפורה-חיוורת ועבה יותר בחורף. צבע הפרווה משתנה מעט בין תת-המינים. באזור הצוואר, סוף השדרה והרגליים הפרווה נוטה להיות כהה יותר. גופו של כבש זה שרירי ועבה, וצווארו ופניו קצרים. רגליו דקות וארוכות, אוזניו קטנות ועיניו צהבהבות וקטנות. אפו השחור והמוארך בולט על רקע השפתיים הלבנות, וגם הזנב הקצר והשחור בולט על רקע הכתם הלבן שבעכוז הנמשך עד הרגליים. צידן החיצוני של הרגליים שחור וצידן הפנימי לבנבן. הפרסות שחורות או אפורות ומותאמות לטיפוס מהיר על ההרים, בין השאר בזכות כרית הגומי המסייעת לכבש להיאחז בזיזים קטנים. לכבשים אלה יש בלוטות ריח בפינה הקדמית של כל עין, וכן בלוטות ריח במפשעה ובצידי הרגליים. ההפרשות מבלוטות אלה נעשות בעיקר על ידי זכרים דומיננטיים. הזכרים גדולים וכבדים בצורה ניכרת מהנקבות כדלהלן.
מידות גופו של הכבש גדול-הקרניים הן:
גובה כתף הזכר: 100-91 סנטימטרים. לעיתים עד 112 סנטימטרים.
גובה כתף הנקבה: 80-76 סנטימטרים.
אורך ראשו וגופו של הזכר: 200-180 סנטימטרים.
אורך ראשה וגופה של הנקבה: 170-140 סנטימטרים.
אורך הזנב (לשני המינים): 15-10 סנטימטרים.
אורך קרן הזכר: עד 100 סנטימטרים.
ורך קרן הנקבה: עד 28 סנטימטרים.
משקל קרן הזכר: 18-14 קילוגרם.
משקל גופו של הזכר: 200-57 קילוגרם.
משקל גופה של הנקבה: 90-56 קילוגרם.
תת-מינים.
לגבי הטקסונומיה של תת-המינים של כבש זה יש מחלוקת, עם מספר משתנה של 3–7 תת-מינים שהוכרו על ידי רשויות השימור השונות.
בתחילה בעקבות חקירות ב-1940 המין חולק לשבעה תת-מינים כפי החלוקה שלהלן:
בשנת 1993 צוות של חוקרים שעשה בדיקות DNA לכל האוכלוסיות השונות, ציין כי סיווג זה הוא במידה רבה אשליה. מחקר זה ומחקרים נוספים שנערכו לאחרונה עדיין חלוקים מהו המספר המדויק של תת-המינים, אך רוב הטקסונומים מצביעים על כך שיש שלושה תת-מינים בלבד המצויים באזורים גאוגרפים נפרדים:
חשוב לציין, שארגון השימור IUCN עדיין מחשיב את 7 תת-המינים בפעולות השימור שלו.
תפוצה ובית גידול.
כבש גדול-קרניים מצוי באמריקה הצפונית ונפוץ באוכלוסיות מפוזרות החל מדרום מערב קנדה, מערב ארצות הברית וצפון מקסיקו. תפוצתו מתחילה במדינות הקנדיות: מערב קולומביה הבריטית ואלברטה, עוברת למדינות ארצות הברית: מזרח ומרכז וושינגטון ואורגון, צפון, מזרח ומרכז איידהו ומונטנה, מערב דקוטה הצפונית ודקוטה הדרומית, צפון, מזרח ודרום ויומינג, מרכז, מזרח ומערב קולורדו, יוטה, נבדה, אריזונה וניו מקסיקו, מזרח קליפורניה, ודרום טקסס, ומסתיימת במדינות מקסיקו: מזרח, מרכז, צפון ודרום באחה קליפורניה ובאחה קליפורניה הדרומית, מערב סונורה, וייתכן גם בצפון מזרח צ'יוואווה. כבשים אלו הובאו גם לצפון מזרח אוקלהומה ולאזור נוסף בסונורה, ו-3 אוכלוסיות שנעלמו מקולומביה הבריטית הוחזרו מחדש.
בית גידולו של הכבש גדול-הקרניים הוא מגוון ורחב וכולל: שטחי מרעה פתוחים או סלעיים, אחו, מרעה תת-אלפיני ויערות נשירים דלילים, מדרונות הררים מכוסי עשב ועמקי נהרות, אזורי מדבר צחיחים למחצה; או גבעות, סלעים וצוקים שבהם צמחייה דלילה.
בית הגידול משתנה בין תת-המינים: "כבש הרוקי" ו"כבש נבדה" מצויים בעיקר ברכסי הרים גבוהים של הרוקי וסיירה נבדה בקנדה וארצות הברית; ולעומת זאת ה"כבש המדברי" כשמו, מצוי בעיקר במערכות אקולוגיות מדבריות של מערב ארצות הברית ומקסיקו. בקיץ כבשים אלה מצויים בגבהים של 8,500-6,000 מטר מעל פני הים, בעוד שבחורף הם לא עוברים את הגובה של 5,000-2,500 מטר; הגורם המגביל של כבשים אלה הוא שלג עמוק שבו מסובך למצוא מזון, ועל פי רוב הם נמצאים במדרונות שבהם כמות השלג השנתית היא פחות מ-60 סנטימטרים.
אקולוגיה.
התנהגות ופעילות.