(מעוצב באותיות קטנות; בעברית: זוֹ הָעוֹנָה הָאֲרוּרָה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן התשיעי שלה, "Evermore". השיר יצא לאור ב-11 בדצמבר 2020, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום. השיר נכתב על ידי סוויפט וארון דסנר והופק על ידי דסנר גם כן. השיר זכה להצלחה בינלאומית מבלי שיצא כסינגל, תוך שנבחר גם לא לצאת כסינגל ולא נשלח לשום פורמט של רדיו הלהיטים העכשוויים.
מבחינה מוזיקלית, "" הוא שיר חג המולד, שלא כולל את הערך החגיגי והמסורתי של החג, אלא אווירה מלנכולית. בשיר מוצגת פרספקטיבה של מספרת בשם דורותיאה שמגיעה לעיר הולדתה בטופלו, מיסיסיפי, ונתקלת במאהב לשעבר, בידיעה שקשר מחודש ביניהם יסתיים בצורה שלילית. זהו שיר רוק אלטרנטיבי ו"חורפי", בו יש שימוש בגיטרה חשמלית, מכונת תופים, כינורות, טרומבון וכלי מקלדת. "" מקביל לרצועה, "Dorothea", שמספקת את נקודת המבט של מאהבה לשעבר.
עם יציאתו של "Evermore", "" זכה לשבחים ביקורתיים מטעם מבקרי המוזיקה, שהעריצו את המילים והתחושה הנוסטלגית שלו ובנוסף לכך, העריצו גם את הלחן ה"חגיגי" שלו. בארצות הברית, הוא הופיע לראשונה במקום ה-39 במצעד הבילבורד הוט 100, במקום השישי במצעד שירי הרוק &amp; האלטרנטיביים ובמקום ה-13 ברולינג סטון טופ 100. בשאר רחבי העולם, הוא הגיע למקומות ה-13, 23 ו-24 בקנדה הוט 100, בילבורד גלובל 200 ומצעד הסינגלים האוסטרלי, בהתאמה.
רקע והוצאה.
ב-24 ביולי 2020, במהלך ההסגרים שאירעו בעקבות מגפת הקורונה, סוויפט הוציאה בהפתעה את אלבום האולפן השמיני שלה, "Folklore", שזכה לשבחים ביקורתיים נרחבים ולהצלחה מסחרית בינלאומית. בספטמבר 2020, סוויפט, המפיקים והשותפים שלה לאלבום, ארון דסנר וג'ק אנטונוף, התאספו באולפן לונג פאונד, הממוקם בבקתה מבודדת בצפון מדינת ניו יורק, כדי לצלם את הסרט התיעודי, "". הסרט הופץ בהמשך בדיסני+ לצד שיצא בפורמטים דיגיטליים; סוויפט ביצעה את כל 17 הרצועות מ-"Folklore" בצורה מופשטת וסיפרה על התהליך היצירתי של פיתוח האלבום. לאחר שלב הצילומים, סוויפט, אנטנוף ודסנר חגגו את יציאתו של "Folklore" בשתייה ובסופו של דבר החליטו להישאר בלונג פאונד והמשיכו באופן בלתי צפוי במלאכת כתיבת השירים. סוויפט כתבה את "" באמצע הלילה, כשהייתה שיכורה. למחרת, בערך בשעה 9:00 בבוקר, היא הציגה את מילות השיר לדסנר, שסיפר על אותו הרגע בריאיון לבילבורד: "זה בהחלט היה עוד רגע שבו המוח שלי התפוצץ, שהיא שרה לי את זה במטבח שלי וזה היה פשוט סוריאליסטי".
ארון דסנר הלחין את המוזיקה ל-"" מספר שנים לפני ש-"Evermore" יצא ותיאר אותה כאחת היצירות האהובות עליו אי פעם. הוא השווה את הרקע והכתיבה של השיר לזה של "Peace" מ-"Folklore" וסיפר שהשיר יכול היה להישאר אינסטרומנטלי, אך "מישהו מיכולת הסיפור והיכולת המוזיקלית המדהימה של [סוויפט] לקח את זה ועשה משהו הרבה יותר גדול".
לפני יציאתו של "Evermore", סוויפט פרסמה את השיר "" ב-9 בדצמבר 2020, בסטורי באינסטגרם, בו היא פרסמה תמונה שלה מאנטרטיינמנט ויקלי עם הכיתוב "הבגד הזה באמת צועק "" (2020)". ב-10 בדצמבר 2020, סוויפט הודיעה שאלבום האולפן התשיעי שלה ו"אלבום האחות" של "Folklore", "Evermore", ייצא בחצות וחשפה את רשימת הרצועות שלו, שם " הוצב במקום הרביעי. בהכרזה, סוויפט פרסמה תמונות של רצועות שונות, כולל ", שמסופרת על ידי דמות בשם דורותיאה שעזבה את עיר הולדתה טופלו, מיסיסיפי להוליווד. כשהיא חוזרת בחגים, היא חווה מחדש מערכת יחסים רומנטית ישנה עם מאהב אלמוני שאליו מיועד השיר, בידיעה שהוא ייעלם שוב. "Dorothea", הרצועה השמינית באלבום, כתובה מנקודת מבטו של המספר ללא השם. סרטונים עם המילים של כל שיר באלבום הועלו לערוץ היוטיוב הרשמי של סוויפט; סרטון המילים של " צבר למעלה מ-6.5 מיליון צפיות נכון ליוני 2021.
הרכב ומילים.
" הוא שיר רוק אלטרנטיבי מינימליסטי, ונוסטלגי. חלק ממבקרי המוזיקה תיארו אותו כבלדת חג מולד מסורתית. השיר נכתב בסולם פה מז'ור, עם קצב מהיר-בינוני של 146 פעימות בדקה. השירה של סוויפט משתרעת בין C3 ל-A4. ב-"" יש שימוש דומיננטי בגיטרה חשמלית; הטכניקה המאפיינת את נגינת הגיטרה היא טכניקת הפינגר סטייל. כמו כן, בשיר יש שימוש במכונת תופים, ומעט כלי הקשה מסונכרנים. ארון דסנר ניגן בשיר בגיטרה האקוסטית, הבס, התופים, הגיטרה החשמלית והפסנתר; כמו כן, נעשה בו שימוש בצ'לו, הרמוניום, כלי מקלדת, טרומבון וכינור.
מבחינה לירית, "" כתוב מנקודת מבטה של אישה בשם דורותיאה, שחקנית הוליוודית שחוזרת לעיר הולדתה טופלו, מיסיסיפי במטרה לבקר את משפחתה בסוף השבוע של חג ההודיה. דורותיאה נתקלת במאהב אלמוני לשעבר ונכנסת בשנית למערכת יחסים "חולפת אך אינטימית" עם מישהו מנעוריה, ומסיימת את הלילה במיטה יחד עימו, אף על פי שידעה שהיא תצטרך לנטוש שוב את מערכת היחסים שלהם. בדומה ל-"Cardigan", "August" ו-"Betty" מ-"Folklore", השיר הוא חלק מסדרת שירים שנכתבו מנקודות מבט שונות של אותה מערכת יחסים רומנטית; "Dorothea", הרצועה השמינית ב-"Evermore", נכתבה מנקודת מבטו של המספר האלמוני, שנשאר אופטימי יותר לגבי האפשרות לצאת שוב עם דורותיאה. עם זאת, דורותיאה מזכירה בכאב את חייה המפוארים בלוס אנג'לס, תוך שהיא מביעה תיעוב כלפי הקריירה עטורת הפרסים שלה, לטובת הנוחות שבעיר הולדתה. בהמשך, הנמען האלמוני מצהיר: "אז אני אחזור ללוס אנג'לס ולמה שנקרא חברים / מי יכתוב ספרים עליי אם אי פעם אצליח / ו[אני] תוהה על הנשמה היחידה / מי יכול לדעת אילו חיוכים אני אזייף".
ביקורת.
"" זכה לשבחים ביקורתיים נרחבים על הווריאציה ה"מרגשת למדי" שלו, ועל כך שהוא כולל מוזיקת חג מסורתית ובעל מסר "אופטימי יותר" בהשוואה לשירים אחרים מ-"Evermore". בביקורת שפורסמה במגזין רולינג סטון, בריטני ספנוס תיארה את השיר כ"חבטת בטן נוסטלגית" והוסיפה שהוא "לוכד בצורה מתוחה את הנוסטלגיה הספציפית להחריד ואת ההתפרקות המבולגנת המוכרת שחייבת ללוות אותה". בהמשך, שיבחה ספנוס את "הפריחה הלירית" ואת הנרטיב שבשיר, וטענה שהם פחות אידיאליסטים. לאחר מכן, היא הוסיפה שהם מבדילים אותו משירי חג מולד מסורתיים אחרים. בביקורת על "Evermore", קלייר שאפר, גם היא מרולינג סטון, שיבחה את קו העלילה המפורט מצדדים שונים של הסיפור ב-"" וב-"Dorothea".
מבקר המוזיקה, סם סדומסקי מפיצ'פורק, שיבח את השימוש של סוויפט בטקסט המפורט ובעל המשמעות והצהיר שהיא "מתייחסת לגיטרה החשמלית של [ארון] דסנר כאל דף יומן ריק וזאת, בנוסף לכך שהמחשבות שלה באות לידי ביטוי בשיר עצמו". ברודי לנקסטר מ-"The Sydney Morning Herald" תיארה את "" כעוצמתי, וציינה בחיוב את אזכור "הנוסטלגיה של הפרוורים", שחשף את הנוחות שסוויפט חוותה בעיר הולדתה, אף על פי היותה ידוענית מפורסמת בכל רחבי העולם. מדליין קרון מ-"American Songwriter" תיארה את קו העלילה ב-"" כ"נרטיב מוכר מדי שמגיע לפני חג ההודיה".
מאורה ג'ונסטון מאנטרטיינמנט ויקלי בחרה ב-"" כדוגמה "מובהקת" לכתיבת השירים וההפקה הגבוהה ב-"Evermore". אנני זלסקי מ-"The A.V. Club" סברה ש-"" מהווה דוגמה ללכידות הקולית ולסגנון כתיבת השירים החורפי ב-"Evermore", בעוד שפטריק ראיין מ-"USA Today" זיהה את השיר כסימן היכר של "הפנטזיה האסקפיסטית" ב-"Evermore" וציין שהוא עוסק בנרטיבים ונקודות מבט שונות. ב-"Insider" שיבחו את ההפקה ה"עבה" יותר של השיר ואת השירה העדינה של סוויפט. קלי אלגרם אמרה שהוא "גדוש בזיכרונות". בביקורת על "Evermore", ג'ייסון ליפשוטז מבילבורד בחר ב-"" כדוגמה לכך שהאלבום "מציע תקווה ואריכות ימים, אף על פי שיש הריסות ושיברונות". ליפשוטז דירג את השיר כרצועה השביעית הטובה ביותר באלבום, ותיאר אותו כשיר שיכול להתאים ל-"Speak Now" או "Red", אך עם סיפור והפקה "חכמים" יותר.
הצלחה מסחרית.
לאחר יציאתו של "Evermore", במצעד שפורסם ב-26 בדצמבר 2020, "" הופיע לראשונה במקום ה-39 במצעד הבילבורד הוט 100 לצד 14 השירים האחרים מהאלבום; בשבוע הבא הוא ירד למקום ה-91, ולאחר מכן יצא מהמצעד. הוא הופיע לראשונה במקום ה-13 ברולינג סטון טופ 100, עם מכירות של למעלה מ-134,000 עותקים שנמכרו ו-16.2 מיליון השמעות שנצברו בשבוע הראשון שלו. הוא הופיע לראשונה במקום השישי במצעד השירים האלטרנטיביים, שם שהה שבעה שבועות. הוא זכה להצלחה בינלאומית, והופיע לראשונה במקום ה-13 בקנדה הוט 100, ה-23 בבילבורד גלובל 200 וה-24 במצעד הסינגלים האוסטרלי.
קרדיטים וצוות.
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל, ופיצ'פורק.
יחסי איי מרשל–ספרד
יחסי איי מרשל–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת איי מרשל לבין ממלכת ספרד.
היסטוריה.
המסע הראשון של אירופאי לאזור הארכיפלג של איי מרשל היה מסעו של החוקר הספרדי אלונסו דה סלסאר בשנת 1526 כחלק ממשלחת לואאיסה. חוקר ספרדי נוסף, אלברו דה סאבדרה סרון, שפיקד על הספינה "פלורידה", כבש את האזור בשמו של מלך ספרד ב-1528. סרון קרא לאזור "לוס פינטאדוס", ובשנים שאחרי משלחתו הגיעו לאזור משלחות נוספות.
בשנת 1885 העבירה ספרד את איי מרשל לבעלות האימפריה הגרמנית, בעקבות תיווך האפיפיור ומתן פיצוי לספרד מהגרמנים. גרמניה הפכה את האיים למדינת חסות בשם גינאה החדשה הגרמנית, והקימה תחנות מסחר באיים ג'לויט ואבון לשם פיתוח מסחר הקופרה. מנהיגים מקומיים המשיכו לשלוט תחת הממשל הקולוניאלי הגרמני. איי מרשל עברה עוד מספר ידיים לפני שקיבלה עצמאות מוחלטת מארצות הברית ב-1986.