בתחילת נובמבר, המצב הטקטי במגזר הטורקי בחזית היה כה נוח עד שהגרמנים משכו את כוחותיהם בלדאבור. התקפות רוסיות רחבות היקף התרחשו במהלך כל חודש דצמבר, אך הטורקים דחו אותן ללא אובדן שטח. הנפגעים העות'מאנים היו בסביבות 3,000 בנובמבר ודצמבר. סך ההפסדים בשנת 1916 היו 18,000: 5,000 הרוגים, 10,000 פצועים ו-3,000 שבויים.
לאחר שספג אבדות כבדות בספטמבר-דצמבר 1916, תוגבר הקורפוס בכוחות טריים מטורקיה בתחילת 1917. כוחו של הקורפוס עלה ל-27,031 איש עם 5,668 איש נוספים שהתאמנו במחנות רגימנטים עד סוף ינואר. הקורפוס זכה לחיזוק משמעותי גם ביחידות חדשות שהגבירו את יעילות הלחימה שלו, כגון סוללות ארטילריה, יחידות מודיעין ועבודה, פלוגת מטוסים, מחלקת בלונים, חברת מאפיות שדה, יחידות הובלה ובית חולים וטרינרי. ב-22 בינואר עוטרו מפקדים וחיילים טורקים מוצלחים בצלב הברזל הגרמני. ב-4 בפברואר, בהפגנת סולידריות, ביקר בריגדיר סבט פאשה לביקור אצל הקייזר וילהלם עצמו.
בבוקר ה-5 במרץ 1917 הקדימו הרוסים מתקפה של שלוש דיוויזיות על חלק מהקו הטורקי בהפגזות תותחים כבדות. עם זאת, הרוסים פתחו במתקפה בזמן שהקורפוס כבש את הקרקע הגבוהה ביותר להגנה המשקיפה על עמק נהר זלוטלפיה והדף את הרוסים. התקפה דומה נדחתה באפריל 1917. מאי חלף ללא תקריות נוספות, אך לקראת סוף יוני חידשו הרוסים את המתקפה. הלחימה המשיכה להתעצם וב-1 ביולי הרוסים ניסו לעקור את הטורקים באמצעות פגזי גז. עד 11 ביולי נרגעו הקרבות בעיקר. ההפסדים הרוסים במתקפה של יוני-יולי היו 30,000, בעוד שההפסדים הטורקים דווחו כ-2,550 מ-29 ביוני עד 2 ביולי 1917 בלבד. ההפסדים הרוסים בהתקפות מרץ ואפריל אינם ידועים.
בתחילת אוגוסט 1917 המטה הכללי הטורקי החליט להעביר את הקורפוס מגליציה לארץ ישראל, וב-26 בספטמבר 1917 היחידות הראשונות של הקורפוס הועברו לקונסטנטינופול. באותו זמן, הקורפוס גרם יותר מ-72,000 נפגעים לכוחות הרוסים היריבים והדף בגזרת הקו שלהם נגד לפחות חמש התקפות גדולות, בעוד שכוחות אוסטרו-הונגרים בגודל דומה נכנעו להתקפות דומות בערך באותו זמן אפילו עם גיבוי גרמני. הגנרל הגרמני אריך פון פאלקנהיין טען בזיכרונותיו כי הטורקים הם "נכס בעל ערך נדיר לארמיית הדרום", ואפשר לגרמנים לגייס חיילים במקומות אחרים בהתאם למשימת הכוח שלהם. עם זאת, אוטו לימן פון זאנדרס טען כי הכוחות המנוסים והמאובזרים של הקורפוס היו יכולים לשמש טוב יותר במערכה המזרח תיכונית. באותה תקופה שבה השיג הקורפוס את הצלחותיו בגליציה, העות'מאנים ספגו סדרה של תבוסות קטסטרופליות נגד הרוסים והבריטים בחזרה בשטח שלהם, ואיבדו את ארזינג'אן בקווקז ועזה בארץ ישראל.
הקורפוס העות'מאני ה-15 ספג הפסדים כולל של כ-25,000 בגליציה.
סדר הכוחות, אפריל 1915.
באפריל 1915 נבנה הקורפוס כדלקמן:
סדר הכוחות, אוגוסט 1916.
באוגוסט 1916 נבנה הקורפוס כדלקמן:
סדר הכוחות, דצמבר 1916.
בדצמבר 1916 נבנה הקורפוס כדלקמן:
סדר הכוחות, אוגוסט 1917.
באוגוסט 1917 נבנה הקורפוס כדלקמן:
סדר הכוחות, ינואר 1918, יוני 1918.
בינואר, יוני 1918, הקורפוס נבנה כך:
סדר הכוחות, ספטמבר 1918.
בספטמבר 1918 נבנה הקורפוס כדלקמן:
אחרי מודרוס.
סדר הכוחות, נובמבר 1918.
בנובמבר 1918 נבנה הקורפוס כדלקמן:
סדר הכוחות, ינואר 1919.
בינואר 1919 נבנה הקורפוס כדלקמן:
אחרי המלחמה.
לאחר שירות בערים ובמשימות שונות בתקופת הרפובליקה הטורקית, הקורפוס ה-15 התפרק והפך לדיוויזיה ה-15 בשנת 2005.
ארז ברנוי
ארז ברנוי (17 במרץ 1966 – 7 באוגוסט 2021) היה סקסופוניסט ומלחין ישראלי, איש חינוך בתחום הג'אז. ניהל את המרכז ללימודי ג'אז בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בתל אביב (2009–2019) והנהיג את הרכב הג'אז שלו.
ביוגרפיה.
ברנוי נולד בבאר שבע, ובגיל צעיר עברה משפחתו לגבעתיים. הוא החל לעסוק במוזיקה בגיל מאוחר יחסית, בגיל 22, לדבריו בעקבות מרתון ג'ון קולטריין אותו שידר דני קרפל בגלי צה"ל. הוא למד סקסופון אצל מוזיקאי הג'אז סטו הכהן. על הלימודים אצל סטו אמר ברנוי: "סטו עורר בי אהבה עצומה לג'אז, האמין בי ודחף אותי קדימה". לאחר מספר שנים בהם למד גם בבית ספר רימון אצל עמיקם קימלמן וממלו גיאטנופולוס, נסע ברנוי בגיל 26 לניו יורק, שם למד ב"מאנס קולג'" ולאחר מכן ב"ניו סקול". במסגרת לימודיו בניו סקול למד ברנוי אצל בילי הרפר, ג'ורג גרזון ועוד. הוא חלק במות עם מוזיקאי ג'אז מהמעלה הראשונה, כמו החצוצרן רנדי ברקר ונגן הטנור אברהם ברטון.
לאחר שובו לארץ בשנת 1997 הופיע ברנוי עם הרכבים בהובלתו, ולצד נגני ג'אז ישראליים מובילים בפסטיבלי ג'אז רבים בישראל, דוגמת פסטיבל "ג'אז בים האדום" באילת, פסטיבל "ג'אז סרטים" בתל אביב, ועוד.
שיתוף הפעולה המוזיקלי האחרון של ברנוי על הבמה, היה בהרכב דואו עם הפסנתרנית הילה קוליק, אותה הכיר עוד כתלמידת תיכון.
בשנת 2009 הוא הצטרף ללהקת ילדוג'אז.
לצד פעילותו המוזיקלית, הקדיש ברנוי את מרצו לחינוך ולקידום הדור הבא בג'אז. הוא היה מורה לתיאוריה, אימפרוביזציה וסקסופון ומנחה הרכבים במקומות שונים בארץ. הוא ריכז את מחלקת הג'אז בעירוני א' לאומנויות ת"א, לימד בבית ספר רימון, בבית הספר למוזיקה מזמור, תיכון תלמה ילין במתא"ן ובכיתות אמן ברחבי הארץ, וכאמור, גם בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב.
ברנוי נפטר בפתאומיות ב-7 באוגוסט 2021, בגיל 55.
הנצחה.
מספר חודשים לאחר מותו, בחודש יוני 2022, נערך במוזיאון תל אביב ערב הוקרה לזכרו, בהשתתפות תלמידים וחברים קרובים מקהילת הג'אז, איתם ניגן לאורך השנים. הופיעו בו, בין השאר, יובל כהן ואחיו אבישי כהן, בהרכב לצד ברק מורי, שי מאסטרו וזיו רביץ, בקטע "Dolphin Dance" של הרבי הנקוק; הילה קוליק בקטע סולו פסנתר שכתבה בשם "ארז"; את הערב סיימו הרכב הביג בנד של יונתן וולצ'וק, שאירח את אלון אולארצ'יק. הערב בהנחיית יפתח קליין, התקיים בנוכחות בני משפחתו של ברנוי וביוזמת עמותת פאנוניקה ג'אז.
מאנס קולג'
ארז בר נוי
Embracer Group
Embracer Group היא חברת אחזקות שפועלת בתחום פיתוח והפצת משחקי מחשב. מטה החברה ממוקם בקרלסטד, שוודיה. נכון לשנת 2021 היא מעסיקה מעל ל-7000 עובדים.
החברה הוקמה בשנת 2008 בשם Nordic Games על ידי לארס וינגרפורס ופלה לונדבורג. בשנת 2011 הוקם משרד חדש בווינה ותוך זמן קצר פעילות משמעותית של החברה עברו לשם. באותה שנה נרכשה חברה אמריקאית JoWooD Entertainment. בשנת 2014 החברה שינתה את שמה ל- THQ Nordic תוך שימוש במותג שנרכז בשנת 2014. בשנת 2018 נרכשה חברת Koch Media Holding, בעלת מותג Deep Silver תמורת 121 מיליון $. החברה המשיכה במדיניות הרכישות והמשיכה להתרחב. על בסיס זה הוחלט על ארגון מחדש והקמת שמונה חטיבות נפרדות תחת חברת אחזקות. נכון לשנת 2021 בבעלות החברה נמצאות 77 חברות פיתוח משחקים ב-45 מדינות.
כתוצאה מביצוע רכישות רחבות בבעלות החברה נמצאים עתה זכויות להפצת סדרות משחקי מחשבים רבים:Alone in the Dark, AquaNox, Borderlands Carmageddon, CastleStorm, Darksiders, De Blob, Dead Island, Destroy All Humans!, Duke Nukem, Emergency, Giana Sisters, Gothic ,Homefront, Homeworld Metro, MX vs. ATV, Panzer Elite, Pinball, FX Red Faction Ride Risen ,Saints Row Sanctum, SpellForce, This Is the Police, TimeSplitters, We Sing Zen, Pinball,
דניאלה מלשיור
דניאלה מלשיור (בפורטוגזית: Daniela Melchior; נולדה ב-1 בנובמבר 1996) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה פורטוגזית. ידועה בשל משחקה בסרט גיבורי-העל "יחידת מתאבדים" בתפקיד ראטקצ'ר.
ביוגרפיה.
מלשיור נולדה בליסבון בירת פורטוגל.
קריירה.
מלשיור החלה את דרכה במספר הפקות קולנוע וטלוויזיה פורטוגזיות. היא דיבבה את דמותה של ספיידר-גוון בגרסה הפורטוגזית של הסרט "".
ביולי 2021 הופיעה מלשיור בתפקיד ראשי בסרט הראשון שלה בשפה האנגלית, "יחידת המתאבדים" בתפקיד ראטקצ'ר 2 בבימויו של ג'יימס גאן.
סרנדה (סרט, 1956)
סרנדה (באנגלית: Serenade) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1956 בבימויו של אנתוני מאן, עם מריו לנצה, שרה מונטייל, ג'ואן פונטיין ווינסנט פרייס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "סרנדה" של ג'יימס קיין משנת 1937.
כמו בשאר סרטיו של לנצה הוא משחק כבחור פשוט שיש לו כשרון זמרה מלידה, מתגלה ומתפרסם, אך מסתבך בקשרי אהבה.
לנצה שר בסרט קטעים מהאופרות טורנדוט, לה טראוויאטה, אותלו ועוד.
בעת ההסרטה התאהבו הבמאי אנתוני מאן ושרה מונטייל ונישאו לאחר מכן.
תקציר העלילה.
דיימון וינצנטי (מריו לנצה) עובד כפועל בכרם בקליפורניה. הוא ידוע בקולו הערב אך לא למד מוזיקה באופן רציני. בן דודו טוניו (הנרי בלוור) שהוא אמרגן, מסדר לו עבודה במועדון בסן פרנסיסקו שם מופיעים אמנים. לפני שהוא נפרד מחבריו החקלאים הוא שר להם את "לה דנצה" של רוסיני.
באחת ההופעות נוכחת המיליונרית קנדל הייל (ג'ואן פונטיין) ומנהל עסקיה צ'ארלס וינתרופ (וינסנט פרייס). קנדל מטפחת אמנים צעירים המשמשים גם כמאהבים שלה וזורקת אותם לאחר זמן, וכינוייה: "שטן עם פני מלאך". כך גם עם דיימון. היא מציעה לו לימוד אצל המאסטרו מרקטלו (ג'וזף קליה) ואחר כך הופעות בבית האופרה בו היא תומכת.
דיימון נשבה ברשתה ולאחר תקופת לימודים הוא מופיע בהצלחה אך קנדל זונחת אותו לטובת פסל צעיר. דיימון מופיע באותו זמן בתפקיד אותלו. הוא מתמלא חמת זעם על דסדמונה (ליצ'ה אלבנזה), בורח מהבמה, מגיע לביתה של קנדל, הורס את הפסל וטס למקסיקו.