משה דוד בִּתרון (Moshe D. Bitron, לשעבר ולדהורן, Waldhorn; 17 בינואר 1920, אלטונה, גרמניה – 21 במאי 1992, תל אביב) היה כימאי פיזיקלי ישראלי, מקימה של המחלקה לכימיה פיזיקלית במכון הביולוגי בנס ציונה ועמד בראשה עד לשנת 1975, פרופ' בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, זוכה פרס ביטחון ישראל ב-1967, יושב ראש הוועדה המייעצת לבטיחות גרעינית (בטג"ר) בשנים 1975–1977 ויושב ראש הוועדה לחקר זיהום האוויר בישראל בשנים 1972–1973.
ביוגרפיה.
משה בתרון נולד באלטונה, פרבר של העיר המבורג בגרמניה. הוריו היגרו מספר שנים קודם לכן מהעיר סטניסלבוב שבגליציה המזרחית, האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום איוונו-פרנקיבסק באוקראינה). בצעירותו למד בהמבורג בבית הספר היהודי "תלמוד תורה" , ששילב לימודי דת יחד עם מדעים, שפות, אומנויות וספורט. עם סיום לימודיו התיכוניים ב-1937 ואף על פי שהנאצים כבר שלטו בגרמניה, התקבל ללימודי כימיה ומדעים באוניברסיטת המבורג ולמד שם שלושה סמסטרים עד שסולק מהאוניברסיטה בשל יהדותו.
באוקטובר 1938, בשל היות המשפחה בעלת נתינות פולנית, גורש יחד עם הוריו על ידי השלטונות לזבונשין, עיירת הגבול בין פולין וגרמניה, שם שהו בתנאים קשים כפליטים במשך כ-9 חודשים. בשל הצטיינותו בלימודים הצליח לקבל מלגה מקרן הברון רוטשילד ללימודי כימיה באוניברסיטה העברית וכן סרטיפיקאט לעלייה לארץ ישראל המנדטורית. באוגוסט 1939, שבועיים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, הגיע לארץ ישראל.
ב-1946 השלים את לימודי התואר השני שלו בכימיה פיזיקלית באוניברסיטה העברית, בהנחייתו של פרופ' לדיסלאוס פרקש. במהלך לימודיו, יצא מטעם חברת "סולל בונה" למשך שנתיים לאבאדאן שבאיראן ככימאי במעבדות הנפט של חברת הבריטית (בשנות האלפיים, חברת הנפט הלאומית האיראנית). עם סיום התואר השני, החל מיד בלימודיו לדוקטורט.
בתרון היה בין המצטרפים לתא הירושלמי של "מחלקת המדע" של ההגנה, שהפך בהמשך לחיל המדע (חמ"ד). במסגרת פעילותו כקצין בחמ"ד במהלך מלחמת השחרור, עסק בפיתוח אמצעי לחימה והשתתף בין השאר בקרב הקסטל, שם נפצע ואושפז בבי"ח הדסה. עם סיום המלחמה, היה בין המדענים הישראלים הראשונים שנשלחו, מטעם מדינת ישראל, להשתלמויות במדינות אחרות. הוא שהה מספר חודשים ב-MIT, בחברת שני מדענים ישראלים נוספים.
המשיך במגוון תפקידים בחיל המדע ואחר כך באגף המחקר והתיכון (אמ"ת) שבמסגרת משרד הביטחון (שהפך ב-1958 ל"רפאל"), ביניהם ניהול מכון 1 בגבעה. ב-1953 סיים את עבודת הדוקטורט שלו בכימיה פיזיקלית באונ' העברית, בהנחייתו של פרופ' אפרים קציר, שנושאה היה "פיזור ואיוד נוזלים על ידי ריסוסם בזרמי גז" ומספר חודשים מאוחר יותר יצא לפוסט דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם השתלם במחלקה לכימיה והנדסה כימית.
בתרון הצטרף לאחר שובו לצוות המכון הביולוגי בנס ציונה והקים שם את המחלקה לכימיה-פיזיקלית, בראשה עמד עד לשנת 1975. מרביתם המכריע של מחקריו לא פורסמו.
תפקידים נוספים ופרס ביטחון ישראל.
במסגרת פעילותו המדעית, מילא בתרון עוד מספר תפקידים ציבוריים ואחרים:
בתרון התגורר בתל אביב. היה נשוי לאביבה חרי. לזוג שני בנים.
ג'ארד ונדרבילט
ג'ארד ונדרבילט (באנגלית: Jarred Vanderbilt; נולד ב-3 באפריל 1999) הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק בקבוצת יוטה ג'אז מליגת ה-NBA, בעמדת הפאוור פורוורד.
קריירת מכללות.
ונדרבילט נולד וגדל ביוסטון, טקסס, ובשנת 2017 החל ללמוד באוניברסיטת קנטקי. באותה שנה הצטרף לקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה – "קנטקי ויילדקטס" – יחד עם ארבעה מבטיחים נוספים; קווין נוקס, פי. ג'יי. וושינגטון, שיי גילג'ס-אלכסנדר והמידו דיאלו. לאורך העונה סבל ממספר פציעות אשר הגבילו אותו להשתתפות ב-14 משחקים בלבד, בהם העמיד ממוצעים של 5.9 נקודות ו-7.9 ריבאונדים למשחק. חרף פציעותיו ותפוקתו הבינונית, עזב ונדרבילט את קנטקי כבר לאחר עונה אחת, לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
קריירת משחק מקצועית.
דנוור נאגטס.
בדראפט ה-NBA 2018 נבחר ונדרבילט בבחירה ה-41 על ידי אורלנדו מג'יק, ומיד הועבר בטרייד לדנוור נאגטס. בעונת הרוקי שלו שותף ונדרבילט ב-17 משחקים בלבד, וקלע 1.4 נקודות בממוצע למשחק.
מינסוטה טימברוולבס.
בפברואר 2020, לאחר כעונה וחצי בדנוור, הועבר ונדרבילט למינסוטה טימברוולבס במסגרת טרייד בין ארבע קבוצות, בו השתתפו גם אטלנטה הוקס ויוסטון רוקטס. בעונת ביסס את מעמדו כשחקן רוטציה קבוע, ותרם 5.4 נקודות ו-5.8 ריבאונדים בממוצע למשחק.
יוטה ג'אז.
ב-1 ביולי 2022 הועבר בטרייד גדול לג'אז כחלק מעסקת ההעברה של רודי גובר בדרך ההפוכה לטימברוולבס.
ג'רד ונדרבילט
ג'ארד ואנדרבילט
אברהם חרי
אברהם יעקב חרי (28 בדצמבר 1884, אטאקי, בסרביה – 5 במרץ 1957, ירושלים) היה איש העלייה השנייה ואחד ממובילי גאולת האדמות במסגרת עבודתו במחלקת הקרקעות של קק"ל החל מהקמתה ב-1921 ועד לפרישתו ב-1954.
ביוגרפיה.
חרי נולד בעיר אטאקי בבסרביה, שהייתה אז בשליטת האימפריה הרוסית (כיום בשטח מולדובה על הגבול עם אוקראינה). קיבל חינוך מסורתי וכללי במסגרת העיירה וכשהיה בן 18, התחוללו פרעות קישינב (1903). בעקבות הפרעות הללו עזב את מקום הולדתו ועבר לוורשה, שם הצטרף לאגודת "צעירי ציון" וכן עבד במסגרת הוצאת "השחר" של חברת הספרים בבעלות מרדכי קפלן. בשנת 1911 יצא מטעם אגודת "צעירי ציון" כציר לקונגרס הציוני ה-10 שהתקיים בבזל.
בשנת 1912 עלה לארץ ישראל במסגרת העלייה השנייה, ולאחר עבודות שונות הצטרף ב-1915 למשרד הארצישראלי בניהולם של ארתור רופין ויעקב טהון. במסגרת המשרד, שהיה הזרוע המבצעת של ההסתדרות הציונית העולמית בארץ ישראל, קיבל חרי אחריות על נושא ניהול הכספים, ועסק במקביל גם בהעברת כספים למושבות החקלאיות ולסניפים השונים. השלטונות העות'מאנים באותה תקופה ראו בפעילות ציונית, ובמיוחד בתמיכה כספית בה, פעילות ריגול לכל דבר ועניין שדינה עינויים ומוות, אך בשל העובדה שברשותו של חרי הייתה תעודת נתין ספרדי, התאפשר לו מעבר כמעט חופשי במחסומים השונים שהוקמו בדרכי הארץ. במסגרת תפקידו טיפל גם בכל נושא מימון הפעילויות השונות שהיו כרוכות בגירוש תל אביב, תמיכה בוועד ההגירה ובמגורשים וכן ביישובים השונים שקיבלו את המגורשים. יחד עם טהון, היה מאחרוני העוזבים את תל אביב.
עם העברת פעילותו של המשרד הארצישראלי לירושלים, קיבל חרי בקיץ 1918 לאחריותו למשך שנתיים את ניהול בתי המלאכה של בצלאל, שהופקעו בהחלטת ועד הצירים מידיו של פרופ' בוריס שץ בשל בעיות כספיות והועברו לאחריות המשרד. במסגרת פעילותו זו עסק חרי בין השאר בהגדלת יכולות הייצור ומגוון המוצרים האומנותיים שיצרו בתי המלאכה של בצלאל כמו גם בחתימת חוזים לטובת שיווקם של מוצרים אלו לחו"ל. פעילותו זו אפשרה את המשך תפקודו של המוסד למרות הקשיים הכלכליים ושנות השפל.
מחלקת הקרקעות של הקק"ל.
על בסיס החלטת הועידה הציונית השנתית בלונדון, הוקמה בשנת 1921 מחלקת הקרקעות במסגרת הקק"ל, שקיבלה אחריות על סוגיית רכש האדמות וגאולת הקרקע בארץ מטעם המוסדות הציוניים והוותה את חוד החנית בנושא עד קום המדינה. כראש המחלקה הראשון מונה עקיבא אטינגר ובשנת 1932 החליפו יוסף ויץ. חרי גויס למחלקה מיד עם הקמתה ועבד בה במשך 33 שנה עד לפרישתו ב-1954.
על פי הרישומים וההתכתבויות השמורים בארכיון הציוני המרכזי, חרי היה מעורב במרביתן של עסקאות רכש הקרקעות הגדולות שבוצעו בכל רחבי הארץ על ידי מחלקת הקרקעות של הקק"ל וחברת הכשרת הישוב בכל התקופה שמהקמת המחלקה (1921) ועד מלחמת השחרור. עיקר פועלו היה בתחומים הבאים:
פרטים אישיים.
היה מתושביה הראשונים של שכונת רחביה והתגורר בה עד לפרישתו מקק"ל. לאחר הפרישה, פעל בהתנדבות במסגרת ארגון "ברית ראשונים" – ארגון א-מפלגתי שמתפקידו היה לעזור לגמלאים עובדי הגופים הציוניים השונים שהיו זקוקים לסיוע כלכלי. הוא שלט ב–8 שפות (עברית, יידיש, רוסית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, פולנית וערבית) והחזיק ספרייה ענפה. מרבית ספריו נתרמו על ידי משפחתו לאחר מותו לאוניברסיטת בר-אילן ושלט הנצחה נמצא על שמו עד היום בספריה המרכזית.
נפטר ב-1957 ונקבר בבית הקברות בסנהדריה שבירושלים. בתו, אביבה, ד"ר בביוכימיה, שירתה בחמ"ד והייתה ממקימי המכון הביולוגי בנס ציונה.
ז'אן-בטיסט מונייה
ז'אן-בטיסט מונייה (בצרפתית: Jean-Baptiste Maunier; נולד ב-22 בדצמבר 1990) הוא שחקן וזמר צרפתי. הוא ידוע בעיקר בעבור תפקידו בסרט הצרפתי "כשהנערים שרים" משנת 2004.
ראשית חייו.
ז'אן-בטיסט מונייה נולד בבריניול שבצרפת, בנם של תיירי ומיוריאל מונייה. אביו הוא צלם בערוץ France 2, ובעברו שר במקהלת הכנסייה המפורסמת "Les Petits Chanteurs de Saint Marc" (הזמרים הקטנים של מרק הקדוש). יש לו אח צעיר, בנז'מן. ז'אן-בטיסט למד בבית ספר רומאי-קתולי בליון. הוא למד במכון לי שטרסברג בניו יורק בין השנים 2008–2009 כדי לשפר את יכולות המשחק ואת האנגלית שלו, וחזר לצרפת ושר במופעי צדקה של Les Enfoirés .
קריירה.
עם כניסתו לחטיבת הביניים, מונייה הצטרף למקהלת הילדים Les Petits Chanteurs de Saint-Marc, בה שר גם אביו, שם לימד אותו ניקולה פורט.