שנה לאחר מכן יצא אלבומם השני של ההרכב "ילד על הירח" בשם "כאן ועכשיו" אותו הפיק בשיתוף אלוש ולירן פרידמן. הסינגל "מנגינה מוכרת" הושמע בתחנות רדיו רבות ונכנס לפלייליסט של גלגלצ.
בשנת 2016 הפיק את אלבומה השני של קובארי, "פיל שמן". השיר "פתרונות זמניים", שאותו הפיק נכנס לפלייליסט של גלגלצ והושמע בתחנות רדיו רבות, בהן כאן 88 וגלגלצ.
בשנת 2018 הפיק את אלבום הבכורה "זקנות מדברות על ספורט", של ליאור הולצר. באותה שנה יצא אלבומה השלישי של קובארי "בת זקונים" שגם אותו הפיק מוזיקלית. האלבום זכה בפרס אקו"ם לעידוד היצירה. מתוך האלבום נכנסו השירים "שתיים שתיים", "פסים צהובים" ו-"איילות" לפלייליסט של תחנות הרדיו כמו כאן 88, גלגלצ ועוד.
בשנת 2021 הפיק את אלבומה הרביעי של קובארי "אחת מתוך אחת".
בין היתר הפיק לדוד לביא את הסינגל "היכון הכן מתגעגעים", שאותו ביצע עם קובארי. לבניה שאנני שהופיע בתוכנית דה וויס ישראל, הפיק זק כמה שירים.
זק מלווה את קובארי בגיטרה ובקלידים במרבית מהופעותיה. כגיטריסט ניגן בכמה שירים מאלבומיה של רוני פרי "נראתה לאחרונה" ו-"מעברים חדים".
MishMash - מישמש.
בשנת 2018 הקים אולפן הקלטות ולייבל עצמאי "MishMash - מישמש", שמלווה אמנים משלב היצירה ועד שלב ההפצה המוזיקלית שהחברה אחראית עליו. על אמני הלייבל נמנים קובארי, מאור אלוש, רוני פרי, איתי כפיר ו-MARBL.
חיים אישיים.
זק נשוי לאנה קנון, רקדנית בלט לשעבר בבלט הישראלי ולהם בת אחת. הם מתגוררים בתל אביב.
בננה (אי)
בננה (בערבית: الموز) הוא אי קטן, בשטח של כ-13 הקטאר, בצורת סהר, שנמצא במפרץ הפרסי, מול חופי העיר דוחה, קטר. ליד האי נבנה אתר הנופש בננה איילנד דוחה על ידי Anantara, שנבנה במהלך העשור השני של המאה ה-21.
מעבר שרק
בית העלמין היהודי של קישינב
בית העלמין היהודי של קישינב (ברומנית: Cimitirul evreiesc din Chișinău) שוכן בצפון-מזרח קישינב, באזור בויוקאני, ברחוב מילנו. זה אחד מבתי העלמין הישנים ביותר של העיר, שמתפקד מ-1887, אך יש בו גם קברים ישנים יותר.
במהלך מלחמת העולם השנייה נגרמו נזקים גדולים בחלק המזרחי של בית העלמין. ב-1958 חולק בית העלמין לשניים ובאחד החלקים הוקם שוק חקלאי. בסביבות 1960 פורק החלק המזרחי של בית העלמין, המצבות נופצו ושימשו לבניית גדר עבור החלק המערבי, עבור בתי קברות נוספים ולריצוף שבילי הפארק "אלונלול" הסמוך. בעבר שטח בית העלמין היה בן 15 הקטרים, אך כעת נותר לו 12 הקטרים וביתר הוקמו שיכונים ומגרשי טניס.
לפי מקורות היסטוריים סובייטיים, נמצאו בבית העלמין היהודי, בקבר שנפתח לאחר השחרור, 837 גופות ירויות, חלקן, על פי הממצאים, נקברו בעודם בחיים עם ידיים כבולות. העובדות אומתו על ידי חקירה רפואית-משפטית ועל ידי עדי ראייה.
בסמה מוצ'ו (סרט)
בסמה מוצ'ו הוא סרט פשע ישראלי משנת 2000 בכתיבתו ובביומו של יוסף פיצ'חדזה, עם מוני מושונוב, כרמל בתו, ליילה מלקוס ועזרא כפרי בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על כמה דמויות שוליים עברייניות המתגוררות בדרום ת"א המסתבכות בגנבה של איקונה נוצרית מידי סינדיקט פשע בינלאומי.
ליילה מלקוס מופיעה כשחקנית וזמרת במועדון לילה. היא שרה את "בסמה מוצ'ו (מכאן שם הסרט) ואת "בלילה האחרון שהייתי אתך" (La última noche que pasé contigo). גם אלי דנקר שר בסוף הסרט את "בסמה מוצ'ו".
הסרט זכה בפרס וולגין בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
הסרט היה גם מועמד לתשעה פרסי אופיר: השחקן הראשי - מוני מושונוב; שחקן המשנה - כרמל בתו; שחקנית המשנה - שירה פרבר; הצילום - שי גולדמן; העריכה - דב שטויר; העיצוב האומנותי - יואל הרצברג; עיצוב התלבושות - דורון אשכנזי וענבל שוקי; המוזיקה המקורית - ברי סחרוף ורע מוכיח; עיצוב הפסקול - גיל תורן וישראל דוד).
תקציר עלילה.
אלתר (מוני מושונוב) הוא בעל מועדון לילה כושל בדרום תל אביב. הוא מגיע לכלא דמון כדי לקבל את פניו של חברי כרמי (כרמל בתו) שישב במאסר שנתיים על גניבה. מועדון הלילה נמצא במצב גרוע ולפני פשיטת רגל מבקש אלתר מכרי שיתוף פעולה בגניבת איקונה מכנסייה.
אוגוסט (עזרא כפרי) הוא עבריין הסוחר במוצרים גנובים. את הגניבות מבצע למענו ואסילי (גילי שושן) ואת העבודה המלוכלכת מבצע עברו "המפוצץ" (אלי דנקר) שאוהב לשיר ולנגן באקורדיון. ואסילי גנב איקונה יקרה מכנסייה אורתודוקסית ואוגוסט אמור למנור לאדני פושע מלונדון, מר תומאס (מייקל סרנה) ובנו קוקו (ראיין ארלי). וכעת עומד להגיע לארץ קוקו עם סכום כסף גדול כדי לרכוש אותה.
ליילה (ליילה מלקוס) היא חברתו של אוגוסט והוא מתעמר ומשפיל אותה. היא מופיעה בלילות במועדון של אלתר ושם רואה אותה כרמי ומתפתחת ביניהם אהבה מתחת לאפו של אוגוסט.
במועדון מופיע גם הגיטריסט איגי (אייל שכטר) שהוא בן זוגה של דדה (שירה פרבר), בתו של אלתר. לאיגי יש אובססיה לנגן כמו ג'ימי הנדריקס ומדי פעם הוא מתפרץ בנגינה פרועה עד שאלתר מפטר אותו.
אלתר מתגאה בטבח הצרפתי שלו שמעון/סימון (מנשה נוי) שיודע להכין מרק בויאבז בגאוניות.
אורחת קבועה במועדון היא פיבי (איילה ורטה) שבעלה נהרג במלחמת לבנון הראשונה והיא בטוחה שנשמתו מצויה בעץ בחצר ביתה אותו עומדת העירייה לעקור.
אלתר מטיל על כרמי לטוס לפריז למכור שם את האיקונה. כרמי מבטיח לליילה לטוס אתה לפריז.
כרמי ואלתר פורצים לביתו של אוגוסט וגונבים תכשיטים ואת האיקונה. אוגוסט מגלה את הגניבה ושולח את "המפוצץ" (אלי דנקר) לפוצץ את המועדון אבל זה מרחם על הטבח סימון ומזהיר אותו וסימון מצליח לזרוק את הפצצה לים. קוקו מגיע לקבל את האיקונה וואסילי דוחה אותו והם מגיעים לביתו של כרמי שמצפה לו. מתחיל שם קרב אקדחים שבו משתתפת גם דדה שמגיעה למקום. לבסוף ואסילי וקוקו נהרגים ודדה לוקחת את הכסף.
ליילה מגיעה לדירתו של אוגוסט והורגת אותו. היא ממתינה לכרמי שיסיע אותה לשדה התעופה אבל הוא לא מגיע. שני בריונים מטעם תומאס תופסים אותו ולפי הוראות הבוס הם מתחילים לענות אותו עד שימות בייסורים.
הכסף נמצא כעת בידי דדה שנותנת אותו לאלתר. הוא נותן חלק מהכסף לעירייה כדי שתעביר את העץ למקום אחר וחלק אחר לדדה ולאיגי כדי שיטוסו לפריז. במטוס, תוך כדי שאיגי מפזם את השיר Besame
Mucho הוא מבין כי דדה היא האהבה האמיתית בחייו ולא המוזיקה של הנדריקס.
ברברה בודישון
ברברה בודישון (באנגלית: Barbara Bodichon; 8 באפריל 1827 - 11 ביוני 1891) הייתה פולטיקאית פמיניסטית ואמנית מובילה אנגלית באמצע המאה ה-19. היא פרסמה מאמר חשוב על חוקי אנגליה בנוגע לנשים בשנת 1854. היא ייסדה את כתב העת English Woman's Journal בשנת 1858.
קורות חיים.
משפחתה.
ברברה בודישון הייתה ילדה מחוץ לנישואים של אן לונגדן, מאלפרטון, דרבישייר והפוליטיקאי בן לי סמית' (1783–1860), בנו היחיד של ויליאם סמית'.
ביתו של בן סמית' היה במרילבון, לונדון, אך משנת 1816 הוא ירש וקנה נכסים ליד הייסטינגס כמו אחוזת קרוהם, ווסטפילד, שכללה שטח אדמה נרחב. אף שהיה בעל אדמות סמית' החזיק בדעות רדיקליות. הוא תמך בסחר חופשי ובהטבות לעניים. בשנת 1826 הוא שילם את עלות בניית בית ספר לעניי העיר באזור וסטמינסטר, ושילם מענקים כל שבוע עבור כל ילד, בסכום ששולם על ידי הוריהם.
סמית' פגש את אן לונגדן בזמן ביקור אצל אחותו בדרבישייר. היא הרתה ממנו והוא לקח אותה לדרום אנגליה, שיכן אותה באכסניה שכורה בווטלינגטון, איסט סאסקס, בשם "גברת לי", שם משפחתו באי וייט הסמוך. לידתה של ברברה גרמה לשערורייה, מכיוון שבני הזוג לא התחתנו. סמית' רכב מהחווה של בראון לבקר אותם מדי יום, ובתוך שמונה שבועות אן הייתה שוב בהריון. כשנולד בנם בן, נסעו הארבעה לאמריקה לשנתיים, במהלכן נולד ילד נוסף.
בשובם לסאסקס, הם חיו יחד בגלוי אצל בראון ונולדו להם שני ילדים נוספים. לאחר שהאחרון נולד ב-1833, אן חלתה בשחפת. סמית' שכר בית שפנה לים. אישה מקומית, האנה ווקר, הועסקה לשמור על הילדים. אן לא התאוששה ולכן סמית' לקח אותה לרייד, באי וייט, שם היא מתה ב-1834.
סמית', באופן חריג לתקופה, שלח את כל ילדיו לבית הספר המקומי כדי ללמוד לצד ילדים ממעמד הפועלים, במקום לשלוח את הגברים המבוגרים לפנימייה או לבית ספר מובחר. מאוחר יותר הוא חלק את רכושו באופן שווה בין כל הילדים, גברים ונשים כאחד, והעניק לכל אחד הכנסה של 300 פאונד לשנה מגיל 21.
פעילות פוליטית.
בתחילת חייה, ברברה הפגינה אופי חזק ורוחב לב שזכה לערכה בקרב פילנתרופים ועובדים סוציאליים. ההכנסה העצמאית שלה העניקה לה חופש שלא חשו בדרך כלל נשים רבות.
בודישון וקבוצת חברים בלונדון החלו להיפגש בקביעות בשנות ה-50 של המאה ה-19 כדי לדון בזכויות נשים. זו הפכה לאחת מתנועות הנשים המאורגנות הראשונות בבריטניה. הם ניהלו פעילויות רבות, כולל ועדה לרכוש נשים נשואות. ב-1854 היא פרסמה מאמר קצר של חוקי אנגליה בנוגע לנשים. המאמר סייע לקדם את חקיקה של חוק רכוש הנשים הנשואות משנת 1882. במהלך תקופה זו התיידדה בודישון עם האמנית אנה מרי האויט, שבשבילה דיגמנה מספר הזדמנויות.
מערכת היחסים הראשונה של בודישון הייתה עם ג'ון צ'פמן, עורך המגזין "ווסטמינסטר ריוויו", אך היא סירבה להינשא לו ואיבדה את זכויותיה המשפטיות. ב-2 ביולי 1857, היא נישאה לרופא צרפתי, ד"ר אז'ן בודישון.
בשנת 1858 הקימה בודישון את ה-English Women's Journal, לדון בנושאי תעסוקה ישירה ושוויון לנשים, והרחבת הזדמנויות תעסוקה.
בשנת 1866, בשיתוף פעולה עם אמילי דייוויס, יצרה בודישון תוכנית להרחבת ההשכלה האוניברסיטאית לנשים. הניסוי הראשון התפתח לקולג' לנשים בקיימברידג', אשר בודישון מימנה בנדיבות מכספה.