משרד המשפטים (ביפנית: 法務省, תעתיק: הוֹמוּ-שוֹ) הוא משרד בממשלת יפן האחראי על המשפט ביפן. המשרד נוסד ב-1871, שנתיים לאחר רסטורציית מייג'י, אך תפקידיו השתנו תחת חוקת יפן ב-1952. סמכויות המשרד כוללות ניהול של הרשות השופטת ושל מערכת העונשין של יפן. הוא מייצג את ממשלת יפן בליטיגציה וכמו כן אחראי על רישום התושבים והנכסים במדינה.
משרד המשפטים אף אחראי על הוועדה לבחינות לשכת עורכי הדין, על הוועדה לביטחון הציבור ועל סוכנות המודיעין וביטחון הציבור. אף על פי שהתביעה האזרחית שייכת למשרד המשפטים מבחינה מנהלית, התביעה אינה נתונה תחת סמכות המשרד.
שר המשפטים הוא חבר בדיאט של יפן וממונה על ידי ראש הממשלה. נכון ל-17 באוגוסט 2015 ממלא יוקיו קמיקאווה תפקיד זה.
אידרא רבא
אדרא
ליב חזן
חיים לֶיְבּ חזן (על פי רוב: ל' חזן; כ"ב בתשרי תרנ"ב, 24 באוקטובר 1891, ביאליסטוק – כ"ז בניסן תשכ"ט, 15 באפריל 1969, רחובות) היה מורה, מתרגם סופר, סופר ילדים ונוער, עורך ומחבר ספרי לימוד עברי פולני-ישראלי פורה.
ביוגרפיה.
ליב חזן נולד בשנת 1891 בעיר ביאליסטוק שבפולין הרוסית. למד בישיבת מאלטש, סלונים ומיר, ולאחר מכן עבר לעיר וילנה, עבר בחינות אקסטרניות וקיבל תעודת הוראה. לימד יהדות ועברית בווילנה עד 1912 ואחר כך בערים שונות ברוסיה ובפולין. בתקופת המהפכה הרוסית התגורר בעיר מוסקבה, ושם היה מזכירו הראשון של תיאטרון "הבימה".
ב-1920 שב לפולין, והיה מורה בבתי ספר תיכוניים בגרודנה, בקיילצה, בקובל (שם הורה בגימנסיה העברית של רשת "תרבות", 1925–1932) ובעיר הולדתו ביאליסטוק.
חזן היה ציוני נאמן, כפי שחינך את תלמידיו, ובשנת 1936 עלה לארץ ישראל. זמן קצר לאחר עלייתו היה למורה לספרות בבית הספר התיכון ברחובות, עד פרישתו לגמלאות ב-1958.
מנעוריו נטה לכתיבה. בגיל 16 הוציא לאור ספרון ביידיש בשם "הרפתקה יפה של חבורת גזלנים". פרסם סיפורים, רשימות ומאמרים בעיתונים וכתבי עת עבריים ברוסיה ובפולין, וכן בעיתונים יידיים.
בשנת 1919 החל בתרגום כמה מספריו של הסופר הרוסי איוון טורגנייב.
בשנת 1930 הוציא חזן לאור את הרומן הראשון שלו בעברית, "גאולה". בהמשך פרסם חמישה רומנים נוספים, ועוד עשרות ספרי ילדים ונוער וספרי לימוד בנושאי יהדות וציונות.
ליב חזן יצר חידושים בשפה העברית, כמו למשל המילה "משקפיים".
ליב חזן נפטר בשנת 1969, ונקבר בבית העלמין החדש ברחובות.
היה נשוי לשושנה חזן, גננת.
פלסאון תעשיות
פלסאון תעשיות בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בייצור ושיווק מוצרים מפלסטיק בתחום אביזרי חיבור לצנרת להובלת מים וגז, מוצרים לענף הלול ומוצרים סניטריים. החברה היא אחת הגדולות בתעשיית הפלסטיק בישראל.
אודות החברה.
החברה נוסדה ב-1964 בקיבוץ מעגן מיכאל ובו ממוקם עד היום מפעל הייצור העיקרי של החברה. אתרי ייצור אחרים הם בקיבוץ כברי על ידי חברת הבת ריאון, וחברות בת הפועלות באיטליה, הודו, גרמניה, ברזיל ובארצות הברית. החברה רשמה הכנסות של כ-979 מיליון ש"ח ב-2013 והציגה רווח תפעולי של כ-103 מיליון ש"ח ורווח נקי של כ-100 מיליון ש"ח.
מרבית מכירות החברה הן לייצוא (833 מיליון ש"ח ב-2012), בעיקר לאירופה. חומרי הגלם העיקריים הם פוליפרופילן ופוליאתילן שמיובאים ברובם.
מפעל פלסאון הוקם במעגן מיכאל כמפעל הזרקת פלסטיק. ההחלטה על הקמת מפעל בתחום הפלסטיק נבעה מרצון הקיבוץ להקים מפעל בו יוכלו לעבוד חברי הקיבוץ המבוגרים או אלו שאינם כשירים לעבודה פיזית מאומצת, מבלי שיצטרכו לעבור הכשרה ארוכה ולהפעילו עם כוח אדם קטן יחסית. מנהל המפעל הראשון היה יצחק (איציק) קנטור, והמוצרים העיקריים היו מכלי הדחה, פחי אשפה וארגזים מפלסטיק. בדצמבר 1997 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ונכון לשנת 2016 כ-69% מהמניות מוחזקות בידי קיבוץ מעגן מיכאל והשאר בידי הציבור ובידי גופים מוסדיים. החברה היא אחת מחמש החברות הקיבוציות הגדולות ביותר.
פלסאון
נעה מימן
קמצ'ה
קֶמֶצֶ'ה (בהונגרית: Kemecse; ביידיש: קעמעטשע) היא עיירה במזרח הונגריה במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג. בעיירה כ-4,800 תושבים (נכון לשנת 2017).
הקהילה היהודית.
יהודים התחילו להתיישב במקום באמצע המאה ה-18. רובם עסקו במסחר ובמלאכה, ומיעוטם בחקלאות.
הקהילה היהודית קמה בשנת 1810 ולאחר הקרע ביהדות הונגריה בעקבות קונגרס יהודי הונגריה (סוף שנת 1868 ראשית 1869) הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי. משנת 1885 היו כפופים לקהילה יהודים תושבי 18 יישובים בסביבה. בקמצ'ה היו חברה קדישא ובית קברות יהודי, בית כנסת שנבנה בשנת 1824, "חדר", בית ספר יסודי, ישיבה ואגודת נשים.
במסגרת חיי הקהילה היהודית בעיר הוציאו כמה מרבני הקהילה ספרים שהודפסו בעיר, ביניהם "פרשת מרדכי" ו"דרשות מרדכי" של הרב מרדכי לאונורוביץ, הספרים יצאו על ידי בנו, הרב גדליה לאונורוביץ שהיה רבה האחרון של הקהילה.
במלחמת העולם הראשונה התגייסו לצבא ההונגרי 32 מיהודי קמצ'ה, חמישה מהם נפלו בקרבות.
ובשנת 1930 החלה תנועת "המזרחי" את פעילותה בעיירה. בשנת 1937 נרשמו חברי התנועה להכשרה חלוצית-דתית ועלו אחר כך לארץ ישראל.
בשנת 1940 כבר הורגשה השפעת האנטישמיות בעיר ובאחת השבתות הורה מזכיר העיירה על היהודים לנקות שלג מהרחובות באמצע השבת, דבר שהיווה חילול שבת מבחינת הקהילה וראשי הקהילה הודיעו כי העבודה תחל רק במוצאי שבת, דבר שהוביל למעצרם.
אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה נקראו היהודים לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) יהודים לעבודות כפייה במסגרת צבאית ובשנת 1941 גויסו רבים מיהודי קמצ'ה בני 40–50 לעבודות כפייה, אך שוחררו כעבור חודשיים.
בשנת 1942 נלקחו גברים יהודים בני 18–24 ונשלחו לסייע לצבא ההונגרי שלחם לצד הגרמנים בחזית המזרחית. רובם ניספו בשדות המוקשים של אוקראינה.
חלק מיהודי קמצ'ה נשלחו לעבוד במפעל החשמל בבאנהידה , אחר כך במכרות הפחם בוארפלוטה, ולבסוף בוינוהרדיב. הם שוחררו בידי הצבא האדום בנובמבר 1944.
באפריל 1944, כחודש לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה (מבצע מרגרטה), הועברו שארית יהודי העיירה לגטו שהוקם בנירג'האזה. מחמת הצפיפות ששררה בגטו הועברו חלקם לניריישפוסטה (Nyírjespuszta) שבאזור בלשגיארמט, ומשם שולחו ב-4 ביוני 1944 למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לעיירה 36 יהודים, רובם מעבודות הכפייה, וניסו לחדש את חיי הקהילה. הם נתקבלו על ידי תושבי המקום בעוינות והחלו לעזוב את המקום בהדרגה. בשנת 1960 כבר לא נותרו שם יהודים.
תמר עמית יוסף
תמר עמית יוסף (נולדה ב-2 במאי 1994) היא שחקנית, קריינית, מדבבת ישראלית ומתנדבת בארגון חוש"ן.
ביוגרפיה.
עמית יוסף נולדה וגדלה בתל אביב. היא בתם של השחקנית יעל עמית ושל המפיק מיכאל (מיקי) יוסף. דודתה היא השדרנית רויטל עמית.
היא התחילה את דרכה בעולם הדיבוב כבר בגיל חמש, כשהשתתפה בשנת 1999 בסדרת הילדים "טלטאביז". בשנת 2000 דיבבה דמויות שונות בסרט "דינוזאור". בשנת 2003 דיבבה בסרט האנימציה "מוצאים את נמו". בשנת 2004 דיבבה את קארי בסרט האנימציה "משפחת סופר על". בשנת 2005 דיבבה שוב את קארי בסרט "המתקפה של ג'ק ג'ק" שיצא עם הסרט "משפחת סופר על" ב-DVD בלבד.
בשנת 2006 השתתפה בתוכנית "סברס: תקרא תצליח" בתור כתבת צעירה. בשנת 2009 השתתפה בתוכנית "תראו אותי" ובסדרת הילדים "האי", ששודרה בערוץ הילדים של HOT, בתפקיד אמה, לצד יון תמורקין דניאל מורשת ויעל גרובגלס בשנת 2010 הייתה חברת פאנל בתוכנית "תראו אותי" בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2011 שיחקה בסדרת הדרמה של ערוץ 2, "סימני שאלה", בתפקיד רבקי. בשנת 2012 שיחקה עמית יוסף בסדרת הנוער "גאליס", בתפקיד שרון.
ביולי 2012 התגייסה לגלי צה"ל, ולאחר שסיימה את קורס העיתונאים, החלה לשרת כקריינית בגל"צ ובגלגלצ.
עמית יוסף היא בוגרת בית הספר לאמנויות תל אביב ותיכון תלמה ילין. בשני בתי הספר למדה עמית יוסף במגמת התיאטרון.
במסגרת לימודיה במגמת תיאטרון בתלמה ילין השתתפה בהצגות, בהן "הלוויה חורפית" בתפקיד שרציה, "משוגעת" בתפקיד איה ו"שיקגו" בתפקיד וולמה. במהלך שנת 2015 חזרה לשחק בעונתה השישית של הסדרה "גאליס" שעלתה בתאריך ה-15 בדצמבר 2015. בהמשך לקחה חלק גם בעונתה השביעית והאחרונה של הסדרה שעלתה ב-30 במאי 2016. מספטמבר 2016 עמית יוסף עבדה כקריינית בחדשות ynet. בשנת 2018 השתתפה בעונה השישית של התוכנית "החפרנים" ובסדרה "האוצר שלנו" העוסקת בארכאולוגיה, שתיהן בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2020 שיחקה את דמותה של יעל בסדרת הטלוויזיה "המורדת" של נטפליקס, בכיכובה של שירה האס, אודות צעירה חרדית שבורחת לברלין עקב השידוך שבחרו לה דודתה וסבתה.
בשנת 2021 שיחקה בהצגה "שמיים הפוכים" במרכז ענב לתרבות.
חיים אישיים.
עמית יוסף היא ביסקסואלית ומצהירה על עצמה שניהלה מספר מערכות יחסים עם גברים ועם נשים. במאי 2021 נישאה לבת זוגה ליאור אלפנט, דוקטורנטית לסוציולוגיה וממייסדות פסטיבל "לסבית קטלנית"..
דוד מילשטיין
דוד מילשטיין (נולד ב-4 ביוני 1947) הוא כימאי ישראלי, פרופסור מחקר בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע בתחום הכימיה והפיזיקה, חתן פרס ישראל לשנת ה'תשע"ב.
קורות חייו.