השתקי דיני היושר נקלטו במשפט הישראלי באמצעות חובת תום הלב (ס' 39 ו- 61(ב) לחוק החוזים (חלק כללי), תשל"ג- 1973) או החוזה מכללא או חוזה בהתנהגות, בעוד ההשתקים האחרים נקלטו בהלכה הפסוקה על אימוץ רציונליים דומים וכן קידום של יעילות והגינות דיונית.
ביטויים אחרים של שקט.
דקת דומייה היא אמצעי ביטוי לאבל או לצער, בדומה להנפת דגל בחצי התורן. משכה של דקת דומייה הוא כדקה, אם כי נהוגים גם זמנים אחרים, דוגמת דקת הדומייה בבוקר יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל אשר מלווה בצפירת זיכרון ומשכה שתי דקות. במשך דקת הדומייה נהוג שכלל הנוכחים עומדים, מרכינים את ראשם ומסירים את כובעיהם, למעט חיילים. קצינים ונגדים מצדיעים.
שתיקה יכולה לשמש גם כאמצעי למחאה, שהיא מעשה המבטא ביקורת וחוסר הסכמה. מחאה יכולה להיות מופנית כלפי השלטון או גורמים אחרים.
היצירה המוזיקלית האוונגרדית 4′33″ של ג'ון קייג' מכילה הנחיה למבצע שלא לנגן כלל בכלי הנגינה במשך כל זמן היצירה. על פניו, היצירה מכילה שקט בלבד, אך למעשה היא כוללת את הקולות, הצלילים והרעשים של הסביבה בה היא מבוצעת - ובכלל זה גם את הקולות שמשמיע הקהל עצמו, עדינים ושקטים ככל שיהיו.
לעיתים נעשה שימוש במונח "שקט" גם עבור תחומים אחרים שאינם קשורים לקוליות.
שקט כמצב נפשי.
השימוש במונח שקט לתיאור מצב נפשי מתייחס למצבים של רגיעה ושלווה. זאת בניגוד למצבים של חרדה ולחץ.
השקט הרגשי מקושר לרווחה הנפשית של האדם.
שקט כהיעדר פעילות.
בשפת הדיבור לעיתים נעשה שימוש במילה שקט כדי לציין את היעדרה של פעילות מסוימת. על פי רוב מדובר בפעילות בלתי רצויה.
למשל, מגלה הארצות הפורטוגזי פרדיננד מגלן כינה את האוקיינוס השקט בשמו לאור זאת שבמרבית נתיב השיט, ממצר מגלן ועד לפיליפינים, היה האוקיינוס שקט.
שקט תעשייתי הוא מונח ביחסי עבודה המתאר מצב בו לא מתאפשרת הפרעה של יחסי העבודה, על ידי שביתה. "שקט תעשייתי" משמש גם כביטוי המתאר אמצעי לפתרון משבר באמצעות הסכמה הדדית להפסקת ביטויי מחאה בתמורה להטבות כל שהן, או באופן רחב יותר לציון העדר מחאה בתמורה לדבר מה. הבחירה בדרך זו יכולה לנבוע מאינטרס הדדי לדחיית הפתרון, מרצון להבטיח המשך יחסים תקינים לאחר השגת הפתרון, או מתפיסה הרואה חשיבות ביחסים ללא מחאה.
גרינשטיין הר-גיל, אדריכלות נוף ותכנון סביבתי
גרינשטיין הר-גיל, אדריכלות נוף ותכנון סביבתי בע"מ, היא חברה העוסקת באדריכלות נוף על תחומיה השונים, החברה עוסקת במגוון פרויקטים במגזר הציבורי, ברמה אזורית וברמה ארצית.
החברה.
החברה שנוסדה בשנת 1988 ומשרדה ממוקם בחיפה, עוסקת במגוון רחב של פרויקטים, ביניהם: פארקים, טיילות, שטחי טבע עירוני, אתרי טבע ומים, אתרי מורשת ונופי תרבות, התחדשות עירונית, תכנון אזורי, תוכניות אב, תוכניות בניין עיר ותוכניות מתאר, תכנון ושיקום נופי של כבישים, מסילות רכבת, קווי גז, שיקום תשתיות וכן תכנון אדריכלי של גשרים ומבני דרך.
האדריכלים דפנה גרינשטיין וגיל הר-גיל הם מייסדי ובעלי החברה.
בחברה שותפים שלושה אדריכלי נוף נוספים: הילה רותם-הלוי, עופר מור וטלי מרק. בחברה מועסקים 12 עובדים קבועים מתחום אדריכלות נוף, אדריכלות, תכנון ערים והנדסה. החברה נמצאת בשיתוף פעולה מתמיד עם חברות ייעוץ מתחומים שונים כגון אגרונומיה ותכנון השקיה, וזאת על מנת לענות על כל דרישות הלקוחות.
החברה משרתת גופים פרטיים, ציבוריים וממשלתיים רבים, ביניהם: משרד התחבורה, משרד הבינוי והשיכון, משרד הביטחון, משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, צה"ל, מע"צ, החברה הממשלתית לתיירות, חברת כביש חוצה ישראל, מינהל מקרקעי ישראל, קרן קיימת לישראל, רכבת ישראל וחברת נמלי ישראל.
דפנה גרינשטיין.
דפנה גרינשטיין נולדה בחיפה ב-1952 והיא בוגרת בית הספר הריאלי העברי בחיפה. בוגרת המחלקה לעיצוב סביבתי ותעשייתי בבצלאל, 1976.
בין השנים 1974—1980, במקביל ללימודיה, עבדה כאדריכלית במשרד אדריכלי נוף, שלמה אהרונסון, בירושלים. ב-1982 נסעה על מלגת קרן פולברייט לאוניברסיטת אורגון, שם השלימה לימודים לתואר ראשון באדריכלות נוף (B.L.A) ולתואר שני באדריכלות (M.Arch).
ב-1983 שבה ארצה והקימה בחיפה משרד לאדריכלות נוף וביצעה מספר פרויקטים במרחב הציבורי בחיפה ובצפון.
ב-1988 הקימה דפנה, יחד עם גיל הר-גיל, את משרד גרינשטיין הר-גיל לאדריכלות נוף ולתכנון סביבתי.
במקביל לעבודה המקצועית, הקדישה גרינשטיין זמן ניכר להוראת מקצוע אדריכלות הנוף. בשנת 2000 לימדה כפרופסור חבר אורח בפקולטה לאדריכלות נוף אוניברסיטת אורגון, בארצות הברית, ומ־1985 ועד היום, מרצה בכירה בפקולטה לאדריכלות בטכניון, חיפה ומלווה של פרויקטים שונים, בין השאר ריכוז פרויקט גמר באדריכלות נוף במשך 5 שנים.
לצד עבודתה כמתכננת ומרצה של המקצוע, כיהנה גרינשטיין בהנהלת האיגוד במספר קדנציות, וכן מונתה ליו"ר האיגוד הישראלי של אדריכלי הנוף בין השנים 2001–2004. כמו כן, כיהנה דפנה כשופטת בתחרויות אדריכלות ואדריכלות נוף, ביניהם פרס קרוון ופרויקטי סוף שנה בטכניון בחיפה.
ב-2008 ערכו דפנה וגיל תערוכת רטרוספקטיבה של 20 שנות עשייה, בגלריה "זה זה" בנמל תל אביב. ב-2011 יזמה והשתתפה בתערוכת "קווים בנוף", בגלריית "ויצו" בחיפה, בשיתוף עם האמנית נורית גור לביא. ב-2013 שימשה כיו"ר ועדת היגוי ומרצה בכנס השנתי של האיגוד הישראלי של אדריכלי הנוף, "חיפה מראה מקום".
גיל הר-גיל.
גיל נולד בתל אביב ב-1953. בוגר המחלקה לעיצוב סביבתי באקדמיה לאמנות ועיצוב, בצלאל, 1979. עם תום הלימודים לתואר ראשון, עבד גיל כמתכנן במרכז בינוי בתל אביב. ב-1983 השלים לימודי תואר שני מקצועי, באדריכלות נוף (.M.L.A), באוניברסיטת קורנל. בתקופת שהותו בארצות הברית, עסק גיל בתכנון נוף ברשות הפארקים של מדינת ניו יורק וכיהן כפרופסור משנה באוניברסיטת המדינה של קנזס. בשנת 1992 קיבל גיל תואר דוקטורט בתכנון ערים ואזורים מהטכניון.
ב-1988 הקים גיל, יחד עם אדריכלית הנוף דפנה גרינשטיין, את משרד גרינשטיין הר-גיל.
במקביל לעבודתו המקצועית, הקדיש גיל זמן ניכר להוראה אקדמית של מקצוע אדריכלות הנוף, כפרופסור משנה באוניברסיטת המדינה של קנזס וכמרצה בכיר בטכניון, החל מ־1985. בשנת 2013 מונה גיל לפרופסור חבר בפקולטה לאדריכלות ובינוי ערים בטכניון.
גיל כיהן כחבר הנהלת המרכז לחקר מורשת האדריכלות, כחבר במועצת האיגוד הישראלי של אדריכלי הנוף, כחבר הנהלת האיגוד הישראלי של אדריכלי הנוף, כנציג ישראל לאיגוד אדריכלי הנוף הבינלאומי (IFLA) וכיושב ראש האיגוד הישראלי של אדריכלי הנוף. כמו כן, כיהן גיל כשופט בתחרויות מקצועיות רבות, באדריכלות ובאדריכלות נוף.
בנוסף להוקרה שקיבלה החברה שבראשותו, קיבל שתי תעודות הוקרה באופן אישי: תעודת "יקיר מרכז בינוי" (1997) ותעודה של התוכנית לפיתוח קהילתי באוניברסיטת קורנל על "תרומה יוצאת דופן ותמיכה בפיתוח תוכניות חינוכיות" (1993).
פרויקטים בתכנון משרד גרינשטיין הר - גיל.
פארק הכט, חיפה.
פארק הכט נמצא בצמוד וממערב לכביש החוף. עיריית חיפה במימון קרן הכט הקימו פארק נופש פעיל על שמו של ד"ר ראובן הכט, חתן פרס ישראל למפעל חיים ותרומה לחברה ולמדינה משנת 1984. "פארק הכט" הוא הריאה הירוקה הגדולה ביותר בשטחה האורבאני של העיר חיפה ומהווה נדבך ברצף החופים והשטחים הפתוחים העירוניים שבין חוף דדו (ובתי המלון) למרכז לחקר ימים ואגמים בחוף שיקמונה ובת גלים. הפארק משמש גם כעורף לגן הלאומי "חוף שיקמונה" שיוקם ברצועת החוף שבין מסילת הברזל לקו המים. בפארק אלמנטים רבים המאפשרים פעילות רחבה למגוון גילאים. הפארק פונה לקהל יעד מגוון של משתמשים: משפחות, ילדים, מבוגרים, רצים, הולכים, משחקי כדור, רוכבי אופניים, רקע לצילומי חתונות ואירועים עירוניים. הפארק פתוח לקהל לאורך כל שעות היום והכניסה אליו חופשית. המתכננים יצרו מערכת של אזורים וחללים אשר תומכים בקיום פעילויות שונות לשימוש אוכלוסיות מגוונות.
הפארק כולל אזורי צמחייה מגוונים. חלק מהאזורים בעלי אופי של צמחי תרבות עונתיים. באזורים אחרים יש חיבור לצמחיית החולות הקיימת של האזור, וכן משטחי דשא לשימוש התושבים.
פארק וטיילת חוף שקמונה, חיפה.
חוף שקמונה בחיפה, המשתרע על שטח של כ־80 דונם תחום על ידי מסילת הברזל במזרח, על ידי הים במערב, מגיע עד אזור דרך הים בדרום ועד המכון לחקר הימים והאגמים בצפון. מרבית משטחו מוכרז כגן לאומי וכשמורת טבע ימית. תל שקמונה נמצא בצפון הפארק. מטרת התכנון הייתה להפוך את החוף לנגיש יותר עבור תושבים ומבקרים, תוך שמירה על ערכי הטבע, הנוף והארכאולוגיה הייחודיים למקום.
בתכנון הפארק נעשו מאמצים לשמור על אופייה הטבעי והפראי של רצועת חוף זו. בתהליך הביצוע של הפארק נעשו פעולות לשימור הצמחייה החופית הקיימת, וכן לשחזור הצמחייה המקומית שהייתה אופיינית לאזור בעבר הרחוק. המכלול החופי של פארק הכט ופארק חוף שקמונה, מיועד לענות על הצרכים ההולכים וגוברים של התושבים בחיפה לפעילויות פנאי ונופש, ובאותה הזדמנות לאפשר שיקומו ושמירתו של אחד החופים הייחודיים בישראל ולחשוף את ערכיו האקולוגיים של החוף.
פארק חוף שקמונה כולל טיילת הולכי רגל באורך כ-1 ק"מ ושביל אופניים באורך 1.6 ק"מ. הפארק הוקם ביוזמת עיריית חיפה, בעזרת תרומה של חברת החשמל.
כביש חוצה ישראל, קטע רמות מנשה.