לא ניתן למדוד במדויק את נפח מוחו של הפרט הצעיר MH1 משום שחלקה האחורי של הגולגולת לא שרד, אך ברור שהוא היה קטן למדי, כ- 420 עד 450 סמ"ק, גודל הדומה לזה של מאובני אוסטרלופיתקוס אפריקנוס ושל קופי אדם מודרניים. מאובני סדיבה גם דומים מאוד בתכונות רבות אחרות של השלד והגולוגלת שלהם למאובני אפריקנוס הרבים שנמצאו באתר סטרקפונטיין הסמוך. בדומה לאפריקנוס ושאר האוסטרלופיתקנים, הם מתאפיינים בשילוב של אגן ועצמות הירך המראים בבירור על הליכה זקופה עם זרועות ארוכות (כאורך הרגליים ואף מעט יותר) המראות על התאמה גם לטיפוס על עצים. עם זאת מאפיינים רבים של הפנים, הלסת והשיניים של סדיבה הם מודרניים יחסית ומזכירים את אלו של המינים הקדומים יותר מסוג האדם (הומו). קומתו של MH1 מוערכת על פי אורך עצמות הזרוע והשוק שלו ב-127 ס"מ, וגובהה של הנקבה הבוגרת MH2 היה כנראה דומה.
אבולוציה.
בתחום הפלאואנתרופולוגיה יש כיום קונצנזוס מדעי שסוג האדם התפתח באפריקה מן הסוג אוסטרלופיתקוס לפני כשני מיליון שנה, אך עדיין לא ברור היכן באפריקה ומאיזה מין של אוסטרלופיתקוס. עד גילויו של סדיבה, המועמדים הסבירים ביותר היו אוסטרלופיתקוס גרהי במזרח אפריקה ואוסטרלופיתקוס אפריקנוס בדרומה, שניהם מתוארכים לתקופה של כשניים וחצי מיליון שנה לפני זמננו. גילוי המין סדיבה הופך אותו למועמד טבעי נוסף לאב הקדמון של סוג האדם.
מאובני סדיבה התגלו באותו אתר שבו התגלו מאובני אפריקנוס, והם דומים אך פחות עתיקים, מתקופה של כ- 1.9 מיליון שנה לפני זמננו. כמעט אין ספק שהמין סדיבה השתלשל ישירות מן המין אפריקנוס הדומה לו מאוד, והם מהווים דוגמה של "מינים עוקבים" (chronospecies). למעשה, מאובני סדיבה שהתגלו בסטרקפונטיין הם ככל הנראה מעט מאוחרים מכדי להיות מאובני מעבר בין הסוג אוסטרלופיתקוס והסוג אדם. זאת משום שכמה מן המאובנים העתיקים ביותר של סוג האדם (אשר המין המדויק שלהם עדיין אינו ברור) מתוארכים לגיל של יותר משני מיליון שנה. עם זאת, פרטי סדיבה שהתגלו עשויים להיות שייכים לאוכלוסייה אשר מתוכה התפצל קודם לכן סוג האדם.
כיפה אדומה הסיפור האמיתי
שרה אורה הלר וילנסקי
שרה אורה הלר וילנסקי (2 בדצמבר 1920 - 3 באוגוסט 2022) הייתה חוקרת מחשבת ישראל, פרופסור בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה.
הלר וילנסקי נולדה בצפת בשנת 1920. אביה, אברהם זיידה הלר, נינו של רבי שמואל הלר, היה ראש ישיבה ומן הדמויות הבולטות בצפת. היא עשתה תואר ראשון ב בין השנים 1940 ל-1944. היא למדה באוניברסיטת הרווארד בין השנים 1947 ל-1951, וסיימה בה דוקטורט ב-1951 בהנחיית פרופ' הארי וולפסון.
בין השנים 1948 ל-1957 הייתה ספרנית המחלקה העברית בהרווארד. בין השנים 1954 ל-1968 הייתה מרצה לפילוסופיה יהודית במכללה היהודית בבוסטון . בשנות ה-70 של המאה ה-20 חזרה לישראל ולימדה באוניברסיטת חיפה בחוג למחשבת ישראל עד פרישתה לגמלאות.
כתבה ערכים ב ואנציקלופדיה יודאיקה.
בשנת 1994 יצא ספר מאמרים "מנחה לשרה: מחקרים בפילוסופיה יהודית ובקבלה" בהוצאת מאגנס.
משפחתה.
היא הייתה נשואה לפרופסור מרדכי ל' וילנסקי – היסטוריון, חוקר החסידות וההתנגדות לה, ואם לאורי יוסף וילנסקי, פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת נורתווסטרן, שיקגו, ארצות הברית. הלר וילנסקי הייתה סבתא לשני נכדים וסבתא רבתא לנינים רבים.
אחיותיה הן:
הלר וילנסקי נפטרה ב-3 באוגוסט 2022.
שרה א' הלר וילנסקי
איסוף זבל (תכנות)
תמונת הילד היהודי מגטו ורשה
תמונת הילד היהודי המרים ידיו עם חיסול גטו ורשה היא מהתמונות המפורסמות של שואת יהודי אירופה. התמונה צולמה במסגרת דו"ח שטרופ שחיבר קצין האס אס הבכיר יירגן שטרופ למפקדו היינריך הימלר בעקבות חיסול הגטו. את התמונה צילם קצין האס אס פרנץ קוֹנרַד , ששימש המנהל האדמיניסטרטיבי של תפיסת הרכוש היהודי בוורשה. התמונה צולמה בסוף אפריל או בתחילת מאי 1943. בכיתוב לתמונה רשמו מחברי הדו"ח: "הוצאו מהבונקרים בכוח".
לאחר הצילום הועלו כל היהודים שבתצלום לאומשלגפלץ וגורשו למחנה ההשמדה מיידנק או לטרבלינקה.
תיאור התמונה.
התמונה מתעדת את פינויָם של יהודים מגטו ורשה במהלך הכנעת המרד, לקראת שילוחם אל האומשלאגפלץ ומשם ככל הנראה אל מחנה ההשמדה טרבלינקה.
הילד שמרים ידיים לא זוהה בוודאות. בין האפשרויות שהועלו:
האישה שמשמאל לילד היא חנה (הניה) זיילינווארגר (Chana Zeilinwarger). הילדה שבשמאל התמונה היא הַנקָה (חנה) לָמֶט (Hanka Lamet), שנרצחה במיידנק, ולידה אמה, מתילדה למט גולדפינגר (Matylda Lamet Goldfinger), אשר ניצלה, עלתה לישראל והקימה משפחה.
האישה שמאחורי הילד המרים את ידיו זוהתה כגולדה סטאברובסקי (Golda Stavorowski) – תושבת העיר גרודנו, פולין, אמם של פרופ' מנדל סטבורובסקי ומרדכי (מורי) סטאר. נכדותיה הקרויות על שמה הן: זהבה סטבורובסקי, רופאה בכירה בבית החולים "איכילוב", וגולדה שולקס-סטאר תושבת מלבורן באוסטרליה.
הנער נושא השק גם הוא לא זוהה בוודאות. אפשרות אחת היא שזהו ליאו אהרון אליעזר קרטוז'ינסקי, שנספה באושוויץ זמן קצר לאחר מכן. הוא זוהה על ידי אחותו, שאף היא עלתה לישראל; אפשרות נוספת היא שזהו הארי-חיים נישוור.
החייל הגרמני.
החייל הגרמני המכוון את נשקו הוא יוזף בּלֶשֶה (Blösche), רוטנפיהרר (רב-טוראי) אס אס שנודע לשמצה באכזריותו. לאחר המלחמה הוא שהה בשבי הסובייטי, ונפצע בתאונת עבודה על ידי קרון משא, שבעקבותיה פניו עוותו ללא הכר. עובדה זו סייעה לו להתחמק מעונש, והוא אף הקים משפחה. רק ב-1967 התגלתה זהותו האמיתית, והוא נעצר ונחקר על ידי השטאזי. בחקירתו הוא רשם על גב התמונה כי: "התמונה מראה כיצד אני כאיש גסטפו בגטו ורשה יחד עם קבוצה של אנשי אס אס מוציאים קבוצה גדולה של יהודים מבניין. מדובר בעיקר בנשים, ילדים וזקנים... משם הועברו לתחנת הרכבת באומשלגפלאץ".
הוא נשפט בגרמניה המזרחית, נמצא אשם במעורבות בשילוח מאות אלפים מיהודי הגטו וברציחתם של אלפי יהודים, ונידון למוות שבוצע בירייה על ידי כיתת יורים ב-29 ביולי 1969.
מעמד התמונה.
תמונת הילד היהודי מגטו ורשה נבחרה על ידי "ידיעות אחרונות" כאחת התמונות הבולטות של המאה ה-20, תחת הכותרת: "שואה 1939–1945", "נקמת דם ילד קטן" כתב חיים נחמן ביאליק, "עוד לא ברא השטן".
העיתון האיטלקי "קוריירה דלה סרה" בחר בתמונת הילד היהודי כאחת מתמונות המאה (ערב חג המולד 1999), והציע להציב עותק שלה בכל בית ספר באיטליה. "מבט אחד אל תוך עיניו של הילד מסביר טוב יותר ממאה שיעורים והרצאות את מה שיש ללמוד". תמונה זו יחד עם התמונה המתארת את נחיתתו של האדם על הירח נבחרו על ידי קוראי העיתון כצילומים החשובים ביותר של המאה העשרים. (התמונות הוצגו בעמוד הראשון בגיליון החגיגי).
מרדכי סגל
מרדכי סגל (25 בדצמבר 1903–1991) היה איש חינוך ישראלי, מייסד סמינר הקיבוצים ומהאבות המייסדים של החינוך הקיבוצי בישראל.
ביוגרפיה.
סגל נולד ב-25 בדצמבר 1903 בעיירה אוריניין שאוקראינה למשפחה חסידית. למד בבית ספר יהודי מודרני ואחר כך עבד בבית יתומים פולני. אחר כך עבר עם משפחתו לארצות הברית, שם השלים את לימודיו התיכוניים והחל ללמוד פילוסופיה, היסטוריה וחינוך באוניברסיטה. בשנת 1925 עלה ארצה והתקבל לגדוד העבודה בפלוגת כפר גלעדי. עבד בחקלאות במשך 7 שנים עד שנקרא בשנת 1931 להחליף את המורה השכיר. הוא נשלח ללימודים במכון הביולוגי-פדגוגי ברחוב יהודה הלוי בתל אביב, בהנהלת הזואולוג ואיש החינוך יהושע מרגולין, ואחר כך חזר לכפר גלעדי וניהל שם את בית הספר המקומי במשך שבע שנים.
בשנת 1939 הקים את סמינר הקיבוצים ועמד בראשו במשך שנים רבות. באותה התקופה גם עבר לקיבוץ גבעת חיים. בשנת 1973, כשהוא בן 70, פרש מניהול הסמינר והתמסר לעריכת השנתון "החינוך וסביבו" שיסד, ולעבודה בתו"ם - מרכז לתיעוד ולמעקב של החינוך הקיבוצי. בשנת 1991 נפטר, כשהוא בן 88 ונקבר בבית הקברות של קיבוץ גבעת חיים מאוחד.
חייו האישיים.
נישא תחילה ליטה לבית קלייר וממנה היה אב לרחל ול (שנפל באימון טיס). נישואיו השניים היו ללינה לבית רוזנצוויג וממנה היה אב למיכל, רות ונעמי. סופרת הילדים מיריק שניר היא נכדתו, בתה של בתו רחל רבינוביץ מכפר גלעדי.
אינטגרל כפול
אלכסנדר גראב
אלכסנדר גרָאב (Alexander Grab; נולד ב-1946) הוא היסטוריון ישראלי-אמריקאי, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת מיין שבארצות הברית ומופקד על הקתדרה על שם אדלייד ואלן בירד להיסטוריה. מחקריו עוסקים בהיסטוריה אירופאית מודרנית.
גראב נולד בתל אביב והוא בנם של עליזה וולטר גראב, פרופסור להיסטוריה אירופאית מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1970 סיים תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב, אחר כך סיים תואר שני ב-1973 ודוקטורט ב-1980 מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. בשנת 1982 החל ללמד באוניברסיטת מיין, בשנת 1988 הועלה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1998 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין.
בשנת 2003 יצא ספרו "נפוליאון והתמורות באירופה" בהוצאת Palgrave Macmillan. הספר חוקר את ההשפעות והתגובות של העמים השונים באירופה תחת שלטונות של נפוליאון. גראב בוחן את הרפורמות במדיניות ובחוקים שהובילו מהלכיו של הנפוליאון בצרפת גופא, באזורים שנכבשו כמו בלגיה, גרמניה, איטליה, הולנד, פולין, פורטוגל, ספרד ושווייץ. על ספרו זה, זכה בפרס הראשון של האגודה הבינלאומית לחקר נפוליאון (International Napoleonic Society) בשנת 2004.
כתב מאמרים בכתבי עת שונים, בהם בזמנים, Journal of Modern History, European History Quarterly, Agricultural History, ו-Journal of Modern Italian Studies.
אינטגרל משולש