ביום המחרת, ננסי (סינתיה סטיבנסון) מוועדת ההשמה מודיעה לאמילי שנמצאה משפחת אומנה חדשה ללילי, ואמילי הולכת שנית להתייעץ עם אדי. הוא מסביר לה שאצל המשפחה החדשה הסיפור יחזור על עצמו, והדרך היחידה להיפטר מלילי היא להרוג אותה בשנתה, כי היא שואבת את כוחה מפחדים של אחרים, ולא יכולה לפגוע כאשר לא פוחדים ממנה. בשעה שתיים אחר חצות, מייק מקבל שיחת טלפון שבתחילתה נשמע קול גברי מאיים על משפחתו, ואז הקול מתחלף בקולה של לילי המצחקקת. הוא משתכנע שאמילי דוברת אמת ומחליט לעזור לה להיפטר מלילי. מייק לוקח רובה מתחנת המשטרה והלך למכוניתו, אך בחניון הוא נתקף הזיה שכלב גדול שחור עוקב אחריו. כשהוא נכנס למכונית, מייק הוזה את הכלב מתנפל עליו מהמושב האחורי, ויורה בעצמו למוות.
אחרי שהקרובים לה חוסלו, אמילי חוזרת הבית ומוצאת שלילי פיזרה בבית תמונות ומסמכים מהתיקים שבטיפולה, ומבינה שהמטופלים שלה נמצאים בסכנה. היא משקה את לילי תה מהול בסם מרדים, וכשזו נרדמת, אמילי מציתה את הבית ויוצאת ממנו, אך לילי מופיעה בקהל הנאספים בחוץ ואומרת לה "לא היית צריכה לעשות את זה". שוטר מציע להן ללוותן למקום לינה זמני, ואמילי נוסעת עם לילי אחרי ניידת המשטרה. לפתע סוטה אמילי מהנתיב ונוהגת במהירות מסחררת כדי להפחיד את לילי, אך לילי גורמת לאמילי לחוות את זיכרון הילדות מהתאונה שבה נהרגה אמה. אמילי נאבקת בהזיה, וכאשר זו נמוגה, לילי נראית מפוחדת. אמילי דוהרת אל מזח על החוף, ומפילה את המכונית אל הים. לילי עוטה דמות שד בעוד אמילי נועלת אותה בתא המטען, נחלצת מאחיזתה ושוחה למעלה אל המזח, בעוד המכונית שוקעת ולילי הלכודה טובעת.
סוף חלופי.
לגרסאות הדי וי די והבלו ריי נוסף פרק נפרד הכולל סדרת סצנות שנחתכו בעריכה ולא נכללו בגרסה שהופצה. לאחר שאמילי הטביעה את המכונית, לילי מחייכת אליה ברשעות, ואז נראה אדם שוחה לעבר המכונית, מחלץ את לילי ומשאיר את אמילי מאחור. אמילי מנסה ללא הצלחה לפתוח את דלת המכונית, וכאשר היא מתחילה לאבד את הכרתה, חוזר האיש ומחלץ גם אותה. בעוד אמבולנס מפנה את אמילי, משודר האירוע בטלוויזיה, ומרגרט, אמה של לילי, צופה בשידור במקום שהיא מאושפזת בו. לאחר מכן נראית אמילי במדי אסירה כתומים ואזיקים על ידיה, מתחננת לעורך הדין שלה שיגלה לה היכן לילי נמצאת (הצופה יכול לשער שאמילי הואשמה בניסיון רצח). בסצנת הסיום נראית לילי מגיעה עם משפחת האומנה שלה אל ביתה החדש.
הפקה.
צילומי הסרט החלו ב-6 בספטמבר 2006, והתקיימו בוונקובר ובברנבי שבקולומביה הבריטית, קנדה. תמונות של העיר פורטלנד צולמו ממעוף הציפור.
ב-31 באוקטובר, כאשר צולמה הסצנה שבה אמילי מציתה את הבית, נעשה שימוש באש אמיתית שהציתו אנשי האפקטים המיוחדים. האש יצאה משליטה, אתר הצילומים נשרף כליל וגג המבנה קרס. איש מהשחקנים לא היה באתר באותו זמן. הצילומים חודשו כעבור יומיים באתר אחר.
הפצה.
יציאת הסרט לבתי הקולנוע נקבעה בתחילה ל-8 בפברואר 2008, ונדחתה בפעם הראשונה בשבועיים, ל-22 בחודש. בסוף ספטמבר 2007 נמסר על דחייה נוספת ל-28 באוגוסט 2008. לאחר שלוש דחיות נוספות, יצא הסרט לבתי הקולנוע בצפון אמריקה ב-1 באוקטובר 2010.
קודם ליציאת הסרט בארצות הברית ובקנדה, באוגוסט 2009 החלה בהדרגה הקרנת הסרט ברחבי העולם בגרסאות השונות. במספר מדינות הסרט הוא לא הופץ לבתי הקולנוע, אלא ב-DVD ו-Blu ray בלבד.
הכנסות.
לעומת תקציב של $26,000,000, ההכנסות מהסרט עלו אך במעט על $28,000,000, מתוכם יותר ממחצית - מחוץ לארצות הברית.
ביקורות.
"תיק 39" קיבל ביקורות שליליות בדרך כלל, תוך טענות בדבר עלילה מופרכת ולא מקורית בתת-סוגה של סרטי "ילד/ה מרושע/ת" (Evil child). באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט דעות חיוביות בשיעור של 21% ע עם דירוג ממוצע 4.01/10, בשקלול 76 ביקורות, שסוכמו בקביעה שכישרונו של הבמאי כריסטיאן אלוורט בוזבז על עלילה לא מפחידה ולא מקורית. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 25 (מתוך 100) על בסיס 15 ביקורות שהוגדרו "בעיקר שליליות".
ג'ון קנת' מיור סבר שהסרט נותן לצופה תחושה שכבר ראה את הסרט פעמים רבות בעבר, הוא חסר מקוריות ועקביות, והמניעים של הדמויות מבלבלים. ג'ורדן מינצר טען שהסרט מגוחך ומתייחס ברצינות רבה מדי ל"קשקוש הפסיכו-שטני", ובאופן דומה, ג'ון סרבה מסכם את דעתו בכך שהסרט כה רע, עד שהוא מעורר גיחוך.
שלמה כץ (ראש ישיבה)
הרב שלמה דוד כץ (נולד בה' באב ה'תש"ח, 10 באוגוסט 1948) הוא ראש ישיבת חברון בירושלים.
קורות חייו.
נולד בירושלים לשרה, בתו של רבי גדליה משה גולדמן, האדמו"ר מזוועהיל, ולאהרן משה כץ. אביו היה מראשי חסידי ראדזין, ומונה על ידי האדמו"ר מראדזין לנהל את ישיבת סוד ישרים של חסידי ראדזין בירושלים. כמו כן עמד בראש "ועד חסידי ראדזין בארץ ישראל" שהוציאו לאור כמה מספרי האדמו"רים של איזביצה ראדזין.
בצעירותו למד בישיבת תפארת צבי ולאחר מכן בישיבת חברון. כעבור שנה עבר לישיבת נחלת דוד, ואחר כך המשיך לישיבת בריסק. נישא לטובה מישקובסקי, בת הרב אליהו מישקובסקי, ראש ישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים. לאחר נישואיו למד בכולל בריסק.
זמן קצר אחר נישואיו, בשנת תשל"ח, התמנה לר"מ בישיבת אור אלחנן בשכונת רוממה עד לשנת תשמ"ז, ובשנת תשמ"ז החל למסור שיעורים בישיבת חברון. בשנת תשנ"ז, לאחר פטירתו של הרב אברהם פרבשטיין, הוחלט למנותו לראש ישיבה, לצד הרב דוד כהן והרב משה מרדכי פרבשטיין.
בשנים אלו היה הרב כץ הדומיננטי שבין ראשי הישיבה, בעיקר בענייני קבלת החלטות בישיבה ובקבלת תלמידים חדשים אליה.
במוצאי יום כיפור תשס"ג נפטרה אשתו, ולאחר פטירתה הפחית את מעורבותו בענייני הישיבה, ובכללם קבלת תלמידים חדשים. במקביל החל למסור שיעורים בסדר קדשים בישיבת יגדיל תורה בירושלים לבחורים ממוצא אמריקאי הלומדים בשיטת ישיבות בריסק. בשנת תשס"ה נישא שנית ועבר להתגורר בשכונת הר נוף ומונה לרב בית הכנסת פני שמואל.
דרך לימודו.
דרך לימודו של הרב כץ דומה לדרך המקובלת בישיבות בריסק אך שונה מעט. הוא נוהג להתמקד בעיקר ביסוד דברי הגמרא ופרשניה העיקריים, בדברי הרמב"ם ומפרשיו, ובדברי רבי חיים הלוי סולובייצ'יק. הוא מתעכב בדרך כלל גם על נקודות שאחרים לא מתעכבים עליהן. בשונה מראשי ישיבה רבים במגזר החרדי, הוא מתנגד לשיטת הלימוד הכוללת התעכבות בסוגיות מסוימות ודילוג על אחרות, ולשיטתו יש להקפיד על הספק סדיר בסוגיות תוך קצב לימוד יחסית מהיר, במקביל לרכישת ידע תורני מקיף. כתלמיד ישיבות בריסק, סדר לימודו האישי עוסק רבות בסדר קדשים, והוא נוהג למסור שיעורים בנושאים אלו מחוץ למסגרת הישיבה. עד עתה יצאו לאור חלק קטן משיעוריו על סדר קדשים על ידי תלמידיו.
טארן (מחוז)
טארן (בצרפתית: Tarn) הוא מחוז (département) בחבל (région) מידי-פירנה שבדרום צרפת, אשר נקרא על שם הנהר טארן העובר בו. המחוז הוקם בשנת 1790 על ידי איחודן של הדיוקסיות אלבי, קאסטר ולבור אשר השתייכו לפרובינציית לנגדוק. בירת המחוז היא העיר אלבי.
מספרו של מחוז טארן בין מחוזות צרפת הוא 81 ובשטחו שוכנים 324 ישובים.
גאוגרפיה.
מחוז טארן מתאפיין בשטח הררי או גבעי ובו שלושה רכסי הרים מרכזיים אשר נמשכים בכיוון דרום-מערב: רכס לקון (Lacaune), רכס סידובר (Sidobre) ורכס ההר השחור אשר משתייך לסוון (Cévennes). מדרונות ההרים מסולעים ומשמשים למרעה. הפסגה הגבוהה ביותר במחוז היא פיק דה מונטלה (Pic de Montalet) המתנשאת לגובה 1,265 מ'. אזור הגבעות מתחת לרכסי ההרים בנוי מאבן גיר ואבן חול ומשמש לגידול כרמים ומטעי פירות.
מחוז טארן גובל בצפון ובמזרח במחוז אוורון, בדרום-מזרח במחוז ארו, בדרום במחוז אוד, בדרום-מערב ומערב בגארון עילית, ובצפון-מערב בטארן וגארון.
טארן
נערת הפרברים
נערת הפרברים הוא סרט דרמה בכיכובה של עפרה חזה שיצא לאקרנים בשנת 1979. הוא מכר 114,000 כרטיסים בישראל.
עלילת הסרט.
ורד היא בחורה עיוורת ויתומה המוכרת לפרנסתה סיגריות ומתוקים. בהיותה מגששת את דרכה בחוצות יפו העתיקה היא פוגשת בשלושה בחורים לא יוצלחים ועניים הגרים בדירת שותפים. השלושה רואים את מצוקתה ואוספים אותה אל ביתם, ויחד עם זאת עושים כל מאמץ כדי להשיג כסף לניתוח בעיניה של ורד על מנת לנסות ולהחזיר את מאור ענייה. לאחר גיוס כסף רב, וכן הסתבכות עם אנשים מהעולם התחתון והשוק האפור, ורד עוברת את הניתוח בהצלחה. לאחר יציאתה מבית החולים לא מצליחה ורד לאתר את שלושת חבריה, ובעזרת אמרגן וחברת הקלטות פותחת בקריירה מצליחה כזמרת. עם זאת, דבר אחר מפריע לה לאחר הצלחתה, היכן שלושת חבריה שעזרו לה לעבור את הניתוח. עד שבהופעה בה היא מופיעה, היא שומעת קול מוכר.
דתית
נערת הפרוורים
פרסביטריאניזם
פְּרֶסְבִּיטֶרְיאניזם (באנגלית: Presbyterianism) הוא מונח המתייחס למספר זרמים בנצרות הפרוטסטנטית הדבקים במסורת הקלוויניזם, ומאורגנים במבנה דומה. התאולוגיה הפרסביטריאנית מדגישה באופן מסורתי את ריבונות האל, את כתבי הקודש כמסמך מנחה, ואת ההכרח שבחסד האל באמצעות האמונה בישו.
מקור השם.
המונח "פְּרֶסְבִּיטֶרְיָאנִיזְם" מקורו בתואר הכבוד היווני "פְּרֶסְבִּיטֶרוֹס" (presbýteros, πρεσβύτερος), שמשמעותו "זקן", "בכיר", או *מנהיג", המופיע בברית החדשה ומתייחס להנהגה מקומית.
היסטוריה.
הגישה הפרסביטריאנית בנצרות תוארה לראשונה בפרוטרוט על ידי הרפורמיסט בן המאה ה-16 מרטין ברוסר משטרסבורג, אשר האמין כי הכנסייה הנוצרית הקדומה יישמה את עקרונות ההנהגה הפרסביטריאנית. יישום מודרני של עקרונות הפרסביטריאניזם נמצא בכנסיית ז'נבה תחת הנהגתו של ז'אן קלווין בשנת 1541.