&lt;BR&gt;
סתירות.
מומלץ לא להשתמש בתרופה במצבים הבאים:
&lt;BR&gt;
מיחזור פסולת אלקטרונית
זילאוטון
זילאוטון (zileuton), משווקת תחת השם המסחרי zyflo, ומעכבת את האנזים 5-lipooxygenase, ובכך למעשה מונעת את ייצורם של לויקוטריאנים (leukotrienes)
תרופה זו הוצגה לציבור בשנת 1996, ומשמשת בעיקר לטיפול באסתמה כרונית, אך אינו מאושר לשימוש בילדים.
ספיגה.
התרופה נלקחת דרך הפה.
מינון.
התרופה קיימת בשתי תצורות: קונבנציונלי ושחרור מושהה
מינון קונבנציונלי - 600 מ"ג (דרך הפה) 4 פעמים ביום.
מינון שחרור מושהה - 1200 מ"ג (דרך הפה) פעמיים ביום, כשעה לאחר ארוחת בוקר וערב.
תגובות בין תרופתיות.
תגובות בין תרופתיות עלולות לקרות עם התרופות הבאות:
תופעות לוואי.
תופעות הלוואי הנפוצות:
כאב ראש
כאבי בטן
שלשול
בחילות
בעיות בעיכול
כאבי שרירים
עלייה בתפקודי כבד (עד פי 3 מהנורמה)
התרופה עלולה לגרום להעלאת תפקודי כבד הכבד, ולכן מטופלים הסובלים ממחלות כבד או מתפקודי כבד גבוהים, חייבים להודיע זאת לרופא המטפל טרם לקיחת התרופה, שכן ייתכן והרופא ישנה את סוג הטיפול.
כמו כן, התרופה עלולה לגרום להפרעות שינה ושינוי בהתנהגות. במקרה זה יש לפנות לרופא המטפל.
מחזור אלקטרוניקה
גריזופולבין
גריזופולבין (באנגלית: Griseofulvin) היא תרופה מעכבת פטריות, אך לא הורגת אותן (פונגיסטטית). התרופה הופקה מ-Penicillium Griseofulvum בשנות ה-50. משמשת לטיפול פטרת השיער, הציפורניים והעור. פעילה כנגד הפתוגנים מיקרוספורום, טריכופיטון ואפידרמופיטון אבל לא פעילה כנגד שמרים. בשימוש בעיקר כשמדובר בשטחי פנים גדולים.
מנגנון פעולה.
עוצרת את הליך המיטוזה הפטרייתי על ידי קשירת הטובולין. נקשרת לקרטין בתאים הממוינים ונאגרת בתאי האב, הקשר ההדוק והממושך לקרטין מאפשר צמיחה מחודשת ונקייה מהפטרת של הרקמה (בין אם זו עור, שיער או ציפורן).
מתן התרופה.
התרופה ניתנת באופן אוראלי ובשל השימוש הזמין בתרופות מקומיות היא אינה בשימוש נרחב. חשוב להמשיך בלקיחת התרופה עד שאין יותר אזורים נגועים. ניתנת במרווח של 6 שעות מאחר שהספיגה משתנה, מאכלים שומניים מגבירים ספיגה.
תופעות לוואי.
שלשול, בחילה, עייפות, סחרחורת, בלבול, פריחה, פגיעה בתפקודי כבד אנזימטי, אובדן חוש טעם, תחושת עקצוץ בכפות הידיים או בכפות הרגליים, רגישות לחשיפה ממושכת לשמש, תחושת גרד, אינסומניה, כאב בטן עליונה.
ציספלאטין
ציספלאטין (cisplatin), ציספלטינום, או ציס-דיאמינכלורופלטינום (נוסחה כימית - ציס-[Pt(NH3)2(Cl)2] (משווק כ-אביפלטין (abiplatin)) היא תרופה כימותרפית. תרופה זו מעודדת מוות תאי מכוון (Apoptosis) על ידי יצירת קשרים בין בסיסים חנקניים בתוך מולקולת חומצת הגרעין (DNA Crosslinking).
שימוש.
ציספלאטין היא תרופה אנטי-סרטנית. היא ניתנת בהזרקה תוך וורידית לטיפול בגידולים ממאירים כגון סרקומות, קרצינומות מסוימות (כדוגמת סרטן השחלות), לימפומות. התרופה יעילה במיוחד כנגד סרטן האשכים.
מנגנון פעולה.
לאחר מתן התרופה, ציספלאטין מגיב בגוף עם מים. היון הנוצר [PtCl(H2O)(NH3)2]+ מאפשר בצורתו לאטום הפלטינום להיקשר לבסיסים החנקניים בחומצת הגרעין. לרוב, מועדפת קשירה לבסיס החנקני גואנין. יצירתו של התוצר[PtCl(guanine-DNA)(NH3)2]+, מאפשר החלפה של אטום כלור נוסף, בעוד בסיס חנקני מסוג גואנין.
ציספלאטין מצליב בין בסיסים חנקניים וגורם לשיבוש שיעתוק דנ"א וחלוקת התא במיטוזה. בנוסף, שיבוש מבנה חומצת הגרעין מעודד מנגנוני תיקון אשר בתורם מעודדים את תהליך המוות התאי המתוכנן (אפופטוזה), כאשר אותו תהליך תיקון מתברר כבלתי אפשרי. לרוב מתבצע קישור נגדי (Crosslinking) בין בסיסים מסוג פורין.
עמידות לתרופה.
לרוב גוף החולה מגיב בצורה יעילה לאחר קבלת התרופה, אך ניתן לראות הישנות מחלות (Relapse) עמידות לציספלאטין. חלק מהתאוריות גורסות כי מתרחשים שינויים במנגנוני ספיגת התרופה על ידי התאים, הגברת מנגנוני תיקון חומצת הגרעין, הגברת פירוק מטבולי של התרופה או עיכוב התאבדות התא המכוון (Apoptosis).
התמרת wavelet
במתמטיקה ועיבוד אותות, התמרת wavelet (בעברית: גלונים \ אדוות) היא ייצוג פונקציה במרחב זמן-תדר באמצעות סדרה של פונקציות בעלות מאפיינים ייחודיים, הנקראות פונקציות wavelet. ההתמרה היא מהנפוצות ביותר היום.
ההתמרה באה לענות על המגבלה העיקרית של התמרת פורייה, שבה אין ייצוג לזמן. היות שלפי עקרון אי הוודאות בעיבוד אותות הרזולוציה בתחום התדר גדלה ככל שהרזולוציה בתחום האות קטנה, התמרת פורייה (שבה הרזולוציה בתחום התדר גדלה לאינסוף) אינה מכילה כל נתון על שינויים בזמן, וכאשר הפונקציה תורכב מחדש על ידי התמרה הפוכה, לא ניתן יהיה לדעת היכן התחיל האות. לפיכך, נעשה שימוש בהתמרה זו בפונקציות התחומות בזמן, בתדר משתנה, על מנת לקבל מגוון של רזולוציות בתחום התדר וכך לקבל מידע על שינויים בזמן. ההתמרה מסובכת מעט יחסית להתמרת פורייה הוותיקה יותר.
פונקציות ה-wavelet הן פונקציות תחומות בזמן של גל בתדר מקורי מסוים. בהתמרה משתמשים באחת מפונקציות ה-wavelet הידועות לייצוג של האות המותמר בבסיס המורכב מפונקציה זו, תוך ביצוע שני שינויים בפונקציה: מתיחה של הגל (ובכך שינוי התדר שלו) והזזה בזמן. צורת הפונקציה, לעומת זאת, אינה משתנה. בצורה זו ניתן לייצג תדרים שונים, להם מתאימה הפונקציה, בזמנים שונים, וכך לשחזר את האות במדויק.
כמו בהתמרת פורייה, גם כאן הפונקציות פורסות בסיס ליניארי וחייבות לענות על הדרישות הנובעות מכך (אורתונורמליות למשל); כמו כן, ההתמרה עצמה היא למעשה מכפלה סקלרית של הפונקציה המותמרת עם פונקציית ההתמרה (בפורייה - אקספוננט, כאן - פונקציית ה-wavelet). כאמור, בניגוד להתמרת פורייה, קיימות יותר מפונקציה אחת, וניתן להשתמש באחת מתוך כמה פונקציות, בהתאם לאות הנדגם.
נוסחת ההתמרה.
עבור כל formula_1 ו-formula_2, מגדירים
formula_3
כאשר formula_4 הוא הפונקציה המותמרת ו-formula_5 הוא פונקציית ה-wavelet, ואז מקדמי ההתמרה formula_6 נתונים ע"י:
כאשר formula_8 נקרא ערך הדילול הבינארי ו-formula_9 נקרא ערך המיקום הבינארי. למעשה, הם האחראים על ההזזה ועל מתיחת הפונקציה.
פלט ההתמרה הוא סוג פונקציית ה-wavelet וערכי a (המייצג מתיחה של הפונקציה) ו-b (המייצג הזזה) בכל מקדם.
על מנת לבנות מחדש את הפונקציה מהמקדמים שהתקבלו, יש להשתמש בנוסחה:
כאשר המקדמים הם
דחיסה באמצעות wavelet.
שימוש רב נעשה בצורה הדו-ממדית של התמרה זו לצורך ייצוג ודחיסת נתונים, במיוחד תמונות. פורמט JPEG 2000 משתמש בה. בשל אופיין הבדיד של פונקציות ה-wavelet, ההתמרה יעילה מאוד כדחיסה כאשר באות מפוזרים אלמנטים בדידים בעלי מאפיינים זהים (לילה זרוע כוכבים בתמונה, או כלי הקשה בקובץ קול). היא יעילה פחות כאשר האות הוא רציף ובעל שינויים אטיים יחסית. יתרון קידוד זה על פני קידוד JPEG המקורי הוא בכך שהתמונה מקודדת בשלבים, כאשר בכל שלב מקודדים פרטים קטנים יותר בתמונה. בצורה כזו, התכנה המפענחת את הקידוד יכולה לבחור להציג את התמונה ברזולוציות שונות, ובכך להציג את התמונה באיכות נמוכה מבלי לפענח את כולה.
בעוד סימן ההיכר של דחיסה חזקה מדי בפורמט JPEG הוא הופעת טשטוש בצורה של ריבועים בתמונה, סימן ההיכר של פורמט JPEG2000 הוא הילה מסביב לגופים בתמונה.
קלונידין
קלונידין, (Clonidine) (שמות מסחריים: קלוניריט Clonnirit, נורמופרסאן Normopressan, שניהם בשיווק חברת רפא) היא תרופה ותיקה לטיפול ביתר לחץ דם, ADHD, והתקפי חרדה.
מסווגת כתרופה המפעילה את הרצפטור האנדרגני אלפא 2, ומעכבת את המערכת הסימפתטית.
שימוש.
הורדת לחץ דם, טיפול בכאב נאורופטי, טיפול בהרעלת אופיואיד, טיפול בהזעת יתר בשינה, חומר הרדמה ווטרינרי, טיפול בהתקפי חרדה, וטיפול בנדודי שינה. אושר על ידי ה FDA לטיפול ב ADHD.
דרך פעולה.
קלונידין מוריד לחץ דם על ידי הפעלת הרצפטורים האדרנרגיים מסוג אלפא 2 במוח, הקשר בין קלונידין לרצפטור גורם לירידת רמות הסידן בעצב הקדם-סינפטי, דבר הגורם לירידת כמות השחרור של הנוירוטרנסמיטר נוראדרנלין.
תופעות לוואי.
תופעות הלוואי השכיחות מאוד (מעל 10% מהמשתמשים) הן: סדציה (נמנום, טשטוש, עייפות) סחרחורת בעת קימה לעמידה (כתוצאה מירידה חדה בלחץ הדם) ויובש בפה. תופעות לוואי ששכיחותן 1-10% כוללות: דיכאון, בעיות שינה, כאב ראש, עצירות, בחילות, כאבים תחת האוזן (מבלוטות הרוק) הקאות, בעיות בזיקפה, עייפות. תופעות לוואי פחות שכיחות כוללות: תפיסה מוטעית של המציאות, הזיות, סיוטים, שינויי תחושה בידיים וברגליים, דפיקות לב איטיות, תסמונת ריינו (בעיה בזרימת הדם לאצבעות הידיים והרגליים), פריחה, גרד, אורטיקריה (חרלת) תחושה כללית רעה. ותופעות לוואי נדירות (פחות מ-1 ל-1000) כוללות: הגדלת השדיים בגברים, יובש בעיניים, דפיקות לב לא רגילות ולא סדירות, יובש בריריות האף, נשירת שיער, עליה ברמת הסוכר בדם. תופעות לוואי ששכיחותן טרם נקבעה כוללות: בלבול, ירידה בחשק המיני, טשטוש ראייה, דלקת כבד (הפטיטיס) שיכולה להתבטא גם בבדיקות דם לתפקודי כבד ואצירת נוזלים (בצקות).
תופעת לוואי חמורה אחרת היא אפקט הריבאונד (rebound effect) וחזרת התסמינים ביתר עוז עם סיום הפעילות של התרופה.
הריון.
מסווג על ידי ה FDA כתרופה מקטגוריה C.
ריפמפיצין
ריפמפיצין (Rifampicin) היא תרופה אנטיביוטית המשמשת בעיקר לטיפול בחיידק השחפת "Mycobacterium tuberculosis" ויעילה גם בטיפול נגד סוגים אחרים של מיקובטריום, ונגד החיידק "Haemophilus influenzae".
מנגנון פעולה.