בתחרות שנערכה בסנטה קלרה, שבקליפורניה ב-6 ביולי 1968 קבעה פדרסן במשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 2:09.5 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של בת ארצה פאם קראוז (2:09.7 דקות). שיא עולם זה החזיק מעמד כחודש ונשבר על ידי בת ארצה אדית ווצל (2:08.8 דקות).
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה פדרסן ב-4 מדליות, מהן שתי מדליות זהב במשחי השליחות ושתי מדליות כסף במשחים אישיים. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם ג'יין בקמן, לינדה גוסטבסון וג'אן האן בשיא אולימפי חדש של 4:02.5 דקות, לפני מזרח גרמניה (4:05.7 דקות דקות) וקנדה (4:07.2 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם קיי הול, קאטי בול ואלי דניאל בשיא אולימפי חדש של 4:28.3 דקות, לפני אוסטרליה (4:30.0 דקות דקות) ומערב גרמניה (4:36.4 דקות). את סגנון החופשי היא שחתה ב"זינוק שליחות" בתוצאה המהירה בתחרות של 59.4 שניות. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:00.3 דקות, אחרי ג'אן האן (1:00.0 דקות), ולפני לינדה גוסטבסון (1:00.3 דקות) בנות ארצה ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:28.8 דקות, אחרי קלאודיה קולב שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:24.7 דקות ולפני ג'אן האן (2:31.4 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:25.8 דקות.
זמן קצר לאחר המשחקים האולימפיים החליטה פדרסן לפרוש משחייה תחרותית.
כיום, מתגוררת פדרסן בטקומה שבמדינת וושינגטון ועובדת כרואת חשבון.
איזה
איזה (באוקראינית: Иза, בהונגרית: Iza) היא כפר במערב אוקראינה. בכפר מנזר וכנסייה על שם ניקולס הקדוש, שנוסדה בשנת 1921. משנת 1924 מוקדש המנזר לכנסיית הבתולה מרים. באיזה התגורר לפני מלחמת העולם השנייה מיעוט גרמני, שמנה כ-5% מכלל 4,000 תושבי העיירה.
מאז מלחמת העולם השנייה יש בעיירה בעיקר תושבים רוסינים. מוצרי העץ ומלאכת היד של תושבי העיירה משווקים ברחבי אוקראינה.
יהודי איזה.
לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה השתייכה איזה להונגריה. עם כיבוש הונגריה על ידי גרמניה, ב-1944, היו בעיירה כ-440 יהודים, רובם אורתודוקסים. בקיץ 1941 גורשו יהודים חסרי נתינות מאיזה לאוקראינה שהייתה תחת כיבוש גרמני. המגורשים נרצחו בקמנץ פודולסק. גברים יהודים אחרים מהעיירה גויסו בכפייה לשירותי העבודה בצבא ההונגרי, נשלחו לחזית המזרחית ורבים מהם נספו.
ב-16 באפריל 1944 הוקם באיזה גטו בו רוכזו אלפים מיהודי הסביבה. במאי גורשו תושבי הגטו לאושוויץ.
קישורים חיצוניים.
רודולף מוסה
רודולף מוֹסֶה (בגרמנית: Rudolf Mosse; 8 במאי 1843 – 8 בספטמבר 1920) היה מו"ל ואיל עיתונות יהודי-גרמני, בעליהם של העיתון הליברלי "ברלינר טאגבלאט", השבועון הסאטירי "Ulk" ועיתונים נוספים. נדבן ונשיא הקהילה הרפורמית משנת 1904.
קורות חיים.
מוסה נולד ב-1843 בעיר גרֶץ (Grätz) שבדוכסות פוזנן, ממלכת פרוסיה, בנו של הרופא מרקוס מוסה. השתלם בדפוס בלייפציג וברלין. בגיל 24 פתח סוכנות פרסום בברלין, בתקופה שתחום זה היה בחיתוליו. הסוכנות הפיצה מגזיני פרסומות שזכו להצלחה אדירה והתפתחה מגרמניה גם לאוסטריה ושווייץ. ב-1872 הפך את אחד ממגזיני הפרסומות לעיתון יומי בשם "ברלינר טאגבלאט" ("Berliner Tageblatt"), שהפך לעיתון רב-תפוצה. כן הקים את העיתונים "דויטשה מונטגסבלאט" ("Deutsches Montagsblatt"; 1877-1888), "דויטשה רייכסבלאט" ("Deutsches Reichsblatt"; 1881-1894), "ברלינר מורגנצייטונג" ("Berliner Morgenzeitung"; 1889) והעיתון היהודי החשוב "אַלגֶמַיינֶה צַייטוּנג דֶס יוּדֶנטוּמס" ("Allgemeine Zeitung des Judentums", 'העיתון הכללי של יהדות גרמניה'; 1890-1922)), שהפך בהמשך לביטאון האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית, "C.V.-Zeitung" (קרי: צֶה.פַאו.-צייטונג).
בית הדפוס שלו, שהוקם ב-1872, היה מהגדולים בגרמניה.
רעייתו של רודולף, אמילי, ייסדה מספר אכסניות אשר שימשו למגורים ולארוחות עבור אלפי נערות במצוקה ואימהות חד-הוריות. חלק מן ההון הרב שהרוויח תרם למטרות שונות כגון הקמת בית חולים בעיר הולדתו והקמת בית ספר ע"ש רודולף ואמילי מוסה בוילמרסדורף (1892). המוסד נועד לבני המעמד הבינוני שהוריהם ירדו מנכסיהם. הילדים נחשפו לחיי תרבות ענפים וביקרו במוזיאונים, בתיאטראות, בקונצרטים ואף בגן החיות של ברלין.
בבעלותו היו מספר ארמונות, ספרייה ענקית, אוספי תמונות ופסלי ענק. בציורו המפורסם ביותר של הצייר אנטון פון ורנר משנת 1877, נראה ביסמרק מכריז על גרמניה החדשה.
משפחתו.
אחיו, אלברט מוסה (1846-1925) היה שופט ואחד מהיועצים לכתיבת חוקת מייג'י היפנית.
למוסה הייתה בת אחת, פליציה, בת מחוץ לנישואים כתוצאה מיחסים בינו לבין משרתת בביתו. אשתו, אמילי, שהייתה עקרה, אימצה את הילדה. בנה של פליציה הוא ההיסטוריון ג'ורג' מוסה.
רודולף אגריקולה
רודולף אגריקולה (Rodolphus Agricola במקור רולוף הוסמן Roelof Huusman) ( 17 בפברואר 1444 או 28 באוגוסט 1443 בפלו - 27 באוקטובר 1485 היידלברג), נודע כאבי ההומניזם בצפון ארצות השפלה וכמקור השפעה מרכזי עבור ארסמוס מרוטרדם. הוא היה מחנך, מוזיקאי, משורר ואמן בבניית עוגבי כנסייה. הוא התפרסם בעיקר בזכות חיבורו De inventione dialectica העוסק בחשיבה מחודשת של המסורת הקלאסית הדנה באמנות השכנוע תוך שימוש בדיאלקטיקה יצירתית ובטכניקות המבוססות על אסוציאציות מילוליות. כמו כן זכה למוניטין בכך שהקדיש חלק ניכר מחייו להנחלת הלימודים הקלאסיים בגרמניה הוא התפרסם גם בשל שליטתו בשפה הלטינית והיוונית ובשל כישוריו הדיאלקטיים וידיעותיו בפילוסופיה.
חייו.
רודולף אגריקולה נולד בכפר בפלו (Baflo), כיום במחוז חרונינגן בהולנד, שם למד בבית הספר סנט מארטן. בשנת 1458 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת ארפורט ובשנת 1465 קיבל תואר שני באמנויות מאוניברסיטת לוון, שם זכה למוניטין בשל רהיטותו בשפה הלטינית, בשפה היוונית ובשל כישוריו הרטוריים. לקראת סוף חייו למד עברית, כדי להימנע מקריאת תרגומים משובשים, שאינם משקפים נאמנה את שפת המקור וכדי להגשים את שאיפתו לתרגם את ספר תהילים.
בשנת 1460 נסע לאיטליה ויצר קשרים אמיצים עם אנשי רוח ומדינאים הומניסטים. בין השנים 1468–1475, למד משפט אזרחי באוניברסיטת פאביה, שהייתה מקור משיכה לסטודנטים רבים מצפון ארצות השפלה. תוך כדי לימודיו, נתן הרצאות בשפה הלטינית על המשורר ההומניסט האיטלקי פרנצ'סקו פטרארקה, שהיה ממבשרי הרנסאנס האיטלקי ואבי ההומניזם ושכתביו היוו בסיס ליצירת השפה האיטלקית הספרותית. בשלב מסוים זנח את לימודי המשפטים, והקדיש את מרב זמנו להרחבת ידיעותיו בספרות הלטינית ובשיפור שליטתו בשפה. בשנת 1475 עבר להתגורר בפרארה והיה לבן טיפוחיו של הנסיך מבית אסטה.
עם שובו לגרמניה, שהה תקופה מסוימת בדילינגן ומשם התכתב עם חבריו ההומניסטיים שהיו פזורים בכל רחבי אירופה, במטרה לקדם את הלימודים הקלאסיים וההומניסטיים. עם זאת, סירב במשך כל חייו להתחבר באופן רשמי לאוניברסיטה כלשהי ולמוסדות דתיים. עצמאותו האינטלקטואלית, הפכה במשך השנים לסימן ההיכר שלו בקרב המלומדים ההומניסטיים.
בין השנים 1480 – 1484, שימש כמזכיר העיר חרונינגן. בשנת 1481 שהה במשך חצי שנה בחצרו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. חבריו שחששו פן יאבד את עצמאותו, ניסו להניאו מלקבל את חסותו. באותה עת דחה הצעה להיות מנהל בית הספר ללימודים לטיניים באנטוורפן.
בשנת 1484 נענה להצעתו של יוהאן פון דלברג (Johann von Dalberg), הבישוף של וורמס ועבר להתגורר בהיידלברג. השניים נפגשו שנים קודם בפאביה והפכו להיות חברים קרובים. בשנת 1485 נשלח דלברג לשמש כשגריר ברומא. אגריקולה התלווה אליו ובמהלך המסע חלה באופן אנוש. זמן קצר לאחר חזרתו להיידלברג, הלך לעולמו.
אסתר דרומי
אסתר (אתי) דרומי היא קלינאית תקשורת, חוקרת ומרצה בתחום הפרעות התקשורת ופרופסור מן המניין בחוג להיבטים התפתחותיים של החינוך (המסלול לחינוך תלמידים לקויי שמיעה) באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
דרומי סיימה לימודי תואר ראשון (1973) ושני (1977) בתחום הפרעות בתקשורת באוניברסיטת תל אביב. קיבלה תואר דוקטור באוניברסיטת קנזס בארצות הברית (1982); במהלכו התמקדה בנושא ההתפתחות התקינה של השפה העברית ולקות שפה אצל ילדים דוברי עברית. בשנים 1997-1994 הייתה חוקרת ומרצה אורחת באוניברסיטת דאלאס, טקסס, בה לימדה ב"מרכז קלייר להפרעות בתקשורת", ופעלה במסגרת צוות שהקים שם תוכנית ללימודי דוקטורט.
מ-1980 מכהנת כחוקרת ומרצה באוניברסיטת תל אביב בחוג להיבטים התפתחותיים של החינוך, במסלול לחינוך תלמידים לקויי שמיעה. בשנים 2004-2000 כיהנה גם כראש החוג. בשנים 2005-2000 מונתה גם ליועצת מדעית של המועצה להשכלה גבוהה בבניית תוכניות לימודים בתחום הפרעות בתקשורת באוניברסיטת חיפה ובמכללת הדסה בירושלים.
כקלינאית תקשורת, היא מפעילה גם קליניקה פרטית, בה היא מאבחנת ומטפלת בילדים עם לקויות תקשורת, שפה ודיבור.
נושאי המחקר של פרופ' דרומי: התפתחות המשמעות הלקסיקאלית - מעבר מתקשורת לשפה מוסכמת, לקות שפה ספציפית (SLI) אצל ילדים דוברי עברית, שיתופי פעולה בין הורים לאנשי מקצוע, הנחיית שילוב יחידני של ילדים עם לקות על הרצף האוטיסטי. בנוסף היא מפתחת תוכניות להקניית שפה לילדים עם לקויות תקשורת, שפה ודיבור, וכן בונה תוכניות התערבות ייחודיות בתחום השפה בגישה התפתחותית-טבעית.
דרומי פרסמה מודל התפתחותי להערכה של תקשורת שפה ודיבור לילדים עם הפרעות הקשת האוטיסטית.