ב-1 באוקטובר 1884, במהלך מלחמת סין–צרפת, העיר נכבשה על ידי כוחות צרפת. בהמשך המלחמה התרחשו עוד מספר קרבות באזור, עד שעם סיומה ב-1885 היא הוחזרה לידי הסינים.
במסגרת הסכם שימונוסקי ב-1895 העיר, כמו יתר טאיוואן, הועברה לשליטת האימפריה היפנית. במהלך השלטון היפני העיר התפתחה עד שהפכה לאחת מערי הנמל החשובות בטאיוואן. במהלך השלטון היפני השם שונה ל"קירון" והיא קיבלה מעמד של עיירה. ב-1924 היא קיבלה מעמד של עיר.
במהלך מלחמת העולם השנייה העיר הייתה אחת המטרות העיקריות באזור של בעלות הברית והן הפציצו אותה קשות והחריבו אותה. ב-1945, לאחר המלחמה, טאיוואן הוחזרה לידי הרפובליקה הסינית. ג'ילונג קיבלה את שמה הקודם, קיבלה מעמד של עיר פרובינציאלית, שוקמה וחזרה להיות אחד הנמלים העיקריים של טאיוואן.
ממשל.
מבחינה מנהלית ג'ילונג מחולקת ל-7 נפות (בסינית: 區) אשר כל אחת מהן מחולקת לתת-נפות עירוניות (בסינית: 里). הנפה ג'ונְגְגֶ'נְג (中正區) היא המרכז השלטוני של העיר.
כלכלה.
כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על הנמל שלה, כמו גם על כריית פחם באזור שלה.
חינוך.
בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת האוקיינוס הלאומית של טאיוואן, מכון גִ'ינְג-גְווֹ לניהול ובריאות (經國管理暨健康學院) ומכון צ'ונְגְיוּאוּ לטכנולוגיה (崇右技術學院).
ג'ילונג (פירושונים)
קיילונג
קילונג
פאול אנגלמן
פאול אֶנגֶלמן (Paul Engelmann; 14 ביוני 1891, אולומואוץ, צ'כיה - 7 בפברואר 1965, תל אביב, ישראל) היה אדריכל ישראלי.
ביוגרפיה.
אנגלמן נולד באולומואוץ שבמוראביה, אוסטריה. לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה ריאלית בעירו, נסע לבירה וינה ובה למד שנתיים בבית הספר הטכני הגבוה. שם, נחשב לתלמידו המועדף של האדריכל המודרניסטי אדולף לוס.
אנגלמן נודע בעיקר בשל חברותו הקרובה עם הפילוסוף לודוויג ויטגנשטיין ושימש כמזכירו הפרטי של הסאטיריקן קארל קראוס.
אנגלמן שלח ידו באיור, ובכתיבת שירה, פרוזה ומסות.
ב-1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה אנגלמן לארץ ישראל והתיישב בתל אביב, שבה חי עד פטירתו. בארץ מעט ליצור.
ארכיונו של אנגלמן שמור בספרייה הלאומית.
בשנת 2008 אצר דורון רבינא תערוכה שנשאה את שמו של אנגלמן.
בית ויטגנשטיין בווינה.
בנובמבר 1925 פנתה לאנגלמן אחותו של לודוויג ויטגנשטיין, מרגרט, על מנת שיתכנן את ביתה שבווינה, אך חברו הפילוסוף שכנע אותו שיאפשר לו עצמו לתכנן את הבית. הבניין נחשב כמשקף את רעיונותיו של הפילוסוף.
דמופילוס מתספיאה
דמופילוס (ביוונית: Δημόφιλος; המאה ה-5 לפנה"ס) היה מצביא יווני בן העיר תספיאה שפיקד על הכוחות התספאים בקרב תרמופילאי.
ביוגרפיה.
על ילדותו של דמופילוס לא ידוע דבר פרט לזאת שהיה בן העיר תספיאה ושם אביו היה דיאדרומוס. בשנת 480 לפנה"ס הוא פיקד על כוח של 700 תספאים שהצטרפו אל מלך ספרטה לאונידס הראשון שיצא לעצור את פלישת הפרסים ליוון. אנשיו של לאונידס נאבקו בפרסים במעבר צר בהרים בשם תרמופילאי.
בתחילת קרב תרמופילאי הצליחו היוונים להדוף בהצלחה את ההתקפות הפרסיות, אולם בוגד יווני בשם אפיאלטס הראה לפרסים מעבר צר שאפשר להם לאגף את היוונים. מלך פרס חשיארש הראשון שלח את מצביאו הידרנס עם אפיאלטס, הם צעדו כל הלילה ועם עלות השחר הגיעו לנקודה ממנה יכלו היוונים לראות אותם. לאונידס הורה לכל בעלי בריתו לסגת כשהוא מקריב בכך את חיי אנשיו שחיפו עליהם. אולם דמופילוס ו-700 התספאים סירבו לסגת והודיעו שיישארו עם לאונידס עד הסוף המר. נשארו עמם גם 2,000 תבאנים שלאונידס כפה עליהם להישאר כי חשש שיערקו אל האויבים. בתחילה תקפו הפרסים חזיתית תחת פיקודו של מרדוניוס, ההתקפה נכשלה אף על פי שלאונידס מת. לאחר מכן הידרנס תקף מאחור והיוונים כולם נטבחו לאחר הקרב העלו הפרסים את תספיאה באש והתושבים נמלטו לפלופונס.
בסרט 300 הספרטנים הוא מגולם בידי השחקן היווני יורגוס מוציוס. אם כי בסרטים ובספרים אחרים העוסקים בקרב הוא אינו נזכר לרוב. בתרמופילאי יש אנדרטה לזכרו לצד האנדרטה המוקדשת ללאונידס, גם בתספיאה המודרנית קיימת אנדרטה דומה.
ארטמיסיה הראשונה מקאריה
ארטמיסיה הראשונה (ביוונית: Ἀρτεμισία; המאה ה-5 לפנה"ס) הייתה מצביאה פרסייה ממוצא יווני אשר שימשה כמושלת קאריה ולקחה חלק בקרב ארטמיסיון וקרב סלמיס.
ביוגרפיה.
ארטמיסיה הייתה בת תערובת, אביה היה מהליקרנסוס ואמה הייתה מכרתים. אביה ליגדמיס הראשון הוצב בידי ממלכת פרס האחמנית כמושל העיר. לאחר מות בעלה היא ירשה את השלטון. הרודוטוס משבח את אומץ ליבה ופיקחותה, אולם ייתכן שהגזים בתיאוריו כיוון שהיה בעצמו בן הליקרנסוס. כאשר פלשו הפרסים ליוון ארטמיסיה נידבה לצי הפרסי חמש ספינות בלא שהתבקשה לכך ופיקדה עליהן בעצמה. "ומכל הצבא מסרה היא את האניות המפוארות ביותר... ולא נתנה אלא את העצות המחוכמות ביותר" כדברי הרודוטוס.
ארטמיסיה פיקדה על ספינותיה בקרב ארטמיסיון שהתרחש ליד אובויה. הקרב הסתיים ללא הכרעה. היוונים נמלטו, אולם הפרסים ספגו אבדות כבדות. קרב זה השפיע על ארטמיסיה שהבינה שהיוונים טובים מהפרסים בקרב ימי. הצי היווני היה תחת פיקודו של תמיסטוקלס עגן בסלמיס, וחשיארש הראשון ומלך פרס התלבט אם לתקוף אותו. הוא שלח את מרדוניוס כדי שישאל לדעתם של המפקדים, ומרבית המפקדים השיבו בחיוב שכן בטחו בעליונות המספרית של הצי הפרסי. אולם ארטמיסיה השיבה:
המלך נהנה מדבריה של ארטמיסיה, אולם סבר שהיא אומרת זאת רק בגלל הקרב הקודם. חשיארש העריך שחייליו לא נלחמו היטב בקרב הקודם משום שהוא לא היה עמם, אולם כיוון שכעת הוא נמצא, הוא שיער שחייליו ילחמו טוב יותר. הפרסים תקפו את היוונים כשחשיארש צופה מהחוף, אולם כפי שחזתה ארטמיסיה היוונים גררו את הפרסים למלכודת מתוחכמת והשמידו את ספינותיהם. במהלך הקרב ספינה אתונאית רדפה אחרי הספינה שעליה הייתה ארטמיסיה. לא היה לה לאן לסגת כיוון שמולה היו ספינות ידידותיות ליוון. לפיכך, היא התנגשה בספינה ידידותית מהעיר קלינדה שעליה היה גם שליט קלינדה דמסיתימוס . מפקד הספינה האתונאית אמינאס סבר שמדובר בספינה יוונית ולכן עזב אותה לנפשה. אולם הרודוטוס מעיר שאילו ידע שזו ארטמיסיה היה ממשיך לרדוף, כיוון שהאתונאים הבטיחו פרס של 10,000 דרכמונים למי שיתפוס אותה חיה.
פוליאינוס מוסר גרסה אחרת לסיפור, לפיה כאשר ראתה ארטמיסיה שספינה אתונאית דולקת אחריה היא מיהרה להניף סמלים יווניים ותקפה ספינות פרסיות. פוליאינוס אף מציין "ארטמיסיה תמיד בחרה ספינה ארוכה ונשאה עליה את הסמלים היווניים כמו גם הברבריים. כאשר היא רדפה אחרי ספינה יוונית היא הניפה את הסמל הברברי, אבל כאשר היא נרדפה על ידי ספינה יוונית היא הניפה את הסמלים היווניים כדי שהאויב יטעה..."
הרודוטוס מספר שכאשר חשיארש ראה זאת הוא הפטיר "האנשים נעשו לי לנשים והנשים לאנשים". פוליאינוס מוסר משפט שונה מעט "הו זאוס, האישה הזו נוצרה מחומר של איש והאנשים הללו נוצרו מחומר של אישה". פלוטרכוס גם מזכיר שארטמיסיה הייתה זו ששלתה מהמים את גופתו של אריאביגנס אחיו של חשיארש שמת בתחילת הקרב.
לאחר הקרב הציע מרדוניוס למלך להשאיר אותו ביוון ולחזור עם מרבית הכוח לאסיה. חשיארש החליט לשאול את קציניו מה מוטב לעשות ואף הזמין לאספה את ארטמיסיה. "יען כי קודם לכן הבינה היא לבדה מה שיש לעשות". ארטמיסיה המליצה למלך לקבל את ההצעה כי: "אם יכבוש את הארצות שהוא אומר שיש ברצונו ויעלה בידו מה שהוא אומר שיש בדעתו יחשב אדוני כפועלך, יען כי עבדיך בצעו את הדבר, שנית, אם יקרה ההפך ממחשבת מרדוניוס, לא יהיה האסון גדול כלל, אם אתה וביתך תישארו שלמים." חשיארש קיבל את ההצעה ושיבח את ארטמיסיה על תבונתה. הוא שלח אותה עם בניו לאפסוס.
מכאן ואילך מה שידוע עליה הוא בעיקר אגדות. סופה אינו ברור. ככל הנראה מתה בהליקרנסוס ובנה ירש אותה. בימי נכדה, ליגדמיס השני , פרצה בעיר מהפכה שבמהלכה הוגלו אזרחים רבים, ביניהם הרודוטוס.
ארטמיסיה כמצביאה.
בעיני הרודוטוס ופוליאינוס הייתה ארטמיסיה מצביאה גאונית, ערמומית, פקחית, ואמיצה. פוליאינוס אף מספר שפעם כאשר רצתה לכבוש עיר בצורה היא ערכה מסיבה לפני שער העיר, התושבים הסתקרנו ויצאו לחזות במסיבה בעוד חייליה השתלטו על העיר. "כך השיגה ארטמיסיה בעזרת חליל ומצלתיים את מה שניסתה לשווא להשיג בכח הזרוע", מסיים פוליאינוס. עוד הוא מספר שלאחר קרב סלמיס הלביש חשיארש את ארטמיסיה בחרב ושריון, בעוד שלסגן שלה נתן פלך וכישור, כלים שסימלו את הנשים.
ארטמיסיה בתרבות.
אריסטופאנס מזכיר אותה ב"ליסיסטרטה" וב"חג הנשים". פאוסניאס כותב שבשוק של ספרטה הייתה מוצבת אנדרטה שכונתה בפי המקומיים "הפרסים", משום שהיא נעשתה משלל מלחמה שנלקח מהפרסים. באנדרטה עוצבו בין היתר בשיש דמויותיהם של מצביאים פרסיים שונים ביניהם מרדוניוס וארטמיסיה.
בתקופת שושלת פהלווי נבנתה באיראן משחתת שנשאה את השם "ארטמיסיה". הייתה זו המשחתת הגדולה ביותר באיראן אותה תקופה.
בסרט 300 הספרטנים היא מגולמת בידי אנה ווייקפלד. היא דמות שולית בספרו של סטיבן פרספילד "שערי האש". בסרט ארטמיסיה מגולמת בידי אווה גרין, בסרט היא מצביאה קשוחה, יפהפייה, אכזרית, ונקמנית. האנטיגוניסטית הראשית של הסרט.
ג'יאיי
גְ'יָאיִי (בסינית: 嘉義) היא עיר פרובינציאלית בפרובינציית טאיוואן במדינת טאיוואן. העיר היא מעין מובלעת בתוך מחוז ג'יאיי בדרום האי טאיוואן.
היסטוריה.
האזור בו נמצאת כיום ג'יאיי היה מיושב על ידי אנשי שבט הואניה, משבטי הילידים באי טאיוואן. באותה תקופה האזור נודע בשם טִירוֹסֶן.