מאיה פישר תיארה את האלבום כ"אסופת שירים אישית, לעיתים כואבת ולעיתים צינית, בה נעטפים טקסטים כנים, רגישים ואף עצובים במוזיקה מגוונת ומצוינת עם שלל השפעות מרחבי העולם". תימורה לסינגר התלהבה פחות מהאלבום, וכתבה כי "האלבום "מה אעשה עכשיו?" של קרולינה אנרגטי, עשיר וגרובי, אבל כולל לא מעט קלישאות מילוליות, ודומה שלא נעשתה בו עבודת סלקציה ראויה". בן שלו כתב כי "האלבום החדש של קרולינה כולל כמה גרסאות עבריות מקסימות לפאנק חושני ורך, שייגרמו הנאה גם למי שלא משתגע בדרך כלל על השאנטי-פאנק של הזמרת".
באתר וואלה סיכמו את האלבום וכתבו עליו כי הוא "הותיר הרבה פיות פעורים. היו בו תום, רוך, מורכבות והרבה חום ורגש. שירים כמו "אף אחד לא בא לי" ו"הבלדה על אביר החופש" חרכו את הרדיו והשאירו את המבקרים סמוקי לחיים ממחמאות". מבקרי התרבות של כלכליסט ציינו לטובה את האלבום, וכתבו כי "ההפקה המוזיקלית החמה (והחכמה) של הצמד סאבו וקותי היא בין הגורמים המרכזיים להפיכת האלבום הזה לאחד מהמרעננים של החורף".
יואב קוטנר כתב על האלבום באתר ישראל היום כי הוא "אלבום מרגש שיוצא מהפאנקיות הקופצנית לכיוונים מוזיקליים נוספים. שירי נשמה עם תבלינים מזרח-תיכוניים, מזרח-רחוקים ובלקניים".
רבי ז'קוב
רבי ז'אקוב
הורות להט&quot;ב
ויקטוריה זאבס
ויקטוריה זאבס (בגרמנית: Viktoria Savs; 27 ביוני 1899 – 31 בדצמבר 1979) הייתה גרמנייה שהתחזתה לגבר, התגייסה לצבא האוסטרו-הונגרי ולחמה בשורותיו במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
זאבס נולדה ב-27 ביוני 1899 בבאד רייכנהאל שבממלכת בוואריה. היא הייתה הבכורה מבין שלוש אחיות. הוריה נפרדו כשהייתה בת חמש, והיא עברה לגור עם אביה בעיר ארקו על גדות אגם גארדה. העיר נמצאה באותם ימים בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, וכיום נמצאת באיטליה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס אביה לצבא האוסטרו-הונגרי ושולב ביחידות הקייזרייגר. הוא לחם בחזית המזרחית, נפצע קשה בקרב גליציה ונשלח להחלים בביתו. לאחר שהחלים הוא התגייס שוב ללנדשטרום. ויקטוריה בת ה-16 לא הייתה מסוגלת להיפרד מאביה, ולפיכך החליטה להתחזות לגבר בשם "ויקטור זאבס" וניגשה ללשכת הגיוס באזור מגוריה. היא הצליחה לרמות את ועדת הגיוס המקומית, אולם לא הצליחה להתקבל ללנדשטורם, לצד אביה. תחת זאת, ב-10 ביוני 1915 היא נשלחה לגדוד שטאנדשיצן שלחם בחזית האיטלקית.
לאחר שנה בחזית האיטלקית, שלחה זאבס מכתב למפקד העליון של הצבא הארכידוכס אויגן, ובו סיפרה לו את סיפורה האמיתי וביקשה ממנו להציב אותה בגדוד בו שירת אביה. הארכידוכס התרשם מאוד מסיפורה והורה להעביר אותה לגדוד זה, שנמצא גם כן בחזית האיטלקית. הארכידוכס התנה את ההעברה בכך שזאבס תמשיך לשמור בסוד על זהותה, ופרט לכמה קצינים איש לא ידע שהיא למעשה אישה. היא לחמה בהצטיינות בחזית והראתה נכונות למלא תפקידים מסוכנים. ב-11 באפריל 1917 היא מצאה את עצמה לבדה בעורף האויב האיטלקי והצליחה להוביל בעצמה 20 שבויים איטלקים אל הקווים האוסטריים. על פעולה זו זכתה בצלב כוחות קרל ובמדליית האומץ.
ב-27 במאי 1917 היא נפגעה מפגז איטלקי ורגלה רוסקה. היא הועברה לבית חולים שדה בזיליאן, שם נאלצו הרופאים לקטוע את רגלה עד הברך. אביה כתב לשלטונות הצבא וביקש לשחרר אותה משירות פעיל. היא עזבה את הצבא ועברה לעבוד בצלב האדום עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה היא התגוררה תקופה בגרמניה, וב-1938 התיישבה בזלצבורג. היא השתתפה במספר מפגשים של ותיקי מלחמה והצטרפה למפלגה הנאצית כדי לקבל קצבת נכות טובה יותר. המפלגה עשתה בה שימוש מספר פעמים בתעמולה מקומית. היא נפטרה ב-31 בדצמבר 1979 ונקברה בבית העלמין של זלצבורג יחד עם כל המדליות שלה.
רקוויאם (פירושונים)
Requiem
The Stage
The Stage הוא שבועון ואתר בריטי המסקר את תעשיית הבידור, ובמיוחד את עולם התיאטרון. העיתון נוסד בשנת 1880, והוא כולל חדשות, ביקורות, דעות ופרסומות, המכוונים בעיקר לעוסקים בתיאטרון ובאמנויות הבמה.
היסטוריה.
המהדורה הראשונה של "The Stage" פורסמה (תחת השם "The Stage Directory – a London and Provincial Theatre Advertiser") ב-1 בפברואר 1880, בעלות של שלושה פני ישנים עבור שנים עשר עמודים. המהדורות פורסמו מדי חודש עד ל-25 במרץ 1881, אז הופקה המהדורה השבועית הראשונה. במקביל, קוצר השם ל-"The Stage" ומספור המהדורות אותחל.
העיתון היה מיזם משותף בין העורך והמייסד צ'ארלס ליונל קרסון ומנהל העסקים מוריס קומרפורד. משרדי המטה של העיתון היו מול תיאטרון דרורי ליין. קרסון, ששמו האמיתי היה ליונל קורטייר-דוטון, צוין כמייסד העיתון.
העיתון נשאר בבעלות המשפחה. עם מותו של ליונל, בנו של קרסון ב-1937, ששימש כמנהל ועורך, השליטה על העיתון עברה למשפחת קומרפורד.
הכל משנת 1995, מעניק העיתון את פרסי Stage למצוינות במשחק באדינבורו פרינג' פסטיבל.
בשנת 2004, הכותב סיימון בלומנפלד בן ה-96, הוכר על ידי גינס שיאי עולם ככותב העיתון השבועי הוותיק ביותר בעולם. כתיבתו בעיתון נמשכה עד זמן קצר לפני מותו ב-2005.
בשנת 2010, החל העיתון להעניק את פרסי "The Stage". הפרסים מוענקים מדי שנה ומכירים בארגונים מצטיינים הפועלים בתיאטרון ומחוצה לו.
במאי 2019, שיתף העיתון פעולה עם קרן אנדרו לויד ובר ותיאטרון בריטניה על מנת להשיק את "Get Into Theatre", אתר המוקדש לקריירות תיאטרון.
פריץ פון לוסברג
פרידריך קרל "פריץ" פון לוסברג (בגרמנית: Friedrich Karl ("Fritz") von Loßberg; 30 באפריל 1868 – 4 במאי 1942) היה גנרל גרמני, ששימש כראש מטה ארמיות וקבוצות ארמיות במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
פון לוסברג נולד ב-30 באפריל 1868, בבאד הומבורג שהייתה חלק מהדוכסות הגדולה של הסן לגנרל מיור ויקטור פון לוסברג ואשתו מליה לבית טוסן. לאחר שלמד בבית הספר לצוערים, ב-3 בינואר 1888 הצטרף לוסברג כצוער לרגימנט המשמר ה-2 של הצבא הפרוסי בברלין, שם קיבל את קידומו לדרגת לויטננט ב-17 בספטמבר 1888 ולאובר לויטננט ב-16 ביוני 1894. באותה שנה, ב-1 באוקטובר, הוא הוזמן להכשרה נוספת באקדמיה למלחמה ולאחר מכן ב-1 באפריל 1898 למטה הכללי הגדול. כהאופטמן (מאז 22 במרץ 1900), הוא הצטרף למטה הקורפוס ה-14 ב-5 ביולי 1900, וב-1 במרץ 1903 מונה לוסברג למפקד פלוגה ברגימנט הרגלים ה-6 של באדן "קייזר פרידריך השלישי". ב-27 בינואר 1907, לוסברג הועלה לדרגת מיור וחזר לאקדמיה למלחמה כמדריך באוקטובר. שלוש שנים לאחר מכן הגיע שוב למטה הקורפוס ה-14, וב-1 באוקטובר 1912 הוא מונה למפקד גדוד ברגימנט הרגלים ה-94 ("הדוכס הגדול מסקסוניה" - תורינגיה ה-5). ב-16 בינואר 1913 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 באוקטובר 1913 מונה לראש מטה הקורפוס ה-13 בשטוטגרט.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשלח לוסברג יחד עם הקורפוס ה-13 לחזית המערבית. הוא נשאר בתפקידי מטה שונים לאורך המלחמה. ב-24 בינואר 1915 הוא הועבר לפיקוד העליון של הצבא כסגן ראש מחלקת המבצעים והועלה שם לדרגת אוברסט ב-24 ביולי 1915. זמן קצר לאחר מכן מונה לראש מטה הארמייה השלישית, ובמסגרת תפקידו פיתח אסטרטגיית הגנה גמישה שהועילה לכוחות במהלך קרב שמפאן השני. טקטיקות אלו הובילו אותו לנקודות החמות של החזית המערבית ככל שהמלחמה התקדמה. ב-3 ביולי 1916, לאחר תחילת הקרב על הסום, מונה לוסברג לראש מטה הארמייה השנייה וב-19 ביולי מונה לראש מטה הארמייה הראשונה. באמצעות פעולותיו נבלמה המתקפה של בעלות הברית.
ב-11 באפריל 1917 מונה לוסברג לראש מטה הארמייה השישית, ובתפקיד זה הוכיחה הטקטיקה שלו את ערכה שוב במהלך קרב אראס, שנמשך מאז ה-1 באפריל. על הצלחותיו בקרב זה קיבל את עלי האלון עבור עיטור הפור לה מריט ב-24 באפריל 1917. ב-12 ביוני אותה שנה מונה לראש מטה הארמייה הרביעית והצליח לגבש תוכנית הגנה לפני התקפת בעלות הברית בקרב איפר השלישי ב-31 ביולי 1917. ב-3 באוגוסט 1917 לוסברג הועלה לדרגת גנרל מיור ושנה לאחר מכן מונה לראש מטה קבוצת הארמיות בהן. ב-31 באוקטובר 1918 מונה לראש מטה קבוצת הארמיות אלברכט ונשאר בתפקידו עד שהקבוצה הוחזרה לגרמניה.
הרפריד מינקלר התייחס ללוסברג כקצין המטה הכללי האינטלקטואלי של לודנדורף, שניתח את התפתחות מלחמת העולם הראשונה ופיתח את ההגנה המבצעית הגמישה העמוקה.
לאחר המלחמה.
בתחילת 1919 מונה לוסברג לזמן קצר לראש מטה פיקוד דרום של משמר הגבול המזרחי ברייכסווהר, וב-24 ביולי 1919מונה למפקד בריגדת רייכסווהר ה-26. ב-1 בספטמבר אותה שנה הוא מונה לראש מטה קבוצה 2 בקאסל, וב-1 באוקטובר 1920 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט.
עם הקמת הרייכסווהר מונה לוסברג למפקד הדיוויזיה ה-6 במינסטר /וסטפאליה. בתפקיד זה היה גם מפקד פיקוד המחוז הצבאי השישי. ב-1 בנובמבר 1924 הועלה לוסברג למפקד העליון של קבוצת פיקוד 1 בברלין, וב-1 באוקטובר 1926 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. הוא התפטר מתפקידו ב-31 בינואר 1927 והשתחרר מהצבא באותו יום.
לוסברג בילה את שארית חייו כסופר צבאי בליבק. שם כתב ספרים וכתבים רבים. ב-4 במאי 1942 מת לוסברג בביתו ונקבר בהלווייה צבאית, שבה הספיד אותו גנרל-אוברסט פרידריך פרום.
מארי שלינק
מארי-ז'אן שלינק (בצרפתית: Marie-Jeanne Schellinck; 25 ביולי 1757 – 1 בספטמבר 1840) הייתה בלגית שזכתה לפרסום כאשר התחזתה לגבר והתגייסה לצבא המהפכה הצרפתי.
ביוגרפיה.