מיני סדרה בת ארבע חוברות החלה בהרצה בשנת 2002. המיני סדרה התמקדה בכוח משימה מיוחד שהוקם בידי הממשלה כדי לשמור על זכויות המוטאנטים. חברי הקבוצה היו בני אדם שחקרו פשעי שנאה נגד המוטאנטים וגילו תאוריית קשר אנטי-מוטאנטית פנימית בתוך הקבוצה. מיני סדרה זו התמקדה במוטאנטים כמטפורה למיעוט אתני.
כרך שלישי (2005-2013).
אקס-פקטור חקירות היא סוכנות בילוש שמנוהלת בידי ג'יימי מדרוקס, שנודע בעבר בתור המשוכפל. הצוות המקורי כלל את ג'יימי, את חברו הטוב גואידו קרוסלה (סטרונג גאי) ואת ריין סינקלר (וולפסביין). לאחר מאורעות "בית אם", מדרוקס זכה בחידון מי רוצה להיות מיליונר? והונו עזר לו לגייס חברים נוספים מתאגיד אקס לשעבר, ביניהם נמנים סיירין ואם. מדרוקס גייס את ריקטור לאחר שחברי קבוצתו עצרו אותו מלהתאבד בגלל אובדן כוחותיו המוטאנטים באירועי "בית אם". ליילה מילר שהייתה ילדה באותו זמן הצטרפה מיוזמתה ושאר חברי הקבוצה נאלצו לקבל אותה כי היא הייתה שימושית ומפני שהיא הייתה יתומה וסבלה מאלימות בבית היתומים שבו היא חיה.
מאוחר יותר הצטרפו לקבוצה גם לונגשוט, דרווין, שאטרסטאר, פיפ הטרול, האבוק ופולאריס.
המוטאנטים החדשים
המוטאנטים החדשים (באנגלית: New Mutants) הייתה קבוצה בדיונית של גיבורי-על מוטאנטים שהופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. לקבוצה היו שלושה גלגולים, שהחלו עם הרצתו של הכרך הראשון בחוברת "Marvel Graphic Novel #4" תחת כתיבתו של כריס קלרמונט ואיורו של בוב מקלאוד. הכרך הראשון החל בהרצה ממרץ 1983 ועד לאפריל 1991 למשך 100 חוברות, כאשר בסיומו החלה בהרצה סדרת חוברות אקס פורס.
הכרך השני של המוטאנטים החדשים החל בהרצה ביולי 2003 וכלל קבוצה חדשה של מוטאנטים צעירים, אך בשונה מהקבוצה המקורית חבריה היו רק חלק קטן מקבוצת תלמידים רחבה של מכון אקסבייר. הרצה זו נמשכה כ-13 חוברות ונמשכה ככרך שני של חוברות "אקס-מן החדשים" ביולי 2004 בשם "New X-Men: Academy X". השלכות אירועי "בית אם" מסוף שנת 2005 הביאו לאיחודם של חברי הקבוצה הנותרים לתוך חברי האקס-מן החדשים.
כרך שלישי של המוטאנטים החדשים החל במאי 2009 וכלל את רוב חברי הקבוצה המקורית - הרצה שנמשכה עד לדצמבר 2012.
עיבוד קולנועי אודות הקבוצה, תחת השם "המוטנטים החדשים", יצא לאקרנים ב-2020.
העושר של רשתות
אלון מורה (אתר מקראי)
אֵלוֹן מוֹרֶה או אֵלוֹנֵי מֹרֶה הוא אתר מקראי או עץ אלון או אלה, שהיה בסמוך לשכם המקראית (שהוצע לזהותה בתל בלטה ששמה נגזר אולי מהשם הלטיני: "platanus", שמשמעו בעברית: אלון) המוזכר בתנ"ך.
בסיפורי המקרא.
בספר בראשית מסופר כי אלון מורה היה אתר החנייה הראשון של אברהם במסעו מחרן לארץ כנען. לאחר שהאל ציווה על אברם (כשמו אז) לעזוב את ארץ מולדתו, וכ הובטח לו כי התומכים בו יבורכו והפוגעים בו יקוללו. כאשר הגיע אל אתר אלון מורה, הסמוך לשכם המקראית, הוא בנה באתר מזבח ואז נראה אליו האל:
בפסוקי ספר דברים נקשר אתר אֵלוֹנֵי מֹרֶה (המזוהה עם אלון מורה) עם הנבואה על הברכה ואל הקללה הגלומים במצוות התורה עבור בני ישראל:
שם המקום.
החוקר אברהם נגב, שיער כי האתר אלון מורה נקרא על שם עץ אלון חשוב ומקודש ידוע, בסמוך לשכם. נגב טען כי ייתכן שאלון מורה זהה עם אֵלוֹן מֻצָּב, או הָאֵלָה הנודעת, עצים אשר שהוזכרו כנמצאים בסביבות שכם, ובסמוך ובהקשר אליהם, אירעו מעשים שסופר עליהם בכתובים:
השם אלון מורה זהה במשמעותו לשם אלון מעוננים. אלו שמות המכוונים להתגלות האלוהים על ידי אוראקל.
כמו כן, הציע נגב, כי בסביבות שכם המקראית נמצאו "עצים מקודשים רבים".
ההתנחלות אלון מורה שהוקמה בשנות ה-70 בשומרון, נקראה על שמו של האתר המקראי.
מלך (אלבום)
מלך הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת מירי מסיקה, אשר יצא לחנויות בינואר 2012. סיבוב ההופעות, שבו שרה מסיקה שירים הן מהאלבום והן מאלו שקדמו לו, היה בפברואר של אותה שנה ובו השתתף גם רמי קלינשטיין כזמר אורח.
סיבוב ההופעות כלל גם את הופעתה הראשונה של הזמרת בקיסריה בתאריך 14.7. בספטמבר 2012 זכתה מירי בכל מצעדי הפזמונים השנתיים תשע"ב בתואר זמרת השנה בזכות להיטי האלבום והסינגלים שהוציאה לאור מחוץ לאלבום. ואולי, אני לא שם ואישה חרסינה הגיעו למקומות גבוהים במצעדים השנתיים בארץ. בחודש מאי 2013 זכה האלבום מלך למעמד של זהב ונמכר בלמעלה מ-20,000 עותקים.
VHS (ראשי תיבות: Video Home System, כלומר "מערכת וידאו ביתית") הוא תקן להקלטת אות וידאו על קלטת של סרט מגנטי. התקן מגדיר הן את הממדים, הצורה והמבנה של הקלטת, והן את הפורמטים השונים לפיהם מוקלט האות על הסרט. תקן זה הפך, שנים מספר לאחר שהוצג ב-1976, לתקן המוביל במערכות וידאו ביתיות, ושלט בשוק הווידאו הביתי שליטה כמעט מוחלטת עד להצגת תקליטורי הווידאו, DVD. סביב VHS נוצרו תעשיות חדשות, שכללו ספריות וידאו להשאלה בהם ניתן היה לשכור כמעט כל סרט, פרט לחדשים ביותר, והפקות רבות שיועדו מראש לשוק זה, ביניהן קלטות וידאו המיועדות לילדים, ולצידן תכנים אחרים, בעיקר פורנוגרפיים. התעשייה הזו המשיכה להתקיים גם אחרי שפורמט DVD החליף למעשה את ה-VHS במאה ה-21, אך חלקה לא שרד את המעבר להזרמת מדיה שנים ספורות לאחר מכן, וספריות ההשאלה נעלמו לחלוטין.
רקע.
מראשית ימי הטלוויזיה, נוצר הצורך להקליט שידורי טלוויזיה לצורך שידורים חוזרים. המערכות הראשונות שנבנו השתמשו בטכנולוגית צילום: מערכת משולבת של תצוגת שק"ק עליה הוקרן השידור ומצלמה מיוחדת שפועלת בסינכרון עם השפופרת, הקליטו את השידור על גבי סרט צילום. מערכת מסוג זה בשם "קינסקופ" שלטה בשוק עד לאמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, והייתה בשימוש על ידי רשתות השידור השונות. עלות השימוש במערכת הייתה גבוהה, הן בגלל המחיר הגבוה של המערכת עצמה, והן העלות של כל דקה מוקלטת. בנוסף, היו לה חסרונות נוספים: השימוש בפילם דרש תהליך של פיתוח, דבר שפירושו הוא שחלף זמן לא מבוטל מרגע שידור התוכנית והקלטתה, עד שהסרט מוכן ומאפשר שידור חוזר. מאידך, השימוש בטכנולוגיה בוגרת ויציבה של צילום, אפשר איכות גבוהה, וסרטים עמידים שאפשרו הקרנה חוזרת מספר רב של פעמים ללא אובדן איכות משמעותי.
החל מראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 נעשו ניסיונות להשתמש בסרט מגנטי, בדומה לזה ששימש כבר להקלטת אודיו, גם עבור הקלטת וידאו. משום שתדר האות בשידור וידאו גדול בכשני סדרי גודל מתדר האות באודיו, הדבר מחייב הרצת הסרט על פני הראש במהירות גבוהה, והדגמים הראשונים השתמשו במהירות של כ-10 מטרים לשנייה. מערכות אלו לא היו מספקות, הן באיכות ההקלטה, והן בגלל העובדה שכתוצאה מהמהירות בה הסרט מורץ, אפילו סרטים שאורכם נמדד בקילומטרים סיפקו זמני הקלטה קצרים. לקראת סוף שנות ה-50 פותחו מערכות הקלטה שעושות שימוש בטכניקה של "סריקה רוחבית", מה שהפך את השימוש בטכנולוגיה של הקלטה מגנטית מעשי עבור תחנות השידור, ופתר רבות מהבעיות של הקינסקופ. מערכות אלו עדיין היו גדולות ויקרות מכדי להיות מעשיות לשוק הביתי, אבל באולפני הטלוויזיה הן החליפו בהדרגה את השימוש בקינסקופ עד לשליטה כמעט מלאה בשוק.
סריקה לוליינית.
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 החלה להופיע טכנולוגיה חדשה: סריקה לוליינית. תוך זמן קצר התבררו יתרונותיה של הסריקה הלוליינית על פני הסריקה הרוחבית. מכשירים שעשו שימוש בטכנולוגיה זו היו קטנים וזולים יותר, וגם הסרטים עצמם היו קטנים ונוחים יותר לטיפול ואחסון. בנוסף, הטכנולוגיה הזו אפשרה מספר תכונות רצויות שחסרו בסריקה רוחבית, בין היתר האפשרות לבצע "הקפאת תמונה" (freeze frame), ושידור מחדש במהירות מואצת או מואטת.
במהלך שנות ה-60 התפשטה טכנולוגיית הסריקה הלוליינית, והחלו להופיע מערכות שיועדו גם לשוק הביתי ולא רק לאולפני הטלוויזיה. חברת פיליפס האירופית וחברת סוני היפנית הציגו מערכות כאלו, ואחריהן חברות נוספות. בשלב זה המערכות היו מערכות סלילים ("Reel to reel"), אבל הניסיון שנרכש בשוק האודיו הבהיר לתעשייה שעתיד השוק הביתי הוא בקלטות. בשנת 1969 הציגה סוני אבטיפוס של מערכת הווידאו הראשונה שהייתה מבוססת על קלטת U-matic. בשנת 1971 יצאה המערכת, שהשתמשה בסרט ברוחב 3/4 אינץ' לשוק ובמהלך שנות ה-70 כבר החליפה כמעט לחלוטין ברוב אולפני הטלוויזיה וחברות ההפקות את מערכות הווידאו שהשתמשו בסלילים פתוחים, לרבות את פורמט ה-2 אינץ' של אמפקס.
היסטוריה.
בשנת 1971, שני מהנדסים בחברת JVC, יוּמה שירָאִישי ושיזוּאוֹ טאקָנוֹ, החלו לעבוד על סטנדרט לקלטת וידאו ביתית לסרט ברוחב 1/2 אינץ' (12.7 מילימטר). JVC שיתפה פעולה בתחילת הפיתוח עם סוני וחברת מטסושיטה (מוכרת גם כ"פנסוניק" וכ"נשיונל"), אך אלו פרשו מהפרויקט המשותף זמן קצר אחרי תחילתו, ופנו כל אחת לפתח סטנדרט משלה. לקראת סוף השנה, הופץ בחברת JVC מסמך פנימי שכותרתו "VHS - מטריצת הפיתוח", ובו פורטו 12 מטרות שעל הסטנדרט לממש כדי שיוכל להצליח. בערך באותה תקופה חל שפל בשוק מערכות הווידאו המקצועיות, ו-JVC קיצצה בתקציבי הפרויקט, ובשלב מסוים אפילו עצרה אותו רשמית. למרות זאת, שיראישי וטאקנו המשיכו לעבוד על הפרויקט, ובראשית 1973 הציגו דגם אבטיפוס עובד.