החל ב-1871 תמך בארגון שסיפק מזון כשר לחיילים יהודים בצבא הצאר וליהודים עניים. היה מיוזמי הקמתו של בית הכנסת בסנקט פטרבורג ותרם מכספו למטרה זו.
תמך בקידום החינוך היהודי ובפרט החינוך המקצועי. היה מיוזמי הקמתה של האגודה למלאכה מקצועית ("אורט"). נוסף על פעילותו בקהילה היהודית, היה רוזנטל חבר האגודה הכלכלית החופשית הרוסית וכן החברה הגאוגרפית הרוסית, שבחסותה נערך מחקר אתנוגרפי על אודות יהודי המדינה.
בשנותיו האחרונות ערך ופרסם את תולדותיה של חברת מרבי השכלה ורשומותיה (שתרגם לצורך זה מרוסית לעברית) בין השנים 1863–1885 בשני כרכים, שהאחרון בהם ראה אור לאחר מותו (פטרבורג 1885–1890).
רוזנטל נפטר בלוקרנו שבשווייץ, לשם נסע להתרפא ממחלה. נקבר בלוצרן והוספד ברחבי רוסיה.
בתו היחידה, פליציה (1852–1908), נישאה לקארל ברנשטיין, מרצה למשפט רומי באוניברסיטת ברלין, והשניים היו מראשוני אספני הציור האימפרסיוניסטי בגרמניה.
בראשית שנות ה-90 של המאה תרם חתנו ברנשטיין לחברת מרבי ההשכלה סכום כסף שעל יסודו נוסד פרס ספרותי על שמו על סך 300 רובל, עבור חיבור על תולדות עם ישראל וספרותו. בין זוכי הפרס: שאול פנחס רבינוביץ' (1898), על ספרו "ר' יום טוב ליפמאן צונץ : חייו זמנו וספריו", ובן-ציון כ"ץ (1901).
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
ליאון רוזנטל
יהודה רוזנטל
לאון רוזנטל
יהודה לייב רוזנטל
יהודה לאון רוזנטל
לעאן ראזענטהאל
מיליציה (משטרה)
אחרי הצלצול הגרסה הישראלית
בנציון כ&quot;ץ
לירון כרקוקלי
לירון כרקוקלי (נולדה ב-23 בפברואר 1992) היא זמרת, שחקנית ומדבבת ישראלית.
קורות חייה.
לירון כרקוקלי נולדה וגדלה בהוד השרון. כשהייתה בכיתה א' נרשמה ל"שרונית" ברעננה, מקהלה שהשתתפה בקלטות ילדים רבות. בעקבות ההצטרפות למקהלה, כרקוקלי שרה בקלטות רבות עם אמנים כגון נורית הירש, אורנה ומשה דץ. בהתחלה היא רק דיבבה ואחר-כך גם החלה להופיע בעצמה בקלטות. בין השאר השתתפה בהקלטות: "טיף וטף", "פים פם פה", "סבא טוביה", "צופי פרצופי", "פיית הקסם". מאוחר יותר התפרסם DVD משלה שכתבה אירית תמיר בשם "מותק של בייביסיטר".
כרקוקלי הופיעה בפני חברות עובדים בישראל ומחוצה לה, בהם "טבע" - הופעה בפראג מול רופאים מכל העולם, "מיקרוסופט", "קוקה-קולה", הופעות בפני חברות ביטוח ועוד.
המופע הראשון הגדול שעשתה היה פסטיגל 99 בבימויו של חנוך רוזן. היא שרה את "פלפלת". בשנת 2000 זכתה לתפקיד ראשי ולתפקידים רבים בשירת סולו. עם ההופעה בפסטיגל פרצה לתודעה והופיעה בתוכנית האירוח של דודו טופז ובתוכניות אירוח נוספות בתור ילדת הפלא הבאה.
לאחר פריצתה הופיעה ב"בראבו" וזכתה מקום ראשון בתחרות "להיות כוכב". בשנת 2001 הופיעה בפלנובלה של פסטיגל בתפקיד ראשי "אושר". בשנת 2002 התקבלה למחזמר "קטנטנות" (נדיה) שהצליח מאוד בארץ ובעולם ולאחר מכן השתתפה ב"עמי ותמי", "ספר הג'ונגל", "שמלת השבת של חנה'לה" ו"קספר". בגיל 11 השתתפה בתוכנית "יש מצב" בערוץ 1 עם עדן הראל.
בגיל 11 נרשמה לסטודיו לריקוד "סטודיו לייף" בהוד השרון ועד היום היא רוקדת. ומלמדת לעיתים היפ הופ וסטריט ג'אז. אמה פסנתרנית ובתור ילדה הקשיבה לה ורצתה גם לנגן. בגיל 12 התחילה לקחת שיעורים לאורך תקופה קצרה ולאחר מכן לימדה את עצמה והיום היא מלווה את עצמה בשירים שהיא כותבת.
כרקוקלי היא בוגרת מגמות מוזיקה, תיאטרון וספרות בתיכון "הדרים" שבהוד השרון. במסגרת הפקות י"ב, המגמות הציגו את המחזה "שחור על גבי לבן" של אפרים קישון.
בערך בגיל 12 נרשמה כרקוקלי לסוכנות שחקנים והתחילה ללכת לאודישנים לסדרות וסרטים. התפקיד הראשון והמשמעותי שקיבלה היה בסדרת הילדים והנוער בערוץ הילדים "זומזום" (שנת 2005), בה שיחקה בתפקיד הראשי של "גילי" - נערה סנובית ושמחה. לסדרה היו שתי עונות.
בשנת 2009 התקבלה לסדרה "מה שנחוץ לרווק" של עירית לינור (HOT3) סדרה המבוססת על הספר "גאווה ודעה קדומה". היא שיחקה בתפקיד גדול של זוהר שדה - ילדה מתבגרת לאם חד הורית (יעל הדר). זה היה התפקיד הדרמטי הראשון שלה.
ב-2011 התקבלה לסדרת הדרמה "בלו נטלי" (Yes) בה שיחקה את מור, הבת של יפתח קליין - נערה מורדת שיוצאת עם בחור בניגוד לרצונם של הוריה.
כרקוקלי מדבבת לערוץ הילדים ולערוץ הופ!. בין הסדרות שהשתתפה בהן - "רחוב סומסום", "סי ג'יי הדי ג'יי", "דובוני אכפת לי", "קריפי קריצ'ר", "אי-שרדות", "תותית", "ויפו הכלב המעופף", "חברי הארנב" ועוד. שרה את שיר בוקר בערוץ הופ (הוקלט כשהייתה בת שש) ושירים נוספים לערוץ.
לומדת כתיבה והלחנה אצל אוהד חיטמן.
כרקוקלי שירתה בצה"ל בתור מאבטחת מתקנים ועקב בעיות ת"ש הועברה להיות פעילת חינוך בבסיס הקריה. השתחררה בדצמבר 2012.
בנובמבר 2013, השתתפה בתוכנית אקס פקטור ישראל יחד עם אחותה טלי, כצמד ששמו כרקוקלי, עד שהודחה ב-25 בדצמבר.
חיים אישיים.
כרקוקלי היא אחותה של הזמרת טלי כרקוקלי.
כרקוקלי ניהלה זוגיות עם המנהל האומנותי והמפיק המוזיקלי של הצמד כרקוקלי, סתיו בגר.
מחלקה (תורת הקבוצות)
בתורת הקבוצות, מחלקה היא אוסף של כל הקבוצות שחולקות תכונה משותפת.
לדוגמה, אוסף כל הקבוצות, אוסף כל החבורות ואוסף כל המספרים הטבעיים הם מחלקות. כל קבוצה היא מחלקה, אך לא כל מחלקה היא קבוצה. כך בדוגמאות לעיל שתי הדוגמאות הראשונות הן אינן קבוצות והדוגמה השלישית היא קבוצה. מחלקה שהיא אינה קבוצה נקראת מחלקה נאותה.
בהתאם להקשר, ייתכן שהמושג "מחלקה" ישמש במקום "מחלקה נאותה", במקרים בהם ברור כי מעניינת רק השאלה האם אובייקט מסוים הוא קבוצה או לא (למשל במשפט "אוסף כל העוצמות הוא מחלקה" הכוונה היא למחלקה נאותה).
מחוץ לתחום של תורת הקבוצות לעיתים אין הבחנה בין המושג "מחלקה" והמושג "קבוצה". לפני הפיתוח של תורת הקבוצות האקסיומטית שני המושגים האלו אכן היו שקולים וטרמינולוגיה של תחומים מתמטיים שונים שהתפתחו באותו זמן עשויה להכיל את המושג מחלקה גם כאשר מדובר בקבוצה.
הגדרה פורמלית.
בפיתוחים שונים של תורת הקבוצות ההתייחסות למושג המחלקה הוא שונה. למשל במערכת האקסיומות ZFC אין התייחסות פורמלית למושג המחלקה. ההגדרה הנפוצה למושג במסגרת התורה הזו הוא שמחלקה היא למעשה יחס שניתן להגדרה באמצעות נוסחה וקבוצות. במובן הזה משפט כמו "x שייך למחלקה C" מתרגם למשפט "x מקיים פסוק C(x)‎", כאשר C הוא נוסחה בשפה של תורת הקבוצות.
לעומת זאת, במערכת האקסיומות NGB מושג המחלקה הוא המושג הבסיסי של התורה, ומושג הקבוצה מוגדר באמצעותו: קבוצה היא איבר של מחלקה. מצד שני, האקסיומות של NGB לא מאפשרות להוכיח שיש מחלקות ששונות מהמחלקות שהגדרנו עבור ZFC וכל משפט שנוגע לקבוצות שניתן להוכיח מתוך NGB ניתן להוכיח כבר מתוך ZFC.
קיימות מערכות אקסיומות נוספות שמתירות פעולות נוספות על המחלקות ובכך הן חזקות ממש יותר מ-ZFC.
הגבלת הגודל.
הגבלת הגודל היא גישה פילוסופית שפותחה על ידי פיליפ ג'ורדן וקנטור שגרסה כי הפרדוקסים שהופיעו בתורת הקבוצות הנאיבית נבעו מעיסוק בקבוצות "גדולות מדי" (קבוצת כל הקבוצות, קבוצת כל הסודרים וכו'). במונחים מודרניים נאמר כי אוספים גדולים מדי של קבוצות אינם יכולים להיות קבוצה ולכן הם מחלקה נאותה.
גישה זו עומדת מאחורי אקסיומת ההפרדה ואקסיומת ההחלפה ב-ZFC.
בנוסף, במערכת האקסיומות NGB, גישה תורגמה לאקסיומת הגבלת הגודל:
אקסיומה זו גוררת את אקסיומת ההחלפה, אקסיומת הבחירה הגלובלית (כי יש התאמה חח"ע ועל בין כל הקבוצות לבין הסודרים) ואת אקסיומת האיחוד (זו תוצאה של עזריאל לוי).
באוקאו
באוקאו (בטטום: Baukau) היא העיר הבירה והמרכזית ביותר במחוז באוקאו השייך למדינה מזרח טימור וממוקם בחלקה המזרחי. העיר ממוקמת 78 ק"מ דרומית לדילי (הבירה הלאומית) ויש בה אוכלוסייה של 46,500 אנשים.
בתקופת הכיבוש הפורטוגזי במזרח טימור המחוז היה ידוע בשם וילה סלזר (Vila Salazar) אך לאחר מכן שונה שמו לבאוקאו.
הרס באוקאו.
חלק גדול מהתשתיות של העיר וסביבתה נפגעו או נהרסו במהלך המהומות שלאחר המשאל על העצמאות בשנת 1999. עם זאת, בחלק הישן של באוקאו נשארו כמה שרידים מהתקופה הקולוניאלית הפורטוגזית, כגון בתים גדולים הבנויים בסגנון קולוניאלי, כנסיות ומבני ציבור. אחד מאלה הוא פאוסאדה דה באוקאו, בית מלון ורוד וגדול שמסעדה שלו מציעה נוף מרהיב על האוקיינוס. בבאוקאו יש כיום בית חולים, בית ספר לאחיות וברכה שחייה שבבעלות פאוסאדה דה באוקאו.
6 קילומטרים מהעיר נמצא שדה התעופה בעל המסלול הארוך ביותר במדינה והוא אחראי לקבלת המטוסים שאינם יכולים לנחות בשדה התעופה של דילי. שדה זה שימש כשדה התעופה הראשי של המדינה לפני הפלישה האינדונזית ב-1975.
לא תפחידונו (אוניית מעפילים)
לא תפחידונו הייתה אוניית מעפילים שארגן "המוסד לעלייה ב'" של "ההגנה". שמה היה ביטוי של מחאה כלפי שלטונות המנדט הבריטי שהתנגדו להעפלה.
תולדותיה.
"סאטורנה" – אוניית משא".
"סאטורנה" (וגם "Maria Christina" ) הייתה אוניית משא מסוג סקונר (schooner). נבנתה ב-1946, הייתה עשויה עץ, בעלת שני תרנים וסיפון אחד. בעלת מנוע דיזל מדגם אנסלדו איטלקי, 300 כ"ס.
"לא תפחידונו" – אוניית מעפילים.
רכש והכנה.
האונייה נרכשה על ידי המוסד לעלייה ב' באמצעות אגיס קבלן אוניות מיוון, עבור הרוכש פראטלי ד'אמיקו (Fratelli D’Amico).
הוכנה להפלגה על ידי בעלי מלאכה מקומיים ומלווי הספינה, ונבנו בה דרגשי לינה. הספינה צוידה בסירת עץ ל-10 בני אדם ושלוש סירות גומי.
בעיצומן של ההכנות נשלחה ללב ים לחלץ ספינה ששקעה.
וכן צוידה ב-21 טון דלק (טון וחצי ליום), מזון ל-14 יום, מכלי מים 30 טון.