ההשתלשלות האבולוציונית המדויקת של הדינוזאורים המנוצים והדרומאוזאוריים עדיין איננה ידועה במדויק, והיא מתפענחת בעיקר באמצעות עצים פילוגנטיים אשר מחושבים מתוך מאפייני מאובנים. לכן מיקומו הטקסונומי של "גזע" האביאלאה וזהות חבריה הקדומים ביותר עדיין מתעדכנים באופן תדיר כתוצאה מתגליות של מאובנים חדשים למדע.
נכון לשנת 2013, המקור המעודכן ביותר לסיווג האביאלאה הוא מאמר מדעי שהתפרסם בכתב העת המדעי נייצ'ר, והגדיר את אורורניס, דינוזאור מנוצה חדש למדע שהשלד שלו דומה מאוד לשלדי ארכאופטריקס ועופות קדומים. לדעת מגלי אורורניס הוא נמצא קרוב מאוד לבסיסו של ענף האביאלאה. המספר הגדול של מאפייני השלד הניתנים למדידה במאובן המפורט של אורורניס איפשר במאמר זה פיענוח מפורט יותר מאשר בכל מחקר קודם של העץ האבולוציוני של האביאלאה:
מיונים חלופיים.
ארכאופטריקס נחשב בדרך-כלל לחבר בקבוצת האביאלאה ואב קדמון של העופות, אך על פי מיון קודם שהוצע לפני גילוי אורורניס, ארכאופטריקס ושיאוטינגיה שייכים לדרומאוזאוריים ולא לאביאלאה. כמו כן, לפי מיון זה אנכיאורניס שייך לקבוצת הטרודונטיים ולא לאביאלאה. לעומת זאת, על פי מיון זה הסקנסוריופטריגיים (כמו אפידפקסיפטריקס) כן שייכים לאביאלאה, ולפיכך הם המועמדים הטובים ביותר לאבות הקדמונים של העופות.
אשת השנה
אשת השנה (באנגלית: Woman of the Year) הוא סרט קולנוע מסוגת הקומדיה הרומנטית בבימויו של ג'ורג' סטיבנס משנת 1942. הסרט מגולל את סיפורם של עיתונאית מצליחה, הנבחרת להיות אשת השנה, ועמיתהּ, שהוא גם בעלהּ לעתיד. בסרט משחקים בתפקידים ראשיים קתרין הפבורן וספנסר טרייסי, ובתפקידים משניים פיי ביינטר, רג'ינלד אואן, מינור ווטסון וויליאם בנדיקס. הסרט הופק על ידי ג'וזף ל. מנקייביץ', והתסריט עבורו נכתב על ידי רינג לאנדר, מייקל קאנין, ג'ון לי מאנין וגארסון קאנין.
בטקס פרסי האוסקר של שנת 1942, זכה הסרט בפרס האוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ובמועמדות לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר (על משחקה של קתרין הפבורן). בשנת 1999, ארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית בחר בסרט כסרט לשימור בספריית הקונגרס בשל היותו "חשוב תרבותית, היסטורית או אסתטית".
עלילה.
טס הארדינג (קתרין הפבורן) וסאם קרייג (ספנסר טרייסי) הם עיתונאים העובדים באותו עיתון בניו יורק בתחילת שנות ה-40. טס, שנולדה לדיפלומט ולמדה באוניברסיטאות שונות ברחבי העולם, היא בעלת טור פוליטי-בין-לאומי העוסק בסוגיות הרות גורל. לעומתה, סאם הוא עיתונאי פשוט הכותב טור בנושא ספורט.
לאחר שטס משמיעה אמרה מזלזלת בנוגע לפוטבול, מתפתחת בין השניים מריבה. מריבה זו מובילה לרומן והשניים נישאים חרף ההבדלים ביניהם.
בתחילה הרומן עולה יפה וסאם אף מצליח לחבב על טס את משחק הפוטבול. ואולם, לאחר זמן מה מתגלות מריבות בין השניים. יום אחד, טס שואלת את סאם אם הוא רוצה ילד. סאם, שחושב שטס בהיריון, מתלהב מהרעיון, אך עד מהרה מתברר לו כי למעשה, טס אימצה ילד פליט מיוון ששמו כריס. למרות כעסו על טס שלא התייעצה עמו, סאם מתחבר אל הילד.
בהמשך, מגזין יוקרתי בוחר בטס כ"אשת השנה", והיא מוזמנת לקבל פרס באירוע חגיגי. טס מבקשת מסאם שיתלווה אליה בזמן האירוע, בעוד היא מתכננת להותיר את כריס לבדו. סאם מסרב להותיר את כריס ללא מענה ובוחר להישאר עמו בבית. בעקבות זאת, טס וסאם מתקוטטים, וסאם לוקח את כריס חזרה לבית היתומים. טס, שמגלה זאת רק לאחר חזרתה הביתה, מנסה להשיב את כריס ללא הצלחה.
למחרת, דודתה של טס, אלן וויטקומב (פיי ביינטר), מזמינה אותה ואת סאם אליה לחופשה קצרה. סאם מסרב להגיע באמתלה שעליו לסקר משחק איגרוף. טס מגיעה לחופשה לבדה ומתברר לה כי אביה ודודתה אלן עומדים להינשא עוד באותו הערב. כשטס מגלה זאת היא נחושה בדעתה להשלים עם סאם. לבסוף השניים מתפייסים.
הפקה.
הרעיון הכללי של התסריט לסרט נהגה על ידי גארסון קאנין, חבר קרוב של קתרין הפבורן. הפבורן הציעה את התסריט לג'וזף ל. מנקייביץ' מאולפני "מטרו גולדווין מאייר" תמורת סכום של רבע מיליון דולר, אשר מחציתו יועדה לה ומחציתו השנייה יודעה להוגה התסריט. מנקייביץ' הסכים בצע את העסקה. כיוון שקאנין לחם באותה התקופה במלחמה, אחיו, מייקל קאנין, וחברו, רינג לאנדר, כתבו במקומו את התסריט המלא. הפבורן השתתפה אף היא בתהליך כתיבת התסריט. כחלק מההסכם שנקבע בין הצדדים, הפבורן בחרה עבור הסרט את השחקן הראשי והבמאי (ספנסר טרייסי וג'ורג' סטיבנס בהתאמה).
זהו הסרט הראשון מתוך תשעה סרטים שהם שיחקו הפבורן וטרייסי זה לצד זה. במהלך צילומי הסרט התפתחה ביניהם מערכת יחסים רומנטי שנמשכה עד מותו של טרייסי בשנת 1967.
סיומו המקורי של הסרט היה שונה. במבחני הקרנה התברר כי סיום זה אינו פופולרי בקרב הקהל. בעקבות כך הופק הסיום הנוכחי של הסרט, וזאת על דעת סטיבנס ומנקייביץ' וחרף התנגדותה של הפבורן.
כרכמיש
כָּרכּמיש (מחתית: 𔑵𔗧𔖻𔑺) הייתה עיר-מדינה עתיקה ששכנה על גדתו המערבית של נהר הפרת על הגבול בין טורקיה לבין סוריה של היום. העיר מזוהה עם האתר הארכאולוגי ג'ראבלוס (גם ג'רוויס) השוכן 100 ק"מ צפונית מזרחית לחלב. בתקופות מסוימות הייתה חלק ממלכות מיתני, החתים והאימפריה האשורית החדשה. זה היה גם מיקומו של קרב כרכמיש שהתרחש בשנת 605 לפנה"ס בין בבל לבין אשור ומצרים העתיקה.
אזכורים במקרא.
כרכמיש מוזכרת מספר פעמים במקרא. בספר ישעיהו, מוזכרת כרכמיש בקשר להפיכתה לפחווה אשורית בשנת 717 לפנה"ס: .
אזכור נוסף נמצא בספר ירמיהו, בקשר למלחמות פרעה נכו השני בבבלים בין השנים 605-609 לפנה"ס: .
היסטוריה.
על פי הממצאים הארכאולוגיים התקיים במקום יישוב גדול כבר בתקופה הנאוליתית. האזכור הראשון של כרכמיש הוא בתעודות היסטוריות מארכיון אבלה מסוף האלף השלישי לפנה"ס. העיר מוזכרת גם בתעודות שנמצאו בארכיון מארי ואללח' מהמאה ה-18 לפנה"ס. על פי המכתבים שנשלחו על ידי מלכי כרכמיש למארי, מלך בה המלך אפלאהאנדה (Aplahanda) והעיר הייתה מרכז חשוב של מסחר בעצים. חשיבותה של העיר נבעה גם משליטתה על מעבר חשוב על נהר הפרת. העיר ישבה על הנתיב הצפוני של הסחר האשורי בתקופת הממלכה האשורית הקדומה. היא מוזכרת בלוחות החרס שנמצאו בארכיון כנש שבאנטוליה.
תחותמס הראשון יצא בשנת מלכותו השנייה למסע מלחמה כנגד מיתני והגיע עד נהר הפרת. הוא הציב ליד כרכמיש בסמוך לנהר הפרת אסטלת גבול כדי לחגוג את ניצחונו על המדינות מעבר לנהר הפרת.
במאה ה-15 לפנה"ס נכבשה כרכמיש לתקופה קצרה בידי מלך מצרים תחותמס השלישי. לאחר מכן במאות ה-15 וה-14 לפנה"ס השתלטה ממלכת מיתני על כרכמיש. שלטון זה הסתיים לאחר כיבוש מיתני על ידי המלך החתי שופילוליומש הראשון שחי באמצע המאה ה-14 לפנה"ס. בעקבות הכיבוש סופחה כרכמיש לאימפריה החתית. לאחר הסיפוח משלו בה נסיכים שונים וצבא כרכמיש הצטרף לצבא החתי במלחמותיו. צבא זה לחם גם בקרב קדש שהתרחש בשנת 1274 לפנה"ס כחלק מהצבא החתי.
בכתובת שהציב המלך רעמסס השלישי במקדש ב, הוא מציין שהעיר נחרבה על ידי גויי הים (בשנת 1200 לפנה"ס) ביחד עם האימפריה החתית, בקריסה הנקראת כיום במונח משבר תקופת הברונזה המאוחרת, אבל היא לא נחרבה. לאחר חורבן האימפריה החתית, היגרו לכרכמיש יורשי המלכים החתיים והיא הפכה לעיר החשובה והראשית בין הממלכות החתיות החדשות. מלכי כרכמיש אשר נתכנו בתואר "המלך הגדול", שלטו באזורים נרחבים באזור סוריה המודרנית. בסוף המאה ה-10 לפנה"ס החלה הממלכה האשורית החדשה להתעצם, מלכיה קיימו מסעות מלחמה רבים לכרכמיש. בשנת 876 לפנה"ס כבש אותה אַשוּר־נַצִירפַּל השני. הוא הטיל עליה מס כבד שמעיד על עושרה של העיר. בשנת 858 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי שלמנאסר השלישי שיצא למסע מלחמה כיבוש המערב. בשנת 717 לפנה"ס יזם מלך כרכמיש "פסיריס" ברית לפריקת עול ממלכת אשור. סרגון השני יצא למסע מלחמה כבש את כרכמיש והוציא להורג את מלכה האחרון פסיריס. בן בריתו של מלך כרכמיש מיטה (מידס) מלך פריגיה שהגיע לעזרתו נחל תבוסה ונאלץ לסגת לארצו. ארץ כרכמיש נהפכה לפחווה אשורית. סרגון השני הושיב בעיר אשורים. בעקבות הכיבוש האשורי הגיע הקץ לתרבות החתית בת אלף השנים.
בשנת 605 לפנה"ס לערך התרחש בעיר קרב כרכמיש. העיר שימשה כמעוז העיקרי של הצבא המצרי באזור שהגיע בשנת 609 לעזרתו של אשור-אובליט השני מלך אשור במאבקו כנגד בבל. הקרב היה בין בבל, בפיקודו של נבוכדנצר השני, לבין מצרים בהנהגתו של פרעה נכו השני. הקרב היה אחד הקרבות המכריעים על השליטה באזור, והוא הסתיים בניצחון בבלי, אשר סלל את הדרך להקמת האימפריה הבבלית. זה הקרב המוזכר בספר ירמיהו. בשכבת החורבן באתר הארכאולוגי המתוארך לתקופה זו נמצאו ממצאים מצריים רבים כולל ארבע טביעות חותם של פרעה נכו השני וטבעת ברונזה של אביו פסמתיך הראשון.
האלה הפטרונית של כרכמיש הייתה קובאבא, אלה שמקורה היה כנראה חורי. היא הוצגה כאשה מכובדת לובשת גלימה ארוכה, עומדת או יושבת ובידה מראה.
חפירות ארכאולוגיות.
האתר שוכן על הגבול בין סוריה לטורקיה. גודלו 900 דונם, 550 דונם בשטח טורקיה ו-350 דונם בשטח סוריה על הגדה הערבית של הפרת. כ-60 ק"מ דרומית מזרחית לגזיאנטפ בטורקיה. האתר נחצה על ידי מסילת בגדד (Baghdad Railway) המהווה במקום את הגבול בין סוריה לטורקיה.
הצבא הטורקי בנה על האקרופוליס של העיר ועל חלק מהעיר הפנימית בסיס צבאי, והגישה לחלק זה של האתר מוגבלת. רוב העיר החיצונית נמצא בשטח סוריה.
קיומה של העיר היה ידוע מתוך המקרא וכתבים אחרים, אבל מקומה זוהה רק בשנת 1876 על ידי ג'ורג' סמית (George Smith) אשורולוג אנגלי.