ב-2016 היא פרסמה אלבום שבו נגנה יצירות של אריק סאטי לרגל 150 שנים להולדתו בפסנתר, צ'מבלו, גלוקנשפיל, אורגן האמונד והפסנתר אלקטרוני של וורליצר .
פרס תרבות הסן לשנת 2016 הוענק הן להלפרין והן לשול על ידי פולקר בופיה, ראש ממשלת מדינת הסן. מיכאל הרמן מחבר הנאמנים של הפרס, תיאר באירוע את שני האמנים כחוצי גבולות.
ליאון ליבגולד
ליאון ליבגולד (באנגלית: Leon Liebgold; 31 ביולי 1910 – 3 בספטמבר 1993) היה שחקן יידיש שהופיע במשך 50 שנה על הבמה היידית וכיכב בסרטים במהלך תור הזהב של קולנוע היידיש בשנות השלושים. ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסרטי היידיש "הדיבוק" (1937) ו"טביה" (1939).
ביוגרפיה.
ליאון ליבגולד היה בן לשחקני היידיש באשה וזלמן ליבגולד.
אביו היה מנהל תיאטרון היידיש בקרקוב, כילד שיחק בהצגות במסגרת הלהקה של אביו.
בשנת 1927, הפך לשחקן מקצועי בתיאטרון "Reklam" בווינה.
בשנת 1928 הפך לחבר ב"להקת וילנה", שם הופיע עד שנת 1933.
במסגרת הלהקה יצא לסיבוב הופעות ברחבי אוסטריה, גרמניה, רומניה, פולין ועוד.
בשנת 1934 הפך לחבר בלהקת "cooperative" בקרקוב.
בשנת 1935 התחתן ליבוגלד עם השחקנית לילי ליליאנה, ויצא לסיבוב הופעות ברחבי אירופה עם הלהקה "Yidisher bande".
מלבד עבודתו בצעירותו כמבצע ושחקן תיאטרון בפולין, זכה ליבגולד לעיקר תהילתו על שום תפקידיו במספר סרטים בשפת היידיש ובהם "אידל מיטן פידל" (1936) ו-"הדיבוק" (1937). לאחר השלמת עבודתו בסרט "הדיבוק", עזב בשנת 1937 את פולין יחד עם אשתו לילי ליליאנה והיגר לארצות הברית.
בשנת 1940 שיתף פעולה עם להקת איגודים שיתופית בשיקגו.
בשנת 1941 פעל השיתוף להקת איגודים שיתופית בדטרויט.
בשנת 1943 הפך לחבר באיגוד שחקני היידיש, והופיע בתיאטרון השדרה (New York's Second Avenue Theatre) בניו יורק.
במלחמת העולם השנייה שירת כסמל בצבא ארצות הברית.
לאחר סיום שירותו הצבאי, פעל בניו יורק עד 1954, אז נסע עם אשתו לשמש ככוכב אורח בתיטארון סוליי בארגנטינה, שם הופיע לראשונה באופרה ע"פ עיבודו של וולף ג'וליאן לסרט "" (שנכתב על ידי פרץ הירשביין).
בשנת 1955 החל לפעול שוב בניו יורק, ובשנים 1958 ו - 1959 יצא לסיבובי הופעות ברחבי אמריקה במסגרת "Yiddish National Farband".
בסוף שנות ה-70 שימש ליבגולד כנשיא האיחוד של אחד מאיגודי התיאטרון העתיקים ביותר בארצות הברית. במשך ארבע שנים, בין שנות ה-70 לשנות ה-80, כיהן כנשיא הברית התיאטרלית, הידועה באופן לא רשמי כקרן היידיש, ארגון רווחה לשחקנים המבוססים בניו יורק.
ליבגולד נפטר בשנת 1993, בגיל 83, ונקבר בבית הקברות "הר חברון".
מלחמת השימפנזים בגומבה
מלחמת השימפנזים בגומבה הייתה סכסוך אלים בין שתי קהילות שימפנזים בפארק הלאומי גומבה בטנזניה בין השנים 1974–1978. שתי הקבוצות היו בתחילה מאוחדות תחת קהילה אחת, קהילת קסאקלה. בשנת 1974 הבחינה החוקרת ג'יין גודול כי הקהילה מתחילה להתפצל. במשך תקופה של 8 חודשים, קבוצה גדולה של שימפנזים הפרידה את עצמה מהקהילה בכך שהיגרה לאזור הדרומי של קסאקלה, ועל כן שמה שונה לקהילת קהאמה. הבדלנים כללו 6 זכרים בוגרים, 3 נקבות בוגרות וצאצאיהם. בקאסקלה נותרו שמונה זכרים בוגרים, 12 נקבות בוגרות וצאצאיהם.
במהלך העימות בן 4 השנים נהרגו כל הזכרים בקהילת קהאמה, מה שפירק את הקהילה. קהילת קסאקלה התרחבה לטריטוריה נוספת, אך התפשטותה נעצרה לבסוף בידי קהילת שימפנזים אחרת.
רקע כללי.
לפני המלחמה, ולפני שהפך לגן לאומי, הפארק הלאומי גומבה היה ידוע בשם מרכז המחקר של נחל גומבה. הפארק ממוקם באזור התחתון של עמק קאקומבה, וידוע באפשרויות מחקר הקופים הרבות שבו, שנוצלו לראשונה על ידי החוקרת ג'יין גודול, מנהלת מרכז המחקר באותה תקופה. האתר עצמו מורכב ממורדות תלולים ומיוערים, הנמצאים מעל עמקים השופעים ביערות ונהרות.
השימפנזים הסתובבו על פני גבעות אלה בקהילות טריטוריאליות, שחילקו את השימפנזים ללהקות שגודלן נע בין חבר אחד לארבעים חברים. המונח קאסקלה מתייחס לאחד משלושה אזורי מחקר בעמק המרכזי, כאשר הקאסקלה נמצאו בצפון העמק, והקקומבה והמקנקה בדרום. גודול תיעדה לראשונה את התנהגותם הטריטוריאלית והתוקפנית של השימפנזים כאשר היא צפתה בהם בזמני האכלה. ברם, אף היא לא צפתה את העימות הקרב.
לאחר התפצלותה מקהילת קסאקלה הובילו את קהילת קהאמה האחים יו וצ'ארלי, כאשר הזכרים האחרים נקראו גודי, דה, גוליית וסניף הצעיר. זכרי קסאקלה כללו את פיגאן, שטן, שרי, אוורד, רודולף, ג'ומאו והאמפרי.
המלחמה.
קהילת קסאקלה הייתה הראשונה שתקפה, ב-7 בינואר 1974. קבוצה של שישה זכרים מבוגרים מקסאקלה, המורכבת מהאמפרי, פיגן, ג'ומאו, שרי, אוורד ורודולף, ערכה מארב לגודי, זכר מקהאמה, בעוד הוא אוכל לבדו על עץ. זו הייתה הפעם הראשונה בה שימפנזים נראו רוצחים במכוון שימפנזה זכר אחר. לאחר הרצח המוצלח, השימפנזים חגגו בקולניות רבה, כאשר הם זורקים וגוררים ענפים תוך שריקות וצעקות.
לאחר מפלתו של גודי, דה היה היעד הבא, ולאחריו יו. מאוחר יותר הגיע גוליית המבוגר. במהלך המלחמה, גוליית התנהג בידידות עם שכניו מקסאקלה כאשר נתקל בהם. למרות זאת, טוב לבו לא הוכר ואף הוא נהרג. באותו רגע נותרו בקהאמה רק שלושה זכרים – צ'רלי, סניף וווילי וואלי, שהיה נכה מפוליו. ללא סיכוי להגיב, צ'רלי נהרג לאחר מכן. לאחר מותו, ווילי וואלי נעלם ומעולם לא נמצא. הזכר האחרון שנותר מקהאמה, סניף הצעיר, שרד למעלה משנה. במשך זמן מה נדמה היה שהוא יכול לברוח לקהילה חדשה או להתקבל חזרה בקסאקלה. אך הדבר לא קרה, כאשר סניף נפל אף הוא קרבן לאלימות קסאקלה. מהנקבות מקהאמה, אחת נהרגה, שתיים נעלמו ושלוש הוכו ונחטפו על ידי זכרי קסאקלה. לאחר מכן הצליחו הקאסקלה להשתלט על השטח שהיה בשליטת הקאהמה.
עם זאת, הזכיות הטריטוריאליות הללו לא נשמרו לזמן רב. עם היעלמות הקהאמה, שטח קסאקלה נגע כעת ישירות בשטח של קהילת שימפנזים אחרת, הנקראת קלנדה. לאחר מספר עימותי גבול אלימים, הקסאקלה נבהלו מהעליונות המספרית והפיזית של הקלנדה, ווויתרו על חלק גדול מהטריטוריה החדשה שלהם. כשחזרו צפונה, הקסאקלה הוטרדו על ידי שוחרי מזון מקהילת מיטומבה, שעברו אף הם במספרם את קהילת קסאקלה. לאחר זמן מה, העימותים נגמרו וסדר הדברים הרגיל הושב.
השפעה על גודול.
פרוץ המלחמה גרם להלם וטרדה עבור ג'יין גודול, אשר הניחה עד אז כי השימפנזים פחות אלימים בהתנהגותם מהאדם, למרות הדמיון בין המינים. אלימות מלחמת גומבה, לצד תצפיות מ 1975 שהוכיחו קיום התנהגות קניבלית כלפי גורים בידי נקבות ראשיות מהקהילה, הציגו בפני גודול את "הצד האפל" שבהתנהגות השימפנזים. היא הוטרדה מאוד מהגילוי הזה; וכתבה בספר זכרונותיה מ-1990 "דרך חלון: שלושים שנותיי עם השימפנזים של גומבה":
מורשת וביקורת.
כאשר גודול דיווחה על אירועי המלחמה, תיעודה בדבר מלחמה הפורצת באופן טבעי בין שימפנזים לא התקבל באופן אוניברסלי. באותו הזמן, מודלים מדעיים של התנהגות אנושית והתנהגות חייתית לא השתלבו בדרך כלל. מספר מדענים האשימו את גודול בהאנשה מוגזמת. אחרים טענו כי נוכחותה ומנהגה להאכיל את השימפנזים יצרו קונפליקט אלים בחברה הנמצאת בשלום בדרך כלל. ברם, מחקרים מאוחרים יותר המשתמשים בשיטות פולשניות פחות אישרו כי שימפנזים מסוגלים לנהל מלחמה גם במצבם הטבעי. מחקר שפורסם ב 2018 טען כי המלחמה בגומבה הייתה ככל הנראה תוצאה של מאבק כוח בין שלושה זכרים בעלי דירוג חברתי גבוה, אשר החמיר בעקבות מחסור לא שגרתי בנקבות פוריות.
המדינה הרוסית (1918—1920)
דייוויד טרנבול
דייוויד טרנבול (באנגלית: David Turnbull; נולד ב-10 ביולי 1999 בקרלוק שבסקוטלנד) הוא כדורגלן סקוטי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת סלטיק מליגת העל הסקוטית ובנבחרת סקוטלנד.
קריירת מועדונים.
מאת'רוול.
טרנבול גדל במחלקת הנוער של מאת'רוול, אליה הגיע בשנת 2009. ב-10 בפברואר 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-0 על דנדי במסגרת הגביע הסקוטי. ב-8 במאי הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הסקוטית, בניצחון 1-0 על פרטיק ת'יסל במסגרת עונת . בסך הכל ערך טרנבול 39 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 16 שערים.
סלטיק.
ב-27 באוגוסט 2020 חתם טרנבול על חוזה לארבע עונות בסלטיק מליגת העל הסקוטית. ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5-0 על רוס קאונטי במסגרת המחזור השביעי בליגה לעונת . ב-10 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-2 על ליל במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית לעונת עונת 2020/2021 בליגה האירופית. ב-23 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון 2-0 על רוס קאונטי במסגרת המחזור ה-19. בסך הכל ערך טרנבול 31 הופעות ליגה בעונתו הראשונה במועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
קריירה בינלאומית.
ב-2 ביוני 2021 ערך טרנבול את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סקוטלנד, בתיקו 2-2 נגד נבחרת הולנד במשחק ידידות. הוא נכלל בסגל נבחרת סקוטלנד לטורניר יורו 2020 בשנת , אך לא זכה לדקות משחק בטורניר.
It's Time to Go
It's Time to Go (בעברית: זמן ללכת) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך מהדורת הדלוקס של אלבום האולפן התשיעי שלה, "". השיר יצא לאור ב-7 בינואר 2021, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום. השיר נכתב על ידי סוויפט וארון דסנר והופק על ידי דסנר גם כן. השיר זכה להצלחה בינלאומית מבלי שיצא כסינגל, תוך שנבחר גם לא לצאת כסינגל ולא נשלח לשום פורמט של רדיו הלהיטים העכשוויים.