Section.80 הוא אלבום הבכורה של הראפר האמריקאי קנדריק לאמאר. האלבום יצא לאור ב-2 ביולי 2011, על ידי חברת התקליטים טופ דואוג אנטרטיינמנט. האלבום כולל הופעות אורח של GLC, קולין מונרו, אשטרובוט, BJ דה שיקגו קיד, סקולבוי קיו, אב-סול וקולות מהזמר-יוצר המנוח אלוג'רי ג'ו. בהפקת האלבום השתתפו בעיקר מפיקים פנימיים של חברת טופ דואוג מהרכב ההפקות דיגי+פוניקס, לצד THC, טומי בלאק, ויילדפייר, טרייס מרטין וג'יי קול. אלבום הקונספט כולל נושאים ליריים שהועברו על ידי לאמאר כמו מגפת הסדקים בשנות ה-80 של המאה ה-20, גזענות וסבילות. הסינגל המוביל מתוך האלבום, "HiiiPoWeR", יצא לאור ב-12 באפריל 2011.
האלבום קיבל בעיקר ביקורות חיוביות מהמבקרים והגיע לראשונה למקום ה-113 במצעד הבילבורד 200. נכון לפברואר 2014, האלבום מכר 130,000 עותקים מקומיים. באפריל 2017 זכה בתואר הזהב מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
רקע.
האלבום הוא מהדורת האולפן הראשונה של קנדריק לאמאר, לאחר הוצאת חמשת המיקסטייפים שלו ומיני-אלבום הבכורה שלו. לאמאר החל לעבוד על האלבום בסביבות ינואר 2011. הוא הקליט את האלבום באולפני טופ דואוג בקארסון שבקליפורניה, וכתב את רובו במטבח של אמו ובאוטובוס התיירים. במהלך הקלטת האלבום, הוא רצה שהוא יהיה "כמה שיותר אורגני". לעיתים, השאיר שירים לא גמורים לפרקי זמן ממושכים. לאמאר חש שהוא נאלץ ליצור את האלבום כשחבר שלו נכנס לכלא למשך כ-25 שנה וחווה את הכאב של אירוע כזה.
מוזיקה ומילים.
"Section.80" הוא אלבום קונספט שמערב את חייהן של דמויות בשם תמי וקיישה, כשהוא מסביר את הקשיים האישיים בחייהם. "Tammy's Song (Her Evils)" סובב סביב שתי בנות שבוגדות בחברים שלהן לאחר שגילו שאינם נאמנים, ובסופו של דבר ישנות אחת עם השנייה כי הן לא יכולות לסמוך על גברים. "Keisha's Song (Her Pain)" עוסק בזונה המבקשת נחמה ושליטה, רק עד מותה.
לאמאר הצהיר כי הוא יצר את האלבום כדי לדון בדורו. הוא מתמקד במגוון נושאים, כמו הפניה לרונלד רייגן ודיון כיצד התרחשה מגפת ה"קראק" בשנות ה-80. הוא מסביר כיצד זו חלק מהסיבה שהסמים הפופולריים לדורו (למשל סחר בסמים והתמכרות לסמים). "A.D.H.D" מתייחס ל"להתפתל, ללכת למסיבות ופשוט להיות חסרי דאגות". "Kush &amp; Corinthians" מציין כי צדק ומוסר לעיתים נחתכים ומיובשים. השיר האחרון והסינגל המוביל מתוך האלבום הוא "HiiiPoWeR", שתפיסתו הייתה להסביר עוד יותר את תנועת "HiiiPoWeR" שקודמה על ידי לאמאר וחבריו ללייבל TDE. השיר הגיע מהאינטראקציות של לאמאר עם הראפר העמית ג'יי קול ונשיא TDE פונץ'.
ביקורות.
האלבום זכה בעיקר לביקורות חיוביות. ב-Metacritic קיבל האלבום ציון ממוצע משוקלל של 80 מתוך 100, בהתבסס על 11 ביקורות.
אנדרס טרדיו מ-HipHopDX כתב כי לאמאר "אולי חיפש תשובות, אך המסע הזה איפשר לו לגלות את אחד האלבומים המצטיינים ביותר השנה עם "Section.80"". טום ברייהאן מפיצ'פורק האמין כי באלבום "פגמים רציניים כל וכל", אך ציין כי ""Section.80" עדיין עומד כמסמך עוצמתי של בחור צעיר ומבטיח מאוד שמבין את קולו". לדעתו של המבקר אדם פליישר מ-XXL, האלבום חושף כי "מוחו של מחברו אינו אבוד ואינו חסר תועלת, מכיוון שהוא שוזר מחשבות שנבנו בקפידה לפני שהוא פולט ראפ על כל אחד מ-16 רצועות הפרויקט, ומבטיח ששום דבר אינו חד פעמי או ללא מטרה". דייוויד אמידון מ-PopMatters השווה את לאמאר לאייס קיוב בתחילת הקריירה שלו, כיוון שהוא "רק אומר לנו את מה שהוא רואה, ואף על פי שאולי לא יציע פתרונות באותה תדירות כמו שאייס קיוב עשה, הוא בהחלט מסוגל לצייר לנו תמונה חיה".
מגזין פיצ'פורק מיקם את האלבום במקום ה-45 ברשימת "50 האלבומים המובילים משנת 2011". קומפלקס דירג את האלבום כאלבום השביעי הטוב ביותר בשנת 2011. לכבוד יום השנה החמישי של האלבום, כתב אוגדן פיין בפורבס מאמר שהסביר כיצד האלבום הניע את לאמאר ל"מלכות היפ-הופ". מגזין NME מיקם את האלבום במקום השלישי ברשימת "101 האלבומים לשמוע לפני שתמות" בשנת 2014.
הצלחה מסחרית.
תוך כשבוע, מכר האלבום 5,000 עותקים בלבד בארצות הברית, בהתבסס על הורדות דיגיטליות, והגיע לראשונה למקום ה-113 במצעד הבילבורד 200, עם קידום וכיסוי תקשורתי מינימלי. תוך שבועיים, נמכר האלבום ב-9,000 עותקים בארצות הברית סך הכל. נכון לפברואר 2014, האלבום מכר 130,000 עותקים מקומיים. ב-14 באפריל 2017 הגיע האלבום למעמד הזהב, בהתבסס על נתוני האיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, על עותקים משולבים של מכירות ויחידות שקולות לאלבום של למעלה מ-500,000.
אצטדיון טיבולי נוי
אבו הוריירה
עבד אל-רחמן בן סח'ר אל-דוסי (בערבית: عبد الرحمن بن صخر الدوسي) הידוע בשם אבו הוריירה (أبو هريرة) היה אחד מהצחאבה. חי לצד מוחמד כשנתיים ושלושה חודשים, ומסר כ-5,374 חדית'ים.
שמו.
ישנה מחלוקת בנוגע לשמו האמיתי של אבו הוריירה. הסברה המקובלת ביותר היא ששמו היה עבד אל-רחמן בן סח'ר, אך ישנן הרבה סברות אחרות בנוגע לשמו. בין השמות שהעלו ההיסטוריונים היו:
עבד אל-רחמן בן גנם, עבד בן גנם, עבד נהם בן עאמר, עבד שמס בן עאמר, עמיר בן עאמר, עבד שמס בן סח'ר, עאמר בן עבד גנם.
פטירה.
יש האומרים שאבו הוריירה נפטר בשנת 681, בגיל 78, בעוד אחרים גורסים שהוא נפטר בשנת 678. הסברה הכי נפוצה היא שהוא נקבר באל-מדינה, ויש הגורסים כי הוא קבור בדמשק. קיימת גם מסורת שהוא קבור ביבנה במבנה שמיוחס {בטעות} גם לקברו של רבן גמליאל דיבנה.
רבקה גלנץ
רבקה גלנץ (באנגלית: Rivka Glantz. בפולנית: Rebecca Glanz; קונין, 1915 - 25 ביוני 1943) הייתה ממנהיגות המחתרת בצ'נסטוחובה, חברה פעילה בתנועת "פרייהייט". תחילה הייתה בהכשרה חלוצית בעיר פלוצק בפולין, בפלוגה קטנה שלחמה קשה על קיומה, אחרי כן בקיבוץ בורוכוב, בלודז'.
גלנץ השתתפה בסוף 1935 בסמינר הגלילי של החלוץ על־יד לודז'. הייתה בין אלה שהלכו לפלוגת גדיניה. שם גם נשארה בימים שלאחר פרוץ המלחמה בספטמבר 1939, עד שנקראה על ידי התנועה לבוא לורשה. בשנת 1941 נשלחה על ידי התנועה להקים נקודת הכשרה בצ`נסטוחובה ושם הפכה לדמות הדומיננטית במחתרת ואחת ממנהיגיה. גלנץ דגלה בשיטת המאבק המזוין נגד הגרמנים ולקחה חלק פעיל בהכנות לקראת יום המבחן.
מעורבותה במלחמה.
נולדה בשנת 1915 בקונין, הייתה פעילה בתנועת "פרנהייט" עוד מילדותה. עברה מספר הכשרות, תחילה בפלוצ'ק בפלוגה קטנה שנלחמה קשה על קיומה, לאחר מכן בלודז' בקיבוץ בגרוכוב. בסוף שנת 1935 השתתפה בסמינר הגלילי של החלוץ על ידי לודז'.
עם החלטה של פיתוח הכשרה ימית גלנץ הייתה בין אלה שהלכו לפלוגת גדיניה שבה הכינו אנשים להתיישבות בארץ ישראל על סמך הבסיס האידאולוגי הציוני-הסוציאליסטי. גלנץ הייתה מבין הראשונים שעברו את ההכשרה. גדיניא בעת המלחמה הייתה בחזית האש הראשונה, ולכן כולם חוץ מגלנץ ועוד שלושה אנשים ברחו. כאשר המקום וכל רכוש הקיבוץ נשדד עם כניסת הנאצים חזרה גלנץ ללודז' והחלה את קשריה עם מרכז התנועה בוורשה. שם מטילים עליה את תפקיד הקשרית.
בעת שהיהודים נכנסו לגטאות, ולא היה ניתן לצאת מהם אבלי להיות נידון למוות, גלנץ נסעה לערים ועיירות כדי לארגן את הנוער אותו היא עוררה לפעולה. גלנץ ידעה להיחלץ ממצבים מסוכנים, מהתנפלויות פתאומיות של הגרמנים, מביקורות בדרכים וכו'.
גלנץ הגיעה לצ'נסטוחובה בשנת 1941 במטרה לארגן, להכשיר ולהדריך את הקיבוץ, וצלחה אתגרים שאחרים לפנייה לא צלחו ובכך רכשה את כבודם של המוסדות היהודיים.
לאחר הגירוש הגדול מגטו צ'נסטוחובה בשנת 1942 גלנץ החלה בהקמת הארגון הלוחם. היא הייתה הרוח החיה של הארגון. היא עשתה רבות למען הקמת הארגון, נסעה להמון ערים אחרות כמו ורשה או לזגלמביה, על מנת לפתח קשרים עם ארגוני לוחמים נוספים ולבנות בסיס ועזרה נוספת לארגון הלוחם שרק עכשיו קם על רגליו. גלנץ הביאה איתה נשק וחילקה חוברות מחתרתיות, על מנת להגביר את ההכרה בארגון. בוויכוח על דרכי הלחימה ועל פעולות הארגון גלנץ צידדה בריכוז כל הלוחמים בתוך הגטו ללחימה עם נשק ביד עד הסוף. היא הייתה גאה על כל המוכנות והדריכות לקרב. בכל מקום נראתה גלנץ בעלת השיער הבלונדיני והפנים המחייכות לבושת מעיל עור קצר, מעודדת ומעוררת רצון ומרץ אצל החברים, אשר ראו בה דוגמה והלכו אחריה.
ביום של חיסול הגטו נמצאה גלנץ בבונקר המרכזי יחד עם מרק פולמן, השליח מוורשה. בעודם כל הלוחמים בעמדות, בכוננות גבוהה, נערך בבונקר מפקד ומרק דיווח על הקרבות, על חיסול גטו ורשה, על הלוחמים שנפלו ואלה אשר נותרו וממשיכים להיאבק.
אחרי שבוטלה הכוננות וכל הלוחמים, פרט לשניים, עזבו את הבונקר, התנפלו הגרמנים על הגטו והרסו אותו לחלוטין. גלנץ יצאה דרך מנהרה אשר לא התגלתה עדיין ועברה ביחד עם מרק ועוד חברים דרך התעלה לצד השני. הם הצליחו להגיע לבית עזוב ולהסתתר שם, אך, כעבור זמן קצר הם התגלו על ידי הגרמנים ובמקום התפתח קרב. מרק הטיל רימון והצליח להימלט. גלנץ ירתה מהאקדח הקטן שלה עד הכדור האחרון ונורתה על סף הגטו. חייל גרמני אחד נהרג וכמה מהם נפצעו במהלך הקרב. רבקה גלנץ נלחמה עד הסוף ונפלה על המשמר בגטו צ'נסטוחובה.
בעבור גילויי הגבורה של הלוחמת גלנץ, העניקה לה ממשלת פולין את אות הגבורה "וירטוטי מיליטרי".
מוליך למחצה דו-ממדי