אינקה גרינגס (בגרמנית: Inka Grings; נולדה ב-31 באוקטובר 1978) היא כדורגלנית עבר גרמנייה ששיחקה כחלוצה. גרינגס היא סגנית מלכת השערים בכל הזמנים של הליגה הגרמנית, כשלזכותה 195 שערים.
קריירה.
מועדונים.
אינקה גרינגס נולדה באוקטובר 1978 בדיסלדורף, שהייתה באותו זמן חלק מגרמניה המערבית. בתור ילדה, רצתה גרינגס להיות שחקנית טניס, אך אף מועדון לא הסכים לקבל אותה. ב-1984, הצטרפה לקבוצת הילדים "אלר 04", ומשם עברה ב-1990 לקבוצת "גאראטר". היא שיחקה שם חמש שנים, וב-1995 חתמה בקבוצה המקצוענית, דיסבורג 2001. מהר מאוד הפכה גרינגס לאחת מהשחקניות החשובות בקבוצה, ולאחת מהכובשות הטובות ביותר בכדורגל הגרמני.
בעונת 1997/98, הובילה גרינגס את קבוצתה לזכייה ראשונה אי פעם בגביע הגרמני, תוך כדי שהיא כובשת שלושער בגמר נגד פ.ס.וו פרנקפורט. בעונה שלאחר מכן, היא זכתה בפעם הראשונה בתואר מלכת שערי הליגה, ואף נבחרה לכדורגלנית השנה בגרמניה על ידי עיתונאי הספורט.
במהלך העשור הבא, הפכה גרינגס למלכת השערים בכל הזמנים של הליגה הגרמנית ולאחת השחקניות הבולטות בליגה. בעונת 1999/00, זכתה גרינגס עם דיסבורג באליפות ראשונה בתולדות המועדון, תוך כדי שהיא קובעת שיא שערים לעונה בליגה הגרמנית - 38 כיבושים אישיים. בהמשך העשור, המשיכה גרינגס לכבוש בצרורות, אך לא הצליחה לעזור לקבוצתה בהשגת תארים נוספים. רק בשנת 2009, הבצורת הופסקה, ודיסבורג זכתה בגביע ראשון מזה 12 שנים. הישג השיא של הקבוצה הגיע באותה עונה, כאשר הם ניצחו בגמר גביע אופ"א את זבזדה פרם הרוסית, וזכו בתואר בינלאומי ראשון בתולדותיהם.
שנה לאחר מכן, זכתה הקבוצה שוב פעם בגביע הגרמני, וגרינגס נבחרה פעמיים ברציפות לכדורגלנית השנה בגרמניה (2009, 2010). בשנת 2011, הביעה גרינגס את רצונה לעזוב את גרמניה ולעבור למועדון בינלאומי אחר, ונענתה בחיוב. ב-1 בספטמבר 2011 היא חתמה בקבוצה השווייצרית, ציריך פראון - שיאנית האליפויות של הליגה השווייצרית. כבר בעונתה הראשונה בקבוצה היא זכתה בדאבל, וב-2013 עברה לשחק בליגה האמריקאית החדשה - NWSL. לאחר עונה אחת בארצות הברית, חזרה גרינגס לשנת פרישה במדי קלן הגרמנית.
נבחרת גרמניה.
במאי 1996, כשהיא בת 17 בלבד, ערכה גרינגס את הופעת הבכורה שלה בנבחרת גרמניה במשחק נגד פינלנד. שלוש שנים לאחר מכן, היא הייתה חלק מסגל הנבחרת לגביע העולם שנערך בארצות הברית, ואף כבשה שלושה שערים במהלך הטורניר. למרות זאת, הודחה גרמניה ברבע הגמר על ידי המארחת. שנה אחר כך, היא זכתה עם גרמניה במדליית הארד באולימפיאדת סידני, לאחר ניצחון על ברזיל במשחק על המקום השלישי. במהלך הטורניר כבשה גרינגס שער אחד בלבד - בשלב הבתים נגד אוסטרליה.
קריירת הכדורגל של גרינגס, בעיקר זו הבינלאומית, נפגעה לא מעט בעקבות הפציעות הרבות שעברה. היא החמיצה את אליפות אירופה ב-2001 שנערכה בגרמניה ואת גביע העולם ב-2003 עקב פציעות אלו. קצת לפני אולימפיאדת אתונה 2004, קרעה גרינגס את הרצועה ברגל, והודיעה על פרישה מכדורגל. למרות זאת, היא חזרה בה מההחלטה בזמן טיפולי הפיזיותרפיה שעברה.
שנה לאחר מכן, כבשה גרינגס ארבעה שערים וסיימה כמלכת השערים של אליפות אירופה שנערכה באנגליה. באותו טורניר היא זכתה עם גרמניה בתואר, תוך כדי שהיא כובשת את אחד משערי הניצחון בגמר נגד נורווגיה. את גביע העולם ב-2007 ואת אולימפיאדת בייג'ינג ב-2008, החמיצה גרינגס עקב מריבה עם מאמנת הנבחרת - סילביה נייד. לקראת אליפות אירופה 2009, חזרה גרינגס לסגל הנבחרת, והובילה את גרמניה לזכייה שביעית בתואר. היא סיימה בפעם השנייה ברציפות כמלכת השערים של הטורניר, ואף נבחרה לשחקנית המצטיינת. בגביע העולם ב-2011, כבשה גרינגס שני שערים, אך גרמניה הודחה כבר ברבע הגמר, אף על פי שהייתה אחת המועמדות לזכייה.
ב-30 ביולי 2012, הודיעה גרינגס על פרישה מהנבחרת הלאומית. ב-16 שנים בנבחרת, היא שיחקה 96 משחקים. עם 64 שערים בינלאומיים, מדורגת גרינגס במקום השלישי (אחרי בירגיט פרינץ והיידי מוהר) בטבלת הכובשות המצטיינות של נבחרת גרמניה בכל הזמנים. ממוצע השערים שלה למשחק עומד על 0.69 - נתון המעמיד אותה במקום השני בגרמניה אי פעם, אחרי היידי מוהר.
רון מודי
רונלד מודניק (באנגלית: Ronald Moodnick; 8 בינואר 1924 - 11 ביוני 2015) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-בריטי, שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, וזכה בפרס גלובוס הזהב לשנת 1968 על הופעתו בסרט "אוליבר!".
ביוגרפיה.
מודי נולד בשכונת טוטנהאם שבלונדון. אמו קייט הייתה יהודייה ליטאית, ואביו ברנרד מודניק היה ממוצא יהודי רוסי. מודי הוא דודנם של הבמאי לורנס מודי ושל השחקנית קלייר מודי. בצעירותו למד סוציולוגיה בבית הספר לכלכלה של לונדון.
קריירת משחק.
בזמן שלמד באקדמיה, החל מודי להופיע בהצגות, ולאחר מכן החליט להיות שחקן מקצועי. התפרסם בקולנוע הבריטי בקומדיה של ריצ'רד לסטר "העכבר על הירח" (1963) בתפקיד ראש ממשלת בריטניה רופרט מואנגט'וי. כן התפרסם בעיבוד הקולנועי לספרה של אגאתה כריסטי, "בצל הגרדום" (1964), כאשר גילם את השחקן דריפורד קוסגוד.
בשנת 1960 שיחק במחזמר "אוליבר!" בתפקיד הנוכל היהודי פייגין. ב-1968 שיחק בגרסה הקולנועית המצליחה של קרול ריד למחזה זה; מודי זכה על הופעתו בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בקומדיה/מוזיקלי, והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ולפרס באפט"א. על הופעתו בגרסה המחודשת למחזמר זה, שיצאה ב-1984, היה מודי מועמד לפרס טוני.
בשנת 1970 הופיע בקומדיה של מל ברוקס "שנים עשר כיסאות", לצידם של דום דה-לואיז ופרנק לנגלה, בתור האריסטוקרט הרוסי אפוליט ורוביינינוב.
מודי נפטר בשנת 2015 בגיל 91. הוא השאיר אחריו אישה ושישה ילדים.
זאב גלוסקין
זאב גלוּסקין (ט' באלול תרי"ט,8 בספטמבר 1859 – ה' בניסן תש"ט, 4 באפריל 1949, תל אביב) היה פעיל ציוני, סוחר ויזם תרבות עברית במזרח אירופה וארץ ישראל.
ביוגרפיה.
גלוסקין נולד בסלוצק שבפלך מינסק (רוסיה הלבנה), בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, למשפחת רבנים מהעיר הלוסק. התחנך כרגיל ב"חדר", ואחר כך, בהנחיית אביו אליעזר, ששהה מרבית ימי השנה בעיר קניגסברג לשם מסחר ונחשף להשכלה, למד עברית ולימודים כלליים אצל מורים פרטיים. בגיל 13 החל ללמוד בבית הספר המחוזי. לאחר שסיים את לימודיו נסע עם אביו לקניגסברג, שם השתלם במלאכת המסחר ובשפות זרות.
בגיל 21 מת אביו, וגלוסקין נסע בשנת תר"מ מערבה לעיר ורשה לעבוד בבית מסחר גדול. שם נתוודע לחוג משכילי ורשה, והתיידד בפרט עם הסופר והעסקן ש"פ רבינוביץ (שפ"ר), ובהשפעתו נחשף לפעילות הציונית של "חובבי ציון" ולקח חלק בפעילותם. כשנוסדה אגודת "בני משה" בשנת 1889, היה גלוסקין ממייסדי הלשכה הוורשאית שלה.
היה ממייסדי הוצאת אחיאסף.
בשנת 1905 עלה לארץ ישראל. בארץ היה ממייסדי חברת "כרמל", אשר הוקמה במימון הברון רוטשילד בשנת 1896, למטרת שיווק מוצרי היין של המושבות העבריות שהוקמו בארץ ישראל מאז העלייה הראשונה, והיה למנהלה הראשון. בהמשך נבחר ליושב ראש "אגודת הכורמים". מיוזמותיו הנוספות יחד עם חברים נוספים: "חברת "מנוחה ונחלה", אשר ייסדה את המושבה רחובות, "הכנסייה הגדולה" שהתקיימה בזכרון יעקב, וחברת "גאולה" לרכישת קרקעות בארץ ישראל, שבשנים 1925–1946 כיהן כמנהלה. כמו כן, נבחר כציר למספר קונגרסים ציוניים. בתקופת מלחמת העולם הראשונה יצא מהארץ למצרים והיה שותף להקמת הגדודים העבריים.
באמצע שנות ה-30 תרם גלוסקין לעיריית תל אביב את ביתו ברח' מונטיפיורי 8, כדי שישמש את ספריית שער ציון (הבניין נהרס ביחד עם גימנסיה הרצליה).
נבחר כאזרח כבוד בראשון לציון ובתל אביב.
בשנת 1946 פרסם את זיכרונותיו.
זאב גלוסקין נפטר באביב 1949, בגיל 89. נקבר בבית הקברות טרומפלדור לצד אשתו וועלה, שנפטרה בסוף שנת 1930, ובין קבריהם של ד"ר חיים חיסין ומאיר וצינה דיזנגוף.
בשנת 1949 נמסר ארכיונו לרשות הארכיון הציוני המרכזי.
על שמו רחובות בערים רחובות, ראשון לציון ותל אביב.
הפצצה אסטרטגית
הפצצה אסטרטגית היא אסטרטגיה צבאית המופעלת במהלך מלחמה כוללת, אשר מטרתה הבסת מדינת אויב על ידי פגיעה במורל הלאומי ושבירת כוח הרצון של הציבור להילחם, השמדת יכולתה הכלכלית של מדינתה אויב ובפרט יכולתה לייצור אמצעי לחימה ולהעבירם לשטחי הלחימה, או שתי המטרות גם יחד. הפצצה אסטרטגית היא מאמץ צבאי המאורגן ומבוצע באופן שיטתי ומתואם היטב, העושה שימוש במפציצים אסטרטגיים, וטילים בעלי טווח בינוני או טווח ארוך או מטוסי קרב נושאי פצצות גרעיניות.
הפצצה אסטרטגית מהאוויר של יעדים אזרחיים הוצעה לראשונה על ידי התאורטיקן האיטלקי הגנרל ג'וליו דואה. בספרו "פיקוד האוויר" (1921) טען דואה כי ניתן להימנע מליפול למבוי סתום דמוי מלחמת העולם הראשונה על ידי שימוש בכוחות אוויר לפגיעה ישירות באוכלוסייה האזרחית. דואה האמין כי התקפות כאלה יגרמו לאזרחים להכריח את ממשלותיהן להיכנע. רעיונו של דואה אומץ וקודם בארצות הברית על ידי בילי מיטשל, הנחשב לאבי חיל האוויר של ארצות הברית ובבריטניה על ידי יו טרנצ'רד. התאורטיקנים הללו היו בעלי השפעה ורבה, גם לגיבוש ההצדקה הצבאית לקיומו של חיל אוויר נפרד (כמו חיל האוויר המלכותי) וגם בהשפעה רבה על הדרג הפוליטי ועל ההיערכות למלחמה הבאה. דוגמה לתהודה נרחבת שבה זכו רעיונותיו בנאום שנשא סטנלי בולדווין בפרלמנט הבריטי בשנת 1932 תחת הכותרת "חשש לעתיד" (A Fear for the Future), בו טען כי אף בהינתן הגנה אווירית נרחבת, "המפציץ תמיד יעבור" - מפציצים תמיד יצליחו לחדור ולהפציץ מרכזי אוכלוסייה.