ב-1980, בגיל 6, זכתה בתחרות שנקראה "ילדה יפה ירושלים". ב-1991 זכתה במקום הראשון בתחרות היופי הירושלמית "מיס קניון" שנערכה בקניון האחים ישראל בירושלים, ואחריה החלה לדגמן עבור סוכנות הדוגמנות "לוק". באותה תחרות בה זכתה, הכירה את הספר דוד אפוטה, שהיה מבוגר ממנה ב-14 שנים, נשוי עם שני ילדים שגר בנפרד מאשתו, והם הפכו לזוג.
את שירותה בצה"ל עשתה כסייעת לרופא שיניים צבאי.
ב-1993 השתתפה אלימלך בתחרות "מלכת היופי" וזכתה בתחרות בתואר "מלכת החן". באותה שנה בעקבות זכייתה בתואר "מלכת החן" השתתפה אלימלך בתחרות מיס אינטרנשיונל בסין והעפילה בה לשלב 15 המועמדות הסופיות.
ב-1995 השתתפה אלימלך בתחרות על תפקיד "נערת הגלגל" בגרסה הישראלית של השעשועון "גלגל המזל", ששודר בערוץ 2.
בין השנים 1995- 1997 כיכבה אלימלך בפרסומות בערוץ 2 לרשת המזון "היפרכל".
ב-1996 השתתפה בקלטת לילדים "אפרוחים", וב-1997 בקלטת לילדים "עושים סרט: פרח לב הזהב".
ב-1997 הגישה את התכנית "החופש הגדול" בטלוויזיה החינוכית. באותה השנה החלו יחסיה עם דוד אפוטה להתערער, ובעקבות כך היא עברה לגור עם אביה בירושלים. באותה עת, נבחרה להשתתף בפסטיגל עם השיר "בלרינה" שנכתב והולחן על ידי עוזי חיטמן. בערב ה-1 בדצמבר 1997, יום לפני מותה, הופיעה אלימלך, לצד שאר משתתפי הפסטיגל, בתוכנית הטלוויזיה של דודו טופז בערוץ 2 "הראשון בבידור".
הרצח והחקירה.
ב-2 בדצמבר 1997, בעת שעשתה את דרכה ללימודיה באוניברסיטה הפתוחה בירושלים בשעות הבוקר, עצרה ענת בביתו של אפוטה בשכונת רמת בית הכרם בעיר, ומספר שעות לאחר מכן נמצאה ללא רוח חיים כשהיא ירויה בפלג גופה העליון כשאפוטה ירוי ומוטל גם הוא ללא רוח חיים לצידה.
ב-25 בנובמבר 1997, שישה ימים לפני הרצח פנה אבי אלימלך, אביה של ענת, למשטרת ישראל וביקש שיחרימו את נשקו האישי של אפוטה, מחשש שמא ישתמש בו כנגד אלימלך, אך לאחר מכן ביקשה ענת מהמשטרה שלא לקחת את הנשק מאפוטה והנשק נשאר ברשותו.
חקירת הרצח עברה תהפוכות: חקירה ראשונית העלתה תחילה שאלימלך ירתה באפוטה ולאחר מכן התאבדה. הסברה הראשונית, לפיה אלימלך הייתה הרוצחת, נוצרה מכיוון שהאקדח נמצא ליד ידה, ובהתבסס על ממצאים אלה היא נקברה בהר המנוחות בירושלים בחלקת המתאבדים. שלושה שבועות אחרי הרצח, בעקבות לחץ משפחתה של אלימלך, חידשה המשטרה את החקירה, ובחקירה החוזרת התברר שהחוקרים התרשלו, וכי אפוטה למעשה ירה באלימלך בעת ויכוח סוער שהיה ביניהם ולאחר מכן התאבד. כמו כן התגלה ששני אחיו של דוד אפוטה נכנסו לפני המשטרה לדירה שבה אירע הרצח, וכדי לטשטש את הראיות העבירו את האקדח מידו של דוד אפוטה לידה של אלימלך, מ"טעמי כבוד", לטענתם. על אף שעובדה זו אומתה בבדיקות מעבדה החליטה הפרקליטות, בעצת המשטרה, שלא לפתוח בהליכים משפטיים נגד אותם בני משפחה והם שוחררו.
נודע גם שלרצח קדמה סדרה של סצנות קנאה מוגזמות לענת מצדו של אפוטה ושהאחרון חשב שהיא בוגדת בו עם עודד מנשה במהלך החזרות לפסטיגל, אלא שאיש לא ידע ולא עשה דבר בנידון.
ממצאי החקירה החוזרת פורסמו כשלושה שבועות לאחר הרצח. עצמותיה של ענת הועברו לחלקת קבורה רגילה בבית הקברות רק ב-2001, ארבע שנים לאחר מותה.
לאחר מותה הפיק אילן שושן סרט בשם "ענת אלימלך-הסיפור האמיתי" ששודר בערוץ 2 ב-1998, שנה לאחר מותה, ומתאר את קורות חייה מילדותה ועד הירצחה.
בשנת 2020, הופק סרט דוקו-דרמה הנקרא "", בכיכובה של אגם רודברג המגלמת את דמותה של אלימלך, ומספר את מקרה הרצח.
קביעת בית המשפט.
בתיק תביעה שניהלו בני משפחתה של אלימלך כנגד יוסף אפוטה, אחיו של דוד אפוטה וכנגד עיזבונו של דוד, קבע ב-1 במרץ 2011 בית משפט לענייני משפחה, כי דוד רצח את אלימלך, וכי יוסף שיבש את חומר הראיות. בהמשך לכך קבע בית המשפט, שיוסף יפצה את משפחתה של אלימלך ב-300 אלף ש"ח.
אדום (פירושונים)
לוגותרפיה
לוגותרפיה היא גישת האסכולה הווינאית השלישית לפסיכותרפיה, שפותחה על ידי הנוירולוג והפסיכיאטר ויקטור פראנקל. זהו סוג של ניתוח אקסיסטנציאליסטי שמתמקד ב"שאיפה למשמעות", בניגוד לדוקטרינה של אדלר של "שאיפה לכח" או לזו של זיגמונד פרויד על "שאיפה להנאה".
מקור השם וסיווג השיטה.
שמה של תורת הלוגו-תרפיה, נגזר מהמילים היווניות "לוגוס" ו"תרפיה", שמשמעותן משמעות וטיפול, כלומר טיפול באמצעות פשר/משמעות. זהו סוג של ניתוח אקזיסטנציאליסטי שמתמקד ב"שאיפה למשמעות", בניגוד לדוקטרינה של זיגמונד פרויד על "שאיפה להנאה ועקרון העונג" או ב"שאיפה לכוח ומעמד חברתי" של ניטשה שאלפרד אדלר אימץ בפסיכולוגיה האינדיבדואלית שלו - באחד השלבים המוקדמים שלה.
נהוג לסווג את פראנקל כאחד מאבות האסכולה של הגישה ההומנית-אקזיסטנציאלית, לעומת הגישות האחרות בפסיכולוגיה: הגישה הקוגניטיבית-התנהגותית והגישה הקונסטרוקטיביסטית-נרטיבית.
פראנקל מבקש להאניש הן את הפסיכואנליזה והן את הביהביוריזם, ולא לערטל את האדם במקום שהוא אותנטי בו. בכמה מקומות הוא קובע שכדי שפסיכולוגיה תהיה ראויה לשמה, עליה להתייחס לא רק לפסיכה אלא גם ללוגוס.
פראנקל קבע כי הלוגותרפיה איננה מיועדת להחליף את הפסיכותרפיה אלא להשלימה. בעוד שמטרתה של הפסיכואנליזה להעניק לאדם אובייקטיביות על חייו, והפסיכולוגיה האדלריינית מטרתה להעניק לאדם אומץ לב, מטרתה של האנליזה האקזיסטנציאלית של הלוגותרפיה להעניק לאדם חוש אחריות. אקזיסטנציה לפי פראנקל משמעותה לציין אופן ייחודי של הווייתו של האדם המאופיין בהיותו אחראי, על פיו, האחריות היא למעשה תמצית ההויה האנושית.
מהות הלוגותרפיה.
על פי תפיסתו של פראנקל - שפותחה לאחר שנכלא במחנה השמדה בתקופת השואה - הדחף העמוק ביותר של האדם, או יותר נכון הרצון העמוק ביותר, הוא שאיפה למשמעות והבנה של חייו והעולם שבו הוא נמצא, והבנה זו היא הכוח שיכול לעזור לו להתמודד עם סבל ומצוקה קשים ככל שיהיו. פראנקל טוען שהאדם המודרני שיש בידו את האמצעים, אך איבד את התכלית, סובל מתחושת עקרות וחוסר משמעות שהוא מכנה בשם "ריק קיומי", שהסימפטום הראשי שלה הוא שעמום. תחושה שבאה לידי ביטוי לפי פראנקל במשולש של דיכאון, תוקפנות, והתמכרות. אותו ריק קיומי גורם לרוב הצרות הרוחניות והבעיות הנפשיות. אליבא דפראנקל ברגע שהאדם ימלא לעצמו את הריק הפנימי שלו, וימצא משמעות לחייו בדבר שמחוצה לו, אליו יוכל להתכוון, ושלקראתו יוכל לחתור, ובו יוכל לשכוח את עצמו, הדבר יגלה את הווייתו האנושית האמיתית, ורוב הנוירוזות והבעיות שליוו אותו יפתרו.
פראנקל ראה את התסכול של חוסר המשמעות כנוירוזה של העידן החדש שיצרו שקיעת המסורות והדת. לדידו הנהיה של האנושות אחר הטוטליטריזם - שבו אחרים אומרים לאדם מה לעשות, או אחר הקונפורמיזם - שבו האדם עושה כפי שאחרים עושים, נובעת מאי יכולת היחיד למצוא משמעות ייחודית ואישית. ברדיפת האדם אחרי עקרון העונג והמין, הכוח ונגזרותיו ככסף והפיכתם למטרה, הוא ראה ניסיון של האדם למצוא מפלט לתסכולו הקיומי האישי. הוא האשים את החינוך הרדוקציוניסטי שרואה באדם חפץ גשמי, מכניסטי, אמפירי ומנתח אותו באופן קר, כדבר שתורם לבעיית חוסר המשמעות, עד כדי כך שהוא מצטט את דבריו של וילאם אירוין תומפסון "שבני אדם שנדמה להם שקיומם הצטמצם לקיום של שולחנות וכיסאות - מתאבדים". הוא סבר שהחינוך צריך להשתכלל באופן כזה, שיכוון את הלומד למצוא משמעויות ייחודיות במצבים ייחודיים באמצעות פיתוח המצפון. מבחינתו צריך לשלב בטיפול של הלוגותרפיה, אנשי מקצוע נוספים רבים ככל האפשר (פסיכיאטרים, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, מטפלים באמנות, אנשי דת ועוד), שביכולתם לתת כיוונים של משמעות קיומית לאדם הנזקק לכך.
יסודות השיטה.
בשיטה זו, היחס לאדם הוא כאל ישות אחדותית וייחודית שמודעת אל עצמה, ויש לה סגולות מיוחדות שאין לזולת. לאדם אישיות רוחנית אינדיבידואלית ואינטגרטיבית שסביבה 'עטיפות' פסיכופיזיות. על פי פראנקל ההוויה האנושית שהיא תופעה קמאית, איננה ניתנת להתבוננות, לאנליזה ולרדוקציה, כשם שהעין אינה רואה את עצמה, כך האדם איננו יכול להיות מודע לעצמיותו. יתר על כן, רוח האדם במקורה היא רוח לא מודעת.
פראנקל קובע את שלושת היסודות העיקריים של שיטתו:
הלא מודע הרוחני.
על פי הלוגותרפיה הלא מודע איננו כולל רק יצרים מודחקים (איד) כפי שסבר פרויד, אלא גם הוויות רוחניות. בעוד שבפסיכואנליזה האדם נעשה מודע ליצרים ולדחפים שלו, בלוגותרפיה לא הייצרי, אלא הרוחני הוא המועלה לתודעה. האני מודע לעצמו ופוגש את עצמו. תפיסה זו מהווה ריהביליטציה של הלא מודע. בניגוד לתפיסה הקלאסית אודות ה'קוף העירום' והתפיסה המיכניסטית המבטלת את אנושיות האדם, האדם מוגדר כ'הוויה' (היידגר) או 'ישות מחליטה' (יאספרס), ולכן בעקבות בינסונגר, 'הוויית האדם - היותו אחראי'. פראנקל הגדיר קיום אותנטי של האדם שבו "האני הוא המחליט, ולא שועה להאצותיו של האיד". כנגד הפאטאליזם של המטופל הרואה את גורלו בעובדתיות הפסיכופיזית שלו, הלוגותרפיה מעמידה קיום רוחני של חירות ואחריות.
המצפון.