בבית היתומים של קורצ'אק גדלו ילדים יתומים ובני עניים עזובים. מבני בית היתומים היו מלאי אוויר ואור, והחיים בהם היו מאורגנים במסגרת שהניחה מקום רב לשוויון ולחופש. כל ילדי בית היתומים לבשו תלבושת אחידה על מנת לא לקפח את אלו שמשפחותיהם לא שלחו להם בגדים. בילדים שהתקבלו לבית היתומים היה קורצ'אק מטפל בעצמו, מספר את שערותיהם, גוזז את ציפורניהם ובודק את מצבם הגופני, שכן קורצ'אק היה הספר והרופא של בית היתומים. בין הילדים שררה אחווה קבוצתית וקורצ'אק עשה כמיטב יכולתו למנוע התדרדרותם לפשע ולכנופיות. במבנה חברת הילדים של קורצ'אק היו יסודות של משפחה מרובת נפשות שסייעה לחינוכם של הילדים. יאנוש וסטפה היוו את דמות האב והאם של הילדים.
קורצ'אק דאג לכך שקשריו של הילד עם משפחתו הטבעית, הורה שנותר בחיים או כל קרוב אחר, לא ינותקו, ואחת לשבוע, ביום השבת היו החניכים מבקרים אצל משפחותיהם ללא הגבלה. לאלו שלא נותרו להם קרובים היה קורצ'אק דואג במיוחד - לוקח אותם לגן החיות, לקולנוע ולהצגות שונות.
כל חניכי בית היתומים למדו בבתי ספר שנמצאו בקרבת מקום. יאנוש קורצ'אק היה עוקב אחר הכנת שיעורי הבית של חניכיו שלמדו בבתי ספר בעיר וסייע להם רבות: בין התלמידים שפיגרו בקריאה או שהתקשו בה היה עורך תחרויות קריאה וכך דרבן את הילדים ליתר מאמץ.
פעמיים בשנה הוזמנו המשפחות לישיבות עם המחנכים, בישיבות היה מודיע המוסד למשפחות על עבירות חמורות של הילדים, הן חתמו על תעודת בית הספר והוזמנו להצגות שנערכו במוסד.
בחדר האוכל בזמן הארוחה ישבה ליד כל שולחן קבוצה מעורבת של ילדים, בנים ובנות בני גילאים שונים ולהם מדריך. גם קורצ'אק וסטפה ישבו לאכול עם הילדים.
הקפדה מיוחדת נהג קורצ'אק בניקיונם האישי של חניכיו ובחינוך לניקיון. הוא עודד ניקיון על ידי מתן פרסים ועל ידי הנעה לשמירה על הניקיון, כך הילדים שהקפידו על ניקיונם קיבלו בגדים יפים, אלו שניקיונם הניח את הדעת קיבלו בגדים כביסים. אלו אשר ניקיונם לקה בחסר קיבלו את הבגדים הלא יפים שאף אחד לא רצה.
כדי להקנות לילדים הרגשת ביטחון דלק האור כל הלילה בחדרי השירותים וגם אחד המחנכים ישן בחדרי השינה של היתומים.
קורצ'אק דאג לילדים דלי המשקל בדיאטות מיוחדות והיה משדל אותם לאכול יותר על ידי משחקים ותחרויות.
קורצ'אק היה קשוב לתלונות הילדים והשתדל לטפל בכל התלונות שהופנו כלפיו ולא אמר לחניכיו שלא יפה להתלונן על אנשים בפניהם, כפי שנהגו רוב המחנכים. קורצ'אק הנהיג הסדר במוסדותיו והוא קיום קשר בכתב עם תלמידים, הייתה תיבת דואר מיוחדת בה היו הילדים משלשלים אליה את מכתביהם, בהם היו מביעים את משאלותיהם, לבטיהם, ספקותיהם, בעיותיהם וחששותיהם. על חלק מהמכתבים היה קורצ'אק עונה במהלך שיחה אישית או דרך מכתב.
בבית היתומים הוקדש מקום נרחב למשחקים, פעילויות, טיולים ותרגילים ספורטיביים, קורצ'אק עצמו היה משתתף במשחקי הילדים ואף לא נמנע מלעשות עימהם מעשי קונדס או תעלולים פרועים.
בבית היתומים של קורצ'אק לא נודעה ההרגשה של משטר מכביד ודיכוי רוחני מצד המחנכים. קורצ'אק ביקש לשחרר את יתומיו מכבלי השעבוד, להעניק להם עד כמה שאפשר שלטון עצמי ולפתח את עולמם העצמי.
לחברת הילדים היו מוסדות שלטון משלה, בכללם:
חיי היום יום בבית היתומים היו מאורגנים בצורה קפדנית על ידי תורנים ומפקחים.
פעילויות חברתיות.
על מנת להפיג את החד-גווניות של בית היתומים דאג קורצ'אק להכניס הזדמנויות רבות ככל האפשר לשמחה, להתפרקות ולעליזות. קורצ'אק שידל לחגיגיות מרובה בימי חג ומועד וניסה להרבות במועדים על ידי קביעתם של ימים מיוחדים המוקדשים לנושאים שונים שנתנו הזדמנות להעלאת מצב הרוח, כגון: "יום שלא כדאי לקום בו" (היום הקצר ביותר בשנה) ו"יום השלג הראשון". ימים אלו היו ימי התעוררות כללית, משחק ומעשי קונדס בהם גם קורצ'אק השתתף.
כמו כן היו גם פינות עיון ופינות למשחק, הייתה תזמורת ועיתון שבועי ומדי פעם יצאו להצגות.
קורצ'אק ראה בעיתון הילדים ("מאלי פשגלונד") מכשיר חינוכי רב חשיבות שנכתב ונערך על ידי נערים וילדים והיה מיועד עבורם. העיתון היה מרכז לפעילות חברתית, לעבודה משותפת ולבירור רעיוני חברתי. העיתון היה כלי ביטוי ליחיד, פורקן למחשבותיו ולרגשותיו ואמצעי להתלבטותם של אותם פרטים הנבוכים ומסתגרים בשיחה ובוויכוח בעל פה. כל ילד שכתב לעיתון קיבל שכר סמלי על כתיבתו, "שכר סופרים".
בית היתומים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
כשהועבר בית היתומים לגטו ורשה, בשלהי 1940, יאנוש קורצ'אק היה בן 64, מצבו הבריאותי לא היה טוב. בית היתומים היה במבנה בית ספר רגיל בתוך תחומי הגטו. בית היתומים פעל במתכונת רגילה ועל אף הצפיפות הרבה שבה היו נתונים הילדים (כ-250 ילד) נשמרו חיי התרבות, הועלו הצגות והספרייה המשיכה לפעול. בבית היתומים היה סדר וניקיון, לא פרצו בו המגפות שהשתוללו אז ברחובות הגטו.
הבעיה בגטו הייתה השגת אוכל לילדים הרעבים. קורצ'אק עשה מאמצים רבים להציל את ילדיו מרעב וממוות לשם כך נפגש עם כל מנהיגי הגטו, גם אלו שהיו שנואים על כולם, צעק, תבע ואיים.
סופו של בית היתומים.
סופם של הילדים היהודים ושל סגל העובדים בבית היתומים היה לעלות לרכבת למחנה ההשמדה טרבלינקה באוגוסט 1942. הגרמנים הציעו ליאנוש קורצ'אק חנינה ואפשרו לו להישאר בגטו, אבל קורצ'אק דחה הזדמנות זו והעדיף להישאר עם ילדיו ברגעיהם האחרונים. קורצ'אק העדיף להסתיר מהילדים את המקום אליו מועדות פניהם, ויש האומרים כי זהו השקר היחיד אשר סיפר קורצ'אק לילדיו. הילדים צעדו בטור בגאווה ממבנה בית היתומים האחרון שברחוב שיינה (Sienna) בדרום הגטו הקטן בורשה, אל האומשלגפלץ שבצפון הגטו הגדול, ומשם למחנה המוות טרבלינקה, כאשר קורצ'אק וסטפניה וילצ'ינסקה הובילו בראש זקוף ובגאון בעודו מחזיק בדגל בית היתומים הירוק. דגל זה שרד את המחנה, וניתן לראותו בבית קורצ'אק כיום.
הנצחתו של בית היתומים.
בחודש אוקטובר 1942 נוסד בארץ ישראל במושבה רעננה בית יתומים הנושא את השם ביתנו על שמו של בית היתומים של קורצ'אק. "ביתנו" ברעננה נוסד על ידי אלכסנדר וצפורה בונין (בן-נון), זוג חלוצים שעלו לארץ ישראל מרוסיה ופולין לפני מלחמת העולם השנייה. "ביתנו" פעל כבית לימוד חקלאי-דתי ואימץ את שיטתו החינוכית של בית היתומים בוורשה והונהג בו אורח חיים דומה, לרבות ועדות הקבלה של החניכים, עצמאותם וניהול המוסד על ידי החניכים עצמם בפיקוח המנהלים. ילדי מוסד "ביתנו" נשלחו אליו על ידי ארגון עליית הנוער שהצליח לעלותם לארץ ישראל במהלך מלחמת העולם השנייה ובשנים שלאחריה. בנוסף קלט "ביתנו" גם ילדים שעלו ממדינות ערב רובם מתימן.
"ביתנו" היה בית יתומים ראשון מסוגו בארץ ישראל והיחיד שאימץ הלכה למעשה את שיטתו החינוכית של קורצ'אק ובכך המשיך את דרכו הן בהצלת יתומים יהודים והן בהנצחת גישתו הפדגוגית והחינוכית של קורצ'אק. מוסד "ביתנו" ברעננה נסגר בשנת 1980. בשנת 1982 ראה אור הספר "מן הגטו" בהוצאת "בית לוחמי הגטאות", תרגום מפולנית לעברית יומנו של קורצ'אק אותו כתב בתוך גטו ורשה בחודשים מאי-אוגוסט 1942. ביומן זה כתב קורצ'אק את משאלתו להקמת בית יתומים יהודי בארץ ישראל. קורצ'אק ייחל שיוקם בית יתומים שכזה שיקבץ אליו ילדים מרחבי תבל ותונהג בו שיטתו החינוכית בשילוב "עבודת אדמה". הקמת מוסד ביתנו ברעננה הגשים את צוואתו של קורצ'אק וזאת מבלי שלמייסדי המוסד היה ידוע דבר על יומנו של קורצ'אק ומשאלתו.
יהודי
ראש ממשלת ישראל
ראש ממשלת ישראל הוא ראש הרשות המבצעת בשיטת הממשל בישראל. החוק הישראלי מקנה לממשלה שאותה מנהל ראש הממשלה את סמכויות השלטון הביצועיות, על אף שנשיא המדינה מוגדר בחוק כראש המדינה. לראש ממשלת ישראל מתמנה אחד מחברי הכנסת, שנשיא המדינה הטיל עליו להרכיב ממשלה, אחר התייעצות עם נציגי הסיעות, ושהצליח לקבל את אישורה של הכנסת להרכב ממשלתו. תהליך בחירתו של ראש הממשלה, וכן סמכויותיו וסמכות ממשלתו נקבעו ב, שעבר גלגולים אחדים.
סמכויותיו ותפקידיו של ראש הממשלה.
ראש הממשלה מנהל את ישיבות הממשלה ואת עבודת הממשלה בכלל. הוא ממלא את מקומם של שרים שהתפטרו או שנבצר מהם למלא את תפקידם, הוא הקובע את העניינים שבהם תטפל הממשלה, והוא הנושא באחריות הראשית לתוצאות מדיניות הממשלה.
עם זאת, החוק קובע כי הממשלה כולה (שלא כבמשטר נשיאותי) היא הגוף השולט במדינה, ולפיכך החלטות הממשלה מתקבלות בהצבעות שדורשות תמיכה של רוב השרים, וקולו של ראש הממשלה שווה לקולו של כל שר אחר. ראש הממשלה אינו יכול לכפות את דעתו על הממשלה באופן ישיר, אולם הוא יכול:
בנוסף:
מינוי ראש הממשלה.
תהליך בחירתו של ראש הממשלה, וכן סמכויותיו וסמכות ממשלתו נקבעו ב, שעבר גלגולים אחדים.
ראש הממשלה נבחר בבחירות דמוקרטיות, אבל באופן עקיף - ציבור הבוחרים בוחר את חברי הכנסת שהם נציגיו בכנסת, ואלה בוחרים את ראש הממשלה ומאשרים את הרכב הממשלה שהקים. שיטה זו נהוגה בישראל מאז יום היווסדה, למעט תקופה קצרה בין השנים 1996 - 2001. במהלך תקופה זו היה בתוקף חוק הבחירה הישירה, שהנהיג שיטה שבה הצביעו הבוחרים בנפרד לכנסת ולראש הממשלה. השיטה הונהגה בתקווה להביא ליתר יציבות בשלטון, אולם היא בוטלה כשהתברר שאין היא משיגה את מטרתה.