בשל אילוצים ובעיות חדשות שצצות להן מדי פעם לפעם, מעון בית היתומים נאלץ להמשיך בתפקודו המדומה כל פעם מחדש, וככל שהוא מחזיק מעמד יותר זמן - כך מתרחשים יותר אירועים ועוברות יותר חוויות על המעון ובני ביתו; בהמשך אלוורו מכניס לחייו את דלפינה, מושא אהבתו מילדות, כחלק ממזימתו לתעתע בסבתו, ובשלב מסוים מריה חוליה דל סולאר, רווקה חסרת ביטחון שבנוסף מאובחנת כנוירוטית, הופכת למנהלת המעון, בין היתר על מנת לנקום בילדים על כל שעוללו לה מרגע שנכנסו לחייה. דלפינה לא מסתדרת עם סולדד, שמתעמתת איתה לעיתים קרובות על הדרך שבה היא מתייחסת לילדים, ובעקבות זאת מתערערת ומנסה לגרום לילדים לחבב אותה, אולם ללא הצלחה, ואם זה לא מספיק - העימותים העזים בין סולדד לאלוורו מתחלפים עד מהרה בסיפור אהבה, ומוציאים אותה מהתמונה בהדרגה. בו בזמן, נראה כי לרוב עוברים על המעון ובני ביתו ימים פחות שקטים ודברים פחות רצויים מסיפורי אהבה, לאחר שהפעם זהו חואן איגנסיו שמנסה להרע להם: הוא מנסה לפתות את סולדד על מנת לדלות ממנה מידע חיוני על המתרחש בבית, אשר יהיה לו לכלי עזר במטרתו לממש את כוונותיו הזדוניות.
בעוד שנראה כי הדברים רק הולכים ומסתבכים, נדמה כי אלוורו מצליח לשמור על אופטימיות ויודע להציל את המצב כל פעם מחדש, ולעיתים בעזרת חבריו, סולדד והילדים, אולם בתוך כל המציאות הזאת הוא מסרב לקבל את השינוי שהוא עובר בתור בן אדם. אף על פי כן, יכולת ההבנה וניסיון החיים של סולדד מרעידים את האדמה תחתיו, ועוזרים לו לסמוך שוב על אנשים, להאמין שקיימות מטרות אשר מאחוריהן כוונות טהורות בלבד, ולתת את כל כולו בשביל חלום. כשהשינוי מתחולל בו, בית היתומים מפסיק להיות בגדר פארסה והופך להיות מציאות חייו ושגרת יומו. ישנו האור בקצה המנהרה, קיים המחסה עבור האנשים בעלי הרגשות החיוביים והתקווה. יש יקום מיוחד גדוש הרפתקאות ושובבות. בלב של כולנו קיימת פינת אור קטנטנה. ושם, כל החלומות שלנו שוכנים, מחכים לנו שנחלץ אותם. כל עוד נמשיך להאמין ולא נאבד את התקווה, לעולם לא נהיה לבד.
שידורי הסדרה.
בארגנטינה.
הסדרה שודרה בארגנטינה בערוץ Azul TV (ערוץ 9) עד פרק 99 (עונה ראשונה), והיא נחלה הצלחה פושרת. כאשר פינת אור עברה לשדר את העונה השנייה בערוץ America TV, שנחשב לערוץ הרבה פחות פופולרי, הקהל שלה, שהיה מועט ממילא, איבד צופים נוספים ואחוזי הרייטינג אף היו בשפל בהתחשב בשעה בה היא שודרה (18:00 בערב). סיבה נוספת לירידת אחוזי הצפייה נבעה מעזיבתה הפתאומית של השחקנית הראשית סולדד בעקבות תאונת מטוס שהתרחשה בסדרה בפרק 154 שגרמה לדמותה להיעדר לפרק זמן ממושך.
פרק 100 שפותח את העונה השנייה הציג שינוי כללי באווירת הסדרה: הלוגו, שיר וריקוד הפתיחה, המדים של ילדי המעון והאריזה הגרפית של הסדרה עוצבו מחדש ושונו לגמרי. אנשים בכירים בערוץ החליטו לבצע שינוי נוסף, כאשר הקדימו את שעת השידור לשעה 11:00 בבוקר, ובעקבות כך שונה בפעם השלישית שיר הפתיחה בפרק 156.
עקב שינוי זה הרייטינג של הסדרה הידרדר בשנית מאחר שמעריצי הסדרה שרובם הגדול לומד בבית הספר לא יכלו לצפות בה בשעה כזאת. לאחר טלטלות רבות ועתידה הלא ברור של הסדרה, בין היתר בפרק 191 חזרה סולדד לסדרה באופן רשמי לאחר היעדרות ממושכת כאמור, אולם מלבד עלייה קלה באחוזי הרייטינג - חזרתה לא עוררה עניין, ולבסוף הסדרה הסתיימה לאחר 199 פרקים.
בישראל.
הסדרה שודרה במשך כשנה בערוץ הילדים בשנים 2003–2004, ובניגוד לקהל הבית שלה - זכתה לרייטינג גבוה מאוד בקרב הקהל הישראלי, כאשר קיבלה 9 אחוזי רייטינג בממוצע. בנוסף, במקביל ולאחר סיום השידורים, הסדרה שודרה בשידורים חוזרים בערוץ 2 בימי שישי ושבת. מנחה ערוץ הילדים באותה תקופה תום אבני הופיע בעונה השנייה בחמישה פרקים. מבחינה מסחרית בשנת 2004 יצא אלבום מדבקות רשמי בהוצאת PMI אשר היה משותף לפינת אור ולסדרה השנייה של מורנה, "המורדים" ששודרה במקביל, בנוסף נמכרו תיקי יד, ארנקים, כובעים, מחזיקי מפתחות, שעונים, כריות, סדינים וחולצות של שתי הסדרות, כל זאת לקראת בואם של שחקני שתי הסדרות לביקור בישראל וקיום סבב הופעות נרחב.
הופעה בישראל.
ב-27 במרץ 2004, במהלך חול המועד פסח, הגיעו לישראל מרבית כוכבי הסדרה, לסיבוב הופעות בהיכל נוקיה שבתל אביב. ההופעה גם כללה בין השאר את השחקנית נדיה די צ'לו ששיחקה בסדרה ולפני כן אף הופיעה בישראל במחזמר של "קטנטנות", ואת תום אבני שהשתתף כאמור ככוכב אורח בסדרה וגם על הבמה. ההופעה הייתה בלעדית לישראל, שכן בארגנטינה הסדרה לא נחלה הצלחה גדולה כמו בישראל ונחשבה לתקדים שכן מדובר בהפקה ארגנטינאית לחלוטין שעלתה על הבמות רק בישראל. יחד איתם הגיעו כוכבי המורדים שהופיעו כ-20 הופעות בסיבוב מקביל באותו היכל. בנוסף התארחו הכוכבים בתוכניות אירוח שונות של אותה התקופה, ביניהן החדר של חני בה התארחו סולדד ומריאנה (לאלי).
בעולם.
הסדרה שודרה בערוץ בומרנג הלטיני, אשר משדר לכל מדינות אמריקה הלטינית, ובערוצים מקומיים נוספים במדינות אורוגוואי, פרגוואי ופרו, שם זכתה לנתוני רייטינג מרשימים. מדינות אחרות בהן שודרה הסדרה הן ספרד ואינדונזיה.
רשימת שירים.
לסדרה יצא לאור דיסק עם כלל השירים דרך חברת סוני מיוזיק. השירים נכתבו והולחנו על ידי כריס מורנה וסולדד פסטורוטי, וסולדד, בנוסף לצוות השחקנים הצעיר, שרו את כולו. חלק מהשירים הם עיבודים לשירים שהופיעו בסדרה קטנטנות ובמספר תוכניות ארגנטינאיות. בנוסף, קיימים שירים אשר הופיעו בסדרה ובגרסת התיאטרון אולם לא נכללו באלבום.
סן סקונדו (אי)
סן סקונדו (באיטלקית: San Secondo) הוא אי קטן ובלתי מיושב בלגונת ונציה שבאיטליה.
היסטוריה.
בשנת 1034 בנתה באי משפחת באפו כנסייה ומנזר עבור נזירות בנידיקטיניות. במנזר הופקדו שרידים של ארזמוס הקדוש.
בשנת 1237 הועברו אל המנזר שרידיו של סקונדוס הקדוש מאסטי, ובהתאם שונה שם האי.
בשנת 1533 הוחלפו הנזירים באי במנזירים מהמסדר הדומיניקני, ובשנת 1566 האי הפך לבית חולים למצורעים.
בשנת 1569 בעקבות שרפה שפרצה בארסנאלה, הועברו אל האי מחסני אבק השרפה של הרפובליקה של ונציה.
בשנת 1806, לאחר שנפוליאון בונפרטה כבש את ונציה, גורשו הנזירים מהאי, מבני המנזר נהרסו ועל האי הוקם מחנה צבא.
כיום האי נטוש.
מוסקט (אלבום)
"מוסקט" הוא אלבום משותף לאריק איינשטיין ושלום חנוך, שיצא לאור בשנת 1999.
רף הציפיות מהאלבום היה גבוה, עקב שיתופי הפעולה הקודמים בין איינשטיין לחנוך באלבומים "שבלול" ו"פלסטלינה" שיצאו בשנת 1970. על העיבודים וההפקה המוזיקלית של האלבום הופקדו חנוך, משה לוי ואמיר צורף. חנוך הלחין את כל שירי האלבום וכתב גם את המילים לשישה מהשירים. איינשטיין כתב את המילים לשישה שירים, ויואב פורת כתב את המילים לשיר "ללא מוצא".
"מוסקט" היה האלבום האחרון אותו הקליט איינשטיין באולפן מסחרי. את כל אלבומיו הבאים הקליט באולפנים הפרטיים בבתיהם של המוזיקאים עמם עבד (יזהר אשדות, פיטר רוט, גיא בוקאטי).
מתוך האלבום יצאו הסינגלים "כל אחד רוצה", "שמור על עצמך", "גיטרה וכינור" ו"איך זה את". בשנת 2016 הקליט שלום חנוך גרסת כיסוי לשיר "איך זה את" בדואט עם הזמרת שרית חדד, והוציא אותה כסינגל. הביצוע הופיע באלבומו של חנוך - "זום".
רשימת רצועות.
העיבודים בוצעו על ידי שלום חנוך, משה לוי ואמיר צורף.
שוק המציאות
שוק המציאוֹת הוא מופע שהעלו יונה עטרי ואילי גורליצקי בשנת 1965 ביוזמתו ובבימויו של שמואל בונים ובהנהלה מוזיקלית של אריה לבנון. במופע, ששיריו יצאו גם על תקליט (ובשנות האלפיים גם על תקליטור) היו ארבעה עשר שירים שכתב נתן אלתרמן, ושיר אחד, "לו הייתי דג", שכתבה בתו תרצה אתר. השירים הולחנו בידי סשה ארגוב, משה וילנסקי ודובי זלצר.
אלתרמן פסק למעשה לכתוב פזמונים וכתב שירה לעיתים מזדמנות בלבד בין 1948 - 1963, לאור עלייתם של משוררי דור תש"ח, חיים חפר, חיים גורי ויהודה עמיחי. הוא שב לכתוב, למעשה, רק כאשר התבקש על ידי בונים להפוך את מחזהו של סמי גרונמן, "שלמה המלך ושלמי הסנדלר", אותו תרגם שנים קודם לכן, למחזמר. עטרי וגורליצקי העלו את המופע כהמשך שיתוף פעולה ביניהם לאחר הצלחת המחזמר בו כיכבו. המופע ארך כ-90 דקות וקטעי הקישור בין הפזמונים היו על טהרת הפנטומימה. תחת הכותרת 'חרוזים ישנים וגם חדשים', כתב אלתרמן שמונה שירים חדשים ('שוק המציאות', 'בלדה סקוטית', יהצלם', 'קונצרטינה וגיטרה', 'רגע של בידור', 'בובות שעווה' 'הבלדה על חמוריקו' ו'זמר מפוחית'),חידש שישה ישנים, כמו "אלימלך" (מ'חגיגת פורים' של "המטאטא", 1939), "מי לימון ואדון צלחת" (מילים חדשות למנגינת השיר "על הטיילת" מן התוכנית 'בבקשה לשבת' של 'לי-לה-לו', 1946, שלא פורסם בדפוס), "בכל זאת יש בה משהו" (מן התוכנית 'בבקשה לשבת' של 'לי-לה-לו', 1946), "צריך לצלצל פעמיים" (מן התיאטרון 'כל הרוחות') ו'גדליה רבע איש', והוסיף, כאמור, שיר אחד של בתו, תרצה אתר, "לו הייתי דג". המזיגה בין חדש וישן הייתה מזיגה נכונה. הקהל פגש מכרים ישנים וחביבים והתוודע לחדשים. מי שאהב את אילי ואת יונה ב"שלמה המלך ושלמי הסנדלר", נהנה לראותם משתפים פעולה ב"שוק המציאות". ביצועם המקצועי והמהוקצע שירת את השירים היטב. חלק נכבד משירי המופע הפכו ללהיטים ונותרו מוכרים לציבור הרחב בישראל במשך עשרות שנים. למעשה, הייתה זו הפעם הראשונה שמופע שלם הורכב אך ורק מפזמוניו של אלתרמן (או ליתר דיוק, 'של משפחת אלתרמן'),
בשנת 2008 העלה "תיאטרון הספרייה" גרסה מחודשת למופע בכיכובם של אלון אופיר ואדוה עדני.