התיאטרון הראשון במוסקבה הוקם בשנת 1776 בעקבות רישיון שנתנה הצארינה יקטרינה הגדולה וביוזמת היזם האנגלי מייקל מדוקס. בראשית דרכו הציג התיאטרון בבתים פרטיים של אצילים רוסיים, והתיאטרון כלל 13 שחקנים בלבד. בשנת 1780 נרכש מבנה תיאטרון פטרובקה לצורך הצגת מחזות ואופרות. בשנת 1803 התיאטרון פוצל לתיאטרון אופרה ובלט ותיאטרון דרמה. בשנת 1805 ניזוק תיאטרון פטרובקה בשריפה שפרצה מספר דקות לפני תחילת האופרה "הסירנה של הדנייפר". מבנה חדש הוקם בכיכר ארבאט בשנת 1808. מבנה זה נשרף בשריפה הגדולה של מוסקבה בעת כיבוש העיר על ידי נפוליאון בונפרטה. מעשית עד לשנת 1824 התיאטראות פעלו תחת הנהלה משותפת ושירותים לוגיסטיים משותפים.
בשנת 1824 נבנה המבנה הנוכחי, הממוקם בכיכר התיאטרון. המבנה תוכנן על ידי האדריכל בווט. עם הזמן השתרש השם "תיאטרון מאלי" (תיאטרון קטן) למבנה. (גם תיאטרון בולשוי ממוקם באותו כיכר. שנה זו נחשבת לשנה הראשונה של פעילות התיאטרון. בשנים 1838–1840 הבניין הורחב וחלוקת החלל הפנימי שונתה.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 היו פאבל מוצ'אלוב ומיכאיל שצ'פקין בראש סגל שחקני התיאטרון. שני שחקנים גדולים אלה שיתפו פעולה בהצגת המחזה "צער מתוך חכמה" של אלכסנדר גריבוידוב ובמחזות על פי ניקולאי גוגול. התיאטרון היה קשור מאוד לאלכסנדר אוסטרובסקי. המחזאי בעצמו השתתף בחזרות וכל 48 מחזותיו הועלו על במת התיאטרון. לתיאטרון היה שם לא רשמי "הבית של אוסטרובסקי".
בשנת 1870 החלה הקריירה של שחקנית רוסית ידועה, מריה ירמולובה שהשתתפה בהצגות התיאטרון במשך כ-50 שנה. לקראת סיום המאה ה-19 - תחילת המאה ה-20 החל תיאטרון מאלי לאבד את מקוריותו. בשנת 1898 הוקם סניף של התיאטרון - "התיאטרון החדש" בו הוצגו מחזות בהשתתפות השחקנים הצעירים ושל במאים צעירים שחיפשו דרכים לחידוש התיאטרון. בשנת 1907 "התיאטרון החדש" נסגר וחלק משחקניו נקלטו בתיאטרון מאלי. בתקופה זו כלל סגל התיאטרון, בנוסף לירמולובה, שחקנים כאלכסנדר יוז'ין, אלכסנדרה יבלוצ'קובה, אלכסנדר לנסקי ועוד.
לאחר מהפכת אוקטובר.
לאחר מהפכת אוקטובר המשיך תיאטרון מאלי במסורת הצגת מחזות קלסיים מאת מחזאים רוסים מהמאה ה-19 ומחזאים אירופאיים. בשנת 1918 נפתח ליד התיאטרון בית ספר לשחקנים שפועל עד היום. לאור כך שהתיאטרון לא הציג מחזות של מחזאים סובייטים, הופעל לחץ לסגור אותו, אך לאור עמדתו של הקומיסר לענייני התרבות אנטולי לונאצ'רסקי התיאטרון לא נסגר ובשנת 1926 הציג לראשונה מחזה של מחזאי סובייטי קונסטנטין טרניוב. במהלך שנות ה-30 נסגרו תיאטראות שעסקו בחיפושי דרכים חדשות באמנות ושחקניהם נקלטו בחלקם בתיאטרון מאלי. בבסיס הרפרטואר של התיאטרון היו מחזות קלסיים של מחזאים רוסיים מהמאה ה-19. בתקופת חייו של אנטון צ'כוב מחזותיו כמעט ולא הועלו על במת תיאטרון מאלי. החל משנות ה-30 תיאטרון החל לשלב ברפרטואר מחזות מאת צ'כוב.
בשנות ה-50 התיאטרון המשיך במסורת אך תוך שילוב זהיר של מחזות של מקסים גורקי ומחזאים סובייטים נוספים. העדר מחזות על הנושאים האקטואליים היה מורגש אך לתיאטרון היה קהל משלו. סגל התיאטרון כלל בין היתר את איגור אילינסקי, אלינה ביסטריצקאיה, מיכאיל צריוב, מיכאיל ז'ארוב ורבים נוספים.
גם היום התיאטרון ממשיך להעלות על הבמה בעיקר מחזות קלסיים. על במת התיאטרון מתקיים פסטיבל שנתי "אוסטרובסקי בבית אוסטרובסקי". החל משנת 1988 עומד בראש התיאטרון יורי סולומין שנקלט בתיאטרון בשנת 1957 והיה בין השחקנים הבולטים של התיאטרון.
סוגטה מיטרה
סוגטה מיטרה (באנגלית: Sugata Mitra; נולד ב-12 בפברואר 1952 בקולקטה, הודו) הוא פרופסור לטכנולוגיה חינוכית בבית הספר לחינוך, תקשורת ושפות של אוניברסיטת ניוקאסל שבאנגליה. הוא ידוע בעיקר בזכות ניסוי "החור שבקיר" ("Hole in the Wall"), שבו הדגים את יכולת הלמידה העצמאית של ילדים. כמו כן הוא משמש כמדען הראשי בדימוס של החברה ההודית לפיתוח טכנולוגית מידע .
אוניברסיטת לונדון הכתירה אותו כאיש אשכולות, בזכות 30 שנות פעילותו במגוון רחב של תחומי לימוד. הוא זוכה פרס ועידת TED לשנת 2013.
קריירה.
מיטרה למד לתואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת ג'אדאבפור בקולקטה (1973), ולתואר שני בפיזיקה של מצב מוצק ב-IIT בדלהי (1975). הוא החל את מחקריו בתחום של חישוביות של מסלולי חלקיקים במולקולות. הוא גילה שתפקודן של מולקולות אורגניות נקבע על ידי המבנה של המרחבי שלהן, יותר מאשר על ידי הרכבן האטומי. ב-1978 הוא קיבל תואר דוקטור בפיזיקה של מצב מוצק בתחום מוליכים למחצה אורגניים מ-IIT. לאחר מכן המשיך במחקר על מערכות לאגירת אנרגיה, בתחילה ב-IIT, ולאחר מכן במכון הטכנולוגי של וינה. כתוצאה ממחקרו פותחה סוללת כלוריד האבץ, הנמצאת בשימוש עד היום.
הישגים מדעיים חוצי תחומים.
בעקבות עבודת הדוקטור שלו, בנושא התנהגות אקסיטונים במוליך למחצה, החל מיטרה להתעניין בהולכה חשמלית של רקמות חיות. המחקר בעניין זה הוליד השערה נועזת על הסיבות למיקומם המיוחד של אברי החישה. כעבור מספר שנים החל מיטרה לעסוק ברשתות תקשורת מחשבים. הוא הקים את העיתון מבוסס הרשת המקומית הראשון בהודו, וב-1985 כתב מאמר על האפשרות של הוצאה לאור שולחנית, רעיון שהקדים את זמנו בשנה שבה המחשב האישי היה רק בתחילת דרכו.
חינוך ומדעים קוגניטיביים.
מיטרה הוא אחד המדענים הבולטים בקידום של חינוך עצמאי (הידוע במינוח "חינוך בהתערבות מינימלית", באנגלית: Minimally Invasive Education ). הוא רשם מעל 25 פטנטים בתחומי המדעים קוגניטיביים וטכנולוגיה חינוכית. בשנות התשעים שוב פנה מיטרה לתחום חדש, והחל לחקור את תהליכי הלמידה והזיכרון במוח האנושי. הוא היה בין הראשונים שהראו שסימולציה ממוחשבת של רשת עצבית יכולה לסייע בהבנת המנגנון של מחלת אלצהיימר. הוא היה גם בין ההוגים הראשונים של טכניקת הקישור האסוציאטיבי (Hyperlink) בקובצי מחשב, שנים מספר לפני שזה הפך לאבן הפינה של הגלישה באינטרנט. בצד פרסומו העולמי, הוא המשיך לפעול בתחום החינוך בארצו, הודו, והיה לגורם רב השפעה ויוצר בתחום שיטות ההוראה. שיטותיו חינכו מיליוני ילדים הודים, רובם בין הילדים העניים ביותר בעולם.
"החור שבקיר".
בשנת 1999 הציב מיטרה מחשב אישי בתוך קיר אבן בשכונת מצוקה בעיר קלקאג'י שבמחוז דלהי בהודו, באופן שילדים הורשו להפעיל את המחשב ללא הגבלות. במחשב הותקנו לומדות פשוטות לשימוש, אך לא ניתנה לילדים כל הדרכה או עזרה. בעקבות הצלחתם של הילדים להפעיל את הלומדות ולרכוש מיומנות בשימוש במחשב, הוצבו 22 מחשבים בקיוסקים דומים באזורים העניים ביותר בהודו, ובשנת 2004 גם בקמבודיה. הניסויים הראו שוב ושוב, שילדים מכל סביבה חברתית, גאוגרפית או מעמדית, מסוגלים לרכוש לבדם מיומנות שימוש במחשב ובאינטרנט.
בעקבות הצלחת הניסוי, סיפר מיטרה, הוא החליט לבחון מה עוד ילדים יכולים ללמוד בעזרת מחשב. הוא נתן לקבוצת ילדים שידעו אנגלית בעיר היידראבאד מחשב, ובו מערכת זיהוי דיבור. הילדים דיברו אל המיקרופון במבטא טלוגו כבד, והמחשב בתגובה הדפיס צירופים חסרי משמעות של אותיות. מיטרה אמר לילדים: "תעשו שהמחשב יבין אתכם." כששאלו אותו איך עושים זאת, ענה להם שאיננו יודע, והלך לדרכו. כעבוד חודשיים, הילדים דיברו אנגלית במבטא הבריטי של המסנתז.
על עבודתו הזאת זכה מיטרה בפרס על שם דהואנג מהטה, חלוץ התוכנה ההודי.
מסופר שהדיפלומט והסופר ההודי ויקאס סווארופ כתב את ספרו רב המכר העולמי נער החידות ממומביי בהשראת הניסוי של מיטרה.
מיטרה ייסד את 'החור שבקיר - חינוך בע"מ' (HiWEL), מיזם משותף ל-NIIT ולתאגיד הפיננסי הבינלאומי (IFC), כדי להפיץ את רעיונות הלימוד העצמאי.
בשנת 2017, ביקר מיטרה בישראל במסגרת כנס IDEC, בו הרצה וקיים סדנאות על מחקריו בחינוך והמודלים החינוכים שיצר ברחבי העולם.
פרסים והכרה.
מיטרה זכה בפרסים אחדים בארצו ומחוצה לה, וכן במענקי מחקר המסתכמים בכמה מיליוני דולרים מגופים פיננסיים. בין הפרסים החשובים שזכה בהם:
טירופיאון
מיצר צושימה
ג'ון סטאפ
ג'ון פול סטאפ (11 ביולי 1910 באהיה, ברזיל - 13 בנובמבר 1999 ארצות הברית) היה רופא וקצין בכיר בחיל האוויר האמריקני. היה חלוץ בחקר השפעות התאוצה והתאוטה על גוף האדם. כמו כן, היה יריב ועמיתו של צ'אק ייגר ונודע כאיש המהיר ביותר על פני כדור הארץ.
קריירה צבאית ומחקריו.
ג'ון סטאפ הצטרף לשורות חיל האוויר האמריקאי ב-5 באוקטובר 1944 כרופא צבאי. מחקריו בדקו את הכוחות הפועלים על גוף הטייס בגובה רב, ועזרו לפתח מטוסים בעלי רום-טיסה גבוה יותר וכן צניחה מגובה רב יותר. בחודש מרץ שנת 1947 החל לבצע מבדקים שבאו לבחון את יכולת גוף האדם לעמוד בתאוטות פתאומיות, כלומר מצבים המדמים מעבר ממהירות גבוהה מאוד של טיסה למצב של התרסקות. בעת שביצע מבדקים אלו חשבו ששיא כוח הג'י שאדם יכול לשאת הוא 18. ג'ון ניפץ את התפיסה הזאת, כאשר בהתנדבות השתמש במתקני המחקר המיוחדים וספג יותר כוחות ג'י מכל אדם אחר.
במהלך הניסויים החוזרים שערך הוא נפצע קשות, שבר את גפיו ואת צלעותיו ואף סבל מנזק בלתי הפיך לראייתו כתוצאה מהתפוצצות של ורידי הדם בעיניו. באחד מניסויו האחרונים, הופעל על גופו כוח הגדול פי 46.2 מכוח הכבידה על פני כדור הארץ.