ב-2021 בדו"ח שבוצע על ידי חברת אזילה והבא לוועדת הכנסת בידי המטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת (105), הוצג כי אתר סטיפס הוא מהפורומים העיקריים בהם מתרחשים התבטאויות כנגד בני נוער להט"בים. בנוסף, פורסם בין השאר על 1,345 אירועים של דיווחי אובדנות באתר.
הומופוביה מופנמת
הומופוביה מופנמת (באנגלית: Internalized Homophobia) היא מצב שבו להט"בים (לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים) מפנימים עמדות ורגשות שליליים כלפי גילויים הומוסקסואליים בקרב הפרט עצמו ובקרב אחרים. זהו אחד הסוגים של דיכוי מופנם.
התופעה עשויה לאפיין להט"בים החיים בחברה המושתתת על עקרונות הטרונורמטיביות, חברה הטרוסקסיסטית והומופובית שדוגלת באי-שוויון אשר מפלה ומדכאת אותם. ללהט"ב אין מספיק, אם בכלל, מודלים להזדהות וללמוד מהם, וכן ישנם מעט מאוד מקורות תמיכה וחיזוק ראויים. לפיכך הם עשויים להפנים ערכים, עמדות ואמונות הומופוביות אלו, ויבטאו הומופוביה מופנמת. ביטויה המרכזי הוא בשנאה עצמית אשר גורמת לפרט, אי נוחות וחוסר קבלה של נטייתו המינית הלא-הטרוסקסואלית. ניתן לומר כי מי שסובל מהומופוביה מופנמת הוא "הומו הומופוב".
מינוח.
הומופוביה מופנמת מהווה תהליך התפתחותי שחווים רבים מהלהט"בים. היא נמצאה כגורם מעכב מרכזי בהתפתחות ובגיבוש תקין של זהות להט"בית, בעיקר בקרב גברים הומואים. אכן נמצא קשר בין רמות גבוהות של הומופוביה מופנמת לבין שלבים מוקדמים יותר בגיבוש הזהות ההומוסקסואלית.
התגברות על הומופוביה מופנמת היא חיונית להתפתחות בריאה של הפרט. מצב זה דורש מלהט"בים להתמודד בעצמם עם תהליך מורכב, מתמשך ומכונן זה, הגורם לעיתים קרובות לתחושת מצוקה, בלבול ומתח נפשי.
בדומה להומופוביה מופנמת, אילן מאיר (Ilan Meyer) מצא מרכיב של לחץ מיעוטים (Minority Stress), שמשמעו עקה פסיכולוגית הנובעת מהשתייכות למיעוט מסוים. מצב זה מבהיר את הנקודה כי מיגור ההומופוביה המופנמת של הפרט אינו בהכרח שלב התפתחותי, אלא מצב שיש להתמודד עמו באופן יומיומי ומתמשך, גם לאחר היות הנטייה המינית מגובשת. משמעות הדבר כי הומופוביה מופנמת אינה תכונה פנימית, "טבעית" או מולדת של הפרט, כי אם גורם עקה (Stressor) חיצוני בלבד. הרעיון שחברי קבוצה הסובלת מסטיגמה חווים קשיים פסיכולוגיים כתוצאה מהפנמת ההערכה השלילית של החברה כלפיהם אינו ייחודי רק למיעוטים מיניים או מגדריים, (להט"בים), אלא כמעט לכל מיעוט או קבוצה הסובלת מדיכוי חברתי.
מספר תאורטיקנים גורסים כי הומופוביה מופנמת כוללת, בנוסף לעמדות שליליות מוּדעוֹת כלפי הומוסקסואליות, גם עמדות לא-מודעות. הכוונה היא כי גילויים של הומופוביה מופנמת נחשבים כלא מודעים, במובן שהקשר ביניהם לבין ההומופוביה המופנמת המודעת של הפרט אבד ולא ניתן לזהותו בקלות. זאת אומרת, גם אם הפרט טוען באופן גלוי כי לביטוי מסוים שלו אין קשר להומופוביה מופנמת, יכול להיות שאין הדבר כך, ואכן יש קשר בין השניים ברמה הלא-מודעת.
המושג הומופוביה מופנמת עלול להטעות לעיתים בכך שהמילה "מופנמת" מרמזת על תהליך לא-מודע. לא כך הדבר, שכן הומופוביה מופנמת היא בגדר הומופוביה עצמית, והיא יכולה להיות הן מודעת והן לא מודעת.
השלכות.
להומופוביה מופנמת השלכות פסיכו-חברתיות שליליות:
השלכות אלה ממחישות את משמעותה ההרסנית של ההומופוביה המופנמת על רווחתם הנפשית והפיזית של להט"בים. חלקם נראים כשני קטבים של אותה התנהגות, למשל דיכאון מיני מול התנהגות היפר-מינית. מכאן אנו יכולות להסיק כי הומופוביה מופנמת קשורה למצבי קיצון לא-אדפטיביים ואף פתולוגיים של תכונות וחוויות אנושיות יום-יומיות.
לא כל מי שסובל מהומופוביה מופנמת סובל מתופעות אלה, או לחלופין, כי תופעות אלה בקרב להט"בים מקורן בהומופוביה מופנמת.
טיפול.
פסיכותרפיה אפירמטיבית (Affirmative Psychotherapy) מאפשרת יצירת מרחב טיפולי בטוח, מקבל ומשוחרר משיפוט ומביקורת, בעיקר בכל הנוגע למיניות ולמגדר. לטיפול זה מספר קווים מנחים בדגש ייחודי בטיפול בלהטב"ים.
משפחה מובחרת (Family of choice) היא משפחה אלטרנטיבית אשר חבריה נבחרים באופן רצוי על ידי הפרט, להבדיל מהמשפחה האמיתית. היא יכולה לכלול מאהבים, מאהבים לשעבר, חברים, מכרים, חברי משפחה נבחרים ממשפחת המקור ועוד. המשפחה המובחרת הופכת למועדפת יותר מאשר משפחת המקור. משפחה מובחרת עשויה להעניק תמיכה מתמשכת, חיזוק, אינטימיות רגשית ומרחב בטוח בו יכול הפרט הלהט"ב להיות מחוץ לארון ולדון אודות חוויותיו הרגשיות, החברתיות והמיניות ביתר נוחות. נוסף לכך, היא עשויה לשמש נתיב המגשר בין הפרט לבין קהילה להט"בית רחבה יותר, ובכך להפיג את בדידותו ולהגדיל את מעגל התמיכה החברתית שלו.
מעורבות וקשר עם קהילות להט"ביות שונות נמצאו כגורמי מגן לרווחתם הנפשית של להט"בים וכגורמי תמיכה בהתמודדות עם סוגיות של בדידות, והתמודדות בנוגע לזהות וניכור.
C terminal
אסטרטגיה בזמן אמת
אסטרטגיה בזמן אמת (באנגלית: Real-time strategy, נקרא בקיצור RTS) הוא תת־ז'אנר של משחקי אסטרטגיה. במשחקים אלו כל השחקנים מבצעים פעולות בו זמנית, בשונה ממשחקי אסטרטגיה בתורות.
ב־RTS, כמו במשחקי מלחמה אחרים, על המשתתפים למקם ולשלוט ביחידות ומבנים על מנת לאבטח שטחים במפה או כדי לתקוף ולהשמיד את רכוש היריב. ניתן ליצור יחידות ומבנים תוך כדי המשחק, בדרך כלל בעלות משאבים שנצברו. משאבים אלו נאספים בדרך כלל על ידי שליטה בנקודות מסוימות במפה, או על ידי החזקת יחידות ומבנים ייעודיים למטרה זו. ברוב המקרים זה נעשה על ידי איסוף משאבים. תכונות נוספות כוללות בניית בסיס והתקדמות טכנולוגית בתוך המשחק, המקנה גישה ליחידות חדשות.
המשימות והאתגרים איתן השחקן צריך להתמודד הופכות מורכבות, ולכן מתאפיינים משחקים אלו בממשק משתמש מורכב. אלו מאופיינים בדרך כלל בסגנון שולחן עבודה, וכוללים תכונות כגון לחיצה וגרירה על מנת לסמן מספר יחידות באותו האזור.
אף על פי שסוגות נוספות, כגון משחקי בניית ערים, וסימולציות ניהול ממוחשבות חולקות עם משחקי האסטרטגיה בזמן אמת תכונות דומות, ז'אנרים אלו בדרך כלל אינם נכללים תחתיו.
אחד המשחקים הראשונים בז'אנר היה אוטופיה אך המשחק שנחשב לאבי הז'אנר הוא Dune 2. גם וורקראפט נחשב לאחד ממשחקי המפתח בז'אנר. משחק המחשב סטארקראפט זכה להצלחה גדולה, בין השאר עקב הגיוון שבו: 3 גזעים שונים עם יכולות, התפתחות וצורת פעולה שונות כמעט לחלוטין, ולא יריבי מראה כפי שהיה נהוג במשחקים הראשונים בז'אנר.
משחק אסטרטגיה בזמן אמת
הסכם קובדן-שבלייה
הסכם קובדן-שבלייה היה הסכם סחר חופשי בין בריטניה וצרפת שכלל הפחתת מכסים הדדית. ההסכם נחתם בשנת 1860, ומטרתו לא הייתה כלכלית בלבד, כי אם גם, ואולי בעיקר, פוליטית. ההסכם היווה מפנה במדיניות הסחר של המדינות החתומות עליו, כמו גם את ראשית תהליך הליברליזציה של הסחר במדינות אירופה למשך מספר עשורים.
הסכם קובדן-שבלייה ממחיש את יחסי הגומלין שבין פוליטיקה לכלכלה; תודות לתנאים כלכליים שהיוו בסיס להתמודדות עם אירועים פוליטיים, נחתם הסכם הסחר, שבתורו הוביל ליצירת מערכת סחר ייחודית, שהשפיעה על הכלכלה, ובעקבות כך חלו תמורות בתנאים הפוליטיים הפנימיים במדינות החברות.
רקע היסטורי-פוליטי.
הסכם קובדן-שבלייה נחתם על רקע תחושת אי יציבות גוברת באירופה בכלל, ובין צרפת ובריטניה בפרט. הידרדרות היחסים בין שתי המדינות בנקודת זמן זו התרחשה, בין השאר, על רקע מעורבותן בפתרון השאלה האיטלקית: נפוליאון השלישי ביקש לפעול למען איחוד איטליה ושחרורה מאוסטריה, ויצא למלחמה באפריל 1859. בריטניה ביקשה גם היא לפעול לאיחוד איטליה, אך התנגדה לשימוש בכוח לשם כך. התנגדות זו נבעה, ככל הנראה, מכיוון שלא האמינה כי מניעיו של נפוליאון אלטרואיסטיים בלבד וחששה שהמלחמה שיזם תרחיב את העימות ותוביל למהלך שתוצאתו חזרתה של צרפת למעמדה ככוח ההגמון באירופה, כפי שהיה יובל קודם לכן. למרות אי האמון הגובר בין בריטניה וצרפת, בריטניה נותרה נייטרלית במלחמה באפריל. לעומתה, בניגוד לציפיותיו של נפוליאון, פרוסיה הגיבה בפריסת כוחות, תוך איום לעמוד לצד אוסטריה. בנקודה זו, עמדתה של בריטניה בנוגע לפתרון השאלה האיטלקית הפכה למכרעת, ולכן לגורם בעל חשיבות עליונה מבחינת נפוליאון.
גורם נוסף ביחסי שתי המדינות בתקופה הזו היה המרוץ הימי ביניהן. לאחר מלחמת קרים החלה צרפת לשדרג את צי האוניות שלה ורכשה אוניות פלדה. ב-1858, גילו הבריטים להפתעתם כי מספר אוניות הפלדה שברשותם נמוך מזה של צרפת, גילוי שליבה את חשש הבריטים מפני פלישה צרפתית. על רקע זה, טיהור האווירה והידוק הקשרים עם בריטניה הפכו לאינטרס צרפתי משמעותי במחציתה של 1859. הדעה הרווחת בציבור הבריטי הייתה שיש להתארגן למגננה מפני פלישה צרפתית במהירות, והממשלה הגיבה בגיבוש תוכנית שכללה את הרחבת הצבא, הגדלת הצי הימי והקמת ביצורים. דעת קהל זו הייתה אחד הגורמים המרכזיים בסיכול ניסיונות נפוליאון להגיע להסדר עם ממשלת בריטניה לגבי פתרון לא אלים לכינון איטליה עצמאית. הוא קיווה כי ברית משולשת של בריטניה, צרפת וסרדיניה תרתיע את אוסטריה מלפתוח במלחמה, אולם על אף תמיכת כמה מבכירי הממשל הבריטי, הצעות אלו נכשלו בפרלמנט, עוררו ביקורת ציבורית וחיזקו את טענתו של ריצ'רד קובדן (Richard Cobden), תעשיין ומדינאי בריטי, מאדריכלי ההסכם, כי האמצעי היחיד לשיפור יחסי בריטניה וצרפת הוא הסכם סחר, משום שלטענתו הציבור בבריטניה יתנגד לכל שיתוף פעולה פוליטי או צבאי עם צרפת.