מוזיקה: SVT תקבע, לראשונה, את סדר הופעת המדינות כיד מכוונת בסידור שירי חצאי הגמר ולאחר מכן הגמר, בהתאם לסגנונות מוזיקה שונים בזה אחר זה. זאת למניעת רצף של בלדות איטיות, סגנונות עממיים או פופ קצבי למשל, להגברת הנאת הצופה מגיוון המופע כולו במקביל להבלטת ייחודיות כל ביצוע. מהלך זה נעשה בבקשת ובעידוד SVT לאישור איגוד השידור האירופי, גם לכל מארחת עתידית שתרצה בכך. זאת בטענה כי הגרלת סדר השירים בכל התחרויות שהתקיימו עד היום גורמת לרוב למופע עם שירים בסגנונות מוזיקה דומים המבוצעים בזה אחר זה כדבר אשר מטשטש את ייחודיות השירים וביצועיהם.
חלל: ההפקה יוצרת חלל מצומצם ומלא יותר בנוכחות המופיעים ובאביזרי הופעותיהם עד לירכתי הבמה יחד עם קירוב הזמרים אל קדמת הבמה, במקביל לחלק בקהל העומד צפוף וקרוב אל הבמה כנוכחות בולטת כשלעצמה סביב המופיעים יחד עם הדגשת צפייתו והתחברותו למופיעים. במסגרת זו גם השתמשו בדימוי גשר ארסונד המחבר בין דנמרק לשוודיה כאשר בתחילת המשדרים ירד מתקרת האולם מסלול דמוי גשר הנמשך מעל הקהל כאשר נמתח מפתח האולם עד לבמה, ואשר שימש למופע הפתיחה של הזמרת לורין בחצי הגמר הראשון ולצעדת הנציגים עם דגלים בתחילת מופע הגמר. סידור הבמה עם המופיעים והאולם עם הקהל, באורח זה, נועד להגביר בתורו לצופים בבית את התחושה האישית לגבי כל מתחרה. זאת בטענה כי בתחרויות השנים האחרונות ובייחוד בשנת 2009 ברוסיה, היה חלל ריק גדול בין הזמרים לבין ירכתי הבמה ובין הקהל לקדמת הבמה ושדבר זה יוצר ניכור בין הקהל לזמר וכן לצופים בבית. באותו הקשר "חללי" מנוכר לגבי הצופה בבית, טענה כי זוויות וצורות הצילום מרוחקות מדי מהזמר לעיתים רבות במהלך השיר.
הגשה: אדם אחד נבחר להגשת משדרי הגמר וחצאי הגמר להפגנת אישיותו במסגרת ההגשה וכן מעורבות במעברים שבין השירים ובדברים נוספים במהלך המשדרים, כפי שהמנחה אמרה וביצעה קטעים משעשעים במהלך המשדרים ובחצאי הגמר גם ראיינה בעצמה משתתפים אשר חיכו בחדר התוצאות-"גרין רום" כאשר לכך היה תמיד מנחה-מראיין נוסף. זאת בטענה כי הנחיית התחרות משנה את אופייה בצורה אשר גם מנכרת את הצופה כאשר היא עוברת מאדם אחד לאחר באמצעות הגשה של צמד או שלישייה, אשר נעשתה באופן כמעט קבוע מ-1988.
היערכות כלל המדינות.
מדינות התקשו בעיקר עקב מצבן הכללי הקשה עם חישובים כלכליים של חוסר ממון לתשלום דמי ההשתתפות לאיגוד השידור האירופי ומסע המשלחת לתחרות, לעריכת תחרויות לאומיות ואף להקמת כוח אדם של ועדה לבחירה פרטית בנציגות ולסידור והתאמת לוח השידורים לאירוויזיון. מדינות אשר לא משתתפות כבר שנים והתייחסו גם לגבי השנה, ציינו גם המשך חוסר תקציב אך בעיקר גם חוסר עניין בממשלותיהן וברשתות השידור שלהן או בציבור כך שהתחרות לא תקבל אחוזי צפייה גבוהים המניבים לרשת השידור רווח מההשקעה. גורם נוסף בכמה מהמדינות שלא משתתפות הוא אי שביעות רצון מהתנהלות התחרות.
כל מדינה מיוצגת על ידי רשת שידור אחת, כאשר בכמה מדינות רשתות אזוריות וערוצים שונים האחראים באופנים שונים להשתתפות ולבחירת הנציגות. רשתות עם מספר ערוצים מעורבים בשנה זו כללו את צרפת ויוון. צרפת עם הרשת "France Televisions" הכוללת בתוכה את הערוץ "France 3" כאחראי לנציגות ושידור גמר האירוויזיון, ואת הערוץ "France Ô" האחראי לשידור חצאי הגמר, כאשר הוועדה אשר בחרה את הנציגות בשנה זו כללה אנשים משני הערוצים הללו. יוון עם הרשת "ERT" אשר שיתפה פעולה לראשונה בשנה זו עם גוף שידור נוסף, הערוץ הפרטי MAD TV כמממן ומארגן התחרות הלאומית, עקב קשייה הכלכליים של הרשת כתלויה בתקציב ממשלת יוון המצויה בקשיים גדולים. מדינות הפדרציה שווייץ ובלגיה גם כללו מספר ערוצים או תחלופה של ערוצים, כמדי שנה. שווייץ בעלת הרשת הלאומית "SRG SSR" הכוללת 4 רשתות אזוריות אשר 3 מתוכן, "SF" לדוברי גרמנית, "RTS" לצרפתית ו-"RSI" לאיטלקית, אשר בחרו כל אחת שירים לבחירה פרטית של הרשת הכללית או אשר משתתפים יחד בתחרות גמר ציבורית מאז השתתפותה באירוויזיון הראשון בשנת 1956. הרשת הרביעית שאינה משתתפת היא "RTR" לדוברי רומאנש. בלגיה לעומת זאת בעלת שתי רשתות שידור ראשיות, "RTBF" האחראית בתחרות לשנה זו כמייצגת "ולוניה" - החצי הדרומי שבו מדוברת בעיקר צרפתית, ו-"VRT" כמייצגת "פלנדריה" - החצי הצפוני שבו מדוברת בעיקר הולנדית-פלמית אשר הייתה אחראית לנציגות המדינה בתחרות אשתקד ותהיה אחראית בתחרות השנה הבאה, כאשר שתי הרשתות אחראיות לסירוגין מדי שנה מאז השתתפות המדינה באירוויזיון 1956.
קשיי השתתפות.
יוון הושפעה בצורה הקשה ביותר במסגרת משבר החוב האירופי וכך גם במציאת תקציב ברשת וחיפוש אחר מממנים פרטיים מתעשיית המוזיקה. "ERT" כרשת השידור האחראית הבלעדית להשתתפות יוון בכל התחרויות הקודמות, ציינה גם את העלאת מחיר השתתפותה על ידי איגוד השידור האירופי מ-100,000 ל-120,000 יורו בנוסף לעלויות המשלחת ועריכת תחרות ציבורית ביוון. לבסוף נאלצה לפנות לערוץ הפרטי MAD TV למימון ההשתתפות, וכך לשתף פעולה עם גוף שידור אחר בפעם הראשונה בהשתתפות יוון בתחרות. קפריסין הייתה נתונה בקשיים כלכליים גדולים והתנתה את השתתפותה במימון פרטי של זמר. במנהלת הרשת הוחלט להשתתף לאחר דיון ארוך ובדעות חלוקות. כך גם במונטנגרו שבה בחרה הרשת באופן פרטי בצמד הזמרים המשלמים את הוצאות נסיעתם. ליטא הייתה על סף פרישה אך מצאה מימון פרטי ולבסוף אף ערכה 10 משדרים לאומיים לבחירת הנציגות, ומופע לגיוס כסף נוסף לצורכי הופעת הזמר ומימון המשלחת לאירוויזיון, כפי שנעשה לנציגי ליטא בשנים קודמות.
הרשת של בוסניה והרצגובינה ניסתה לסדר את התקציב שלה ואת מערך התוכניות שלה ותמשיך לנסות להיערך לחזרה לאירוויזיון לשנת 2014. גם הרשתות של פורטוגל ושל סלובקיה לא מצאו תקציב, עם ציון קשיים כלכליים באופן כללי בפורטוגל ורצון להשקיע את הכסף הקיים ותוכן השידורים בהפקות אחרות לאור חוסר הישגים גבוהים בתחרות. פורטוגל השתתפה באופן קבוע משנת 1964 ועד שנת 2012, למעט 3 תחרויות נוספות, וסלובקיה במהלך שנות התשעים ובתחרויות 2010–2012 כאשר בשלוש האחרונות כשלה לעבור את חצי הגמר. הרשת של פולין אשר השתתפה באופן סדיר בשנים 1994–2011, הייתה האחראית לאירוח ולשידור משחקי היורו בכדורגל והשקיעה בהם כסף רב, מה שמנע את השתתפותה גם בתחרות 2011 ועודנה הייתה בחובות. לעומת זאת, הרשת של טורקיה אשר השתתפה באופן סדיר משנת 1975, בחרה לפרוש בטענה כי התחרות אינה הוגנת מאז שניתן בשנת 2008 חצי ממשקל ההצבעה לשופטים על חשבון השפעת הציבור בלבד, בנוסף לכך ש-"5 הגדולות" משתתפות היישר בגמר.
אנדורה השתתפה בשנים 2004–2009 והחלטתה לא לחזור גם בשנה זו נבעה בעיקר מקשיי תקציב אך גם מכישלון לעלות לגמר התחרות מחצאי הגמר בכל שש הפעמים שהשתתפה. גם צ'כיה אשר השתתפה בשנים 2007–2009 כשלה לעבור את חצי-גמר התחרות בכל שלוש הפעמים, וטענה לחוסר עניין בציבור בצ'כיה ולהוצאת האירוויזיון מסדר העדיפויות של הפקותיה ומשדריה. מונקו השתתפה בכל התחרויות בשנים 1959–1979 ובשנים 2004–2006 כאשר כשלה גם היא לעבור את חצי-גמר האירוויזיון בשלוש הפעמים האחרונות, והתראיינה על בהודעת אי חזרתה לשנה זו אך לא ציינה סיבות. כאשר פרשה משנת 2007 טענה שהתחרות אינה הוגנת למדינות מערב אירופה ומדינות קטנות כמוה, בתקופה שההצבעה נקבעה על ידי הציבור בלבד. לוקסמבורג השתתפה בכל התחרויות בשנים 1956–1993, למעט שנת 1959, ומסרה כי אין לה כוח אדם וסדר עדיפויות כדי לחזור לתחרות גם בשנה זו, וממשלת לוקסמבורג מסרה שהשתתפות תלויה רק ברשת עם סידור התקציב וסדר העדיפויות שלה. הרשת הממלכתית של מרוקו השתתפה פעם אחת, בשנת 1980, כאשר ישראל לא השתתפה והגיעה למקום האחד לפני אחרון אשר הביא להודעת מלך מרוקו כי לא תחזור לתחרות בעתיד. הרשת המתחרה, 2M-TV, הביעה רצון להיכנס במקום, אך לא השלימה תהליך הצטרפות לאיגוד השידור האירופי, המהווה תנאי להשתתפות בתחרות.
רשת השידור הראשונה נוסדה בליכטנשטיין בשנת 2008 והחלה בשנת 2010 בהליכי הצטרפות לאיגוד השידור האירופי המהווה תנאי להשתתפות בתחרות וברצון להשתתף כבר בתחרויות 2011 ו-2012, אך עד שנת 2013 טרם קיבלה תקציב הצטרפות לאיגוד מממשלת המדינה וכן נמנעה ההצטרפות האפשרית לתחרות זו. כבר בשנת 1969 נכתב שיר שנטען כבדיחה לייצוג המדינה ובשנת 1976 נכתב שיר נוסף על מנת לייצגה, אך גם לא היה ניתן כי לא הייתה לה כלל רשת שידור.
הבחירות במדינות.
התחרות הציבורית הגדולה ביותר הייתה של אזרבייג'ן במתכונת של 41 משדרים ו-70 זמרים על פני תשעה שבועות, כפי שעשתה בשנים קודמות.
פסטיבלים עצמאיים ווותיקים המשמשים לבחירת נציגות בשנה זו נערכו באיטליה ובאלבניה. איטליה שלחה את זוכה "פסטיבל השירים האיטלקי"-"סן רמו" הנערך מאז 1951, אשר היה ההשראה לתחרות האירוויזיון ואשר הזוכה בו או בין משתתפיו מייצגים את המדינה פעמים רבות כבר מהאירוויזיון הראשון בשנת 1956. אלבניה שלחה את זוכה "פסטיבלי אי קנגס" השנתי הנערך מאז 1962 ואשר הזוכה בו מייצג את המדינה מהשתתפותה הראשונה באירוויזיון 2004.