ארמון האפיפיור
ארמון האפיפיור (באיטלקית: Palazzo Apostolico) בקריית הוותיקן, הוא מקום מגוריו הרשמי של האפיפיור.
הארמון.
הארמון הוקם בין השנים 1508–1519. הוא שוכן מצפון לכיכר פטרוס הקדוש והוא צמוד אל בזיליקת פטרוס הקדוש הנמצאת דרומית-מערבית לו. למעשה כולל הארמון מספר מבנים, הכוללים, בין היתר, את דירת האפיפיור, חלק ממשרדי ממשלת קריית הוותיקן, מספר קפלות, חלק ממוזיאון הוותיקן כולל הקפלה הסיסטינית, ואת ספריית הוותיקן. בארמון ישנם בסך הכל כ-1,400 חדרים בשטח כולל של כ-55,000 מ"ר, והוא אחד המבנים הגדולים בעולם.
דירת האפיפיור.
דירת האפיפיור (appartamento nobile - "הדירה הנשגבת" או appartamento pontificio - "דירת הפונטיף") נמצאת בחלקו הדרומי של הארמון ומקיפה חצר פנימית הנושאת את שמו של האפיפיור סיקסטוס החמישי (Cortile de Sisto V). בעבר שכנה הדירה בקומה השנייה של הארמון, אך לאחר שהאפיפיור לאו ה-13 מת בחדרו ב-1903, היא ננעלה, ומאז מתגוררים האפיפיורים בקומה השלישית והעליונה של המבנה. לרשות האפיפיור עומדת גם אחוזתו בקסטל גנדולפו, השוכנת כ-25 ק"מ דרומית לרומא, והוא שוהה בה מחודש יולי עד חודש ספטמבר בכל שנה. ביתר השנה הוא מתגורר בארמונו בקריית הוותיקן.
בדירה מספר חדרים הכוללים מבואה, משרד המשמש את מזכירו של האפיפיור, חדר העבודה של האפיפיור שמחלונו הוא נוהג לברך את המאמינים בכיכר, חדר השינה שלו בפינה הדרום-מזרחית של המבנה, חדר אוכל, חדר מגורים, מטבח ומרפאה. על גג המבנה שוכן גן המקיף את החצר הפנימית מכל צדדיה, אך הוא אינו נראה מכיכר פטרוס הקדוש, בגלל גג הרעפים התוחם אותו מכל צדדיו. עוד שוכנים בארמון ספרייה פרטית, מגורי עובדי משק הבית וקפלה פרטית. הדירה מחודשת עם כניסתו לתפקיד של כל אפיפיור חדש ובהתאם לצרכיו ולטעמו האישי.
מאז המאה ה-17 שימשה הדירה בארמון האפיפיור כמקום מגוריו הרשמי של האפיפיור בתפקידו הדתי, בעוד שארמון הקווירינאלה ברומא היה מעונו הרשמי כראש מדינת האפיפיור. עם פירוק מדינת האפיפיור הוחרם הקווירינאלה על ידי ממשלת איטליה והיה לארמונו של מלך איטליה, ומאז 1946 הוא משמש כמעונו הרשמי של נשיא איטליה.
RT-PCR
(ראשי תיבות של Reverse transcription polymerase chain reaction, בעברית: תגובת שרשרת פולימראזית עם שעתוק לאחור) היא טכניקה מעבדתית המשמשת בביולוגיה מולקולרית להגברת רצפי RNA. הטכניקה מבוססת על שעתוק לאחור של רצפי RNA ל DNA ולאחר מכן PCR – הכפלת מקטע DNA ספציפי מספר רב של פעמים ליצירת אמפליקון.
רקע.
בכל היצורים המידע הגנטי אצור בחומצות הגרעין הגנומיות. רצף חומצות הגרעין מכילות גנים המקודדים לחלבונים וכן מקטעים ארוכים שאינם מקודדים לחלבונים. בכל היצורים אין כל הגנים מבוטאים (כלומר משועתקים ל- mRNA) באותה העת. כך לדוגמה, בחיידקים מבוטאים גנים לפירוק חומרי תזונה שונים (כמו לקטוז) רק כאשר החומר מצוי בסביבת החיידק. באופן דומה, ביצורים רב תאיים חלבונים שונים מבוטאים בסוגים שונים של תאים, כך לדוגמה אינסולין מיוצר אך ורק בתאי בטא שבלבלב. מאחר ש-mRNA מתורגם לחלבון יש חשיבות רבה בחקר רצפו, רק על ידי בדיקת רצף mRNA ניתן רצף החלבון כיוון שרצף הDNA מכיל אלמנטים שאינם מבוטאים בחלבון כגון אינטרונים בנוסף גנים רבים עוברים שחבור חלופי כך שרצף DNA יחיד יכול ליצור מספר חלבונים.
טכניקת RT-PCR.
RT-PCR מבוסס על שני שלבים עיקריים:
1- שעתוק לאחור – הפיכת RNA ל-DNA משלים – cDNA בעזרת האנזים רוורס טרנסקריפטאז המופק מנגיף ממשפחת רטרו וירוסים כגון M-MLV האנזים משמש את הווירוס בהפיכת גנום ה-RNA הנגיפי ל-DNA כחלק ממחזור החיים של הנגיף. פרט לאנזים מכילה הריאקציה RNA, נוקלאוטידים (dNTP), בופר, ופריימר: בתגובת RT-PCR מקטע DNA קצר נקשר לקצהו של ה RNA-פריימר, כאשר ידוע מקטע ה-RNA הרצוי הפריימר יהיה ההופכי המשלים שלו, כאשר לא ידוע המקטע או יש עניין במספר מקטעים המקודדים לחלבון ניתן להשתמש בפריימר המכיל רצף בן 15–25 חומצות גרעין של תימין – poly-dT. פריימר זה נקשר ל-mRNA באתר הפוליאדנילציה. כאשר מקטע ה-RNA אינו מקודד לחלבון ולכן אינו מכיל אתר פוליאדנילציה כמו ב-small RNA, או tRNA יש להשתמש בפרימרים אקראיים.
בסיום השלב יש לחמם את תערובת הריאקציה ל-95 מעלות כדי לפרק את הקשר בין ה-DNA ל-RNA.
2- PCR – לאחר יצירת cDNA ניתן השתמש בו כתבנית -PCR כמו כל DNA. ריאקצית PCR מכילה: אנזים Taq polymerase או אנזים DNA פולימראז תרמופילי אחר, נוקליאוטידים, שני פרימרים, cDNA ובופר מתאים. הריאקציה מורכבת ממספר מחזורים – בדרך כלל 20–40 בני שלושה שלבים כל אחד: דנטורציה (בטמפרטורה 95 מעלות), אנילינג (בטמפרטורה 55–65 מעלות בדרך כלל) ופולימריזציה (טמפרטורה של 72 מעלות).
מיזנתרופיה
מיזנתרופיה (במקור ביוונית: μισανθρωπία) היא השנאה הכללית, חוסר אהדה, חוסר אמון או בוז כלפי המין האנושי, וכן נטייה שלא לבטוח באנשים אחרים. המונח מתייחס גם לאלו אשר הגלו עצמם לבידוד חברתי בשל התחושות שלעיל. מיזנתרופיה כרוכה בגישה של הערכה שלילית כלפי האנושות המבוססת על שיפוט שלילי בנוגע לפגמים של האנושות. פגמים אלו נתפסים כנמצאים בכל מקום, כלומר מחזיקים כמעט כולם במידה רצינית ומשמעותית ולא רק על ידי כמה מקרים קיצוניים.
הפגמים העיקריים עליהם מצביעים המיזנתרופים כוללים פגמים אינטלקטואליים, פגמים מוסריים ופגמים אסתטיים. פגמים אינטלקטואליים, כמו חשיבה מייחלת, דוגמטיות, טיפשות והטיות קוגניטיביות, הם מה שמוביל לאמונות שווא, מה שחוסם ידע, או מה שמפר את הדרישות הרציונליות. פגמים מוסריים, כמו אכזריות, אדישות לסבל של אחרים, אנוכיות ופחדנות, מזוהים פעמים רבות עם נטיות לקדם את מה שרע או עם עמדות לא הולמות כלפי ערכים. פגמים אסתטיים נוגעים לכיעור וכוללים היבטים מכוערים של חיי אדם, כיעור הנגרם מפעילות אנושית וחוסר רגישות ליופי. המיזנתרופים מתמקדים לעיתים קרובות בפגמים מוסריים ומספקים דוגמאות שונות לביטויים שלהם, כמו הרג המוני, חקלאות במפעל של בעלי חיים וזיהום הסביבה. מיזנתרופים טוענים שעבור תחומים חשובים רבים, כמו היחס של האדם לבעלי חיים, הכף נוטה בבירור נגד האדם.
מקורו של המונח במילים היווניות שנאה (μίσος) ואדם (άνθρωπος).
הגדרה.
מיזנתרופיה (מילה ממקור מהמאה ה-17, מהיוונית misanthrōpos) מוגדרת באופן מסורתי כשנאה או חוסר אמון במין האנושי. עם זאת, נטען בפילוסופיה בת זמננו שאפיון זה אינו מתאים לכל אלה שתויגו כמיזנתרופים. לפי תפיסה זו, הגדרה מקיפה יותר רואה במיזנתרופיה הערכה שלילית של האנושות כולה המבוססת על פגמים וחסרונות של המין האנושי. הערכה שלילית זו יכולה להתבטא בצורות שונות, כאשר שנאה היא רק אחת מהן. במובן זה, למיזנתרופיה יש מרכיב קוגניטיבי: היחס השלילי שלה כלפי האנושות מבוסס על שיפוט שלילי לגבי האנושות, היא לא רק סלידה עיוורת.
היבט חשוב אחד בכל צורות המיזנתרופיה הוא שהמטרה שלהם אינה מקומית אלא נמצאת בכל מקום. אז הגישה השלילית לא מופנית רק כלפי כמה אנשים בודדים או קבוצות של אנשים אלא כלפי האנושות כולה. זה מבדיל בין מיזנתרופים מקבוצות כמו גזענים, מיזוגיניסטים ומיזנדריסטים, המחזיקים בגישה שלילית כלפי גזעים או מגדרים מסוימים, בהתאמה. אז צורות אלו של אפליה וחוסר סובלנות אינן מאפיינים כלליים של מיזנתרופים. גם המיזנתרופים וגם מבקריהם מסכימים שתכונות שליליות וכישלונות אינם מופצים באופן שווה, כלומר שהמגבלות והתכונות הרעות מודגמות בהרבה יותר חזק אצל חלק מאשר אצל אחרים. עם זאת, ההערכה השלילית של המיזנתרופ כלפי האנושות אינה מבוססת על כמה מקרים קיצוניים ובולטים: היא שלילה של האנושות כולה, כולל המקרים היותר רגילים.
צורות של פגמים אנושיים.
מיזנתרופיה כרוכה בגישה של הערכה שלילית כלפי האנושות המבוססת על שיפוט שלילי בנוגע לפגמים של האנושות. פגמים אלו נתפסים כנמצאים בכל מקום, כלומר מחזיקים כמעט כולם במידה רצינית ומשמעותית ולא רק על ידי כמה מקרים קיצוניים. הפגמים העיקריים עליהם מצביעים המיזנתרופים כוללים פגמים אינטלקטואליים, פגמים מוסריים ופגמים אסתטיים.
פגמים אינטלקטואליים.
פגמים אינטלקטואליים נוגעים ליכולות הקוגניטיביות שלנו. פגמים אינטלקטואליים, כמו חשיבה מייחלת, דוגמטיות, טיפשות והטיות קוגניטיביות, הם מה שמוביל לאמונות שווא, מה שחוסם ידע, או מה שמפר את הדרישות הרציונליות. פגמים אינטלקטואליים יכולים לעבוד יחד עם כל מיני פגמים: אדם אכזר, למשל, עשוי לשכנע את עצמו באופן המונע על ידי חשיבה מייחלת שהוא לא אכזרי אלא תקיף. שיקולים דומים גרמו לכמה מסורות לראות בכשלים אינטלקטואליים, כמו בורות, את שורש כל הרוע.
פגמים מוסריים.
הגישה הנפוצה ביותר בספרות המיזנתרופית היא לאתר את הפגמים החמורים ביותר של האנושות ברמה המוסרית. פגמים מוסריים מזוהים לעיתים קרובות עם נטיות לקדם את מה שרע או עם עמדות לא הולמות כלפי ערכים. מיזנתרופים טוענים שעבור תחומים חשובים רבים, כמו היחס של האדם לבעלי חיים, הכף נוטה בבירור נגד האדם. פגמים מוסריים כוללים אכזריות, אדישות לסבל של אחרים, אנוכיות ופחדנות. את הנזק שנגרם בגלל החטאים הללו ניתן לחלק לשלוש קטגוריות: פגיעה ישירה בבני אדם אחרים, פגיעה ישירה בבעלי חיים ופגיעה בעקיפין לבני אדם ולבעלי חיים על ידי פגיעה בסביבה. דוגמאות לקטגוריות אלו כוללות את השואה, חקלאות במפעל של בעלי חיים וזיהום הגורם לשינויי אקלים, בהתאמה.
פגמים אסתטיים.