השיר יצא לאור ב-10 בפברואר 2021 כחלק מקדם בן שני שירים בשם "Destino Eurovision" ונבחר ב-20 בפברואר באותה השנה לייצוג ספרד בתחרות. השיר מתמודד בגמר באופן אוטומטי מאחר שספרד היא חלק ממדינות ה-"Big 5" שלא צריכות להתמודד בחצי הגמר והן המממנות העיקריות של התחרות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיע בלאס למקום ה-24 עם שש נקודות, כשלא קיבל נקודות מהקהל.
יעקב מנשרוב
יעקב מנשרוב (גם יאשה מנשרוב, נולד ב-29 באוקטובר 1980 בטביליסי, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה) הוא מתאבק יווני-רומי ישראלי חובב לשעבר, שהתמודד בקטגוריית המשקל הבינוני לגברים. מנשרוב סיים שמיני בקטגוריה במשקל 74 ק"ג באליפות העולם בהיאבקות ב-2003 בקרטיי, צרפת, ובהמשך ייצג את ישראל באולימפיאדת אתונה 2004.
הוא התאמן גם כחבר בקבוצת ההיאבקות במועדון הספורט של הפועל רחובות בהדרכת מאמנו האישי לבה צימקין.
מנשרוב הגיע מאחת ממשפחות ההיאבקות היוקרתיות ביותר בברית המועצות לשעבר, מנשרוב התמודד יחד עם בן דודו, שהשתתף שלוש פעמים באולימפיידה, ואלוף העולם 2003 גוצ'ה ציציאשווילי, בטורנירים עולמיים רבים.
מנשרוב העפיל לסגל הישראלי במשקל 74 ק"ג לגברים לאולימפיאדת הקיץ 2004 באתונה, אחרי שהגיע לבין שמונה המקומות הראשונים באליפות העולם.
מנשרוב הפסיד את משחק הפתיחה שלו 8–0 לדניל חלימוב הקזחסטני, ולאחר מכן, הפסיד מול חוסה אלברטו רקרו הספרדי בתחרות השנייה שלו, בתוך פרק זמן של שתי דקות. הוא סיים אחרון במוקדמות ובמקום תשע עשרה בסך הכל בטבלת הסיום, מנשרוב לא הצליח להתקדם לרבע הגמר.
2020 בפינלנד
אירועים בשנת 2020 בפינלנד.
אירועים.
מתמשך – מגפת הקורונה בפינלנד
יאשה מנשרוב
זה גדל על העצים
זה גדל על העצים (באנגלית: It Grows on Trees) הוא סרט פנטזיה קומי אמריקאי משנת 1952, בבימוו של ארתור לובין, עם איירין דאן (סרטה האחרון) ודין ג'אגר בתפקידים הראשיים.
תקציר העלילה.
פולי בקסטר (איירין דאן) ובעלה פיל (דין ג'אגר) גרים בעיירה קטנה בקונטיקט עם שלושת ילדיהם - דיאן המתבגרת (ג'ואן אוונס), פליפ ומידג' (סנדי דשר).
פולי מתווכחת כל הזמן עם בעלה על הוצאות הבית הגדולות שהוא מתקשה לאשר לה. היא נטעה שני עצים בגינה ויום אחד עף שטר של 5 דולר לידיו של פיל המופתע. בעקבות שטר זה מגיעים עוד שטרות של חמישה ועשרה דולרים. פולי חוגגת אך בעלה הישר טוען שזה כסף אסור ומביא אותו למשטרה משם משחררת את הכסף פולי בטענה שזה שלה. פולי מגלה שמקור השטרות הוא בשני העצים החדשים.
השכנה המרחרחת גב' פרייר (אדית מייסר) מגיעה למשפחה כדי לבקש קצת סוכר, נתקלת במיכלים עם השטרות וממלאת מתחת לבגדיה בשטרות.
פולי כותבת לשר האוצר על על העצים ונציג השר מרצ'סון, עונה לה במכתב הומוריסטי בשיתוף נציג משרד החוץ ומס הכנסה שמודיע לה כי היא חייבת לשלם על כך מס ערך מוסף.
בינתיים פיל נוסע במסגרת עבודתו לבלטימור ופולי מנצלת את הכסף לסגירת המשכנתא, שיפוץ הבית וקניית מכשירים רבים ביניהם טלוויזיה.
ראלף בוון (ריצ'רד קרנה) הוא פקיד בבנק ומחזר נלהב של דיאן. פולי מפקידה אצלו 700 דולר לכיסוי המשכנתא והוא שמח ונלהב וקונה לדיאן טבעת אירוסין.
הבעיה היא שהשטרות מתפרקים לאחר זמן כמו עלים נובלים. מנהל הבנק חוקר את ראלף ולוחץ עליו לגלות מי הפקידה בידיו את השטרות המזויפים והמתפרקים. ראלף לא רוצה לגלות שזו פולי והוא נכלא.
פולי משחררת אותו ומגלה שזו היא שהפקידה את הכסף שגדל לה על העצים. עיתונאי ממולח שומע זאת ומיד מתפרסם העניין בכל ארצות הברית והמונים צובאים על הבית.
מגיעים גם נציגי משרד האוצר, החקלאות ומס הכנסה ומבקשים להשמיד את העצים שגורמים נזק אדיר לכלכלת המדינה. הם משלמים לה עבור זאת אבל מתברר שהעצים מתו מוות טבעי מקור.
כעת נרגע המצב ופולי בודקת פריט בצורת מנורת אלדין שקנתה ומשפשפת אותו. עשן יוצא ממנו ופולי מצפה לשד שייצא משם וימלא את בקשותיה.
איגור שצ'גולב
איגור שצ'גולב (ברוסית: И́горь Оле́гович Щёголев; נולד ב-10 בנובמבר 1965 בויניצה, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא פוליטיקאי רוסי, שימש כשר במשרד התקשורת בשנים 2008–2012.
ביוגרפיה.
איגור שצ'גולב נולד בויניצה (כיום באוקראינה). לאחר סיום בית הספר הוא למד גרמנית במכון לשפות במוסקבה והמשיך באוניברסיטת לייפציג בשנים 1984–1988. לאחר סיום הלימודים הוא עבד במערכת טאס"ס תחילה בארצות הברית ובהמשך בפריז. בשנת 1997 איגור שצ'גולב חזר לרוסיה. בשנת 2000 איגור שצ'גולב מונה לדובר של ולדימיר פוטין. בשנת 2004 הוא מונה לראש הפרוטוקול של השניא וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2008 כאשר הוחלף על ידי מרינה ינטאלצבה. באותה שנה הוא מונה לשר במשרד התקשורת.
בשנת 2012 שצ'גולב עזב את המשרד ומונה לעוזר הנשיא. בשנת 2018 הוא מונה לנציג הנשיא במחוז הפדרלי המרכזי. ביולי 2018 בהיותו נציג הנשיא במחוז הפדרלי הוא נכלל במועצה לביטחון לאומי של רוסיה
וילהלם בריקה
יוהאן וילהלם בריקה (בגרמנית: Johann Wilhelm Brücke; 4 במרץ 1800 – 1 באפריל 1874) היה צייר אדריכלות ונוף גרמני.
ביוגרפיה.
יוהאן וילהלם בריקה היה החמישי מבין שבעה בנים של צורף בסטרלסונד, יוהאן גוטפריד בריקה ואשתו אנה ברברה בריקה. לאחר מותו המוקדם של האב בשנת 1812, ניהלו האם והבן הבכור יוהאן כריסטיאן בריקה את הסדנה לצורפות עד לפשיטת רגל בשנת 1827.
לאחר שסיים את לימודיו בעיר הולדתו למד באקדמיה לאמנות בברלין. הוא למד בין השאר אצל יוהאן ארדמן הומל. את התמחותו כצורף, אותה החל בגיל 15. הוא למד בברלין בין השנים 1819–1824, וקיבל מלגה מעיר הולדתו. בתמיכת מוריו ומלגה קטנה נסע בריקה לרומא בשנת 1829.
בתקופה זו תיאר בתמונותיו את האדריכלות הרומית, כמו גם את הנוף ואת האנשים. עבודותיו באיטליה נעשו תחילה ברישום והועברו לצבעי שמן לאחר חזרתו לברלין. הם נחשבים לציורים מוצלחים במיוחד. בסתיו 1834, בריקה עזב את איטליה והתיישב בברלין כצייר עצמאי. כאן השתתף בקביעות בתערוכות השנתיות של האקדמיה לאמנות עד סוף ימיו.
בריקה גילה את סגנונו בשלב מוקדם מאוד, אך בעבודתו המאוחרת, במיוחד עם כמה עבודות בברלין ובסנקט פטרבורג, הוא התקרב בצורה אמנותית לצייר אדוארד גרטנר. היצירות של בריקה זכו לתשומת לב הרבה אחרי מותו. בשנת 1906 הוא יוצג בכמה תמונות בתערוכת המאה של האמנות הגרמנית בברלין.
הציורים של בריקה מאופיינים ויזואלית בצבעם האדמדם ולכן קל יחסית לזהות אותם. העוצמה של ציור בית העירייה העתיק של ברלין ברחוב ספנדאואר, שנוצר בשנת 1840, טמונה בייצוג המיומן של הארכיטקטורה של שורות הבתים, שנראית כאן עדיין כבעיירה קטנה, אך מעל הכל בתצוגה של חיים בורגניים צבעוניים המתרחשים ברחוב.
כביש טבעתי בסטרלסונד שנבנה בשנת 2017 נקרא וילהלם-ברוקה-רינג.
אל-זובייר בן אל-עוואם
אל-זובייר בן אל-עוואם (בערבית: الزبير بن العوام; תעתיק מדויק: אלזביר בן אלעואם; 594 – 656) היה אחד מהצחאבה, אחד מהעשרה שהובטח להם גן עדן, בן דודו של הנביא מוחמד, בן אחיה של ח'דיג'ה, אחד מהמנהיגים הפוליטיים והצבאיים של המוסלמים לאחר פטירתו של מוחמד, ואחד הנופלים בקרב הגמל.
משפחתו.
נשותיו וילדיו.
אל-זובייר נישא שמונה פעמים והביא לעולם עשרים ילדים, כמפורט להלן:
מותו.
בשלב מסוים בזמן קרב הגמל, החליט אל-זובייר שאינו מעוניין להמשיך להילחם. הוא אמר שעלי בן אבי טאלב שכנע אותו להפסיק להילחם מפני שהם בני דודים. אל-זובייר עזב את שדה הקרב, ואדם בשם עמר בן ג'רמוז החליט לעקוב אחריו. הם הגיעו לשדה בקרבת מקום, ולאחר שהם שוחחו מעט הם החליטו להתפלל, מפני שהיה זה זמנה של אחת התפילות היומיות. כשאל-זובייר סגד על האדמה כחלק מהתפילה, עמר בן ג'רמוז דקר אותו בצווארו ורצח אותו.
לאחר שהוא רצח אותו, הוא ערף את ראשו, והלך להציג אותו לעלי בן אבו טאלב. כשעלי ראה את ראשו הערוף של בן דודו, הוא זעם והצטער נורא. לאור תגובתו של עלי, החליט עמר להתאבד, אז הוא שלף את חרבו, ונעץ אותו בעצמו.
מיכאל גראבסקי
ג'נבאי האקסינג X30
ג'נבאי האקסינג X30 (באנגלית: Jinbei Haixing X30) הוא מיניוואן מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Jinbei (בסינית: 華頌), אשר יוצרה בין השנים 2013–2017 בסין.
Jinbei הוקמה בשותפות מיזם משותף בין Brilliance Auto (51%) ויצרנית הרכב הצרפתית רנו (49%) בדצמבר 2017. עד 2017 Jinbei נשלטה עח ידי Shenyang Brilliance Jinbei Automotive שהייתה חברת בת של Brilliance.
אלכסנדר ברוקמן
פרדיננד אלכסנדר ברוקמן (בגרמנית: Ferdinand Alexander Bruckmann; 21 בפברואר 1806 – 9 בפברואר 1852) היה צייר היסטוריה ודיוקנאות גרמני.
ביוגרפיה.
ברוקמן הגיע ממשפחה של סוחרים וצורפים שהתגוררו בהיילברון מאז 1725. אביו יוהאן אוגוסט (פון) ברוקמן (1776–1835) היה בנאי אמן, ואילו דודו פיטר ברוקמן (1778–1850) ייסד את מפעל כלי הכסף של ברוקמן בהיילברון.
אלכסנדר ברוקמן נולד באלוונגן, שם אביו היה קצין בניין מחוזי. אחיו הצעיר אוגוסט אדוארד ברוקמן (1810–1884) הפך לימים לאדריכל כמו אביו, בעוד אלכסנדר ברוקמן גילה כישרון אמנותי. מכיוון שהמשפחה חיה שוב בהיילברון, אביו העביר אותו בשנת 1820 ללמוד את אומנות החריטה וייצור המדליות בהדרכת דודו והפסל קונרד ויטברכט שהועסק שם.
עקב בעיית עיניים נאלץ ברוקמן לוותר על פעילות זו ובמקום זאת התחיל לצייר. בשנת 1827 הוא הגיע לשטוטגרט כדי להתאמן כצייר, ומשנת 1827 עד 1829 למד באקדמיה לאמנות במינכן, בעיקר בהנחייתו של היינריך הס. תמונה של אודיסאוס והסירנות, שהציג בתערוכת האמנות במינכן בשנת 1829, נקנתה על ידי המלך וילהלם הראשון מוירטמברג.