עם תחילת מלחמת העולם השנייה והצטרפות מפלגת הלייבור לממשלת אחדות בראשות וינסטון צ'רצ'יל, הזמין שר העבודה ארנסט בווין את בוורידג' להיות לאחראי על מחלקת הרווחה במשרדו. בוורידג' סירב, אך הביע עניין בארגון כוח האדם הבריטי בזמן המלחמה, בשל העניין שלו במערכת חזקה של תכנון מרכזי. בווין לא רצה להעניק לבוורידג' את מבוקשו, והעסיק אותו בסקרים לא משמעותיים בנושאי כוח אדם החל מאמצע שנת 1940, בהעניקו לבוורידג' מעמד של עובד מדינה. בין השניים לא שררה הערכה רבה.
במאי 1941 הכריז שר הבריאות ארנסט בראון על הקמת ועדה של עובדי מדינה בכירים שתבחן את מצב השירותים החברתיים והנלווים, ותמליץ את המלצותיה. על אף שבראון הוא שהכריז על הקמת הוועדה, היה בעל העניין העיקרי בפעילותה, ארתור גרינווד, שר בלי תיק בממשלה. בווין הציע לגרינווד כי יעמיד בראשות הוועדה את בוורידג'. בוורידג' סירב בתחילה, וראה בכך סטייה מעבודתו בנושאי כוח האדם אותה ראה כחשובה, אך לבסוף קיבל את התפקיד.
בנובמבר 1942 פרסם בוורידג את הדו"ח, שזכה לכינוי דו"ח בוורידג'. על פי הדו"ח על המדינה להילחם בחמישה "ענקים", רעות חולות, והם המחסור, החולי, ההזנחה, הבערות והבטלה. הדרך לכך הייתה על פי בוורידג' שכל האזרחים בגיל העבודה ישלמו דמי ביטוח לאומי שבועיים, ובתמורה לכך יקבלו גמלאות כאשר הם חולים, מובטלים, הגיעו לגיל זקנה או התאלמנו. בוורידג' טען כי מערכת זו תספק מינימום הכרחי למחיה שיאפשר רמת חיים מתחתיה לא תאפשר המדינה לאזרח לרדת. הדו"ח דיבר גם באופן כללי על יצירת מערכת של שירותי בריאות לאומיים, מדיניות שכבר הייתה בשלבי תכנון במשרד הבריאות.
דו"ח בוורידג' זכה להסכמה ולתמיכה ציבורית גורפת. הממשלה השמרנית התחייבה ליישמו, אך דחתה את היישום לזמן לא מוגדר. אנשי מפלגת הלייבור תמכו בדו"ח בהצבעה בפרלמנט. אנשי הלייבור נמשכו אל הממד הסוציאלי של הדו"ח בעוד שהטיעון של בוורידג' כי מוסדות הרווחה יגדילו את התחרות של התעשייה הבריטית בשנים שלאחר המלחמה, בכך שיסירו מהתעשיינים את האחריות לעלויות הבריאות והגמלאות של עובדיהם, ויעבירו את הנטל מהמדינה אל כיסו של העובד, וייצור עובד בריא ובעל אמצעים ומוטיבציה רבה יותר לעבודה, שיוכל להתחרות בשווקים הבינלאומיים, משך את השמרנים.
בוורידג' ראה בהשגת תעסוקה מלאה (אותה הגדיר כשיעור אבטלה של לא יותר משלושה אחוזים) כנוף ליישום תוכניתו. בדו"ח נוסף בשם "תעסוקה מלאה בחברה חופשית" שפרסם ב-1944, הביע את דעתו כיצד ניתן להגיע למטרה זו. הוא ראה ברגולציה פיסקלית של שוק העבודה, נוסח משנתו של ג'ון מיינרד קיינס, בשליטה ישירה בכוח האדם ובשליטת המדינה בחלק מאמצעי הייצור את האמצעים להגיע לתעסוקה המלאה. הוא האמין כי הדבר יביא לצדק חברתי וליצירת חברה אידיאלית לאחר המלחמה.
קריירה מאוחרת.
לאחר פרסום הדו"ח הצטרף בוורידג' אל המפלגה הליברלית, ונבחר בבחירות הביניים לפרלמנט מטעם מחוז בריק על טוויד ב-17 באוקטובר 1944, בהחליפו חבר פרלמנט שנהרג בשדה הקרב בנורמנדי. הוא שירת תקופה קצרה, עד לבחירות של שנת 1945.
ממשלת הלייבור שקמה לאחר הבחירות, בראשות קלמנט אטלי, החלה ביישום המלצות דו"ח בוורידג', ועד שנת 1951 חוקקה שורת חוקים שיישמו את המלצות הדו"ח והפכו אותו לבסיס למדינת הרווחה בבריטניה. הוקמה מערכת מורחבת של ביטוח לאומי, שהתבססה על המודל של לויד-ג'ורג', אך הרחיבה אותו מאוד, וליוותה את האזרח הבריטי והגנה עליו "מעריסה עד קבר", בכל מצב בו אינו יכול לפרנס עצמו, לרבות גמלאות זקנה, נכות ומחלה. כן יושמו רפורמות מקיפות במערכת הבריאות, ברוח הנחיותיו של הדו"ח, על ידי שר הבריאות אניירין בוואן.
ב-1946 קיבל בוורידג' תואר ברון, והיה למנהיג הליברלים בבית הלורדים. ב-1953 פרסם ספר נוסף בשם "כוח והשפעה". ב-16 במרץ 1963 מת בביתו, בעודו עובד על ספר בשם "היסטוריה של המחירים". מילותיו האחרונות היו "יש לי אלף דברים לעשות". יחד עמו נכחד תואר האצולה שקיבל, שכן לא הותיר יורשים.
תמיכתו באאוגניקה.
בנוסף לרעיונותיו הליברלים, ששימשו כבסיס לדו"ח שחיבר, היה בוורידג' גם מהתומכים באאוגניקה, תורה שקנתה לה תומכים רבים בבריטניה בראשית המאה ה-20, אך לא הגיעה לכדי יישום וחקיקה, כבמקומות אחרים כארצות הברית או שוודיה. ב-1909 טען כי "אלו שבגלל פגמיהם אינם מסוגלים להשתתף בתעשייה, צריכים להיות מוכרים כ'בלתי ניתנים להעסקה'. המדינה צריכה להכיר בהם כתלויים... אך זאת לצד אבדן מלא ותמידי של כל זכויות האזרח, לא רק זכות ההצבעה, אלא גם החירות האזרחית והזכות לאבהות". בתקופה זו לא היו אלו דעות יוצאות דופן, ומדינות כארצות הברית ושוודיה הנהיגו תוכניות של עיקור כפוי לאותם "בלתי ניתנים להעסקה" עליהם דיבר בוורידג'.
טיסה 692 של יונייטד אירליינס
סאוריז רונן
ספטיפיליום
ספטיפיליום (שם מדעי: "Spathiphyllum") הוא סוג של צמח טרופי ממשפחת הלופיים, הכולל כ-52 מינים. שם הסוג מעיד על צורת מִתְחָל התפרחת, הדומה עם הופעתו לעלה. הצמח קל למדי לגידול ומשמש לצורכי נוי. בתוספת ליופי העלים הוא נושא במשך הקיץ תפרחת נאה של פרחים עדינים. הוא גדל היטב גם בתרבית מים. מוצא הסוג הוא באזור הטרופי של אמריקה.
סְפָּטִיפִילוֹן וָלִיס ("Spathiphyllum wallisii" Regel) הוא כנראה הנציג היחיד בצמחי הבית בישראל.
קוקו בן 19
קוקו בן 19 הוא סרט קולנוע ישראלי מ-1985, בבימויו של דני ורטה.
עלילה.
הסרט עוסק בקוקו, נער מזרחי משכונת מצוקה ירושלמית. שמו של הסרט הוא תגובה לשם הסרט נועה בת 17 העוסק בהתבגרות על רקע משבר בתנועה הקיבוצית. קוקו מנגן בלהקת רוק וחולם להיות כוכב, אך בינתיים, כדי לממן את הקלטות האלבום, מבצע מעשי שוד. אחד השירים שכתב, "קוקו בן 19" מבוצע על ידי להקה של בני עשירים וזוכה להצלחה גדולה, אך קוקו לא נהנה ממנה.
הפקה.
הסרט היה סרטו הראשון של ורטה באורך מלא. הוא ליהק לסרט שחקנים לא מקצועיים, שהייתה זו להם הפעם הראשונה (והאחרונה) בה השתתפו בסרט קולנוע. פסקול הסרט יצא כאלבום במקביל להקרנתו, בהפקתו ובכתיבתו של שלמה מזרחי. בין היתר, נטלו בו חלק דני בסן, ששר את שיר הנושא שהפך ללהיט, מיקי שביב, גלעד עצמון ומאיר דדון, שגילם את דמותו של חברו ללהקה של קוקו. ב-2001 יצא האלבום בהפקה מחודשת.
לקראת צאתו של הסרט, וגם זמן רב אחרי שירד מהאקרנים, צצו ברחבי ישראל כתובות גרפיטי רבות, הנושאות את הכיתוב "קוקו בן 19". רבים יצאו נגד הפרסום הלא שגרתי, וראש עיריית ירושלים דאז, טדי קולק, אף איים להחרים את הסרט. בתגובה, הופצו צילומים של כוכבי הסרט, כשהם מוחקים את אחת הכתובות ובמאי הסרט דני ורטה טען שאין להפקה קשר לכתובות. חרף הפרסום האגרסיבי, לא זכה הסרט להצלחה מסחרית.
סצנות רבות בסרט צולמו בשכונת ממילא, כמה שנים לפני שהחלה הריסתה לקראת הקמת פרויקט ממילא אך לאחר שפונתה ממרבית התושבים. המבנים הנטושים בשכונה סיפקו תפאורה הולמת לסרט.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
ספירלת אולם
ספירלת אולם (Ulam spiral), או ספירלת המספרים הראשוניים, היא הצגה גרפית, ספירלית, של המספרים הטבעיים, שבה מודגשים המספרים הראשוניים. אופן הצגה זה מדגיש את הראשוניים המופיעים בסדרות ריבועיות, כמו formula_1. את הספירלה גילה המתמטיקאי ומדען האטום סטניסלב אולם.
ההצגה הספירלית של המספרים הטבעיים מסדרת אותם על הסריג הריבועי באופן המתואר בתרשים משמאל. על התרשים מסמנים את המספרים הראשוניים בלבד, במטרה לבודד את התכונות של המספרים האלה (ראו תרשים שני).
המספר הפותח את ההקפה ה-n-ית, בפינה הימנית-תחתונה, הוא formula_2 (המספרים הפותחים הם: 2, 10, 26, 50). בדומה לזה, כל קרן היוצאת מן הראשית פוגשת בדרכה סדרה ריבועית מן הצורה formula_3 עבור מקדמים b, a ו-c מתאימים, וכך היא מתרגמת תכונות ריבועיות של המספרים הראשוניים למידע גרפי שאפשר לאתר לאורך קו ישר.
בספירלת אולם המספרים הזוגיים והאי-זוגיים מכסים אלכסונים נפרדים, והמספרים הראשוניים (מלבד 2) שייכים כמובן לאלכסונים האי-זוגיים. השכיחות הגבוהה של ראשוניים לאורך אלכסונים מסוימים (הנתונים בזווית של 45 מעלות מן הצירים), או על ישרים אנכיים ואופקיים, אינה אלא הצגה גרפית של סדרות מהצורה formula_4, המאכלסות עבור קבועים b ו- c מתאימים, יותר ראשונים מן הצפוי ביחס לגודלם של הערכים המתקבלים. משפט דיריכלה מראה שהשכיחות של ראשוניים לאורך סדרות חשבוניות זהה לזו שאפשר לצפות לה משיקולים הסתברותיים פשוטים (היינו, תכונות קונגרואנציה). תוצאות אמפיריות, כמו אלו המודגמות בספירלה של אולם, מראות שאותם שיקולים תקפים כנראה גם לסדרות ריבועיות, אבל כאן הרבה יותר קשה לספק הוכחות מוצקות, ועדיין לא ידוע אפילו האם קיימים אינסוף ראשוניים מהצורה formula_1.
הספירלה הופיעה על שער הירחון סיינטיפיק אמריקן במרץ 1964.
האשמיה
ההאשמיה הייתה תנועה דתית ופוליטית במחצית הראשונה של המאה ה-8 לספירה. התנועה החלה את דרכה כפלג של הקיסאניה, כת ע'לאת שיעית, מיסודם של תלמידי אל-מח'תאר אשר מרד באומיים והאמין כי מחמד בן אל-חנפיה, אחד מבני עלי, זכאי לשלטון.
ההאשמיה הייתה בעלת השפעה דומיננטית, ואומצה על ידי בית עבאס, שניכס אותה ככלי לחיזוק התמיכה בו. לאחר המהפכה העבאסית בהובלת אבו מוסלם בשנת 750 לספירה, העבאסים התנכרו לתנועה, וזו ירדה מבמת ההיסטוריה.
תנועת ההאשמיה.