מקהלת גבעול הוקמה בשנת 2003 על ידי הפסנתרנית, המלחינה והסולנית מאיה דוניץ והזמרת והמלחינה מיכל אופנהיים, אשר באו מרקע של מוזיקאי אוונגארד, המאלתרים, שרים ויוצרים מוזיקה אקספרימנטלית, שאינה מתיישבת תחת תוויות מוזיקליות מוגדרות מראש. הופעת הבכורה של ההרכב התקיימה במרכז ענב בתל אביב בשנת 2003 וגרפה שבחים רבים מהעיתונות, הקהל והמוסדות השונים. המקהלה נתמכה על ידי מפעל הפיס, קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב ועיריית תל אביב, ובמשך חמש שנים יצרה חמש תוכניות חדשות ומקוריות לחלוטין והופיעה ברחבי הארץ. כמו כן שיתפה המקהלה פעולה עם אמנים ידועים כמו ברי סחרוף, רמי פורטיס, ארקדי דוכין ואריאל אשבל, והשתתפה בהפקות רב תחומיות בפסטיבלים שונים.
המקהלה הופיעה בהצגת התיאטרון "גרעינים" בבימויו של אריאל אפרים אשבל ובניהול מוזיקלי של מאיה דוניץ, במסגרת פסטיבל עכו לתיאטרון אחר. ההצגה זכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר מטעם חבר השופטים של פסטיבל עכו 2003, ובפרס המוזיקה המקורית, עיבוד מוזיקלי וניצוח. בשנת 2005 השתלב בניהול המוזיקלי של המופע המלחין והיוצר יוני סילבר. המופע הועלה במסגרת פסטיבל "קרב-רב" בתיאטרון תמונע, וזכה לביקורות נלהבות.
המופע האחרון של המקהלה התקיים בתל אביב בנובמבר 2008, במתחם "בית העמודים", מבנה מיוחד במינו המיועד לשימור. המופע התקיים במהלך שלשה ימים ברציפות בהשתתפות המלחין ונגן כלי ההקשה האמריקאי, דייוויד מוס (David Moss) והורכב ממיצגים מוזיקליים שהתחוללו בו-זמנית באתרים שונים במבנה.
המרכז הארצי לבחינות ולהערכה
כנסיית סנטה מריה דל מאר (ברצלונה)
כנסיית סנטה מריה דל מאר (בקטלונית: Santa Maria del Mar - "מריה הקדושה של הים") היא כנסייה קתולית המוקדשת למריה. הכנסייה נבנתה בסגנון גותי והיא שוכנת בברצלונה, קטלוניה, ספרד. הכנסייה נבנתה בשנים 1329–1383, בתור הזהב של קטלוניה, שבמהלכו העיר שגשגה בזכות מסחר, בעיקר מסחר ימי. הכנסייה היא דוגמה מצוינת לאדריכלות גותית קטלונית ומצטיינת בטוהר ואחידות סגנונית הנדירים בדרך כלל במבנים מימי הביניים.
היסטוריה.
האזכור הראשון של כנסיית מריה הקדושה של הים מתוארך לשנת 998. המבנה הנוכחי נבנה מאוחר הרבה יותר, במאה ה-14. את בניית המבנה הנוכחי יזם הקנון ברנט לול, שמינה את הארכידיקאן של סנטה מריה ב-1324. עבודות הבנייה החלו ב-25 במרץ 1329, אז הניח המלך אלפונסו הרביעי, מלך אראגון את אבן הפינה כפי שמונצח בלוח בלטינית בחזית הפונה כלפי כיכר Fossar de les Moreres. האדריכלים שהיה אחראים על הבנייה היו Berenguer de Montagut (שתכנן את הכנסייה) ו-Ramón Despuig. בבנייה עצמה היו מעורבים גם הגילדות של רובע ריברה. הקירות, הקפלות הצידיות וחזיתות המבנה הושלמו ב-1350. ב-1379 פרצה שרפה בכנסייה ופגעה קשה בעבודות הבנייה. לבסוף, ב-3 בנובמבר 1383 הושלמה הבנייה וב-15 באוגוסט נערכה בה המיסה הראשונה.
ב-1428 רעידת אדמה גרמה לנזק ואבדות בכנסייה והרסה את חלון הרוזטה בחזית המערבית. חלון זה הוחלף בחלון רוזטה חדש בסגנון Flamboyant בשנים 1459–1460. איקונין ומזבח מתקופת הבארוק נהרסו בשרפה בשנת 1936. במאה ה-19 נוספה קפלת הסקרמנט המבורך ליד האפסיס.
אדריכלות.
חוץ.
מבחוץ, סנטה מריה דל מאר נותנת רושם של איפוק חמור-סבר שמסווה את הפנים. מאחר שהכנסייה בנויה בצמוד לסמטאות והרחובות הצרים של רובע הריברה, קשה לקבל מבט כללי על חוץ הכנסייה, למעט שתי החזיתות שצמודות לכיכרות דה לס מוררס (Fossar de les Moreres) ומריה הקדושה (Plaça de Santa Maria), ששימשו בעבר כבית קברות. האחרונה שבהן נשלטת בידי החזית המערבית ובה חלון רוזטה. פסלים של פטרוס ופאולוס ניצבים בגומחות משני צידי השער המערבי, והטימפנון מראה את המושיע מאוגף בבתולה וביוחנן המטביל. המגדל הצפון-מערבי הושלם ב-1496 אך תאומו הדרומי הושלם רק ב-1902.
פנים.
בניגוד לחוץ המבנה, פנים המבנה נותן רושם של אור ומרווח. היא בנויה כבזיליקה בת 3 אגפים, ללא טרנספט וללא גבול בין הספינה הראשית (המתנשאת לגובה 32 מטר) לבין בית הכמורה (presbytery). הכנסייה מקורה בקמרון צלעות פשוט שנתמך בידי עמודים דקים ומתומנים ואור רב חודר דרך החלונות הגבוהים של הספינות המשניות. מעל לקשתות הספינה הראשית, בשני הצדדים מנוקבים חלונות עגולים במקום חלונות ענק כמו בקתדרלות הגותיות של צרפת ומרכז אירופה.
בתוך הכנסייה, כמעט שאין דימויים המצויים בכנסיות הגותיות האחרות של ברצלונה: קתדרלת יולליה הקדושה וכנסיית סנטה מריה דל פי, אחרי ששרפה שפרצה ב-1936 בעת מרידה נגד הכמורה השמידה יצירות אמנות רבות בתוך הכנסייה, הידועה שבהן הייתה לוח מזבח בארוקי מאת Deodat Casanoves ו-Salvador Gurri. מספר חלונות ויטראז' שרדו מתקופות שונות.
פרופורציות.
לפי ההיסטוריון Josep Bracons יחידת המידה הבסיסית ששימשה בבניית הכנסייה הייתה רגל מימי הביניים באורך 33 ס"מ. לפי מידה זאת עומק הקפלות הצידיות כ-10 רגל (כ-3 מטר), רוחב הספינות המשניות הוא כפול ורוחב הספינה הראשית הוא כ-40 רגל (כ-12 מטר). הרוחב הכולל של הכנסייה הוא כ-100 רגל (כ-33 מטר) שזהו בערך גובה המבנה הפנימי (32 מטר).
בתרבות הפופולרית.
בניית הכנסייה סנטה מריה דל מאר משמשת כרקע לרומן "הקתדרלה ליד הים" מאת אילדפונסו פלקונס (Ildefonso Falcones), וכן לסדרה בשם זה שהופקה על ידי נטפליקס ויצאה בשנת 2018.
שג'אאטין טניירלי
שג'אאטין טניירלי (בטורקית: Şecaattin Tanyerli; 1921 -1 בדצמבר 1994) היה זמר טנור טנגו טורקי, ונחשב לאחד המבצעים החשובים של מוזיקה זו בארצו.
ביוגרפיה.
את העניין בריקודי הטנגו גילה בימי לימודיו בתיכון היוקרתי "איסטנבול ארקק ליסיסי" ואחר כך המשיך להשתלם בזמרה גם בעת לימודיו בפקולטה למשפטים. הוא הצטרף למקהלת בית ביאואולו ולקח שיעורים פרטיים אצל כנר ומורה למוזיקה בשם גולדנברג.
את הקריירה כזמר טנגו התחיל בשנת 1942, אך את הקלטותיו הראשונות הקליט החל משנת 1948 עם התזמורות של נג'דט קויוטורק ושל פהמי אג'ה. את המלחין, המנצח ונגן האקורדיון נג'דט קויוטורק הכיר בעת השרות הצבאי וטניירלי זוהה במידה רבה עם להיטיו. הראשון בהם היו "פאפטיה" (חיננית - "Papatya"). להיט אחר שלו, "Sevdim Bir Genç Kadını " (אהבתי אשה צעירה) היה פרי יצירתו של נג'יפ ג'לאל אנדם (לחן) ובדרי נויאן (מילים). החל משנת 1949 טניירלי וקויוטורק השתתפו בתוכניות ברדיו ובטלוויזיה עד שנת 1979 כשקויוטורק פרש לגמלאות. פרט לטנגואים מקוריים ביצע טניירלי שירים מהרפרטואר הטנגו הארגנטינאי והבינלאומי.
בקריירה שנמשכה כ-40 שנה הקליט טניירלי 30 תקליטים, שני LP ותקליטור אחד, רובם בחברת "קולומביה רקורדס" ו"פיליפס". (טנגואים אלמותיים - Ölmeyen Tangolar). סג'אאטין טניירלי נפטר ב-1 בדצמבר 1994 מסיבוכים של מחלת אלצהיימר.
דיסקוגרפיה.
תקליטים עם 78 סיבובים:
תקליטים עם 45 סיבובים:
-/Rok-tango) Gamzelerin )
(En Son Hatiram (Bolero
Gücenmişsin bana
Bir Gün Beni Hatirlarsan (La Comparsita) /Gül Tango
אלבומים:
טנגואים נצחיים - בני כרכים LP 1975
1 CD טנגואים נצחיים.
משלים ל-1
משלים ל-1 היא שיטה לייצוג מספרים עם סימן בבסיס בינארי.
שמה של השיטה נובע מהטכניקה למציאת מספר נגדי למספר נתון: הופכים כל סיבית, 0 הופך ל-1, 1 הופך ל 0.
לדוגמה, המספר 17, אשר מיוצג כך: 0001 0001 יומר ל 1110 1110 אשר מייצג את המספר 17-.
ניתן עם שיטה זו לחבר ולחסר מספרים, כאשר כל מה שיש לעשות בכדי לחסר הוא לחבר את היצוג השלילי של המחסר.
עם זאת לשיטה זו יש חיסרון בכך שלמספר 0 יש ייצוג כפול:
0000 0000 (0+) וגם 1111 1111 (0−). שיטת המשלים ל-2 פותרת בעיה זו.
כאשר למספר מוקצבות n סיביות, טווח המספרים שניתן להציג בשיטה זו הוא (2n−1−1)− עד (2n−1−1). במספרים החיוביים הספרה השמאלית ביותר היא 0, ובמספרים השליליים הספרה השמאלית ביותר היא 1.
חיבור של שני מספרים נעשה באמצעות חיבור של כל שתי סיביות מתאימות, תוך הוספת הנשא לסכום שיצר אותו. דוגמה: הוספת 1- (11111110) למספר 2+ (00000010).
שיטה זו מומשה בדגמים אחדים של מחשבים שיוצרו בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60, כגון PDP-1 וה-AGC.
שג'מאאטין טניירלי
איחוד הקהילות היהודיות
Black Gives Way To Blue
Black Gives Way to Blue (תרגום חופשי: שחור מפנה את מקומו לכחול) הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס אשר יצא לשווקים לראשונה ב-25 בספטמבר 2009 באוסטרליה, ובארצות הברית ארבעה ימים לאחר מכן. זהו האלבום הראשון של הלהקה מזה כמעט ארבע עשרה שנה. כמו כן זהו האלבום הראשון של הלהקה עם הסולן החדש ויליאם דובאל, אשר החליף את ליין סטיילי.
תוכנית הגבולות החדשים
תוכנית הגבולות החדשים (באנגלית: New Frontiers program) היא תוכנית של נאס"א לחקר לא-מאויש של מערכת השמש על ידי חלליות וגשושיות למשימות מחקר בעלות בינונית. התוכנית היא המשך לתוכנית דיסקברי, שכללה גם היא משימות דומות. תוכנית הגבולות החדשים מהווה אחת משלוש תוכניות המנוהלות במשרד התוכנית למשימות פלנטריות.
משימות בתהליך.
ניו הורייזונס (גבולות חדשים 1).
הגשושית ניו הורייזונס (באנגלית: New Horizons, אופקים חדשים) ששוגרה ב-19 בינואר 2006, חלפה על פני כוכב הלכת הננסי פלוטו ביולי 2015 וירחיו כארון, ניקס והידרה וביצעה צילומים של גרמי שמים אלו.
ב-1 בינואר 2019 הגשושית חלפה על פני גוף בחגורת קויפר בעל קוטר של 30–45 קילומטר בשם 486958 ארוקות'.
ג'ונו (גבולות חדשים 2).
ג'ונו (באנגלית: Juno), היא גשושית לחקר כוכב הלכת צדק. ג'ונו שוגרה ב-5 באוגוסט 2011.