החל משנת תפ״ד נלווה לספר בהרבה דפוסים ״פירוש קדמון״. במשך הדורות נכתבו כשלושים חיבורים של פירושים, הערות, הגהות וציון מקורות הספר. ביניהם בולט פירושו של החיד"א "ברית עולם" שנדפס יחד עם ספרו "לב דוד". הרב אליעזר פאפו כתב קיצור לספר חסידים בשם ״יעלזו חסידים״ בתוספת ביאור משל החיד״א ושלו. במהדורת ״ספר חסידים המפואר״ בעריכת הרב שמעון גוטמן נדפס ״ילקוט מפרשים״.
הרב ראובן מרגליות חיבר את הפירוש "מקור חסד", המציין למקורותיו של ספר חסידים כמו גם למקורות שונים שדנו בדבריו. פירושו יצא לאור יחד עם פירוש החיד"א בהוצאת מוסד הרב קוק.
בוב בימון
רוברט "בוב" בימון (באנגלית: Robert "Bob" Beamon; נולד ב-29 באוגוסט 1946) הוא אתלט אמריקאי בעבר. אלוף אולימפי ושיאן עולם בקפיצה לרוחק (8.90 מטר), שיא שהחזיק מעמד 23 שנים.
ביוגרפיה.
בימון נולד בשכונת דרום ג'מייקה ברובע קווינס שבניו יורק. אמו נפטרה ממחלת השחפת בגיל 25, כשהיה בן 8 חודשים. אמו סבלה מאלימות פיזית קשה מצד אביו, שאיים אף להורגו אם תביאו הביתה לאחר הולדתו. לפיכך נשלח בימון לסבתו, שגידלה אותו. הוא למד בתיכון ג'מייקה. בשנת 1965 סיים במקום השני בארצות הברית בקפיצה לרוחק וקיבל מלגת לימודים באוניברסיטת טקסס שבאל פאסו. הוא סירב להתחרות נגד האתלטים של אוניברסיטת בריגהאם יאנג בשל המדיניות הגזענית שלה, וכתוצאה מכך הוא נשאר ללא מאמן. לקראת המשחקים האולימפיים במקסיקו הוא אומן באופן לא רשמי על ידי חברו לקבוצה האלוף האולימפי באולימפיאדת רומא (1960) ושיאן העולם (8.35 מטר) רלף בוסטון.
קפיצת השיא באולימפיאדת מקסיקו.
באולימפיאדת מקסיקו בשנת 1968 קבע בימון שיא עולמי בקפיצה לרוחק, כשקפץ למרחק של 8.90 מטר כבר בקפיצתו הראשונה. שיאו שרד למשך 23 שנים. לפני בימון, שופר השיא העולמי 13 פעמים מאז 1901, כשהשיפור הממוצע היה שישה סנטימטרים, והשיפור הגדול ביותר היה 15 ס"מ. בימון שיפר את השיא ב-55 ס"מ. המרחק אותו קפץ בימון היה מעבר לטווח המדידה האלקטרונית, כך שהשופטים נאלצו למדוד את המרחק בעזרת סרט מידה פשוט. כששמע בימון את התוצאה שקבע הוא לא נראה נרגש, משום שלא היה רגיל למידות המטריות, ולא הבין את המשמעות של המספר. כשתרגמו לו את התוצאה למידת הרגל וסיפרו לו ששיפר את השיא בכשני פיט (רגליים), הוא נפל כתוצאה ממצב שאובחן כקטפלקסיה, נשכב על הרצפה, כיסה את פניו ובכה. חבריו עזרו לו לקום ולהתאושש. הוא ויתר על שאר קפיצותיו כיוון שידע שאיש לא ייקח ממנו את מדליית הזהב. בין השאר ניצח את חברו ומאמנו הבלתי רשמי רלף בוסטון, שזכה במדליית הארד.
חלק מהישגו של בימון מיוחס לתנאים המיוחדים ששררו בזמן הקפיצה; תחרויות האתלטיקה באולימפיאדה נערכו במקסיקו סיטי, בגובה של 2,240 מטר. כתוצאה מכך האוויר היה דליל, מה שהקטין את התנגדות האוויר, ויצר תנאים אופטימליים לריצה ולקפיצה. בימון נהנה גם מרוח גבית של שני מטר לשנייה - הרוח החוקית המקסימלית. רגלו המנתרת של בימון, כפי שנותח לאחר מכן, עלתה על קרש הקפיצה בדיוק מקסימלי, כך שלא הפסיד מרחק.
האלוף האולימפי הקודם, לין דייוויס מאנגליה, צוטט שאמר לבימון "הרסת את האירוע הזה" (“You have destroyed this event”), בהתייחסו לענף הקפיצה לרוחק. בעקבות הישגו יוצא הדופן של בימון, נכנס לעגה שם תואר חדש: "בימוני" ("Beamonesque"), שמשמעותו "הישג מדהים ובלתי צפוי".
לאחר אולימפיאדת מקסיקו.
לאחר אולימפיאדת מקסיקו סיטי המשיך בימון להתחרות לפרק זמן קצר, אך לא התקרב למרחק השיא שהשיג ב-1968. הוא פרש מאתלטיקה, ונבחר בסיבוב ה-15 של דראפט ה-NBA על ידי קבוצת הכדורסל פיניקס סאנס. בשנת 1972 הוא קיבל תואר בסוציולוגיה מאוניברסיטת אדלפי.
כיום מתגורר בימון במיאמי, ונשוי למילנה, מפיקת סרטים. בימון הוא מנהלו ומקימו של ארגון צדקה למען בני נוער.
שיאו של בימון נשבר רק בשנת 1991 כאשר מייק פאוול קפץ למרחק של 8.95 מטר באליפות העולם שנערכה בטוקיו. כיום, כחמישים שנה לאחר קפיצתו של בימון, הוא עדיין מחזיק בשיא האולימפי, ובתוצאה השנייה בטיבה בעולם בכל הזמנים בקפיצה לרוחק.
ציקלופ
כרונולוגיה מקראית
ינוש קורצ'ק
חוקי חמורבי
חוקי חַמוּרָבִּי הם קודקס החוקים הנודע והמקיף בחוקי המזרח הקדום, והראשון שנתגלה בעת החדשה. הקובץ חובר ונחקק על אסטלה בשנת שלטונו האחרונה של חמורבי מלך בבל, השליט השישי בשושלת הבבלית הראשונה, במאה השמונה עשרה לפנה"ס. אוסף החוקים, אשר כלל במקור כ־300 חוקים, פורסם לקראת סוף תקופת שלטונו של חמורבי, אך לא ניתן לקבוע בוודאות אם הם אמנם יושמו בפועל. הקודקס נכתב בכתב יתדות בשפה האכדית, אשר הייתה, בהשפעתו של חמורבי, לשפה הרשמית בבבל.
עניין מחקרי ודתי רב עוררה השוואתם של חוקי חמורבי לחוקי התורה.
מונומנטים.
המקור החשוב ביותר לחוקי חמורבי הוא אסטלה עשויה דיוריט אשר הייתה מוצבת במקדש האל הבבלי מרדוך. גובהה של האסטלה 2.25 מטר והיקפה באזור הבסיס 1.90 מטר. בראשה תבליט ובו מוצג חמורבי בעמדו לפני שַׁמַשׁ, אל המשפט, ומקבל מידיו את השרביט ואת הטבעת, שני סמלי השלטון. מתחת לתבליט חקוקים 250 סעיפי החוק ב-46 טורים. בעת חיבורו הכיל הקודקס, ככל הנראה, 5 טורים נוספים אשר נמחקו על ידי המלך העילמי שֻתְּרְךְּ-נַחֻנְתֶּ כדי לאפשר את חקיקת שמו. שורות אלה שוחזרו מהעתקים של החוקים שנמצאו במקומות אחרים בבבל ובאשור. במאה ה-12 לפנה"ס, עם כיבוש בבל הכשית על ידי העילמים, נלקחה המצבה כשלל לבירתם, שושן. בשנת 1901 היא נתגלתה בידי משלחת חוקרים צרפתים בראשות ז'אק דה מורגן, והובאה למוזיאון הלובר בפריז. עותק של חוקי חמורבי שנמצא בעיר ניפור נמצא באוסף המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול
מבנה הקודקס ותכנו.
נוסף לסעיפי החוק, כולל הקובץ פרולוג ואפילוג. הפרולוג מתאר את מינויו של חמורבי בידי האלים אנו ואנליל להנהיג את עמו, "לפרסם צדק בארץ, לאבד את הרע והמזיק, למנוע את שיעבוד החלש לחזק" ולפעול לרווחת נתיניו. חמורבי מוצג כשליט חזק והוגן, המגן על החלשים ודואג לצרכים הפולחניים של האלים הפטרוניים בערים שתחת שלטונו. האפילוג מציג את חמורבי כמנהיג צבאי, שמונה על ידי האלים להבטיח את שלום נתיניו. הוא מציין שהחוקים נחקקו באבן והוצבו במקום פומבי כעדות לשלטון הצדק שלו, וכדי לשמש דוגמה לשליטים שיבואו אחריו. הוא מסתיים בברכה לשומרי החוק, וברשימה ארוכה של קללות שעתידים האלים להביא על מפיריו.
החוקים גופם הם בעלי מבנה קזואיסטי. כתוצאה מכמה לקונות בטקסט, לא ניתן לקבוע את מספרם המדויק, אך הם מנו במקור קרוב ל-300 חוקים, שמתוכם השתמרו (ושוחזרו באופן חלקי) 282. החוקים עוסקים בתחומים רבים, בהם הליכי משפט, עבירות רכוש, דיני עבדות, נכסי מלכות, אריסות, נזקי תבואה, השקיה ונזקי מים, הסגת גבול ופשעי רועים, כריתת עצים, שכירת בתים, מסחר ורוכלות, מזיגת יין ופונדקאות, הלוואות, פיקדונות, שמירת נכסים ושומרים, הוצאת דיבה, אירוסין, נישואים, עגינות, גירושים, אמה ופילגש, עבירות מין, גילוי עריות, דיני ירושה, נישואי עבד ובת-חורין, מעמד האלמנה ובנותיה, דיני אימוץ, תקיפה וחבלה גופנית, אחריות מקצועית, נזק לבעלי-חיים, שור שנגח, הנהלה ומשק, שכירים בחקלאות, דמי שכירות של בהמות, עגלות וספינות.
אף כי קשה לקבוע אם החוקים יושמו בפועל, ניתן ללמוד מהם רבות על המציאות החברתית ששררה בבבל במאה ה-18 לפנה"ס. החוקים מבחינים בין שלושה מעמדות שונים: החופשיים (awīlī), בהם גברים נשים וקטינים; בני המעמד הנמוך (muškenī – קשור למילה העברית "מסכן"), גברים ונשים שזכויותיהם פחותות בעניינים מסוימים מאלה של החופשיים; ועבדים ושפחות (wardī ו-amātim) הנמצאים בבעלות החופשיים, בני המעמד הנמוך או היכל המלך.
בחוקים נזכרות קבוצות חברתיות נוספות, בהן אריסים, חיילים, סוחרים, כוהנוֹת, ובעלי מלאכה שונים. נשים נכללות בכל אחד מן המעמדות, והחוק מבחין בין נשות חופשיים, נשות עניים ונשות אריסים.
היחס לחוקי התורה.
גילויים של חוקי חמורבי בראשית המאה ה-20 עורר פולמוס סוער על יחסי העולם המסופוטמי הקדום והתנ"ך היהודי. בפולמוס לקחו חלק חוקרי מקרא ותאולוגים יהודים ונוצרים, והוא נסוב על אפשרות השפעתם של חוקי חמורבי על חוקי התורה בשל קדימותם הכרונולוגית והדמיון הלא מבוטל העולה ביניהם. מחד לחוקים יש דמיון כה רב מהבחינה החיצונית עד כדי אפשרות למקור משותף או השפעה חד כיוונית על כתיבת חוקי התורה. אך לצד הדמיון, קיימים גם הבדלים משמעותיים בין קובצי החוקים, וניכר כי הם משקפים עקרונות מוסריים אחרים, ומציאות חברתית שונה.בשנת 2010 נמצאו בתל חצור תעודות מהמאה ה-17 או ה-18 לפני הספירה, בעלות דמיון סגנוני ותוכני לחוקי חמורבי. התעודות נכתבו באכדית, שהיא הייתה השפה הנפוצה למסחר במזרח התיכון של אותה העת, שתי התעודות שנמצאו הכילו כ-20 מילים, ומתוכן פוענחו שתי מילים: "אדון" ו"עבד", ומילה נוספת "הקשורה לחלקי גוף".
הלית ישורון
הלית ישורון (נולדה ב-2 באפריל 1942) היא מתרגמת, עורכת, משוררת ושחקנית ישראלית.
תולדותיה ומפעליה.
ישורון נולדה בתל אביב והיא בתו של המשורר אבות ישורון. למדה ספרות וצרפתית באוניברסיטה העברית בירושלים. ישורון עבדה כדוגמנית בשנות ה-60. היא הייתה נשואה לבמאי הקולנוע ז'ק קתמור, ושיחקה בסרטו "מקרה אישה" וכן בסרטים "חמסין" ו"התרנגול" (1971), ובסדרת הטלוויזיה "חדווה ושלומיק".
ב-1969 פרסמה ספר שירים שנקרא "24", וזהו ספר שיריה היחיד. ב-1981 ייסדה את כתב העת לשירה "חדרים", שאותו ערכה עד 2004 (שנה לאחר מכן, ב-2005, חדל לראות אור).
בשנת 1969 הוציאה להקת השלושרים את השיר "מי מפחד מגברת לוין" (מילים: יהונתן גפן).