פריה אלן, כתבת ב-"NME", סיכמה את האלבום כ"כישלון שנשמע יקר". בכתבה לפיצ'פורק, פקפקה לורה סניפס בהחלטה ליצור את הדמות "אלקטרה הארט" לאלבום, וסברה כי היא מיותרת. היא הוסיפה וכתבה כי הרצועות "משעממות ובלתי נסבלות", והביעה אכזבה מיוחדת מכיוון שחשבה שהאלבום יכול היה להפוך ל"אחד מאלבומי הפופ המוערכים ביותר של השנה". קיטי אמפייר מהאובזרבר הניחה ששיתופי הפעולה של דיאמנדיס עם ד"ר לוק וגרג קורסטין היו עדות ל"דחיפה גדולה של חברת התקליטים". היא השוותה את האלבום ליצירותיהן של פרי ובריטני ספירס, וחשה כי לנה דל ריי הצליחה להמחיש את הנושאים של "אהבה, זהות, נשיות ואמריקה" יותר ממה שמאפשרות ההפקות הגנריות של דיאמנדיס. אמילי מקאי מ-The Quietus מתחה ביקורת על שמות השירים, שלטענתה חסרי ברק, והתאכזבה מכך שהדמות "אלקטרה הארט" הביעה את "כל החלקים הגרועים ביותר במרינה דיאמנדיס שהיא לא רצה להיות".
הצלחה מסחרית.
האלבום דורג לראשונה במקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, הודות למכירות של 21,358 עותקים בשבוע הראשון. הוא אף היה לאלבום הראשון של דיאמנדיס בפסגת המצעד הבריטי, אם כי למעשה היה לאלבום הכי פחות נמכר במאה ה-21 שהגיע לראש המצעד. שלושה חודשים לאחר מכן, עקף אותו האלבום "Write It on Your Skin" של ניוטון פוקנר, שהגיע למקום הראשון במצעד עם מכירות של 16,647 עותקים בשבוע הראשון שלושה חודשים מאוחר יותר. ב-15 באפריל 2016, הגיע האלבום לתואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי, לאחר שהגיע לסך מכירות של 100,000 עותקים בבריטניה. בנוסף, הגיע האלבום למקום הראשון במצעד האלבומים האירי והסקוטי, וכן זכה לתואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האירי (IRMA).
בארצות הברית, דורג האלבום לראשונה במקום ה-31 בבילבורד 200, והגיע למקום השני במצעד הדאנס/אלקטרוני. עד למאי 2015, נמכרו כ-150,000 עותקים. ב-13 באפריל 2019, זכה האלבום לתואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), הודות למכירות של למעלה מ-500,000 עותקים בארצות הברית. בנוסף, הגיע האלבום למקום ה-50 במצעד האלבומים הקנדי. באוגוסט 2012, טענה דיאמנדיס כי היא מאמינה שבבריטניה לא הבינו את ההומור שמאוחרי האלבום, ולכן הוא נחל הצלחה נמוכה מהמצופה. לעומת זאת, היא הרגישה שהקהל האמריקאי התחבר יותר לאלבום ולתדמיתה הציבורית.
"Electra Heart" זכה להצלחה מתונה במצעדים באירופה. במצעד השווייצרי, הגיע האלבום בשיאו למקום ה-11, ובמצעד הגרמני, הגיע למקום ה-17. בנוסף, הגיע למקום ה-25 במצעד האוסטרי, למקום ה-30 במצעד הנורווגי, ולמקום ה-41 במצעד השוודי. האלבום נכנס גם למצעדים ההולנדי והוולוני, בהם הגיע למקומות ה-92 וה-132 בהתאמה. באוקיאניה, הגיע האלבום למקום ה-31 במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד ולמקום ה-32 במצעד האלבומים האוסטרלי. נכון ל-2015, נמכרו שלושה מיליון סינגלים מתוך האלבום. בשנת 2021, רצועת הפתיחה של האלבום, "Bubblegum Bitch", זכתה להצלחה מחודשת בפלטפורמת המדיה החברתית טיקטוק, ולאחר מכן זכתה לתואר זהב בארצות הברית. מאוחר יותר, זכתה גם הרצועה "Teen Idle" לתואר זהב, על אף שמעולם לא יצאה כסינגל.
פוצ'י פייפיאן
פוּצִ'י פֵייפּיאֶן (בסינית: 夫妻肺片, פיניין: Fūqī fèipiàn, תרגום מילולי: "חלקי ריאה של בעל ואשה") הוא מאכל סצ'ואני פופולרי, המוגש קר או בטמפרטורת החדר, והוא עשוי רצועות פרוסות דק של בשר וחלקי פנים של בקר. מרכיבים נפוצים בגרסה המודרנית של פוצ'י פייפיאן כוללים לב בקר, לשון וקיבה, עם כמות נדיבה של תבלינים שונים, כולל פלפל סצ'ואן. עבור מנה שורשית סצ'ואנית, הטעם הרצוי צריך להיות גם חריף וגם קהה. למרות שמו, לעיתים רחוקות משתמשים בריאה ממשית.
היסטוריה.
עוד בשושלת צ'ינג המאוחרת, מוכרים מוסלמים רבים שחיו בצ'נגדו מכרו פרוסות בקר שהוגשו קר ברחובות צ'נגדו, תוך שימוש בפסולת בקר מכיוון שהן היו זולות יחסית. בגלל עלותו הנמוכה, המנה הייתה פופולרית בקרב נושאי ריקשה וסטודנטים עניים.
בשנות השלושים, זוג נשוי בצ'נגדו התפרסם בזכות הכנת פרוסות בקר. הבעל, גואו ג'אוחואה (郭朝華), ואשתו, ג'אנג טיאנג'נג (張田政), התייחסו במיוחד לפרוסות הבקר שהכינו, ולעיתים קרובות התנסו במרכיבים חדשים. כתוצאה מכך, לפרוסות הבקר שלהם היה טעם מובהק ומובדל משאר ספקי פרוסות הבקר, והעסק שלהם פרץ. לעיתים קרובות, ילדים שובבים היו מושכים מתיחה על בני הזוג "ומדביקים פתקי נייר שעליהם נכתב "夫妻肺片", פוצ'י פייפיאן" ("חתיכות ריאה של בעל ואישה"). מאוחר יותר, סוחר ניסה את מנת "הפוצ'י פייפיאן" והיה מרוצה כל כך, שהוא נתן להם לוח אותיות מזהב עם הכיתוב "夫妻肺片", ומאז דבק השם בפי כל.
כדי להתאים לטעמם של לקוחותיהם, הזוג ביצע שיפורים רבים במנה, ופרוסות פסולת הוחלפו בסופו של דבר בפרוסות בקר או טלה שונות. אנשים רבים עדיין העדיפו לקרוא למנה "פוצ'י פייפיאן", ולכן השם משמש עד היום.
המשמעות של "פיי" הייתה במקור חלקי פסולת או פסולת (廢) אך מאוחר יותר שונתה לריאה (肺) כך שהמנה נשמעה פחות דוחה. הריאה יכולה להיות חלק מהפסולת הזו, אבל "פיי" אינה ריאה בפני עצמה במשמעות המנה הזו.
פרגר
פרגר הוא שם משפחה אוסטרי, שפירושו "יוצא העיירה פרג". פרג שוכנת במחוז פרג.
ווחשי בן חרב
ווחשי בן חרב (בערבית: وحشي بن حرب) היה אחד מהצחאבה. ידוע כאדם שהרג את חמזה בן עבד אלמוטלב, דודו של הנביא מוחמד, לפני כניסתו לאסלאם.
בקרב אוחוד.
לפני קרב אוחוד, ווחשי היה עבד, והינד בנת עתבה () הבטיחה לשחרר אותו אם הוא יהרוג אחד משלושה אנשים: מוחמד, עלי בן אבי טאלב, או חמזה בן עבד אלמוטלב. היא הגישה לו את ההצעה הזאת מפני שהיא רצתה לנקום את מות אביה, שנפל בקרב בדר. ווחשי ענה להצעה של הינד כך "אני בכלל לא יכול להתקרב למוחמד מכיוון שחבריו קרובים אליו יותר מכל אחד אחר. גם עלי הוא ערני במיוחד בשדה הקרב. לעומת זאת, חמזה זועם כל כך שכאשר הוא נלחם, הוא לא שם לב למתרחש סביבו, וייתכן שאצליח לגרום לו ליפול על ידי טריק כלשהו או על ידי ניצול חוסר הזהירות שלו". הינד הסתפקה בכך והבטיחה שאם יצליח לבצע את המשימה היא תשחרר אותו. ווחשי הצליח להרוג את חמזה בקרב אוחוד, דבר שהוציא אותו לחופשי וסיים את עבדותו.
כניסתו לאסלאם.
לאחר קרב אוחוד, ווחשי המשיך לחיות במכה, אך לאחר כיבושה בידי המוסלמים, הוא עבר לטאיף, אך גם לשם האסלאם הגיע. על פי דבריו, הוא שמע שאללה מוכן למחול לאדם על כל חטאיו אם הוא מביע חרטה עליהם, אז הוא הלך לפגוש את מוחמד ואמר לו את השהאדה. לאחר שהוא אמר את השהאדה, מוחמד שאל אותו "אתה הרגת את חמזה?", ווחשי ענה "כן", אז מוחמד אמר בתגובה "אם כך, אתה יכול שלא להראות לי יותר את הפרצוף שלך?".
לקריאה נוספת.
השאם אבן עבד אל מאלכ, חַיֵּי מֻחַמָּד: ספר תולדותיו, מערבית: יוסף יואל ריבלין, תל אביב: מצפה 1932
זרח בן רעואל
זרח הוא דמות מקראית, בנו השני של רעואל ונכדם של עשו ובשמת. לזרח היו שלושה אחים: נחת, שמה ומזה.
יש המשערים שזרח בן רעואל הוא אבי משפחת הזרחי הידועה, ובמקור המשפחה הייתה אדומית ונבלעה בתוך יהודה, אך רוב החוקרים אינם סוברים כך ודעה זו אינה מקובלת בקרב הציבור ונחשבת כמרחיקת לכת.
שמה
שמה הוא דמות מקראית, בנו השלישי של רעואל ונכדם של עשו ובשמת. לשמה היו שלושה אחים: נחת, זרח ומזה.
לדעת מרטין נות, השם שמה או שמעה הוא שם תאופורי מקוצר המגיע מהשמות המורכבים מהשורש ש.מ.ע.
מצעד ה-Heatseekers
מצעד ה-Heatseekers או טופ Heatseekers הם מצעדי מוזיקה שמפורסמים מדי שבוע על ידי מגזין בילבורד. מצעד אלבומי ה-Heatseekers ומצעד שירי ה-Heatseekers נוסדו על ידי בילבורד בשנת 1991, במטרה להדגיש את המכירות של האמנים החדשים והמתפתחים, שעוד לא זכו להצלחה בינלאומית.
אלבומים ושירים המופיעים במצעדי ה-Heatseekers עשויים להופיע גם במצעדי הבילבורד הוט 100 ובילבורד 200.
מצעד האלבומים.
מצעד אלבומי ה-Heatseekers כולל 25 מיקומים, המדורגים על פי נתוני המכירות שנאספים על ידי נילסן סאונדסקאן. ברגע שלאמן יש אלבום שדורג ב-100 העליונים במצעד הבילבורד 200, או בעשירייה הפותחת של מצעד אלבומי ה-R&amp;B/היפ הופ, מצעד אלבומי הקאנטרי, מצעד האלבומים הלטיניים, מצעד האלבומים הנוצריים או מצעד אלבומי הגוספל, אותו האלבום אינו יכול להיכלל יותר במצעד אלבומי ה-Heatseekers וגם האלבומים שיצאו אחריו. המטרה היא לגרום לאמנים לפרוץ הן מבחינה מוזיקלית והן מבחינת ההצלחה המסחרית. עם זאת, ישנם אמנים שזכו להצלחה עוד כשהוציאו את אלבום הבכורה שלהם, מה שהוביל לכך שהם כלל לא דורגו במצעד אלבומי ה-Heatseekers.
מצעד השירים.
מצעד שירי ה-Heatseekers כולל 25 מיקומים גם כן, המדורגים על פי נתוני המכירות הדיגיטליות והסטרימינג שנאספים על ידי נילסן BDS. ברגע שלאמן יש שיר שדורג ב-50 העליונים במצעד הבילבורד הוט 100, אותו השיר אינו יכול להיכלל יותר במצעד שירי ה-Heatseekers וגם השירים שיצאו אחריו. כמו כן, אם לאמן היה שיר שנשלח לרדיו לפני 5 בדצמבר 1998, הוא אינו יכול להיכלל במצעד שירי ה-Heatseekers.
הרכבל המוסקבאי
הרכבל המוסקבאי (ברוסית: Московская канатная дорога) הוא רכבל במוסקבה באורך של 720 מטר על שטחי האזורים ההיסטוריים "וורוביובי גורי" ו"לוז'ניקי".
הרכבל ממלא שלוש פונקציות בבת אחת: ספורט, תחבורה ותיירות. ישנן שלוש תחנות במסלול : "וורוביובי גורי", "נובאיה ליגה" ו"לוז'ניקי". קיבולת הרכבל היא 1600 נוסעים בשעה. הוא נפתח רשמית בסוף 2018 ופועל מתחילת 2019.
זהו הרכבל הראשון במוסקבה שמחבר בין שתי גדות נהר מוסקבה.
מזה (דמות מקראית)