בשנת 2012 הוענק לפרופ' עינב פרס לנדאו למדעים ולמחקר של מפעל הפיס על תרומתו למדע ולהנדסה הביו-רפואית. הממליצים עליו כתבו: "פרופ' עינב הוא בר סמכא עולמי בהנדסה ביו-רפואית של מערכת הלב וכלי הדם ומחוקרי זרימת הדם הטובים ביותר. איני יכול לציין חוקר אחר בתחומו בארץ שתרם כה רבות לקידום התחום ולקידום המחקר הביו-רפואי כפרופסור שמואל עינב".
בשנותיו האחרונות, בנוסף להיותו פרופסור אמריטוס במחלקה להנדסה ביו-רפואית באוניברסיטת תל אביב כיהן, באופן חלקי, כפרופסור מחקר באוניברסיטת סטוני ברוק ואחראי על פיתוח טכנולוגיות רפואיות מתקדמות.
הוזמן להרצות והשתתף במאות כינוסים מדעיים, ופרסם למעלה מ-120 מאמרים מדעיים, וכן מספר פרקים בספרים חשובים.
פעילות ציבורית.
פרופ' עינב היה חבר במועצה הפדגוגית של משרד החינוך. כיהן כיושב ראש התוכנית לחינוך טכנולוגי ומדעי של משרד החינוך.
הוא אחד מהחברים המייסדים של התוכנית השותפות תל אביב–לוס אנג'לס, תוכנית קהילתית אשר מקדמת במשותף מפעלים תרבותיים, חינוכיים ורפואה חברתית, בשתי הערים.
בשנת 1993 היה חבר המועצה הלאומית לדימות של משרד הבריאות.
בשנת 1996 היה חבר במועצה לניסויים בבעלי חיים.
היה חבר במועצת המנהלים של קופת חולים כללית.
בשנים 1984–1985 היה חבר ועדת הלסינקי.
ילדה וצבעים
ילדה וּצבעים הוא ספר-ילדים פרי-עטה של אבירמה גולן.
עלילה.
לבנה, גיבורת הסיפור, קיבלה את שמה עקב העובדה שצבעה לבן. למען האמת לא רק היא לבנה אלא גם כל העולם שסביבה. היא חיה תמיד בשיעמום רב ועל-כן לא הייתה ילדה שמחה. שיגרתה הופסקה הודות לאנשים טובי-לב שבאו אליה זה לאחר הקודם. כל אחד מהם היה בצבע שונה ובהתאם לצבע זה הוא צבע בביתה של לבנה דברים שונים בצבע המתאים להם. לדוגמה האיש החום, שהגיע הראשון, צבע דברים בחום. בצובעם הוסיפו האנשים הנדיבים דברים חדשים שטרם הופיעו בביתה של לבנה. האיש הירוק, למשל, העניק לה חסה.
עד בואם של האנשים מזונה היחיד של לבנה הייתה דייסה של אורז לבן. מלבד צבעיהם ניחנו האנשים באופי וסגנון שונים. האיש האדום, למשל, היה אינדיאני. האיש הצהוב, לעומתו, בא מן המזרח הרחוק. האיש שהגיע אחרון, שצבעו היה כחול, לא היה למעשה בן-אנוש אלא יצור בלתי-מזוהה בעל מראה חייזרי. תרומותיהם של האנשים העניקו ללבנה חיים חדשים לחלוטין. למרות ההבדל המשמעותי שנוצר היא טרם הייתה שבעת-רצון בצורה מושלמת. זאת משום שהספרים שהיו אצלה לא הכילו אף לא מילה אחת. אבל לשמחתה הגיע, אחרי שכל האנשים כבר הלכו, איש שחור. האיש הזה, איש קטן יותר מקודמיו, פתר את הבעיה הזו. באיור שהופיע ניתן היה לראות שהוא כתב, בין היתר, את "ילדה וצבעים", הסיפור שבו למעשה התרחשו כל הדברים שקרו.
סלביה פוגל-ביזאוי
סִלביה פוגל-ביזאוי (בצרפתית: Sylvie Fogiel Bijaoui; נולדה ב-1951) היא פרופסור לסוציולוגיה במסלול האקדמי המכללה למנהל, החוקרת בתחום השוויון בעידן המודרני והפוסטמודרני.
ביוגרפיה.
גדלה בפריז שבצרפת. בשנת 1969, כשהיא בת 18, עלתה לישראל. למדה באולפן בקיבוץ מעברות. בין השנים 1969 - 1970 למדה במכינה האוניברסיטאית של אוניברסיטת תל אביב. ב-1973 החלה באותה אוניברסיטה, בלימודי תואר ראשון במדע המדינה וסוציולוגיה, וגם למדה לתואר שני עד שנת 1975. לאחר מכן המשיכה ללימודי תואר שלישי בסוציולוגיה פוליטית בפריז, במסגרת משולבת של בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה עם Paris West University Nanterre La Défense (לשעבר Paris X –Nanterre). בשנת 1981 סיימה את הדוקטורט בהנחייתה של פרופ' אני קריגל (Annie Kriegel) בנושא "תנועות נשים בקהילה היהודית בארץ-ישראל, 1880-1948".
בין השנים 1986 - 2009 עבדה כמרצה במכללה האקדמית בית ברל.
משנת 2009 ואילך היא מרצה במסלול האקדמי המכללה למנהל. בשנת 2007 הקימה את התוכנית לתואר שני בלימודי משפחה במכללה למנהל, ועמדה בראשה מהקמתה ועד סיום תפקידה בשנת 2011.
מתגוררת כיום בתל אביב, עם בעלה, אילן, דוקטור לכלכלה. ילדיהם הם אלי, יונתן ונטע–לי.
פעילות חברתית.
בשנת 1994 הקימה במכללה האקדמית בית ברל מרכז יהודי-ערבי פמיניסטי, ועמדה בראשו מהקמתו ועד שנת 2002.
בשנת 2009 הקימה במסגרת האגודה הסוציולוגית הישראלית את קהילת המשפחה, בראשה היא עומדת כיום ביחד עם אורלי בנימין.
קישורים חיצוניים.
מכּתביה:
על כתביה:
חטיפת נסים טולדנו ורציחתו
ב-13 בדצמבר 1992, שוטר משמר הגבול רס"ב נסים טולדנו נחטף בלוד על ידי חוליה של ארגון החמאס. הארגון דרש את שחרורו של מנהיג החמאס שייח אחמד יאסין בתמורה לשחרור טולדנו, אך לבסוף נרצח טולדנו על ידי חוטפיו.
רקע.
ניסים טולדנו בנם של אודט ויהודה, נולד בקריית טבעון, אשר בה גם גדל והתחנך, עד שסיים בהצטיינות את לימודיו בבית הספר התיכון בפנימיית "אחוזת ילדים" בחיפה, במגמת חשמל. התגייס למשמר הגבול ושירת כלוחם. את שירות הקבע עשה במסגרת בסיס מג"ב בלוד, שם הכיר את רבקה לה נישא, ונולדו להם שני ילדים.
בשנת 1989, במהלך האינתיפאדה הראשונה, ארגון החמאס ביצע את פיגועי הטרור הראשונים נגד מטרות ישראליות אשר במסגרתם נחטפו ונרצחו החיילים הישראלים אבי סספורטס ואילן סעדון. בתגובה כוחות צה"ל עצרו את מייסד ארגון החמאס השייח' אחמד יאסין ודנו אותו למאסר עולם על תכנון פיגועי טרור. כתוצאה מכך ארגון החמאס החל לתכנן חטיפה של חייל ישראלי במטרה לשחרר את יאסין בעסקת חילופי שבויים.
החטיפה והרצח.
בסביבות 04:30 בבוקר של ה-13 בדצמבר 1992 חוליית מחבלים מארגון החמאס חטפה את שוטר משמר הגבול רס"ב נסים טולדנו בן ה-29 מלוד בעת שטולדנו יצא מביתו בדרך למשרד בו שירת במטה מג"ב בלוד.
מספר שעות לאחר החטיפה החוטפים יצרו קשר עם הרשויות בישראל ובעקבות כך ישראל החלה לנהל משא ומתן עם החוטפים בעבור שחרורו של טולדנו. החוטפים דרשו שהשייח' אחמד יאסין ישוחרר עוד באותו היום עד השעה 21:00 בתמורה לטולדנו. כמו כן, שוביו של טולדנו איימו לרצוח אותו אם יאסין לא ישוחרר. ישראל סרבה לנהל משא ומתן עד שלא תקבל הוכחה לכך שטולדנו חי.
אף על פי שהמשא ומתן היה בשלבים מתקדמים החוטפים רצחו לבסוף את טולדנו. ב-15 בדצמבר 1992, גופתו של טולדנו התגלתה ליד כפר אדומים כפותה ודקורה. ממצאים פתולוגיים הצביעו על כך שטולדנו נרצח בין שעתיים עד שש שעות לאחר שהאולטימטום פג. בנוסף, הממצאים הצביעו על כך שפצעי הדקירה והחניקה לא בוצעו באתר שבו התגלתה הגופה.
בעקבות החטיפה והרצח.
מספר חודשים לאחר המקרה כוחות צה"ל הצליחו ללכוד את ארבעת חברי החוליה שחטפה ורצחה את טולדנו: מחמוד עיסא (בן 25) ומג'יד אבו קטיש (בן 23), תושבי ענאתא, מחמוד עטואן (בן 23) מצור באהר, ומוסא עקארי (בן 22) משועפאט. חברי החוליה נשפטו בהמשך ונידונו כל אחד לשלושה מאסרי עולם. ב-18 באוקטובר 2011 ארבעתם שוחררו לחופשי במסגרת עסקת שליט. בתגובה לרצח של טולדנו, במהלך מצוד נרחב שבוצע ברצועת עזה ובגדה המערבית עצרו כוחות צה"ל כ-1,200 מבוקשים פלסטינים (אשר רובם היו פעילי חמאס והג'יהאד האיסלמי, בנוסף ל-22 פעילים שהשתייכו לגדודי עז א-דין אל-קסאם).
על מנת להעמיק את הפגיעה בתשתית של החמאס, ישראל החליטה בצעד חסר תקדים לגרש מתוכם 415 פעילי טרור פלסטינים בולטים ללבנון לתקופה של שנתיים. פעילי הטרור גרושו למרג' א-זוהור, מעבר לרצועת הביטחון שבדרום לבנון. בין הפעילים הפלסטינים הבולטים ביותר שגורשו היו מחמוד א-זהאר, עבד אל-עזיז א-רנתיסי, אסמאעיל הנייה, סעיד סיאם, עז א-דין שיח' ח'ליל, עבדאללה קוואסמה, עזיז דוויק ונאיף רג'וב. פרסום הגירוש הוביל לכך שממשלת לבנון התכוננה לכך מראש ומנעה מהמגורשים להיכנס ללבנון, ובעקבות כך אילצה את המגורשים להישאר ברצועת חיץ שוממה בין לבנון וישראל, שם המגורשים הקימו מחנה אוהלים שמיקד את תשומת לב התקשורת העולמית. בלחץ ארצות הברית, הוחלט בינואר 1993 לקצר את תקופת הגירוש לשנה אחת בלבד. מרבית המגורשים חזרו ליהודה ושומרון וחבל עזה, לאחר שתקופת הגירוש הסתיימה.
הנצחה.
לזכר ניסים נכתב ספר תורה, והוקם בית כנסת על שמו במטה מג"ב בלוד.
מדי שנה בחג סוכות נערך טורניר קט-רגל לזכר טולדנו.
בנו, של טולדנו, שי, שהיה בן שנתיים עם מותו, המשיך בדרכו והתגייס למשטרה.
פלאסה ריאל
פלאסה ריאל או (בקטלאנית: Plaça Reial; בספרדית Plaza Real) היא כיכר ברובע הגותי של ברצלונה, קטלוניה, ספרד. היא שוכנת ליד שדרות לה ראמבלה ומהווה מוקד תיירותי ידוע, בייחוד בלילה. על הפלאסה נמצאות מספר רב של מסעדות וחלק ממועדוני הלילה המפורסמים ביותר בעיר. כמו כן זהו מקום מפגש פופולרי בקיץ ובזמן פסטיבל "לה מרסה" (La Mercè) השנתי בחודש ספטמבר, כאשר נערכים קונצרטים באוויר הפתוח, ובחגיגות אחרות כמו ערב השנה החדשה.
הפלאסה תוכננה על ידי פרנצ'סק דניאל מולינה אי קאסאמאחו במאה ה-19. המנורות עוצבו על ידי האדריכל הקטלני אנטוני גאודי.
לכיכר קיימת כיכר אחות, "פלאזה גאריבלדי" במקסיקו סיטי. אין להתבלבל בין המקום לבין פלאסה דל ריי הנמצאת ברובע הגותי גם כן. הכיכר הוא גם מקום משכנו של מלון רומא ריאל.
סילביה פוגל ביזאוי
סילביה פוגל-ביז'אוי
סלביה פוגל-ביז'אוי
סילביה פוגל-ביזאוי
סילביה פוגל-ביז'אווי
יום חדש (טלוויזיה)
ברויה
בית הספר העמלני
בית ספר עמלני (בגרמנית: Arbeitsschule) היה מושג של תנועת החינוך החדש (החינוך הפרוגרסיבי, המתקדם; Reformpädagogik) הגרמני בראשית המאה ה-20 בדבר מיזם רפורמטורי ליצירת בית ספר מסוג חדש.
הרקע.