הוא נשוי לתמר ואב לחמישה, מתגורר באלעזר שבגוש עציון.
אליהו גרונר
גרונר
שמחה בן שמואל מוויטרי
רבנו שמחה בן שמואל מוויטרי (העיר Vitry-en-Perthois הסמוכה לטרוייש, לעיתים נקראת ויטרא; נפטר אחרי ד'תתס"ה, 1105), רב מחכמי יהדות צרפת הראשונים בראשית המאה ה-12.
רבינו שמחה היה תלמידו של רש"י, ומחברו של ספר ההלכה ומחזור התפילות הידוע בשם "מחזור ויטרי", בו קיבץ הלכות רבות מבית מדרשו של רש"י, המהווה הגדול והמקיף שבין ספרי דבי רש"י.
משפחתו.
בנו שמואל נישא לבתו של רבי מאיר בן שמואל, חתנו ותלמידו של רש"י; אחותם של רשב"ם, רבנו תם וריב"ם. בנם, רבי יצחק מדנפייר (ר"י הזקן), היה מחשובי בעלי התוספות.
שמחה מוויטרי
TD גארדן
TD גארדן (באנגלית: TD Garden) הוא אולם ספורט רב תכליתי בבוסטון שבמסצ'וסטס המשמש כאולמה הביתי של קבוצת בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA ושל בוסטון ברואינס מליגת ה-NHL. האולם אירח בשנת 1998 את הרסלמניה ה-14 וב-2004 את כינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית במהלכה נבחרו ג'ון קרי כמועמד המפלגה לנשיאות ארצות הברית וג'ון אדוארדס כעמיתו למרוץ. ב-2020 יארח האולם את המהדורה הרביעית של טורניר הראוונה היוקרתי בטניס, גביע לייבר.
טי. די. גארדן
ססאר גונסאלס מנדיונדו
מואסיר ברבוסה
גצינה מלופה
נוקוגצינה אלסי מלופה, ידועה בעיקר בשם המקוצר גצינה (באנגלית: Nokugcina Elsie Mhlope, Gcina; נולדה ב-1958, קוואזולו-נטאל, דרום אפריקה) היא מספרת סיפורים, משוררת, מחזאית, במאית תיאטרון, שחקנית תיאטרון, סופרת, ואקטיביסטית למען חירות ושוויון מדרום אפריקה. עיקר פועלה בהופעות חיות, שמבקשות לשמר את אמנות סיפור הסיפורים כדרך לשמר היסטוריה ומסורת אפריקאית, וכדי לעודד ילדים לקרוא. היא מספרת את סיפוריה בארבע שפות דרום אפריקאיות: אנגלית, זולו, קוסה, ואפריקאנס.
ביוגרפיה.
מלופה נולדה בשנת 1958 במדינת קוואזולו-נטאל בדרום אפריקה, לאם מבני הקוסה ולאב מבני הזולו. משרתה הראשונה הייתה משרתת בית, ולאחר מכן עבדה כקריינית חדשות בשירות הרדיו של ה-BBC, ואחר כך ככתבת בכתב העת "Learn and Teach", שנועד למי שרכשו אוריינות לא מזמן.
מלופה מייחסת את כשרונה לסיפור סיפורים לסבתה, אשר גידלה אותה בדרבן. "סבתי לימדה אותי כל מה שיש לדעת על סיפור סיפורים. כשהייתי ילדה, חצי הילדים בשכונה היו באים לבלות את הערב בבית שלנו, כדי שיוכלו להקשיב לסיפורים."
היא שהתה זמן מה בארצות הברית. בשנת 1988 הופיעה כמספרת סיפורים בספרייה עירונית בשיקגו, בשכונה שרוב תושביה אפריקאים אמריקאים, וגילתה שהספרייה מבקשת להזמין אותה שוב ושוב, והקהל הלך וגדל מהופעה להופעה. על אף זאת החלה לחשוב על סיפור סיפורים כקריירה רק לאחר מפגש עם אימבונגי (זמר מסורתי אפריקאי) ועידוד מצד מאני מאנים, בשעתו מנהל תיאטרון מארקט ביוהנסבורג.
מאז הופיעה מלופה בתיאטראות מסווטו ללונדון, ויצירתה הכתובה תורגמה לגרמנית, צרפתית, איטלקית, יפנית, וסווהילי. מלופה נוסעת ברחבי העולם ומעבירה סדנאות סיפור סיפורים. היא משתפת פעולה עם תיאטרון מארקט ועם תוכנית לאומית של דרום אפריקה בשם READ, להקניית אוריינות.
בנוסף, פועלת מלופה להנגשת ספרים לקהילות כפריות ועניות בדרום אפריקה, באמצעות הקמת ספריות ציבוריות, ודאגה שיסופקו להן ספרים בעלי רלוונטיות מקומית ותרבותית.
ליאנדרו ברבוסה
פרויקט טרבור
לאנדרו ברבוזה
דרך צליחה 7
וואלה!שופס
ויאטנם הדרומית
וייטנאם הדרומית
דנייפר דנייפרופטרובסק
רות לנגר
רות לנגר-לורנס (בגרמנית: Ruth Langer-Lawrence; 1921 - 2 במאי 1999) הייתה שחיינית יהודייה-אוסטרית. אלופה ושיאנית אוסטריה בשחייה.
ביוגרפיה.
לנגר נולדה וגדלה בווינה. היא החלה להתאמן בשחייה בגיל 11 בקבוצת הכח וינה בהדרכת זיגו ורטהיימר. בהיותה בת 14 בשנת 1935 נבחרה לייצג את אוסטריה בתחרויות עם הונגריה וצ'כיה וזכתה במקום השני בשחיית 200 מטר חתירה. במאי 1936 זכתה במקום שלישי ב-100 מטר חתירה. באמצע שנת 1936 זכתה באליפות אוסטריה במשחים ל-100 מטר חופשי ול-400 מטר חופשי בשיאי אוסטריה חדשים.
בשנת 1936 נבחרה לנגר לייצג את אוסטריה באולימפיאדת ברלין, אולם היא סירבה להשתתף באולימפיאדה, יחד עם השחייניות יהודית דויטש-הספל ולוסי גולדנר, במחאה על מדיניותו של אדולף היטלר, באומרה "אני מסרבת להתחרות על אדמה שמוציאה להורג בצורה מבישה את עמי". בעקבות כך, התאחדות השחייה האוסטרית אסרה עליה להשתתף בתחרויות למשך שנתיים. בעקבות בקשת חנינה החליטה ההתאחדות להאריך את ההשעיה לשנתיים וחצי.
בשנת 1938 עם סיפוחה של אוסטריה על ידי גרמניה, צבעה לנגר את שערה לבלונד ובאמצעות דרכון מזויף ברחה לאיטליה. בשנת 1939 היא קיבלה מקלט מדיני בבריטניה. היא זכתה באליפות בריטניה האחרונה למשחים ארוכים, במשחה ל-5 מייל בנהר התמזה, בין גשר קיו לגשר פאטני, בשיא בריטי חדש של 74:04 דקות. חמישה שבועות לאחר מכן, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, פונתה לנגר מלונדון לבאת' והוגדרה כ"אויבת זרה". לאחר מכן, היא הורשתה לשוב ללונדון. בשנת 1943 היא נישאה לג'ון לורנס ולהם נולדו בן ובת והמשפחה התגוררה בלונדון.
בשנת 1995 התנצל הפרלמנט האוסטרי רשמית בפני לנגר והחזיר את שיאיה והישגיה לספרים.
לפני אולימפיאדת אטלנטה (1996), לנגר אמרה לרויטרס: "בכל פעם שהמשחקים האולימפיים מתקיימים, כואב לי את הלב. זה משהו שיישאר לכל חיים. ההשתתפות האולימפית הייתה הזדמנות של פעם בחיים, אבל כיהודיה, לא יעלה על הדעת בשבילי לקחת חלק בתחרויות אלה בגרמניה הנאצית, שבהם אנשיי נרדפו."
נפתלי וידרא
נפתלי היינץ וידרא (אוקטובר 1909–1987) היה ממייסדי ענף הספנות בישראל, מנכ"ל חברת הספנות הלאומית צים, יו"ר מועצת המנהלים של רשות הנמלים, ומייסד "מכון וידרא לחקר הספנות והתעופה" באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה.
נפתלי היינץ וידרא נולד בלייפציג, גרמניה. בצעירותו היה פעיל במועדון הספורט הציוני "בר כוכבא" לייפציג. לאחר שהשלים לימודי כלכלה ומשפט באוניברסיטת היידלברג, אוניברסיטת לייפציג ואוניברסיטת ברלין וקיבל תואר דוקטור במשפטים, עלה לארץ ישראל בשנת 1933.
ב-1936 מונה למנהל המחלקה הימית של הסוכנות היהודית. בתפקיד זה פעל להנחת תשתית מדעית לענף הדייג בישראל, והיה מעורב בהקמתם של יישובים שהתבססו על דייג, בהם שדות ים, נווה-ים, עין הים, החותרים ומשמר הים. הוא עסק בהכשרת אנשי-ים יהודים והיה ממייסדי בית הספר הימי בחיפה וחבר ועד הנאמנים שלו.
בשנת 1947 היה ממייסדי חברת "קדם", השותפות הראשונה של חברת צים, שהפעילה את האנייה הראשונה של החברה, "קדמה". הוא היה מנהל משותף של צים וב-1963 מונה למנכ"ל יחיד, תפקיד בו שירת עד 1966.
בשנת 1949 היה מנהלה ומייסדה של חברת "שהם שרותי הים", חברת בת בבעלותה המלאה של צים.
בין השנים 1969–1981 היה יו"ר מועצת המנהלים של רשות הספנות והנמלים.
בשנת 1969 הקים את המכון הישראלי לחקר הספנות. ב-1987 נקרא המכון על שמו – מכון וידרא לחקר הספנות והתעופה.
המחלקת הימית של הסוכנות היהודית.
ב-1936 מונה בר כוכבא מאירוביץ לנהל את המחלקה הימית של הסוכנות היהודית. המחלקה נועדה לטפל בכל הענפים הקשורים לים, כולל ספנות ודייג. וידרא הצטרף ב-1937, תקופה בה החלה המחלקה המדינית של הסוכנות לפעול להקמת יישובי דייגים לאורך חופי ישראל, בין השאר מסיבות מדיניות - הקמת בסיסים לסיוע לעלייה הבלתי לגאלית.
בתקופת המנדט הבריטי נעשו ניסיונות ספוראדיים לבסס במסגרת היישוב היהודי את ענף הדייג, שנתפס כבעל פוטנציאל כלכלי חשוב, ללא הצלחה. וידרא הזמין ארצה את רב-חובל גוסטב פיטש, מומחה בתחום הדייג, ויצא ללמוד את הנושא בארצות ח"ול. הוא הניח יסודות למחקר מדעי של הדייג, שאותו ראה כתשתית הכרחית לקידום הענף. בין השאר הוקמה ביוזמתו מעבדת מחקר בחיפה, והחלה לפעול ספינת מחקר בשם "ניסיון" שנבנתה בשדות-ים. הוא פעל להשגת תמיכה פיננסית ואשראי ליישובי הדייגים שהיו במצוקה כספית באותן שנים.
בין השאר טיפל בצורכיהם של ימאים בני היישוב היהודי, בהכשרת ימאים ועובדי נמל, בהשלטת השפה העברית בהצהרות המכס של ממשלת המנדט ובהקמת מתקנים לתיקוני כלי שיט בנמל חיפה. לקראת קום המדינה פעל להכשיר כוח אדם שיתפעל את נמל חיפה עם יציאת הבריטים.
מנהל צים.
ב-1947 הצטרף ד"ר וידרא לחברת צים, שהוקמה ב-1945, כמנהל משנה ואחד מארבעת חברי הוועדה המנהלת של החברה. הוא היה מעורב ברכישת האנייה הראשונה של החברה, "קדמה", שהחלה לפעול ב-1947. עם קום המדינה החלה פעילות קדחתנית של רכש אניות, פיתוח קווי נוסעים ומטענים והכשרת ימאים. וידרא היה במוקד הפעילות הזאת, הטיף, כתב ופרסם רבות על הצורך בהרחבת צי הסוחר.
עם חתימת הסכם השילומים עם גרמניה הוזמן, יחד עם עמיתו לניהול צים, צבי יחיאלי, להגיש לוועדת השילומים הממשלתית הצעה להגדלת צי הסוחר. ההצעה שכתב התקבלה, והאניות שנבנו במסגרת השילומים הביאו לצמיחה מואצת של צי הסוחר הישראלי בכלל וחברת צים בפרט.
וידרא קידם ופיתח הקמת קווי סחר בינלאומיים של צים לצד חברות בנות, נציגויות וסוכנויות ברחבי העולם. בתקופת כהונתו צמחה צים מחברה קטנה שפעלה רק בים התיכון לחברה בינלאומית שהפעילה כ-150 אניות מסוגים שונים (נוסעים, משא, צובר ומכליות דלק) ב-21 קווים סדירים בכל רחבי העולם.
ב-1957 נתבקש על ידי שר האוצר פנחס ספיר לסייע להקמת חברת הספנות הלאומית של גאנה, לבקשת נשיא גאנה, ד"ר קוואמה נקרומה. הצלחת החברה הביאה לפניות ממדינות נוספות. וידרא עמד גם מאחורי הקמת חברת הספנות הלאומית של בורמה.
"עלבונה של צים".