איגוד תעשיית ההקלטות הלטבי
איגוד תעשיית ההקלטות הלטבי (באנגלית: Latvian Music Producers Association; בראשי תיבות: LaMPA) הוא הארגון המרכזי המייצג את ענף ההקלטות של לטביה. האיגוד הוא גם חבר בפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית.
בין מטרות הארגון הוא לתמוך במוזיקאים לטבים ולקדם את פיתוח תעשיית המוזיקה הלטבית ולייצא מוזיקה המיוצרת בלטביה, בשביל לקדם ולתמוך ביצירת תקליטי מוזיקה תחרותיים, ולהגדיל את השימוש במוזיקה לטבית על ידי חינוך מוזיקאים לטבים לייצוג רשמי של תעשיית המוזיקה הלטבית באירופה ובאירועים, ירידים ותערוכות בין-לאומיים, וללמד את חברי תעשיית המוזיקה הלטבית בנושאי ייצוא המוזיקה והמגמות העולמיות.
האיגוד מעניק אלבומי זהב ופלטינה במדינה, ואחראי על מצעדי הפזמונים במדינה.
תעודות על סך מכירות וצפיות.
דרגות הישגים (זהב ופלטינה) על מכירת אלבומים וצפיות בווידאו קליפים ניתנות לאמנים לפי רמות המינימום שלהלן:
Latvian Music Producers Association
ישמח לבי
ישמח לבי הוא שיר למוצאי שבת מאת הרב אברהם יצחק הכהן קוק. השיר נכלל בספר אורות הראי"ה, יחד עם פרק נוסף העוסק ב"ערכו של עם קדוש במוצאי שבת קודש".
אליהו הנביא ומוצאי שבת.
השיר עוסק בציפייה לאליהו הנביא, בדומה לשירים אחרים למוצאי שבת, כדוגמת השיר אליהו הנביא, ואחרים. צאתה של השבת, הפגישה החוזרת עם ימי החול מעוררת כיסופי גאולה ולפי הנאמר בנביא, אליהו הוא מבשר הגאולה:
מתקופת הראשונים נהגו להזכיר את אליהו הנביא במוצאי שבת. לאזכור הזה הובאו כמה הסברים:
מאפיינים ייחודיים ולחנים.
תקוות הגאולה של הראי"ה המובעת בשיר כוללת מאפיינים טבעיים רבים, המתאימים להקשר הזמן של ראשית הציונות: "וּבָנַי הַנְּפוֹצִים מַעֲבָרִים יֵאָסְפוּ יַחַד לַעֲדָרִים, וְיָרֹנּוּ בְּרֹאשׁ הֶהָרִים
לְלַקֵּט כָּל־הַנִּפְזָרִים אֶל־אֶרֶץ תְּאֵנִי וַעֲנָבִי". התקווה כוללת מלבד התקומה הלאומית הכללית גם שמחה פרטית: "לְשַׂמֵּחַ לְבַב נְעָרִי וְשָׁבִי".
השיר זכה למספר לחנים. לפי דברי יעקב אבן חן הלחן הראשון היה של הראי"ה עצמו. יוני גנוט כלל שיר זה באלבומו השני בלחן משלו ובביצוע שלו עם אילן דמרי ומקהלת ישיבת ירושלים לצעירים.
תרזה שטיינמץ
תרזה שטיינמץ (בהולנדית: Thérèse Steinmetz; נולדה ב-17 במאי 1933) היא זמרת הולנדית.
ביוגרפיה.
שטיינמץ נולדה באמסטרדאם, אביה היה זמר אופרה ואמה הייתה רקדנית ופסנתרנית, היא למדה בקונסרבטוריון בעיר.
ב-1963 שיחקה בסרט המתח "De vergeten medeminnaa" ובנוסף שיחקה גם במספר סרטי טלוויזיה.
באירוויזיון 1967 היא ייצגה את הולנד עם השיר "Ring-dinge-ding". היא הגיעה למקום הארבעה עשרה ביחד אוסטריה. שני השירים קיבלו שתי נקודות.
ב-1970 זכתה בפסטיבל איל הזהב ברומניה, דבר שהוביל לפרסומה במדינה, היא ביקרה שם מספר פעמים וביצעה שם רבות מוזיקת פולק.
היא הייתה נשואה פעמיים ומבעלה השני התאלמנה. היא התגוררה בקאן שבצרפת שם עסקה בציור וניהלה גלריית אמנות.
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1984
האירוויזיון למוזיקאים צעירים 1984 הייתה המהדורה השנייה של האירוויזיון למוזיקאים צעירים. מהדורה זו של התחרות התקיימה ב-22 במאי 1984, באולם "ויקטוריה" בעיר ז'נבה, שווייץ. בדומה לשאר מהדורות האירוויזיון, את התחחרות הפיק איגוד השידור האירופי בשיתוף עם רשות השידור השווייצרית. מהדורה זו הונחתה על ידי ז'ורז' קליימן ונוצחה על ידי הורסט שטיין. תזמורת התחרות היא "תזמורת שווייץ המערבית". שוודיה, דנמרק, נורווגיה ופינלנד שלחו נציג אחד בשם ארבעתם אשר נושא את הדגל הפיני. הולנד זכתה בתחרות, כאשר הממלכה המאוחדת ופינלנד הגיעו למקום השני והשלישי בהתאמה.
תוצאות.
פרסים הוענקו לשלוש המדינות המובילות. הטבלה שלהלן מדגישה את אלה בעזרת סימוני זהב, כסף וברונזה. תוצאות המשתתפים שנותרו (מקומות 4–6) אינן ידועות ומעולם לא פורסמו על ידי איחוד השידור האירופי.
חבר המושבעים.
להלן חבר המושבעים של האירוויזיון למוזיקאים צעירים 1984:
הסכסוך הארמני-אזרי (1906–1905)
הסכסוך הארמני-אזרי שנודע בזמנו כ"סכסוך הארמני-טטרי" או הפרעות של הארמנים וה"טטרים" בשנים 1906-1905 או "המלחמה הארמנית-טטרית בשנים 1906-1905" (באזרית: Erməni-azərbaycanlı qırğınları (1905-1906) ; בארמנית: Հայ-թաթարական ընդհարումներ או հայ-թաթարական պատերազմ) היה שורה של עימותים ופרעות עקובים מדם שפרצו בשנים 1906-1905תחת השלטון הרוסי באזור הקווקז בין הארמנים לאזרים, שנקראו באותה תקופה "טטרים קווקזים". הסכסוך לבש אופי בין-אתני ובין-דתי.
העימותים ומעשי הטבח התפשטו בכל רחבי הקווקז, בעיקר בשטחי אזרבייג'ן הצפונית, נגורנו קרבאך, אך גם בארמניה וגאורגיה שהיו כולם בשליטת האימפריה הרוסית.
מעשי הטבח פרצו במהלך המהפכה הרוסית בשנת 1905 וגבו אלפי אבדות בנפש. העימותים האלימים ביותר התרחשו בפברואר 1905 בעיר באקו, ובאותה שנה במאי בנחצ'יבאן, באוגוסט בשושה ובנובמבר בגנג'ה (אז יליזבטפול). נגרמו נזקים כבדים לערים ולשדות הנפט באזור באקו. מעשי אלימות פרצו גם בעיר טביליסי (טיפליס) אבל במידה פחותה יותר. הסכסוך לא כלל רק את הערים אלא גם את הסביבה הכפרית. לפי נתוני החוקר האמריקאי דובר טורקית ואזרית טדאוש סוונטוחובסקי במהלך הפרעות בשנת 1905 נהרסו ונשדדו 158 כפרים אזרים ו-128 כפרים ארמניים ואיבדו את חייהם בין 3,000 ל-10,000 בני אדם. האירועים התחילו כפרעות נגד הארמנים אולם לבסוף ידם של הארמנים הייתה על העליונה ורוב הקרבנות היו אזרים.
הזרז למלחמת האזרחים הזאת שלבשה אופי בין-אתני ובין-דתי היה לכאורה רציחתו של איכר מוסלמי בשם אגא רזא בבאייב.
אחרי שמושל באקו, הנסיך נקשידזה הסית אותם ב־19-22 בפברואר (67-9 בפברואר לפי הלוח היוליאני) תקפו האזרים ("טטרים") המוסלמים בבאקו את האוכלוסייה הארמנית הנוצרית. מעשי טבח פרצו גם בירבאן ב-13 במרץ (28 בפברואר לפי הלוח היוליאני) וב־7-5 ביוני (23–25 במאי לפי הלוח היוליאני), בנחצ'יבאן ב-21 במאי (12 במאי לפי הלוח היוליאני) ושוב בבאקו ב-2–7 בספטמבר (25-20 באוגוסט לפי הלוח היוליאני). ב-7 - 2 בנובמבר (25-20 באוקטובר לפי הלוח היוליאני) באקו הפכה לזירה לפרעות של "המאות השחורות". הפרעות הגיעו ב-1 בדצמבר (18 בנובמבר לפי הלוח היוליאני) גם לגנג'ה ואחר כך לטיפליס ב-5–11 בדצמבר ( 28-22 בנובמבר לפי הלוח היוליאני). בסופו של דבר ידם של הארמנים הייתה על העליונה והם הרבו בביצוע מעשים נקם במוסלמים. בלטה השתתפותם באירועים של חברי מפלגת הדשנאק. העימותים נמשכו בעיקר עד לאביב 1906
על אף המאמצים המשותפים של מנהיגים דתיים ארמנים ואזרים בקווקז לשים קץ לשפיכות הדמים, תקופה ארוכה השלטון הקיסרי הרוסי לא הרים אצבע כדי להחזיר את הסדר על כנו.
רקע.
בשנת 1783 קבעה האימפריה הרוסית ראש גשר חדש באזור הקווקז עם פרישת חסותה על הממלכה הגאורגית שהייתה עד אז בחסות פרס.
ב-1801 גאורגיה סופחה לגמרי לרוסיה בעקבות שתי מלחמות עוקבות מנצחות של רוסיה נגד פרס בשנים (1813-1804) ו (1828 -1826) סופחו בשנת 1805 על ידי הרוסים גם צפון אזרבייג'ן והח'אנות קרבאך ובשנת 1827 כל שטח מזרח ארמניה, עד אז "ארמניה הפרסית". סיפוחים אלה חשבון האימפריה הפרסית הוכרו בהסכמי השלום בגוליסטן (1813) וטורקמנצ'אי.
מיד עם סיום המלחמה השנייה, האזרבייג'ן הצפונית או ה"רוסית" (שכונתה גם "עבר-הקווקז המזרחית") התחילה לקלוט מהארצות השכנות שהפכו גם כן חלק מהאימפריה הרוסית מתיישבים חדשים בני עמים שונים מהילידים. הקבוצה הגדולה ביותר היו הארמנים, ואחר כך גאורגים, רוסים, אוקראינים וכו'. הפיתוח הכלכלי המהיר של האזרבייג'ן הרוסית הקשורה ל"בום" גילוי הנפט באזור באקו החל משנת 1872, משך לאזור אפילו מהגרים מחוץ לאימפריה הרוסית.
ההגירה הארמנית מילאה תפקיד חשוב.רק בשנים 1828–1830 הגיעו לשטחי אזרבייג'ן הרוסית כ-120,000 אנשים. הארמנים באו מ שטחי האימפריה הפרסית והאימפריה העות'מאנית. גל משמעותי של מהגרים ארמנים באו לאזרבייג'ן אחרי הטבח בארמנים במזרח אנטוליה בשנות ה-1890 (הרציחות ה"חמידיות"),
לפי הערכת ההיסטוריון האמריקאי ג. מקארתי, הנחשבת מוגזמת על ידי החוקר הפולני פיוטר קוויאטקביץ, בין 1828–1920 הגיעו לאזרבייג'ן 660,000 מתיישבים ארמנים.
החל משנת 1828 כל עוד השלטון הצארי תמך בהגירה הארמנית לאזרבייג'ן, מדיניות מושלי המלכות המשנה של קווקז הייתה בהתחלה אוהדת כלפי הארמנים שהיו נוצרים ומתקדמים מבחינת יכולת כלכלית והשכלה לעומת המוסלמים המקומיים. בני העם הארמני השתלבו מהר באליטה המנהלית הכלכלית והתרבותית באזור.
להבדיל ממהגרים אחרים, במהלך הזמן ראו הארמנים את אזרבייג'ן או לפחות חלק ממנו כחלק בהטריטוריה ההיסטורית שלהם, וחלק מהמדינה הארמנית העצמאית העתידית. בנוסף הם זיהו בשכנים ה"טטרים קווקזים" או אזרים עם מקורב מאוד בשפה ובדת לטורקים העות'מאנים שאיימו על קיומם באסיה הקטנה. האזרים מצדם ראו את עצמם נחותים במעמד הסוציו-כלכלי לעומת הארמנים תושבי הערים שכללו סוחרים, יזמים ותעשיינים.
הם גם ראו כאיום את השאיפות הלאומיות של הארמנים בנוגע למחוזות מארצם.
בשנת 1890 קמה המפלגת דשנאק - הפדרציה המהפכנית הארמנית - ששילבה תוכנית לאמנציפציה לאומית עם עקרונות סוציאל-דמוקרטים.