גרום מנסה להרוג את רזומובסקי כשהוא מועבר לכלא אחר, אך האחרון נחטף על ידי "ילדי פטריק הקדוש" ונלקח לסיביר כדי להפוך כלי קיבול לאל העורבים קוטכא. בדרך צפונה פוגש גרום את צוות ארגון MAC יחד עם ניקה צ'ייקינה, המכונה "הפוריה האדומה" ומציע את עזרתו. איגור וניקה מגיעים לסיביר, שם הם מוצאים את קוטכא, שלקח את אינוק בשבי. הגיבורים נכנסים לקרב עם הנבל, אך הם מפסידים. קוטכא הופך את גרום למפלצת והוא מתחיל לחלום שיוליה פצ'לקינה חיה. כשהמייג'ור מבין שמה שקורה לא אמיתי, האל משנה את מצב רוחו בפתאומיות, נותן לגרום שבר זכוכית וקורא להרוג את רזומובסקי, שנמצא ממש מול איגור. גרום מסרב באומרו שהוא סולח לרוצח. לאחר מכן, איגור מתעורר, הופך חזרה לאדם, והצד המואר של קוטכא נחלץ לעזרתו. לאחר התנגשות החלקים הבהירים והחשוכים של אל העורבים, הם מתחילים להתמזג, משחררים את גופות גרום ורזומובסקי, ואז מתפרקים לנוצות שחורות ולבנות ומסיימים את העימות בין גיבורים ונבלים. רזומובסקי מצליח להימלט, אך גרום מחליט להתעלם מהבריחה ובמקום לרדוף אחר האויב המושבע, להתחיל לבנות את חייו שלו (אירועי קשת הסיפור עידן העורבים).
גרום מתחיל לקחת נוגדי דיכאון ניסיוניים, המסייעים לו לדכא הזיות ולהציל את חייו במאבק נגד רוצח מהפנט המכנה את עצמו הספינקס (עלילת חידת הספינקס). כשהוא ממשיך לקחת את התרופה, גרום נכנס למאבק עם ארגון סמים ורשת הפשע המכונה "הצל" (עלילה המקרה האחרון). למייג'ור נודע כי פעם חוקר בשם איליה קוסיגין כמעט השתלט על הארגון, אך נהרג. מאוחר יותר, על פי החשד, גרום נמצא על ידי קוסיגין עצמו, שמסביר כי החליט לביים את מותו לאחר ניסיון התנקשות בחייו ו"ירד למחתרת"; הוא מציע את עזרתו לגרום. לאחר שמצאו את ידו הימנית של "הצל", אדם בשם זאור, הם מכריחים אותו להוביל אותם אל "הצל". עם הגעתו קוסיגין מפיל את גרום והורג את זאור ואז את "צל" ומשפחתו. גרום שהתעשת מונע את רצח נכדו של "צל", אך מתגעגע לקוסיגין. מאוחר יותר, בפגישה עם הפסיכיאטר שלו, גרום מדבר על כל מה שקרה. לאחר שהאזין לו, מגיע הפסיכיאטר למסקנה שתופעות הלוואי של נוגד הדיכאון גרמו לגרום פיצול אישיות, וכל מעשי הרצח שביצע "קוסיגין" היו למעשה עבודתו של גרום עצמו. הקומיקס מסתיים בכך שגרום מסיים בבית חולים לחולי נפש.
היסטוריה.
כדי להרחיב את הקהל הפוטנציאלי של קוראי באבל קומיקס, החל גברליאנוב לפתח עלילות ארכיטיפיות, ביניהן סיפור בלשי על שוטר. באוקטובר 2012 החלה באבל לפרסם ארבע סדרות קומיקס של גיבורי על שהיוו את הבסיס ליקום הקומיקס של באבל: מייג'ור גרום, בסבוי, אינוק ופוריה האדומה. לאחר שחרורו של הקומיקס, רבים החלו להאשים את באבל בתעמולה פרו-קרמלינית, כאשר הנבל הראשי של קשת הסיפור הראשונה של הקומיקס, הרוצח הסדרתי רופא המגפה, מסמן את הריגתו בסרט לבן, כשהוא מבצע פעולה נגד פקידים מושחתים ואנשי עסקים ובעקבות ההפגנות שהתבססו על ההפגנות ברוסיה בשנים 2011–2013, הציבור בקומיקס מתחיל לראות בו גיבור. אפילו ארם גברליאנוב, שלא הסתיר את עמדתו בעד הקרמלין, דאג אז שבנו יכחיש את האופוזיציה הרוסית בקומיקס. ארטיום, בתגובה להאשמות, אמר שכאשר הגה את דמותו של רופא המגפה, הוא לא תכנן להפוך אותו לנבל ידוע לשמצה, והסרט הלבן הוכנסה לעלילה "במקרה, לצחוק ולמען פרובוקציה, כמובן." לדבריו, הוא שם לב שקוראי רופא המגפה אוהבים יותר את גיבור הסדרה איגור גרום והרגיש שהוא "לוקח את הקורא לכיוון הלא נכון" ולכן החליט להפוך אותו לנבל כזה שיהיה קשה להזדהות איתו: מטורף שבאמצעות מחאה שלווה של העם, רוצה להשתלט ולארגן הפיכה עקובה מדם. בגיליונות מאוחרים יותר של מייג'ור גרום, החליטו המחברים להתרחק מפוליטיזציה של הקומיקס.
הפצה.
המהדורה הראשונה פורסמה ב-8 באוקטובר 2012; המהדורות הבאות של מייג'ור גרום פורסמו גם הם בכל ה-8, עד אוקטובר 2014, אז שחרורם של הגיליונות נדחה ליום החמישי של החודש בשל הופעתם של שני פרקים חדשים, "מטאורה" ו"אקסליבריום", וכתוצאה מכך נעשו שינויים בלוח הזמנים של פרסום הסדרות. גליונות מסוימים זכו לתפוצה נוספת עם עטיפות חלופיות, שלעיתים קרובות תאמו לפסטיבלים, או שהיו בלעדיות לחנויות קומיקס מסוימות. ב-28 באוקטובר 2015, המהדורה הראשונה של הקומיקס יצאה בתרגום לאנגלית ב-ComiXology. עד כה פורסמו 15 גליונות באנגלית. בדצמבר 2016, לצד יציאת הגיליון ה-50 שנה, הודיע המו"ל על סיום הסדרה.
ב-1 באוקטובר 2014 יצא הכרך הראשון של הקומיקס, אשר כלל את ששת הגיליונות הראשונים. לאחר מכן, ספרים אחרים הופיעו גם כחלק מאוספים. כל כרך זכה להדפסה מחודשת עם כריכה חלופית. בנוסף לקומיקס עצמו נכללו חומרים נוספים: הערות היוצרים, רישומים ורישומי דמויות, מיקומים, רישומי כריכות וגרסאות שאינן בשימוש. האוסף השביעי, "מייג'ור גרום ופוריה האדומה - ספר 7: בלב החושך", הפך נפוץ במיוחד והכיל קרוסאובר של דמויות מחוברות אחרות של באבל.
בינואר 2017, כחלק מההשקה המחודשת של קשתות העלילה המרכזיות של באבל קומיקס, קיבלה "מייג'ור גרום" סדרת המשך בשם "איגור גרום", המספרת את סיפור גורלו של איגור גרום, שכבר אינו משרת כמייג'ור במשטרה. כדי לקדם את הסרט הקצר, ב-15 בפברואר 2017 יצאה רצועת הקומיקס "מייג'ור גרום: הזדמנות", המשמשת רקע סיפור לאירועי הסרט. בנוסף לרצועת הקומיקס עצמה, הפרסום הכיל גם חומרים נוספים שהוקדשו לעבודה על הסרט. ב-29 בדצמבר 2018, פורסמה חוברת ספין-אוף בשם "מייג'ור גרום: הבטחה", המראה את אחד מימי חייהם של איגור גרום ויוליה פצ'לקינה.
זריקת וו
חדירה כפולה
חדירה משולשת
וילהלם בכנר
וילהלם בכנר (בלועזית: Wilhelm Bachner; 1912-1991, מכונה "אוסקר שינדלר היהודי") היה מהנדס יהודי-פולני, שחי ופעל בפולין במהלך מלחמת העולם השנייה כמנהל בכיר ב-'חברת הבנייה של הרייך הגרמני, האדריכל יוהנס קלנר' (גרמנית: Reichsdeutsches Bauunternehmen, Architekt Johannes Kellner). במסגרת תפקידו זה הצליח בכנר לגייס עשרות יהודים פולנים לעבודה בחברה בתקופת המלחמה, ביניהם אשתו, קרובי משפחתו ויהודים נוספים שהכיר, ובכך הציל את חייהם. בכנר גילה תושייה, אומץ לב ואחריות רבה בתקופת המלחמה עד לשחרורו בידי האמריקנים. לאחר המלחמה היגר בכנר עם אשתו לארצות הברית באוקלנד, קליפורניה, שם חזר לעבוד כמהנדס עד צאתו לגמלאות. עד סוף ימיו נשאר בקשר עם חלק מהאנשים שהציל, וכן עם מעסיקו הגרמני בתקופת המלחמה.
בשנת 1996 פורסם ספר באנגלית בשם Who Shall Live: The Wilhelm Bachner Story, שמגולל את סיפורו של בכנר על פי ראיונות איתו ועם כמה מהאנשים שהציל. הספר תורגם לעברית על ידי יד ושם וראה אור בשנת 2002.
ב-8 באפריל 2021, יום הזיכרון לשואה ולגבורה, נערך בישראל טקס מיוחד שהוקדש להוקרת פועלם ולהנחלת מורשתם של יהודים שהצילו יהודים אחרים במהלך מלחמת העולם השנייה תוך סיכון אישי רב. במסגרת טקס זה הוענק לבכנר (ולמצילים נוספים) "אות המציל היהודי" על ידי המרכז העולמי של בני ברית והוועדה להוקרת גבורתם של המצילים היהודים בשואה (JRJ). את האות קיבלו בשמו ילדיו של בן דודו של בכנר, הנייק בוכפירר, שגם כן נמנה בין האנשים שניצלו בזכותו.
חייו טרום מלחמת העולם השנייה.
וילהלם בכנר נולד בפולין ב-17 בספטמבר 1912 בעיר ביילסקו, שבאותה תקופה השתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית, כבנם הבכור של היינריך והלנה בכנר. מלבדו היו לזוג שלושה ילדים נוספים: אנה, הילדה וברונו. בכנר דיבר גרמנית מילדותו, הן בבית הוריו והן בבית הספר, וחש הזדהות עם התרבות הגרמנית. כמו יהודים רבים באותה תקופה, טרם תחילת המלחמה בכנר האמין כי גילויי האנטישמיות של הנאצים נגד היהודים הם תופעה בעלת היקף מוגבל, וכי המשטר הנאצי יסתפק בשטחים דוברי גרמנית שסיפח, ולא יפלוש לפולין. בכנר למד הנדסה בבית הספר הטכני הגבוה הגרמני בברנו (Brno), עובדה שסייעה לו רבות בהמשך דרכו.
קורותיו ופועלו במהלך מלחמת העולם השנייה.
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה עם הפלישה הגרמנית לפולין ב-1 בספטמבר 1939, חי בכנר בוורשה עם ארוסתו, צסיה לבית דיאמנט, והוריה. אחיותיו של בכנר שהו באותו זמן בעיר לבוב, שסופחה לברית המועצות, ובכנר לא ידע מה עלה בגורלן. הוריו של בכנר ואחיו הקטן ברונו נותרו בביילסקו, ובכנר שמר איתם על קשר באמצעות מכתבים עד שבאפריל 1940 הם הגיעו לגטו ורשה והתאחדו עימו. כמה חודשים לאחר מכן הגיע לבית המשפחה בן דודו של בכנר מצד אמו, הנייק בוכפירר, ונשאר לגור איתם לאחר שברח מביילסקו, הגיע לרוסיה ולאחר שגורש ממנה החליט לנסות להגיע לוורשה לחפש את דודיו. בכנר, אביו והנייק עבדו ברובע היהודי של ורשה בעבודות מזדמנות והצליחו לקיים את המשפחה באותה תקופה של אי-ודאות וחוסר יציבות.
ב-12 באוקטובר 1940, יום כיפור, הכריזו הגרמנים על הקמת גטו ורשה והורו לכל יהודי העיר להתרכז ברובע היהודי של ורשה. בכנר הצליח להעביר את משפחתו לדירה בגבולות הגטו באמצעות קשריו עם תושב נוצרי ובכך הצליח להבטיח את ביטחונם לעת עתה. בתקופת הקמת הגטו נתפס מדי פעם ברחוב, כמו יהודים אחרים, והוכרח לבצע עבודות כפייה אקראיות שבמהלכן חש את ההשפלה שהייתה מנת חלקם הקבועה של יהודי הגטו.