בנוסף מכיל הספר טבלאות ובהן תרגום של סוגי הכתב הנפוצים בארץ ישראל, ובהם הכתב העברי, הערבי, היווני, הסורי הקופטי והארמני.
האיורים בספר כוללים תיאור שצויר מן הספינה של שש ערי נמל בדרך לארץ הקודש, של אתרים בארץ ישראל ובסיני, ושל יושבי הארץ.
מעניין במיוחד הוא ציור הפאונה של ארץ ישראל, המכיל ג'ירף, תנין, עזים הודיות, סלמנדרה, קוף אדם בלתי מזוהה, גמל, וחד-קרן - כולם צוירו "כפי שנחזו באמת".
חשיבות מיוחדת נודעת למפת הארץ (מפת בריידנבאך) המופיעה בספר. רוב שטח המפה מוקדש לירושלים, והיא משמשת עדות מרכזית למבנים בעיר בסוף המאה ה-15.
לספר נודעה חשיבות היסטורית מכמה סיבות:
מעלה זרון
מעלה זרון, המכונה בערבית נקב זוירה, הוא דרך עתיקה העולה משפכו של נחל זוהר ליד חופי ים המלח. זהו המעלה הטופוגרפי הנוח ביותר העולה מים המלח לרמת המדבר, מכיוון שמצוק ההעתקים שבולט לכל אורך ים המלח לא קיים בו. אורך המעלה כ-3.2 ק"מ ושיפועו מתון - כ-10%.
במאה ה-19 עברו נוסעים אירופאים ואמריקאים במעלה. הגרמני אולריך יאספר זטצן טיפס לאורכו בשנים 1806-1807, כאשר הקיף את ים המלח. במפת "Modern Palestine" שפורסמה בשנת 1851 מופיע מעלה זרון כדרך מים המלח לחברון. הבריטי הנרי בייקר טריסטראם עלה במעלה זרון בתחילת ינואר 1864.
בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20 סיירו במעלה אגודת המשוטטים הארץ ישראלית. דוד בנבנשתי ירד במעלה בשנת 1929 בדרכו לים המלח, ורשמיו פורסמו בעיתון "הארץ" תחת הכותרת "בנגב מדבריות יהודה". נתן שלם סייר במעלה וסבר שמדובר בדרך שעלתה מים המלח עד באר שבע.
המחקר הארכאולוגי של מעלה זרון החל רק בסוף שנות החמישים על ידי הארכאולוגים בנו רותנברג ויוחנן אהרוני. הם סקרו את המעלה וסברו שמדובר ב"דרך אדום" המקראית. המעלה משמש גם קטע סיום של שביל עתיק נוסף שירד מראש זוהר דרך נחל בוקק או נחל זוהר. בסוף שנות התשעים נסקר המעלה על ידי הארכאולוג יובל יקותיאלי.
במעלה נמצאים ממזרח למערב שלושה מבנים עתיקים בולטים: מצד זוהר ה"ישראלי" שמתוארך לתקופה ההלניסטית, מצד זוהר "הרומי" שמתוארך לתקופה הצלבנית, ומצד ראש זוהר שמתוארך לתקופה הביזנטית. בנוסף נאספו במקום ממצאים מתקופות רבות (תקופת הברונזה הקדומה 2-3, הלניסטית, רומית, ביזנטית, איסלאמית, צלבנית, ממלוכית ועות'מאנית).
איילת השחר (אתר ארכאולוגי)
אַיֶּלֶת הַשַּׁחַר הוא אתר ארכאולוגי בקיבוץ איילת השחר. האתר מתוארך לתקופת שלטון אשור בארץ ישראל מהמאה ה-8 לפנה"ס.
בשנת 1950, כאשר נבנה במרכז קיבוץ איילת השחר חדר אוכל חדש נתגלו בו עתיקות. במקום נערכה חפירה ארכאולוגית בידי הארכאולוגים פיליפ לנגסטף אורד גיא ומשה דותן מטעם מחלקת העתיקות. נתגלו יסודותיו של בניין גדול, בנוי לבני טיט. הבניין תוארך על ידי חופריו לתקופה הפרסית. בשנת 1975 הציע רוני רייך, על יסוד פרטי תוכנית הבניין ופרטי הבנייה המיוחדים שלו, כי אלה שרידיו של ארמון בסגנון אשורי משלהי המאה השמינית לפנה"ס. לפי הצעה זו, לאחר שנכבשה חצור הישראלית (ששרידיה מצויים בתל חצור שמדרום-מערב לקיבוץ) בידי תגלת פלאסר השלישי מלך אשור, בנה המושל האשורי שהוצב במקום במישור של התל (היום שטח קיבוץ איילת השחר). את מרכז שלטונו מחוץ לתל צר המידות, כיום לא נותר מן השרידים האלה דבר בשטח.
הסיפור במקרא.
סיפור כיבוש תל חצור על ידי תגלת פלאסר מופיע במקרא בספר מלכים ב', טו, כט: בִּימֵי פֶּקַח מֶלֶךְ-יִשְׂרָאֵל, בָּא תִּגְלַת פִּלְאֶסֶר מֶלֶךְ אַשּׁוּר, וַיִּקַּח אֶת-עִיּוֹן וְאֶת-אָבֵל בֵּית-מַעֲכָה וְאֶת-יָנוֹחַ וְאֶת-קֶדֶשׁ וְאֶת-חָצוֹר וְאֶת-הַגִּלְעָד וְאֶת-הַגָּלִילָה, כֹּל אֶרֶץ נַפְתָּלִי; וַיַּגְלֵם, אַשּׁוּרָה.
תאטרון ביוון העתיקה
פסגת נוויס
פסגת נוויס (באנגלית: Nevis Peak) היא הר געש חרוטי פעיל הממוקם במרכז האי נוויס ברפובליקת סנט קיטס ונוויס שבאנטילים הקטנים באיי הודו המערבית שבים הקריבי.
גובהו של ההר 985 מטרים, ולא ידוע מתי התפרץ לאחרונה, אולם ככל הנראה לא התפרץ ב-2,000 השנים האחרונות. בקרבת ההר מעיינות חמים המעידים על פעילות געשית נמוכה.
ההר ממוקם במרכז האי, ופעילותו הגעשית היא שיצרה את האי. מורדותיו הקרובות לפסגה תלולים ביותר, ולא ניתן לעבדם עיבוד חקלאי. בשל הקושי להגיע למורדות התלולים נשתמרו עליהם הצומח והחי המקוריים של האי (בעוד שעל מורדות ההר הנמוכים, נעקר הצומח הטבעי על מנת לפנות מקום לשדות קנה סוכר).
במורדות ההר הנמוכים היה יער גשם, ואילו חלקו העליון של ההר הוא יער עננים.
במרבית עונות השנה פסגת ההר מכוסה עננים, ולעיתים אף מושלגת.
יורם בר
יורם בר (10 בינואר 1966 - 31 במרץ 1995) היה עיתונאי ומבקר מוזיקה במקומון הירושלמי כל העיר.
ביוגרפיה.
יורם בר החל לכתוב ב"כל העיר" ב-1985 וכתיבתו התרכזה בביקורת מוזיקה בעיקר של רוק ופאנק (Punk). במסגרת זאת סיקר וקידם להקות ירושלמיות בנות העת כנושאי המגבעת (שהסולן שלה, אהד פישוף ביקר גם הוא מוזיקה באותו עיתון), 3-ח', "סרטן השד", "או-באן" (שסולניתה הייתה דנה ברגר) ו"היפוכונדריה" (איגי וקסמן). כמו כן סיקר לראשונה להקות בסגנון הגראנג' שלא היו ידועות אז כלל בארץ ולהקות ישראליות חדשות כמו "מודוס" שהנהיג הזמר שלומי לסרי, "המימד הרביעי", "ארוזיה" בהנהגת זמרת האופרה אפרת רותם ועוד. כמבקר מוזיקה סיקר גם הופעות רוק במועדון פרגוד הירושלמי ובמועדונים הבולטים של תל אביב בשנות השמונים ותחילת שנות התשעים: הפינגווין, קולנוע דן, ליקוויד ורוקסן. בנוסף, כתב טורים אודות אנשיה המוזרים של העיר, כתיבה שהתאפיינה במבט הומניסטי וחומל וטורים שנכתבו מנקודת מבטה של כלבתו לירה.
בר התגייס לגרעין נח"ל וכמה חודשים אחרי הטירונות חלה לראשונה בסרטן ושוחרר. הוא החלים והחל לכתוב ב"כל העיר". ב-1994, לאחר עשר שנות יצירה, חזרה המחלה בשנית והוא נפטר בגיל 29.
בשנת 2009 העלתה אמו את כתבותיו לאתר אינטרנט.
יואב קוטנר כתב עליו:
סונג מיי-לינג
פינגווין מאגלאן
REST (ראשי תיבות: Representational State Transfer) הוא סגנון תוכנה ארכיטקטוני למימוש שירותי רשת. הרעיון העיקרי הוא הגדרת משאב מערכת שמצבו עובר שינוי כתוצאה מהאינטראקציה בין מספק השירות והצרכן. המושג הוצג לראשונה על ידי רוי פילדינג בשנת 2000 במסגרת עבודת הדוקטורט שלו. פילדינג הוא אחד המחברים העיקריים של פרוטוקול HTTP, שתחתיו מתבצעים מימושי REST ברוב המקרים.
התפיסה.
התפיסה הארכיטקטונית ב-REST היא תפיסת שרת-לקוח. תפיסה זו מחייבת קיום לקוח ושרת. לקוחות יוזמים פניות המכילות בקשות לשרתים. השרת מעבד את הפנייה, ומחזיר תגובות מתאימות. הייחוד של REST הוא בכך שהתוכן המועבר מהלקוח לשרת הוא ייצוג של משאב. המונח משאב בהקשר זה הוא מונח כללי ורחב. כל מושג קוהרנטי יכול להיות משאב.
בכל מצב נתון הלקוח יכול להיות בתהליך של שינוי מצב או במצב מנוחה (באנגלית rest). במצב של מנוחה הלקוח יכול להיות באינטראקציה עם המשתמש, אבל אינו תופס משאבים בשרת. הלקוח שולח פניות כאשר הוא מוכן לעבור למצב חדש. כאשר קיימת פנייה אחת או יותר שטרם הסתיים הטיפול בהן, הלקוח נמצא במצב של מעבר ממצב למצב. כאשר הלקוח נמצא בתהליך של שינוי מצב, השרת מעבד את המסמך המתאר את מצב הלקוח. המסמך עשוי להכיל קישורים, שעשוי להיות בהם שימוש בפעם הבאה שהלקוח יבקש לשנות את מצבו.
ארכיטקטורת REST פותחה במקביל ל-HTTP 1.1. למרות זאת REST היא ארכיטקטורה כללית הניתנת למימוש גם בסביבות אחרות ולא רק תחת HTTP.
העיקרון המרכזי ב-REST: משאבים.
משאב (Resource) הוא המושג העיקרי ב-REST. לכל משאב יש ייצוג (Representation). הייצוג יכול להיות מספרי או גרפי. היישום מבצע מניפולציות במשאב באמצעות שינויים בייצוג שלו. כך למשל ייצוג של מעגל עשוי להיות ייצוג גרפי של נקודה מרכזית ורדיוס, אבל יכול להיות גם שלושה ערכים מספריים בפורמט של CSV.
לצורך ביצוע אינטראקציה עם המשאב היישום צריך לדעת רק את זיהוי המשאב ואת הפעולה שהוא מעוניין לבצע. הוא אינו צריך לדעת על מצבים קודמים, נתונים בזיכרון מטמון ושרתים מתווכים כגון שרת פרוקסי. הסיבה לכך היא שכל המידע נשמר בשרת. האפליקציה חייבת להכיר את הפורמט בו מועבר הייצוג של המשאב. פורמט זה הוא בדרך כלל מסמך ב-XML, ב-HTML או ב-JSON, אף על פי שהוא יכול להיות גם טקסט או תמונה.
אילוצים.
עבודה ב-REST מחייבת התחשבות באילוצים ובמגבלות של ארכיטקטורה זו, כמפורט להלן:
REST לעומת SOAP.
קיים ויכוח בקהילה המקצועית בתחום המחשוב ביחס לשימוש ב-SOAP או ב-REST במימוש Web Services. בשנות האלפיים המוקדמות, הייתה העדפה ברורה לשימוש ב-SOAP. בשנים האחרונות השתנתה מגמה זו. ההבדל המהותי בין SOAP ל-REST הוא ש-REST היא ארכיטקטורה ו-SOAP הוא פרוטוקול.
התפיסה של REST מבוססת על שימוש במונחים ובמאפיינים קיימים בתוך פרוטוקול HTTP להגדרת אינטראקציה בין שרת ולקוח, כגון: headers לפניות (Requests) ולתגובות (Responses), ופורמטים של קבצים באינטרנט (Internet media types). לעומת זאת התפיסה ב-SOAP מבוססת על מאפיינים ומבנים ייעודיים ל-SOAP. הנגזרות של הבדל עקרוני זה הן צריכת משאבים נמוכה יותר בשימוש ב-REST מעל HTTP בהשוואה לצריכת המשאבים בשימוש ב-SOAP תחת HTTP וקלות בקידוד מהות הפניות והטיפול בתגובות תחת REST.
RESTful Web Service הוא Web Service פשוט המיושם באמצעות שימוש ב-HTTP ובעקרונות של REST.
להגדרה של RESTful Web Service יש שלושה מרכיבים:
דוגמאות לשימוש ב-REST.
בשנים האחרונות נעשה שימוש נרחב ב-REST בהקשרים של יישומי ווב 2.0 ובמימוש Web Services ו-SOA. להלן מספר דוגמאות לשימוש בו: