סוגרי פואסון מוגדרים עבור שתי פונקציות רציפות formula_38 על ידי הביטוי: formula_39. בפרט, סוגרי פואסון היסודיים (principal Poisson's bracket) מקיימים: formula_40. אם formula_41 הן סט של קואורדינטות קנוניות אזי מתקיים: formula_42. ניתן להשתמש בקשר זה כדי להוכיח שסוגרי פואסון הן אינווריאנטים תחת טרנספורמציות קנוניות ולכל מערכת של קואורדינטות קנוניות ופונקציות מתקיים: formula_43.
דוגמה.
עבור תנועה חד-ממדית, במצב שבו ההימלטוניאן המקורי אינו תלוי ישירות בזמן, ניתן להשתמש בקואורדינטות הקנוניות הבאות formula_44 כאשר formula_45 היא האנרגיה הכוללת במערכת, formula_46 סקלת תדירות הקובעת סקלת זמן ו-formula_47 סקלת אורך. קל להיווכח ש-formula_48 ולכן הקואורדינטות formula_49 הן אכן קואורדינטות קנוניות. תוצאה זו מדגימה שבמערכת חד ממדית, האנרגיה formula_45 והזמן formula_51 הן קואורדינטות קנוניות.
מעבירן
מ.ח. מרכז המזון
אירינה סלזניובה
אירינה סלזניובה (נולדה ב-8 בספטמבר 1961, קייב, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון, שפעלה בישראל כעשר שנים, בעיקר בתיאטרון הקאמרי, החל משנת 2000 מתגוררת ב.
ביוגרפיה.
סלזניובה נולדה בקייב, בתחילת דרכה הייתה שחיינית מקצוענית בנבחרת ברית המועצות, אך ויתרה על הספורט לטובת לימודי תיאטרון. ובשנת 1983 סיימה את לימודיה באקדמיה לאמנויות התיאטרון בסנקט פטרבורג. היא עבדה בתיאטרון הדרמה הגדול על שם גורקי, ובתיאטרון הדרמה מאלי בסנקט פטרבורג (אז לנינגרד). במקביל שיחקה גם במספר סרטי קולנוע.
בשנת 1990 עברה לישראל עם בעלה הזמר מקסים ליאונידוב. סלזניובה למדה עברית תוך זמן קצר, וחצי שנה אחרי שעלתה לישראל שיחקה בהצגת היחיד "אהבה רוסית", מונולוגים של עשר דמויות נשים מהמחזאות הרוסית הקלאסית, שביים ארתור קוגן. המחזה עלה במסגרת פסטיבל תיאטרונטו וזכה בפרס על־שם נסים עזיקרי, יחד עם השחקנית דניאלה מיכאלי. חבר השופטים, כלל את חנה מרון, ציפי פינס ואהוד מנור, שהגיעו להחלטה פה אחד, והודיעו כי הפרס הכפול איננו תוצאה של פשרה, אלא אות הוקרה להישג הייחודי של כל אחת משתי השחקניות. את הקשר בין סלזניובה לבמאי קוגן, שהיה אז סטודנט שנה שלישית בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, יצר אילן רונן המנהל האמנותי של התיאטרון הקאמרי שראה את סלזניובה מופיעה בלנינגרד.
הופעתה ב"אהבה רוסית" קיבלה גם ביקורות נלהבות, ההצגה עלתה עוד מספר פעמים לאחר הפסטיבל וסלזניובה קיבלה גם את הפרס על שם השחקן אברהם בר-יוסף. אחר כך היא הוזמנה להצטרף לצוות התיאטרון הקאמרי, ולשחק בתפקיד נינה במחזה "השחף", יחד עם השחקן מיכאיל קוזקוב שגם עלה לישראל באותה עת.
בתחילת 1992 גילמה את אחת מבנותיו של טוביה במחזה "תפילה", קופרודוקציה של הקאמרי עם תיאטרון חיפה, עיבוד של גריגורי גורין לסיפורו של שלום עליכם, "טוביה החולב". באוקטובר החלה לשחק בתפקיד ליידי אן במחזה "ריצ'רד השלישי" מאת שייקספיר בבימוי של עמרי ניצן, ובסוף השנה שיחקה במחזה "המאהב" מאת הרולד פינטר יחד עם מיכאיל קוזקוב ששיחק וביים.
בקיץ 1993 שיחקה במחזה "חלום ליל קיץ" מאת שייקספיר בבימויו של ליביו צ׳וליי הרומני, שהוזמן במיוחד לישראל לביים על ידי הקאמרי.
בשנת 1994 שיחקה במחזה "תמול שלשום", ע"פ ספרו של ש"י עגנון, בבימויו של יורם פאלק.
בשנת 1995 שיחקה במחזה "פעורי פה" מאת חנוך לוין בבימויו של רוברט סטורואה, שזכתה לשבחי הביקורת.
בשנת 1996 שיחקה בסרט "משחק חייו"" בבימוי יקי יושע לצד עמוס לביא.
בשנת 1998 שיחקה בסרט "פעמיים בוסקילה" שהפיק, כתב וביים זאב רווח.
בשנים 1998–1999 שיחקה בעונה השלישית של הסדרה "רחוב סומסום" בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 1999 שיחקה בקאמרי במחזה "אלמה" מאת יהושע סובול.
חיים אישיים.
סלזניובה הייתה נשואה לזמר מקסים ליאונידוב 14 שנים, אך בשנת 1996, ביקש להחיות את הקריירה שלו ברוסיה וחזר לגור שם, התאהב בשחקנית צעירה והשניים התגרשו. בישראל הכירה את ווילף, אזרח בריטי שהיה בישראל לצורך עבודה. לאחר שחזר לאנגליה והגיע לבקר מדי פעם, החליטה סלזניובה להתחתן ולעבור לאנגליה בסוף שנת 2000. שם ניסתה שוב להשתלב בעולם התיאטרון.
רובנס באריקלו
רובנס גונסאלבס באריקלו (בפורטוגזית: Rubens Gonçalves Barrichello, נולד ב-23 במאי 1973) הוא נהג מרוצים ברזילאי שהתחרה באליפות הפורמולה 1 בין השנים 1993–2011. לזכותו 11 ניצחונות ו-68 פודיומים.
באריקלו התחרה עבור קבוצת פרארי בין השנים 2000–2005 לצידו של מיכאל שומאכר. סיים את העונה פעמיים במקום השני (2002, 2004) ופעם אחת במקום השלישי (2001) והיה שותף לחמש זכיות של הקבוצה באליפות היצרנים. בשנת 2009 התחרה עבור קבוצת בראון GP וסיים שלישי באליפות הנהגים. ג'נסון באטן, חברו לקבוצה, זכה באליפות והקבוצה זכתה באליפות היצרנים. בשנת 2010 התמנה ליושב ראש איגוד נהגי הגרנד פרי.
לאחר שנתיים בקבוצת ויליאמס עבר להתחרות באליפות האינדיקאר. אחרי עונה אחת באליפות נותר ללא קבוצה ועבר להתחרות באליפות ברזיל למכוניות סטוק V8. בשנת 2014, עונתו השנייה באליפות, זכה בתואר.
קריירת מרוצים.
באריקלו זכה בחמש אליפויות קארטינג בברזיל לפני שעבר בשנת 1990 להתחרות באירופה באליפות הפורמולה ווקסהול. בעונתו הראשונה זכה באליפות. שנה לאחר מכן ניצח את אליפות פורמולה 3 האירופאית לאחר קרב צמוד עם דייוויד קולטהרד. בשנת 1992 סיים שלישי באליפות הפורמולה 3000. בסיום העונה הצטרף לקבוצת ג'ורדן לקראת עונת 1993.
1993–1996: ג'ורדן.
בגרנד פרי אירופה, המרוץ השלישי בעונה זינק מהמקום ה-12 בתנאי מסלול רטובים. בסיום ההקפה הראשונה הגיע למקום הרביעי. הוא הצליח לעקוף את דיימון היל ואלן פרוסט, צמד נהגי ויאלימס, לפני שנתקל בבעיות במערכת הדלק. אמינות נמוכה של המכונית הובילה אותו לפרוש במרבית המרוצים בעונה. בגרנד פרי צרפת היה קרוב לצבור את הנקודות הראשונות, אך בהקפה האחרונה נעקף על ידי מייקל אנדרטי, שלקח את המקום השישי בסיום. הנקודות הראשונות, והיחידות בעונה, הושגו בגרנד פרי יפן בו סיים במקום החמישי.
את עונת 1994 פתח עם מקום רביעי בברזיל ומקום שלישי בגרנד פרי הפסיפי, הפודיום הראשון בקריירה. התוצאות הציבו את באריקלו במקום השני בטבלת הנהגים אחרי מיכאל שומאכר, שניצח את שני המרוצים. באימון המקדים ביום שישי לפני גרנד פרי סן מרינו, התהפך עם מכוניתו, איבד את ההכרה והיה בסכנת חיים לאחר שלשונו חסמה את דרכי הנשימה. חייו ניצלו בזכות פעולה מהירה של סיד וטקינס, רופא המסלול. בהמשך העונה השיג פול פוזישן בגרנד פרי בלגיה, והיה לנהג הצעיר ביותר שמשיג פול פוזישן עד אז. בסיום העונה דורג במקום השישי עם 19 נקודות.
ג'ורדן החליפה את ספק המנועים שלה בעונת 1995 ועוברה ממנועי מקלארן למנועי פיג'ו, מנועים שהתגלו כפחות אמינים ממנועי העונה הקודמת. בשלושה מרוצים איבד נקודות בהקפה האחרונה: התנגשות עם מרטין ברנדל בגרנד פרי בריטניה וכשלים מכניים בגרנד פרי ספרד והונגריה.
מותג הסיגריות "בנסון &amp; הדג'ס" חתם על חוזה חסות עם הקבוצה לקראת עונת 1996 והביא עימו תקוות רבות. באריקלו היה בחבורה המובילה בברזיל, לפני שהסתחרר על המסלול בשל התחממות יתר של הבלמים. בהמשך העונה רכבי הקבוצה היו פחות תחרותיים. היחסים של באריקלו עם אדי ג'ורדן הלכו והתערערו ובסיום העונה הוחתם בקבוצה גרהרד ברגר במקומו. הוא חתם בקבוצת סטיוארט, שהצטרפה לאליפות.
1997–1999: סטיוארט.
עונת הבכורה של קבוצת סטיוארט לוותה בחוסר אמינות של המכוניות. באריקלו הצליח לסיים רק שלושה מרוצים במהלך העונה, ורק מרוץ אחד בנקודות: מקום שני בגרנד פרי מונקו. יאן מגנוסן, שותפו לקבוצה, סיים את העונה ללא נקודות. העונה הבאה נראתה דומה לקודמתה והקבוצה המשיכה לסבול מפרישות רבות. למרות בעיות האמניות באריקלו ניצח את מגנוסן בכל המרוצים, עד שהוחלף אחרי שבעה מרצים ביוס ורסטאפן, שהפסיד גם הוא לבאריקלו בכל המרוצים עד לסיום העונה.
בעונת 1999 חלה התקדמות בקבוצה. בברזיל דורג שלישי, כשהוא מקדים את מיכאל שומאכר. הוא הוביל במספר הקפות עד שנאלץ לפרוש בשל בעיות במנוע. הוא זינק מהפול פוזישן בצרפת וסיים על הפודיום שלוש פעמים. הישגיו במהלך העונה משכו את תשומת ליבו של ז'אן טוד, מנהל קבוצת פרארי שהחתים אותו על חוזה לעונת 2000.
2000–2005: פרארי.
הניצחון הראשון בקריירה הושג בגרנד פרי גרמניה בעונתו הראשונה בפרארי. הוא זינק למרוץ מהמקום ה-18, אך בחר להישאר עם צמיגים יבשים בזמן ששאר הנהגים החליפו לצמיגי גשם במהלך המרוץ. את מרבית המרוצים בעונה סיים על הפודיום, אך דורג רק במקום הרביעי אחרי שומאכר, וצמד נהגי מקלארן: מיקה הקינן ודייוויד קולטהרד. שומאכר זכה באליפות הנהגים ויחד עם באריקלו זכתה הקבוצה באליפות היצרנים.
בעונת 2001 הגיע 10 פעמים לפודיום, אך סיים את העונה ללא ניצחון והיה שותף לזכייה שנייה של הקבוצה באליפות היצרנים. 2002 הייתה העונה המוצלחת בקבוצה עם ארבעה ניצחונות ומקום שני בדירוג הכולל. בראיונות מאוחרים טען באריקלו כי מתוך שבע האליפויות של שומאכר לפחות אליפות אחת הגיעה לברזילאי. בדבריו התייחס לגרנד פרי אוסטריה בו התבקש על ידי הקבוצה לפנות את הדרך ולאפשר לשומאכר לנצח את המרוץ. בטקס הפודיום החליף פינה שומאכר את המקום הראשון לבאריקלו ואף העניק לו את גביע המרוץ. הנהגים נענשו על הפרת פרוטוקול הטקס ובעקבות המרוץ הוחלט על איסור מתן הוראות קבוצתיות החל מהעונה הבאה.