ויקטור וולקוב נולד בסופיה. אביו גאורגי וולקוב נמנה עם הנהגת מפלגת האיכרים והוצא להורג ב-1942. רכש השכלה טכנית-אקדמית באוניברסיטה הטכנית של סופיה. ב-1957 גויס כסוכן למנגנון הוועדה לביטחון המדינה ושירת במנגנון עד 1982. עובדת היותו סוכן של מנגנון ביטחון הפנים הבולגרי הוסתרה מהציבור בבולגריה. ב-1965 הצטרף למפלגת האיכרים של בולגריה. ב-1990, לאחר סתיו העמים והדחתו של טודור ז'יבקוב, נבחר ליושב ראש מפלגת האיכרים, היה מועמד מטעמה לנשיאות בולגריה, אך לא נבחר. בדצמבר 1990 התמנה לסגן ראש הממשלה ושר החוץ בממשלתו של דימיטר פופוב. בין השנים 1993–1998 כיהן כשגריר בולגריה בטורקיה, ובין 2002–2006 כיהן כשגריר בולגריה בקרואטיה.
ויקטור וולקוב הלך לעולמו ב-2022 בסופיה והוא בן 86 שנים.
Duets II (אלבום של טוני בנט)
Duets II (בעברית: דואטים 2) הוא אלבום האולפן ה-55 של זמר הג'אז האמריקאי טוני בנט. את האלבום הוציאה לאור ב-20 בספטמבר 2011 חברת התקליטים קולומביה רקורדס. הוא פורסם במקביל ליום הולדתו ה-85 של בנט, כאלבום המשך ל-"". "Don't Get Around Much Anymore" פורסם באייטונס ב-2 באוגוסט.
הצלחה.
"Duets II" נכנס לראשונה למצעד הבילבורד 200 במקום הראשון, עם נתוני מכירות שנאמדו בכ-179,000 עותקים ברחבי ארצות הברית. על הישג זה הפך בנט לאמן החי והמבוגר ביותר שהגיע למקום הראשון בבילבורד 200. "Duets II" אף קיבל תואר פלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות הקנדי על נתוני המכירות שלו בתחומי המדינה.
בשנת 2012 זכה האלבום בפרס גראמי בקטגוריית "האלבום הפופ הווקאלי העממי הטוב ביותר", ואילו השיר "Body and Soul" של טוני בנט ואיימי ויינהאוס זכה בפרס גראמי לביצוע הפופ הטוב ביותר של צמד/להקה.
"Body and Soul" היה אחד מהשירים האהובים על ויינהאוס, והוא נחשב כרצועה האחרונה שהוקלטה על ידיה לפני מותה כמה חודשים לאחר מכן. זו גם היה השיר הראשון של בנט שנכנס למצעד הבילבורד הוט 100 מזה 45 שנים. המעבד של "Who Can I Turn To (When Nobody Needs Me)" (דואט של בנט וקווין לטיפה), חורחה קלנדרלי, בפרס גראמי לעבודת ההפקה והעיבוד הטובה ביותר.
בטי בליית'
בטי בליית' (נולדה בשם אליזבת בליית' סלוטר; 1 בספטמבר 1893 - 7 באפריל 1972) הייתה שחקנית אמריקאית הידועה בעיקר בשל תפקידיה הדרמטיים בסרטים אילמים אקזוטיים כגון "מלכת שבא" (1921). היא הופיעה ב-63 סרטים אילמים וב-56 סרטים מדוברים במהלך הקריירה שלה.
חיים מוקדמים.
היא נולדה בשם אליזבת בליית' סלוטר בלוס אנג'לס, שם למדה בבית הספר ווסטלייק לבנות ובאוניברסיטת דרום קליפורניה. שם היא כבר קיצרה את שמה לבטי בליית' כשהיא ושלוש נשים נוספות התייצבו לצילומים של אופנת השחייה החדשה ביותר לנשים, בגד ים. לפני כן, נשים היו אמורות ללבוש גרביים עם שמלות מלאות או חצאיות למים.
קריירה.
בליית' החלה את עבודתה הבימתית ביצירות תיאטרליות כמו So Long Letty ו-The Peacock Princess. עבדה בוודוויל בתור "קליפורניה נייטינגייל" ושרה שירים כמו "סיפורי אהבה מהופמן".
ב-1915, היה לה תפקיד לא מוכר בלה דונה בחברת הסרטים "שחקנים מפורסמים". לאחר תפקידה הראשון באולפני ויטגרף ברכב משנת 1917, היא קיבלה תפקיד ראשי בסרטו של האולפן משנת 1918 A Game With Fate.
היא התפרסמה בזכות תלבושותיה החושפניות כמו בכישוריה הדרמטיים, והפכה לכוכבת בסרטים אקזוטיים כמו "מלכת שבא" (1921) (שבו לא לבשה דבר מעל המותניים מלבד שרשרת חרוזים), צ'ו-צ'ין-צ'או (שנעשה ב-1923; יצא לאקרנים על ידי MGM בארצות הברית ב-1925) ו"היא" (1925). היא גם נראתה ביתרון טוב בסרטים פחות חושפניים כמו "נוודים של הצפון" (1920) עם לון צ'ייני ו"בהוליווד עם אשלג ופרלמוטר" (1924), בהפקתו של סמואל גולדווין. תפקידים אחרים היו ככוכבת אופרה, שלא הופיעה ב"הגברת המסתורית" של גארבו. היא המשיכה לעבוד כשחקנית אופי. אחד מתפקידיה האחרונים היה תפקיד קטן ללא קרדיט בסצנת הקהל בסרט "גבירתי הנאווה" מ-1964.
חיים אישיים.
בליית' הייתה נשואה לבמאי הקולנוע פול סקרדון משנת 1919 ועד מותו בשנת 1954. על פי הדיווחים, היא הרוויחה 3,500,000 דולר כשמכרה חלקת אדמה שכיום היא חלק מרצועת סאנסט. היא איבדה את הונה במפולת שוק המניות של 1929. בטי מתה מהתקף לב בוודלנד הילס, קליפורניה ב-7 באפריל 1972, בגיל 78. היא קבורה בפארק הזיכרון פורסט לון בגלנדייל, קליפורניה.
פרסים ואנדרטאות.
על תרומתה לתעשיית הקולנוע, לבטי בליית' יש כוכבת קולנוע בשדרת הכוכבים של הוליווד הממוקמת ברחוב ויין 1708.
שמה ממשיך להתקיים דרך חדר התה של בטי בליית' בווסט קנזינגטון, לונדון, אנגליה.
ויל מקדונלד
ויל מקדונלד (באנגלית: Will McDonald נולד; 21 בספטמבר 1999) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי.
ביוגרפיה.
מקדונלד נולד בסידני, אוסטרליה.
קריירה.
ב-7 במאי 2012, לוהק מקדונלד לתפקידו הגדול הראשון בטלוויזיה כשהצטרף לצוות השחקנים הראשי של הסדרה האוסטרלית הפופולרית "קרוב רחוק", שם גילם את ג'ט ג'יימס עד 1 ביולי 2015, עד שדמותו בסדרה גוייסה לצבא. ויל קיבל את התפקיד שבוע אחרי שנבחן לתפקיד של ג'ט וגילה שהוא קיבל אותו. ב-19 בנובמבר 2015 חזר ויל כאורח לסדרה ועזב זמן קצר לאחר מכן. הוא חזר שוב כאורח ב-22 במאי 2017 והופעתו האחרונה הייתה ב-19 ביוני אותה שנה. ויל חזר לסדרה במרץ 2019, ועזב שוב ב-30 במאי של אותה שנה.
בשנת 2018 שיחק לצד זאווייר סמואל בסרט הטלוויזיה "Riot" ובסרט הקולנוע "The School". בשנת 2021 התארח בסדרת הטלוויזיה הקומית רוק הצעיר. באותה שנה לוהק לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה תיכון הלבבות השבורים.
בשנת 2022 שיחק בסרט "Blaze" שהוצג בפסטיבל הסרטים טרייבקה בשנת 2021.
הרוצח של הליצן
הרוצח של הליצן הוא הספר הראשון בטרילוגיית הפנטזיה "פיץ והליצן", מאת הסופרת האמריקאית רובין הוב. הספר ממשיך את סיפורו של פיץ-אביר ("פיץ"), עשר שנים אחרי אירועי הספר "גורלו של ליצן".
עלילה.
פיץ, ממזר למשפחת הרואים למרחק המולכת על שש הדוכסיות, השתמש בעבר בקסם האומנות שעובר במשפחתו כמתנקש בשירות מלכו. לאחר שסיכן את חייו בגבורה, פיץ הניח לבני משפחתו וחבריו הקרובים להאמין כי נהרג, והמשיך בחייו תחת השם טום תלתל גירית. פיץ נהנה מעשר שנים שלוות עם אשתו מולי וילדיו כבעל הקרקעות של יערות נצרים, האחוזה הכפרית שהייתה שייכת לאביו.
מולי אומרת לפיץ שהיא בהריון, אבל לאחר שעוברות שנתיים ואף תינוק לא נולד, פיץ ובתו סרפד חוששים שמולי מאבדת את שפיותה. כשהתינוקת נולדת פתאום, היא זעירה ומתפתחת באיטיות. מולי קוראת לה דבורה. כשהיא גדלה, דבורה לא מדברת וכולם חוששים שאינה לגמרי בריאה.
כשדבורה עוקבת אחרי הילדים האחרים ביערות נצרים הם מגלים זאת, ואחד מהם סותר לה, מה שמשחרר את לשונה (ההסבר הוא שדבורה נולדה עם לשונה דבוקה לחכה ולכן לא יכלה לדבר בבהירות עד האירוע). כשמולי מתה בפתאומיות, פיץ מתפרק, וסרפד רוצה לקחת את דבורה איתה לטירת הצבי.
הופעתם של זרים בעלי עור חיוור מזכירה לפיץ את היעלמותו המצערת של הליצן, חבר אהוב שעזר לעצב את גורלו של פיץ מילדותו. הגעתם מבשרת גם על משבר מתקרב וטרגדיות חדשות, כולל איום ברור ומידי על חייה של בתו הצעירה, דבורה הרואה למרחק.
פיץ חושש לחייהם של הליצן ובתו, ונמשך חזרה לעולם התככים של חצר טירת הצבי, שם הוא חייב לאסוף את השברים של חייו הקודמים בניסיון להציל את אהוביו מסכנה.
פיץ ודבורה הולכים עם חידה לעיירה מי אלונים לקנות דברים לפסטיבל החורף. זה אמור להיות יום בילוי של אב ובת ודבורה מצפה לו, אבל לצערה של דבורה – לאנט (פיץ-זקיף) וחרפה מצטרפים אליהם. הם מתפצלים לשתי קבוצות, כשפיץ, דבורה וחידה רואים אדם מענה את כלבתו בניסיון לגרום לאנשים לקנות את גוריה. פיץ, שיכול לחוש ברגשות הכלבה, הורג אותה מתוך רחמים וכמעט והורג את בעליה, אבל במקום זאת קונה את הגורים מהאיש כדי להציל אותם. הזעם שלו מפחיד את דבורה וחידה, אבל גם גורם לה להתגאות בו. הם עוצרים לאכול במסבאה כשלאנט וחרפה מצטרפים אליהם. דבורה לא מרוצה מנוכחותם ויוצאת לשירותים. בחוץ, היא נתקלת בקבצן עיוור ומחליטה להיות אמיצה כמו אביה. היא עוזרת לקבצן וכשהיא נוגעת בו, הוא יכול לראות דרכה. פיץ, שדאג שמשהו קרה לה, מגיע בדיוק כשהקבצן מחבק אותה. הוא תוקע סכין בקבצן, במחשבה שהוא מנסה לפגוע בדבורה. הקבצן מתגלה כליצן, מעונה ומעוור ומתנהג באופן משונה. פיץ מנסה לטפל בו, אבל נכשל. הוא מחליט לקחת את הליצן לטירת הצבי כדי לרפא אותו בעזרת האומנות ושולח את דבורה הביתה עם לאנט וחרפה, שכועסים שהיום שלהם נהרס וחושבים שפיץ לא מתייחס אליהם כמו שצריך.
חידה, פיץ והליצן מגיעים לטירת הצבי דרך עמוד אומנות. כשהם חוזרים לבסוף ליערות נצרים, דבורה מרגישה שהם מזניחים אותה. חגיגה ושקד (שקדנות, נער האורווה של יערות נצרים) מעודדים אותה וזהירה דואגת לצרכיה. למחרת, כשדבורה ושקד לומדים עם הילדים האחרים, יערות נצרים מותקפת. התוקפים נחלקים לשתי קבוצות: הקבוצה הראשונה מורכבת מאנשים חיוורים לבושים בלבן המונהגים על ידי אישה המלווה ב"איש ערפל" שנראה כמו ילד, הקבוצה השנייה מורכבת משכירי חרב מצ'לסד שבוזזים את יערות נצרים והורגים ואונסים את התושבים. אביו וסבו של שקד מתים באורוות הבוערות. שקד מספיק להוציא את גנדרנית וסוס נוסף והוא ודבורה מנסים לברוח. שקד נפגע מחץ ומושאר מאחור למות, אבל דבורה נלקחת על ידי האנשים החיוורים שמצהירים שהיא "הבן הבלתי צפוי". כשהם מתכוננים לעזוב, אחד התוקפים מנסה לאנוס את חרפה, אבל דבורה אומרת שהיא צריכה את חרפה איתה ומצילה אותה. הספר נגמר כשהתוקפים עוזבים עם חרפה ודבורה.