תחילה, "New Rules" נכתב והופק עבור להקת הבנות הבריטית "ליטל מיקס". על אף שעבר תכנות מיוחד שיתאים לקולן של חברות הלהקה, ההצעה נדחתה בידיהן בנימוק ששני הצדדים קיבלו שהוא "אינו מספיק מיינסטרים". השיר הוצע למספר אמנים נוספים, עד שלבסוף ליפה נבחרה לבצעו. בינואר 2017, הודיע ליפה על דחיית מועד הפרסום של אלבום בכורתה, על מנת להקליט שירים נוספים. באותו החודש, נסעה ללוס אנג'לס, ארצות הברית והקליטה את השיר באולפנו של קירקפטריק. מבקרי המוזיקה העכשווית ציינו כי זהו השיר היחידי באלבום שלא נכתב על ידי ליפה.
הפקה.
"New Rules" הוא שיר דאנס-פופ המשלב גם מוזיקת האוס והיפ הופ. השיר נכתב בצורה חוזרת של פסוקית ורפרן, בסולם לה# ובקצב מהיר של 116 פעימות לדקה. רצף האקורדים בשיר אינו משתנה, לה#–סול–פה–סול, בעוד שקולה של ליפה נע בין התו לה באוקטבה השלישית לבין מי באוקטבה החמישית. פסוקיות השיר מאופיינות בצלילי בס עולים, ובפזמון מצטרפים אל הבס צלילי תופים וסינתיסייזר. בתהליך עיבודו, השיר הואץ והואט בחלקים מסוימים על מנת להפכו לעדכני.
הוצאה לאור.
"New Rules" יצא לאור ב-2 ביוני 2017 כרצועה העשירית באלבום הבכורה של ליפה. במהדורתו האוסטרית, הגרמנית והשווייצרית מופיע כרצועה ה-13. השיר יצא להורדה דיגיטלית ב-7 ביולי אותה השנה, בהוצאת חברת התקליטים וורנר רקורדס, כסינגל השביעי מ-"Dua Lipa". ב-25 באוגוסט אותה השנה יצא הרמיקס הרשמי ל-"New Rules", מאת אליסון וונדרלנד, וב-20 באוקטובר פורסמה גרסתו האקוסטית. ב-17 בנובמבר יצא השיר לאור בפורמט סינגל בגרמניה, כשגרסתו האקוסטית פורסמה כבי-סייד. רמיקס נוסף מאת Initial Talk נכלל במהדורתו היפנית של ההקלטה החוזרת של "Dua Lipa" בשנת 2018, "Dua Lipa: Complete Edition".
גרסתו האקוסטית בהופעה חיה של השיר נכללה כרצועה האחרונה בהמיני-אלבום "Live Acoustic", שיצא לאור ב-8 בדצמבר אותה השנה. ב-21 בפברואר 2018 יצאה גרסת ההופעה של ליפה בטקס פרסי המוזיקה הבריטית לשנת 2018.
קרדיטים.
הקרדיטים שלהלן לקוחים מהערות האלבום "Dua Lipa".
מוחמד א-שייח'
מוחמד א-שייח' (ידוע גם בשם: אבו עבד אללה א-שייח' מוחמד בן יחיא. בערבית: أبو عبد الله الشيخ محمد بن يحيى) היה סולטאן פאס שבמרוקו בין השנים 1472–1505, הראשון בשושלת הווטאסית. הוא ידוע כמלך שהטיב עם היהודים וקיבל אותם בזרועות פתוחות לאחר גירוש ספרד.
ביוגרפיה.
בשנים 1459–1465, הסולטן אבו מוחמד עבד אל-חק המריני היה עדיין בשלטון. ומוחמד א-שייח', בן למשפחת ווטאס, שהייתה המשפחה החזקה והשלטת באזור הריף המזרחי, החל מהמאה ה-13, היה במנוסה מאימת השלטון. בשנת 1465 נהרג הסולטן המריני בפאס במהלך מרד עממי. באותה העת הוכרז על סולטן ממוצא אידריסי, אך סמכותו הוגבלה לאזור פאס. עם מותו של אבו מוחמד עבד אל-חק בשנת 1465, החל מוחמד א-שייח' בכיבוש מחדש של שטחה של הסולטנות המרינית.
בשנת 1469, איבדו המוסלמים כמעט את כל שטחי אל-אנדלוס. רק הנאסרידים שמרו על גרנדה וסביבתה עד 1492. בתקופה זו נרשמה נהירה מסיבית למרוקו של מוסלמים ויהודים אנדלוסיים שנרדפו בעקבות האינקוויזיציה וההמרה הכפויה לנצרות.
בשנת 1471, הצליח מלך פורטוגל אלפונסו החמישי לקחת את טנג'יר על ידי ניצול הפרעות בפאס. הפורטוגלים כבשו את אסילה, ואז את טנג'יר שאפשרה להם לשלוט במיצר גיברלטר. מוחמד א-שייח' השתלט על פאס. דרום מרוקו, המצויה אז בשליטת הסעדים, טמוחמד שלט רק על אזור פאס, שם היה הראשון שקיבל את התואר סולטן ווטאסי בשנת 1472.
בשנת 1479 חתם מוחמד א-שייח' על אמנה עם הקסטיליאנים שהכירו בהם זכויות בלעדיות בחוף אפריקה. אשייח' לא יכול היה למנוע את התייצבותם של הפורטוגלים בחופי המדינה בסאפי (1481), ואז באזמור בשנת 1486. הפורטוגלים באמת יכבשו את שתי הערים הללו ב-1508 וב-1513.
בשנת 1492 ממלכת גרנדה, הממלכה המוסלמית האחרונה בספרד, הובסה. המלוכה הקתולית של ספרד תפסה את גרנדה ובכך חתמה את קצו של שלטון האסלם הספרדי. עם סיום הרקונקיסטה הספרדים התפשטו יותר ויותר לחוף הדרומי של הים התיכון. הם כבשו את מליליה (1497).
קבלת היהודים לאחר גירוש ספרד.
מוחמד א-שייח' קיבל את המגורשים היהודים בזרועות פתוחות. ואלו הדברים שכתב עליו הכרוניקן רבי אברהם אדרוטיל, שהיה בעודו נער בין המגורשים מספרד, ומשפחתו התשייבה בעיר פאס: .
מיכל רשף
מיכל רשף (נולדה ב-19 באפריל 1983) היא זמרת ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה.
רשף התמודדה בעונה השנייה של התוכנית כוכב נולד, ולאחר מכן נסעה ללמוד מוזיקה במכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון.
בקדם אירוויזיון 2006 הייתה בין זמרות הליווי של מיכאל קירקילן.
היא עוסקת רבות בתחום הדיבוב, ובין ההפקות שלקחה בהן חלק נמנות מועדון ווינX, בנות הים פיצ'י פיצ'י פיץ', החמישייה הסודית, עיר המלאכים, סוכני העל, ספיידרמן המדהים, פופיXי, פט שופ, טינקרבל, טינקרבל והאוצר האבוד, טינקרבל והסוד הקסום, טינקרבל וסוד הכנפיים, פיניאס ופרב ועיר הארנבים.
ישראל קאנאל
ישראל קאנאל, הידוע גם בשמות מייטק ויהודה, היה חייל התנגדות יהודי בגטו ורשה והשתתף במרד גטו ורשה בשנת 1943.
ביוגרפיה.
ישראל קאנאל נולד בבידגושץ' שבפולין. הוא היה חבר בארגון הציוני עקיבא. קאנאל שירת במשטרה היהודית בגטו בפיקודו של יוסף שרינסקי. בתחילת המאבק בגטו החליטו מנהיגי הארגון כי יש להתנקש בבוגדים בגטו ובמשתפי פעולה עם הנאצים. בראש רשימת החיסול הציבו ראשי ההתנגדות את מפקד משטרת הגטו שרינסקי. קאנאל נבחר לביצוע גזר הדין. הוא התאים למשימה בשל ניסיונו כשוטר וכן משום שבמסגרת עבודתו יכול היה להסתובב בגטו ללא חשש.
ב-20 באוגוסט ארב קאנאל לשרינסקי. הוא ירה בו באקדח היחיד שהיה ברשות הארגון. שרינסקי נפצע בצווארו, אך לא מת; הוא רק נעלם משטח הגטו. ישראל קאנאל הצליח להסתלק. ב-21 באוגוסט 1942 הוא ביצע ניסיון חיסול כושל בשרינסקי בדירתו ברחוב נובוליפקי בוורשה. שרינסקי נפצע קשה משני כדורים.
במהלך מרד הגטו באפריל 1943 היה קאנאל מפקד של לוחמי ה-JCO בגטו המרכזי.
עם נפילת בונקר המפקדה במילא 18 בידי הגרמנים, ישראל היה בין המפקדים והלוחמים של אי"ל שיצאו מהגטו דרך תעלות הביוב ברחוב פרוסטה ב-10 במאי 1943. בין המפקדים שיצאו איתו היו מארק אדלמן, צביה לובטקין, טוסיה אלטמן, מיכאל קלפפיש, יהודה ונגרובר, הירש ברלינסקי, אליעזר גלר וטוביה בוז'יקובסקי. הלוחמים הועברו ליערות לומיאנקי, כ-7 ק"מ צפונית לוורשה, במטרה להצטרף לפרטיזנים, באמצעות משאיות שארגן שמחה רותם (קז'יק).
מאוחר יותר הוא נעצר על ידי הגרמנים וככל הנראה נרצח באושוויץ-בירקנאו בשנת 1943.
הנצחה.
שמו של ישראל קנאל מופיע על לוח הזיכרון שהוצב באנדרטה לפינוי לוחמי גטו ורשה ברחוב פרוסטה 51 בוורשה.
צבת (ביולוגיה)
צְבָת (ברבים: צְבָתוֹת) הוא איבר בפרוקי רגליים, המאפשר להם לשאת משאות, להתגונן מפני יצורים אחרים או לתקוף טרף. בחרקים, הצבתות נמצאות בדרך כלל בלסת התחתונה, ולעיתים קרובות משמשות להחדרת ארס או חומצה לגופו של האויב, תוך כדי תקיפה.
לחלק מפרוקי הרגליים, כגון סרטנים קצרי בטן, לובסטרים ועקרבאים יש צבתות בקצות הגפיים הקדמיות (רגלבחנין), כדי לסייע בהאכלה, בהגנה או אפילו בחיזור.
חיים אלחדיף
הרב חיים אהרן אלחדיף (ה'תר"ך, 1860 - כ"ב באדר ב' ה'תרפ"ז, 26 במרץ 1927) היה רב, שד"ר ועסקן ציבור בטבריה במפנה המאה ה-20. נבחר למשרת החכם באשי של העיר טבריה ב-1913, אך נאלץ לוותר על תפקידו בשל מחלוקת שפרצה בעיר.
תולדות חייו.
נולד בטבריה בשנת 1860 (ה'תר"ך) לאביו הרב אהרן בכור אלחדיף, החכם באשי של טבריה ולבאהייה, בתו של הרב יעקב שאלתיאל ניניו, בעל "אמת ליעקב". את השכלתו התורנית רכש בעיקר אצל אביו. בצעירותו, עמד בראש קבוצה של איכרים יהודים מהגליל שעיבדו אדמות חקלאיות בפקיעין, כשעיבד את האדמות הרבות שהחזיק שם אביו. עמד בראשות ישיבת רבי מאיר בעל הנס. נשא את שמחה בת הרב שמואל אלחדיף, ובשנת 1890 נולד בנם זאכי.
לאחר פטירת אביו בשנת 1909 התעוררה שאלת יורשו בתפקיד, וגם שמו של הרב חיים אלחדיף עלה. תושבים רבים בטבריה התנגדו למינויו, ולמרות רצונו של החכם באשי של האימפריה, חיים נחום אפנדי, מינויו נדחה והרב חיים יששכר אבולעפיה נכנס לתפקיד. באותה העת, יצא הרב אלחדיף לשליחות דרבנן לתוניסיה, שם גייס כספים לבניית חומה לבית הקברות היהודי העתיק בטבריה. בשנת 1913, לאחר התפטרותו של הרב חיים יששכר אבולעפיה ממשרת החכם באשי של טבריה, נבחר הרב אלחדיף למלא את מקומו, בהוראת החכם באשי של האימפריה העות'מאנית, חיים נחום אפנדי. חלק מעסקני העיר ומרבניה סירבו לקבל את בחירתו, וטענו כי תומכי הרב אלחדיף זייפו חתימות של רבני טבריה כדי להציג לחכם באשי שרוב רבני העיר תומכים בו. מתנגדיו פנו לתורמים לכספי החלוקה שיעבירו את תרומותיהם ל"ועד העיר הספרדי" ולא לחכם באשי. מתנגדיו גם שלחו מכתבים ומברקים לרב הראשי של האימפריה העות'מאנית, הרב חיים נחום אפנדי שהיה חתום על המינוי, ובהם טענו שרוב יהודי העיר מתנגדים למינוי. קבוצת צעירים ממתנגדי הרב אלחדיף ייסדה את "אגדות המגן" ששמה לה למטרה להורידו ממשרתו. כמה מהם נעצרו בחשד שהציתו דליקה בביתו של אחד מתומכיו. צעדת מחאה נערכה כנגד מינויו, וחלק ממתנגדי הרב אלחדיף אף הטיל עליו חרם. גם תושבי העיר המוסלמים התנגדו למינויו
הרב חיים נחום אפנדי, שחפץ בהשקטת המחלוקת, שלח את הרב חיים יצחק שאקי כנציגו לטבריה. בהכרעתו, הושב הרב חיים יששכר אבולעפיה לתפקידו.
ב-1921 התמנה לשד"ר של קהילת טבריה, ויצא לקהילות לוב ותוניסיה. לאחר שובו לטבריה, שימש ראש ועד הכוללות לעדת הספרדים בעיר.