בשנת 1946 החלה אלון בנסיעות לגרמניה שלאחר מלחמת העולם השנייה, שם פגשה בילדים ניצולי השואה, וסייעה בהבאתם לארץ ישראל וקליטתם בקיבוץ גינוסר. אלון כתבה לבעלה מגרמניה, וביקשה כי יסייע בקליטתם: "יגאל, אני מבקשת שתדבר עם מזכירות גינוסר, שיעשו כל מאמץ לקלוט את הילדים הללו בהגיעם ארצה".
בשנת 1964 הייתה מיזמי ומקימי בית הארחה "נוף גינוסר" ב"חורשת הפלמ"ח" בקיבוץ, ואף ניהלה את המקום.
לאלון נולדו שלושה ילדים - נורית, יפתח וגוני, ומאוחר יותר הפכה לסבתא לנכדים.
אלון נטמנה בבית העלמין בקיבוץ גינוסר לצדו של בעלה, יגאל.
וו, קיסר סין (שושלת האן)
דמצ'ר
דֶמֶצֶ'ר (בהונגרית: Demecser, ביידיש דעמעטשער) היא עיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית דמצ'ר קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-4,366 תושבים בשנת 1990 עד 3,959 תושבים בשנת 2020.
יהודי דמצ'ר.
יהודים התיישבו לראשונה בדמצ'ר בסוף המאה ה-18, סביב שנת 1770.
ממפקד בשנת 1784 חיו בעיר שבעה יהודים.
מאחר שדמצ'ר הייתה העיר המרכזית בנפת קמצ'ה, היא התפתחה במהירות ואיתה הקהילה היהודית שגדלה.
רוב יהודי הקהילה עסקו במסחר ובשיווק תבואה, כמה מבני הקהילה היו בעלי מלאכה, פועלים בבתי חרושת ובעלי משקים שגידלו בעיקר תפוחי אדמה וכרוב.
הקהילה היהודית.
הקהילה היהודית החלה לתפקד כקהילה עצמאית בשנת 1880.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה בקונגרס יהודי הונגריה בשנים 1869 ו-1868 הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי.
מוסדות הקהילה.
בקהילה פעלו מוסדות חינוך, דת וגמילות חסד
נשמת 1934 שימש בקהילה הרב מרדכי סגל לוי, שהיה הרב הראשון והאחרון של קהילת דמצ'ר. הוא נספה בשואה יחד עם בני הקהילה.
מלחמת העולם הראשונה והאנטישמיות שאחריה.
במלחמת העולם הראשונה נפלו בקרבות עשרה יהודים מדמצ'ר.
האנטישמיות בעיר החלה להתפרץ לאחר המלחמה, התפרעויות כנגד יהודים התרחשו חדשות לבקרים ובעקבות זאת התפתחה פעילות ציונית בעיר בעקבותיה עלו לארץ ישראל שישה מבני הקהילה.
ביולי 1941, לאחר שתקפה גרמניה את ברית המועצות, גויסו כשמונים מיהודי דמצ'ר לעבודות כפייה.
מלחמת העולם השנייה (השואה).
בדף הקהילה של דמצ'ר ממפקד קהילות הונגריה נכתב כי בקהילה 334 חברים, רב הקהילה הוא מרטון לוי ובבית הספר 52 תלמידים
באפריל 1944, לאחר כניסת הגרמנים להונגריה, רוכזו כל יהודי הקהילה בבית הכנסת, ומשם הוסעו לגטו נירג'האזה שם רוכזו כל יהודי המחוז. ולאחר כמה שבועות שבהם הוחזקו ללא מזון וללא תנאים סניטריים בסיסיים, שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לעיירה כ-20 יהודים ששרדו את השואה. הם מצאו את בניין בית הכנסת ואת בית העלמין הרוסים. הם ניסו לחדש את הקהילה ללא הצלחה, ותוך כמה שנים עזבו את העיר.
הערות שוליים.
Rise.ai
Rise.ai (רייז אי. איי) היא חברת היי-טק ישראלית המפתחת פלטפורמת שיווק לאתרי אינטרנט, המאפשרת שימוש בכרטיסי מתנה, תווי קניה, הטבות ותוכניות נאמנות. החברה מובילה את שוק המכירות של גיפטקארד לחנויות סאאס, בשנת 2019 ניהלה ללקוחותיה קווי אשראי בשווי של למעל למיליארד דולר אמריקאי.
נכון למאי 2020, החברה היא ספקית תווי מתנה של פייסבוק, גוגל, ואינסטגרם.
במאי 2021 נרכשה Rise.ai על ידי וויקס, החברה הגדולה בישראל שמפתחת פלטרפומה לבניית אתרי אינטרנט.
היסטוריה.
החברה נוסדה בשנת 2015 תחת השם GiftWizard והתמחתה בפתרון נאמנות לקוחות הכולל בתוכו חווית שוברים מכרטיסי מתנה לחנויות מסחר אלקטרוני.
בנובמבר 2016 השלימה החברה את סבב הגיוס הראשון שלה, בו גייסה 450 אלף דולר בהשתתפות קרן הון סיכון פרגרין, כמו כן, זכתה למענק בשווי 1 מיליון דולר מטעם הרשות החדשנות.
בשנת 2019, החברה שינתה את שמה ל-Rise.ai.
בשנת 2019, רייז ניהלה קווי אשראי בשווי של למעלה ממילארד דולר אמריקאי לקהל לקוחותיה.
במאי 2020, Rise.ai נבחרה לספקית תווי מתנה רשמית של פייסבוק ואינסטגרם כחלק ממהלך של החברות לתמוך בעסקים קטנים ובינוניים ברחבי העולם.
ביוני 2020, החברה נבחרה לספקית תווי מתנה רשמית של חברת גוגל.
בספטמבר 2020, הפכה Rise.ai לספקית מוסמכת של פלטפורמת שופיפיי, ובכך הפכה לחברה הישראלית היחידה ברשימה זאת.
רייז פעילה בלמעלה מ-120 מדינות ברחבי העולם ובין לקוחותיה ניתן למצוא מותגים כמו חברת התקליטים יוניברסל, קבוצת הכדורסל מיאמי היט, סקימס מותג ההלבשה התחתונה של קים קרדשיאן, חברת קרוגר וסדרת הטלוויזיה בובספוג מכנסמרובע.
במאי 2021 נרכשה החברה על ידי Wix
פעילות בישראל.
בספטמבר 2020, רייז הקימה את פלטפורמת "שכונתי", פרויקט ללא מטרות רווח הנועד לתמוך בעסקים הקטנים במהלך משבר הקורונה. הפלטפורמה פועלת במספר עיריות ומועצות אזוריות.
החל מיוני 2020, החברה היא חלק מפרויקט "העסק של כולנו" בהובלת פייסבוק ישראל לתמיכה בעסקים קטנים ובינוניים ביחד עם Wix, Fiverr, בנק הפועלים ועוד.
הפעילות בישראל מתאפיינת בהבדלים בהסדרים הרגולטוריים הרלוונטיים. לדברי מנכל החברה, יאיר מירון "בישראל המימוש של גיפט קארד קשה, מפני שלא מחייבים את המנפיקים לגרום ללקוח לממש את הכסף. בארצות הברית מתייחסים לשוק הזה כהלוואה: הלקוח מלווה כסף לעסק, ואם הוא לא מימש, הרשויות רושמות את זה כחוב של בעל העסק ולכן יש לו מוטיבציה להציע עסקות מפתות יותר שיגרמו לצרכן לבצע רכישות. בארצות הברית גם קל יותר לתקשר עם הלקוח ולהזכיר לו שיש לו כסף, מפני שברגע קבלת הגיפט קארד, הלקוח מכניס את הסכום לארנק הדיגיטלי שלו באפל או בגוגל. בישראל זה לא קיים".
ג'יימס הארווי מקדונלד
ג'יימס הארווי מקדונלד (באנגלית: James Edward Hervey MacDonald; 1873–1932) היה אמן אנגלי-קנדי ואחד מקבוצת השבעה שיזמה את תנועת האמנות הלאומית הקנדית הראשונה. הוא היה אביו של המאייר תורו מקדונלד.
שנים מוקדמות.
מקדונלד נולד ב-12 במאי 1873 בדרהאם, אנגליה, לאם אנגלית, מרגרט, ולאב קנדי, ויליאם מקדונלד. בשנת 1887 בגיל 14 היגר עם משפחתו להמילטון, אונטריו. באותה שנה החל את הכשרתו הראשונה כאמן בבית הספר לאמנות במילטון, שם למד אצל ג'ון אירלנד וארתור המינג. בשנת 1889 הם עברו לטורונטו, שם למד אמנות מסחרית והיה פעיל בליגת הסטודנטים לאמנות בטורונטו. הוא המשיך את הכשרתו בבית הספר לאמנות ועיצוב במרכז אונטריו.
בשנת 1895, מקדונלד נכנס לתפקיד כמעצב מסחרי בחברת Grip Ltd, חברת אומנות מסחרית חשובה, שם פיתח את כישורי העיצוב שלו. מקדונלד עבד כמעצב בחברת גריפ בע"מ עד שנת 1903, אז עבר לסטודיו קרלטון בלונדון בין השנים 1903 ל-1907, וחזר לגריפ בע"מ בשנת 1907.
בשנים הבאות הוא עודד את עמיתיו - כולל האמן טום תומסון - לפתח את כישוריהם כציירים.
בשנת 1899 התחתן מקדונלד עם ג'ואן לאוויס, וכעבור שנתיים נולד להם בן, ת'ורו.
קריירה מוקדמת.
בשנת 1911 התפטר מקדונלד מתפקידו כמעצב בחברת גריפ בע"מ ועבר עם אשתו וילדו לתורנהיל, אונטריו, כדי להמשיך בקריירה כאמן נוף. כדי להשלים את הכנסתו, עבד מדי פעם כמעצב עצמאי עד 1921. לאחר שפיתח סגנון משלו כצייר, הוא ארגן תערוכה של עבודתו במועדון האמנויות בטורונטו בנובמבר 1911.
האמן העמית לורן האריס התרשם כל כך מעבודתו של מקדונלד, עד ששאל אם יוכלו לעבוד יחד. האריס עודד את מקדונלד להמשיך לצייר ולהציג את עבודותיו במידת האפשר. בשנה שלאחר מכן הם ארגנו את התערוכה המשותפת הראשונה שלהם. בשנת 1912, מקדונלד זכה להכרה רחבה בזכות תרומתו לתערוכה בחברת האמנים באונטריו.
בינואר 1913 נסעו מקדונלד והאריס לגלריית האמנות אולברייט, בבאפלו, ניו יורק, שם הם השתתפו בתערוכת האמנות הסקנדינבית וראו ציורי נוף פוסט-אימפרסיוניסטים ואקספרסיוניסטים.
שני האמנים הרגישו כי הציירים הקנדים יכולים לאמץ את הגישה הסקנדנבית לשממה כדי ליצור וראציה קנדית ייחודית של אמנות נוף. מאוחר יותר באותה שנה, אמנים מסחריים שבסיסם בטורונטו החלו לגלות עניין בפוטנציאל הביטוי הקנדי המקורי. אמנים אלה החלו להתכנס סביב מקדונלד והאריס. באביב 1913 כתב מקדונלד לאלכסנדר יאנג ג'קסון והזמין אותו להגיע לטורונטו.
במרץ 1916 הציג מקדונלד את "הגן הסבוך" באגודת האמנים אוטווה. אף על פי שמבקרי האמנות לעגו לו, היה זה ציור פוסט-אימפרסיוניסטי קונבנציונלי למדי של חמניות - ציור שמזכיר את הטיפול של וינסנט ואן גוך בנושא כמעט ארבעים שנה לפני כן, אך בו מקדונלד הסתמך על רישומי חמניות שעשה בגן שלו בת'ורנהיל, אונטריו.
בסתיו 1918, מקדונלד, האריס ואמנים אחרים שהתעניינו בגישתם החדשה לציור נסעו למחוז אלגומה מצפון לאגם סופריור.
הקבוצה נסעה בקרון רכבת ששימש אותם כסטודיו נייד. מקדונלד חזר לאלגומה עם עמיתיו בשנים הבאות. נסיעות אלה הניבו כמה מציוריו המוערכים ביותר, כולל פנטזיית הערפל, נהר החול, אלגומה (1920) והארץ החגיגית (1921).
קבוצת השבעה.
בשנת 1920 מקדונלד הקים את קבוצת השבעה, שהקדישה את עצמה לקידום אמנות קנדית שפותחה באמצעות מגע ישיר עם הנוף הקנדי. החברים המייסדים האחרים היו פרדריק וארלי, אלכסנדר יאנג ג'קסון, לורן האריס, פרנק ג'ונסטון, ארתור ליסמר ופרנקלין קרמייקל. מקדונלד עבד עם ליסמר, וארלי, ג'ונסטון וקרמייקל בחברת העיצוב Grip Ltd. בטורונטו. יחד הם יזמו את תנועת האמנות הלאומית הגדולה הראשונה בקנדה, והפיקו ציורים בהשראת הנוף הקנדי.
בכל קיץ החל משנת 1924, מקדונלד נסע לרוקי הקנדיים כדי לצייר את הנופים ההרריים ששלטו ביצירתו המאוחרת. בשלב זה הוא התנכר מעט לשאר חברי קבוצת השבעה, מכיוון שרבים מהחברים הצעירים החלו לצייר בצורה מופשטת יותר.
שנים מאוחרות.