מחקריו עוסקים בתאוריה ומדיניות כלכלית בנושאי חינוך, אי שוויון, הפליה וגזע. בין המחקרים שפרסם היו עבודות עם הכלכלן סטיבן לויט שבדקו מה הסיבות לפער בציונים בין תלמידים שחורים ולבנים והגיעו למסקנה שהסיבה היחידה המובהקת לכך היא בתי ספר גרועים יותר, מחקר שמצביע כיצד השמות שנותנים הורים שחורים לילדיהם משפיע על סיכויי הצלחתם בחיים. סדרת מחקרים מרכזית שלו עסקה בנושא עידוד תלמידים ללמידה והצטיינות באמצעות מתן תמריצים כספיים.
במהלך כהונתו של ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג כיהן פרייר כנציב לענייני שוויון באגף החינוך של העיר.
ב-2009 נבחר לאחד מ-100 האישים המשפיעים ביותר בעולם על ידי טיים מגזין. ב-2011 זכה למלגת מקארתור וב-2015 זכה במדליית ג'ון בייטס קלארק, המוענקת לכלכלן הצעיר המבטיח ביותר מתחת לגיל 40.
בדצמבר 2018 התפטר מחברותו בוועד המנהל של אגודה האמריקאית לכלכלה לאחר חקירה בחשד להתנהגות לא הולמת והטרדה מינית כלפי נשים במעבדה לחדשנות בחינוך שהקים.
ולטר של
ולטר של (בגרמנית: Walter Scheel; 8 ביולי 1919- 24 באוגוסט 2016) היה פוליטיקאי גרמני שכיהן כנשיא גרמניה הרביעי בין השנים 1974–1979. לפני כן שימש כשר פדרלי לשיתוף הפעולה הכלכלי ולפיתוח, שר חוץ, סגן קנצלר גרמניה וקנצלר מערב גרמניה בפועל לתקופה קצרה.
ביוגרפיה.
ולטר של נולד בעיר זולינגן (כעת במדינת נורדריין-וסטפאליה) בגרמניה למשפחה פרוטסטנטית. לאחר סיום לימודיו למד ועבד כפקיד בנק. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 התגייס לצבא הגרמני, ובשנותיה האחרונות של המלחמה שירת בלופטוואפה, בתפקיד מפעיל רדאר בטיסות לילה במטוס הקרב מסרשמיט Bf 110 וקיבל את עיטור צלב הברזל. של הכחיש בעקביות טענות שפורסמו לראשונה בעיתונות הבריטית בשנת 1978, לפיהן כביכול הצטרף למפלגה הנאצית בזמן שירותו הצבאי בשנת 1942. בין השנים 1945-1953 כיהן כמנהל כללי בחברות תעשייה שונות.
בסוף שנות ה-40 הוא הצטרף למפלגה הדמוקרטית החופשית (FDP). בשנים 1954-1950 היה חבר בפרלמנט של מדינת נורדריין-וסטפאליה. בשנת 1953 נבחר לבונדסטאג ובשנת 1956 הצטרף להנהלת הארצית של מפלגתו. בשנים 1956-1961 היה חבר בפרלמנט האירופי.
לאחר הבחירות הכלליות בגרמניה בשנת 1961 הצטרפה מפלגתו לקואליציה בראשות הקנצלר קונראד אדנאואר, ושל מונה לשר פדרלי לשיתוף הפעולה הכלכלי ולפיתוח. הוא נותר בתפקיד גם לאחר מינוי לודוויג ארהארד כקנצלר גרמניה ועד לשינוי בממשלה באוקטובר 1966 בעקבות מחלוקות סביב התקציב. בשנים 1969-1967 כיהן כסגן נשיא הבונדסטאג. בשנת 1968 נבחר של לראש המפלגה הדמוקרטית החופשית.
בבחירות 1969 הוביל של ליצירת קואליציה בין מפלגתו למפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בממשלה שהוקמה כיהן של כשר החוץ של גרמניה וסגן הקנצלר וילי ברנדט. במהלך כהונתו היה מעורב בקידום תהליך של דטאנט מול הגוש המזרחי ובכינון מדיניות חדשה כלפי גרמניה המזרחית, במסגרתה הכירה גרמניה המערבית בגרמניה המזרחית. מדיניות זו עוררה דיון ציבורי נרחב, שבמהלכו עברו מספר חברי פרלמנט לאופוזיציה, דבר שערער את הרוב של הממשלה בבונדסטאג, ואולם תוצאות בחירות 1972 חיזקו את שתי מפלגות הקואליציה.
של היה שר החוץ הגרמני הראשון שביקר בישראל בשנת 1970. בשנת 2012 חשף השבועות הגרמני "דר שפיגל" כי במסגרת תפקידו כשר החוץ ניהל של, בשליחות ממשלת גרמניה, מגעים סודיים עם כמה מאנשי ארגון הטרור ספטמבר השחור, שביצע בשנת 1972 את טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, כמה חודשים אחרי הטבח. מטרת המגעים הייתה "לבנות יחסי אמון חדשים" עם הארגון, ובתמורה נדרש הארגון להימנע מקיום פעילות טרוריסטית על אדמת גרמניה.
ב-7 במאי 1974 התפטר וילי ברנדט מתפקידו כקנצלר לאחר שעוזרו, גינתר גיום, נעצר בשל ריגול לטובת מזרח גרמניה. של כיהן בתפקיד קנצלר בפועל עד לבחירתו של הלמוט שמידט לקנצלר החדש ב-16 במאי 1974. באותו יום התפטר של מהקבינט הפדרלי.
ב-15 במאי 1974 נבחר של לנשיא גרמניה המערבית בבחירות לנשיאות, וכיהן בתפקיד זה עד להתפטרותו ביוני 1979, לאחר שאפסו סיכוייו להיבחר באותה שנה לקדנציה שנייה. בשנים 1985-1980 כיהן כיושב ראש קבוצת בילדרברג ונשיא התנועה האירופית הבינלאומית (European Movement International) ובשנים 1989-1980 כיהן כנשיא "איחוד הפדרליים האירופאיים" (Union of European Federalists). בשנת 1991 החל לשמש כנשיא כבוד של קרן פרידריך נאומן (Friedrich Naumann Foundation).
במישור האישי.
של היה נשוי שלוש פעמים. אשתו הראשונה, אווה נפטרה בשנת 1966, אחרי 24 שנות נישואין. אשתו השנייה, מילדרד, לה היה נשוי משנת 1969, נפטרה בשנת 1985. ב-1988 נישא בשלישית לברברה. לשל בן מנישואיו הראשונים ובן מאומץ מנישואיו השניים. החל משנת 2012 התגורר של בדיור מוגן, לאחר שלקה בדמנציה.
פרסים ואותות כבוד (רשימה חלקית).
של קיבל מעל 60 פרסים ואותות כבוד בינלאומיים, ביניהם:
נעמי לאופר
נעמי לאופר היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל בשחייה ושיאנית ישראל במשחי הגב.
ביוגרפיה.
לאופר שחתה בקבוצת מכבי חיפה.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה בסוף ספטמבר 1965 זכתה לאופר במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:24.3 דקות, אחרי איבונה טוביס מהפועל חיפה שהשוותה את שיאה הישראלי (1:14.4 דקות) ואביטל ברוידה מהפועל קריית טבעון (1:23.0 דקות).
אלופת ישראל ושיאנית ישראל.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1966 זכתה לאופר בשתי מדליות זהב אישיות, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.2 דקות, לפני אביטל ברוידה (1:22.0 דקות) ותמר לנה מהפועל חיפה (1:24.3 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:56.6 דקות, לפני אביטל ברוידה (3:00.1 דקות) ותמר לנה (3:05.1 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1967 זכתה לאופר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בשיא נערות חדש של 2:53.0 דקות, אחרי איבונה טוביס (2:43.8 דקות) ולפני שלומית ניר מהפועל אילת השחר (2:56.0 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:18.3 דקות, אחרי איבונה טוביס (1:16.4 דקות) ושלומית ניר (1:17.7 דקות).
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1968 זכתה לאופר ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:57.5 דקות, אחרי שלומית ניר (2:47.6 דקות) ולפני איריס בן אלול מהפועל תל אביב (2:59.6 דקות) ומדליות ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.9 דקות, אחרי איבונה טוביס (1:14.4 דקות) ושלומית ניר (1:16.4 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:56.2 דקות, אחרי איבונה טוביס שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:35.6 דקות ושלומית ניר (2:46.7 דקות).
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1969 זכתה לאופר במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:18.0 דקות, אחרי איבונה טוביס (1:14.4 דקות) ולפני חנה אהרוני חברתה לקבוצה (1:18.9 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1970 זכתה לאופר במדליית ארד אישית, במשחה ל-100 מטר גב, אחרי שלומית ניר (1:18.4 דקות) וחנה אהרוני (1:20.5 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1971 זכתה לאופר בשתי מדליות אישיות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.3 דקות, אחרי חנה אהרוני (1:18.8 דקות) ולפני שלומית ניר (1:20.4 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 3:00.5 דקות, אחרי שלומית ניר (2:47.9 דקות) וחנה אהרוני (2:50.7 דקות)
יודנריין
"נקי מיהודים" (בגרמנית: יוּדֶנרָיין - Judenrein) או "חופשי מיהודים" (יוּדֶנפרָיי - Judenfrei) היה מונח נאצי, שבא לציין במהלך השואה אזור ללא יהודים.
מקומות שהוגדרו "נקיים מיהודים".
מפעלים, כפרים, ערים, ואזורים הוכרזו כ"נקיים מיהודים" לאחר שטוהרו אתנית מיהודים.
מספר דוגמאות למקומות שהוגדרו "נקיים מיהודים":
ענתרה אבן שדאד
ענתרה אבן שדאד (בערבית: عنترة بن شداد العبسي, ענתרה אבן שדאד אל-עַבְּסִי, 525-608 לספירה) היה חייל ומשורר ערבי טרום-אסלאמי, שהתפרסם בשל שירתו וחייו ההרפתקניים. שיריו המרכזיים נכללים ב"מועלקאת", אוסף שבעת השירים שהאגדה מספרת עליהם שהיו תלויים בכעבה.
אמו הייתה שפחה שחורת-עור. ענתרה היה עבד שקנה את חירותו בהצטיינות במלחמה.
סיפור חייו, או "הרומנסה של ענתר" (סירת ענתר אבן שדאד), נמסר בעל פה לאורך השנים, ופורסם בביירות בשנת 1871 (10 כרכים) ובקהיר בשנת 1889 (32 כרכים). יצירה זו תורגמה חלקית לאנגלית בידי טריק המילטון בשנת 1820, תחת הכותרת ענתר: רומנסה בדואית.
המחזאי המצרי אחמד שאוקי חיבר מחזה על אודות המשורר.
ענתר אבן שדאד
דשא מלאכותי
דשא מלאכותי הוא משטח של סיבים סינתטיים העשוי באופן אשר מדמה את המראה של דשא טבעי.
הדשא המלאכותי משמש לעיתים קרובות במגרשים של תחומי ספורט אשר בעבר שוחקו על דשא. הוא משמש גם בגינות מגורים ויש לו גם יישומים משחקיים.
אחד היתרונות הבולטים של הדשא המלאכותי על דשא טבעי, בא לידי ביטוי ברמת התחזוקה הנדרשת לשימורו. הדשא המלאכותי עומד בשימוש כבד כמו בספורט, הבלאי שלו נמוך יחסית ואינו מצריך השקיה או גיזום. אצטדיונים אשר מכוסים באופן מלא או חלקי מקשים על אספקת אור השמש הנדרש לצמיחה של דשא טבעי, ולכן הם מעלים את הצורך בשימוש בדשא מלאכותי.
חסרונותיו של הדשא המלאכותי כוללים אורך חיים מוגבל, דרישות ניקיון תקופתיות, שימוש בנפט לייצור הסיבים הפולימרים מילוי בגומי ממוחזר שמקורו בצמיגים ועלול להכיל כימיקלים רעילים ועוד.
שימושים.