יש שניסו לזהות את הבייתוסים עם האיסיים, בשל חוסר אזכור האחרונים בספרות חז"ל. רבי עזריה מן האדומים היה הראשון שהציע לפרש ביתוסיים כ"בית איסיים" כבר במאה ה-16, הצעה שהעלו שוב מלומדים מן המאה ה-20 כגון יהושע מאיר גרינץ. זיהוי זה אינו עומד במבחן הביקורת, בעיקר בשל ההבדלים ההשקפתיים בין השניים בעניין הכרתם במקדש בירושלים, ובלוח השנה שעליו מבוססים כל החיים היהודים הדתיים.
הבייתוסים והנצרות הקדומה.
בספרות הנוצרית הקדומה אנו שומעים על קבוצה דומה, בשם 'הרודיאנים', אשר מוחלפים לעיתים בקבוצה אחרת בשם 'כהנים גדולים'.
יחסם של חז"ל אל הביתוסיים.
עצם העובדה שהביתוסיים מוזכרים פעמים לא מעטות בספרות חז"ל, מלמדת על התהודה הגדולה שדעותיה, ופעולותיה של הקבוצה, יצרו בתוך עולמם של הפרושים וחז"ל. העניינים שבהם זרם זה חלק על חז"ל, לא יכלו לעבור בשתיקה, והצריכו תגובה הולמת גם באופן ספרותי, וגם באופן יצירת הלכות נגד - תופעה שהייתה קיימת גם כנגד הצדוקים.
חז"ל מביעים בדרך כלל דעה שלילית על הביתוסיים. בתוספתא, 'בית בייתוס' נזכרת כמשפחה של כהנים גדולים רודפי ממון אשר עשקו את העם. לפי חז"ל, הביתוסיים ניסו לשבש את עבודת בית הדין בירושלים שהיו מכריזים על ראש חודש, היו הבייתוסים משלמים כסף לאנשים כדי שיעידו בפני הסנהדרין שראו את המולד. הדבר התגלה כאשר אחד העדים סיפר ששילמו לו כדי לשקר. מאז תיקנו חכמים שאין מקבלים עדות מכל אדם - אלא רק ממי שהוא נאמן עליהם.
מעמד הפרוליטריון
אלפבית פונטי בין-לאומי
האלפבית הפונטי הבין-לאומי (באנגלית: International Phonetic Alphabet ובר"ת: IPA) הוא מערכת אותיות וסמלים פונטית המבוססת בעיקרה על האלפבית הלטיני והאלפבית היווני. המערכת נבנתה בידי האגודה הבינלאומית לפונטיקה כדי לשמש תקן לייצוג צלילים של שפות מדוברות. ב-IPA משתמשים מורים ולומדי שפות זרות, בלשנים, קלינאי תקשורת, זמרים, שחקנים, מִילונאים, יוצרי שפות מתוכננות ומתורגמנים.
ה-IPA מיועד לייצוג אותם מאפיינים של דיבור הייחודיים לשפה מדוברת: פונמות, אינטונציה והפרדת מילים והברות. כדי לייצג מאפיינים נוספים של דיבור (כגון: חיכוך שיניים, גמגום וצלילים המושמעים בעקבות שפה שסועה) ניתן להשתמש בתוספת של סימנים הנקראת "תוספות ל־IPA".
סמלי ה־IPA מורכבים מיחידה אחת או יותר הלקוחה מאותיות וסימנים דיאקריטיים (סימני הֶבְחֵן). לדוגמה, הצליל של האות האנגלית "t" ניתן לייצוג ב־IPA בעזרת האות האחת [t] או בשילוב של אות וסימן דיאקריטי (t̺ʰ). הדיוק הוא בהתאם לרצון לדייק. לעיתים תכופות משתמשים באות אחת לייצוג מגוון של צלילים בתוך שפה אחת (הדבר תלוי במידת הדיוק הנחוצה למתעתק). לדוגמה, האות "t" שאינה ייחודית לצליל מסוים יכולה לסמן את הצליל [t̺ʰ] או את הצליל [t] בהתאם לשימוש בשפה מסוימת.
האגודה הבינלאומית לפונטיקה מוסיפה, משמיטה או משנה מדי פעם אותיות או סימנים דיאקריטיים. מאז השינוי האחרון בשנת 2005 יש 107 אותיות, 52 סימנים דיאקריטיים ו־4 סימנים פרוזודיים. כל אלה מוצגים באתר ה־IPA.
היסטוריה של האלפבית הפונטי הבינלאומי.
בשנת 1886 הוקם הארגון אשר משנת 1897 ואילך ייקרא "האגודה הבינלאומית לפונטיקה" (בצרפתית: "l’") על ידי קבוצה שבין חבריה היו מורי שפות בריטים וצרפתים, ובראשם הבלשן פּוֹל פּאסֶיי. האלפבית התבסס במקור על רפורמה בשיטת הכתיבה עבור השפה האנגלית הידועה בשם "אלפבית רומי". על מנת להפוך את השיטה לשימושית בשפות אחרות איפשרו את כך שצלילי התנועות ישתנו משפה לשפה. בשנת 1888 שונה האלפבית כך שיהיה אחיד לכל השפות, ובכך הציבו תנאי מקדים לכל שינוי עתידי.
מאז היווצרותו עבר האלפבית מספר שינויים. האלפבית עבר שינויים והרחבות גדולות בשנים 1900 ו־1932 ונותר ללא שינוי עד כנס קיל בשנת 1989. שינוי מזערי נעשה בשנת 1993 בכך שנוספו ארבע אותיות עבור תנועות אמצעיות מרכזיות והוסרו אותיות שסמלו עיצורים מפונמים "אטומים". השינוי האחרון של האלפבית היה בשנת 2005 בהוספת אות עבור עיצור שפתי־שיני, מקיש (). מלבד הוספה והסרה של סמלים, שינויים באלפבית כוללים בעיקר מתן שמות חדשים לסמלים ולקטגוריות ושינוי צורות של אותיות קיימות.
תוספות לאלפבית הן יחסית חדשות. "תוספות ל־IPA" היא מערכת של סמלים שנוצרה בשנת 1990. המערכת אומצה באופן רשמי בידי "האגודה הבינלאומית לקליניקה פונטית ובלשנות" .
טבלת האלפבית הפונטי הבינלאומי וטרפז התנועות.
בתמונה להלן מופיעה טבלת האלפבית הפונטי הבינלאומי המציגה את הסימנים הפונטיים של העיצורים הממוינים על פי ערכיהם הפונטיים. בצד ימין במרכז מופיע טרפז התנועות המציג את הסימנים הפונטיים של התנועות המסודרות בהתאם לערך הפונטי של כל תנועה.
גוארנה
גוארנה (פורטוגזית: Guaraná; שם מדעי: "Paullinia Cupana") הוא שיח טרופי בעל פירות אכילים הגדל ביער האמאזונאס.
הגוארני נהגו לשתות חליטה ממותקת של אבקת זרעי גוארנה. הגוארנה משמשת ליצירת משקה קל מוגז וממותק וכן לכמוסות אותן נוטלים הברזילאים בתקופת הקרנבל כדי לשמור על עירנות.
המשקה.
בנוסף לכימיקלים אחרים, צמח הגוארנה מכיל קפאין, תאופילין ותאוברומין. התמצית הנוזלית של הגוארנה מעוררת את מערכת העצבים המרכזית עקב הימצאותו של הקפאין. בין משקאות האנרגיה המכילים גוארנה נכללים, בין היתר, פפסי ז'וסטה, גולי גורנה וסוקו.
ברזיל מייצרת כמה משקאות קלים המכילים את תמצית הגוארנה ובלי תוספות קפאין. כל מוצר שונה באופן בולט בטעם ממשנהו, לחלקם ישנה כמות מעטה מאוד של טעם הגוארנה הטבעי. בברזיל, מכירות משקאות הגוארנה הן במקום השני לאחר מכירות משקאות הקולה.
המשקאות בדרך כלל תוססים, מתוקים, עם טעם לוואי של הפרי. רוב משקאות הגוארנה מיוצרים בברזיל וחלקם מיוצאים למדינות שכנות כמו פרגוואי. המשקאות הנפוצים ביותר בברזיל הם: גוארנה אנטארקטיקה (הנפוץ ביותר), גוארנה בראהמה, וקוואטי (KUAT), השייך לחברת קוקה-קולה.
בשנות השמונים יובא משקה הגוארנה לישראל, כשזמריר הפרסומת שלו התבסס על השיר ראמיה של הזמר אפריק סימון.
המוסד הלאומי למען האינדיאנים
המוסד הלאומי למען האינדיאנים (פורטוגזית: Fundação Nacional do Índio או בקיצור FUNAI) הוא המוסד הלאומי של ברזיל למען האינדיאנים, המגן על האינדיאנים החיים בתחומה. במקור הוא כונה השירות להגנת האינדיאנים (פורטוגזית: Serviço de Proteção ao Índio).
השירות להגנת האינדיאנים הוקם בשנת 1910 על ידי המרשל קאנדידו רונדון, ששימש גם כמנהלה הראשון. החל משנת 1957, דעכה השפעת השירות. הוא הוקם מחדש בימי , בשנת 1967, ונושא מאז את שמו הנוכחי.
כיום, מטה המוסד ממוקם בברזיליה וכפוף למשרד המשפטים הברזילאי. המוסד אחראי על הטיפול בענייני הילידים, כמו חלוקת אדמות, הגנה על זכויות, וכל נושא אחר הקשור לאוכלוסיות השבטים הילידים בארץ. FUNAI אחראית לקידום מחקרים בנושא זיהוי ותיחום, סידור קרקעות ורישום אדמות שנכבשו באופן מסורתי על ידי עמים ילידים, בנוסף לפיקוח וביקורת על אדמות ילידים. FUNAI גם מרכזת ומיישמת מדיניות להגנה על אנשים מבודדים. על הגוף מוטל גם לקבוע ניסוח בין-מוסדי שמטרתו להבטיח גישה מובחנת לזכויות חברתיות ואזרחיות עבור עמים ילידים, על ידי פיקוח על מדיניות המכוונת לביטחון סוציאלי וחינוך בית ספר ילידי, כמו גם קידום קידום ותמיכה של תהליכים חינוכיים. השתתפות ושליטה קהילתית וחברתית מסורתית. הביצועים של המוסד מונחים על ידי מספר עקרונות, בהם בולטת ההכרה בארגון החברתי, במנהגים, בשפות, באמונות ובמסורות של עמים ילידים, המבקשת להשיג את האוטונומיה וההגדרה העצמית של העמים הילידים בברזיל, התורמת לגיבוש מדינה דמוקרטית ורב-אתנית.
איבמה
איבמה - המכון הברזילאי לסביבה ומשאבים טבעיים מחודשים (בפורטוגזית: Ibama - Instituto Brasileiro do Meio Ambiente e dos Recursos Naturais Renováveis), היא רשות שימור הסביבה הפדרלית של ברזיל, הרשות מהווה את אחד הגופים החשובים ביותר בעולם לשמירת הסביבה של כדור הארץ. הרשות נוסדה בשנת 1989 והיא קשורה למשרד לאיכות הסביבה הברזילאי.
גוויאנה הצרפתית
הקהילה האירופית
אווה בראון
אווה אנה פאולה היטלר (בגרמנית: Eva Anna Paula Hitler; 6 בפברואר 1912 – 30 באפריל 1945), שנודעה בשמה טרום נישואיה, אווה בראון, הייתה בת זוגו של אדולף היטלר במשך שנים ארוכות ואשתו במהלך השעות האחרונות לחייהם.
ביוגרפיה.
בראון נולדה במינכן, האמצעית מבין שלוש בנות למשפחה מהמעמד הבינוני. אביה היה מורה ואמה עבדה כתופרת לפני נישואיה. סיימה בית ספר תיכון למסחר. כיוון שעסקה בצילום כתחביב, החלה לעבוד בחנות הצילום של היינריך הופמן, לימים צלם החצר של אדולף היטלר. שם גם פגשה את היטלר ב-1930.
היטלר התאושש באותו הזמן ממערכת יחסיו הטראגית עם אחייניתו גלי ראובל, שהסתיימה בהתאבדותה (ויש האומרים ברציחתה) של ראובל ב-1931. יחסי השניים התהדקו לאחר מותה של ראובל.
בראון הייתה אישה פשוטה והציעה להיטלר כניעות וצייתנות מוחלטת. בשנת 1936 הפכה לחלק ממשק ביתו של היטלר. אלברט שפר, שר החימוש ואדריכל החצר, שהיה בין הידידים האישיים המועטים של היטלר תיאר בזכרונותיו כי בראון הורשתה לקחת חלק בחיי החברה באוברזלצברג, משכנו ההררי של היטלר, רק בצורה מוגבלת, ואם היה מגיע אורח רם מעלה, הייתה מורחקת לחדרה, שהיה סמוך לזה של היטלר. היטלר רחש כלפיה זלזול והיה מכנה אותה "Tschapperl", ביטוי אוסטרי, שמשמעו ילד חסר אונים. רק בשנת 1939 הורשתה לגור במשכנו של היטלר בברלין, בחדר שינה הסמוך לחדרו. היא הורשתה להיכנס אל הבית רק מכניסה צדדית.