סברובסקי (בגרמנית: Swarovski; ) הוא יצרן אוסטרי של בדולח שבסיסו בוואטנס, אוסטריה. החברה התפצלה לשני אזורי תעשייה גדולים, היחידה העסקית Swarovski Kristall שבעיקר עובדת עם פריטי יוקרה וגבישי קריסטל אופנתיים, והיחידה העסקית Tyrolit שמייצר מירוק מלוכד, ניסור בטון ומכונות קידוח.
היסטוריה.
דניאל סברובסקי (24 באוקטובר 1862 - 23 בינואר 1956) נולד בעיר בצפון בוהמיה שבאימפריה האוסטרית (כיום בצ'כיה). אביו היה זגג ובעל מפעל זכוכית קטן. במפעל זה דניאל סברובסקי שימש כשוליה בצעירותו ורכש מיומנות באמנות חיתוך הזכוכית. בשנת 1892 הוא רשם פטנט על מכונת חיתוך חשמלית שאפשרה את ייצור גבישי הזכוכית.
בשנת 1895, המממנים של סברובסקי, ארמנד קוסמן ופרנץ וויס, ייסדו את חברת סברובסקי, שנקראה במקור, א. קוסמן, דניאל שוורץ ושות', מאוחר יותר שמה קוצר ל ק.ס. ושות'. החברה הקימה מפעל לחיתוך קריסטלים בואטנס, טירול, כדי לנצל את היתרון של תחנת הכוח הידרואלקטרית לתהליך ההשחזה עתיר האנרגיה שדרש הפטנט של דניאל סברובסקי.
נדיה סברובסקי, החימשית של המייסד, היא חברה בוועד המנהל של סברובסקי.
מוצרים.
מגוון הקריסטלים של סברובסקי כולל פסלי קריסטל זכוכית ומיניאטורות, תכשיטים ואופנה, עיצוב בית, ונברשות.
כל הפסלים של החברה מסומנים בלוגו שלה. הלוגו המקורי של סברובסקי היה פרח האדלווייס, אשר הוחלף על ידי לוגו .S.A.L, שלבסוף הוחלף בלוגו הברבור הנוכחי בשנת 1988.
כדי ליצור קריסטל זכוכית שמאפשר לאור להישבר בספקטרום השמש, סברובסקי ציפה חלק מהמוצרים שלו עם כימקלים מתכתיים מיוחדים. לדוגמה, אורורה בוראליס (AB) שנותן לפני השטח מראית של קשת. ציפויים אחרים נקראו על ידי החברה, קריסטל טרנסמיישן, וולקאנו, אוורום ודוראדו. חלק מהציפויים היו רק בחלק מהאובייקט ואילו אחרים אף צופו פעמיים.
בשנת 2004 סברובסקי שחרר את ה-Xilion, חיתוך שהוגבל בזכויות יוצרים, שעוצב כדי לייעל את הברק של הוורדים (רכיבים עם גב שטוח) וחתלתולים (חיתוך יהלומים).
קבוצת סברובסקי כוללת גם Tyrolit (יצרנית כלי חיתוך ושיוף); Swareflex (סימוני כביש זוהרים ומחזירי אור); Signity (אבני חן מקוריות וסינתטיות); וסברובסקי Optik (מכשירים אופטיים כמו משקפת וכוונות לרובים).
החברה מפעילה מוזיאון קריסטל, Swarovski Kristallwelten (עולמות הקריסטל) באתר המקורי שלה בוואטנס (ליד אינסברוק, טירול, אוסטריה). בחזית מרכז אולמות הקריסטל מוצב ראש מכוסה דשא שפיו משמש כמזרקה. המוזיאון מרכז תערוכות הקשורות או שואבות השראה מהקריסטלים אך אינם כוללים הסברים על הדרך בה העיצובים המפורסמים נעשים, מופקים או מלוטשים.
עבודות של סברובסקי הוצגו לאחרונה ביריד האופנה והתכשיטים של אסיה, המבוסס על הרעיון של קרן אחת רצופה של אור קטוע דרך הקריסטל.
פסלונים ואספנות.
הצלמיות של סברובסקי הן פרטי אספנות, עכבר מסוגנן היה הפסלון הראשון שיוצר. החברה מייצרת סוגים רבים של פסלונים מפרת משה רבנו ועד מהדורה מוגבלת של פרטי אספנות מטעם חברת וולט דיסני.
דניאל סוורובסקי
סוורובסקי
חריזה צמודה
רכיבה במשחקים האולימפיים
רכיבה היא ענף במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת פריז (1900), וברציפות מאז אולימפיאדת סטוקהולם (1912). זהו הענף היחיד שבו אין כל הפרדה בין גברים לנשים, ואולם עד אולימפיאדת לונדון (1948) היו התחרויות פתוחות לגברים בלבד.
היסטוריה.
באולימפיאדה הראשונה בה נערכו תחרויות רכיבה, באולימפיאדת פריז (1900), נערכו 3 תחרויות, כולן ליחידים: קפיצות ראווה, קפיצה לרוחק וקפיצה לגובה. האלוף האולימפי הראשון בקפיצות ראווה היה הבלגי אמה האגמן. באותה העת, הורשו להשתתף בתחרויות רק "קציני צבא וג'נטלמנים". רבים מהרוכבים במחצית הראשונה של המאה ה-20 התחרו כשהם לבושים במדי צבא.
בשתי האולימפיאדות הבאות לא נערכו תחרויות רכיבה, והן הוחזרו לתוכנית האולימפית באולימפיאדת סטוקהולם (1912). במשחקים אלו נערכו שלוש תחרויות רכיבה: קפיצות ראווה, איוונטינג ורכיבה אמנותית. האלוף האולימפי הראשון באיוונטינג היה השוודי אקסל נורדלנדר והאלוף האולימפי הראשון ברכיבה אומנותית היה השוודי קארל בונדה. בקפיצות הראווה והאיוונטינג, נצברו הנקודות של ארבעה רוכבים מכל מדינה לכדי דירוג קבוצתי, ומדליות הוענקו גם עבור הדירוג הקבוצתי. באולימפיאדת אנטוורפן (1920) נערכו באופן חד-פעמי תחרויות וולטינג, ואף בהן ניתן גם דירוג קבוצתי. באולימפיאדת פריז (1924) הופחת מספר המשתתפים בדירוג הקבוצתי של קפיצות הראווה לשלושה, בעוד שבאיוונטינג נותר על ארבעה.
החל מאולימפיאדת אמסטרדם (1928) הוחל בדירוג קבוצתי גם ברכיבה האומנותית (בהשתתפות שלושה רוכבים), והוא נערך בכך האולימפיאדות שהתקיימו מאז, למעט אולימפיאדת רומא (1960). בנוסף, החל מאולימפיאדת אמסטרדם הופחת גם מספר המשתתפים בדירוג הקבוצתי באיוונטינג מארבעה לשלושה.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) הורשו לראשונה נשים להתחרות ברכיבה, אך בשלב זה רק ברכיבה אומנותית. אחת מהן, הדנית ליס הרטל, זכתה במדליית הכסף. בנוסף, בוטלה המגבלה שהתירה רק ל"קציני צבא וג'נטלמנים" להתחרות, וכל אזרח גבר שהשיג את הקריטריון האולימפי להשתתפות היה רשאי להתחרות.
חוקי ההסגר הנוקשים של אוסטרליה מנעו את הבאתם של סוסים למדינה באולימפיאדת מלבורן (1956). משכך, נערכו תחרויות הרכיבה במסגרת משחקים אלו בסטוקהולם, כחמישה חודשים לפני פתיחתם של המשחקים. את המשחקים ליוותה שערוריית שיפוט, כאשר שופטי הרכיבה האומנותית משוודיה ומגרמניה המערבית העניקו ניקוד גבוה באופן קיצוני לרוכבים ממדינותיהם. הוועד האולימפי הבינלאומי איים בעקבות זאת שלא לכלול עוד את הענף במשחקים. פדרציית הרכיבה הבינלאומית החליטה בשל כך לבטל את דירוג הרכיבה האומנותית הקבוצתי באולימפיאדת רומא (1960) ולערוך רפורמה באופן השיפוט. הדירוג הוחזר בסופו של דבר באולימפיאדת טוקיו (1964).
באולימפיאדת טוקיו (1964) הותרה השתתפותן של נשים גם באיוונטינג, אם כי רק אישה אחת התחרתה בפועל. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), הרוכבת הגרמנייה ליזלוט לינזנהוף הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שזוכה במדליית זהב אולימפית ברכיבה, יחד עם עמיתיה לנבחרת גרמניה המערבית ברכיבה אומנותית. באולימפיאדת מינכן (1972) הייתה לאישה הראשונה שזכתה במדליית זהב בתחרויות האישיות. הרוכבת הבריטית מארי גורדון-ווטסון הייתה לרוכבת הראשונה שזוכה במדליית זהב באיוונטינג, יחד עם נבחרת בריטניה (בדירוג האישי דורגה רביעית).
באולימפיאדת מינכן עלה מספר המשתתפים בדירוג הקבוצתי באיוונטינג ובקפיצות ראווה משלושה לארבעה. באולימפיאדת סיאול (1988) הועלה המספר גם ברכיבה האומנותית. באולימפיאדת אתונה (2004) הועלה מספר המשתתפים בדירוג הקבוצתי באיוונטינג לחמישה, בעוד שבאולימפיאדת בייג'ינג (2008) הוחזר מספר המשתתפים בדירוג הקבוצתי ברכיבה אומנותית לשלושה.
מדליות.
לאורך השנים, זכו רוכבים מ-32 מדינות שונות במדליות אולימפיות. גרמניה ושוודיה הן המדינות הבולטות בענף.
נגיף DNA
נגיף DNA הוא נגיף אשר החומר התורשתי שלו הוא DNA, ומשתכפל בידי האנזים DNA פולימראז. חומצת הגרעין היא לרוב סליל DNA דו-גדילי אבל יכולה גם להיות סליל DNA חד-גדילי.
לפי סיווג בולטימור לנגיפים שייכים נגיפי DNA לקבוצה 1 או לקבוצה 2. סליל DNA חד-גדילי בדרך כלל מתפתח לסליל דו-גדילי בתאים מזוהמים. על אף שקבוצה 7 של נגיפים (כמו הפטיטיס B) מכילים גן DNA, הם לא נחשבים נגיפי DNA לפי סיווג בולטימור, אלא נחשבים "רטרו וירוסים" כיוון שהם משתכפלים דרך ה-RNA. מחלות כמו אבעבועות שחורות, הרפס ואבעבועות רוח נגרמות על ידי נגיפי DNA.
קבוצה 1 - נגיפי DNA חד-גדילי.
הסידור הגנטי בקבוצה זו הוא מגוון ביותר. לחלק יש גנום מעגלי (Baculoviridae, Papovaviridae וPolydnaviridae) בעוד שלאחרים הגנום ליניארי (adenoviridae, Herpesviridae).
נגיף DNA שהדביק ארכאון תואר לראשונה ב-1974. מספר נגיפים נוספים תוארו מאז: רובם בעלי צורת ראש-זנב ובעלי סליל דו-גדילי ליניארי. כמו כן, תוארו נוספים בעלי מאפיינים שונים - עגולים, בצורת מוט, ועוד.
סדרים בקבוצה זו מפורשים על בסיס המורפולוגיה של הנגיף יותר מאשר על צירוף ה-DNA. סביר להניח שהמורפולוגיה של הנגיף משתמרת טוב יותר מאשר רצף הגנים או הסידור הגנטי, שהוא מגוון למדי. שלושה סדרים ו-31 משפחות כבר התגלו. סדר רביעי - מגאויראלי - הוצע עבור נגיפי DNA נוקלאיטוציטופלסמים. ארבעה סוגים נוספים מוכרים אשר עדיין לא שויכו לאף משפחה. הנגיף "סולפולובוס" שונה מאוד מכל שאר הנגיפים המתוארים, ולכן כנראה ישויך למשפחה חדשה בקרוב.
15 משפחות מתפתחות. אלו כוללות את 3 המשפחות המוכרות ואת המשפחות הבאות: Ascoviridae, Ampullaviridae, Asfarviridae, Baculoviridae, Fuselloviridae, Globuloviridae, Guttaviridae, Hytrosaviridae, Iridoviridae, Lipothrixviridae, Nimaviridae and Poxviridae.
לבקטריופאג'ים (נגיפים התוקפים חיידקים) השייכים למשפחות "טקטיביריד" ו"קורטיקובירד" ישנה מעטפת שומן סביב קופסית החלבון וכן סביב הגן עצמו. הגנום בקבוצה זו הוא רחב ביותר, בערך בין 10 קילו-בסיסים ליותר מ-2.5 מגה-בסיסים. הבקטריופאג' הגדול ביותר נודע בשם "קלבסילה פאג'", אשר לו 346 קילו-בסיסים.
קבוצה 2 - נגיפי DNA דו-גדילי.