ב-1903, כשהיה בן אחד עשרה, נתפס גונב עוגה, תפוחים, ואקדח מביתו של שכנו. באוקטובר אותה שנה שלחו אותו הוריו לבית הספר לעבריינים צעירים של מינסוטה, שם הוכה, עונה ונאנס בידי אנשי סגל שונים במקום שכונה "סדנת הצבע", שכן הילדים שיצאו משם תמיד היו "צבועים" בדם. פאנזרם שנא את המקום כל כך ששרף אותו מבלי שנתפס עושה זאת ב-7 ביולי 1905.
בינואר 1906 הוריו של פאנזרם, יוהאן ומתילדה, הוציאו אותו מבית ספרו לאחר שניסה לגנוב מהם כסף. כנער כבר היה פושע מוכר לרשויות, בעיקר בשל עבירות גניבה ופריצה. הוא ברח מביתו כשהיה בן ארבע עשרה, מספר שבועות אחרי שניסה לרצוח כומר לותרני, והפך לחסר-בית. נדד בין מקומות שונים באמצעות קפיצה על רכבות נוסעות והסתתרות בקרונות המטען. מאוחר יותר טען כי באחת הרכבות אליהן התגנב עבר אונס קבוצתי בידי מספר חסרי בית.
חיי הפשע.
לאחר שברח מביתו יחד עם עבריין צעיר נוסף בשם ג'ימי בנסון, פתחו השניים במסע קצר של מעשי שוד, פריצות לבתים והצתות ברחבי המדינה, עד שדרכיהם התפצלו. ב-1907, כשהיה בן חמש עשרה, השתכר בבר במונטנה והחליט להתגייס לצבא. במהלך שירותו הורשע בגניבה ונכלא באגף המשמעתי של הצבא בפורט לוונוורת' מ-20 באפריל 1908 ועד 1910. מאוחר יותר טען כי "מעט הטוב" שנותר בו נהרס כליל בזמן שהותו בכלא.
בתום מאסרו ולאחר שחרורו המוקדם מהצבא, שב לחיי הפשע והחל לגנוב כל דבר אשר היה יכול, החל מאופניים וכלה ביאכטות. בתקופה זו נתפס ונכלא פעמים רבות במגוון בתי כלא ותחת כינויים שונים. כאסיר נהג לתקוף את סוהריו ולהתעלם מפקודותיהם, והיה קורבן לעונשים רבים, ביניהם מעשי אלימות ועינויים.
באוטוביוגרפיה שלו כתב פאנזרם כי המניע החזק ביותר שלו היה זעמו, וכי לעיתים קרובות נהג לאנוס את קורבנותיו לאחד ששדד אותם. הוא היה ידוע בקומתו הגדולה ובכוחו הפיזי האדיר, ככל הנראה בשל עבודות הפרך הרבות אשר הוטלו עליו במאסריו לאורך השנים. היה מעורב גם במקרי השחתה והצתה. התקופה היחידה בה לא היה מעורב כלל במעשי פשע, לדבריו, הייתה כאשר הועסק כשובר שביתה נגד איגודי העובדים.
עם סיום תקופת מאסר קצרה בראסק, טקסס, הגיע פאנזרם לסיודאד חוארס שבמקסיקו בחורף 1910 בניסיון להתגייס לצבא המקסיקני. משלא הצליח עזב לדל ריו, טקסס, ונדד ליישוב קטן מזרחית לאל פאסו, שם לטענתו חטף, תקף וחנק למוות הולך-דרך, כשהוא גונב ממנו שלושים וחמישה דולרים לערך.
בקיץ 1911 נעצר פאנזרם בפרזנו, קליפורניה, תחת השם "ג'פרסון דייוויס", בגין גניבת אופניים. הוא נידון לשישה חודשי מאסר, אך הצליח לברוח כעבור חודש. ב-1931 נעצר בדאלס, אורגון, תחת השם "ג'ק אלן", באשמת תקיפה, ביצוע שוד, וביצוע מעשי סדום, אך נמלט כעבור חודשיים. נתפס בהריסון, איידהו, אך הצליח להימלט שוב.
לבסוף נעצר פאנזרם בצ'ינוק, מונטנה, ונידון לשנת מאסר. ב-27 באפריל 1913 הועבר לבית סוהר בדיר לודג', משם ברח ב-13 בנובמבר. כעבור שבוע הוא נעצר בעיר ת'רי פורקס בגין פריצה, ונשפט לשנת מאסר נוספת. הוא שוחרר ממאסרו ב-3 במרץ 1915.
ב-1 ביוני, חודשיים לאחר שחרורו מהכלא, פרץ לבית באסטוריה, אורגון, ונעצר בעת שניסה למכור חלק מהדברים שגנב. הוא נידון לשבע שנות מאסר בבית הכלא של מדינת אורגון בסיילם. מנהל בית הכלא הארי מינטו היה ידוע באופיו האלים ובאכזריותו לאסירים, מדיניות אשר כללה אלימות פיזית ותקופות בידוד ארוכות. בכתביו טען פאנזרם שבאותה העת נשבע כי לעולם לא יסיים מרצונו החופשי את מאסרו הארוך ויתנגד למנהל בית הכלא ולסוהריו בכל דרך שיוכל ובכל הזדמנות שתהיה לו. מאוחר יותר באותה שנה סייע לאסיר בשם אוטו הוקר לברוח מבית הסוהר, בריחה שבמהלכה רצח הוקר את מנהל בית הכלא מינטו. זהו הרצח המאומת הראשון שבו היה פאנזרם מעורב.
לאחר שהושם בתא בידוד לאורך תקופה רצופה של שישים ואחד יום, הצליח להימלט ב-18 בספטמבר 1917. הוא נתפס כעבור מספר חודשים משהיה מעורב בשני קרבות ירי, ונמלט שוב ב-12 במאי 1918, אחרי שניסר את סורגי תאו וברח על גבי רכבת שנסעה מזרחה. בתקופה זו גילח את שפמו והחל להסתובב תחת השם "ג'ון אולירי".
כשהגיע לניו יורק הנפיק רישיון ימאי והפליג על גבי אוניית הקיטור "ג'יימס ס. וויטני" לפנמה, שם הצית באר נפט וגנב סירה קטנה בעזרתו של מלח נוסף, אשר השתכר ורצח את כל אנשי הצוות ששהו באותה העת על הסיפון. פאנזרם נדד לפרו שם עבד במכרה נחושת, וכשמאס בעבודתו המשיך לצ'ילה, טקסס, לונדון, אדינבורו, פריז והמבורג.
באוגוסט 1920 שב לארצות הברית ופרץ לאחוזתו של ויליאם הווארד טאפט, לימים נשיאה של ארצות הברית, אותו ראה כאחראי באופן אישי למאסרו בלוונוורת', זאת לאחר שחתם על גזר דינו בבית הכלא הצבאי. הוא גנב מספר תכשיטים, איגרות חוב, ואת אקדחו האישי של טאפט.
בשמונה השנים הבאות פתח במסע הרג קטלני לאורך שמונה מדינות שונות. עם הכסף שהרוויח ממכירת הרכוש הגנוב של טאפט רכש יאכטה, ה"אקיסטה", ופיתה מלחים שיכורים מנמלי ניו יורק לבוא עמו ללב הים, שם אנס ורצח אותם. סך הכל טען פאנזרם כי הצליח להרוג כעשרה אנשים בשיטה זו. רציחות אלו פסקו רק לאחר שהאקיסטה נתקעה וטבעה ליד אטלנטיק סיטי, ושני קורבנותיו האחרונים הצליחו להימלט.
ב-26 באוקטובר 1920, נעצר בסטמפורד, קונטיקט, באשמת פריצה והחזקת נשק לא חוקית, ונכלא לשישה חודשים בבית הסוהר ברידג'פורט. כשהשתחרר עלה פאנזרם על ספינה שהפליגה לדרום אפריקה וירד בלואנדה, אז בירתה של אנגולה הפורטוגזית. ב-1921 שימש כמנהל עבודה על גבי אסדת נפט, אותה שרף מאוחר יותר מתוך כעס. בזמן שהותו שם אנס ורצח ילד בן אחת עשרה, ובהודאת הרצח המאוחרת הצהיר, "כשגמרתי איתו המוח שלו נזל לו דרך האוזניים והוא לעולם לא היה יכול להיות יותר מת מזה". לאחר מכן שכר סירה עם שישה שייטים כהי עור, ירה בכולם באקדח לוגר והשליך את גופותיהם למאכל לתנינים.
כשחזר לארצות הברית לכד שני ילדים אותם אנס ורצח, את האחד הכה למוות עם אבן ב-18 ביולי 1922 בסיילם, מסצ'וסטס, ואת השני חנק מאוחר יותר באותה שנה בניו הייבן. לאחר רציחותיו בסיילם החל לעבוד כשומר לילה במפעל ביונקרס, שם הכיר נער בן חמש עשרה בשם ג'ורג' וואלוסין, איתו ניהל מערכת יחסים מינית. בפרובידנס גנב מפרשית והפליג לניו הייבן בניסיון לפתות קורבנות אותם יוכל לשדוד ולאנוס על סירתו. ביוני 1923 בניו רושל, ניו יורק, גנב יאכטה השייכת לסגן ניצב במשטרה. הוא אסף את חברו וואלוסין בהבטחות שווא לספק לו עבודה על גבי סירתו, אך במקום זאת אנס אותו.
ב-27 ביוני רצח אדם בקינגסטון, ניו יורק, לאחר שניסה לשדוד אותו על גבי היאכטה שלו, והשליך את גופתו למים. למחרת עגן בפאוקיפסי יחד עם וואלוסין וגנב רשתות דיג בשווי אלף דולר. כשהגיעו לניובור קפץ וואלוסין המבוהל למים לאחר שחזה ברצח, ושחה לחוף. הוא דיווח למשטרה כי נאנס על ידי פאנזרם, וצו מעצר הוצא כנגד "קפטן ג'ון אולירי", שם הכיסוי שלו באותה עת. ב-29 ביוני נתפס פאנזרם בניאק, ניו יורק.
ב-9 ביולי ניסה פאנזרם לברוח ממעצרו, אך משנכשל רימה את עורך דינו באומרו שיעביר לו את בעלותו על היאכטה שגנב בתמורה לכספי ערבות. לאחר ששוחרר נמלט והיאכטה הוחרמה בידי סוכנים ממשלתיים. ב-26 באוגוסט נעצר בלרצ'מונט כשפרץ למחסן של חברת הרכבות, ונידון לחמש שנות מאסר בגין אישומים נוספים של תקיפה וניסיון לרצח אשר ביצע חודש לפני כן. עם שחרורו ביולי 1928 רצח עובר אורח אקראי בבולטימור.
ב-30 באוגוסט 1928 נעצר בבולטימור בגין פריצה לביתו של רופא שיניים, עבירה אשר ביצע בוושינגטון די. סי. כעשרה ימים לפני כן. במהלך חקירתו הודה שרצח שלושה ילדים באותו החודש, אחד בסיילם, אחד בקונטיקט, ונער בן ארבע עשרה בפילדלפיה. מאוחר יותר אמר כי נהג להרהר לעיתים קרובות על רצח המונים ומעשים אחרים מאותו הסוג כגון הרעלת אספקת המים העירונית עם ארסן, והטבעה מכוונת של ספינת מלחמה בריטית בנמל ניו יורק בניסיון להצית מלחמה בין ארצות הברית לבריטניה.
בשל עברו הפלילי הכבד נידון פאנזרם לתקופת מאסר של עשרים וחמש שנים עד מאסר עולם. כשהגיע לבית הכלא של לוונורת' כאסיר מספר 31614 הזהיר את מנהל בית הכלא כי "יהרוג את האדם הראשון שיציק לו". הוא הושם כעובד במכבסת הכלא בה המשגיח, רוברט ווארנקי, היה ידוע בנטייתו להתעלל באסירים העובדים תחתיו. במהרה החל להתגרות בפאנזרם, על אף שזה הזהיר אותו כי יעזוב אותו לנפשו. ב-20 ביוני 1929 הגשים פאנזרם את איומיו והכה את ווארנקי למוות עם מוט ברזל, ונידון למוות.
פאנזרם סירב להפצרותיהם של מתנגדי עונש המוות וארגוני זכויות האדם השונים להגיש עבורו ערעורים על עונשו, ובתגובה כתב להם, "התודה היחידה שאי פעם תקבלו ממני היא שהייתי מייחל לכך שלכולכם היה צוואר אחד ושהידיים שלי היו עליו", אמירה המיוחסת לקיסר המטורף של רומא, קליגולה.
במהלך שהותו באגף הנידונים למוות התיידד פאנזרם עם קצין בשם הנרי פיליפ לסר, אשר הביא לו לעיתים כסף לסיגריות. בזמן שחיכה לביצוע עונשו כתב אוטוביוגרפיה, בה תיאר את ילדותו האומללה, את כלל מעשי הפשע להם היה אחראי, ואת הפילוסופיה הניהליסטית שבה האמין ושמתוכה פעל. הוא טען בתוקף כי אינו מתחרט על מעשי הרצח, האונס וההשחתה שביצע, ואף פתח את כתביו בתיאור הבא: "רצחתי בחיי עשרים ושניים בני אדם, ביצעתי אלפי מעשי שוד, גניבה, הצתה, ואם אין בזה די, ביצעתי מעשי סדום ביותר מאלף אנשים. אינני מצטער על כך אפילו קצת".