עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 החרימו שלטונות האימפריה העות'מאנית את בית החולים והפכו אותו לבית חולים צבאי (יחד עם בית החולים הסקוטי ששירת את האוכלוסייה הערבית המקומית ב"בית בוסל", שהפך לימים לבית הבראה). בשנת 1921 נפתח בית החולים שנית בחסות "הדסה" כבית חולים לחולי שחפת ובית יולדות. בין השנים 1924–1926 ניהל את בית החולים ד"ר משה קריגר. כבית חולים כללי לאזור נפתח בית חולים מנדטורי ממשלתי, אך הוא שירת בעיקר אוכלוסייה ערבית בעוד האוכלוסייה היהודית העדיפה להגיע לבית החולים "שוויצר" בטבריה.
בין השנים 1927–1948 ניהל את בית החולים לחולי ריאה, הד"ר פנחס וייל. סגנו היה הד"ר אברהם צפרוני. רופא ריאות בכיר שהצטרף למחלקת ריאות ושחפת, בשנת 1947 היה הד"ר יוסף רקובר.
עם פרוץ מלחמת העצמאות פונו חולי השחפת לזכרון יעקב ובית החולים החל לשמש כבית חולים צבאי של כוחות הרפואה של ההגנה וצה"ל בראשות רופא מתנדב מאנגליה, ד"ר יעקב צימרמן. בית החולים פעל בתנאים קשים ללא חומרי הרדמה ותרופות. ב-1949 הפך בית החולים להיות בית חולים ממשלתי ישראלי, אך שימש בעיקר כבית יולדות ובית חולים פסיכיאטרי.
מחלקת היולדות הוקמה ב-1954 על ידי ד"ר צבי (אימרה) מנדל, שעל שמו נקראת היום מחלקת הנשים.
בשנת 1958 מונה למנהל המחלקה הכירורגית ד"ר אליהו בן-טובים, שהוביל אותה במשך 22 שנה. בין השנים 1962–1972 הוקם המבנה המודרני החדש של בית החולים, שתוכנן על ידי האדריכל משה זרחי. ראש הממשלה גולדה מאיר פנתה למשפחת זיו והציעה לקרוא את בית החולים על שם רבקה זיו, נשיאת ויצו שנפטרה ב-1966 (בתמורה לתרומה). בית החולים הוטל כמעט מיד עם פתיחתו למלחמת יום כיפור וקלט מאות פצועים מקרבות רמת הגולן. בהמשך קלט את פצועי התקפות הקטיושות על הגליל, את פצועי מלחמת לבנון הראשונה ועוד, בנוסף לשירותו הכללי את התושבים והמבקרים באזור. בעת פעילות צבאית בלבנון היה בית החולים למוקד בעל חשיבות אסטרטגית משום שנמצא במרחק טיסת מסוק של דקות ספורות מזירת הקרבות.
בעת מלחמת לבנון השנייה הותקף בית החולים בירי טילים וספג פגיעות קטיושה ישירות. לדברי מנהלו טיפל בית החולים בכ-900 חיילים, יותר מכל בית חולים אחר בארץ, ובאזרחים רבים נפגעי מתקפת הטילים על צפון הארץ. גם חלק מעובדי בית החולים עצמו נפגעו בעת מילוי תפקידם. למרות זאת לא נמצא תקציב למיגון בית החולים. כחלק מהפקת הלקחים הוחלט לתגבר את מערך הטראומה של בית החולים.
פרופ' אלכסנדר לרנר, ראש החוג לאורתופדיה בפקולטה לרפואה בגליל של אוניברסיטת בר-אילן, מומחה עולמי לפציעות מלחמה ואחד ממייסדי שיטת איליזרוב בארץ, מונה למנהל המחלקה האורתופדית, ובית החולים החל לקלוט באופן נדיר גם מטופלים מחו"ל.
בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, משנת 2013 ואילך, החל בית החולים לטפל בפצועים קשה, מורדים ואזרחים, אשר חצו את הגבול מסוריה במטרה לזכות בטיפול רפואי.
בשנת 2020 עבר בית החולים שיפוץ כללי במסגרתו שודרגו כלל המחלקות, המבנה המרכזי, המחלקה לרפואה דחופה-מיון, ומרפאות החוץ בבית החולים.
בית החולים זיו
מרכז רפואי זיו
קים ג'ונג-און
קִים ג'וֹנְג אוּן (בקוריאנית: 김정은; נולד ב-8 בינואר 1984) הוא המנהיג העליון של קוריאה הצפונית. לאחר מות אביו קים ג'ונג-איל ב-2011, ג'ונג-און החליף אותו בשלוש עמדות המפתח: ראשות המפלגה, הצבא והמדינה.
ב-2010 החלו לראות בו יורש, ולאחר מות אחיו, הוכרז באופן רשמי ליורש. לפני שעלה לשלטון מיעט להופיע בפומבי, וגם לאחר שעלה לשלטון הוסיף מעטה חשאיות עבה לאפוף אותו ואת ממשלתו. לכן פרטים רבים אודותיו נותרו לא ידועים, וגם את אלה הידועים לא אחת קשה לאמת. בשנת 2016 דורג על ידי המגזין "פורבס" במקום ה-36 ברשימת האנשים החזקים בעולם.
ראשית חייו.
קים ג'ונג-און הוא כנראה הצעיר מבין שלושת בניו (הידועים) של קים ג'ונג-איל, מנהיגה הקודם של קוריאה הצפונית, אשר שלט במדינה עד מותו בדצמבר 2011. יש לו אח שנולד בשנת 1981 ואחות שנולדה בשנת 1987, אף כי היו שטענו שהיו לאב, קים ג'ונג-איל, עד שבעה ילדים מארבע נשים שונות. אמו של קים, קו יונג-הי, הייתה רעייתו האחרונה של קים ג'ונג-איל.
קים ג'ונג-און התחנך בבית הספר הבינלאומי "Liebefeld Steinhölzli school", בית ספר פרטי קטן ליד ברן, שווייץ, שם היה על פי הדיווחים תלמיד בינוני למדי, שקט וחובב כדורסל, אוהד של ה"שיקגו בולס" האמריקאית. אחותו הצעירה קים יו-ג'ונג למדה ככל הנראה גם היא באותו בית ספר באותה תקופה יחד עמו. היא נחשבת לסגנית שלו וכממלאת מקומו האפשרית. בשנת 2000 חזר לקוריאה הצפונית ובשנת 2002 החל את לימודיו באוניברסיטה על שם קים איל-סונג, מכון ההכשרה הצבאית הגבוה ביותר במדינה.
בשנת 2006 דווח לראשונה כי קים ג'ונג-און בן ה-23 עשוי להיות המנהיג הבא של קוריאה הצפונית ולא אף אחד מאחיו הבוגרים יותר, כפי שסברו קודם לכן. כעבור שלוש שנים, ב-8 במרץ 2009, דיווחה רשת ה-BBC כי קים ג'ונג-און הציג את מועמדתו בבחירות לפרלמנט של קוריאה הצפונית (אספת העם העליונה), אולם בהמשך הוא לא הופיע ברשימת הנבחרים. לאחר הבחירות קיבל קים ג'ונג-און דרגה ב"מועצת ההגנה הלאומית" (צבא קוריאה הצפונית) וביוני 2009 התפרסם בעיתון הדרום-קוריאני ג'ונגאנג דיילי כי מועמדותו של קים ג'ונג-און, בנו האהוב של קים ג'ונג-איל, כיורשו של מנהיג קוריאה הצפונית הועברה לאישור מפלגת הפועלים של קוריאה הצפונית (המפלגה הקומוניסטית), וזו אישרה את המועמד.
בספטמבר 2010 מונה לחבר הוועד המרכזי וסגן ראש הוועדה הצבאית של מפלגת השלטון. כמו כן, הוענקה לו דרגת גנרל בצבא, אשר הפכה אותו רשמית לאיש השני בחשיבותו במדינה לאחר אביו.
שליט קוריאה הצפונית.
שלטונו.
ב-19 בדצמבר 2011, יומיים לאחר מות אביו, הוכרז כי קים ג'ונג-און יהיה יורשו. הוא מונה לתפקיד המנהיג באופן רשמי לאחר הלוויית אביו ב-28 בדצמבר 2011. בטקס האזכרה לג'ונג איל, הכריז יושב ראש נשיאות אספת העם העליונה של קוריאה הצפונית, קים יונג נאם ש"החבר המכובד קים ג'ונג און הוא המנהיג העליון של מפלגתנו, צבאנו ומדינתנו שירש את האידאולוגיה, המנהיגות, האישיות, המעלות והאומץ של החבר הדגול קים ג'ונג איל". ב-30 בדצמבר 2011, בחרו חברי הכינוס הרביעי של ועידת המפלגה את ג'ונג און לתפקיד החדש שנוצר בשבילו "המזכיר הראשון של מפלגת הפועלים של קוריאה".
בתחילת כהונתו של קים הודיעה צפון-קוריאה על הסכמה לכאורה לחדול מניסויים גרעיניים ומשיגורי טילים בתמורה לסיוע הומניטרי. לזה התווסף סממן ריכוך נוסף כביכול – קים ג'ונג-און נשוי לרי סול ג'ו, לשעבר זמרת ומעודדת. הופעתה בציבור נחשבה בשעתו כסימן להפשרה מסוימת במשטר הצפון-קוריאני, משום שעמדה בניגוד מוחלט להיעדר כל מידע כמעט על בני משפחתם של שליטי קוריאה הצפונית עד אז, הן קים איל-סונג המייסד והן קים ג'ונג איל בנו, אביו של קים ג'ונג און.
בניגוד לשני סימנים כביכול אלה, בפברואר 2013, כשנה בלבד לאחר עלייתו לשלטון, ביצעה צפון-קוריאה ניסוי גרעיני שלישי. בין לבין, עם או בלי קשר, כחצי שנה קודם לכן, ב-19 ביולי 2012 העלה קים את עצמו לדרגת מרשל – הדרגה הצבאית הגבוהה במדינה, ובכך השלים את ביצור מעמדו במדינה. מועצת הביטחון של האו"ם החליטה אחרי הניסוי האטומי השלישי הזה על החרפת הסנקציות נגד צפון-קוריאה, וזו מצידה הודיעה בעקבות זאת על ביטול הסכם שביתת הנשק עם קוריאה הדרומית, איימה במתקפה גרעינית נגד ארצות הברית כמכה מקדימה ובהמשך הודיעה על הכנסת סוללות הטילים האסטרטגיים לכוננות תקיפה נגד ארצות הברית.
באוקטובר 2013, קיבל קים ג'ונג און תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה המלזית HELP.
ב-13 בדצמבר 2013 הודיעה קוריאה הצפונית באופן רשמי כי סוכל ניסיון הפיכה במדינה, וכי מנהיג הקשר, דודו של קים, צ'אנג סונג-טק (Jang Song Thaek), שהיה עד אז מספר 2 בכוחו במדינה, הוצא להורג.
בספטמבר 2014 נראה קים בסרטון הסברה צפון-קוריאני כשהוא מהלך בצליעה. ההסבר הרשמי שניתן היה שהוא סובל מ"אי נוחות". לאחר מכן נפוצו בקוריאה הדרומית הסברים שונים לאירוע, החל ממחלת השיגדון ממנה הוא סובל כביכול ועד לשבר בקרסול עקב משקלו. הוא לא נראה בפומבי במשך כארבעים יום מאז אותו סרטון והדבר עמד בסתירה קיצונית לנוכחותו הכמעט תמידית באמצעי התקשורת הצפון-קוריאניים עד אותו מועד. ההיעדרות בלטה במיוחד בחגיגות יום העצמאות ה-69 של צפון-קוריאה שחל ב-10 באוקטובר 2014, ואשר הציפייה הייתה שלפחות בהן הוא ייראה בפומבי כפי שנראה בשנה הקודמת. ב-14 באוקטובר הוא נראה שוב, כשהוא נעזר במקל לצורך הליכתו.
במערב נחשב קים ג'ונג און לעריץ מושחת ואכזרי בעל גחמות אקסצנטריות, ונמנה עם שליטים כמועמר קדאפי. בדומה לקדאפי, שהחזיק ברשותו יחידת נשים (משמר האמזונות) שנועדה כביכול להגן על שלומו, מחזיק קים ביחידות העונג קיפּוּמג'וֹ, המורכבת מכ-2,000 נשים צעירות שתפקידן לספק בידור ושירותים מיניים לשליט הצפון-קוריאני ולמקורביו.
מדיניות כלכלית.
ב-2013 הוכרז על שורה של צעדים כלכליים, בשם "המערכת הסוציאליסטית המשותפת והאחראית לניהול". חירות רבה יותר תוענק ליזמים, הוכרז, באמצעות "זכויות מוסכמות להשתתף בפעילות עסקית באופן עצמאי", ועם זאת "תוך שימוש במערכת החלוקה הסוציאליסטית". כן הוכרז על תעדוף החקלאות ועל שגשוגן של חוות קולקטיביות אחדות. התקשורת הממשלתית מתארת את הכלכלה כ"מערכת קולקטיבית גמישה", שבה יזמים "פועלים באופן מהפכני" על מנת להשיג פיתוח כלכלי. הדיווחים הללו משקפים את מדיניותו הכלכלית של קים, שכוללת רפורמות במִנהל המדינה ותמריצים רבים יותר לעסקים פרטיים.