בספטמבר 1703 הצטרף סלקירק לצוות ספינת פריבטירים בשם "סינק פורטס", אשר יצאה לאוקיינוס השקט על מנת ללכוד ולגזול שלל ספינות ספרדיות (ספרד באותה העת הייתה אויבתה הגדולה של אנגליה). במגפה שפרצה בספינה בשל הצפיפות ששררה בה, מתו כ-48 מאנשי הצוות ובתוכם רב החובל צ'ארלס פיקרינג. הקצין תומאס סטרדלינג מונה במקומו לרב החובל, וסלקירק הצעיר היה לסגנו, אולם בפיקוד החדש נתגלעו חילוקי דעות. רב החובל החדש סטרדלינג התקשה בפיקוד על הספינה, ובעקבות מספר סערות שעברו על הספינה במהלך הקפת כף הורן התעמת עמו סלקירק וטען כי הספינה אינה חזקה דיה לעמוד בהפלגה חזרה לאנגליה וכי יש לעצור באחד החופים הקרובים ולשפצה. משלא נענתה דרישתו ניגש אל רב החובל ודרש כי יוריד אותו מן הספינה בחוף הבא שבו יעגנו. באוקטובר 1704 עצרה הספינה באחד מאיי חואן פרננדס על מנת להצטייד במים, ושם החליט סלקירק, ברגע של כעס, לרדת מן הספינה. רב החובל, ששמח להיפטר ממנו, השאירו שם בלא מחשבה יתירה. עם ירידתו ליבשה נמלך סלקירק בדעתו. הוא קרא והתחנן בכל כוחו אל הספינה כי תשוב ותאספהו, אך קריאותיו לא נענו.
לפני ירידתו לחוף לקח עמו סלקירק ציוד בסיסי שנועד לקיימו כגון בגדים, נשק ומזון, וכן ספר תנ"ך. בחושבו כי בתוך כמה חודשים תעבור ליד האי ספינה אנגלית אשר תחלץ אותו, השתקע סלקירק בסמוך לחוף הים ולדבריו בכל יום היה יושב שעות ומביט אל האופק. כעבור כמה חודשים ללא כלי שיט באופק נכנס סלקירק לדיכאון ובשלב מסוים אפילו שקל להתאבד, לבסוף הוא חזר בו, ותחת זאת השקיע זמנו בקריאת פרקי התנ"ך. בחלוף הזמן הבין כי במקום לבכות על מר גורלו, עדיף לנסות להפוך את האי למקום מגורים נוח יותר. בשל עלייתן של חיות ים אל החוף החליט סלקירק כי מוטב שיתיישב בתוך האי פנימה. משהחל לחקור את פנים האי, מצא בו פירות וירקות רבים, מה ששיפר מאוד את מצבו, כמו כן הוא מצא עדויות לכך שספינות נוהגות לעגון בו כתחנת מנוחה. בין היתר מצא חתולים מבויתים שהסתובבו באי, וכן חפצים מעשה ידי אדם. את החתולים אשר הסתובבו באי גידל סלקירק במסירות עד שהתרבו, שכן הועילו לו באכילתם את החולדות שנפוצו שם, כמו כן הועילו לו החתולים כחברה והוא סיפר כי היה יושב ושר להם וזה גרם לו אושר רב.
סלקירק נהג לחרוט את שמו על גזעי העצים באי.
בזמן שהותו באי הבחין סלקירק במספר ספינות חולפות, אך כל מאמציו להפנות את תשומת לבן אליו כשלו. הספינות היחידות שאכן חנו בקרבת האי היו ספינות ספרדיות מהן התחבא היטב, בשל חששו כי יביאו אותו לספרד שם צפוי היה לו מוות בשל היותו אנגלי. בשל כישלונות אלו ביצירת קשר עם העולם השלים סלקירק עם מצבו והמחשבה להישאר באי עד יום מותו כבר לא הייתה לו קשה כבעבר.
חילוצו.
בשנת 1708 יצא שודד הים וודס רוג'רס יחד עם חברו, רופא אנגלי בשם תומאס דובר למסע, על מנת ללכוד ולבזוז ספינות ספרדיות באופן פרטי. רוג'רס יצא בספינה גדולה, כשעל סיפונה 151 אנשי צוות וכלי נשק רבים. כנווט נבחר ויליאם דמפייר, מי שהיה המפקח על הספינה אשר הורידה את סלקירק באי. לאחר הקיפם את כף הורן החליטו שודדי הים לעצור את הספינה ולעגון באחד מאיי חואן פרננדס. הם הגיעו לאי בו ישב סלקירק לפנות ערב, ובשל כך לא זיהו את מקור העשן שעלה ממנו וחששו שמא אלו הן ספינות ספרדיות שעלולות להכריע אותם. הספינה המתינה עד הבוקר, אז הורדו אנשיה אל החוף בסירות. עם הגיעם סמוך לאי יצא סלקירק לקראתם במראהו המוזר, וכשהוא הולך במים החל לכוונם על מנת שלא יתנגשו בשוניות ובסלעים שבחוף.
עם הגיעם לחוף הסביר סלקירק לאנשי הספינה כי הוא ימאי אנגלי אשר הושאר באי ארבע שנים קודם לכן. כששמע על כך הנווט דאמפייר הבין מיד כי זהו האיש אשר השאירוהו במסעם הקודם באזור. הוא הזדהה בפני סלקירק, ועודדו בספרו לו כי בדיעבד הסתבר שטוב עשה בעוזבו את הספינה, שכן זו טבעה על כל אנשי צוותה ליד חופי פרו. הניצולים היחידים היו שבעה מלחים שנתפסו על ידי הספרדים, ונכלאו בכלא בפרו.
דאמפייר העיד בפני רב החובל רוג'רס כי סלקירק הוא ספן מיומן, ועל כן ניאות רב החובל לצרפו אל צוות הספינה. ב-12 בפברואר 1709 יצאה הספינה מהאי, וכעבור חודש וחצי, ב-29 במרץ, לכדו שודדי הים ספינה תלת תורנית. בספטמבר 1710 מונה סלקירק לעמוד בראש הספינה אשר שמה שונה ל"דוכס".
לאחר חזרתו לאנגליה.
ב-14 באוקטובר 1711 חזר סלקירק לאנגליה, לאחר שמאס בחיי פיראט, ושב לכפר הולדתו בסקוטלנד בשנת 1712. המחזאי ריצ'רד סטיל שפגשו באותו זמן כתב עליו ספר בשם "האנגלי" ("The Englishman"), בו הוא מספר את קורותיו.
בשנת 1717 נישא סלקירק לסופיה ברוס, נערה בת 16, ויחד הם עברו להתגורר בלונדון. לאחר כשמונה חודשים שבהם לא הצליח להסתגל לחיים ביבשה, נשא פניו שוב אל הים והצטרף לצי המלכותי. ב-1720 עגנה ספינתו בפלימות' שבאנגליה, שם הכיר סלקירק אלמנה בשם פרנסס קנדיס (Frances Candis) ומאוחר יותר נשאה לאישה.
בנובמבר 1721, במסעו על סיפון הספינה "Weymouth" ליד חופי מערב אפריקה, חלה סלקירק ככל הנראה בקדחת הצהובה, בנוסף למחלת הצפדינה, וב-12 בדצמבר 1721 הוא מת. סיבת המוות הייתה, כנראה, הקדחת הצהובה. גופתו נקברה בים.
הנצחתו.
סיפורו של אלכסנדר סלקירק היה זה שהביא את העיתונאי דניאל דפו לכתוב את הרומן "רובינזון קרוזו", וסיפורו של סלקירק שימש לו כהשראה לכתיבת הספר.
האי שסלקירק ננטש עליו נקרא בספרדית "מאס א טיירה" (Más a Tierra, "הקרוב ליבשה"). ב-1966 שינתה ממשלת צ'ילה את שם האי לצורכי עידוד תיירות, וכיום שמו הוא אי רובינזון קרוזו. האי הוכרז אתר מורשת עולמי מטעם ארגון אונסק"ו. שמו של אי אחר בארכיפלג, "מאס אפוארה" (Más Afuera, "החיצוני") שונה אז לאי אלחנדרו סלקירק.
Straits Times Online Mobile Print
Straits Times Online Mobile Print, או בקיצור STOMP הוא פורטל סינגפורי בשליטת חברת Singapore Press Holdings, חברת תקשורת סינגפורית. האתר משמש לכתיבת בלוגים, תכנים עיתונאים ועוד. החלק המרכזי באתר נקרא Singapore Seen ומשמש כאתר מרכזי למשתמשים הסינגפורים להעלות תלונות על חיי היום יום שלהם. אירועים שנתפסים בעיניהם כלא הולמים את הערכים הסינגפורים - בעיקר בציבור.
בין היתר ניתן למצוא באתר תלונות על אנשים שמתנהגים בחוסר התחשבות במקומות ציבוריים, שגיאות כתיב בפרסום חוצות, אנשים המביעים חיבה פיזית מוגזמת בנוכחות ילדים, אנשים החוצים את הכביש באדום ובמקום ללא מעבר חצייה ועוד. פעמים רבות לתלונות מצרפים תמונות וסרטי וידאו קצרים המוכיחים את הטענות המועלות, ומביכים את האנשים המופיעים בהם ברבים.
תלונות חריפות במיוחד אף נחקרות על ידי התקשורת הסינגפורית ומפורסמות באמצעי התקשורת המסורתיים דוגמת עיתונים ותוכניות טלוויזיה. האתר נחשב לאחד מהפופולרים בסינגפור, וזכה בשנת 2008 להיות אחד מעשרת האתרים הנפוצים ביותר במדינה.
דניס ריצ'ארדס
TacSat-3
TacSat-3 הוא לוויין חישה מרחוק הפועל במסגרת תוכנית הלוויינים הטקטיים של ארצות הברית.
הלוויין מצויד במצלמה היפר ספקטראלית המכונה ארטמיס, ופרט להיותו מדגים טכנולוגי של לוויין ליישומים טקטיים ומערכתיים בתחום החישה מרחוק, הוא נועד לבחון גם מטע"ד ניסיוני בתחום התקשורת המיוחד למיקרו-לוויינים.
קישורים חיצוניים.
מידע על הלוויין מאתר מעבדת המחקר של חיל האוויר של ארצות הברית
TacSat-4
TacSat-4 הוא לוויין חישה מרחוק הפועל במסגרת תוכנית הלוויינים הטקטיים של ארצות הברית.
הלוויין מצויד מכ"ם SAR ליצירת הדמאות של כדור הארץ ביום, בלילה ובכל מזג אוויר. הלוויין מפותח על ידי מעבדת המחקר של חיל האוויר האמריקני, מעבדת המחקר של הצי האמריקני ואוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
קישורים חיצוניים.
מאמר על תוכנית הלוויינות הטקטית ועל TacSat 4
פליקס טורנשון
גספר פליקס טורנשון
דן בוס
דן בוס (בהולנדית: ); בשמה הרשמי "'ס-הרטוחנבוס" () היא בירת מחוז צפון בראבנט שנמצא בדרום הולנד, כ-80 קילומטרים מאמסטרדם.
משמעות השם 'ס הרטוחנבוס הוא יער־הדוכס, בשפות צרפתית, גרמנית, איטלקית וספרדית שם העיר תורגם במשמעות זהה. בהולנדית ובדיאלקטים של האזור השם 'ס הרטוחנבוס נותר בשימוש כתוב בלבד, ובפועל שם העיר הוא דן בוס. אחד מתושבי העיר הידועים היה הצייר הירונימוס בוש.
ספורט.
בעיר משחקות בין היתר קבוצת הכדורסל דן בוס, אחת הקבוצות הבכירות במדינה שמחזיקה בשיא האליפויות בליגה ההולנדית, וקבוצת הכדורגל דן בוס.
'ס הרטוחנבוס
ויברפון
ויברפון הוא כלי נגינה אקוסטי ממשפחת כלי ההקשה. הוא דומה לקסילופון ולמרימבה, אך בשונה מהם, קלידיו עשויים אלומיניום במקום עץ. מאחר שלמתכת משך הדהוד טבעי ארוך, כולל הויברפון דוושה כשל פסנתר, המשמשת לעמעום הצליל ולקיצורו. תחת כל קליד מצוי צינור-תהודה (רֵזוֹנָטוֹר) מאלומיניום, ובו מניפה או דיסקית מתכת דקה. מנוע חשמלי מסובב את הדיסקיות בתוך צינורות התהודה ליצירת אפקט ויברטו. בשל תנודות אלו ("ויברציות", בלעז) נקרא הכלי "ויברפון".
לוויברפון מנעד של 3 אוקטבות (f-f3). קלידיו מסודרים בשתי שורות, במערך זהה לקלידי פסנתר. הנגינה מתבצעת על ידי 2 או 4 מקלות הקשה, בראשם כדור גומי מלופף בצמר. נגינה בארבעה מקלות מאפשרת ליצור אקורדים מורכבים. המצאת טכניקת הנגינה בארבעה מקלות מיוחסת לגארי ברטון, אך נגנים נוספים - כמו ליונל המפטון, בובי האצ'רסון, רד נורבו ולי הווארד סטיבנס - עשו בה שימוש לפניו. ניתן לנגן על הוויברפון גם באמצעות קשת.