בתחילת אוגוסט 1915 הגרמנים תגברו את כוחותיהם בים הבלטי, עד כדי כמחצית מכוחם הימי הכולל, כהכנה למבצע במפרץ ריגה, שכוונתו הייתה לפגוע חמורות בצי הרוסי, אשר כלל את הפרה-דרדנוט הרוסית 'סלאבה' (ברוסית: Слава) ועוד מספר ספינות תותחים ומשחתות, ולעקרו ממימי המפרץ. כן התכוונו הגרמנים לחסום את מבואות מפרץ מון סאונד (Moon Sound, לחופי מוהו שבאסטוניה) באמצעות זורעת המוקשים 'דויטשלנד' (בגרמנית: Deutschland). בראש הכוח הגרמני שיועד לחדור למפרץ עמד תת-אדמירל שמידט (Schmidt). זה נעזר בשמונה ספינות מערכה: 'נסאו' (Nassau), 'ריינלנד' (Rheinland), 'פוזן' (Posen), 'ווסטפלן' (Westfalen), 'הלגולנד' (Helgoland), 'אולדנבורג' (Oldenburg), 'אוסטפריזלנד' (Ostfriesland) ו'תירינגן' (Thüringen). כן כלל הכוח את סיירות המערכה 'מולטקה' (Moltke), 'פון דר טאן' (Von der Tann) ו'זיידליץ' (Seydlitz), וכמה ספינות קטנות יותר. כל אלה שהו בים הבלטי, ולא יועדו למבצע עצמו, אלא למשימות כמו סיוע אש או אבטחה. בראש כל הכוח הגרמני בזירה עמד תת-אדמירל פרנץ פון היפר.
הקרב - ניסיון ראשון.
ב-8 באוגוסט החל הצי הגרמני בפעולה. ספינות המערכה 'בראונשווייג' (Braunschweig) ו'אלזס' (Elsass) פקחו עין על 'סלאבה' בעודה במפרץ, וזאת בעוד שולות מוקשים מטהרות מעבר בחגורה הפנימית של המוקשים, שחסמו את הכניסה אליו מכיוון מיצר אירבן (Irben), שבחלקה הדרומי של הכניסה למפרץ. יתר הכוח הגרמני נותר בים הבלטי ונערך למקרה של התערבות ספינות מלחמה רוסיות מחוץ למפרץ. בשל רדת החשכה, וכיוון שהמשימה נתגלתה כקשה מכפי שתוכנן, לא נותר ל'דויטשלנד' די זמן כדי למקש את מפרץ מון סאונד. אחרי שהגרמנים איבדו שתי סירות טורפדו במשימות של שליית מוקשים, המשך המבצע נדחה. במקביל הפגיזו הסיירות המשוריינות 'רון' (Roon) ו'פרינץ היינריך' (Prinz Heinrich) את נמל צרל (Zerel) באי אזל (Ösel, באסטונית סארמאה), על חופו הצפוני של מיצר אירבן שבפתח המפרץ. בנמל עגנו מספר משחתות רוסיות, שאחת מהן נפגעה קלות בהפגזה. בנוסף, 'פון דר טאן' והסיירת הקלה 'קולברג' (Kolberg) נשלחו להפגיז את האי אוטה (Utö, כיום בפינלנד).
הקרב - ניסיון שני.
ניסיון שני לחדור אל המפרץ נעשה ב-16 באוגוסט. 'נסאו' ו'פוזן', ארבע סיירות קלות ו-31 סירות טורפדו חדרו את מערכי ההגנה הרוסיים ונכנסו אל המפרץ. באותו יום איבדו הגרמנים שולת מוקשים אשר נפגעה ממוקש. באותו לילה התכתשו שתי משחתות גרמניות, אשר התחקו על עקבותיה של 'סלאבה', עם כוח משחתות רוסי, לאחר שחדרו מבעד למיצר אירבן. אחת המשחתות הגרמניות נפגעה קשה, ויצאה מכלל פעולה, בידי המשחתת הרוסית 'נוביק' (Новик) ומשני מוקשים, ו-21 מאנשי צוותה נהרגו. ביום המחרת, 'נסאו' ו'פוזן', מלוות בשלוש סיירות קלות ובשתי משחתות, הטביעו ספינת תותחים רוסית והתכתשו עם 'סלאבה', אשר נסוגה למפרץ מון סאונד לאחר שספגה שלוש פגיעות. לאחר שלושה ימים הושלם פינוי המוקשים וב-19 לחודש הצי הגרמני נכנס למפרץ. באותו לילה אבדה לגרמנים משחתת נוספת, ליד האי רונה (Runö) שבמרכז המפרץ, מפגיעת מוקש. בעוד כוח גרמני חודר למפרץ, סיירות המערכה נשארו מחוץ אליו לחיפוי. אחת מאותן סיירות, 'מולטקה', טורפדה על ידי צוללת בריטית, וספגה פגיעה בחדר הטורפדו. הטורפדות של 'מולטקה' אומנם לא התפוצצו, אולם שמונה אנשי צוות נהרגו, ולסיירת נגרם נזק רציני שהשביתה לתקופה של כחודש.
סוף דבר.
לנוכח הידיעות על צוללות של מדינות ההסכמה במקום, ולנוכח האבדות שכבר נגרמו, הצי הגרמני חזר ויצא מן המפרץ ב-21 לחודש. בקרב זה לא הושגה הכרעה לטובת מי מן הציים. 'שובר שוויון' באותה זירה, לטובת הגרמנים, הושג עם השתלטותם על האיים שבפאתי המפרץ, במבצע אלביון, שנערך בסתיו 1917.
צליל חן זקס
נייר ערך למוכ&quot;ז
נייר ערך למוכ"ז (Bearer security) הוא נייר ערך המגולם במסמך סחיר (שטר). העברת נייר ערך למוכ"ז (ר"ת של "למוסר כתב זה") מתבצעת על ידי מסירה פיזית של השטר. למעשה, זו פיסת נייר שהאוחז אותה הוא הבעלים של נייר הערך. בכך, נייר ערך למוכ"ז שונה מנייר ערך על שם, שהבעלות בו מתועדת במרשם מרכזי אחד, המנוהל בידי התאגיד המנפיק. בניגוד לנייר ערך למוכ"ז, העברת נייר ערך על שם דורשת פעולה (כגון רישום ההעברה במרשם בעלי ניירות הערך) שאינה מסירה פיזית בלבד. שני הסוגים הנפוצים של ניירות ערך למוכ"ז הם מניות למוכ"ז (bearer shares) ואג"ח למוכ"ז (bearer bonds).
ניירות ערך למוכ"ז שונים ממסמכים סחירים למוכ"ז שאינם נייר ערך, כגון שטר למוכ"ז (קרי, שטר חליפין למוכ"ז, שיק למוכ"ז או שטר חוב למוכ"ז) או שטר מטען למוכ"ז.
ניירות ערך למוכ"ז מופיעים במרשמי ניירות הערך (כגון מרשם בעלי המניות) של החברה שהקצתה אותם. בניגוד לניירות ערך על שם, אין תיעוד של שמות הבעלים עצמם (שאינם ידועים לחברה), אלא רישום של כמות ניירות הערך למוכ"ז הנמצאים במחזור, של תאריך ההקצאה ושל מספור השטרות.
ככלל, כל סוג של נייר ערך יכול להתקיים בצורת נייר ערך למוכ"ז. מניות ואג"ח הם שני סוגי ניירות הערך העיקריים המוקצים למוכ"ז. ישנם ניירות ערך שכמעט אין טעם להקצותם בדרך זו, מכיוון שהם קצרי-מועד. אם תוקפם יפוג מבלי שנעשתה פעולת מימוש מסוימת, בעליהם יחזיק נייר חסר ערך. כאלו הם, למשל, כתבי אופציה.
ניירות ערך למוכ"ז אינם חייבים להוות סדרה (class) נפרדת בהון התאגיד. אין כל קשר בין חלוקת המניות לסדרות (מניות של אותה חברה, עם זכויות צמודות שונות; לדוגמה, מניות רגילות לעומת מניות יסוד) לבין יצוגן בדרך של מניות למוכ"ז או מניות על שם. אפשר שלחברה יהיו מניות מסדרה אחת בלבד, חלקן מניות על שם והחלק האחר – מניות למוכ"ז. כל אותן מניות מקנות את אותן זכויות. ההבדל היחיד נעוץ באופן "מימוש" הזכות. בעוד שבנוגע למניות על שם, החברה יודעת את זהות בעל המניה ויכולה לפנות אליו על מנת לקיים אירועי מימוש זכות – תשלום דיווידנד או זכות כלכלית אחרת, כינוס אספה כללית וכדומה – הרי בעל מניה למוכ"ז נדרש לפנות בעצמו לחברה ולהציג את שטר המניה כדי לקבל את הזכויות הנובעות ממנו.
מניות למוכ"ז בישראל.
חוק החברות של ישראל מסדיר סוגיות אחדות הקשורות למניות למוכ"ז ולניירות ערך למוכ"ז בכלל. החוק דן בסוגיות אלו בארבעה הקשרים שונים (סעיף ההגדרות; הפרק העוסק במרשם בעלי המניות; הפרק העוסק בהגדרת בעל מניות; הסימן העוסק בהעברת ניירות ערך).
החוק מגדיר "נייר ערך למוכ"ז" כ"נייר ערך שתמורתו המלאה שולמה לחברה ושהוצא בשלו שטר המעיד על כך". החוק מבחין בין "נייר הערך" עצמו לבין ה"שטר", שהוא המסמך הפיזי המגלם אותו. הדרישה, שרק נייר ערך שתמורתו שולמה במלואה יוכל להיות נייר ערך למוכ"ז, נובעת מחוסר היכולת להתחקות אחר הבעלים של הנייר אחרי ההקצאה. לכן, לא ניתן לדרוש את התשלום במנות; יש לקבלו במלואו ורק אז להקצות את הנייר. השימוש במונח "שטר" כפשוטו מצביע על כך שהחוק רואה את שטר נייר הערך למוכ"ז כמסמך סחיר לכל דבר, שחלים עליו דיני השטרות הכלליים. קביעה זו מעוגנת בשתי הוראות נוספות בחוק החברות: "אחיזה בשטר היא ראיה לכאורה לבעלות בו" ו"נייר ערך למוכ"ז הוא מסמך סחיר, שהעברתו היא במסירת השטר לידי הנעבר".
החוק ממשיך ודן במניות למוכ"ז. נעשית שוב הבחנה בין המונחים "שטר מניה" ו"מניה למוכ"ז", כאשר החוק מגדיר "שטר מניה" כ"שטר המציין שהמחזיק בו הוא בעל מניה למוכ"ז". כדי שחברה תוכל להקצות מניות למוכ"ז, חייבת להימצא הרשאה לכך בתקנון שלה. הקביעה המהותית החשובה ביותר של חוק החברות בנוגע למניות למוכ"ז היא שהאוחז בשטר מניה הוא בעל מניה לכל דבר. זאת, בניגוד למצב ששרר בימי פקודת החברות, אז היו ספקות באשר למעמדו של בעל מניה למוכ"ז ונמצאו חברות בהן רק מי ששמו הופיע במרשם בעלי המניות נחשב לבעל מניה. גם באותה תקופה, ניתן היה לקבוע במסמכי ההתאגדות שבעל מניה למוכ"ז הוא בעל מניה לכל דבר ועניין. בחברות רבות אכן קבעו כך. חוק החברות ביטל את ההבחנה בין צורות שונות של מניה לעניין מעמדו של בעליה.
החוק קובע כי שר המשפטים רשאי להתקין תקנות בדבר הנוסח והצורה של שטרי מניה, אך עד היום לא הותקנו תקנות כאלה.
החוק מפרט את האופן בו יש לרשום מניות למוכ"ז במרשם בעלי המניות: יצוינו "עובדת הקצאתן של מניות למוכ"ז, מועד הקצאתן וכמות המניות", כמו גם "המספור של המניה למוכ"ז ושל שטר המניה". לפי החוק, ניתן להפוך מניה על שם למניה למוכ"ז ולהפך. אם החברה מוציאה שטר מניה במקום מניה על שם, עליה למחוק את שם בעל המניה מהמרשם ולרשום במקומו את המניה למוכ"ז. אם בעל מניה מבקש להחזיר את שטר המניה שבידו לחברה ולהירשם במרשם בעלי המניות, הוא יכול לעשות כן, אם אין הוראה בתקנון האוסרת על כך; שטר המניה יבוטל והמניה תהפוך למניה על שם.
בהתאם לתיקון לחוק החברות, תשנ"ט - 1999 (תיקון מס' 28), אשר פורסם ברשומות ביום 17.3.2016, ונכנס לתוקף ביום 17.9.2016, חברות לא יוכלו להנפיק עוד מניות למוכ"ז. מניות למוכ"ז הקיימות ערב תיקון החוק יימחקו או יהפכו לרדומות, לפי העניין.
בהתאם להוראות המעבר לתיקון, בעל מניה למוכ"ז שיחזיר לחברה את שטר המניה ערב כניסת החוק לתוקף, יקבל תחתיה מניה בעלת זכויות זהות והמניה למוכ"ז תבוטל. מניה למוכ"ז שלא תוחזר כאמור, תיהפך למניה רדומה כמשמעותה בסעיף 308 לחוק החברות, תשנ"ט-1999 והחברה תנפיק תחתיה מניה שתירשם במרשם בעלי המניות בהתאם לזכויות המניה למוכ"ז.