למרות ההפצצות הכבדות על העיר במהלך מלחמת העולם השנייה נותרו עומדים על תילם חלקים נרחבים מהעיר העתיקה ובכלל זה הנמל. העיר העתיקה תחומה בשרידי החומה הוונציאנית שהקיפה אותה. מרכז בעיר העתיקה מכונה קסטלי והוא מיושב עוד מתקופת האבן החדשה. הכיכר המרכזית מכונה "כיכר אלפתריוס וניזלוס" והיא מהווה מוקד משיכה לתיירים. הרובע הנוצרי טופאנאס ממוקם בחלקה המערבי של העיר וצפונית אליו ממוקם הרובע היהודי שכונה אוברייקי. הבנייה ברבעים אילו מבוססת על אדריכלות ימי הביניים המאופיינת בסמטאות צרות, לרוב בלי סדר מסוים, ובתים בעלי מספר קטן של קומות, אשר צמודים האחד לשני ומאוכלסים בצפיפות.
העיר החדשה.
בניית העיר החדשה החלה בראשית המאה ה-19, עת נבנה הרובע המכונה נאה הורה אשר אכלס בסוף המאה ה-19 ותחילת ה-20 את מרבית השגרירויות הזרות וכן מספר כנסיות. מרכזה של העיר החדשה מורכב משכונות מגורים המבוססות על בתי רכבת שנבנו בסגנון בינלאומי ואפיינו את תהליך העיור שעבר האי בין שנות ה-50 לשנות ה-70. בחלק המזרחי של העיר החדשה קיימים מבנים שנבנו בסגנון נאו-קלאסי וביניהם בנין בית המשפט ומגורי הבישוף. בצמוד לעיר הישנה ממוקם השוק המקורה המכונה אָגוֹרַה אשר הוקם ב-1913 והתבסס על מבנה השוק במרסיי שבצרפת.
כלכלה ותחבורה.
עיקר התוצר המקומי הגולמי מגיע מענף התיירות וחלקו מחקלאות. בתחומי העיר עצמה קיימת חקלאות זעירה, בעיקר בוסתני הדרים ועצי זית. באזורים החקלאיים המצוים בשטח הרשות המקומית קיימים מטעי אבוקדו וכרמים בהם מגדלים ענבי יין. כמו כן מגדלים צאן לתעשיית הבשר והחלב. החל מאמצע שנות ה-70 הפך ענף התיירות לענף המרכזי תוך שילוב תיירות נופש כפרית ותיירות אקולוגית. בסמוך לעיר חאניה קיים נמל תעופה בינלאומי המקיים טיסות סדירות פנים יווניות וכן טיסות ליעדים שונים ברחבי אירופה. בעיירה סודה המרוחקת כשבעה קילומטרים מחאניה ממוקם הנמל החדש המשרת את חאניה ודרכו מופעל קו מעבורות לפיראוס. כמו כן קיים במקום בסיס של נאט"ו.
תרבות ואמנות.
היותה של חאניה עיר עתיקת יומין בשילוב מיקומו של האי כרתים במרכז מזרחו של הים התיכון, על אם הדרך בין אפריקה ואסיה לאירופה, הפך את העיר לקוסמופוליטית גם מבחינת האמנות. בעיר פועלות מספר קבוצות תיאטרון וכן קונסרבטוריון למוזיקה שנוסד ב-1931. במהלך עונת הקיץ נערכים בעיר ירידי מוזיקה, תיאטרון ופולקלור. בעיר העתיקה ממוקמים מוזיאון הפולקלור, המוזיאון להיסטוריה ימית, ותערוכת מוצגים מן התקופה הביזנטית. בעיר החדשה מצוי המוזיאון הארכאולוגי הממוקם במנזר פרנצסקוס הקדוש ומציג ממצאים מתקופת האבן החדשה ועד התקופה הרומית. עוד מצוי בעיר מוזיאון המלחמה של כרתים, המציג ממצאים מההיסטוריה הצבאית של האי מעידן התחייה הלאומית היוונית ועד מלחמת העולם השנייה וכן ארכיון מסמכים היסטוריים, השני בגודלו ביוון לאחר הארכיון באתונה.
אקלים.
בעיר שורר אקלים ים תיכוני והטמפרטורה הממוצעת נעה בין 12.5oc בחודש ינואר ל-25.5oc בחודשים יולי ואוגוסט, ובממוצע שנתי 19oc. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 653 מילימטרים והחודש הגשום בשנה הוא ינואר ובו יורדים בממוצע 142 מילימטרים של גשם.
הקהילה היהודית.
תולדות קהילת חאניה.
ראשית התיישבותם של יהודים בעיר מתוארכת לשלהי המאה ה-3 לפנה"ס, תקופת ממלכות הדיאדוכים אשר קמו לאחר מותו של אלכסנדר הגדול. נוכחות יהודים באזור העיר מאוזכרת בספר מקבים ב', מניחים ששפתם הייתה היווניטיקה והם הגיעו לאי ממצרים או מרודוס. כתבים עתיקים שנמצאו באי דלוס מציינים נוכחות שומרונית בכרתים במהלך המאה ה-1 לפנה"ס ומניחים שגם יהודים התגוררו במקום. בשנת 67 לפנה"ס נכבשה העיר בידי הרומאים, סופחה לפרובינציית קירנאיקה וגם בעת הזו קיימות עדויות שניוניות לקהילה יהודית מאורגנת שהתגוררה בעיר. לדוגמה, יוסף בן מתתיהו נישא ברומא בפעם הרביעית ליהודיה ממשפחה מיוחסת באי כרתים, עניין המלמד על המצאות קהילה יהודית מאורגנת באי ועל חשיבותה.
עדויות שניוניות לקהילה היהודית מצויות גם בתעודות ביזנטיות מתקופת תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית בהקשר רדיפות היהודים ובכלל זה איסור בניית בתי כנסת באי כרתים. כאמור, ב-825 נכבש האי על ידי המורים מאנדלוסיה, היהודים התרכזו בערים חאניה והרקליון וכפי הנראה זכו לחופש פולחן מסוים. עם זאת עולה, כי המורים המירו בכפייה את דתם של בני האוכלוסייה הנוצרית וב-961, משכבשו הביזנטים מחדש את האי הם פעלו באגרסיביות להחלת הנצרות האורתודוקסית מחדש על תושביו, הגבילו את חופש הפולחן של בני הקהילה היהודית ולא אפשרו בניית בתי כנסת חדשים.
בראשית המאה ה-13, משעברה העיר לשליטת הרפובליקה של ונציה הפכו רבים מבני הקהילה סוחרים, תוך ניצול שיעור האוריינות הגבוה בקרבם ושליטתם במספר שפות והקהילה שגשגה כלכלית. החופש היחסי ממנו נהנו היהודים הביא לסכסוכים עם בני הקהילה הנוצרית בחאניה ובמהלך ההתקוממויות הרבות שפרצו באי, היוו היהודים מטרה להתקפות מצד המקומיים. הרובע היהודי העתיק בעיר, מצוי בעיר העתיקה ליד הנמל, עד למאה ה-16 היה מחוץ לחומות ועדיין מכונה בימינו "רובע העברים". לאחר הכיבוש העות'מאני הורשו היהודים להתיישב בכל רחבי האי כרתים ואף להגר ממנו וכך הלכה אוכלוסיית היהודים והתמעטה בהדרגה. העות'מאנים התייחסו ליהודים בכל רחבי האימפריה כמיעוט הנאמן לסולטאן ומועיל לאימפריה ותחתם נהנו יהודי חאניה מחופש פולחן ועיסוקים שלא ידעו בעבר. כשהחלה ההתעוררות הלאומית באי במהלך המאה ה-19 האשימה האוכלוסייה המקומית את היהודים בשיתוף פעולה עם הכובש העות'מאני ותועדו התקפות ועלילות דם כנגד הקהילה. במקביל, תהליך נסיגתה של האימפריה העות'מאנית לווה במשבר כלכלי חריף אשר הביא להגירת המונית של יהודי כרתים בכלל וחאניה בפרט. ב-1881 נותרו באי 647 יהודים, מרביתם בחאניה.
ב-1867 מינה הסולטאן אבדילאזיז את הרב אברהם איבלאגון לרב הראשי, (חכם באשי), של קהילת כרתים. איבלאגון שהתגורר בחאניה היה הרב הראשי האחרון של הקהילה וכיהן במשרתו עד לפטירתו ב-1933. בפרוץ מלחמת העולם השנייה, מנתה קהילת יהודי העיר 364 יהודים ולמעשה הייתה הקהילה היחידה באי.
בראשית שנת 1944 מנתה קהילת יהודי העיר 276 נפשות. בסוף חודש מאי נעצרו היהודים והועלו על הספינה טאנאיס מתוך כוונה להביאם למחנה הריכוז חיידרי ומשם לגרשם לאושוויץ. בנוסף הועלו לספינה כ-600 שבויי מלחמה יוונים ואסירים איטלקים. משחתת בריטית אשר מפקדיה סברו בטעות שמדובר בספינת קרב גרמנית, טיבעה את הספינה בירי טילי טורפדו וכל נוסעיה טבעו עימה. בראשית המאה ה-21 התגוררו בעיר חאניה כעשרה יהודים.
בית הכנסת "עץ החיים".
בעיר חאניה פעלו שני בתי כנסת, האחד ספרדי והשני רומניוטי. העתיק משניהם, "עץ החיים" הרומניוטי, שרד. מבנה בית הכנסת "עץ החיים" נבנה בשנת 1487 וכנראה במקורו שימש ככנסייה. בסוף המאה ה-17 בעת הכיבוש העות'מאני המבנה נמסר לחזקת הקהילה היהודית ושוקם. במהלך מלחמת העולם השנייה נפגע בית הכנסת מהפצצות הגרמנים וננטש. בשנת 1995 פקדה רעידת אדמה את העיר, מבנה בית הכנסת ניזוק קשות ועמד בפני הריסה. לאחר רעידת האדמה החלו פעולות לשיקום המבנה מתוך ראיית חשיבותו ההיסטורית ובסוף שנות ה-90 הוא נפתח מחדש לקהל. ב-1996 נבחר בית הכנסת כאחד ממאה אתרים בעולם הראויים לשימור על ידי ה-WWF, הקרן העולמית לשימור אתרים. בבית הכנסת קיים מקווה וכן ספריה ובה 1,700 ספרים בתחומי ההיסטוריה, הפילוסופיה והתאולוגיה.
בינואר 2010 הוצת בית הכנסת בעיר וכ-2,500 ספרים, מרביתם עתיקים ונדירים, נשרפו.
מנחם מאזוז
מיכאלה עשת
מיכאלה עשת (נולדה ב-7 במרץ 1962 בחדרה) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה.
עשת היא בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב מחזור 1988.
עשת נולדה וגדלה בחדרה לזוג הורים שעלו מרומניה. היא אם חד הורית לבת.
קריירה בתיאטרון.
בתיאטרון הקאמרי: ב-1989 שיחקה בהצגה "סוגרים את הלילה" מאת יוסף מונדי שביים ישראל גוריון. ב-1990 גילמה את מאשה בהצגה "שלוש אחיות" מאת צ'כוב שביים אהרון אלמוג. ב-1991 שיחקה בהצגה "הכלה וצייד הפרפרים" לצד שולי רנד, וה"נפטר מתפרע" שכתב וביים נסים אלוני. ב-1992 שיחקה בהצגה "העלמה ז'ולי" מאת יוהאן אוגוסט סטרינדברג שביים אהרון אלמוג. ב-2008 גילמה את מיקה, התפקיד הראשי בהצגה "הגיל הנכון לאהבה" מאת יאיר לפיד שביים רוני פינקוביץ' (בהצגה זו החליפה את השחקנית מירב גרובר שעברה למצפה רמון באותה תקופה).
בתיאטרון בית ליסין: ב-1990 שיחקה בהצגה "בוז לירח" מאת פאול סלאבולפס שביים איציק ויינגרטן. ב-1996 שיחקה בהצגה "שבעה" שכתב וביים שמואל הספרי. ב-1998 שיחקה בהצגה "קופר" מאת יוסף בר-יוסף שביים מיכה לבינסון. בשנת 2000 שיחקה בהצגה "המים זוכרים" מאת שילה סטפנסון שביים הלל מיטלפונקט, שהייתה מועמדת בפרס התיאטרון הישראלי לפרס הקומדיה של השנה.
בתיאטרון הבימה, ב-1992 גילמה את דקלה ראובני בהצגה "תינוקות לילה" מאת א.ב יהושע שביים אהרון אלמוג.
בתיאטרון חיפה, ב-1993 שיחקה בהצגה "פלאטונוב" מאת צ'כוב שביים עודד קוטלר.
קריירה בקולנוע ובטלוויזיה.
ב-1994 שיחקה בסרטו של אמנון רובינשטיין "אחרי החגים" המספר את סיפורה של משפחת מהגרים פולנית שעולה לארץ ישראל עם אידאולוגיה של עבודה עברית, אך מתקשה להתאקלם ונאלצת להתמודד עם בעיות ומתחים פנימיים בין המשפחה.
ב-1996 שיחקה בסרט "סקס, שקרים וארוחת ערב" שכתבו ירמי עמיר ומירב בן-גוריון (ע"פ סיפור מאת עמיר). הסרט מספר את סיפורן של שלוש אלמנות צעירות הנפגשות לארוחת יום הולדת שחוגגות שתיים מהן, ומנסות כל אחת בדרכה להתמודד עם השכול הכואב.