ב-8 במרץ צברה המתקפה של קורפוס הפאנצר אס אס הראשון מומנטום, ועד תום היום הגיעו כוחותיו למרחק כ-3 ק"מ מצפון-מערב לדאג (De'g), כ-16 ק"מ מנקודת המוצא של המתקפה. הדיוויזיות ה-233 וה-74 של הקורפוס ה-135 מהארמייה ה-26, נאלצו לסגת דרומה, בתנועה של דלת מסתובבת, כאשר אגפן הימני נשען על תעלת שרוויז, לרצועת ההגנה השנייה, שאוישה על ידי הדיוויזיה השלישית של הקורפוס. אולם ממזרח לתעלת שרוויז, קורפוס הפאנצר אס אס השני לא נחל הצלחה דומה. יחידות הקורפוס לא הצליחו להתקדם אל מעבר לדרך אבה-שארושד (Aba-Sarosd). ולפי מקורות סובייטיים, במהלך היום נהדפו 9 ניסיונות התקפה של דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-2 באש תותחי נ"ט וארטילריה.
הבלימה הכמעט מוחלטת של התקדמות קורפוס הפאנצר אס אס השני, גרמה דאגה רבה בפיקוד הגרמני, משום שהיא יצרה פער הולך ומתרחב בינו לבין קורפוס הפאנצר אס אס הראשון, בגדה המערבית של העמק, וחשפה את אגפו השמאלי של האחרון למתקפת נגד סובייטית. כתוצאה מכך, בליל 9/8 במרץ, סיפח פיקוד "קבוצת ארמיות דרום" את דיוויזיית הפאנצר ה-23, שנשמרה בעתודה, לקורפוס הפאנצר אס אס הראשון. הדיוויזיה נועדה לנוע בעקבות דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-1 (לייבשטנדרטה אדולף היטלר), ולהיות מוכנה לחצות את עמק נהר שרוויז ולנוע לכיוון שארקרסטור (Sarkeresztur), במטרה לתקוף מהאגף והעורף את הכוחות הסובייטיים, שבלמו את התקדמות קורפוס הפאנצר אס אס השני.
ההתקדמות הגרמנית האיטית, איפשרה לפיקוד החזית האוקראינית השלישית להזרים עוד ועוד כוחות עתודה לגזרות המותקפות, ובכך להטות את מאזן הכוחות לטובת הצד הסובייטי. הקורפוס ה-30 של הארמייה ה-26, שהחזיק בגזרה שבין תעלת שרוויז לאגם ולנצה, יחד עם בריגדת הביצורים מארמיית המשמר ה-4, תוגבר על ידי קורפוס המשמר ה-31 וקורפוס הטנקים ה-23, שהועברו מהגזרה שמצפון לאגם ולנצה, ומספר רב של יחידות ארטילריה ונ"ט מעתודות החזית. בנוסף נשלחו לגזרה זו יחידות מהקורפוסים ה-35 וה-37 של הארמייה ה-27, שקודמו מרצועת ההגנה השלישית, סמוך לגדה המערבית של נהר הדנובה, ושני קורפוסים ניידים של החזית (קורפוס הטנקים ה-18 והקורפוס הממוכן ה-1).
הקורפוס ה-33 של הארמייה ה-27, שהוצב במקור בגדה המזרחית של הדנובה, הועבר תחת פיקוד הארמייה ה-26, ונשלח דרומה לתגבר את הקורפוסים ה-135 וה-104 של הארמייה, שהגנו על הגזרה בין תעלת שרוויז לאגם בלטון, ביחד עם קורפוס פרשי המשמר ה-5, שתי בריגדות של משחיתי טנקים (ה-208 וה-209) ושני רגימנטים אנטי טנקיים. כוחות העתודה הסובייטיים תפסו עמדות מדרום לתעלת שיו, ובגדה המזרחית של תעלת שרוויז.
ב-9 במרץ תמונת המצב של היום הקודם חזרה על עצמה. בליל 9/8 בחודש הצליח קורפוס הפאנצר אס אס ה-1 להבקיע דרך רצועת ההגנה הסובייטית השנייה בהתקפת לילה, ולמחרת המשיך בהתקדמותו המהירה יחסית לכיוון תעלת שיו. בריגדת משחיתי הטנקים ה-208, שנעה צפונה לתגבר את יחידות הקורפוס ה-135, הופתעה בדרכה על ידי טנקים גרמניים, שפרצו את החזית הסובייטית, וספגה אבדות כבדות. עד סוף היום הגיעו כוחות החלוץ של דיוויזיות הפאנצר אס אס ה-1 וה-12 עד למרחק קצר (קילומטרים בודדים) מצפון לנקודת המפגש בין תעלת שרוויז ולתעלת שיו באזור צצה (Cece)-שימונטורניה. אולם הניסיון הגרמני לצלוח את תעלת שיו תוך כדי תנועה נבלם על ידי מגנן נ"ט סובייטי חזק, שכלל למעלה ממאה תותחי נ"ט ומשחיתי טנקים, בסיוע דיוויזיית הפרשים ה-11.התקדמות קורפוס הפאנצר אס אס ה-1 אילצה את הכוחות הסובייטיים (קורפוס הרובאים ה-104), שבלמו את התקדמות קורפוס הפרשים הראשון, לסגת כדי להימנע מכיתור, ובכך איפשרה לאחרון להתקדם אף הוא לכיוון תעלת שיו באזור מזוקומרום (Mezokomarom).
אולם ממזרח לעמק נהר שרוויז, שוב לא השיג קורפוס הפאנצר אס אס השני התקדמות משמעותית. פיקוד החזית האוקראינית השלישית ריכז בגזרה זו (בין תעלת שרוויז לאגם ולנצה) את רוב כוחות העתודה שלו (שש דיוויזיות רגלים ושלושה קורפוסים ניידים), כדי לחסום בפני הגרמנים את הנתיב הקצר ביותר לנהר דנובה.
האיום שיצר התפתחות המבקע של כוחות הציר לכיוון תעלת שיו הדאיג את פיודור טולבוחין, מפקד החזית האוקראינית השלישית, ואילץ אותו לשנות את מבנה הפיקוד של כוחותיו. הקורפוס ה-30 של הארמייה ה-26 הועבר תחת פיקוד הארמייה ה-27, שקיבלה את האחריות על הגזרה שבין עמק נהר שרוויז לאגם ולנצה, ואילו הארמייה ה-26, כולל כוחות העתודה שהועברו תחת פיקודה, נותרה אחראית לגזרה שמדרום-מערב לתעלת שרוויז, בינה לבין אגם בלטון. טולבוחין גם פנה אל הסטבקה בבקשה לאשר לו להשתמש בארמיית המשמר התשיעית שלו, אשר נשמרה בעתודה ממזרח לדנובה, כדי לתגבר את הכוחות, שבלמו את המתקפה הגרמנית, אך נענה בשלילה.
הפיקוד העליון הסובייטי דבק בתוכנית המערכה המקורית שלו. הוא תפס את המבקע הגרמני לכיוון תעלת שיו, כהזדמנות ולאו דווקא כאיום על יציבות החזית. המבלט העמוק, שיצרה התקדמות הכוחות הגרמניים מדרום לאגם ולנצה, חשף את האגף השמאלי של הכוחות התוקפים למתקפת נגד סובייטית. לכן, טולבוחין קיבל הנחיה להמשיך לבלום את התקדמות כוחות הציר באמצעות הארמיות ה-26 וה-27 המתוגברות, ובמקביל לרכז את ארמיות המשמר ה-4 וה-9 שלו, בגזרה שמצפון לאגם ולנצה, ולערוך את ההכנות הנדרשות למתקפת נגד על האגף והעורף של הארמייה השישית וארמיית הפאנצר השישית, במטרה לכתר ולהשמיד אותן, באמצעות תנועת איגוף לכיוון החוף הצפוני של אגם בלטון. מתקפת הנגד נועדה להתחיל ב-15 או ב-16 בחודש, לאחר שהמתקפה הגרמנית תגיע לעצירה מוחלטת, והכוחות התוקפים יותשו.
במהלך היומיים הבאים של המתקפה (10-11.3) הואטה התקדמות הכוחות הגרמניים-הונגריים בגלל תנאי מזג אוויר קשים והקרקע הבוצית. שני הקורפוסים, שהתקדמו ממערב לתעלת שרוויז, הצליחו לטהר את רוב השטח שמצפון לתעלת שיו מהאויב, ותפסו עמדות זינוק לקראת הסתערות אל מעבר למכשול המים של התעלה (שרוחבה היה כ-30 מטר), שנועדה להתבצע ב-12 במרץ. בגזרת קורפוס הפרשים הראשון, הצליחה דיוויזיית הפרשים ה-3 לכבוש ראש גשר קטן מעבר לתעלת שיו, כ-5 ק"מ ממערב למזוקומרום, אך מאמץ הצליחה העיקרי נועד להתבצע באזור שימונטורניה על ידי יחידות קורפוס הפאנצר אס אס ה-1. דיוויזיית הפאנצר ה-23 החליפה את היחידות של דיוויזיית לייבשטנדרטה, אשר הגנו על האגף השמאלי של הקורפוס, סמוך לתעלת שרוויז, כדי לאפשר לה לרכז את כוחה לקראת המתקפה אל מעבר לתעלת שיו, וניהלה קרבות קשים על השליטה בכפר שאראגרש (Saregres).
בגזרת קורפוס הפאנצר אס אס ה-2 הצליחו שתי דיוויזיות הפאנצר של הקורפוס להתקדם מעט מצפון ומדרום לשארקרסטור, ודיוויזיית הרגלים ה-44 טיהרה את אזורי העורף שלהן, אך באופן כללי, התקדמות הכוחות הגרמניים בגזרה שבין תעלת שרוויז לבין אגם ולנצה (5 דיוויזיות פאנצר ו-2 דיוויזיות רגלים) נבלמה כמעט לחלוטין. לפי מקורות סובייטיים יחידות הארטילריה והנ"ט, שרוכזו בגזרה זו, מילאו תפקיד מרכזי בהדיפת התקפות גרמניות חוזרות ונשנות, וגרמו אבדות כבדות לכוחות התוקפים.
במקביל ללחימה הקרקעית התנהלה גם לחימה עזה בזירה האווירית, על השליטה בשמיים מעל שדה הקרב. ארמיית האוויר ה-5, שהייתה מסופחת לחזית האוקראינית השנייה, הועברה דרומה כדי לסייע לארמיית האוויר ה-17 של החזית האוקראינית השלישית. לפי מקורות סובייטיים, בין ה-8 וה-14 במרץ ביצעו מטוסי ארמיית האוויר ה-5 בלבד 4500 גיחות מעל שדה הקרב. כוחות האוויר הסובייטיים התמקדו בעיקר בתקיפת כוחות הקרקע הגרמניים, ולפי טענות סובייטיות, מטוסי התקיפה מדגם שטורמוביק גרמו להם אבדות ניכרות.
קבוצת ארמיות E נתקלה ביציאתה ממוהאץ' בהתנגדות עזה של הארמייה הבולגרית הראשונה ושל הפרטיזנים היוגוסלבים של טיטו ואף היא לא הצליחה להתקדם.
ב-14 במרץ כתב יוזף גבלס ביומנו שההתקפה נכשלה.
ב-16 במרץ פתחו כוחות הצבא האדום במתקפה גדולה מצפון לאגם ולנצה, על האגף הצפוני של הכוח הגרמני התוקף, איימו לנתק אותו מעורפו, ותוך שבוע אילצו את כוחות הציר לסגת במהירות לעמדות המוצא שלהם, כדי להימנע מכיתור, תוך שהם נוטשים מאחור את מרבית הציוד הכבד שלהם.
לאחר המתקפה.
ב-22 במרץ החלה נסיגת הכוחות הגרמניים הנותרים. ב-30 במרץ עברה החזית האוקראינית השלישית בפיקודו של רודיון מלינובסקי את הגבול ההונגרי מערבה לאוסטריה. ב-4 באפריל החל מבצע וינה לכיבוש הבירה האוסטרית. וינה נפלה ב-13 באפריל, ב-15 באפריל התחולל קרב בין שרידי ארמיות הפאנצר השנייה והשישית לבין הארמיות ה-26 וה-27 ליד גראץ.
בין ה-16 ל-25 באפריל הושמדה הארמייה ההונגרית השלישית על ידי הארמייה ה-46 בדרכה לברטיסלאבה.
בעקבות הכישלון השתולל היטלר ודרש מיוזף דיטריך להורות לחייליו, ובפרט לחיילי דיוויזיית "אדולף היטלר", להסיר את סמלי היחידה מזרועם, כיוון ש"לא לחמו כפי שמצופה מהם". דיטריך, שהבין בשלב זה ששלטונו של היטלר גמור, לא העביר את הפקודה לחייליו.
אשר חירם
אשר חירָם (זיגמונד קֶרֶקֶש; בהונגרית: Kerekes Zikmund; 17 בדצמבר 1897, בודפשט – 26 בנובמבר 1973, א' בכסלו תשל"ד, ירושלים) היה אדריכל ומהנדס ישראלי ממוצא הונגרי. מתכנן בתי הקברות הצבאיים של מדינת ישראל ואדריכל הבית של המחלקה להנצחת החייל במשרד הביטחון.
קורות חייו.
זיגמונד קרקש נולד ב-1897 בעיר בודפשט שבהונגריה למשפחה יהודית-הונגרית. למד אדריכלות בבית הספר הטכני הגבוה (Deutsche technische Hochschule) בעירו והשלים את הכשרתו כמהנדס ואדריכל בבית הספר הטכני הגבוה בברנו שבצ'כוסלובקיה בשנת 1922. לאחר שמונה שנים של עבודה במשרד אדריכלים בעיר פתח קרקש משרד עצמאי.