בשנת 1966 פרשה אלקיים מלהקת בת שבע ועברה להתגורר עם בעלה (שהיה טייס) בבסיס חיל האוויר ברמת דוד, ובאותה השנה ילדה תאומים.
במלחמת ההתשה, בספטמבר 1969, במהלך מבצע רביב, נפל בעלה, רב-סרן , בפעולה מעל העיר מפרץ סואץ. חודש לאחר מכן, לאחר לידת בתה, נעתרה אלקיים להצעת קיבוץ אפיקים (ביתו של חגי), לבוא ולהתגורר עם ילדיה במחיצת הוריו.
פרסים והוקרה.
בשנת 1971, הוענק לאלקיים פרס מטעם המועצה האזורית עמק הירדן על פועלה ותרומתה הרבה לפיתוח המחול וחיי התרבות בעמק.
בשנת 1987, ביום העצמאות ה-39 של מדינת ישראל, בטקס הדלקת המשואות, שהיה בסימן האמנויות, התכבדה אלקיים להדליק משואה, כמייצגת את אמנות המחול בישראל על כל שלוחותיה.
בשנת 2003, זכתה בפרס היצירה של משרד התרבות ליוצרים ולמבצעים בתחום המחול, על יצירתה "אני הלכתי אז".
בשנת 2015, זכתה בפרס על שם אריק איינשטיין שהוענק לאמנים שתרמו להתפתחות התרבות הישראלית לדורותיה.
בדצמבר 2019, זכתה בפרס מפעל חיים של איגוד אמני ישראל
בונדיזם
באצ'קה פאלאנקה
בָּאצְ'קָה פָּאלָאנְקָה (בסרבית קירילית: Бачка Паланка, בסרבית בכתב לטיני: Bačka Palanka, בהונגרית: Palánka) היא עיר ורשות מקומית בסרביה השוכנת במחוז באצ'קה הדרומי אשר בפרובינציית וויבודינה.
היסטוריה.
יישוב נוסד במקום ככל הנראה במהלך המאה ה-11 עת נשלט על ידי ממלכת הונגריה. ב-1541 נכבש האזור על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. השם פאלאנקה מאוזכר לראשונה בתעודות עות'מאניות מ-1593. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עבר היישוב לחזקת ממלכת הבסבורג שתחת האימפריה הרומית הקדושה.
במהלך המאה ה-19 נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרית ובהמשך האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועבר האזור לחזקת ממלכת יוגוסלביה.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה למספר אזורי כיבוש ואזור באצ'קה פאלאנקה נמסר לחזקת הונגריה. באוקטובר 1944 שוחררה העיירה על ידי צבא השחרור העממי של יוגוסלביה ולאחר המלחמה נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה באצ'קה פאלאנקה בשטחי סרביה.
הקהילה היהודית.
באזור התקיימה קהילה יהודית רומניוטית בתקופת האימפריה הרומית. סמוך לעיירה צֶ'לָארֶבוֹ השוכנת בשטחי הרשות המקומית באצ'קה פאלאנקה, בשטחי אתר קבורה אווארי מהמאה ה-8, נתגלו ב-1966 ממצאים מהתקופה הרומית ובהם חרסים שעליהם מוטבעת מנורת שבעת הקנים. הממצאים תוארכו למאה ה-3.
בשלהי המאה ה-18, התיישבו יהודים בעיירה וייסדו קהילה.
ב-1806 הוחל בבנייתו של בית הכנסת בעיירה אשר היה בן שני מפלסים, והוא נחנך ב-1807. ב-1835 הוקם בית ספר יסודי יהודי במקום והוא פעל עד 1900. עוד נחנך בעיירה בית עלמין לקהילה, נבנו: מקווה טהרה, אטליז כשר ובית משרדי הקהילה. ב-1880 התגוררו בבאצ'קה פאלאנקה 493 יהודים שהיוו 4.6 אחוזים מכלל האוכלוסייה. בני הקהילה עסקו ברובם במסחר זעיר ורוכלות.
לקהילה זו השתייכו בנוסף יהודי הכפרים טוֹבָרִישֶבוֹ וסִילְבָּאש. קהילות נוסדה שם במחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1900 הוקמו בתי כנסת בשני הכפרים. הקהילות חרבו בשואה. ב-1948 נהרסו מבני בית הכנסת על ידי השלטונות. גם יהודי הכפר פִּיבְנִיצָה השתייכו לקהילת באצ'קה פאלאנקה. קהילה נוסדה בשלהי המאה ה-19, ב-1900 נחנך בית כנסת. הקהילה חרבה בשואה. ב-1944 הרסו ההונגרים את בית הכנסת.
לאחר מלחמת העולם הראשונה חלה ירידה הדרגתית במספר בני הקהילה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 279 נפשות רובם השתייכו לזרם הנאולוגי וכ-50 היו אורתודוקסים. באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. אזור באצ'קה פאלאנקה הועבר לחזקת הונגריה. במרץ 1944, לאחר הוחל בהשמדה שיטתית של יהדות הונגריה. במאי הובלו מרבית בני הקהילה למחנה ההשמדה אושוויץ ושם נרצחו.
37 מבני הקהילה ניצלו ממחנות ההשמדה וב-1948 עלו כולם לישראל. ב-1955 הוקם בתוך בית העלמין היהודי, גלעד לזכר יהודי העיר שנרצחו במהלך השואה. ב-1956 נהרס מבנה בית הכנסת. במקום בו שכן מבנה בית הכנסת, הוקם ב-2007 שלט הנצחה לקהילה שחרבה. בית העלמין במקום עדיין מתוחזק ומצויות בו כ-500 מצבות.
הפסקת החשמל בפקיסטן
הנסיכות הגדולה של הונגריה
הנסיכות הגדולה של הונגריה,נסיכות הונגריה או דוכסות הונגריה (בהונגרית: Magyar Nagyfejedelemség) הייתה הישות המדינית ההונגרית הראשונה שקמה באגן הקרפטים ואזור פאנוניה בסביבות השנים 896-895, בעקבות הפלישה ההונגרית לאזור זה במאה התשיעית.
העם ההונגרי, באותם ימים ברית שבטים מדיארים נוודים למחצה, הגיעו בראשות ארפאד, מן האזור הקרוי "אטלקז" ממזרח להרי הקרפטים.
מן האזור הפאנוני יצאו ההונגרים לפשיטות אל אזורים אחרים של אירופה. בלי קשר להצלחתן או כישלונן של פשיטות ומסעות כיבוש אלה, שלטונו של הנסיך הגדול הלך ונחלש. לטובת מנהיגי השבטים שהקימו באגן הקרפטים ישויות חצי עצמאיות, כגון אחוזותיו של גיולה הצעיר או השלישי בטרנסילבניה. שטחים אלה אוחדו לבסוף מחדש תחת מנהיגותו של אישטוואן הראשון, המלך ההונגרי הראשון. האוכלוסייה ההונגרית עברה מסגנון חיים נוודי למחצה להתיישבות קבע. החל מן המחצית השנייה של המאה ה-10 התחיל תהליך של התנצרות התושבים.
בשנת 1000 לערך הנסיכות הגדולה של הונגריה הוחלפה על ידי ממלכת הונגריה הנוצרית, זאת עם הכתרתו של אישטוואן הראשון באסטרגום בחג המולד 25 בדצמבר 1000 (או אולי 1 בינואר 1001).
ההיסטוריוגרפיה ההונגרית מכנה את התקופה שבין השנים 895–1000 "עידן הנסיכות".
שמות.
האתנונים המקורי של ברית השבטים ההונגרית או המדיארית אינו ודאי. הכרוניקן האלמוני "אנונימוס" קורא לברית זו "הטומוגר", כלומר "שבעה מדיארים" (VII principales persone qui Hetumoger dicuntur), לפי שבעה מנהיגים בני מוצא נסיכי. השם "מדיאר" או "מגיאר" יכול להיות קשור לשם אחד השבטים ההונגרים הראשיים -מגייר (Megyer).
לפי השערה זו השם מגייר הפך ל"מגיאר" או "מדיאר" והתפשט אל כלל העם ההונגרי או המדיארי. השם השני של העם הזה - הונגרים - נודע עוד לפני פלישתו אל אגן הקרפטים, עוד בתקופת שהותם בערבות שמצפונו של הים השחור בארץ "אטלקז". השם "אונגרים" (Ungri) מוזכר על ידי גאורגיוס מונאכוס בשנת 837 ועל ידי השנתונים ברטיני (Annales Bertiniani) בשנת 862. בשנת 881 ה- Annales ex Annalibus Iuvavensibus מציינים עם בשם "אונגארים" (Ungari).
במקורות הביזנטיים בני זמנם, הכתובים ביוונית, הונגריה שקמה באזור הקרפטים והמישור הפאנוני קרויה "טורקיה מערבית", בעוד ש"טורקיה מזרחית" היה השם שהודבק במקורות אלה לארצות הכוזרים הסמוכים ממזרח ומצפון לים השחור. חסדאי אבן שפרוט, במכתב אל יוסף המלך הכוזרי, קרא לאזור האחרון "ארץ ההונגרין".
היסטוריה.
רקע.
ערב הגעתם של ההונגרים למרכז אירופה, בסביבות 895, שטחי אגן הקרפטים נמצאו בעיקר בשליטתן של האימפריה הבולגרית הראשונה, פרנקיה המזרחית, מורביה הגדולה ונסיכות פאנוניה התחתית. מורביה הגדולה הייתה אז בת חסות של הפרנקים המזרחיים. להונגרים היה מידע על האזורים הכבושים מפני שבני שבטיהם שירתו בעבר כשכירי חרב בצבאות המדינות השכנות. לדעת היסטוריונים הונגרים, האזור היה רק מעט מאוכלס, בעקבות הרס ממלכת האוורים על ידי קרל הגדול בשנת 803, והתקדמות ההונגרים בראשות ארפאד בשנת 895 לא נתקלה בהתנגדות רבה. בשנים 899–900, בעת המסע הצבאי של ההונגרים לכיוון איטליה הם כבשו גם את נסיכות פאנוניה התחתית (נסיכות בלטון), שהייתה גם היא בת חסות של הפרנקים המזרחיים. בשנים 902–907 חיסלו ההונגרים את מורביה הגדולה וסיפחו חלק ממנה - נסיכות ניטרה לשעבר. החלקים הדרום מזרחיים של אגן הקרפטים נמצאו בשליטת האימפריה הבולגרית הראשונה. בעקבות פלישת ההונגרים, הבולגרים איבדו את שליטתם באזורים אלה. בצפון המישור ההונגרי צוין קיומה של מובלעת אוורית שאריתית שנקראה "Solitudo Avarorum" (בדידות אוורית).
הישגים צבאיים.
הנסיכות הגדולה ההונגרית שמרה עדיין אופי של ברית שבטים וצביון צבאי. ההונגרים בהתקדמותם מערבה לא התכוונו להיעצר בדרכם באזור פאנוניה. הם המשיכו בפשיטות תקיפות לכל הכיוונים האפשריים: נגד קונסטנטינופוליס, איטליה, גרמניה, צרפת ומרכז ספרד. בשנים 907–910 הביסו לא פחות משלושה צבאות של הפרנקים המזרחיים. עד שנת 955 הם הרחיבו את גבולותיהם מול הבווארים עד לנהר אנס. נסיכותם לא הותקפה שוב מכיוון זה במשך מאה שנים, אחרי קרב פרסבורג (ברטיסלבה). פשיטות המדיארים המשיכו עד שנת 970, אך שתי תבוסות צבאיות - קרב לכפלד בשנת 955 וקרב ארקדיופוליס בשנת 970 - הטביעו באופן ברור את חותמם על מדיניותה והתפתחותה של הנסיכות הגדולה.
המעבר.
הפיכת החברה השבטית לחברה ממלכתית הייתה אחת ההתפתחויות החשובות של התקופה. בהתחלה שמרו ההונגרים על סגנון חיים נוודי למחצה ונהגו להמשיך בנדידות העונתיות שלהם בין החורף לקיץ לאורך נהרות עם עדריהם, תוך חיפוש אחרי מרעות ומים. לפי תיאוריה של גיירג' גיירפי, מטה החורף של ארפאד - אחרי כיבוש פאנוניה בשנת 900 - נמצא ככל הנראה ב"ארפאדווארוש" ("העיר של ארפאד"), בימינו רובע של העיר פץ' ומטה הקיץ שלו נקבע - ואנונימוס מאשר זאת - באי צ'פל. מאוחר יותר מטה הקיץ הועבר לצ'אלוקז. לפי גיולה קריזטו, מרכז השטח שבשליטת ארפאד עצמו התמקם בין הדנובה לטיסה. מחקרים ארכאולוגיים נוטים לתמוך באזור טיסה העליונה.