דורון ספיר (נולד ב-1959) הוא סגן ראש עיריית תל אביב-יפו וממלא מקומו מאז 1996. יו"ר ועדת המשנה לתכנון ובנייה ויו"ר איגוד ערים דן לתברואה. חבר מפלגת תל אביב אחת בראשות רון חולדאי.
חייו.
ספיר השלים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ולימודי תעודה בעיתונאות באוניברסיטת תל אביב ולמד משפטים במרכז הבינתחומי הרצליה. הוא עורך דין ומגשר מוסמך.
פעילות ציבורית.
ספיר היה יושב הראש הארצי של ארגון הסטודנטים (אסח"ה) ולאחר מכן, במשך ארבע שנים, מנהל מחלקת הסטודנטים בהסתדרות. בשנים 1989–1996 היה מנהל האגף לצעירים וסטודנטים בהסתדרות. ב-1991 ייסד את העמותה לבריאות הילד ושימש כיושב הראש שלה עד 1999. ספיר היה דירקטור מן הציבור בחברת איסתא ליינס. בשנים 1998–2000 היה יושב ראש פעיל של הנהלת הוצאת הספרים "דיונון".
בעיריית תל אביב-יפו.
ספיר נבחר למועצת עיריית תל אביב-יפו ב-1989, והיה חבר בהנהלת העירייה ויושב ראש ועדת השימור. מאז 1996 הוא ממלא מקום וסגן ראש העירייה. מאז 2002 הוא יושב ראש ועדת המשנה העירונית לתכנון ובנייה. ספיר פישט את ההליכים לקבלת היתרי בנייה והוביל את ההחלטה לאשר את תוכנית המתאר של העיר תל אביב-יפו ב-2012.
ספיר שימש כדירקטור בהיכל התרבות, החברה לפיתוח כלכלי, היכל הספורט והתיאטרון הלאומי "הבימה".
באיגוד ערים דן לתברואה.
בדצמבר 1998 נבחר ספיר ליושב ראש ומנכ"ל בפועל של איגוד ערים דן לתברואה. במסגרת זאת פעל לשיקום הסביבתי של אתר הפסולת חיריה. הוא עמד בראש הצוות שקידם וניהל את תכנון פארק אריאל שרון באתר, עד להקמת חברה ממשלתית לניהולו. פעילותו של ספיר בחירייה כללה הקמה של מערכת לאיסוף גז המתאן הטבעי שנוצר כתוצאה מתסיסת הפסולת האורגנית בתוך הר הזבל, וניצולו כאנרגיה ירוקה.בתפקידו זה כיהן ספיר עד 2019.
בשנת 2003 חתם ספיר על הסכם עם חברת 'חץ אקולוגיה' להקמת מתקן לצורך מיון פסולת עירונית מעורבת והפקת חשמל מביוגז, מים באיכות השקיה לחקלאות ודשן מכ-400 טון פסולת ביתי. המפעל מייצר גז מתאן באיכות גבוהה במיוחד המספק את כל צרכיו של מפעל אופיס טקסטיל באזור. זהו הפרויקט הראשון שקיבל את אישור האו"ם כמורשה לסחור בגזי חממה במסגרת מנגנון הפיתוח הנקי של אמנת קיוטו (CDM).
בשנת 2003 יזם ספיר בפארק המיחזור הקמת מרכז לחינוך סביבתי במבנה ששימש בעבר את מפעל הקומפוסט הראשון בישראל ולאחר שיפוץ הותאם לייעודו החדש. המרכז מפעיל תוכנית חינוכית לכל מוסדות החינוך כולל סיורים באתר. המרכז מארח כנסים בינאומיים בנושא הטיפול בפסולת. במקום נפתח בית קפה ובו מועסקים נערים במסגרת פרויקט חברתי.
בשנת 2012 הגה ספיר את מיזם המותג "תוצרת חירייה" במסגרתו מייצרים אנשים בעלי מוגבלויות, מוצרים מפסולת.
בתחילת 2017 הוביל ספיר את הקמת מפעל המחזור הגדול בישראל שעיקרו הפקת דלק חליפי – RDF – מפסולת יבשה שמזין את תהליך השריפה בכבשני מפעל נשר רמלה המייצרים מלט. המפעל הינו מהגדולים מסוגו בעולם וממיין וממחזר כ־2000 טון פסולת ביתית ביום.
סאבה
וולף חצקביץ'
ווֹלְף חַצְקֵבִיץ' (ברוסית: Вольф Беркович Хацкевич; 21 בינואר 1908, כפר פאָראָפִיֶיבְקָה, בוֹרְזְניאָנְסְקִי אואזד, גוברניית צ'רניגוב, האימפריה הרוסית - 9 בינואר 1959, כפר דאָריינסקויֵה, אורלסקיה אובלסט, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית, ברית המועצות; נקבר בבית הקברות דונסקויה, מוסקבה) היה לויטננט קולונל סובייטי יהודי בחיל רגלים הצבא האדום.
חייו.
וולף חצקביץ', בן בֶר (דב) שהיה ממעמד פקידות, נולד בכפר פאראפייבקה של גוברניית צ'רניגוב באימפריה הרוסית.
קיבל השכלה יסודית והצטרף למפלגה הקומוניסטית הרוסית ב-1930 בזמן שעבד ברית מעבדי עורות בנובוסיבירסק.
בשנת 1931 התגייס לצבא האדום ולאחר שנתיים סיים בלימודי חוץ מבחנים למפקד סגל תיכון. השתתף במלחמת העולם השנייה מאז פלישתם של גרמנים ב-1941.
בלילה לקראת 26 בספטמבר 1943 בהיותו מפקד חטיבת 104 של חיל רגלים באוגדה 36 שהייתה חלק מן הארמייה ה-57 בחזית הערבה הוא היה זה שארגן ופיקד על צליחת נהר דנייפר סמוך לכפר סושינקה וכיבוש כביש שחיבר את הכפר עם כפר צ'רבונויה והדף 11 התקפות.
על כך זכה לפי פקודה מ-20 בדצמבר אותה השנה לעיטורי גיבור ברית המועצות, עיטור לנין (מס' סידורי 15696) וכוכב הזהב (מס' סידורי 1432). כמו כן במהלך חייו עוטר בשלושה עיטורי הדגל האדום, שני עיטורי הכוכב האדום ואותות נוספים.
ב-1946, לאחר המלחמה, סיים קורסים המיועדים לקצינים מצטיינים: "ויסטרל" ("Выстрел") ו"קורס שיפור צוות קצינים" שנוהל על ידי שירות הביטחון הסובייטי.
השתחרר למילואים ב-1955 בדרגת קולונל. בהמשך התגורר בכפר דאריינסקויה בצפון-מערב קזחסטן שם גם נפטר. עפרו נטמן בבית הקברות "דונסקויה" במוסקבה.
הנצחה.
בכפר הולדתו, בבית הספר בו למד, מוצב קיר זיכרון.
מקורות.
דף אישי באתר גיבורי ברית המועצות (רוסית)
מערת אל קסטיו
מערת אל קסטיו (בספרדית: La cueva de El Castillo) היא מערה קדומה בצפון ספרד, שבה התגלו ציורי קיר, או ציורי מערות מתקופת האבן הקדומה, בחלקה המאוחר יותר - התקופה הפלאוליתית העליונה (לפני 20,000 - 45,000 שנים). אחד הציורים שנמצא בה נחשב, נכון ל-2013, לציור העתיק ביותר ששרד, שצויר על ידי אדם. גילו מוערך בכ-40,000 שנה ויותר. ב-2008 נוספה המערה לאתר המורשת העולמית מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד של ארגון אונסק"ו.
מיקום וגילוי.
מערת אל קסטיו היא חלק ממכלול מערות, הקרוי "המערות של מונטה קסטיו" (Las cuevas del monte Castillo). המכלול כולל בתוכו בנוסף למערת אל קסטיו גם את מערת Las Monedas, מערת Las Chimeneas, מערת La Flecha ומערת La Pasiega. הוא נמצא בקהילה האוטונומית קנטבריה, שבצפון ספרד, 30 קילומטר דרומית לבירת המחוז סנטנדר. יש בו חללים רבים, ובהם נמצאו כ-100 ציורי קיר שונים, רובם מעין סטנסיל או העתק של כף יד ודיסקים קטנים, שצוירו על קירות ותקרת החללים, בדרך כלל בעזרת פחם או אוכרה, ומיעוטם ציורי בעלי חיים שונים. מערת אל קסטיו עצמה, התגלתה ב-1903 על ידי הארכאולוג ארמיליו אלקלדה דל ריו, כאשר עסק בחפירות ארכאולוגיות במערת אלטאמירה הסמוכה, שהתגלתה כעשרים שנה קודם לכן, ושגם בה ציורי קיר רבים.
המערה נוספה לאתר המורשת העולמית ב-2008, עוד לפני שהתגלה גילם האמיתי של הציורים על קירותיה.
תיארוך וזהות היוצרים.
ב-2012 התפרסם לראשונה מאמר שקבע את גיל הציורים במערת אל קסטיו בשיטת אורניום-תוריום.
בחלק המערה הקרוי "פאנל הידיים" - Panel de las Manos מצוירות כ-40 כפות ידיים וכן עשרות דיסקים אדומים. החוקרים כותבי המאמר בדקו כמה דגימות מתוכם ומסתבר שמדובר בממצאים עתיקים בהרבה מכפי ששיערו עד אותה עת. על פי ממצאי מחקר זה, הציור העתיק ביותר הוא דיסק או נקודה אדומה שגילה מוערך כעת בכ-40,800 שנה לפחות ונכון ל-2013 מקובל לראות בה כציור הקיר הקדום ביותר ששרד, מעשה ידי אדם. סביבה צוירו במשך אלפי שנים לאחר מכן, כפות הידיים והחיות השונות.
עד גילוי תיארוך זה, מקובל היה בין הארכאולוגים לראות בציורים שבמערת שובה, בדרום צרפת, כציורים העתיקים ביותר. הם צוירו לפי הידוע כיום בערך לפני כ-30,000 עד 35,000 שנים.
באוסטרליה נמצא ציור קיר שתוארך לתקופה מאוחרת יותר, אך מתאר ציפור, אשר לפי הידוע לנו כיום הוכחדה לפני יותר מארבעים אלף שנה. המשמעות היא, שיש אפשרות שהציור האוסטרלי יסתבר בסופו של דבר כציור העתיק ביותר בעולם ושיטת תיארוכו הייתה מוטעית, אך לחלופין, ישנה גם האפשרות שזמן הכחדת אותה ציפור היה מאוחר מכפי שסוברים כעת המדענים, או שמדובר בציור דמיוני, שרק במקרה דומה לאותה ציפור נכחדת. באוקטובר 2014 התפרסם כי גילו של ציור מערות (יד אדם), שנמצא במערה באינדונזיה, מגיע ל-40,000 שנה לפחות. גם תגלית זו, אם תאומת, יכולה להתחרות מבחינת הגיל בתגליות של מערת אל קסטיו, אף כי עדיין קיים פער של 800 שנה, מבחינה זו, "לטובת" מערת אל קסטיו.
הנחת החוקרים בדרך כלל היא שיוצרי ציורי הקיר הקדומים היו ראשוני ההומו ספיינס באירופה, אולי ראשוני התרבות האוריניאקית, שהחלה ככל הנראה בערך לפני כ-42,000 עד 45,000 שנה. מקובל לתארך לאותו מועד גם את הגעתם של ראשוני אבות המין האנושי של ימינו, מאפריקה לאירופה. עם זאת, התיארוך החדש של הציור הקדום ביותר, מעלה גם את האפשרות, שצויר אולי על ידי האדם הניאנדרטלי, אשר הוכחד סופית ככל הנראה לפני 28,000 עד 40,000 שנים. הנושא טרם הוכרע, בשל העובדה שמחד, לא נמצא ציור קיר מתקופה שקדמה להגירת הומו ספיינס לאירופה. אילו נמצא כזה, הדבר יכול היה להוכיח שגם האדם הניאנדרטלי ידע אולי לצייר ציורים שכאלה. מאידך, לא נמצאו באפריקה ציורי קיר קדומים מספיק, שיוכיחו סופית שהומו ספיינס היה היוצר הבלעדי שלהם, עוד לפני הגירתו לאירופה. חוקרים אחדים קושרים בין ההגירה לבין תחילת הציור הקדום. התאוריה שלהם היא שהתחרות באירופה, בין המתיישב החדש - ההומו ספיינס, לבין התושב הוותיק - האדם הניאנדרטלי, המריצה את התפתחותו השכלית של ההומו ספיינס ובין השאר איפשרה לו לפתח את הציור תוך אלפי שנים ספורות, מה שלא נעשה במשך עשרות אלפי שנות חיים נפרדים, הומו ספיינס באפריקה והאדם הניאנדרטלי באירופה.
טכניקת התיארוך.
השיטה הנפוצה ביותר לתיארוך רדיומטרי היא פחמן 14, אך שיטה זאת אינה מספקת לטווח הזמן של האתר. בנוסף לכך, היא מתארכת רק ממצאים העשויים מחומרים אורגניים, כמו פחם וכו', בעוד מרבית ציורי המערות למשל, צוירו בצבעים לא אורגניים, אלא במינרלים, בעיקר צבע אוכרה.