השירות למידע ואבטחת סייבר עוסק בהגנה מפני איומים פנימיים וחיצוניים על מרחב הסייבר של הרפובליקה של קזחסטן.
סיכול ריגול צבאי.
המחלקה לסיכול ריגול צבאי -פועלת נגד גופי מודיעין זרים ונועדה לזהות, למנוע ולדכא פעילויות ריגול זרות בכוחות המזוינים ובגופי המודיעין שלו.
שירות A.
שירות "A" עוסק בדיכוי פעולות טרור וכניסת ארגונים פליליים מסוכנים.
אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל
אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל היא אגודה מקצועית של מהנדסים ואדריכלים בישראל שהוקמה בשנת 1921 על ידי מהנדס הבניין ריכרד פסובסקי ושותפו האדריכל יוסף ברלין. בשנת 1985 היא התאחדה עם הסתדרות המהנדסים ועם ארגון האקדמאים העצמאיים במקצועות ההנדסה, האדריכלות והטכנולוגיה בישראל, להקמת לשכת המהנדסים.
בשנת 1926 יסדה האגודה כתב עת בשם "בנין וחרושת", שהיה ביטאון האגודה. עורכו הראשון היה יוסף ברורמן, שמונה בשנת 1946 לנשיא האגודה.
האגודה קיימה הוצאת ספרים בשם "מידות", ספרייה של כ-13,000 ספרים בתחומי המדע, הטכניקה, והאדריכלות (בבית המהנדס ברחוב דיזנגוף מספר 200 בתל אביב) וקרן לביטוח הדדי. לחברים העצמאים באגודה הוקמה קופת תגמולים בשם "נדבכים". בשנת 1954 היא הכינה לוח תעריפים עבור חבריה. בשנת 1959 החלה האגודה להוציא ירחון בשם "הנדסה ואדריכלות".
בארכיון אדריכלות ישראל שמורים כל גיליונות עיתוני האגודה וספרי הוצאת ״מידות״ לצד מאות רבות של פריטים ומסמכים היסטוריים העוסקים בתולדות האגודה וגלגוליה לאורך המאה ה-20.
פרס ארנן.
בשנת 1960 החלה האגודה להעניק את "פרס ארנן" לעבודת מחקר מצטיינת בתחומי ההנדסה והטכניקה שניתן על שם משה ארנן שהיה יו"ר האגודה. בשנה זו זכו בפרס פרופסור דוד יצחקי וד"ר סקי רוזנהאופט. בשנת 1963 זכה בפרס ד״ר חיים לרכנטל, בשנת 1964 זכה ד״ר מיכאל וידה מהטכניון ובשנת 1966 זכה בפרס ד"ר עודד לוין מהטכניון.
באיי ארנה
באיי ארנה (BayArena) הוא אצטדיון כדורגל המשמש את קבוצת באייר לברקוזן החל משנת 1958. באצטדיון 30,210 מקומות .
היסטוריה.
האצטדיון הוקם בשנת 1956 ושמו היה "אצטדיון אולריך הברלנד" (Ulrich-Haberland-Stadion) על שם נשיא חברת באייר AG, שהקימה את קבוצת הכדורגל באייר לברקוזן. הקיבולת המקורית של האצטדיון הייתה 20,000 מקומות. בשנת 1986 החל שיקומו וחידושו של האצטדיון, שנמשך עד שנת 1997, ובמסגרתו חודש האצטדיון והוגדלה קיבולתו לכ-22,500. בשנת 1998 קיבל האצטדיון את שמו הנוכחי "באיי ארנה".
האצטדיון הוצע לאירוח משחקים במונדיאל 2006 שנערך בגרמניה, אך בגלל שאצטדיון המארח משחקים במונדיאל חייב להכיל לפחות 40,000 מקומות, הוא לא נבחר. בשנת 2007 התל תהליך להרחבת האצטדיון וזה הסתיים בשנת 2009. כיום עומדת קיבולת האצטדיון על 30,210 מקומות. האצטדיון אירח שלושה משחקים בשלב הבתים ומשחק אחד במסגרת רבע הגמר במונדיאל 2011 לנשים שנערך בגרמניה.
כיכר המלכה (באת')
כיכר המלכה (באנגלית: Queen Square) היא כיכר של בתי מגורים ג'ורג'יאניים, השוכנת בלב העיר באת' שבאנגליה, דרומית לסירקס ומזרחית לפארק ויקטוריה המלכותי.
כיכר המלכה הייתה המבנה הגדול הראשון שתוכנן על ידי האדריכל ג'ון ווד האב, שהתגורר באחד מבתי הכיכר. בתים 21 - 27 מהווים את הצד הצפוני, שתואר על ידי ניקולאוס פבסנר כ"אחד מההרכבים הפלדיאניים המשובחים ביותר באנגליה לפני 1730". חלק זה תוכנן בצורה דמוית וילה עם גמלון מרכזי, ועמודים קורינתיים המתנשאים לגובה שתי קומות.
הצד המערבי של הכיכר, הכולל את בתים 14 - 20, תוכנן על ידי ג'ון פינץ' ב-1830 והיה שונה מהעיצוב המקורי של ווד בכך שהחלק המרכזי של כל אחד מהבתים היה בסגנון התחייה היוונית. בתים 16 - 18 משמשים כיום את המוסד המלכותי לספרות ולמדע של באת'. הצד הדרומי של הכיכר, הכולל את בתים 5 - 13, היה בעבר שטח ציבורי פתוח וכיום הוא משמש כבית מלון. כל הבניינים בכיכר הוכרו על ידי הרשויות הבריטיות כבניינים רשומים מדרגה I. האובליסק השוכן במרכז הכיכר הוקם על ידי בו נאש ב-1738.
במלחמת העולם השנייה, בין ליל ה-25 באפריל לשעות הבוקר המוקדמות של 27 באפריל 1942, ספגה באת' שלוש הפצצות של הלופטוואפה הנאצי כנקמה על הפצצות חיל האוויר המלכותי בערים ליבק ורוסטוק, שהיו חלק ממבצע גרמני שנודע כבליץ בדקר. למעלה מ-400 תושבים נהרגו, וכ-19,000 מבנים נפגעו או נחרבו. הבתים בצד המערבי של הכיכר נפגעו, ושוקמו לאחר מכן.
לאורך השנה נערכים בכיכר מספר אירועים כגון שוק צרפתי, שוק איטלקי, וסוף שבוע המוקדש לבולה, שהוא משחק ממוצא צרפתי שמטרתו היא זריקת כדורי מתכת קרוב ככל האפשר לכדור מטרה.
Paris (אלבום של מלקולם מקלארן)
פריז הוא אלבום קונספט מאת המפיק והמוזיקאי הבריטי מלקולם מקלארן שיצא ב-1994. מקלארן יצר את האלבום כ"מכתב אהבה" לעיר פריז. הוא מציג בכל שיר תמונות פריזאיות המשלבות סיפורים המוקראים/מדוקלמים בקולו, אשר ברבים מהם משולבות דמויות בעלות זיקה לעיר כג'יימס בונד, ז'אק פרוור, סרז' גינסבורג, סיד וישס, מיילס דייוויס וז'ולייט גרקו, ג'וזפין בייקר, סימון דה בובואר, אדית פיאף, קתרין דנב, אריק סאטי וסוניה ריקייל. הליווי המוזיקלי מורכב משילוב סגנונות בהם ג'אז, מוזיקת קברט, פופ, רוק, אמביינט, מוזיקה מזרחית, מוזיקה אפריקאית ועוד, רובם בתיזמור עשיר. כן יש באלבום מחוות לשירים צרפתיים מוכרים כמו למשל השיר הפרובוקטיבי והמצליח "Je T'Aime ... Moi Non Plus" (בעברית: אני אוהבת אותך ... אני כבר לא) של סרז' גינסבורג עם גניחותיה של ג'יין בירקין.
התקליט התקבל בפליאה כיוון שמקלארן היה מוכר כ"אבי הפאנק (Punk)" וליצירה הסנטימנטלית והרכה אין כל קשר עם סגנון זה. הביקורות נעו בין תיעוב של "היצירה היומרנית" שבה מוזיקאים בינוניים אינם מצליחים לחפות על כישרונו הפחות מבינוני של מקלארן לבין התלהבות ציבורית והגדרת האלבום כיצירת מופת. בעיקר מוערכים השיר "פריז, פריז" בהשתתפותה של קתרין דנב והשיר "ג'אז הוא פריז" (Jazz is Paris). השיר "ג'אז הוא פריז" הוא אחד משלושה שירים באלבום, מגוללים את סיפור אהבתם של ג'ולייט גרקו ומיילס דייוויס. שני השירים הנוספים הם Miles And Miles Of Miles Davis ו-Rue Dauphine. שלושת השירים משלבים ראפ רך עם נגינת חצוצרת ג'אז נוקבת והמילים של שלושתם מדגישות את העובדה שמיילס דייוויס היה שחור עור.
לאלבום צורף תקליט עם עיבוד אינסטרומנטלי (כלי) של השירים לתשעה קטעים ממוספרים.
בל תשקצו
ביהדות, בל תשקצו הוא איסור הלכתי לעשות מעשים דוחים המעוררים גועל. על פי התלמוד, איסור זה נלמד מן הפסוק בספר ויקרא: הפסוק עוסק באופן ישיר באיסור אכילת שרצים, ומהמילים "אל תשקצו את נפשותיכם" נלמד עיקרון רחב יותר: איסור על מעשים נתעבים ומעוררים סלידה.
דוגמאות לאיסורים.
בתלמוד הובאו מספר דוגמאות למעשים האסורים משום 'בל תשקצו' הם:
בראשונים יש דוגמאות נוספות לאיסור מדין זה:
דאורייתא או דרבנן.
יש ראשונים שהבינו על פי פשטות דברי התלמוד שזהו איסור דאורייתא. ראשונים אחרים כתבו שזוהי רק גזירה דרבנן, והדרשה שבתלמוד היא אסמכתא בעלמא. הרמב"ם כתב שהאיסור אמנם מדאורייתא, אך אינו נכלל עם שאר האיסורים בתורה שנקבע עליהם עונש מלקות, משום שאינו מתאים לפשט הכתוב.
המועצה המדינית
המועצה המדינית (ברוסית: Государственный совет) מוסד ממשל עליון באימפריה הרוסית שהוקם בשנת 1806. עד לשנת 1906 תפקד כמועצה מייעצת לקיסר, בשנים 1906–1917 היה הבית העליון של הפרלמנט הרוסי.
המועצה לפני שנת 1906.
קודם להקמת המועצה המדינית, עוד בשנת 1801 הוקמה המועצה הנדרשת (Непременный совет). במועצה זו השתתפו מספר יועצים קרובים של אלכסנדר הראשון. המועצה המדינית הוקמה כחלק של ההצעות לרפורמה שלטונית של מיכאיל ספרנסקי.
הקיסר היה ממנה חברי המועצה בהתאם לרצונו. מעשית, הרוב המוחלט של חברי המועצה היו אנשי אצולה רוסית והמינוי היה לכל החיים. כל שרי הממשלה היו חברי המועצה. יושב ראש המועצה וסגנו קבלו מינוי שנתי מהקיסר. עד לשנת 1865 יושב ראש מועצת השרים היה גם יו"ר המועצה המדינית. אם הקיסר השתתף בישיבת המועצה, הוא היה יו"ר הישיבה. בשנת 1810 למועצה היו 35 חברים, בשנת 1890 - 60 חברים ובמהלך תחילת המאה ה-19 מספר החברים הגיע ל-90.
במשך תקופה ארוכה ישיבות המועצה התקיימו בארמון החורף. בשנת 1885 הישיבות עברו לארמון מרינסקי והתקיימו בארמון זה עד לשנת 1917.
תפקידי המועצה היו כדלקמן:
המועצה כללה אספה הכללית, משרד המדינה (Государственная канцелярия), מחלקות וועדות.
כל הנושאים היו מועברים למועצה רק דרך משרד המדינה ובאמצעות מזכיר המדינה שעמד בראשה. לאחר בדיקת הנושאים, המזכיר היה מעביר אותו למחלקה ספציפית של המועצה לדיון. בהתאם להנחיית הקיסר, נושאים דחופים היו יכולים לעבור ישירות לאספה הכללית. בהתאם למסמך שהיה בבסיס הקמת המועצה היא הייתה צריכה לדון בכל החוקים החדשים. מעשית הדבר לא נשמר. החלטה במחלקות המועצה ובאספה הכללית הייתה מתקבלת על בסיס רוב בהצבעה. לקיסר הייתה זכות לשנות החלטת המועצה.
החל משנת 1832 השרים הפסיקו להעביר למועצה את הדו"ח השנתי על פעילותם. בשנת 1842 התקבל מסמך חדש בהקשר לסמכויות המועצה. בהתאם למסמך החדש, חלק מנושאים חוקתיים הועברו מסמכויות המועצה, לעומת זאת הורחבו סמכויותיה בנושאי מינהל ומשפט.
המועצה לאחר 1906.