כמו בעוגבים האקוסטיים, גם באורגן החשמלי יש מקלדת או כמה, וכן מערכת דוושות. קיימים אורגנים חשמליים אשר להם יש אוקטבה אחת בדוושות, אלה נפוצים יותר וזולים יותר, והדוושות שלהם משמשות בעיקר לקווי באס פשוטים, התומכים באקורדים, בעיקר למוזיקה קלה. באורגנים חשמליים עם שתי אוקטבות וחצי בדוושות (ושתי מקלדות ומעלה) אפשר לנגן את הרפרטואר הקלסי של העוגב. אורגנים אלה יקרים יותר, וכיום הם כוללים מאגרי צלילים של עוגבים אמיתיים שנדגמו באופן דיגיטלי. בעזרת מאגרי צלילים טובים והגברה איכותית, ניתן כיום ליצור חיקויים אלקטרוניים טובים למדי של עוגב אקוסטי, בעלויות נמוכות בהרבה.
טכנולוגיית ה-MIDI מאפשרת הוזלה נוספת, וזאת בעזרת שימוש במערכת דוושות עם ממשק וחיבורי MIDI (נקראת Midi pedalboard), וכלי מקלדת אלקטרוניים זולים יחסית שגם להם יש חיבורי Midi. אלו ניתנים לחיבור ביניהם ו/או למחשב, אשר בו מותקנת תוכנה ובה צלילי עוגבים אמיתיים דגומים. אורגן חשמלי המשלב יחידות נפרדות ביחד, הוא זול אף יותר. Midi מאפשר גם חיבור של מקלדות זולות, כדוגמת מקלדת שליטה חסרת מאגרי צלילים, אל מודול הכולל מאגרי צלילים דגומים של עוגבים אמיתיים.
קרלוס קסטנדה
קרלוס קסטנדה (אנגלית: Carlos Castaneda; 25 בדצמבר 1925 - 27 באפריל 1998) היה סופר אמריקני ממוצא פרואני, ידוע בשל סדרת ספריו על דון חואן מאטוס (12 ספרים).
חייו.
לדבריו, נולד בסאו פאולו שבברזיל בחג המולד של 1931, אולם על פי רישומי ההגירה הוא נולד כ-6 שנים קודם לכן בקחאמרקה שבפרו. שמו המקורי קרלוס ארנה. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (תואר ראשון, 1962; דוקטורט, 1970).
בשנת 1960 פגש את השמאן היאקי (Yaqui) דון חואן מאטוס, ובלמידה ממנו, כתב קסטנדה את ספריו האנתרופולוגים-ביוגרפיים, שבגינם הוא ידוע. הוא ירש מדון חואן את העמדה של נגואל, או מנהיג של קבוצת רואים (לוחמי חופש).
קסטנדה היה בשנות ה-60 המוקדמות סטודנט לאנתרופולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ובמסגרת מחקרו על שימוש בצמחים הזייתיים (או 'צמחי עוצמה') בקרב האינדיאנים נסע לבקר אצל שבטים השוכנים בצפון מקסיקו.
על פי טענתו של קסטנדה, הוא פגש במקסיקו בשאמאן ישיש ורב עוצמה, אותו כינה בשם דון חואן, אשר לימד אותו ידע ודרך חיים רבי עוצמה אשר לאדם המערבי הממוצע לא היה כל מושג עליהם. בסופו של דבר הפך קסטנדה ליורש הידע של דון חואן ולמנהיגה של שושלת מכשפים (נגואל). את מה שהציג כהתנסויותיו עם דון חואן וחבורת מכשפיו העלה בכתריסר ספרים ("משנתו של דון חואן" הוא הראשון ביניהם), ואחריו החלו גם 'תלמידותיו' של קסטנדה להפיץ ספרים המרחיבים את העניין. מלבד תיאוריו, לא קיים תיעוד של מפגש עם דון חואן המסתורי ואין דרך לקבוע אם מדובר באדם אמיתי או בדמות שבדה בספריו.
בין אם תיארו ספריו חוויות אמיתיות ובין אם הדברים המתוארים הם יצירה בדיונית, הם נתנו השראה לרבים ומושגים שיש הרואים בהם תמצית לדרך חיים, על ידי הגדלת המודעות לאספקטים שונים בחיים, כגון: נקודת המאסף, דרך עם לב, דרך הלוחם, ייקוש, חלימה, מחיקת תולדות החיים, הפחתת החשיבות העצמית, השתקת הדיאלוג הפנימי, ישויות לא-אורגניות, הטונאל והנגואל, הטורף, ראיית אנרגיה, ועוד.
לצד הידע התאורטי והסיפורים השונים, כתב קסטנדה על טכניקות רבות המסייעות בהפיכת המידע התאורטי הנ"ל לידע מעשי.
קסטנדה תיאר בספרו האחרון את "המעברים הקסומים", שלדבריו היא אמנות תנועה שאמאנית עתיקה. זוהי תורה של אימון גופני למכשפים ששמה המודרני הוא "טנסגריטי" (המודגמת בספרו "מעברים קסומים"). בארץ ישנם מורים שונים וארגונים המתיימרים ללמד מעברים קסומים ואמנות הציד (הייקוש, תפיסת עולם מעשית אותה מפרט קסטנדה, הנועדה לצוד את העוצמה האישית). לא כל המורים מלמדים את הטכניקה בשלמותה: החלימה היא חלק בלתי נפרד מהדרך שמציגה דמותו של דון חואן, אולם מעטים המורים המתיימרים לגשת לנושא זה משיקולי ניסיון ואחריות.
כמו כן קיימים בעולם ובארץ אתרי אינטרנט ופורומים שעוסקים ודנים אודות הצעותיו והדרכים ליישמן בחיי היומיום.
קסטנדה הפיץ ערפל באשר לתולדות חייו האישיים ומיעט להצטלם. מרבית תצלומיו הקיימים ברשת הופצו ללא הסכמתו.
קסטנדה מת בשנת 1998 ואפרו נשלח לקבורה במקסיקו.
רשימת ספרים.
Journal of Applied Hermaneutics.
the thirty year aniversery edition with a new introduction by Castaneda
17 באוגוסט
17 באוגוסט הוא היום ה-229 בשנה בלוח הגרגוריאני (230 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 136 ימים.
פרובוס
מַרְקוּס אוֹרֶלְיוּס פְּרובּוּס אוֹגוּסְטוּס (בלטינית: Marcus Aurelius Probus Augustus; 232-282) היה קיסר רומא משנת 276 ועד למותו. בתקופתו המשיך הלחץ של השבטים הגרמאניים על הגבולות המערביים של האימפריה וכתוצאה מכך הסיגו הרומאים את קווי ההגנה והגבולות אל נהרות הריין והדנובה.
קורות חייו.
רקע.
פרובוס נולד ופעל בתקופה הידועה בהיסטוריה בשם משבר המאה ה-3, שבה היו לפחות עשרים ושישה תובעים לתואר הקיסר, בעיקר גנרלים בולטים בצבא הרומי, שהצליחו להשתלט על תפקיד הקיסר. עשרים ושישה אנשים התקבלו באופן רשמי על ידי הסנאט הרומי כקיסרים במהלך תקופה זו, ובכך הפכו לקיסרים לגיטמיים.
הקיסרות חוותה משברים צבאיים, מדיניים וכלכליים חמורים. בנוסף, בשנת 251 פרצה מגפת קיפריאנוס - ככל הנראה אבעבועות שחורות, שגרמה לתמותה גבוהה ופגעה בכוח האדם שעבד בחקלאות, אך בעיקר ביכולתה של הקיסרות לגייס חיילים לצבאה ולהגן על עצמה. השבטים הגרמניים שחשו את חולשת האימפריה החלו בסדרת פלישות נועזות אל מעבר לגבולות שחייבו את הקיסרים הרומאיים לצאת לסדרת מערכות על מנת להדוף את הפולשים, בתקופה זו החלו הגותים ושבטים ברברים אחרים את סדרת התקפותיהם על האימפריה הרומית, מעימותים שנמשכו לאורך המאות עד לנפילת האימפריה הרומית המערבית.
המשבר הביא לשינויים עמוקים במוסדות האימפריה, בחברה, בחיים הכלכליים, ובסופו של דבר, בדת. תקופה זו נתפסת בעיני רוב ההיסטוריונים, כהגדרת המעבר בין התקופות ההיסטוריות של העת העתיקה הקלאסית לבין שלהי העת העתיקה
לפני תפיסת השלטון.
תאריך לידתו של פרובוס איננו ידוע. ההשערה היא כי נולד בין 230 לשנת 235. ידוע כי הוא נולד לאדם בשם דלמטיוס בעיר סירמיום בירת הפרובינציה פנוניה התחתית.
פרובוס הצטרף לצבא האימפריה הרומית עם הגיעו לבגרות בתחילת המחצית הראשונה של המאה השלישית וזכה להצלחה והערכה. הוא מונה לטריביון צבאי על ידי הקיסר ולריאנוס וזכה לקידום תחת כל אחד מהקיסרים שירשו את כס הקיסרות, האחרון שבהם טקיטוס מינה אותו לתפקיד המושל של הפרובינציות המזרחיות. עם מותו של טקיטוס הכריז פרובוס, בתמיכת הלגיונות שתחת פיקודו על עצמו כקיסר.
במקביל, אחיו של הקיסר המנוח פלוריאנוס הכתיר עצמו לקיסר באוגוסט 276, בתמיכת הלגיונות שהיו תחת פיקודו ובעיקרם הלגיונות שהיו מוצבים בחלק המערבי של האימפריה, אך לא ביקש ולא זכה לתמיכת הסנאט. הוא לא הספיק להגיע לרומא על מנת לבסס את תביעתו לכס הקיסרות בטרם הכריזו הלגיונות של החלק המזרחי של הקונסוליה על פרובוס כקיסר ופלוריאנוס נאלץ להצעיד את צבאו על מנת להכניע את המרידה. הצבאות נפגשו בסמוך לעיר טרסוס בטורקיה. צבאו של פליריאנוס היה גדול יותר אך פובוס היה מפקד מנוסה, נמנע מעימות ישיר והשתמש בטקטיקות התשה שבשילוב עם תנאי מזג האוויר הקייצי הקשים הביאו להתמרדות בצבאו של פלוריאנוס. לא ברור האם פלוריאנוס נרצח על ידי מורדים מתוך צבאו או שמצא את מותו בנסיבות אחרות.
פרובוס יצא לכוון רומא ובדרך הצליח להדוף פלישה של שבטים גרמאניים ולזכות בתואר "גוטיקוס", בשנת 277 הוא הגיע לרומא וזכה בהכרה בדיעבד של הסנאט במעמדו כקיסר.
תקופת שלטונו.
פרובוס, כמו כל הקיסרים של התקופה לא יכול היה לנוח על זרי הדפנה או להנות ממנעמי השלטון. היא נאלץ להתמודד עם לחצים בלתי פוסקים מצד שבטים גרמאניים ממערב וצבאות של האימפריות שגבלו בגבול המזרחי של האימפריה.
בשנת 278 ערך פרובוס סדרת מסעות מלחמה מוצלחים בגאליה כנגד שבטי האלמאניים והלונגי שבסדרת פשיטות חדרו אל מעבר לנהר הנקר (במדינת באדן-וירטמברג) אל תוך טריטוריה רומאית בעוד זרוע אחרת של הצבא הדפה פשיטות של השבטים הפרנקיים במטרה לנקות ולהבטיח את גאליה מאיום של פולשים גרמאניים. הצלחתו הביאה לפרובוס את הזכות לשאת את התואר גותיקוס מקסימוס וגרמניקוס מקסימוס, ובמקביל החל פרובוס בתהליך של יישוב בתי אב של שבטים גרמאניים שהסכימו-מרצון או מכפיה - לקבל את המרות של הרומאיים, בשטחי פרובינקיות ובעיקר באזורי ספר.
בין השנים 279 עד 280 ניהל פרובוס סדרת קרבות מול שבטי הוונדאלים, מסע מלחמה שהחל בפרובינציה רייטיה (בלטינית: Raetia) במרכז אירופה שעל הרי האלפים ( בשווייץ ובדרום גרמניה). איליריה (לטינית: Illyricum) שלאורך חופיו המזרחיים של הים האדריאטי וליקיה שבדרום-מערבה של אסיה הקטנה. במקביל נשלחו לגיונות של הצבא הרומאי אל מצרים על מנת לדכא מרד של שבטים נוביים אותם כינו הרומאים בלימי (Blemmyes) ועם דיכוי המרד שקדו הרומאים על בניה מחדש של תשתיות חיוניות כגון דרכים גשרים ותעלות מתוך מטרה להבטיח את יציבות הפקת ושינוע תבואה ממצרים לרומא.
במהלך השנים 280 עד 281 עסק פרובוס בדיכוי מרידות כנגד שלטונו מצד 3 טוענים לכתר בפרובינציות שונות.