נבון החל את לימודיו הגבוהים בשנת 1962 במכון האוניברסיטאי למדעי הטבע באבו כביר, שהיה אחד המוסדות ממנו צמח אוניברסיטת תל אביב. הוא רכש תואר בוגר בביולוגיה בשנת 1964 ועבר ללמוד לתואר שני בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית. ב-1968, סיים בהצטיינות תואר מוסמך בפיזיולוגיה של חרקים. עבודת התזה שלו נכתבה על "התצרוכת התזונתית של חומצה אסקורבית בזחל הצמחוני" בהנחייתו של פרופ' צבי לוינסון.
ב-1974, השלים נבון את עבודת הדוקטורט בנושא "ההשפעה הפיזיולוגית והביוכימית של חומצה אסקורבית בזחל הצמחוני" בהדרכת פרופ' צבי לוינסון ופרופ' אליהו סבירסקי.
לאחר השלמת הדוקטורט, ביצע נבון פוסט-דוקטורט. במרכז לחקר חרקים של משרד המושבות הבריטיות (COPR) בלונדון, בנושא: "השפעת האכלה של חומצות אמינו לא חלבוניות על בוגרי הארבה המדברי". במהלך ההשתלמות, פיתח שיטת מבחן של החומרים האלו המבוססת על דסקיות סיליקון. במהלך שהותו בלונדון, הירצה על הנושא בכנס השנתי להגנת הצומח בגֶנט, בלגיה. כמו כן. בשנת 1960 השתתף בסדנה בינלאומית בנושא "השימוש ברדיואיזוטופים וקרינה רדיואקטיבית נגד מזיקי חקלאות" בגיינסוויל, פלורידה. המימון של הסדנה היה מטעם הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית בווינה (SABA).
פועלו בתחום האנטומולוגיה.
מחקרים אנטמולוגיים.
ב-1979, שימש נבון כחוקר ראשי בתוכנית BARD – קרן משותפת ישראלית-אמריקאית למחקר ופיתוח חקלאי. את עבודתו המחקרית ערך בשותפות עם פרופ' הרברט ליפקה באוניברסיטת מסצ'וסטס, בוסטון,
החל משנת 1965, עסק במחקר אנטומולוגי במכון וולקני במשך 36 שנה במעמד קבוע. במהלך עיסוקו המחקרי, יצא ד"ר נבון לשנת שבתון בשלוש הזדמנויות שונות וביצע מחקרים בשיתוף אנטמולוגים ברחבי העולם.
שיתופי פעולה עם חוקרים ממינהל המחקר החקלאי.
פיתוח אמצעי גידול והאכלת חרקים.
ד"ר נבון פיתח מספר קרקעי מזון מלאכותי לגידול חרקים.
פרסומים מדעיים בעברית.
1. נבון, ע ו- ויסוקי מ. (1989) בחיידק בצילוס תורינגיינזיס כמדביר ביולוגי של מזיקי חקלאות. "מחקר חקלאי בישראל. מפרסומי מינהל המחקר החקלאי סדרה 4 מס' 4."
2. מחקרים בתחום ההדברה הביולוגית של מזיקי חקלאות בכתבי העת "עלון הנוטע" ו"השדה".
3.מה יכולים ללמד אותנו חרקים צמחוניים אודות חשיבותו של ויטמין C בהתפתחות שלהם?", מגזין האינטרנטי "הידען", 11.8.2020.
4 "הגילוי המקרי הסרנדיפי במדע", מגזין האינטרנטי "הידען", 26.12.2020.
פועלו בתחום השירה.
בנוסף למחקריו ופיתוחיו המדעיים בתחום האנטמולוגיה, הוציא ד"ר נבון לאור חמישה ספרי שירה וזכה לפרסם רבים משיריו במגוון פלטפורמות. נבון הוא בוגר סדנת ההמשך של בית הספר לשירה במשכנות שאננים בירושלים בניהולו של אמיר אור. חבר באגודת הסופרים העברים החל מ-25.3.1991.
ספריו שיצאו לאור.
1."באמצע הלילה בבוקר", (עקד,1986)
2."רחפת אור", (ספרית פועלים, 1989)
3."לוין חצות",] (ספרית פועלים, 1992)
4."לאן נעלמו הגחליליות", (עמדה, 2014)
5."במחשבה שנייה", (עמדה 2020)
פרסומי שירים במגזינים ספרותיים.
1. "גיבור משפחתי" - מתוך "במחשבה שנייה". שנתון "שירת המדע" לספרות, אמנות ומדע: 2020
2. "גלגול נשמות" ו"על פרפרים וציידים" - שני שירים מתוך "אורות", גיליון על קפקא, אביב 2012
3. "נקודות על ציר זמן ספרדי" - שיר מתוך "אורות", גיליון על ג'ורג' אורוול, חורף 2020.
4. "איש ואשתו-שעדיין" - "פועם" 126, כתב עת אינטרנטי לשירה, 2014
פועלו בתחום הפיסול בברזל.
ד"ר נבון השלים סדנת פיסול אצל רמי רודיך בגבעתיים ומפסל בברזל במשך שנים רבות בבית המלאכה שלו. הציג מעבודותיו בגלריית המגדל בקיבוץ שפיים את עבודותיו ( 19.9.2014-16.10.2014) בתערוכה בשם "על חבל דק". צילומי יצירותיו מופיעים בספר השירה שלו "במחשבה שנייה" ומעצימים את השירים.
פועלו בתחום המוזיקה.
נגינה בחליל צד.
ד"ר נבון הוא נגן חליל צד ומשתתף ותיק במועדון הישראלי לכל נשיפה. ונגן ותיק בהרכבים של מוזיקה קאמרית: ברביעיית חלילים בהדרכת דפנה יצחקי. כתרומה לקהילה, הופיעה הרביעייה בבתי אבות באזור המרכז. נבון מנגן בהרכבים שונים, בעיקר בליווי פסנתר.
כמו כן, חיבר נבון ספר מחקר אודות וולפגנג אמדאוס מוצארט "Mozart Seven Notes" בהוצאת אמזון (2016). הספר זכה לשבחים בקרב קוראיו.
פרדיננד באואר
פרדיננד באואר (בגרמנית: Ferdinand Bauer; 20 בינואר 1760 - 17 במרץ 1826) היה מאייר בוטני אוסטרי, שנסע במסע של מתיו פלינדרס לאוסטרליה.
ראשית חייו.
באואר נולד בפלדסברג בשנת 1760, בנו הצעיר של לוקאס באואר (? –1761) - צייר החצר של נסיך ליכטנשטיין - אך נותר ללא אביו שנפטר בשנה הראשונה לחייו. הבן הבכור היה היורש של תפקיד אביהם. יחד עם שניים מאחיו, יוזף אנטון ופרנץ באואר, הוא הועבר לחזקתו של נורברט בוקיוס (1729–1806), רופא ובוטנאי. בהדרכתו של בוקיוס, באואר הפך למתבונן נבון בטבע והיה רק בן 15 כשהחל לתרום רישומים מיניאטוריים לאוסף של בוקיוס. בשנת 1780 נשלחו פרנץ ופרדיננד לווינה לעבוד בהנחייתו של ניקולאוס פון ז'קין, בוטנאי בולט ומנהל הגן הבוטני המלכותי בארמון שנברון. שם התוודע באואר למערכת הטקסונומית של ליניאן, תחום המיקרוסקופיה, ולקח שיעורים בציור נוף.
באמצע שנת 1786, על פי המלצת ז'קין, ליווה באואר את ג'ון סיבת'רופ, מאוקספורד, כאמן בטיול שטח ביוון ובאסיה הקטנה. הם חזרו לאנגליה בדצמבר 1787 עם למעלה מ-1,500 רישומים של צמחים, בעלי חיים, ציפורים ונופים, שחלקם הופיעו בפרסום "פלורה גרקה". בהקדמה הלטינית ליצירה זו נכתב "סיבת'ורפ לקח איתו צייר בעל מוניטין מצוין, פרדיננד באואר, שאת היתרונות שלו מדגימים האיורים." יוזף הוקר כינה את פלורה גרקה, עם כאלף איוריה בצבעי היד המעולים, "היצירה הבוטנית הגדולה ביותר שהופיעה אי פעם" (1859).
אוסטרליה.
בהמשך נסע באואר לאוסטרליה עם מתיו פלינדרס כצייר בוטנאי. הוא היה אחד משישה מדענים שנבחרו על ידי סר יוזף בנקס ללוות את פלינדרס במסעו באוסטרליה. הוא עבד בניהולו של הבוטנאי רוברט בראון, ובנוסף לבוטניקה, באואר היה אמור לצייר נושאים זואולוגיים. סטנדרט העבודה המדויק שלו זיכה אותו בהערצה של מתיו פלינדרס ורוברט בראון. במכתב לבנקס מפורט ג'קסון, מיום 20 במאי 1802, כתב פלינדרס שבחים:
"[מזל] היה למדע ששני גברים כמו מר בראון ומר באואר נבחרו, התוצרים שלהם הוא מעבר למה שהתרגלתי לראות." עשרה ימים לאחר מכן, בראון דיווח כי באואר עשה 350 רישומי צמחים ו-100 של בעלי חיים"
באואר, שהתכוון לתפוס במדויק את הטון והצללה של הדגימות שלו, אך לא היה מסוגל לשאת איתו את מגוון הצבעים הדרוש, כיסה את הרישומים הראשוניים שלו במספרי צבעים. עמיתיו במשלחת הסתקרנו מהדיוק של באואר, ובינואר 1806 כתבו שהם "הוכנו בצורה כזו להתייחס לטבלת צבעים שתאפשר לו לסיים אותם בשעות הפנאי שלו בדיוק מושלם". ספר משנת 2017 מכיל רפרודוקציות של אוספים באירופה, בריטניה ואוסטרליה שמעולם לא פורסמו בעבר וחושף לראשונה את טכניקת קידוד הצבעים החדשנית של באואר.
ביוני 1803, בזמן שפלינדרס חזר לאנגליה במטרה להשיג מחליף, באואר נשאר באוסטרליה. הוא נסע לאי נורפוק במשך שמונה חודשים וגם ביצע טיולים לניוקאסל, להרים הכחולים ולחוף הדרומי של ניו סאות' ויילס. באואר חזר לאנגליה מלווה בארגזים שהכילו 1,542 ציורים של צמחים אוסטרלים, 180 צמחים באי נורפוק ומעל 300 בעלי חיים.
חזרה לאירופה.
לאחר שובו של באואר לאנגליה ב-13 באוקטובר 1805 המשיכה האדמירליות להעסיק את באואר כדי לאפשר לו לפרסם דיווח על מסעותיו. באואר עבד על Illustrations Florae Novae Hollandiae במשך חמש שנים, ועשה את כל החריטות בעצמו. הוא גם תרם עשר פלטות לספר מסע של פלינדרס לטרה אוסטרליס.
בין השנים 1806 עד 1813 פורסמו 50 סטים של איורים של באואר בשלושה חלקים. לרוע המזל, מיזם ההוצאה לאור נכשל, ובאוגוסט 1814 חזר באואר לווינה, אך המשיך לעבוד עבור פרסומים באנגלית. הוא רכש בית קטן בהייצינג ליד הגן הבוטני של שנברון ובילה את זמנו בציור וטיולים אל האלפים האוסטרים עד זמן קצר לפני מותו ב-17 במרץ 1826.
עיקר ציוריו הגמורים של באואר נרכשו על ידי האדמירליות הבריטית. בשנת 1843 הם הועברו למוזיאון הבריטי יחד עם ציורים נוספים שרוברט בראון קנה מפרנץ באואר. רוב הטקסטים, וכן גם אוסף הצמחים והעורות, נרכשו על ידי המוזיאון הקיסרי האוסטרי וכעת הם שוכנים במוזיאון הטבע בווינה.
מורשת.
ג'ון לוצקי () הביוגרף של פרדיננד באואר כתב, כי שמו "יחיה בזיכרונות של הדורות הבאים" בגלל רישומיו.
סוג הפרח האוסטרלי "באוארה" נקרא על שמו, כמו כן קייפ באואר בדרום אוסטרליה, שניהם ניתנו לכבודו על ידי פלינדרס.
אף על פי שמבני דורו הוא זכה לשבחים כגדול האמנים הבוטניים, שמו של באואר כמעט ונשכח. הוא היה אובססיבי לגבי עבודתו ולא היה לו זמן או כישרון לפרסום עצמי, מה שעשוי להסביר את שנותיו הארוכות ב"מדבר הזיכרון ההיסטורי".
לוצקי אמנם החיה את שמו של באואר, אך הביוגרפיה הקצרה שלו נותרה המקור היחיד למידע על צייר הטבעי במאה השנים הבאות.
באואר זכה לפרסום מסוים בשנות השבעים עם עבודתם של ד"ר וילפריד בלאנט וויליאם סטרן בפרסומם "ציורי הפרחים האוסטרליים של פרדיננד באואר (הוצאת בזיליסק, 1976).
אפריל 1989 הופיעה המונוגרפיה הראשונה על מסעו האוסטרלי של פרדיננד באואר: "פרדיננד באואר: רישומי ההיסטוריה של אוסטרליה. על פי האוספים האנגלים והאוסטריים" הוא העתק את כל המכתבים הידועים של באואר. בשנת 1985 נמצאו בווינה 100 רישומי בעלי חיים לא מסווגים של באואר, וחלקם נכללו במונוגרפיה.