אקסלרוד התחתן ב-1966. לו ולאשתו נולדו בן ובת.
מלחמת יום הכיפורים.
לאחר פרוץ המלחמה גויס אקסלרוד ויצא לחזית סיני כמפקד פלוגת הנדסה בגדוד הסיור 582 של חטיבה 226, שעליו פיקד סגן-אלוף נתן שונרי.
לקראת המבצע לצליחת תעלת סואץ, שהחל ב-15 באוקטובר 1973, סופח גדודו של שונרי לחטיבת השריון 14. בלילה שבין ה-15 וה-16 באוקטובר נקלע הגדוד לקרב קשה בצומת הצירים טרטור-לקסיקון שבקרבת התעלה. הוא עמד מול כוחות מצריים בעלי כוח אש עדיף וספג נפגעים רבים. אקסלרוד ניהל את חילוץ הנפגעים מפלוגתו ונשאר מאחור כדי לחפות על אנשיו הנסוגים בנשקו האישי, עד אשר נפגע ונהרג. על פעולתו זו הוא עוטר לאחר המלחמה בעיטור העוז.
אקסלרוד הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי בקיבוצו.
פלוגתו הוציאה לאור ספר לזכר שלושה עשר חייליה שנפלו במלחמה, ובו גם דברים על אקסלרוד, צילומים של יצירות שלו וקטעים ממכתביו. שמו הונצח על גבי אנדרטאות שונות ובהן אנדרטת הצנחנים בתל נוף ואנדרטת חיל ההנדסה בחולדה.
עמי-יעל היה אחיו של יצחקי גל אשר גילה מחדש את גמלא.
אבנר פז צוק
אבנר פז צוק (נולד ב-1963) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, ששימש כקצין החינוך הראשי וכראש מחלקת הסייבר.
ביוגרפיה.
פז צוק נולד למשפחת פצ'וק בקיבוץ עין השלושה, שם גדל והתחנך. טרם גיוסו, עשה שנת שירות כקומונר בקן הנוער העובד והלומד בשכונת בורוכוב בגבעתיים.
עם גיוסו לצה"ל ב-1983 החל קורס טיס, אך נשר ממנו והתנדב לסיירת מטכ"ל, בה עבר מסלול הכשרה כלוחם. בשנת 1986 השתחרר מצה"ל.
בשנת 1993 שב לצה"ל כמהנדס ביחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין. עבר קורס קצינים ושירת ביחידה בתפקידי הנדסה ופיקוד ובהם ראש ענף, ראש מחלקה וסגן מפקד היחידה. בשנת 2007 מונה למפקד היחידה. בשנת 2010 מונה לראש מחלקת הסייבר בצה"ל. במהלך שירותו זכה בפרס ביטחון ישראל. ביוני 2013 מונה לקצין חינוך ראשי בדרגת תא"ל. ושימש בתפקיד עד יולי 2017.
בינואר 2018 מונה למנהל פרויקט המודרניזציה של מערכות הליבה המחשוביות של בנק הפועלים. בפברואר 2020 מונה לסמנכ"ל בחברת SQream, העוסקת בפיתוח כלים לניתוח ביג דאטה.
פז צוק הוא בעל תואר ראשון בהנדסה חקלאית מהטכניון ותואר שני במנהל עסקים. הוא מתגורר בכפר סירקין יחד עם אשתו, ורד, ושלוש בנותיהם.
אוולין לאודר
אוולין לאודר (באנגלית: Evelyn Lauder; 12 באוגוסט 1936 — 12 בנובמבר 2011) הייתה אשת עסקים, פעילה חברתית ופילנתרופית אמריקאית ממוצא יהודי. ידועה בין השאר כאחת מיוצרות ומפיצות סרט המודעות הסרט הוורוד, שנועד לעורר את המודעות הציבורית למאבק בסרטן השד.
ביוגרפיה.
נולדה בשם אוולין האוזנר בווינה בירת אוסטריה, למשפחה יהודית. כשהייתה בת שנתיים, ב-1938, השיגה המשפחה ויזת מעבר לבלגיה וברחה לשם מהשלטונות הנאציים. משם עברו לבריטניה, שם נשלחה תחילה לאומנה לאחר שאמה נשלחה למחנה ריכוז בריטי, בדומה לאזרחים רבים של גרמניה ואוסטריה שהיו מדינות אויב. ב-1940 עברה המשפחה לניו יורק. במהלך שנות מלחמת העולם השנייה עבד האב בחיתוך יהלומים, ולאחר מכן פתחה המשפחה חנות אופנה בעיר, שהתפתחה לרשת של חמישה סניפים במנהטן.
היא הכירה את לאונרד לאודר, בנה של אשת העסקים אסתי לאודר, במהלך תקופת לימודיה בקולג' האנטר, שם למדה פסיכולוגיה ואנתרופולוגיה. הם נפגשו בפגישה עיוורת כאשר הוא היה קצין בחיל הים האמריקאי. היא סיימה את לימודיה ב-1958, והזוג נישא ב-5 ביולי 1959; בהמשך נולדו להם שני בנים, ויליאם וגארי, הממלאים כיום תפקידים בכירים בחברת "אסתי לאודר".
תחילה עבדה לאודר כמורה בבית ספר בהארלם, ולאחר מספר שנים הצטרפה לחברת הקוסמטיקה "אסתי לאודר" של חמותה, שבתקופה זו ייצרה רק שישה מוצרי איפור וקוסמטיקה. לאודר כיהנה בחברה בתפקיד סמנכ"לית, ועסקה בין השאר בהרחבת החברה על ידי פיתוח המותג "קליניק" ומוצריו.
במקביל שימשה לאודר חברת דירקטוריון במרכז למחקר וטיפול במחלת הסרטן, "Memorial Sloan–Kettering Cancer Center". היא גייסה את מרבית התרומות ששימשו להקמת "מרכז סרטן השד ע"ש אוולין לאודר" שהוקם בתוך מרכז זה ונפתח ב-1992, וכן הקימה קרן מחקר למימון מחקרים בתחום סרטן השד במסגרת המרכז.
בשיתוף פעולה עם חברתה אלכסנדרה פני, עורכת המגזין "Self", החלו השתיים מ-1991 להוציא גיליון שנתי של המגזין העוסק בסרטן השד, בתקופת חודש המודעות לסרטן השד המתקיים מדי שנה. בגיליון השני, שיצא ב-1992, השתמשו השתיים ברעיון הסרט הוורוד, שחולק בשנה שלפני כן על ידי קרן סוזן קומן למשתתפי מרוץ למען ניצולות סרטן השד בניו יורק; הן אימצו אותו כסמל הרשמי לציון המודעות והתמיכה במאבק בסרטן השד. לאודר החלה לחלק את הסרט בכל חנויות "אסתי לאודר" ברחבי ארצות הברית. ב-1993 יסדה את "הקרן לחקר סרטן השד", המשתמשת גם היא בצבע הוורוד בסמלה ובפרסומיה. ביוזמת לאודר ובשיתוף עם בעלה, גייסה הקרן מאות אלפי דולרים ממכירת שפתונים וסמקים ורודים של המותג "קליניק" של חברת "אסתי לאודר". בחברת "אסתי לאודר" טוענים כיום (2013) כי מתחילת הקמפיין הצליחו לגייס כ-35 מיליון דולר, שמימנו כ-140 מלגות מחקר בתחום סרטן השד.
לאודר נפטרה ב-2011 בביתה במנהטן, לאחר סיבוכים של מחלת סרטן השחלה בה לקתה. היא נקברה בבית הקברות "בית אל" בניו ג'רזי לאחר טקס פרטי שנערך בבית הכנסת המרכזי של ניו יורק.
פייג' (אריזונה)
פייג' (באנגלית: Page) היא עיר במחוז קוקונינו במדינת אריזונה שבארצות הברית, סמוך לסכר קניון גלן ואגם פאוול. נכון למפקד האוכלוסין של 2010 התגוררו ביישוב 7,247 תושבים.
היסטוריה.
שלא כמו ערים אחרות באזור, פייג' נוסדה ב-1957 על ידי סוכנות השבחת הקרקע של ממשלת ארצות הברית (U.S. Bureau of Reclamation, בראשי תיבות USBR), סוכנות פדרלית הפועלת במסגרת מחלקת הפנים של ארצות הברית. הסוכנות, שהייתה אחראית על בניית סכר קניון גלן, הקימה את היישוב כיישוב קהילתי זמני עבור העובדים שהועסקו בהקמת הסכר ובני משפחתם, למשך תקופת הבנייה. האתר, בשטח של 44 קמ"ר, נרכש בעסקת חליפין עם הנאוואחו שתמורתה הם קיבלו קרקע בגודל זהה בניו מקסיקו, שהנאוואחו חמדו מזמן. המקום כונה פייג' על שמו של מנהל הסוכנות לשעבר ג'ון ק. פייג' (John C. Page). בהגיע 1959 הייתה פייג' מקבץ של מבנים זמניים, ובית ספר קטן שבו למדו ילדי העובדים. ככל שהעיירה גדלה, כך נוספו לה מבנים פונקציונליים, כולל מספר חנויות, בית חולים ואפילו צורף.
לאחר שהסכר הושלם בשנות ה-60 של המאה ה-20 גדלה העיירה בהדרגה והיא מונה מעל ל-7,000 תושבים. בשל הכבישים החדשים והגשר שנבנו בעת הקמת הסכר הפכה העיר לשער הכניסה לאתר הנופש הלאומי קניון גלן (Glen Canyon National Recreation Area) ואגם פאוול, המושכים מעל לשלושה מיליון תיירים בשנה.
גאוגרפיה.
תיאור כללי.
פייג' שוכנת על רמה המכונה מנסון מסה (Manson Mesa) בגובה 1,255 מטרים מעל פני הים וצופה אל מפרץ ואוויפ (Wahweap Bay), שלוחה של אגם פאוול, 160 מטרים מתחת לפייג'. שטחה של העיר על פי נתוני לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית הוא 43 קמ"ר, מתוכם כ-100 דונם מים.
אקלים.
פייג' שוכנת באזור של אקלים מדברי (סיווג "BWk" על פי שיטת קפן), שבו הקיצים חמים ויבשים מאוד, והחורפים קרים כששלג יורד לעיתים רחוקות. כמות המשקעים השנתית הקטנה היורדת על פייג' היא תוצאה של מדבר צל גשם. ההרים השוכנים באריזונה, דרומית לעיירה, חוסמים את הלחות המגיעה מהאוקיינוס השקט, כך שהעיירה מקבלת גשמים אפילו פחות מפיניקס, ופחות משליש הכמות השנתית הממוצעת שיורדת בפלגסטף.
דמוגרפיה.
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2000 התגוררו בעיר 6,809 תושבים ב-2,342 משקי בית, ו-1,779 משפחות. 67.32% מהאוכלוסייה היו לבנים ו-26.69% אמריקנים ילידים. ההכנסה השנתית הממוצעת למשק בית הייתה 46,935 $, כש-13.9% ממשקי הבית מתחת לקו העוני.
כלכלה.
המעסיקים הגדולים ביותר באזור הם תחנות הכוח ומתקני הנופש. באזור פייג' שוכנות שתיים מתחנות הכוח החשמליות הגדולות ביותר במערב ארצות הברית. ההספק המקסימלי של הגנרטורים של סכר קניון גלן הוא 1,296 מגה ואט. ודרומית מזרחית לעיירה שוכנת תחנת הכוח נאווחו, תחנה המופעלת בפחם ומייצרת 2,250 מגה ואט. התיירות (כאמור כ-3 מיליון איש בשנה) יצרה ביקוש לשירותי תיירות, ובנוסף, בשל הריחוק ממרכזי מסחר נוצר ביקוש למוצרי צריכה ולשירותים נלווים. כ-70% מהמעסיקים ויותר מ-50% מהעובדים בעיירה עוסקים בקמעונאות ובשירותים.
מעסיק חשוב נוסף (כ-10%) הוא השירות הציבורי הכולל את סוכנות ההשבחה המנהלת את סכר קניון גלן ותחנת הכוח שלו את שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית שהמטה שלו באזור נמצא בפייג' ומנהל את אתר הנופש הלאומי קניון גלן, וכן משרדים מטעם מדינת אריזונה, ובתי הספר ציבוריים.
בעיר יש פארק תעשייתי על שטח של כ-400 דונם.
מבני ציבור.
בעיירה יש שני מוזיאונים, ספרייה, מרכז ספורט, מרכז מבקרים, מגרשי ספורט וגולף, שלושה בתי ספר יסודיים, חטיבת ביניים ותיכון ומכללה. שירותי הרפואה כוללים בית חולים, מרפאות, כשרופאים מומחים מגיעים מדי פעם מערים אחרות. למקרה הצורך יש שירות חירום של הטסה במסוקים.
בעיר יש שדה תעופה קטן המציע טיסות לפיניקס ודנוור.
בתרבות.
באזור פייג' צולמו סרטים רבים המנצלים את הנוף המדברי מחד ואת מי אגם פאוול מאידך. בין הסרטים הידועים ביותר:
פייג' מוזכרת ברומן כנופיית המקלות בגלגלים (The Monkey Wrench Gang) של הסופר אדוארד אבי (Edward Abbey) המתאר את הניסיונות הבדויים של קבוצה של שוחרי איכות הסביבה המפנטזים על פיצוץ סכר קניון גלן.
ליגת הצדק - דמויות