בפברואר 2013 רכש המועדון את אצטדיון ניירי בירוואן בכדי להפוך אותו לאצטדיון הביתי הרשמי שלו. כתוצאה מכך, המועדון הועבר באופן רשמי ממרטוני לירוואן החל מעונת 2013/2014. בעונת 2015/2016 זכה המועדון באליפות ראשונה וממנה המשיך ל-3 זכיות ברציפות. בדצמבר 2017 נכנס המועדון לשותפויות ספורטיביות עם המועדונים הברזילאים בוטפוגו ו-פלומיננסה. בעונת 2020/2021 זכה המועדון באליפות רביעית לאחר שנתיים שבהן איבד את התואר לאררט-ארמניה.
אלאשקרט העפילה לראשונה לליגה האירופית בעונת 2015/2016, לאחר שסיימה במקום הרביעי בטבלה את עונת 2014/2015. בסיבוב הראשון עברה אלאשקרט את הקבוצה הסקוטית סט. ג'ונסטון. ולמרות העובדה שסט. ג'ונסטון נחשבה לעדיפה, אלאשקרט ניצחה לאחר שני המשחקים והצליחה ליצור סנסציה. בסיבוב השני פגשה אלאשקרט את קאיראט אלמטי הקזחית. במשחק הראשון אלשקרט נוצחה 0–3. במשחק השני הצליחה אלאשקרט להשיג ניצחון 2–1 אולם זה לא הספיק כדי להעפיל לסיבוב השלישי. בזכות זכיתה של אלאשקרט באליפות מקומית ראשונה בתום עונת 2015/2016 זכתה הקבוצה בכרטיס לשלב המוקדמות הראשון של ליגת האלופות, שם פגשה את דינמו טביליסי הגאורגית אך לא עברה אותה לאחר שהפסידה בחוץ בתוצאה 0–2, ובבית השיגה רק תיקו 1–1. בעונת 2017/2018 שוב העפילה אלאשקרט לשלב המוקדמות הראשון של ליגת האלופת והתמודדה נגד אלופת אנדורה סנטה קולמה אותה ניצחה בסיכום שני המשחקים לאחר שגברה עליה בתוצאה 1–0 בבית וסיימה איתה בתיקו 1–1 בחוץ. בסיבוב השני פגשה אלאשקרט את אלופת בלארוס באטה בוריסוב והפסידה לה בסיכום שני המשחקים. בעונת 2018/2019 העפילה אלאשקרט פעם נוספת לשלב המוקדמות הראשון בליגת האלופות ופגשה את אלופת סקוטלנד סלטיק אך הודחה לאחר שהפסידה לה פעמיים בתוצאה זהה 0–3. משם נשרה אלאשקרט לסיבוב המוקדמות השני בליגה האירופית וניצחה בסיכום שני משחקים את אלופת מונטנגרו סוטייסקה ניקשיץ' והעפילה לסיבוב השלישי. בסיבוב השלישי הודחה אלאשקרט לאחר הפסד כפול לאלופת רומניה צ'.פ.ר. קלוז'. בזכות זכייתה בגביע הארמני בעונת 2018/2019 העפילה אלאשקרט לליגה האירופית בעונת 2019/2020 שם פגשה את גיורצ'ה פטרוב המקדונית ועברה אותה בזכות ניצחון כפול. אך בסיבוב שלאחר מכן הודחה מול סטיאווה בוקרשט הרומנית בעקבות הפרש שערים. בעונת 2020/2021 זכתה אלאשקרט בכרטיס למוקדמות הליגה האירופית בזכות המקום השלישי בטבלה בו סיימה בעונת 2019/2020 בליגה הארמנית, אך הודחה כבר בסיבוב הראשון נגד רנובה ג'פששטה הצפון מקדונית.
בעונת 2020/2021 זכתה באליפות ארמניה ולאחר שנתיים של היעדרות שבה אלאשקרט למוקדמות ליגת האלופות בעונת 2021/2022, בסיבוב הראשון עברה אלאשקרט את קונאס קוואי נומאדס אלופת ויילס לאחר הארכה בעקבות תוצאות תיקו בשני המפגשים. אך בסיבוב השני הודחה אלאשקרט לאחר הפסד כפול לאלופת מולדובה שריף טירספול. אלאשקרט נשרה למוקדמות הליגה האירופית שם עשתה היסטוריה כשהפכה לקבוצה הארמנית הראשונה אי פעם שמבטיחה מקום בשלב הבתים במסגרת אירופית לאחר שניצחה 3–2 בהארכה את קאיראט אלמטי הקזחית והעפילה לשלב הפלייאוף מה שהבטיח לה לפחות מקום בשלב הבתים של הליגה האזורית. בשלב הפלייאוף פגשה אלאשקרט את גלאזגו ריינג'רס אלופת סקוטלנד, אך הפסידה לה 0–1, בסיכום שני המשחקים ועל כן נשרה לשלב הבתים של הליגה האזורית.
הישגים במפעלים האירופיים.
מעודכן ל-10 בדצמבר 2021
אצטדיונים.
בין השנים 1990 ל-2000, המועדון שיחק באצטדיון העירוני של מרטוני סמוך לחופי ימת סוואן.
לאחר הקמת המועדון מחדש בשנת 2011, עבר המועדון לירוואן, ושיחק את משחקיו הביתיים באצטדיונים שונים בעיר הבירה, בעיקר באצטדיון ניירי. עם זאת, שמו של אצטדיון ניירי שונה מאוחר יותר לאצטדיון אלאשקרט לאחר שנרכש על ידי הבעלים של המועדון בפברואר 2013.
בשל עבודות שיפוץ בקנה מידה גדול באצטדיון אלאשקרט, השתמש המועדון באצטדיון הרפובליקה של ארמניה ובאצטדיון הרזדאן במהלך עונת 2013/2014.
המועדון חזר לאצטדיון אלאשקרט במהלך עונת 2014/2015.
אוולין דה מורגן
אוולין דה מורגן (באנגלית: Evelyn De Morgan; 30 באוגוסט 1855 - 2 במאי 1919) הייתה ציירת אנגליה מתקופת האחווה הפרה-רפאליטית.
ביוגרפיה.
נולדה בשם מרי אוולין פיקרינג בשנת 1855 בלונדון למשפחה מן המעמד הגבוה. מצד אביה כללה המשפחה פוליטיקאים ובעלי אדמות, מצד אימה, הייתה מקורבת לאמן הפרה-רפאליטי ג'ון רודם ספנסר סטנהופ.
בזכות מעמדה המשפחתי זכתה אוולין לרכוש השכלה בתחום האמנות מה שהיה לא שגרתי לנשים באותה עת. אוולין קיבלה חינוך ביתי על ידי מורים פרטיים, בהתאם למסורת חינוך ילדים במשפחות מן המעמד הגבוה והבינוני בתקופה. היא התחנכה יחד עם אחיה וכך זכתה לקבל שיעורים בשפות שונות ובהן לטינית, יוונית, צרפתית, גרמנית ואיטלקית, לצד שיעורים בספרות קלאסית, מדעים ומיתולוגיה שלא היו נגישים לילדות ונערות באותן שנים. כמו כן, החינוך שקיבלה כלל שיעורי דת שהועברו על ידי כמרים.
אף על פי שאמה גדלה במשפחת אמנים, היא עצמה החזיקה בדעות שמרניות לגבי האפשרות שבתה תרכוש השכלה באמנות. אחותה הצעירה של אוולין, וילהלמינה סטירלינג, כתבה כי הוריה התנגדו לרצונה של אוולין להיות אמנית, וכן כי אימן ביקשה מן המורים הפרטיים לאמנות שלימדו את אוולין לומר לה כי אינה מוכשרת, מתוך תקווה שכך תוותר הילדה על חלומה לעסוק באמנות.
בשנת 1872 למדה במשך מספר חודשים בבית הספר של דרום קנזינגטון ללימודי אמנות. עם זאת, שאיפותיה היצירתיות לא תאמו להשקפות המסורתיות של בית הספר ולהשקפות המוסד החינוכי אודות מקומה של האישה בעולם האמנות. בשנה שלאחר מכן נרשמה ללימודים בבית הספר סלייד, והייתה לאחת הנשים הראשונות שנרשמו לבית הספר. היא הצטיינה בלימודיה בבית הספר סלייד וזכתה במספר פרסים על ציוריה, וכן זכתה במלגה בגובה 50 פאונד לשנה.
בתקופה זו החלה להשתמש בשמה האמצעי, אוולין, ולא בשמה הראשון, מרי, מכיוון שהשם אוולין נחשב באותה עת שם יוניסקס, החלה אוולין לחתום על יצירותיה בשם זה כדי להבטיח שהביקורת שתקבל עליהן תתבסס על איכות היצירה ולא על שיקולים מגדריים.
יצירתה.
הקריירה האמנותית של דה מורגן נמשכה כ-44 שנים, במהלכן השלימה מעל 100 ציורים וכן מספר פסלים ורישומים.
יצירתה של דה מורגן מתאפיינת בצבעוניות עשירה, שימוש באלגוריות ונוכחות של דמויות נשיות דומיננטיות. בדומה לאמנים אחרים בתנועה הפרה רפאליטית, ברבות מיצירותיה של דה מורגן קיים שימוש באלמנטים מן הספרות ומתוך מיתוסים ואגדות עם. היא נהגה לעשות שימוש בדמויות נשים כדי לבטא מושגים כגון אהבה ותקווה. בעבודתה של דה מורגן ניכרת אמירה אודות תפקידי מגדר ומעמד האישה. גוף האישה בציורים מביע אפשרות למהפכה חברתית ורוחנית דרך יציאה לחופשי מן הכבלים המגבילים אותה.
בתחילת דרכה המקצועית התכתבה יצירתה עם ערכי התנועה האסתטית, שהדגישה את חשיבות היופי על פני הנרטיב ביצירה והרעיון של 'אמנות לשם אמנות'. בחירה זו תרמה להצלחתה המסחרית של דה מורגן.
הציור הראשון אותו הציגה בתערוכה היה "הקדושה קתרין מאלכסנדריה", בשנת 1876 בגלריית דאדלי. בשנת 1877, כשהיא בת 21 בלבד, היא הוזמנה להשתתף בתערוכה הראשונה בגלריית גרוסבנור בלונדון, שם הציגה ומכרה את היצירה "אריאדנה בנקסוס". היא המשיכה להציג בגלריה זו עד שנת 1888.
מרבית ציוריה הוצגו בחדרים הגדולים והיוקרתיים יותר של הגלריה, וזאת לעומת ציורי צבעי המים של אמניות אחרות שהתקבלו לגלריה, שבדרך כלל הוצגו בחדרים הצדדיים יותר. ציוריה של דה מורגן נבדלו ממרבית יצירותיהן של הנשים בגלריית גרוסבנור בהיותן ציורי שמן ולא ציורי מים (שנחשבו מדיום 'מתאים יותר' לנשים בתקופה).
יצירותיה בתחילת דרכה הוצגו גם בגלריות נוספות ובהן גלריית ווקר לאמנות בליברפול, במכון המלכותי לציירים בצבעי מים בלונדון והמכון לציירים בצבעי שמן.
דה מורגן זכתה לביקורות חיוביות מצד מבקרי אמנות בתקופתה אם כי, בדומה לנשים אמניות אחרות באותה עת, מבקרים רבים התייחסו אליה כאל חקיינית של אמנים פרה רפאליטים אחרים, או כמושפעת מיצירותיהם באופן חסר מקוריות.
היא הצליחה להתפרנס מיצירתה, בין היתר דרך מכירת ציורים לפטרונים, חברי פרלמנט ואנשי תעשייה. הצלחתה הכלכלית של דה מורגן תרמה גם לחירות היצירתית שלה ולאפשרות שלה לבחור את נושאי יצירתה ולבטא את עצמה בחופשיות רבה יחסית ליוצרות אחרות בנות תקופתה.
בחירתה לצייר דמויות נשים חזקות מן המיתולוגיה נבעה בין היתר מתפיסותיה הפמיניסטיות והאנטי מלחמתיות, לצד העניין שלה בספיריטואליזם. הנשים בציוריה מתמודדות לא אחת עם מכשולים וחסמים פיזיים ומתגברות עליהם בכוחותיהן הרוחניים. בציוריה היא מבטאת גם את הרעיות הספיריטואליסטי של התפתחות רוחנית לאחר המוות. המוות ומושג המרטיר מוצגים ביצירה ככלים לאמניסיפציה של הנשים, כאשר הישרדות הרוח מבטאת את חוזקן והתגברותן על מכשולים ומצוקות.
יצירותיה מתקופת מלחמת העולם הראשונה ומלחמת הבורים מביאות לידי ביטוי ערכים פציפיסטיים שבהם האמינה דה מורגן.
משה רוביני
משה רוביני (במקור רובין, בהונגרית: Rubinyi Mózes; דברצן, 1 באפריל 1881 – בודפשט, 26 בספטמבר 1965) היה היסטוריון ספרות, בלשן יהודי-הונגרי חבר האקדמיה ההונגרית למדעים, פרופסור באוניברסיטה. היה חבר באגודת קישפלודי ובאגודת פטפי. תחומי המחקר שלו היו: אסתטיקה בשפה; היסטוריה של הבלשנות ההונגרית; אמנות הכתיבה של קלמן מיקסאט.
ביוגרפיה.