ביומה הראשון והשני של מלחמת ששת הימים, השתתף כטייס מסוק במטס להנחתת כוחות חי"ר לכיבוש שארם א-שייח'. ב-9 ביוני, יומה השלישי של המלחמה עלה לגליל כנציג מחלקת מבצעים של חיל ההאוויר כדי לרכז את פעילות המסוקים לכיבוש רמת הגולן. ב־10 ביוני הוביל כנווט וכטייס המשנה של אליעזר כהן (צ'יטה) את כוח המסוקים, שכלל שתי טייסת מסוקי S-58, וסופר פרלון, להנחתת כוחות חי"ר לכיבוש דרום רמת הגולן ובהמשך לכיבוש צומת בוטמייה (רפיד). צומת זו מהווה עד היום את הגבול הדרום-מזרחי של רמת הגולן. ב־11 ביוני, יומה האחרון של המלחמה, הוזנק לחלץ מרמת הגולן את מפקד חטיבת השריון משה בר כוכבא (בריל) שנפצע. בר כוכבא סירב להתפנות בטרם תושלם המשימה של כיבוש צפון רמת הגולן. לכן, הצטרפו סברון וטייס המסוק הנוסף בג'יפ לפעולה הקרקעית לכיבוש צפון רמת הגולן ולאחר סיום הכיבוש ללא קרב והגעת הכוחות לקוניטרה פונה בר כוכבא.
בשנת 1968 מונה למפקד טייסת אמנ"ט (אימון נווטים), ובשנת 1969 מונה למפקד בי"ס לאימוני קרקע ונווטים, במסגרת בית הספר לטיסה, וזאת במגמה להכשיר מספר גדול של נווטים למטוסי הפנטום. במלחמת ההתשה, במקביל לשירותו בבית הספר לטיסה, שימש כנווט במטוס סקייהוק דו-מושבי שהוכשר להכוונת ארטילריה בטייסת 102. וכן המשיך כטייס משנה ונווט בטייסת מסוקים 123 בעיקר לצורכי חילוץ נפגעי המלחמה. בשנת 1971 מונה לראש ענף מבצעים משולבים. במלחמת יום הכיפורים מונה למפקד החפ"ק האווירי בפיקוד הצפון ופיקד בין השאר על תקיפות חיל האוויר לבלימת הכוחות הסורים ברמת הגולן. לאחר המלחמה מונה ליועץ כספי למפקד חיל האוויר, ובמסגרת זו הקים את מת"ב (מינהל תקציבים וביקורת משק).
בתפקידו האחרון בצה"ל שירת במשך כארבע שנים, משנת 1976 ועד 1980 כנספח צה"ל ומשרד הביטחון בבריטניה ובמדינות סקנדינביה.
לאחר שחרורו ניהל חברת מחשוב ולאחר מכן בשנים 1988 ועד 1999 כיהן כראש אגף שליטה מבצעית בחברת אל על.
סברון נשוי ואב לחמישה ילדים. מתגורר בתל אביב.
רפי סברון
אוניברסיטת פייס
אוניברסיטת פייס (אנגלית: Pace University) היא אוניברסיטה פרטית-מחקרית במטרופולין ניו יורק. האוניברסיטה מדורגת במקום 213 על-פי דירוג ה-"U.S. News &amp; World Report" לשנת 2022, עם למעלה מ-80% קבלה.
היסטוריה.
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1906 על ידי האחים פייס. כיום, היא מציעה לסטודנטים הלומדים בה תארים ראשונים, שניים, תוארי דוקטורט ולימודי תעודה מתקדמים.
לאוניברסיטה קמפוסים בעיר ניו-יורק ובמחוז וסצ'סטר במדינה. הקמפוס המרכזי נמצא במנהטן תחתית בקרבת מרכז הסחר העולמי החדש.
בשנת 2012 למדו באוניברסיטה כ-13,500 סטודנטים.
בתי ספר.
בין בתי הספר של אוניברסיטת פייס:
בוגרים ידועים.
בין בוגרי האוניברסיטה נמנים:
שח השתלות
שח קפבלנקה
שח 960
פישר-רנדום
Fischer-Random
שח עיגולי
שח עגול
שח מעוגל
שח גלילי
שח כדורי
שח אטומי
שחמט כדורי
שחמט אטומי
שחמט פינתי
פיגוע ההתאבדות בצומת נצרים (1994)
פיגוע ההתאבדות בצומת נצרים, הוא פיגוע התאבדות, שבוצע ב־11 בנובמבר 1994, על ידי מחבל מתאבד איש הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, רכוב על אופניים, אשר ניווט את אופניו אל המרווח שבין ג'יפ צה"לי וכלי רכב פלסטיני בצומת נצרים, ושם כשהוא סמוך לעמדת צה"ל, פוצץ את עצמו. כתוצאה מהפיגוע נהרגו 3 קציני צה"ל - סרן , סרן , וסגן . 9 ישראלים ופלסטינים נפצעו.
בתחילת חודש נובמבר שנת 1994, הודיע מנהיג הג'יהאד האסלאמי ברצועת עזה, כי אחד מבכירי הארגון, האני עבד, נהרג לאחר שמכוניתו מולכדה, והתפוצצה. בהודעתו האשים את צה"ל ו"המוסד", בהריגה, ואיים לנקום בפיגועים כנגד חיילי צה"ל ומתנחלים.
ב-11 בנובמבר יצא ג'יפ ובו 3 קצינים, מגדוד 8105 צנחנים שתפקידו היה לשמור על יישובי קו העימות עם הרצועה, לסיור בשטח. בין הקצינים היה גם המג"ד מאיר קראוס. המתח בגין הריגתו של האני עבד עדיין עמד באוויר, ובצהריים התקבלה הודעה כי פלסטינים עומדים להפגין בצומת נצרים. כדי לקדם הפרות סדר, פנה הג'יפ לכיוון הצומת, במטרה לתדרך את החיילים שבעמדה שבמקום לקראת ההפגנה. הצומת המתה עוברים ושבים, ערבים מקומיים, מתנחלים מנצרים, חיילי צה"ל, ושוטרים פלסטינים. בשעה 13:40 הם ירדו מהג'יפ שעצר לפני רכב פלסטיני, והתערבו בהמון. באותו רגע, הגיע למקום השאם חאמד - מחבל מתאבד בן 21, כשהוא רכוב על אופניים ונושא על גופו 3–4 ק"ג חומר נפץ, ופוצץ את עצמו. שלושת הקצינים נהרגו במקום. שני חיילים ששהו בעמדה נפצעו באורח קשה ועוד שניים נפצעו פצעים קלים. חמישה פלסטינים נפצעו אף הם, בהם קצין בכיר במשטרה הפלסטינית.
כתוצאה מן הפיגוע נערך תחקיר, כדי לברר את השאלה, כיצד הצליח המחבל לעבור מחסום של המשטרה הפלסטינית מבלי שנבדק. תוצאות התחקיר לא פורסמו. כמו כן יושמו הלקחים הבאים: עמדת צה"ל הורחקה מהצומת כ-50 מטר צפונה, ומוגנה בסוללות עפר, הכביש הורחב והוצבו בו עמודי תאורה, כן הוקמו מסלולים נפרדים, במטרה להרחיק בין כלי רכב ישראליים לכלי רכב פלסטינים.
שבוע לאחר מכן אירע פיגוע נוסף באותה הצומת בה היו מוצבים חיילי גדוד המילואים 8105. סמל (מיל.) גיל דדון נורה מרכב שחלף במהירות בצומת ונהרג.
רובאוזאורוס
רובאוזאורוס (שם מדעי: Rubeosaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שחי באמריקה הצפונית בשלהי תקופת הקרטיקון, בתפר שבין גיל הקמפן למאסטריכט, כ-74.6 מיליון שנה לפני זמננו.
הרובאוזאורוס התגלה במונטנה שבארצות הברית בשנת 1930 על ידי צ'ארלס גילמור. בהתחלה סווג על ידי גילמור כ"סטירקוזאורוס אווטוס" אך בשנת 2010 נבדק וסווג מחדש כרובאוזאורוס אווטוס ("Rubeosaurus ovatus") על ידי מקדונלד וג'ון ר. הורנר. שם הסוג "רובאוזאורוס" פירושו לטאת שיח קוצני, על שם הזיזים הקוצניים שבולטים מהעטרה שלו. הורנר ומקודלנד גם מיקמו את הרובאוזאורוס קרוב יותר לאייניוזאורוס מאשר לסטירקוזאורוס בעץ המשפחה הפילוגנטי של הצרטופסיים. כמו כן מעריכים שהמאובנים של "ברכיצרטופס" הם למעשה פרט צעיר של רובאוזאורוס, אך מאחר שמאובני הברכיצרטופס חלקיים מאוד ובאים מפרט צעיר שלא פיתח עדיין מאפייני עטרה וקרניים הוא לא נחשב כטקסון תקף.
הרובאוזאורוס היה דינואור צרטופסי מתת-משפחת הצנטרוזאורים. על אפו הייתה קרן אף גדולה ועבה במיוחד, כנראה הגדולה ביותר בקרב הצרטופסים. קרני הגבה שלו היו מנוונות. העטרה של הרובזאורוס הייתה מעוטרת בזיזים קוצניים, כאשר הגדולים שבהם היו שני זוגות שבלטו משני צידי ה-parietal (העצם המרכזית של העטרה). אורכו היה 6 מטרים, ומשקלו כשל קרנף בוגר. ככל הצרטופסיים, הוא היה אוכל צמחים שהלך על 4 רגליו.
צ'יצ'ריטו
מנפלוט
מַנפַֿלוּט (בערבית: منفلوط ) היא עיר במצרים, בגדה המערבית של הנילוס, כ-350 ק"מ מדרום לקהיר, במחוז אסיוט.
בשנת 2006 נמנו בעיר 82,585 תושבים.
בעיר תחנת רכבת המשרתת את קווי הרכבת אלכסנדריה-לוקסור, אסיוט-גיזה, אסיוט-אל מיניה, קהיר-סכר אסואן, לוקסור-פורט סעיד.
ב-17 בנובמבר 2012 אירעה בעיר התנגשות בין רכבת לבין אוטובוס שהסיע ילדים, ובה נספו 51 ילדים ונהג האוטובוס, ונפצעו 17 ילדים.
ישראל ריבק
ישראל ריבק (18 בפברואר 1923 - 2 בדצמבר 2008) היה מוותיקי באר שבע וממייסדי תנועת החרות בעיר. קיבל את אות יקיר באר שבע ב-1978.
קורות חייו.
ריבק נולד בעיירה סוקולוב פודלסק שבפולין, ליוסף שמעון ולרבקה הינדה. בהיותו בן 16, בפרוץ מלחמת העולם השנייה, ברח לרוסיה. ב-1940 נכלא בבית סוהר רוסי למשך 3 שנים על רקע פוליטי, לאחר שהוכרז כאנטי-קומוניסט. שוחרר מהכלא עם נכות ברגליו, ושהה תקופה בקירגיזסטן. ב-1946 עזב את רוסיה וחזר לפולין. לאחר חמישה חודשים הצטרף לקבוצת פליטים ניצולי שואה מארצות הברית ומברית המועצות, שחצתה את הגבול באופן בלתי חוקי אל צ'כיה ומשם לאוסטריה. ב"מרכז לגולה" באוסטריה התנדב לעבוד באזור האנגלי, ושוב נמלט כעבור מספר חודשים מאוסטריה לאיטליה, בצעידה ברגל.
באיטליה חבר לניצולי שואה שניסו לעלות לארץ ישראל באופן בלתי חוקי באניית המעפילים "התקווה", אך האנייה נשבתה על ידי הצבא הבריטי ששלט אז בארץ, ונגררה לנמל חיפה. משם הוגלו נוסעיה לקפריסין באניית "אושן ויגה", ששימשה כאוניית כלא עם 1,500 איש.
ריבק היה חניך בית"ר והאמין בחזונו של זאב ז'בוטינסקי, ועם קום המדינה התיישב בנתניה, בה היה ריכוז גדול של אנשי התנועה הלאומית. הוא הצטרף לתנועת החירות והיה פעיל בהסתדרות העובדים הלאומית. תקופה קצרה עבד בליטוש יהלומים. בשל נכותו לא גויס לצה"ל במלחמת העצמאות, אך כשנודע לו שמדרום תל אביב יוצאות שיירות לאזור הנגב, הגיע אל באר שבע ב-1949, זמן קצר לאחר שחרורה של העיר.
ריבק החל לעבוד כאזרח בחיל ההנדסה הקרבית. ב-1950 הוצע לו לפתוח את סניף קופת חולים לעובדים לאומיים ואת הסתדרות העובדים הלאומית בעיר. הוא קלט מספר רופאים ואחיות, והתמודד עם קשיים מול ממשלת מפא"י. בשנת 1955 נבחר כנציג תנועת החירות במועצת העיר. במקביל פתח את מעוז בית"ר בעיר (החלק החינוכי-אידאולוגי). ריבק ייסד את קבוצת הכדורגל של בית"ר באר שבע, בניהולו ואימונו של חיים סנה. בתקופה זו הרצה ריבק בפני הכדורגלנים על חזון ז'בוטינסקי, וסניף קופת החולים שלו שימש כמחסן הקבוצה.
ריבק ניהל את קופת החולים 38 שנה. הוא היה מיוזמי הקמת האצטדיון העירוני בבאר שבע, תיאטרון באר שבע, הקונסרבטוריון העירוני באר שבע, והספרייה העירונית. ב-1978 הוענק לו, כאות הוקרה על פועלו, התואר יקיר באר שבע.
כחלק מפרויקט מחקר על מרד גטו ורשה, התבקש ריבק לסייע בשחזור דמותו של אחד ממנהיגי המרד, פאבל פרנקל, אותו הכיר מבית"ר. ריבק הצליח באמצעות ציירי קלסתרון לסייע בשיחזור תמונת פניו.