בשנת 1923 נבחר לחבר של האקדמיה הסקסונית למדעים, במחלקה פילולוגית-היסטורית.
בשנת 1924 הקים פאסמר את כתב העת לפילולוגיה סלאבית "Zeitschrift für slavische Philologie"
שקיים עד היום, והפך תוך זמן קצר לאחד מהעיתונים המדעיים המובילים בתחום הסלאביסטיקה. בעיתון זה פרסם פאסמר עצמו מאמרים או "הערות שוליים" (Randbemerkungen) בנושאי אטימולוגיה, למשל סביב שמות אנשים ומקומות, שמילאו לפעמים חצי או שני שלישים מהעיתון ושהיו בהן הברקות לא מעטות (לדוגמה על המקור האיטמולוגי הטורקי של שמות גבורי הבילינות הרוסיות).
בשנת 1925 עבר מקס פאסמר לברלין. התקבל שם במשרה של פרופסור מן המניין במכון הסלאבי של אוניברסיטת פרידריך-וילהלם, כעת אוניברסיטת הומבולדט.
בימי עבודתו שם פרסם בין השנים 1925–1933 12 כרכים של "מחקרים בפילולוגיה וההיסטוריה התרבותית הסלאבית" ("Grundrisse der slavischen Philologie und Kulturgeschichte") שנועדה לכלול 90 כרכים. פרסם גם מחקרים באתנולוגיה היסטורית של מזרח אירופה ב־4 כרכים (1932–1936), שדנה, בין השאר,
בהתיישבות של קבוצות פיניות בסביבה הרוסית.
אחרי שהשתתף בכנס מדעי במינסק, בברה"ם ב-1926, נבחר פאסמר בשנת 1928 לחבר בהתכתבות מחו"ל של האקדמיה למדעים של ברית המועצות, במחלקת מדעי הרוח, תת-מחלקת הבלשנות.
בשנים 1931-1930 לימד פאסמר כפרופסור אורח באוניברסיטאות בלונד, אופסאלה וסטוקהולם
בשנות השלטון הנאצי נשאר פאסמר בגרמניה, פרט לשנים 1938-1937 כשעבד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. בניו יורק התחיל לעבוד בצורה שיטתית בעריכת המילון האטימולוגי של השפה הרוסית.
עבודתו התאפיינה בדיוק מדעי אף בתקופת השלטון הנאצי. דחה בתוקף השערות אטימולוגיות מופרכות של עמיתים לאומנים (כמו, למשל, על מקור גרמני של שם העם הקרואטי), המשיך לעסוק בסוגיות שלא תאמו את המדיניות הרשמית, כמו חקר הניבים הפולניים בשלזיה, הניבים לאוזיץ של הגרמנית, וכו'.
במאי 1939 השמיע פאסמר הספד בהלווייתו של הסלאביסט הנודע פרופ' אלכסנדר בריקנר, בבית הקברות ברלין וילמרסדורף. הוא התמנה במקום בריקנר המנוח לראש הקתדרה ללימודים סלאביים של אוניברסיטת ברלין.
בשנת 1940 ניסה פאסמר להתערב לטובת עמיתים פולנים, ביניהם סלאביסטים, שנעצרו במבצע של ה"אס.אס" הקרוי "זונדראקציון קרקוב" מנובמבר 1939, ונשלחו למחנות ריכוז.
בשנים 1941-1937 לימד גם בסופיה, בודפשט, בוקרשט והלסינקי.
למרות קשיים רבים, לא הפסיק פאסמר את עבודתו המדעית אף בימי מלחמת העולם השנייה.
המשיך להכין את עבודותיו המילונאיות ובתחום הסלאביסטיקה וללמד באוניברסיטה עד פברואר 1945.
בתקופה זו כתב " הסלאבים ביוון" (1941) "יחסי הגומלין בין האוכלוסיות הקדומות של רוסיה" (1941) "מילים שאולות מיוונית בשפה הסרבו-קרואטית" (1944) ועבודות אחרות.
בינואר 1944 נפלה פצצה על ביתו של פאסמר בברלין. בעוד המדען נמלט למקלט, ספרייתו וכתבי ידו נהרסו כליל, כולל הכרטסת הגדולה (ה"כרטותקה") שהכין לשם הכנת המילון האיטמולוגי. בעזרת ספריית המכון הסלאבי הצליח פאסמר לבסוף לשקם את כרטיסיו. אחרי במשנת 1945 כשספריית המכון הסלאבי לא הייתה נגישה יותר, נעזר פאסמר בספריות אחרות בברלין. בין השנים 1945–1946 לא כתב שום מאמר אלא השקיע את עצמו בשיקום החומר למען כתיבת המילון.
בשנת 1946, המכון הסלאבי חידש את פעילותו במושבו הרגיל במזרח ברלין שנמצאה תחת הכיבוש הסובייטי.
פאסמר לימד שם בחורף 1946–1947.
נוכח התסבוכות הפוליטיות בעיר הכבושה והמחולקת ולצורך הטיפול במחלת עיניים הוא נענה להזמנה לסטוקהולם.
בהמשך לימד באוניברסיטת סטוקהולם בין השנים 1947–1949. גם שם חרש פאסמר בעצמו את הספריות של סטוקהולם לשם הכנת הכרטיסים למילון המתוכנן.
השנים במערב-ברלין.
משוודיה העדיף לחזור למערב ברלין, שבה לימד בין השנים 1949–1956 כפרופסור מן המניין באוניברסיטה החופשית, בראש הקתדרה לשפות סלאביות. עד יוני 1949 המשיך באיסוף החומר לצורך עריכת המילון ובשחזור מזיכרון של הנתונים שאבדו, והחל מ-1949 עבד על טיוטת המילון. המהדורה הראשונה של המילון האטימולוגי של השפה הרוסית הופיעה בשנת 1950 בהוצאת "קארל וינטר" של אוניברסיטת היידלברג. עד שנת 1958 הוסיף פאסמר עוד חומר שנכלל במהדורה בת 3 כרכים. במהלך השנים הבאות ערך ביקורים גם במוסקבה לרגל כנסים של הסלאביסטים, כשבקונגרס ב-1958 מילונו הועלה כאחד הנושאים לדיון. בשנת 1956 פרש מעבודתו באוניברסיטה.
בנובמבר 1962 נפטר מקס פאסמר והובא לקבורה בברלין המערבית, בבית הקברות האוונגלי ניקולאסזה. בשנת 1987 בהחלטת הסנאט של האוניברסיטה קברו זכה למעמד מיוחד לכבוד זכרו.
התרגום לרוסית של המילון האטימולוגי הרוסי.
אחרי המהדורה הגרמנית של המילון האטימולוגי של השפה הרוסית בהוצאת קארל וינטר, בשנת 1959 התחילה עבודת התרגום שלו לשפה הרוסית. תרגום זה פורסם במוסקבה בשנים 1964–1973 על ידי הבלשן הסלאביסט אולג טרובאצ'וב (2002-1930), והופיע ב-10,000 עותקים. יצא בהמשך בעוד מהדורות מתוקנות ועם תוספות כשנפח הספר גדל בשליש והקיף 4 כרכים. בשנת 2004 הוצאה מהדורה ב CD-ROM
ספרים.
(מחקרים על היישובים הקדומים ביותר של הסלאבים. חלק א. האיראנים בדרום רוסיה.
IV. Die ehemalige Ausbreitung der Lappen und Permier in Nordrussland. В.,1936.
Die griechischen Lehnwörter im Serbokroatischen. В., 1944.
Этимологический словарь русского языка. Т. 1-4. М., 1964—1973
(המילון האטימולוגי של השפה הרוסית, תרגום לרוסית, מהדורה ראשונה).
קישורים חיצוניים.
מאמר מתוך הקובץ Отечественные лексикографы XVIII-XX века» Под. ред. Г. А. Богатовой. М., 2000.
О. Н. Трубачев. Об Этимологическом словаре русского языка
Вопросы языкознания №3 за 1960 год
מחניודה
מסעדת מחניודה היא מסעדה הנמצאת ברחוב בית יעקב 10 בירושלים, בצמוד לשוק מחנה יהודה.
המסעדה היא חלק מקבוצת מחניודה שמפעילה מספר מסעדות נוספות בירושלים, טבריה, פריז ולונדון.
המסעדה נפתחה ביולי 2009 על ידי שלושת השפים אסף גרניט, יוסי אלעד ואורי נבון. בספטמבר 2016 השף יוסי אלעד פרש מהשותפות, ומכר את חלקו בקבוצה, שבע שנים אחרי שהקימו יחד את מסעדת מחניודה.
מנות הדגל של המסעדה כוללות סשימי אורי סטייל, שיקשוקית ופולנטה.
ביולי 2010 פתחה קבוצת מחניודה את הבר "יודל'ה", מצדו השני של הרחוב, ושם מוגש אוכל בסגנון מטבח ירושלמי חדש.
בפברואר 2012 היא הוכרזה כמסעדת השנה של אתר וואלה, המסעדה היצירתית ביותר והמסעדה הטובה בירושלים.
ב-2013 זכתה המסעדה בתעודת מצוינות מאתר התיירות TripAdvisor ונכנסה לרשימת 10 המסעדות הטובות במזרח התיכון.
ב-2014 נבחרה מחניודה לאחת מ­-100 המסעדות ששוות "עליה לרגל" באפריקה ובמזרח התיכון על ידי food and wine מגזין.
בנובמבר 2016 זכתה מסעדה מחניודה ב-2 פרסים שונים, "הטובה ביותר מחוץ לתל אביב" ו"חביבת הקהל" מטעם טיים אאוט ישראל.
האוכל במסעדה מבוסס על מטבח ישראלי עכשווי, המקבל השראה מהיצע השוק בהתאם לעונות השנה.
מקס פסמר
חבורת יחדיו
שמעון גנס
שמעון גנס (גן) (כ"ה בכסלו תרס"ח, 1 בדצמבר 1907, וילנה – י"ג באב תשכ"ז, 19 באוגוסט 1967, תל אביב ) היה סופר ועיתונאי ישראלי יליד ליטא.
ביוגרפיה.
שמעון גנס נולד בשנת 1907 בעיר וילנה, בן לשמואל וחנה גנס. קיבל חינוך יהודי מסורתי, ולאחר מלחמת העולם הראשונה, בנערותו, עבר לקובנה. שם סיים את לימודיו בסמינר למורים עבריים של "תרבות", והמשיך ללמוד באוניברסיטת קובנה.
בקובנה היה גנס חבר בחבורת המשוררים העבריים "פֶּתַח", שייסדו דו-שבועון ספרותי בשם זה, יחד עם לאה גולדברג, א. ד. שפירא (לימים שפיר), ארי גלזמן (שנספה בשואה), ישראל קפלן ונתן גרינבלאט (לימים גורן).
בשנת 1935 (תרצ"ה), בטרם סיים את לימודיו האקדמיים, עלה גנס לארץ ישראל. אליו התלוותה לאה גולדברג, שלשם קבלת סרטיפיקט נישאה לו נישואים פיקטיביים. לימים הציגה עצמה לאה גולדברג כמה וכמה פעמים כגרושתו.
בארץ המשיך בחבורת "יחדיו" ובכתב העת שלה, "טורים", השתתף בבמות ספרותיות נוספות כמו "כתובים". ואולם, בארץ לא עלה בידו של גנס, שהיה טיפוס נוגה ונחבא אל הכלים, למצוא את מקומו מבחינה ספרותית ולממש את כישוריו.
גנס התפרנס כעיתונאי בעיתונים "הארץ", "על המשמר" ו"האמץ", ובעשר השנים האחרונות לחייו ב"דבר" ו"אומר".
כתב ביקורות קולנוע ותיאטרון ופיליטונים על התרחשויות בשדה התרבות.
בשנת 1940 פרסם ספר סאטירי קצר בשם "היטלר קורא בתנ"ך" (תל אביב: קו מג'ינו, ת"ש).
כן תרגם מרוסית ספר לבני הנעורים מאת טייס חיל האוויר הסובייטי גיבור ברית המועצות גנרל מיכאיל וודופיאנוב (Водопьянов) בשם "טייסי הקוטב" (מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1942).
במשך ארבע השנים האחרונות לחייו סבל גנס ממחלה ממושכת, ולא היה פעיל כלל. נפטר בתל אביב בגיל 60.
נקבר בבית העלמין הדרום בחולון. עורך העיתון דבר, יהודה גוטהלף, שהיה מקורב לו, ספד לו.
היה נשוי לאריקה חייבי ואב לנעמי.
שמעון גן
נועה בירון
בארי וולמן
הרטמוט בריזניק
הרטמוט בריזניק (בגרמנית: Hartmut Briesenick; 7 במרץ 1949 - 8 במרץ 2013), היה אתלט עבר מזרח גרמני. הוא בעל מדליית ארד אולימפית, פעמיים ברציפות אלוף אירופה (1971 ו-1974) ו-3 פעמים ברציפות אלוף אירופה באולם (1970, 1971 ו-1972) בהדיפת כדור ברזל.
ביוגרפיה.
בריזניק נולד בלוקנוולדה, ברנדנבורג. הוא התאמן במועדון הספורט של דינמו ברלין, בהדרכתו של וילי קולינג.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה במרץ 1969 זכה בריזניק במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.19 מטר.