בשנת 670 דווח כי במקום נצבה כנסייה, ובמקורות אחרים בני התקופה צוין כי מזרחית לבית לחם שוכן מנזר פואמניום (Poemenium), היינו, "של העדר". בתקופה הצלבנית כונה האתר "האחו הקדוש" (Agia Pimina) או "אצל הרועים" (Ad Pastores). כנראה שהאתר חרב לאחר שממלכת ירושלים הראשונה באה לסיומה, שכן עולי הרגל החלו פוקדים את דיר אל-רעואת ("מנזר הרועים"), השוכן כ-700 מטרים דרומית למקום.
ב-1859 שב האתר שהיה בשליטת הפרנציסקנים, והיה למקום בו זיהתה הכנסייה הקתולית את המסורת. במקום נערכה חפירה ארכאולוגית חלקית ב-1859, ומחקר מעמיק יותר בשנים 1951-1952. מחפירות אלה עלה כי האתר היה נושב מימי הורדוס, והתפתח בעיקר בין מאה ה-5 למאה ה-7. מצפון לכנסייה התגלה מתחם נזירי חקלאי גדול, ובו גתות, מאגרי מים, מחסנים ומערות מגורים. הכנסייה הראשונה באתר קמה במאה ה-4, והיא הורחבה במאה ה-6 אגב שימוש משני בחומרי בניין שהובאו מהאפסיס של כנסיית המולד המתומנת הקדומה (כנסייה זו נבנתה בבית לחם בתקופת קונסטנטינוס ונהרסה במרד השומרונים בשנת 539).
הכנסייה.
בשנת 1953 נבנתה ליד השרידים הקודמים כנסייה מודרנית, שתוכננה בידי אנטוניו ברלוצי, ומומנה בכספי תרומות מקנדה. הכנסייה משלבת מערה קדומה, וקירותיה נוטים כלפי פנים, שכן המבנה נועד להזכיר אוהל רועים בו התגוררו עת שהו בשדות המרעה. למבנה עשר צלעות וחמישה אפסיסים, ובהם פרסקאות המתארים את הרועים בשדה, את המלאך הנגלה בפניהם ואת סגידתם בפני ישו. כיפת המבנה עשויה בטון וזכוכית, והאור החודר דרכה אמור להזכיר את האור האלוהי שנגלה בפני הרועים. סביב בסיסה הפנימי של הכיפה מופיע הפסוק ממעשה ההתגלות לרועים, שהיה לפסוק הפותח את תפילת גלוריה:
מעל הכניסה למבנה נראה פסל ארד של המלאך שנגלה לפני הרועים והמברך את הבאים בשערי הכנסייה. מעל הפסל תלויים שלושה פעמונים ממגדל פעמונים בסגנון יווני. בדיר אל-רעואת שוכנים הכנסייה והמנזר היוונים-אורתודוקסים המנציחים גם הם את האירוע.
יחסי דרום סודאן–ישראל
יחסי דרום סודאן–ישראל מתייחסים לקשרים ההדדיים בין הרפובליקה של דרום סודאן ומדינת ישראל. ישראל הכירה ב-10 ביולי 2011 בדרום סודאן כמדינה עצמאית וריבונית, יום לאחר הכרזת עצמאותה, ב-15 ביולי 2011 הכריזה דרום סודאן שהיא מתכוונת לכונן יחסים דיפלומטיים מלאים עם ישראל כולל פתיחת שגרירות. להודעה זו משמעות רבה, משום שדרום סודאן התפצלה מסודאן שלא היו לה יחסים עם ישראל ונחשבה למדינת אויב. ב-28 ביולי 2011 הודיעה ישראל על כוונתה לכונן יחסים דיפלומטיים מלאים עם דרום סודאן. בינואר 2012 מונה חיים קורן לשגריר ישראל בדרום סודאן, ובשנת 2014 מינתה דרום סודאן לראשונה שגריר בישראל.
היסטוריה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, בעת מלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה, סייעה ישראל למורדים הדרום-סודאנים וסיפקה להם נשק וציוד צבאי, כמו כן מדריכים ישראלים הדריכו את המורדים. לאחר סיום המלחמה נפגשו שליחים ישראלים רשמיים עם מנהיגי דרום סודאן כדי לגבש תוכנית עזרה מקיפה בנושאי החקלאות ופיתוח תשתיות בעזרתו של משרד החוץ. בנוסף, ארגונים לא ממשלתיים הציעו את עזרתם גם הם.
בשנת 2008, ביקרו נציגי הוועד היהודי-אמריקני בדרום-סודאן והמליצו לממשלת ישראל דרכי עזרה כהכנה לעצמאות מדינת דרום סודאן.
יחסים דיפלומטיים.
עוד לפני הכרזת העצמאות, באוקטובר 2010 הצהיר נשיא דרום סודאן סאלווה קיר מאיארדיט כי הוא מעוניין לקיים קשרים טובים עם מדינת ישראל וישקול פתיחת שגרירות ישראלית בבירה ג'ובה, אם תוצאות משאל העם יביאו לעצמאות החבל. עם זאת, בפגישה עם מזכ"ל הליגה הערבית, עמר מוסא, בדצמבר 2010, הבטיח לו קיר שהמדינה העתידית לא תקיים קשרים עם ישראל.
ב-9 ביולי 2011 הכריזה דרום סודאן על התנתקותה מסודאן ועל עצמאותה, וישראל הכירה בה כמדינה עצמאית וריבונית כבר למחרת עם הודעת ראש הממשלה הישראלי, בנימין נתניהו. ב-15 ביולי 2011 השיבה דרום סודאן לישראל שהיא מעוניינת בכינון יחסים דיפלומטיים מלאים איתה. ב-28 ביולי 2011, ולאחר שחזרה המשלחת הישראלית מבירת דרום סודאן, ג'ובה, הודיע משרד החוץ הישראלי על כינון יחסים דיפלומטיים מלאים עם דרום סודאן ועל כוונתה לשלוח שגריר שייצג אותה.
באוגוסט 2011 סיפר נשיא דרום סודאן סאלווה קיר מאיארדיט למשלחת הישראלית בראשות דני דנון שמדינתו מתכננת להקים את שגרירותה בירושלים. ב-20 בדצמבר 2011, ביקר סאלווה קיר מאיארדיט בישראל והביע את תודתו על התמיכה בזמן מלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה בין השנים 1956-1972. במהלך פגישתו עם נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס, חזר סאלווה קיר מאיארדיט על רצונו להקים שגרירות דרום סודאנית בירושלים.
בהצבעות האו"ם, דרום סודאן היא אחת המדינות שהכי פחות תומכות בהחלטות אנטי-ישראליות, ואף הצביעה נגד גינוי ישראל בדבר סיפוח רמת הגולן.
קשרים כלכליים.
ישראל הציעה עזרה כלכלית לדרום סודאן. איש העסקים הישראלי מאיר גרייבר הקים את החברה לפיתוח דרום סודאן בע"מ כדי לקדם את העסקים בין המדינות. לאחר שנים רבות של הזנחה דרום סודאן משוועת לתשתיות, כבישים, שדות תעופה, בתי חולים, תשתיות חשמל, ייעוץ בנושאי חקלאות ומשק המים ועוד. לדרום סודאן יש משאבים ומחצבים רבים כמו: נפט, זהב, אורניום ואלומיניום. גרייבר הציע שאנשי עסקים ישראלים ישלחו את עודפי תוצרתם לדרום סודאן במקום לסין.
בתחילת 2012 הודיעו ישראל וגרמניה כי הן בוחנות אפשרות להשקעה משותפת בתחומי שיקום תשתיות בדרום סודאן ומרכזה תוכנית לשיקום אגם ויקטוריה.
מסתננים בישראל.
בישראל נמצאים כיום כ-7,000 פליטים כשרובם הסתננו מגבול ישראל-מצרים וחיים בתל אביב, ערד, אילת ובני ברק. למרות הוויכוח על מעמדם, בית המשפט העליון החליט ב-13 בינואר 2012 שמעסיקיהם של הפליטים והמסתננים לא יקנסו. מכאן שהם מורשים לעבוד בישראל.
לאחר הכרת ישראל בדרום סודאן ב-10 ביולי 2011, שר הפנים, אלי ישי, קרא לממשלה להתחיל באופן מיידי משא ומתן עם ממשלת דרום סודאן בנושא הפליטים ומבקשי העבודה שהסתננו בשנים האחרונות לישראל.
בפברואר 2012, הכריז שר הפנים שאזרחי דרום סודאן השוהים בישראל חייבים לחזור למולדתם עד חודש מרץ 2012 בטענה שאלו אינם זקוקים עוד להגנה מאז הכרזת עצמאות של דרום סודאן. כל אדם שיחזור מרצונו החופשי למדינתו יקבל כרטיס טיסה ו-1,300 דולר אמריקאי ואלו שלא יעשו זאת מרצונם החופשי יגורשו. בסוף חודש מרץ 2012 הטיל בית המשפט המחוזי בירושלים צו מניעה הדוחה את הגירוש, לאור החשש הנשקף לשלומם של אזרחי דרום סודאן אם יגורשו לארצם. ב-10 ביוני 2012 החלו מעצרים של פליטים על ידי רשויות ההגירה בכל חלקי הארץ. ב-17 ביוני 2012 המריא המטוס הראשון לג'ובה כשעליו 127 מסתננים. ב-26 ביוני 2012 המריא מטוס שני שעליו 153 מסתננים.
חברת נתיבי היובל
בן-ציון
חברת מנהרות הכרמל
בן בסט
בן בסט הוא שם משפחה יהודי שמקורו ככל הנראה ביהדות ספרד ופירושו הוא "יצרן או מוכר של שטיח קיר". במסמכים ספרדיים של ימי הביניים שם זה מופיע גם בצורות אבנבסה, ברבסה ואבנפסאט.
בן-בסט
דוד פרידמן
בן חמו
בן חמו הוא שם משפחה יהודי מארצות האסלאם, חמו הוא עיוות מקומי לשם העברי חיים, ומשום כך פירושו "בן חיים". פירוש מסורתי אחר לשם הוא ראשי התיבות של חנניה מישאל ועזריה שבני המשפחה התייחסו אחריהם.
בן-חמו
נטוורק טיים פרוטוקול
מבט מל&quot;מ
שמורת גמלא
תיקנחול
אבישי דקל
אבישי דקל (נולד ב-13 בינואר 1951) הוא אסטרופיזיקאי וקוסמולוג, המכהן כפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית בירושלים ומופקד על הקתדרה על שם אנדרה אייזנשטדט לפיזיקה עיונית במכון רקח לפיזיקה.
ביוגרפיה.
דקל נולד בירושלים וגדל באשקלון. נכד לאליהו דובקין, ממנהיגי התנועה הציונית והיישוב ומחותמי מגילת העצמאות, ולסטרה לבית ברבש (נצר למשפחת אדמור"י חב"ד). נכד לז'ק דקלו ובלה דוידוביץ', מראשוני הרצליה. בן לנחמה ויהודה דקל, לוחמי פלמ"ח וממקימי קיבוץ יראון. יהודה דקל היה מנכ"ל המחלקה להתיישבות של הסוכנות ויו"ר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. אחיו, בועז דקל, משמש כמנכ"ל P.M.I. אבישי דקל שרת בשריון, שימש כמ"פ ומג"ד במילואים, נפצע במלחמת יום הכיפורים, ועסק במחקר ופיתוח.
בעל תואר בוגר בפיזיקה ומתמטיקה מהאוניברסיטה העברית (1975). עבודת הדוקטור שלו באוניברסיטה העברית (1980), בהדרכת פרופסור יעקב שחם, עסקה בהיווצרות המבנה ביקום והייתה הראשונה בישראל בתחום הקוסמולוגיה. השתלם כפוסט-דוקטורנט במכון הטכנולוגי של קליפורניה (1980-82), ושימש כפרופסור באוניברסיטת ייל (1982-85). אחרי תקופה קצרה כחוקר בכיר במכון ויצמן (1985-6), מונה ב-1986 לפרופסור חבר באוניברסיטה העברית, וב-1991 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. מוביל את קבוצת המחקר בקוסמולוגיה. מ-2007 אוחז בקתדרה ע"ש אנדרה אייזנשטדט לפיזיקה עיונית.
בין תפקידי הניהול המרכזיים שלו כיהן כראש ועדת המיחשוב האוניברסיטאית (1987-90), עמד בראש מכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית (1997–2001), היה חבר בוועד הפועל של חבר הנאמנים (2001-03), כיהן שתי קדנציות כראש הרשות לקהילה ונוער של האוניברסיטה העברית, שם עסק בחינוך מדעי לנוער, ניהל את מעבדות בלמונטה, וטיפח את קשרי האוניברסיטה עם הקהילה (2005-11). מ-2008 מכהן כחבר הוועדה המתמדת והוועדה למדיניות אקדמית של האוניברסיטה העברית.