בהתאם למסורת הזן היפנית מדגיש הקואין את נחישותו של הקוף במאמץ להגיע אל בבואת הירח, כמשל לנחישות האדם בחיפוש אחר ההארה. את ההרפיה מן הענף ניתן להמשיל לוויתור על הקשר למציאות החומרית, אשר לפי תורת הזן יכולה להוביל להתפכחות מן האשליה, ובעקבות כך להארה אמיתית. תפיסה דומה ניתן למצוא בציור זן אחר של קוף המנסה להגיע לבבואת הירח במים, מאת מורה וצייר הזן סנגאי גיבון.
סוג הקוף הנראה בציורי זן יפניים רבים, דוגמת ציוריהם של הסגאווה והקואין, הוא הגיבון, קוף אדם המצטיין בזרועותיו הארוכות מאוד, והוא חסר זנב לחלוטין. גיבונים אינם נמצאים כלל באיי יפן, והציירים היפנים ראו אותם בציורים סינים, בעיקר ציוריו של נזיר הזן הסיני בן המאה ה-13 מוקי פאצ'אנג , שהובאו למקדש זן בקיוטו, נחשבו ליצירות מופת ביפן, וידועים באמנות היפנית במונח "מוקיי זרו" ("הקופים של מוקי" ובהשאלה "ציורי קופים בסגנון מוקי"). זרועותיו הארוכות של הגיבון לעיתים קרובות משמשות כמרכיב גרפי עיקרי בציורי קוף וירח, הממחיש את השאיפה לגשר בין האשליה (בבואת הירח) לבין המציאות (הענף). ציירים יפנים אחרים ציירו קופי מקוק יפני, הקוף היחיד המצוי באופן טבעי באיי יפן, וניכר בזרועות פחות ארוכות ובזנב קצרצר.
ציווי חדש
PostgreSQL
PostgreSQL (מבוטאת כ: פוסטגרס-קיו-אל) היא מערכת לניהול בסיס נתונים יחסי שהיא תוכנה חופשית (ברישיון BSD).
בדומה לתוכנות קוד פתוח אחרות כגון אפאצ'י ולינוקס, גם PostgreSQL אינה נשלטת על ידי אף חברה מסוימת אחת, אלא נתמכת על ידי הקהילה הגלובלית של מתכנתים וחברות שיפתחו אותה. לעומתה המתחרה הפופולרית יותר, MySQL, נשלטת על ידי חברה מסחרית, ואמנם הקוד משוחרר תחת רישיון פתוח אך הוא לא מקבל כמעט תרומות קוד מהקהילה.
PostgreSQL מוטמעת כתת-מערכת נרחבת של ANSI SQL, ויכולה לרוץ על פלטפורמות רבות. כמו כן, היא מתממשקת עם שפות תכנות רבות ופרוטוקולים של בסיסי נתונים, כגון ODBC או JDBC.
שי (שיר)
שי הוא שיר של המשוררת רחל. הוא נכתב בתר"ץ 1930, ונכלל באסופת שיריה מנגד, שראתה אור בהוצאת דביר בתל אביב באותה שנה.
פרקי השיר ותכניו.
נושאי השיר הם החלוציות ונופי ארץ ישראל, הנצפים מדגניה א' בהם שהתה המשוררת בצעירותה בתקופת העלייה השנייה: הכנרת, הגולן, ואליהם המשוררת מביעה את אהבתה וגעגועיה. באמצעות דימויי צמחי פרי שכיחים בחקלאות העברית בארץ ישראל בתקופתה, המכונסים אל "טנא" מטפורי, משרטטת המשוררת את מנעד הרגשות והגעגועים אל התקופה והנופים.
השיר המחורז הכולל שני בתים, מוצג כאיגרת לידיד, שלמשוררת ולו זכרונות עבר משותפים.הבית הראשון מתאר כוונה ורצון להביע במלוא יופיים את זכרונות העבר, עד כדי יצירה ספרותית; המשוררת מתארת את מאמץ היצירה, במבע ארספואטי. השורה הראשונה בו משוחחת עם פסוק מספר ירמיהו: .
מילות השיר מזכיר את תורה ס"ג בליקוטי מוהר"ן, על הפסוק , שזהו זמר וניגון שהביאו אחי יוסף אתם מארץ ישראל למצרים כמנחה ליוסף, ולא הפירות שמובנות בפשט הפסוק. יש כאן קשר גם לעולם החקלאות שיש לרחל קשר רב אליו, וגם לעולם החסידות והתורה שבו רחל קיבלה השכלה רבה בעיירת נעוריה. הבית השני, פורש תיאור חוויות חיים בחוות העלמות ובדגניה, בזמן הקצר ובזמן הארוך; בזמן הקצר מתוארים: בוקר, צהריים וערב, וביטוי מסכם שמשמעו כפול - - בזמן הקצר אולי שחרית; ובזמן הארוך אותן מילים עצמן מתארות את קורות החיים מאז ימיה המאושרים כחלוצה, כפי שמתארת אותם המשוררת, ששכבה אז על ערש דווי, עד "בַּעֲלוֹת יָמַי" - על סף קץ החיים. בסיום השיר, מעניקה אותו המשוררת לידידהּ כמתנה - שי; מערך נפשי-יצירתי, שדרבן את יצירתה, והתקיים, כנראה, ברוב תהליך היצירה של שיריה.
כאן מדובר על מצוות הביכורים, שיש ציווי בתורה להביאם בחג השבועות. . רחל מציעה את השיר כמתנה, כמו שהיא הייתה מציעה לפני ה'. משמעותו של הביטוי "שני-תולעת" (תולעת שני) בלשון המקרא וחז"ל היא חוט או סרט אדום. בשורה זו רחל מתארת כיצד היא קושרת את הטנא, ובתוכו כל המראות שתוארו בשיר, באמצעות סרט אדום כאלמנט של קישוט והוספת צבעוניות.
ביצועים לשיר.
ככל הידוע, "שי" הוא השיר היחיד שרחל שמעה את לחנו, שחיבר יהודה שרתוק (לימים שרת), מושר בימי חייה.
לחנו השני, חובר על ידי מוני אמריליו. השיר בלחנו של אמריליו בוצע על ידי חוה אלברשטיין ודני גרנות, וצורף לתקליטם "בשירי רחל" בשנת 1969.
לחנו השלישי, חובר על ידי לוי שער. השיר בלחנו של שער בוצע על ידי הפרברים והדודאים, בביצוע זה הושמטו המילים "כְּבִשְׁנִי-תוֹלַעַת בָּהּ אֶקְשֹׁר הַטֶּנֶא", ככל הנראה בשל ההנחה שהביטוי "שני-תולעת" אינו מובן עבור הקורא או המאזין הממוצע, והמילה "תולעת" אף עלולה ליצור קונוטציה שלילית ותחושת גועל אצל המאזינים.
לחן זה זכה לביצועים עממיים רבים. כמו כן, הזמר הבסקי בניטו לרצ'ונדי חיבר את הלחן של לוי שער לשיר הבסקי בביצועו: "Ni, Sahatsa bezala" (בעברית: "אני, כמו עצי ערבה").
כמו כן, קיים ביצוע נוסף של הזמר היווני יורגוס דאלארס עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
קיים ביצוע נוסף ביוונית ללחן של לוי שער בפי הזמר כריסטוס ת'יוואיוס . ביוונית נקרא השיר To Doro.
דיוגנס (פירושונים)
ציוניוני הדרך (קובץ שירים)
ציוניוני הדרך, שירים שהיו ועודם, תש"ח-תשל"ח הוא קובץ שירים או שירון, הכולל 232 שירים אהודים שנהגו לשיר בציבור בתקופת השנים תש"ח 1948 עד תשל"ח 1978. נערך על ידי גיל אלדמע, גלעד בן-שך ואמנון שילוני, ובראשו הקדמה של יצחק לבני. ראה אור בהוצאת "רשות השידור, חטיבת התוכניות הקלות ברדיו" בירושלים, והוצאת הקיבוץ המאוחד בתל אביב במהדורות רבות.
שם הספר נלקח מהשורה הראשונה בשיר "שירת הנודד" מאת אהרן אשמן: "הי, ציוניוני הדרך".
הקובץ כולל שירים של משוררים ופזמונאים, מוזיקאים ומלחינים מאז שלהי המאה ה-19 והמאה ה-20, בהם: שאול טשרניחובסקי, רחל המשוררת, נתן אלתרמן, לאה גולדברג, נעמי שמר, חיים גורי, אברהם זיגמן, יעקב שרת, יחיאל מוהר, יעקב אורלנד, יוסי בנאי ויורם טהרלב, יוסף נצר, מוני אמריליו, איתן פרץ, משה וילנסקי, דובי זלצר, שלמה ארצי, יוסי גמזו, עמנואל זמיר, עמוס מלר, שלום חנוך, ירון לונדון, דודו ברק, שייקה פייקוב, נחום היימן, חיים חפר, יוסף שריג, דידי מנוסי, אהוד מנור, מתי כספי, מרים ילן-שטקליס, אברהם חלפי, יוחנן זראי, רחל שפירא, אלכסנדר ארגוב, נורית הירש, ע. הלל, דני סנדרסון ואלון אולארצ'יק.
"ציוניוני הדרך" מבטא את רוח הזמן שמתקופת הקמת המדינה ב-1948 ועד המהפך בשנת 1977, את מנעד הרעיונות, המוסכמות החברתיות והמוסריות והמאוויים של החברה הישראלית; כמו גם את הטעם התרבותי והמוזיקלי של מגזרים רחבים בה. בהקדמה כתב לבני על ערכם של קובצי שירים ופזמונים, לדעתו "הם אזכור של תקופות שעברו, של ימי היידיש והלדינו, של חלוצים, עליות ומלחמות, של ילדותנו ונעורנו. השירים החסידיים שהורינו אהבו לשיר לנו, חוזרים אלינו לעיתים קרובות כשאנחנו לבדנו, ואיש אינו שומע. אני מניח שהם חשובים לנו מפני שהם מעלים זכרונות, ולאנשים יכולים להיות זכרונות גם ממקומות שמעולם לא היו בהם".
פרקי הספר ותכניו.
הפרקים נקראו על פי שמות שירים ידועים ואהודים, ומבחירתם משתמע מנעד ערכים אופייני של החברה הישראלית, לפי עורכי הקובץ.
אצטדיון באר שבע החדש
ישראל בנימין לעוונער
ישראל בנימין ליונר
י&quot;ב לעוונער
ישראל בנימין ליוונר
י. ב. לבנר
י.ב. לבנר
י&quot;ב לבנר
עיצור סדקי, סותם, אטום
עיצור סדקי סותם אטום נפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /ʔ/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-?. זהו צליל האות א, ובהגייה עברית מודרנית גם האות ע.
סמנתה אגר
ויקטריה לואיס סמנתה מארי אליזבת טריס אגר (באנגלית: Victoria Louise Samantha Marie Elizabeth Therese Eggar ; נולדה ב-5 במרץ 1939) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה זוכת פרס גלובוס הזהב ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1965 על הופעתה בסרט "האספן".
ביוגרפיה.
אגר נולדה בפרוור המפסטד שבלונדון למוריאל, אם ממוצא הולנדי ולראלף אגר, קצין בצבא הבריטי.
החלה את דרכה המקצועית במחזות שייקספיריים וערכה את הופעות הבכורה שלה בתחילת שנות ה-60 בסרטיו של הבמאי ראלף תומאס "הפרא והמוכנות" ו"דוקטור במצוקה".
אגר זכתה לפרסום רב בשנת 1965 כאשר זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר ובפרס השחקנית הטובה ביותר של פסטיבל קאן על הופעתה בסרט האימה הפסיכולוגי של ויליאם ויילר "האספן" בתור הסטודנטית הצעירה לאומנות מירנדה גריי.
אגר שהייתה המועמדת המועדפת לזכות בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר הפסידה לבסוף את הפרס לג'ולי כריסטי.
אגר שיחקה לצידו של כוכב הקולנוע הבריטי קרי גרנט בשנת 1966 בקומדיה "לך, אל תרוץ".
ב-1967 הופיעה אגר בעיבוד הקולנועי הראשון לספר "דוקטור דוליטל" בתפקיד אמה פאיירפקס אהובתו של ד"ר דוליטל (רקס הריסון).
ב-1970 הופיעה בדרמה הפוליטית של מרטין ריט "זעם הכורים" לצידם של שון קונרי וריצ'רד האריס.
ב-1976 השתתפה במותחן התקופתי "תמיסת שבעת האחוזים" בתפקיד מרי ווטסון אשתו של דוקטור ווטסון (רוברט דובאל).
ב-1979 שיחקה אגר בסרטו של דייוויד קרוננברג "צאצאים" בתפקיד נולה קארבת' המטופלת של הפסיכותרפיסט ד"ר האל רגלן (אוליבר ריד).
ב-1980 שיחקה בסרט הפעולה "המחסל".
ב-1997 דיבבה בסרט האנימציה "הרקולס" את האלה הרה אמו של הרקולס, אגר דיבבה את הדמות גם בסדרת האנימציה "הרקולס" שיצאה בשנה שלאחר מכן .
ב-1999 השתתפה לאחרונה בהפקה גדולה, הדרמה "אשת האסטרונאוט".
בשנים האחרונות התפרסמה אגר בעיקר בסדרות הדרמה "גבירתי הנשיא" ו"מנטל".