ב-1920 משרד החקלאות של ארצות הברית שכר את שירותיו של הצייד ה. פ. ויליאמס במטרה להרוג את זאב קאסטר. ויליאמס היה צייד רב ניסיון, שלזכותו נרשמו יותר מ-1,000 הריגות של זאבים ברחבי מערב ארצות הברית מסוף המאה ה-19 ועד אמצע שנות ה-20 של המאה ה-20. באפריל 1920 הגיע ויליאמס לאזור הפעילות של הזאב, והצליח לתצפת עליו כמה פעמים. הוא גילה כי מדובר בזאב מבוגר אשר פרוותו הפכה לבנה לחלוטין. כמו כן הוא גילה כי אל הזאב מתלווים בדרך קבע שני זאבי ערבות. הם הקפידו לשמור על מרחק בטוח מזאב קאסטר, אולם נהגו להזהיר אותו מפני סכנות, והוא בתמורה אפשר להם לאכול חלק מבעלי החיים שהרג. ויליאמס הצליח להרוג את שני זאבי הערבות, מה שהפחיד את זאב קאסטר וגרם לו להתרחק מעט מהחוות החקלאיות.
ויליאמס עקב אחרי הזאב במשך כל חודשי הקיץ, אולם לא הצליח ללכוד אותו. בתחילת אוגוסט הוא איבד את עקבותיו, אולם בתחילת ספטמבר הוא גילה באחת המלכודות שפיזר באזור קווצת פרווה לבנה אשר העלתה אותו מחדש על עקבותיו של הזאב. במקביל, החוואים בסביבה התלוננו על חידוש המתקפות. באמצע אוקטובר, הזאב עלה על אחת המלכודות של ויליאמס. הוא נפצע קשה, אולם הצליח להתרחק מהאזור בצליעה. הוא הותיר אחריו שובל דם שאפשר לוויליאמס לעקוב אחריו. ב-11 באוקטובר מצא ויליאמס את הזאב הפצוע במרחק של 4.8 ק"מ משם וירה בו למוות.
ויליאמס לקח את גופת הזאב עמו לקאסטר. החוואים הופתעו לגלות כי מדובר בזאב רגיל לחלוטין, אם כי גדול וכבד מעט יותר מהנפוץ. ויליאמס בחן את שיניו וחיווה את דעתו כי הוא היה מסוגל לצוד לפחות עוד 15 שנים. בראיון שנערך עמו 40 שנים מאוחר יותר, הודה ויליאמס כי זאב קאסטר היה הציד הקשה ביותר בחייו.
בתרבות.
ב-1966 פרסם הזואולוג רוג'ר קאראס את הספר "הזאב מקאסטר". הספר הוא למעשה ביוגרפיה מדומיינת של הזאב אשר חי חיים מאושרים בחברה ההרמונית של הזאבים, עד שהאדם פולש לארצו והוא יוצא למסע נקם. הספר תורגם לעברית, ויצא לאור בשנת 1977 בהוצאת מרגנית תחת השם "הזאב מדקוטה".
יארי ורשארן
יארי ורשארן (בהולנדית: Yari Verschaeren; נולד ב-12 ביולי 2001 באנטוורפן שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אנדרלכט מהליגת העל הבלגית ובנבחרת בלגיה.
קריירת מועדונים.
ורשארן הוא תוצר מחלקת הנוער של אנדרלכט, אליה הגיע בגיל תשע. בשנת 2017 חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו במועדון.
ב-25 בנובמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 4-2 לסנט טרוידן במסגרת המחזור ה-16 בליגה לעונת . ב-27 בינואר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על איופן במסגרת המחזור השלישי בליגה. בשלוש עונותיו הראשונות בקבוצה הבוגרת ערך 64 הופעות ליגה, בהן הבקיע עשרה שערים.
קריירה בינלאומית.
ורשארן היה חלק מסגל נבחרת בלגיה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2019.
ב-9 בספטמבר 2019 ערך ורשארן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה הבוגרת, בניצחון 4-0 על נבחרת סקוטלנד במסגרת מוקדמות יורו 2020. ב-10 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 9-0 על נבחרת סן מרינו במסגרת מוקדמות יורו 2020.
כל הנערים
עליית כל הנערים היא שמה של אחת מהעליות לתורה שנהגו בשמחת תורה. העלייה אחת לפני האחרונה. העלייה של כל הנערים היא העלייה החמישית במספר.
המנהג בקהילות אשכנז שקוראים לעולה מהפסוק עד .
ברכות העלייה נאמרות על ידי העולה, כשהנערים הקטנים שאינם יכולים לעלות לתורה בעצמם, אומרים יחד איתו את ברכות התורה שלפני הקריאה ושלאחריה.
המנהג.
כאמור עליית כל הנערים היא אחת מהעליות ביום שמחת תורה. בהרבה קהילות נהוגים למכור עליה זו לכל המרבה במחיר, כדרך שמוכרים את שאר העליות בשמחת תורה ובשאר המועדים. בקהילות אחרות המנהג לתת את העלייה לאחד מחשובי הקהל.
מנהג נפוץ שהקונה את העלייה, אחראי גם על חלוקת שקיות ממתקים לנערים.
מנהגים נוספים.
ברמ"א כתב שנהגו לקרוא להם לאחר קריאת פסוקי הפרשה, את הפסוק מברכת יעקב למנשה ואפרים
כיום המנהג הרווח הוא שאומרים את הפסוק בעל פה ולא קוראים אותו מתוך הספר תורה. לדעת המשנה ברורה יש לאמר את הפסוק קודם לברכת התורה האחרונה, והטעם שאין בכך הפסק, מאחר הוא פסוק מהתורה, אף שקורא בעל פה, אין בכך הפסק. אמנם במקומות רבים נהגו לאמר את הפסוק לאחר הברכה.
בטעם שנהגו כך, כתב בלקוטי מהרי"ח שהוא מפני שקראו לכל הנערים יחד, קוראים את הפסוק על מנת שלא תשלוט בהם עין הרע.
פריסת הטלית.
מנהג נפוץ הוא שפורסים טלית מעל העולה לתורה ומעל ראשי הנערים כמין חופה. במקור המנהג וטעמו אינו ברור, ובפוסקים כתבו מספר טעמים לכך. יש שכתבו שהוא מפני כבוד התורה, שנהגו שהעולה מתעטף בחלפיה או בטלית, וקטנים אלה שאינם לבושים או מטועפים, נהגו לפרוס מעל ראשיהם טלית.
בפוסקים דנו מדוע מותר לפרוס בשבת הטלית ואין בכך משום איסור עשיית אוהל בשבת וביום טוב. יש שכתבו שההיתר הוא משום שהדבר נעשה לכבוד ולא לצורך כיסוי והגנה . אחרים כתבו שכיון שהטלית מוחזקת כל העת ביד, אין נחשב כעשיית אוהל.
טעם המנהג.
בטעם עליית כל הנערים כתב במלבושי יום טוב: על פי טעמו כתבו בפוסקים, כי אין טעם להביא קטנים ותינוקות שאינם בגיל חינוך, מלבד שהדבר גורם לעיתים לרעש ובלבול. אמנם המנהג הנפוץ בהרבה מקומות שמביאים אף קטנים ממש לשמוע את העלייה. יש שכתבו שהדבר נובע מסגולות שונות שנקשרו בעליה זו, על אף שאין להם מקור בספרי הראשונים.
פיזשדיארמט
פיזשדיארמט (בהונגרית: Füzesgyarmat) היא עיר הממוקמת בחלק הצפוני של מחוז בקש, בנפת סגהאלום. היא מפורסמת בזכות חקר הפחמימנים והמים התרמיים שלה.
מיקום.
פיזשדיארמט ממוקמת בקצה הצפון מזרחי של מישור דבאבאן כעיירה הצפונית ביותר של מחוז בקש, על גבול המחוזות היידו-ביהר ויאס-נאג'קון-סולנוק מהגדה. היא מערבית לנהר ברטיו התחתון ב-4 ק"מ. העיר הקרובה היא מרכז הנפה סגהאלום.
נגישות.
כביש.
כביש 4212 המוביל מפישפקלדאן לסגהאלום עובר בכיוון צפון-דרום דרך היישוב, דרכו ניתן להגיע גם לשני יישובי הקצה והכבישים הראשיים 42 (מכיוון סגד - בקשצ'אבה) ו-47. הכביש שמגיע מסגהאלום הוא באיכות טובה, ואחר כך הלאה לכיוון פישפקלדאן עד גבול המחוז עדיין בסדר, אבל משם במחוז היידו-ביהר כבר באיכות ירודה.
מסילת ברזל.
קו רכבת MÁV 128 מגיע ליישוב.
מקור השם.
הסיומת של השם פיזשדיארמט מקורו בשם Kürt-Gyarmat, והקידומת היא מעץ הערבה (Fűz) שמתייחסת לעצי הערבה לאורך הנחל שזרם בעבר דרך היישוב.
היסטוריה.
לפני התיישבות המדיארים במרכז אירופה ממצאים ארכאולוגיים מוכיחים את נוכחותם של מתיישבים אווארים באזור. האזכור המתועד הראשון של העיר הוא בשנת 1219 בשם גורמות. היישוב מימי הביניים התקיים כמעט כולו מחקלאות - בעיקר מגידול בעלי חיים.
במאה ה-19 החל התיעוש (הוקמה הגילדה התעשייתית הראשונה) והחלה גם ההתבורגנות של האוכלוסייה (הקמת אגודות שונות, חוגי קריאה וכו'). פיזשדיארמט זכתה ב-15 באוקטובר 1803 בתואר עיר שוק והייתה זכאית גם לקיים ירידים לאומיים. בזמן מפקד האוכלוסין של 1828 היו ביישוב כבר 4,076 תושבים. אז הוקמה ביישוב הגילדה התעשייתית הראשונה (כמוסד התיעוש הראשון בעיר השוק) בשם "חברת אגודת הגילדות המאוחדת" עם 44 חברים של תעשייה זעירה. היישוב שמר על תואר עיר השוק עד לפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, אז ויתרה על דרגת העיר מיוזמתה עקב נטל המס הכבד שהתלווה למעמד העיר.
ההתפתחות בין מלחמת העולם הראשונה לבין מלחמת העולם השנייה הייתה תוצאה של פיתוח מפעלי תעשייה והמערכת המוסדית (טחנות, מפעלי לבנים, מזקקה, מפעל נעליים, סניף דואר, טלגרף, מרכז בריאות, בית ספר חדש וכו'). ב-1 ביולי 2000 קיבל היישוב שוב מעמד של עיר.
קהילה יהודית.
יהודים התיישבו במקום בתחילת המאה ה-19. בשנת 1880 היו במקום 171 יהודים בעוד שבשנת 1930 כבר התגוררו בה 230. בית הכנסת החדש נבנה בשנת 1929 והוא קיים עד היום ומשמש כבית ספר. יהודי המקום נשלחו בשנת 1944 למחנות ההשמדה והקהילה נכחדה.
פרנץ ראקוש
פרנץ ראקוש (בהונגרית: Rákos Ferenc; פיזשדיארמט, 4 במרץ 1893 – בודפשט, 24 באפריל 1963) היה עורך דין יהודי-הונגרי, דוקטור במדעי המשפטים (1952), עיתונאי, מתרגם ותחילה המפקד הלאומי של המשמר האדום בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית (המשמר האדום היה סוכנות רבת עוצמה לאכיפת החוק שפעלה תחת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. היא הוקמה על ידי צו מ-26 במרץ 1919, והשתלט על תפקידי הז'נדרמריה, המשטרה, משמר הגבול ומשטרת המכס והכספים).
ביוגרפיה.
פרנץ ראקוש נולד במשפחה יהודית. מגיל 17 היה מעורב בעבודת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP) ובשנת 1911 הפך לחבר בחוג גלילאו. הוא קיבל את הדוקטורט שלו במשפטים בשנת 1916, נלחם במלחמת העולם הראשונה, ובשנת 1918 הפך לאחד מנשיאי מועצת העובדים של העיר קישפשט. הוא הצטרף למפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP), שנוסד ב-24 בנובמבר 1918, והפך לחבר בוועד המרכזי (השני) הבלתי חוקי של המפלגה (שפעל מ-20 בפברואר 1919). בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה תחילה מפקד המשמר האדום כאמור, אחר כך נשיא בית המשפט המהפכני בבודפשט ומאוחר יותר נשיא בית הדין המהפכני הצבאי. הוא נבחר גם על ידי האספה הלאומית של המועצות כחבר בוועדת הניהול המרכזית של הרפובליקה.