ח' רס א-טויל נמצאת בנ"צ 1636.1083, גובה מוחלט 1,013 מ', גובה יחסי 32 מ', תצפית מצוינת, שטח מרבי מוערך בכ-45 ד'; החורבה משתרעת מעבר לתחום המסומן במפות, וכוללת את האוכף שמדרום לפסגה העיקרית. אתר זה הוא אחד מאתרי תקופת הברזל הגדולים, החזקים, הגבוהים והמוגנים ביותר שבהר-יהודה כולו. ראשית היישוב בתקופת הברזל 1 (כ-23 ד'), אז שני האתר בגדלו רק לתל חברון, וכך גם בתקופת הברזל 2א (כ-28 ד'). בתקופת הברזל 2ב שטחו מוערך בכ-33 ד' והוא הגדול באתרי ההר, לפני חברון; בתקופת הברזל 2ג האתר הוא השני בגדלו בהר (כ-44 ד'), אחרי דביר ולפני חברון. תקופת הברזל 2ד בולטת בייצוגה באתר, שהוא אולי מהבודדים הנותרים בשיא היקפם (כ-45 ד') גם לאחר מסע סנחריב וחוזר להיות הגדול באתרי ההר. לאחר מכן נחלש היישוב בהדרגה: כ-25 ד' בתקופה הפרסית (עדיין הגדול באתרי ההר), כ-17 ד' ושמא הרבה פחות בתקופה ההלניסטית. מהתקופה הרומית טרם זוהו שרידים באתר, ובתקופה הביזנטית הוא נושב לאחרונה, בהיקף צנוע (אולי רק כ-4 ד'); בתקופה זו מתחיל לפרוח היישוב בעמק, בו אף נחשפה כנסייה.
שמו הנוכחי של האתר הוא שם ערבי המצביע על גובהו הבולט, ומכאן ששמו הקדום אבד או נשתמר בסביבות האתר. אשר למרחקים שמביא אוסביוס בספר האונומסטיקון הרי לפיהם בית-עניין\ם מצויה במרחק 2 מילין (כ-3 ק"מ) מהאלה היא טרבינתוס\ בטנה\ ממרא, כיום ראמת אל חליל (אלוני ממרא), ו-4 מילין (כ-6 ק"מ) מחברון. ח' רס א-טויל ממוקמת כ-3.4 ק"מ צפון-מזרחה לראמת אל-חליל וכ-5.8 ק"מ צפון-צפון-מזרחה לחברון הקדומה, בעוד שח' בית-ע{י}נון מצויה אך כ-1.9 ק"מ (מעט יותר ממיל אחד) מראמת אל-חליל וכ-4.5 ק"מ (כ-3 מילין) מחברון; הנתון כאילו המרחק מראמת אל-חליל הוא כ-3 ק"מ מופרך בעליל. אמנם אין לדקדק עם נתוני אוסביוס על קוצו של יוד, אך מכל מקום הם מתאימים היטב לרס א-טויל, אף יותר מאשר לבית-ע{י}נון. לפי הצעת זיהויה של בית-ענות\ן עולה כי זו נוסדה ברס א-טויל בתקופת הברזל 1, ובמהלך כל תקופת המקרא ועד התקופה ההלניסטית נתקימה באותו מקום: עיר גדולה ששדותיה משתרעים בעמק עד מעבר למקור המים שבעין בית-ע{י}נון. בתקופות שגשוגו של האתר נתקימו בעמק יישובי-בת ("חצרים"?) של העיר, באתרה של ח' בית-ע{י}נון ושמא במקומות נוספים. ייתכן שהאתר הקדום ברוג'ם אל-קצר, בהמשך רכס ספר המדבר, מהווה אף הוא יישוב-בת כזה. נראה שבתקופה הרומית עבר היישוב לעמק, ובתקופה הביזנטית נתקיים הן בעמק והן ברס א-טויל. יש להניח ששני האתרים הוכרו בתקופה זו באותו שם, אך אבזביוס כיוון בנתוניו לאתר שודאי הוכר כקדום ואולי עדיין החשוב יותר, ברס א-טויל. רק בראשית התקופה האיסלמית ניטש סופית רס א-טויל. שם היישוב נותר בחורבה המאוחרת, בעוד ששם האתר הקדום ניטש לטובת שם המבטא את גובהו יוצא הדופן ומיקומו הנראה למרחקים.
אורנג' (חברה)
אורנג' (באנגלית: Orange S.A), לשעבר פראנס טלקום (בצרפתית: France Télécom S.A), הוא תאגיד רב-לאומי צרפתי העוסק בתקשורת. בחברה מועסקים כ-170,000 עובדים, 105,000 מתוכם בצרפת, ולה כ-230 מיליון לקוחות ברחבי העולם. הכנסות החברה בשנת 2012 הסתכמו ב-43.5 מיליארד אירו. מטה החברה ממוקם ברובע החמישה-עשר של פריז.
החל משנת 2006 אורנג' הוא שם המותג העיקרי של החברה לסלולר, תקשורת קווית, אינטרנט ו-IPTV. מקור השם הוא בשנת 1994 כאשר תאגיד האצ'יסון ומפואה רכש את השליטה על חברת מיקרוטל תקשורת הבריטית ושינה את שמה לאורנג' במהלך מיתוג מחדש. החברה נרכשה על ידי פראנס טלקום בשנת 2000.
היסטוריה.
ב-1792, במהלך המהפכה הצרפתית, פותחה במהירות רשת תקשורת במדינה במטרה להעביר מידע ולהזהיר מפני סכנות. הרשת הייתה רשת הטלגרף האופטי הראשונה בעולם, שפותחה על ידי קלוד שאפה.
ב-1878, לאחר המצאת הטלגרף החשמלי ולאחריו המצאת הטלפון, הקימה ממשלת צרפת את משרד הדואר והטלגרף. שירותי הטלפוניה נוספו לאחריות המשרד כאשר הם הולאמו ב-1889.
ב-1941 הוקם מנהל הטלקומוניקציה בתוך המשרד. ב-1944 נוצר המרכז הלאומי לחקר תקשורת במטרה לפתח את תעשיית התקשורת בצרפת.
בשנות ה-70 ניסתה צרפת לצמצם את הפערים בתחום התקשורת בהשוואה למדינות אחרות. מרבית הקווים למנויים נסללו באותה תקופה וקשרו בין הבתים והעסקים למרכזיות. כמו כן, הומצאו מתגים דיגיטליים, המיניטל, ה-GSM בעזרת מדענים של יצרנים צרפתיים בשיתוף המרכז הלאומי לחקר תקשורת.
הקמת פראנס טלקום (1988–1997).
עד 1988 פראנס טלקום הייתה ידועה כמנהל הטלקומוניקציה, מחלקה במשרד הדואר והטלגרף. המחלקה הפכה לאוטונומית ב-1990, בעקבות החלטה אירופאית שנועדה ליצור תחרות חובה בשירותים הציבוריים החל מ-1 בינואר 1998. הצעת החוק שהוגשה ב-2 ביולי 1990 הפכה את פראנס טלקום למפעיל ציבורי, כאשר מרסל רולט היו"ר הראשון. החברה הופרטה ב-1 בינואר 1998, על ידי ראש ממשלת צרפת ליונל ז'וספן. ממשלת צרפת ממשיכה להחזיק ב-27% ממניות החברה.
1997–2000.
מניות החברה הונפקו פעמיים בבורסה, ב-1997 וב-1998. אלה היו ימי בועת הדוט-קום. בנוסף היא נכנסה לשותפות עם דויטשה טלקום הגרמנית, אך היא בוטלה כאשר דויטשה טלקום הודיעה במפתיע כי תחל פרויקט משותף עם טלקום איטליה, ללא ידיעה מראש של פראנס טלקום.
רכישת אורנג'.
ביולי 1991 רכשה האצ'יסון טלקום, חברה בת בריטית של התאגיד הבינלאומי ההונג קונגי האצ'יסון ומפואה, את השליטה בחברת מיקרוטל תקשורת הבריטית, שלה היה רישיון מפעיל סלולרי בבריטניה. האצ'יסון שינתה את השם של מיקרוטל לאורנג' שירותי תקשורת אישיים בע"מ, וב-28 באפריל 1994 הושק המותג אורנג' בשוק הסלולר של בריטניה. מבנה של חברת החזקות אומץ ב-1995 עם הקמת אורנג' plc. באפריל 1996 הונפקה אורנג' בבורסה לניירות ערך בלונדון ובנאסד"ק. רוב המניות היו בבעלות האצ'יסון (48.22%) ובריטיש אירוספייס (21.1%). ביוני 1996 היא הייתה לחברה הצעירה ביותר שנכנסה למדד FTSE 100, בשווי של 2.4 מיליארד לירות שטרלינג. ועד יולי 1997, אסטרטגיית הצמיחה השתלמה ואורנג' הגיעה למיליון לקוחות ועם שיעור הנטישה הנמוך ביותר בהשוואה למתחרים.
באוקטובר 1999 רכש התאגיד הגרמני Mannesmann AG את אורנג' בכ-33 מיליארד דולר, המשקף שווי של 7,900 ליש"ט ללקוח. הרכישה גרמה לוודאפון לבצע השתלטות עוינת על החברה הגרמנית, ובפברואר 2000 רכשה וודאפון את Mannesmann תמורת 183 מיליארד דולר והחליטה להסיר את המותג אורנג', שכן תקנות האיחוד האירופי לא אפשרו לה להחזיק שני רישיונות סלולר.
באוגוסט 2000 רכשה פראנס טלקום את אורנג' plc מידי וודאפון בסכום של 39.7 מיליארד אירו. במהלך זה הפכה פראנס טלקום למפעיל הגלובלי הרביעי בגודלו בעולם. פעילות הסלולר של אורנג' plc התמזגה עם רוב פעילות הסלולר של פראנס טלקום, ויצרה קבוצה החדשה בשם אורנג' SA.
בפברואר 2001 הונפקה החברה ב-Euronext במחיר של 95 אירו למניה. במאי 2001 נכנסה אורנג' SA למדד CAC 40 כאחת מ-40 החברות הגדולות ביותר בצרפת במונחי שווי שוק.
באוקטובר 2002 נקרא המנכ"ל תיירי ברטון לבצע שינויים בחברה לאחר שהחברה נפגעה בגלל החוב הגדול (פראנס טלקום הייתה החברה השנייה בעולם עם החוב הגדול ביותר במונחים של התחייבויות לטווח קצר), וכתוצאה מכך מחיר המניה קרס ל-6.94 אירו ב-30 בספטמבר 2002, בהשוואה ל-219 אירו ב-2 במרץ 2000. הוא הצליח להשיג כ-15 מיליארד אירו מבנקים ומשקיעים, עוד 15 מיליארד ממשלת צרפת שהחזיקה גם היא במניות ו-15 מיליארד נוספים מחסכונות של החברה. בפברואר 2005 מונה תיירי ברטון לשר הכלכלה של צרפת והוחלף בתפקיד המנכ"ל על ידי דידייה לומבארד.
תוכנית השיקום והמיתוג מחדש של אורנג' (מ-2006).
תוכנית NeXT הייתה תוכנית שיקום והתאוששות של פראנס טלקום, שנועדה בין השאר להפחית עלויות, ובמיוחד עלויות שכר, הוצאה לפועל של מדיניות התכנסות במוצרים ושירותים וקיבוץ כל המותגים יחד תחת מותג אחד, למעט הקווים הנייחים שנשארו תחת פראנס טלקום. כתוצאה מכך נעלמו מספר מותגים.
החל מה-1 ביוני 2006 ניסתה פראנס טלקום לשווק את כל המוצרים שלה תחת מותג עולמי אחד, ובכך להציג מותג אחד לשירותי האינטרנט, הטלוויזיה והסלולר במרבית המדינות בהן פעלה אורנג'. אורנג' שירותים לעסקים הפך למותג עבור לקוחות עסקיים בכל העולם ובכך החליף את המותג Equant. ביוני 2007 רכשה את רשת הסלולר האוסטרית One ומיתגה אותה מחדש כאורנג' אוסטריה. ב-2012 החברה נמכרה להאצ'יסון 3G והמותג אורנג' אוסטריה בוטל.
בנובמבר 2008 אורנג' השיקה חמישה ערוצי טלוויזיה, כדי לעשות זאת רכשה החברה זכויות בלעדיות מהאחים וורנר, בנוסף רכשה אורנג' את זכויות השידור של ליגת העל הצרפתית בכדורגל. חברת Free האשימה את אורנג' בהתניית שירות בשירות, בכך שערוצי הטלוויזיה הם למנויי אורנג' בלבד.
ב-28 באוקטובר 2009 אורנג' החליפה את שמה של חברת תקשורת לוקסמבורגית לאורנג'. ב-5 בנובמבר 2009 אורנג' השיקה שירותי סלולר בארמניה. ב-11 בדצמבר 2009 הרגולטור המצרי אישר לפראנס טלקום לרכוש את Mobinil המצרית, במרץ 2012 העסקה יצאה לפועל ואורנג' רכשה 93% מהחברה המצרית. ב-2010 אורנג' החליפה את המנכ"ל ודידייה לומבארד הוחלף על ידי סטפן רישאר. החברה גם עברה ארגון מחדש, בעיקר עם הגעתו של שר התרבות לשעבר כריסטין אלבאנל ומינויו כמנהל התקשורת לקבוצה. באפריל 2010 אורנג' בריטניה הכריזה שתעביר את הניהול של רשת הפס הרחב שלה למיקור חוץ באמצעות בריטיש טלקום. במרץ 2012 עזב את החברה דידייה לומבארד, שהיה יועץ מיחד לסטפן רישאר. העזיבה שלו הייתה בצל שמועות כי הוא תכנן להישאר בחברה עד שתשתקם ואז למכור את כל האופציות שהיו ברשותו.