&lt;form name="beanTest" method="POST" action="testPersonBean.jsp"&gt;
Enter a name: &lt;input type="text" name="name" size="50"&gt;&lt;br/&gt;
Choose an option:
&lt;select name="deceased"&gt;
&lt;option value="false"&gt;Alive&lt;/option&gt;
&lt;option value="true"&gt;Dead&lt;/option&gt;
&lt;/select&gt;
&lt;input type="submit" value="Test the Bean"&gt;
&lt;/form&gt;
&lt;/body&gt;
&lt;/html&gt;
חוסיין דרח'שאן
חוסיין דרח'שאן (פרסית: حسين درخشان; נולד ב-7 בינואר 1975) הוא עיתונאי ובלוגר איראני-קנדי. נודע כאחד מניצניה של מהפכת האינטרנט והבלוגים באיראן ובביקורתו כלפי המשטר האיראני.
בינואר 2006 ביקר דרח'שאן בישראל על מנת להביא ממקור ראשון את רשמיו מהמדינה ולהביא לתחילת דיאלוג בין ישראל לאיראן.
ב-1 בנובמבר 2008 נעצר בטהראן. בספטמבר 2010, סעיד מורתזווי גזר את דינו ל-19 וחצי שנות מאסר באשמת שיתוף פעולה עם מדינה עוינת, הפצת תעמולה נגד השלטון, קידום רעיונות הנוגדים את המהפכה האיסלאמית והפצת עלבון נגד האסלאם ונגד חכמי הדת. דרח'שאן ריצה את עונשו בכלא אווין שבצפון מערב איראן. בנובמבר 2014 עלי ח'אמנאי נתן לו חנינה והוא עזב את איראן.
JavaBean
מערות הפלדה
מערות הפלדה (באנגלית: The Caves of Steel) הוא רומן מדע בדיוני פרי עטו של הסופר היהודי אמריקאי ממוצא רוסי, אייזק אסימוב. הספר מהווה את הפתיח לסדרת ספרים שבמוקדם דמותו של אליה (בהוצאה המאוחרת יותר "לייג'ה") ביילי, בלש במשטרת הכרך של ניו יורק העתידית, ושותפו החללאי ר' דאניל אוליבאו, רובוט דמוי אנוש מעיר החלל, כעין שגרירות של מושבות חלל אנושיות הסמוכה לכרך.
תקציר העלילה.
עלילת הספר מתרחשת בעתיד. לייג'ה ביילי הוא בלש במשטרת ניו יורק שהפכה בינתיים לכרך ענק ומסוגר של בניינים שעוטפים את בני האדם מכל עבר. בני האדם אינם רגילים למרחבים פתוחים ואת מרבית עבודות החקלאות השונות מחוץ לכרך מבצעים רובוטים. ג'וליוס אנדרבי, מפקדו של לייג'ה, מטיל עליו לפתור חקירת רצח שבוצע מחוץ לכרך, בעירם של החללאים הסמוכה לניו יורק. הנרצח הוא שגריר בשם רוי נמנו סארטון, שהוא גם רובוטיקאי. החללאים חושדים שהרצח בוצע על ידי בן ארץ למרות טענתם של בני הארץ כי שום בן ארץ לא מסוגל היה לחדור אל עיר החלל מאחר שעל מנת להיכנס אליה נדרש מעבר במרחבים הפתוחים שבין הערים, מטלה ששום בן ארץ אינו מסוגל לה עקב אגורפוביה ממנה סובלים כל בני הארץ.
בני החלל מסכימים שהחקירה תתבצע על ידי בלש מבני הארץ, אך מתנים זאת בהשתתפות שותף מבני החלל. שותף זה מתגלה כרובוט דמוי אדם בשם ר' דאניל אוליבאו (ה-ר' מייצגת "רובוט"). למרות מרמורו של ביילי שאינו אוהד רובוטים עקב השפעתם על הכלכלה הארצית (רובוטים החליפו פועלים רבים שנותרו ללא עבודה, ביניהם גם מכרים ובני משפחה של ביילי עצמו), הוא מסכין עם הגזרה ומקבל עליו את השותפות עם דאניל, כטובה אישית למפקדו שהוא גם חברו, ולאור הבטחתו לו שיקודם בתמורה בשתי דרגות.
מתברר כי דאניל תוכנן על מנת להידמות בכל ליצור אנושי במטרה להשתלב בחיי הכרך וללמוד כך את דפוסי החשיבה המאפיינים את בני הארץ על מנת לסייע במאמצי בני החלל להביא את בני האדם לבנות מושבות חדשות ולעזוב את כדור הארץ במטרה ליישב כוכבים נוספים בחלל.
לאורך העלילה חושד ביילי מספר פעמים כי דאניל הוא הרוצח, או לחלופין כי הוא בעצם הקורבן עצמו, סארטון, שמנצל את העובדה שדאניל נבנה על פי דמותו על מנת להתחזות לו ולטפול את אשמת הירצחו על בני הארץ.
במהלך החקירה מתגלה דמותה של החברה האנושית הארצית הסובלת מפיצוץ אוכלוסין אדיר שגורם לחוסר תמידי במזון טרי ומחייב את בני הארץ להסתמך בעיקר על מוצרים העשויים משמרים. בנוסף מתגלה קבוצה חתרנית של פעילים למען חזרה למקורות וביטול המודרניזציה (בה חברה גם ג'סי, אשתו של לייג'ה) ומתגלה מערכת היחסים העדינה של כדור הארץ, ערש התרבות האנושית, עם בני החלל שעזבו את העריסה ושגשגו בחלל, כך שכוחם כיום עולה על זה של הארץ.
בסופו של דבר מתגלה כי הרוצח אינו אחר ממפקדו של לייג'ה, ג'וליוס אנדרבי, חבר בקבוצה חתרנית שמרנית ואנטי מודרניסטית. אנדרבי ירה בסארטון בחושבו כי מדובר ב-ר' דאניל, העתק מדויק של סארטון. מטרתו של אנדרבי הייתה לסכל את תוכניתם של החללאים להביא להגירה מחודשת של בני האנוש מכדור הארץ, והוא קיווה שהרס האב-טיפוס של רובוט שנועד ללמוד את דפוסי החשיבה של בני האדם יביא את החללאים לוותר על מעורבותם בענייניו הפנימיים של כדור הארץ ולעזוב.
תרגום לעברית.
הספר תורגם לעברית פעמיים.
התרגום הראשון משנת 1975 יצא לאור בהוצאת מסדה בתרגומו של חיים גליקשטיין. לאורך השנים נשמעה ביקורת על התרגום, בעיקר על האופן המאולץ שבו בחר גליקשטיין לעברת את שמות הגיבורים (לייג'ה תורגם לאליה, ג'סי תורגם לאיזה וכן הלאה), ועל מבנה המשפטים התואם יותר תחביר אנגלי.
בשנת 2005 יצא לאור תרגומו של רמי שלהבת בהוצאת ינשוף.
מלאך המוות והשוחט
סוורסקי דונץ
סוורסקי דונץ (רוסית: Северский Донец; אוקראינית: Сіверський Донець; לעיתים נקרא פשוט דונץ) הוא נהר הזורם בדרום המישור המזרח אירופאי, בשטחן של רוסיה ואוקראינה. מוצאו של הנהר סמוך לעיר בלגורוד ברוסיה, הוא זורם בכיוון דרום-מזרח דרך הערים חרקוב, דונצק ומחוז לוהנסק אשר באוקראינה, ומשם חזרה לרוסיה דרך מחוז רוסטוב, עד שנשפך לנהר דון במרחק של כ- 100 קילומטרים מים אזוב. סוורסקי דונץ הוא הנהר הרביעי בגודלו באוקראינה ומהווה מקור מים חשוב במזרח המדינה.
מקור שמו של הנהר היא העובדה שמוצאו באזור שהיה ידוע בשם "סוורסקי" (צפוני), והוא מזין את הנהר הגדול יותר - הדון. היה ידוע גם בשם "טנאיס הקטן" (טנאיס היה שמו של הדון בפי הרומאים ועמי מערב אירופה בימי הביניים). ההתיישבות המוקדמת ביותר סמוך לנהר מתוארכת לתקופת האבן.
ויל הייז
ויל הריסון הייז האב (באנגלית: William Harrison Hays, Sr.), או ויל ה. הייז (באנגלית: Will H. Hays; 5 בנובמבר 1879 - 7 במרץ 1954) היה יו"ר הוועדה הרפובליקנית הלאומית (1918 - 1921) והמנהל הכללי של דואר ארצות הברית (1921 - 1922), אך זכור בעיקר כנשיא איגוד מפיקי ומפיצי הקולנוע, וכמי שעל שמו נקרא קוד הייז שאכף צנזורה על סרטי הקולנוע האמריקאיים.
ראשית הקריירה.
הייז נולד בסאליבן (Sullivan), אינדיאנה. הוא ניהל את מסע הבחירות המוצלח של וורן הרדינג לנשיאות ארצות הברית בבחירות 1920 ולאחר מכן מונה להמנהל הכללי של הדואר. לאחר שמילא שנה בתפקיד זה, הוא פרש ונבחר על ידי ראשי אולפני ההסרטה של הוליווד לנשיא הראשון של איגוד מפיקי ומפיצי הקולנוע של אמריקה (MPDDA), תפקיד שבו שימש בשנים 1922 עד 1945. לאחר מלחמת העולם השנייה שונה שם הארגון ל"איגוד הקולנוע של אמריקה" (MPAA).
בראש איגוד מפיקי ומפיצי הקולנוע.
הייז התפטר מתפקידו הממשלתי כמנהל הכללי של הדואר ב-14 בינואר 1922, כדי להפוך לנשיא הראשון של איגוד מפיקי ומפיצי הקולנוע של אמריקה (MPPDA), זמן קצר לאחר הקמת הארגון. הוא החל לשמש בתפקידו החדש ב-6 במרץ באותה שנה, במשכורת של 100,000$ בשנה. מטרת הארגון הייתה לבנות מחדש את תדמיתה של תעשיית הסרטים בהוליווד, לאור פרשת האונס והרצח שבה היה מעורב השחקן רוסקו ארבוקל, שהציגה את הוליווד בעיני הציבור כמעין סדום מודרנית, ולאור הדרישות הגוברות מצד חוגים דתיים לכפות צנזורה ממשלתית על סרטי הקולנוע. במינויו של הייז, לתפקיד שמטרתו לערוך "ניקיון בעסקי הסרטים", היה משום תעלול יחסי ציבור, בשל התדמית השמרנית שלו, לאור תפקידיו ככומר פרסביטריאני ויו"ר לשעבר של המפלגה הרפובליקנית.
התפקידים המרכזיים של הייז היו לשכנע את גופי הצנזורה המדינתיים שלא למהר בהטלת איסורי צפייה על סרטים מסוימים, ולהפחית את הנזקים הכלכליים הנובעים מהעריכות והקיצוצים של גופי צנזורה אלו. באותה תקופה נדרשו אולפני ההסרטה לפי חוק לשלם לגופי הצנזורה על כל מטר של סרט שקוצץ ועל כל פריים שנערך; בנוסף נשאו האולפנים בהוצאות השכפול וההפצה של גרסאות שונות של הסרטים שצונזרו, למדינה או המדינות שאימצו את ההחלטה של גוף צנזורה זה או אחר.
הייז ניסה להפחית את עלויות האולפנים (ובאופן כללי לשפר את תדמית התעשייה) בכך שייעץ לאולפנים כיצד להפיק סרטים שהסבירות שייערכו בהם קיצוצים נמוכה. גופי הצנזורה השונים שמרו בסוד את "אמות המידה" שלהם (אם אכן היו אמות מידה עקביות בהחלטות הצנזורה), כך שהייז נאלץ לחוש לפי האינטואיציה מה ייחשב קביל ומה ייחשב בלתי קביל בעיני הגופים השונים. בהתחלה פעל לפי "נוסחה" שפיתח, אך היא לא הוכחה כהצלחה; ממנה הוא פיתח רשימה של קווים מנחים שלהם קרא "הלאווים וציוני הזהירות" ("The Don'ts and Be Carefuls"). תחילה לא הצליחו מאמציו להחיל צנזורה עצמית בשלב הקדם-הפצה, להרגיע את הקולות שקראו לצנזורה ממשלתית.