רבי חיים הגר (ה'תקנ"ה - כ"ה באייר ה'תרי"ד; 1795- 1854) היה האדמו"ר השני בשושלת קוסוב-ויז'ניץ.
תולדות חייו.
נולד בשנת ה'תקנ"ה לרבי מנחם מנדל מקוסוב. אשתו ציפורה, הייתה בתו של רבי יהודה מאיר משפיטובקה, נכדת רבי פנחס מקוריץ.
בתחילה היה סמוך על שולחן חותנו, ולאחר פטירת אביו בט"ו בחשוון ה'תקפ"ו החל לשמש כאדמו"ר.
בשונה מאביו שהנהיג את חסידיו באופן של חסד, הוא הנהיג את חסידיו בתקיפות ללא משא פנים, אחד מצאצאיו הוא רבי חיים מאיר הגר אמר שאביו (של רבי חיים) רבי מנחם היה מדת חסד בעוד שבנו רבי חיים היה מדת גבורה.
צדיקי דורו הפליגו בקדושתו, החוזה מלובלין אמר שהוא שומר הברית תואר המיועד ליחידי סגולה השומרים עצמם בקדושה.
נפטר בכ"ה באייר ה'תרי"ד (1854). בצוואתו הורה לתת חלק מירושתו גם לבנות, שלא כהלכה הפשוטה בהיעדר צוואה מיוחדת.
ילדיו.
לאדמו"ר היו שלוש בנות ושלושה בנים:
ברוך הגר
רבי ברוך הגר (סיוון ה'תר"ה 1845, קאסוב - כ' בכסלו ה'תרנ"ג 1892) היה האדמו"ר השני בחסידות ויז'ניץ והרביעי בשושלת קוסוב-ויז'ניץ.
ביוגרפיה.
נולד לרבי מנחם מנדל הגר מוויז'ניץ, ועל פי בקשת סבו רבי ישראל מרוז'ין הוא נקרא על שמו של רבי ברוך ממז'יבוז'. נישא לצפורה בתו של רבי אריה לייב מז'יטומיר בנו של רבי שמואל אבא מסלאוויטא נכדו של רבי פנחס מקוריץ.
לאחר פטירת אביו בכ"ט בתשרי ה'תרמ"ה הוא החל לשמש כאדמו"ר, אך סירב לנהוג בגינונים כמנהג אביו.
ככל בית קוסוב-ויז'ניץ, פיזר מכספו לצדקה. מסופר שפעם נתן לעשיר שירד מנכסיו וביקש מהרבי שיסייע בידו להשיא את בתו קופסת טבק - כסגולה להצלחה, אך קודם שנתנה לו הניח בה בסתר 200 רובל, וכשהגיע ה"יורד" לאכסנייתו וראה את הכסף בקופסה מיהר לרבי להשיב את הכסף, אולם הרבי דחהו בעדינות רבה ואמר לו: "רואה אני, כי ברכתי כבר נתקיימה בך"...
כאביו וכזקנו המשיך בפיקוח על מצב הדת באזור. הוא אסר את שחיטתו של שוחט מסיגט, דבר שגרם למחלוקת חריפה עם רבי חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים מסיגט שבהונגריה (כיום ברומניה), בעל ה"קדושת יום טוב" (אביו של רבי יואל טייטלבוים מחסידות סאטמר). לימינו של הרב מסיגט עמדו רבני הונגריה, ולימינו של הרבי מוויז'ניץ עמדו רבי יצחק אהרן איטינגא מלבוב, רבי יצחק שמלקיס מלבוב, רבי נפתלי צבי יהודה ברלין מוולוז'ין, רבי אברהם בנימין קלוגר מבראד ורבנים נוספים. אגב, אותו שוחט גרם למחלוקת נוספת בין בנו של ה"קדושת יום טוב", ובין בנו של רבי ברוך, רבי ישראל מוויז'ניץ. מחלוקת זו הונצחה בספרים מלחמת מצווה מצד רבה של סיגט, ואוהב משפט מצד ויז'ניץ.
על שמו רחוב "אמרי ברוך" בקריית ויז'ניץ בבני ברק, וקהילת "אמרי ברוך" של חסידות ויז'ניץ באלעד.
חיבורו.
הרב הגר כתב את הספר אמרי ברוך - ספר דרושים על פרשת השבוע, תנ"ך ומועדי ישראל. נדפס לראשונה בקולומיאה ה'תרע"ב.
שושלתו.
רוב חסידיו פנו אל בנו רבי ישראל אך חלקם פנו לשאר בניו, שכיהנו גם הם כאדמו"רים בבוקובינה וגליציה.
דקראים
דַּקְּרָאִים (שם מדעי: Perciformes) היא סדרה במחלקת מקריני סנפיר. זו הסדרה הגדולה ביותר בקבוצת בעלי החוליות המהווה 40% מכלל הדגים בקבוצת דגי הגרם. נמצאו יותר מ-7,000 מינים שונים השייכים לסדרה זו בתוך 151 משפחות שונות.
מאפיינים.
לכל המשפחות בסדרה סימן משותף: בסנפירי הגחון רק קרן אחת קוצנית (לא פרוקה), ולא יותר מחמש קרניים רכות (פרוקות).
ישנם סימנים נוספים כגון: סנפירי הגחון נמצאים מתחת לסנפיר החזה וישנן קרניים קוצניות בסנפיר הגב ובסנפיר השת.
גודל הדג, בסדרה זו, אינו אחד ממאפייניה - גודל המינים השונים נע בין 7 מילימטר אצל המין Schindleria brevipinguis ממשפחת הקברנוניים עד 5 מטר אצל מקאירה כחולה.
מיון.
סדרת הדקראים היא חלק מעל-סדרת Acanthopterygii, בה סדרות של דגי גרם מפותחים שרובם חיים בים, למשל בני הסוליתאים, אבובונאים, עקרבנונאים, עוקצנוניים ונפוחיתאים.
מספר חוקרים מסווגים חלק מהמשפחות לסדרות עצמאיות ונפרדות, למשל Cichliformes (קרובי האמנוניים), Labriformes (קרובי השפתוניים) וAcanthuriformes (קרובי הבתרניים). חוקרים נוספים משייכים לסדרה את חלק מבני הסדרת: עקרבנונאים, הצמידונאים או העוקצנוניים. תחת זאת הקבוצות הללו ייכללו בענף "Percomorpha" .
גוונים (הוצאה לאור)
הוצאת גוונים הייתה הוצאת ספרים ישראלית. הוציאה לאור ספרי פרוזה ושירה, מקור ותרגום, ספרי ילדים ונוער, ספרי עיון וספרי מתנה.
ההוצאה הייתה שייכת להוצאת "טרקלין", אשר עד סגירתה, פרסמה ספרים גם תחת הוצאת "חלונות".
היסטוריה.
בשנת 1958 הקימו מריצה רוסמן ואחיה המשורר איתמר יעוז-קסט את הוצאת "עקד", שעסקה בפרסום ספרי שירה. ב-1992 החלה רוסמן להוציא לאור, בשם "עקד-גוונים", אנתולוגיות מתורגמות, בעיקר של סיפורים קצרים. בשנת 1995 הפכה "גוונים" להוצאה עצמאית, בעריכת עודד פלד. עורכי ההוצאה לאחריו היו עמוס לויתן, גיל עמית, תומר קרמן, גלית גנדלמן, זיו עדאקי ויובל גלעד. העורכים האחרונים בהוצאה היו עמוס לויתן (עורך השירה) ושחר בוגנים (עורך הפרוזה).
בסוף שנות התשעים ותחילת המאה ה-21 התחילה הוצאת גוונים להוציא לאור שתי סדרות עיקריות:
הוצאת גוונים הוציאה לאור גם ספרי עדות של ניצולי השואה, כמו גם ספרי שירה ופרוזה, במימון המחברים.
בספרי הפרוזה של ההוצאה נכללים ספריהם של סופרים ותיקים כמו יצחק אורפז, אלי שרייבר ("חתולי"), רות בונדי, פוצ'ו, ציפי שחרור, אוריאל זוהר, ואנתולוגיות של סיפורי אהבה עבריים, לצד ספריהם של יוצרים צעירים כמו יפתח אשכנזי, דן זמל, הילית מרחב, ענבר אשכנזי, אלי קרביץ, אילן הייטנר, חובב חת ורן יגיל.
בספרי השירה של ההוצאה נכללים תרגומים של המשוררת הפולניה ויסלבה שימבורסקה ("סוף והתחלה" בתרגומו של רפי וייכרט), סדרת תור הכסף הרוסי בתרגומה של מירי ליטווק - תרגומים של מבחר משירתם של אלכסנדר בלוק, אנה אחמטובה, בוריס פסטרנק ומרינה צבטייבה, ספר השירים של היינריך היינה, יבגני אונייגין של פושקין ועוד, וספרי שירה של משוררים צעירים - יחזקאל נפשי, ליאור שטרנברג, גילי חיימוביץ', נוית בראל, גילית חומסקי, אליעז סגל, ועוד, לצד ספרי שירה של משוררים ותיקים כמו יעקב בסר, עמוס לויתן, נעים עריידי, ג'ניס רביבו.
"גוונים" נסגרה בנובמבר 2018. היא הייתה חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
קריסטופורו מורו
כריסטופורו מורו
כריסטופורו מורו (באיטלקית: Christoforo Moro; 1390 - 10 בנובמבר 1471) היה הדוכס ה-67 של ונציה. מורו כיהן כדוג'ה מאז מינויו, בשנת 1462, ועד פטירתו.
מורו היה בן למשפחה שהתיישבה באזור ונציה באמצע המאה ה-12. אחד עשר מבני משפחה זו כיהנו כדוג'ים.
קורות חיים.
לאחר סיום לימודיו האוניברסיטאיים, כיהן מורו במספר משרות ציבוריות ובהן, שגריר ונציה אל האפיפיורים אאוגניוס הרביעי וניקולס החמישי.
הקדוש הנוצרי ברנארדינו מסיינה ניבה שמורו יהפוך לדוג'ה, ובעקבות זאת, לאחר עלייתו לשלטון, הורה מורה על הקמת כנסיית סן ג'ובה אשר הוקדשה לזכרו של ברנרדינו.
בראשית כהונתו החלה מלחמה בין לה סרניסימה לאימפריה העות'מאנית. בשנת 1463 פנה האפיפיור פיוס השני למורו ושלח אליו חרב מקודשת במטרה שמורו יקבל את החרב ויצטרף לברית האנטי עות'מאנית. ונציה היססה מלהצטרף לברית (משיקולים מסחריים), אולם באפריל 1463, עשר שנים לאחר כיבוש קונסטנטינופוליס, כבשו כוחות עות'מאנים את המצודה הוונציאנית בארגוס שביוון. הפטריארך הלטיני יוהנס בסאריון הגיע לוונציה לשכנע את תושביה להצטרף ל"הגנה על האמונה", היינו להילחם בעות'מאנים, ובאותה שנה הוקמה ברית בין ונציה, הונגריה ואלבניה כנגד הסולטאן העות'מאני מהמט השני. ברית זו הצליחה להאט את התקדמות הכיבושים של הצבא העות'מאני לזמן מה, אולם לא שחררה שטחים שנכבשו על ידם.
בשנת 1469 כבש הצי הוונציאני בפיקודו של ניקולו קאנאל את אינוס שבתראקיה, אולם כשל בניסיונו להגן על האי אאובויה מפני המתקפה הטורקית (האי שימש באותה עת מרכז גידול תבואה עבור ונציה). האי נכבש על ידי הטורקים, תוך הסבת אבדות כבדות לצי הוונציאני.
בתקופת כהונתו של מורו נאבק ונציה בחזית נוספת - כנגד מלך צרפת לואי ה-11, אשר ניסה להרחיב את שטחי לומברדיה שבשליטתו על חשבון שטחים שבשליטת ונציה בצפונה של איטליה.
מורו נפטר בלא צאצאים, והוריש את כל רכושו למוסדות צדקה שונים ולכנסיות. מורו נקבר בכנסיית סן ג'ובה אשר בנה.
היוריסטיקת ייצוגיות
כיבוש קונסטנטינופוליס
לואי ה-11
פוסט-תאיזם
פוסט-תאיזם היא גרסה של הנונתאיזם שלא דוחה את התאיזם כמו שהיא עושה אותו מיושן מדי לזמננו, ואלוהים הוא שלב בהתפתחות האנושית שכבר עבר. הגישה הפוסט תאיסטית, היא גם הגישה המתנגדת לאנטיתאיזם, והיא גם יכולה להסכים עם חלק מהביקורות על האתאיזם.
אין לבלבל בין פוסט-תאיזם לבין נאו-תאיזם, השקפה לפיה התאיזם בכללותו נכון, אך לא באופנים בהם הוא מוצג בדתות התאיסטיות, או שהקשר בין הדתות התאיסטיות לאלוהים הוא מועט אם בכלל קיים בחלק מהן.
ניקולו טרון
ניקולו טרון (באיטלקית: Nicolò Tron ; 1399 לערך - 1473) היה הדוכס ה-68 של ונציה. טרון כיהן כדוג'ה מאז מינויו, בשנת 1471, ועד פטירתו.
טרון, אציל ונציאני וסוחר עשיר, נבחר לתפקיד הדוג'ה לאחר שכהן במספר משרות ציבוריות בממשלת לה סרניסימה ובהן כשגריר ונציה לאפיפיור פיוס השני.
טרון היה נשוי לדאה מורוזוני.
טרון נבחר בשנת 1471 לתפקיד, לאחר שהביס את פייטרו מוצ'ניגו ואנדריאה ונדראמין (לימים, שניהם נבחרו לתפקיד).