אנקה חווה תקופה לא טובה בקאמפ נואו כיוון שהיה מחליפו של רוברטו בונאנו, ומאוחר יותר טען כי עמדת השוער בברצלונה היא הקשה ביותר באירופה. הופעת הבכורה שלו סימנה את תחילת התקופה הלא טובה כיוון שברצלונה הודחה בה מגביע המלך על ידי נובלדה מהליגה השלישית, והוא עצמו ספג ביקורת מעמיתו לקבוצה פרנק דה בור על חלקו בהפסד. משחקו הראשון בלה ליגה היה לאחר שעלה כמחליף בדקה ה-70 בתיקו 2 - 2 מול אוסאסונה ב-2 במרץ 2003. באותה עונה הוא זכה להשתתף גם בשני משחקי שלב הבתים של ליגת האלופות, מול קלאב ברוז' וגלאטסראיי.
בעונה שלאחר מכן התמנה פרנק רייקארד למאמן הקבוצה, והוחלט להשאיל את אנקה למועדון הטורקי פנרבחצ'ה, שמאמנו אז היה הגרמני כריסטוף דאום, כחלק מעסקה שבה השוער רושטו רצ'בר עבר למועדון הספרדי. אולם, הוא לא הצליח כלל בטורקיה והופעתו היחידה הייתה בהפסד 0 - 3 לאיסטנבולספור ב-10 באוגוסט 2003. אנקה ספג קריאות בוז מהאוהדים שהאשימו אותו בהפסד, והחליט לחזור מיד לספרד. אנקה היה בסגל ברצלונה למשך ארבעה חודשים, אך לא שותף באף משחק ובינואר 2004 הושאל לטנריפה מהליגה השנייה למשך שאר העונה. בטנריפה הוא זכה ליותר הופעות, ומנקודה זו ואילך חל שיפור בקריירה שלו.
לאחר שסיים את תקופת ההשאלה בטנריפה הוא חזר לבונדסליגה, וביולי 2004 הצטרף להנובר 96 בהעברה חופשית למשך שנתיים. בהנובר הוא זכה לתקופה הטובה ביותר בקריירה שלו, הפך לשוער הראשון של הקבוצה ונבחר לשוער הטוב ביותר בליגה במשאל שערך המגזין קיקר בקרב שחקני הליגה. יכולתו הטובה זיכתה אותו בתשומת לבם של המועדונים הבכירים בליגה, אך בדצמבר 2006 הוא שם סוף לשמועות וחתם על הארכת חוזה עד סוף עונת 2009/2010. בעונת 2007/2008 נבחר אנקה על ידי חבריו לקבוצה לתפקיד הקפטן. אולם, בסתיו 2008 הוא סבל מפציעה, וחזר לשחק רק ב-31 בינואר 2009 לאחר פגרת החורף. על אף יכולתו הטובה של אנקה הנובר מעולם לא סיימה מעל המקום השמיני בתקופה שבה שיחק שם.
נבחרות גרמניה.
אנקה ייצג את מדינתו לראשונה בעונת 1998/1999, בה צורף לסגל של נבחרת גרמניה עד גיל 21 ושיחק ב-15 משחקים בסך הכל באותה עונה. בזכות יכולתו הטובה הוא זומן על ידי המאמן אריך ריבק לסגל של נבחרת גרמניה לקראת גביע הקונפדרציות ב-1999, אך לא שיחק בו בפועל.
בתקופה שבה לא שיחק בבונדסליגה הוא לא זומן כלל לסגל הנבחרת. הוא היה מועמד לזימון לנבחרת לקראת מונדיאל 2006, אך לבסוף החליט המאמן יורגן קלינסמן להעדיף שוערים אחרים. הוא חזר לסגל הנבחרת זמן קצר אחרי המונדיאל, תחת המאמן החדש יואכים לב. הוא זומן לקראת משחק הידידות מול נבחרת גאורגיה, ולמשחק נגד נבחרת קפריסין לאחר שהשוער הראשון ינס להמן חלה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0 - 1 לנבחרת דנמרק, במשחק שנערך בדואיסבורג ב-28 במרץ 2007. ב-8 באוקטובר 2008 הוא סבל משבר עצם הסירה בזמן שהתאמן בנבחרת לקראת המשחק מול נבחרת רוסיה. הוא עבר ניתוח ב-10 באוקטובר, ונאלץ לנוח בחודשיים שלאחר מכן. לאחר חזרתו בינואר 2009 הוא זומן מחדש לנבחרת, והחל לשמש כשוערה הראשון. הוא היה חלק מסגל הנבחרת שהפסידה לנבחרת ספרד בגמר יורו 2008, והיה מועמד לזימון גם למונדיאל 2010.
חיים אישיים.
אנקה היה נשוי לתרזה, ולזוג הייתה בת אחת שמתה בגיל שנתיים ב-17 בספטמבר 2006, בעקבות מום מולד בלב. הם אימצו בת נוספת ב-2009, והתגוררו ביחד בחווה.
ביחד עם אשתו היה פעיל למען זכויות בעלי חיים, והחזיק מספר חיות מחמד בביתו. הוא התיר לארגון "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים" להשתמש בתמונתו בקמפיין מחאה נגד תעשיית הפרווה.
ב-10 בנובמבר 2009 מת אנקה בתאונת רכבת בעיירה נוישטט אם ריבנברגה. מרטין קינד, נשיא הקבוצה, בישר לתקשורת כי המשטרה המקומית יצרה עמו קשר ובישרה לו כי אנקה נמצא מת במכוניתו לאחר שהתאבד. מותו של אנקה גרם לתדהמה בכדורגל הגרמני ובכירי הענף הביעו את צערם על מותו. אוהדים ושחקנים ערכו עצרת מאולתרת לפני משרדי הבונדסליגה, והניחו שם פרחים ונרות לזכרו.
טים וייט
טימותי וייט (; נולד ב-24 באוגוסט 1950), הוא פליאואנתרופולוג אמריקני הנודע בשל תרומותיו הרבות לחקר האבולוציה של האדם, החשובה שבהן היותו ראש הצוות שגילה את מאובני ארדיפיתקוס רמידוס, כולל שלד הנקבה הנודע בכינוי הפופולרי "ארדי", הנחשבים כיום לממצאים הקרובים ביותר לאב הקדמון של שושלות האדם והשימפנזה. בנוסף היה וייט שותף לגילוי וחקירת מאובנים חשובים רבים ממיני אוסטרלופיתקוס אפרנסיס, אוסטרלופיתקוס אנמנסיס, אוסטרלופיתקוס גרהי, פראנתרופוס בויזאי, ארדיפיתקוס קדבה, הומו ארקטוס אפריקני (או הומו ארגסטר) והומו ספיינס ארכאי. מרבית התגליות האלו הן מאזור האוואש התיכון באתיופיה, האתר העשיר בעולם במיני הומינידים מאובנים.
ילדות וחינוך.
וייט נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, ליד לייק ארוהד. בילדותו נהג לאסוף כלי אבן ושברי חרס מאתרים אינדיאנים עתיקים בהרי סן-ברנרדינו ולגדל לטאות ונחשים. את התואר הראשון שלו עשה בביולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בריברסייד, ורק לאחר מכן הוסיף גם תואר באנתרופולוגיה.
מחקרים עם משפחת ליקי ודון ג'והנסון.
ב- 1974, בעת עבודתו על דוקטורט באנתרופולוגיה פיזית באוניברסיטת מישיגן, זכה וייט להשתתף כעבודת קיץ במשלחת החפירות של ריצ'רד ליקי באתר קובי פורה שבאגם טורקאנה, קניה. בסופו של דבר הוא בילה שם שלוש עונות חפירה, ובזכות ההמלצה שקיבל זכה להצטרף לאמו של ליקי, הפלאואנתרופולוגית מרי ליקי, בחשיפתן וחקירתן של טביעות הרגל המאובנות בלייטולי. ממצאיו של וייט פורסמו לבסוף בנפרד מן המאמר של מרי ליקי על לייטולי, וייתכן שהיא לא אהבה את מסקנתו המייחסת את טביעות הרגל לאוסטרלופיתקוס אפרנסיס, אבל מסקנה זו מקובלת על רוב החוקרים בתחום.
עם קבלת הדוקטורט שלו בשנת 1977 הצטרף וייט למחלקת האנתרופולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם השתתף במחקר על השלד של לוסי המפורסמת ביחד עם דונלד ג'והנסון, ובביסוס ההשערה (באותו זמן שנויה במחלוקת אך כיום מקובלת על כל התחום) כי מוצא האדם הוא מהאוסטרלופיתקנים. הפליאואנתרופולוג הישראלי יואל רק היה שותף גם הוא לחלק ממחקר זה, כדוקטורנט באותה מחלקה בברקלי. וייט הוא פרופסור בברקלי עד היום, אך בשל מחלוקות עם עמיתיו במחלקה לאנתרופולוגיה ובמכון למוצא האדם עבר ללמד במחלקה לביולוגיה אינטגרטיבית.
ניהול פרויקט האוואש התיכון.
מאז 1981 מנהל וייט את פרויקט המחקר של האוואש התיכון באתיופיה. זהו אתר מדברי נידח, סמוך לאתר חדאר באוואש התחתון (שבו נמצא השלד של לוסי), והוא עשיר ביותר במינים שונים של הומינידים מאובנים החל מגיל של 6 מיליון שנים וכלה בגיל של כמה עשרות אלפי שנים בלבד. בדומה למשפחת ליקי, הממצאים הרבים של וייט התגלו במידה רבה בזכות כשרונותיו האדמיניסטרטיבים והלוגיסטים לניהול משלחות חפירות באזורים קשים לגישה, ובזכות שיתוף פעולה הדוק עם אנשי שטח אפריקנים אשר אחראים בפועל למרבית התגליות. ואולם יש לציין כי בניגוד למשפחת ליקי, שהעסיקה אפריקנים כ"ציידי מאובנים" בשכר, וייט משתף פעולה עם חוקרים אקדמאים אתיופים הזוכים לקרדיט מדעי מלא על תגליותיהם, כמו הפלאואנתרופולוגים יוהאנס היילה סלאסי וברהנה אספאו והגאולוג גידאי וולדה-גבריאל. פלאואנתרופולוגים אחרים העובדים עם וייט הם היפני גן סווה והאמריקני אוון לבג'וי. בשנות השיא של המחקר על ממצאי רמידוס, פרויקט האוואש התיכון כלל כ-50 מדענים מדרגת דוקטור ומעלה מ-14 ארצות, ואף תואר באירוניה כ"פרויקט מנהטן של הפלאואנתרופולוגיה".
גילוי ארדיפיתקוס רמידוס ומינים נוספים.
ב-1994 חשף הצוות לראשונה את מאובני ארדיפיתקוס רמידוס, אבל המחקר נמשך עוד כ-15 שנה עד לפרסום הממצאים. במשך תקופה זו חשף הצוות באתר גם מאובני הומינידים רבים נוספים, חלקם ממינים חדשים למדע. למעשה, למרות שוייט ידוע כ"אחדן" (lumper) מושבע המתנגד באופן נחרץ להגדרת מינים וסוגים ללא צורך, הצוות שלו אחראי להגדרת סוג הומיניד חדש (ארדיפיתקוס) ולא פחות משלושה מיני הומינידים חדשים (גרהי, רמידוס וקדבה). וייט אימץ והרחיב את הנוהג שטבע ג'והנסון לקרוא למינים החדשים בשמות מדעיים הגזורים מן השפות האפריקניות המקומיות, במקרה של וייט מעפרית (גרהי: "הפתעה", רמיד: "שורש", ארדי: "אדמה", קדבה: "אב קדמון").
ב-2009 פורסמו לבסוף ממצאי ארדיפיתקוס רמידוס והוכרזו על ידי רבים כתגלית החשובה ביותר באבולוציה של האדם מזה עשרות שנים, חשובה אף מגילויה של לוסי. כאינדיקציה לחשיבות הממצא ניתן לציין שהוא פורסם בלא פחות מ-11 מאמרים בגיליון מיוחד של כתב העת המדעי Science, מתוכם רשום וייט כשותף על עשרה וכמחבר ראשון על שניים. השבועון טיים בחר בוייט כאחד מרשימת 100 האנשים המשפיעים בעולם לשנת 2010.
וייט הוא גם חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ומנהל המרכז לחקר האבולוציה של האדם בברקלי, ופרסם שני ספרים על האבולוציה של האדם.
מחלוקות וביקורת.