מחקרים שערכו סביב הנגיף והשפעותיו הנפשיות על צעירים, גילו כי צעדים שננקטו על מנת לשלוט בהתפרצות נגיף הקורונה, ובמיוחד מדיניות הסגרים וסגירת מוסדות החינוך לתקופות ממושכות, עשויות להשפיע לרעה על מצבם של ילדים ונערים כאחד. הסימנים עלולים להראות עלייה בחרדה, דיכאון, הפרעת דק פוסט-טראומטית, בכלל באוכלוסייה ובקרב ילדים בפרט.
מאז פרוץ מגפת הקורונה, מנסים חוקרים ואנשים רבים להבין את השפעותיה של מגפת הקורונה בהיבטים נפשיים על האוכלוסיות הצעירות. יש עדויות חלקיות, אך ממצאי סקר שנערך בספרד ובאיטליה, שפורסמו באוגוסט 2020, ניתן לראות כי 85% מכלל ההורים המשתתפים, הבחינו בשינויים במצבם הרגשי וההתנהגות של ילדיהם במהלך הסגרים בפרט ובמשך הקורונה בכלל. התופעות השכיחות ביותר שההורים העידו על ילדיהם, היו: קשיי ריכוז, עצבנות, שעמום, חוסר מנוחה, תחושת בדידות ודאגות.
בישראל, יש עלייה חדה ברמת החרדה, בהפרעות במצב הרוח והפרעות אכילה בקרב ילדים עד גיל 18. על פי הערכות שביצעו כתוצאה מסקר בישראל, עלה כי 80% ממנהלים של מרפאות, דיווחו על עלייה משמעותית בפניות לקבל שירות במרפאות בריאות נפש לילדים, ואף יותר ממה שקיבלו בגל הראשון של הקורונה.
במוקד 105 של המטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת, התקבלו 1,406 פניות בשנת 2020 על "איום בהתאבדות", לעומת 780 פניות בשנת 2019.
השפעה חברתית.
בתקופת הסגר של הקורונה, חלה עלייה משמעותית בזמן שמקדישים ילדים ובני נוער ברשתות החברתיות, בצפייה, במשחק ובשימוש באמצעים טכנולוגיים.
למידה מרחוק.
במחקר שנערך על ידי מכון חרוב וכלל מדגם של 654 ילדים בטווח הגילאים 10 עד 16, התגלה כי המעבר ללמידה מרחוק, השפיעה על תעסוקתם העיקרית של בני הנוער. 87.9% מהילדים, הרגישו מוגנים במידה רבה בביתם, בעת הלמידה מרחוק, רק 2.8% ענו שהם לא מסכימים.
רגשות.
במחקר שנערך באוניברסיטת תל אביב, שהשווה בין ביטויים של רגשות חיוביים ושליליים בקרב נערים ונערות בטווח הגילאים של 12 עד 18 ביחס לשנים קודמות, עלה כי הנוער מרגיש עלייה חדה ברגשות השליליים בזמן משבר הקורונה. הרגשות השליליים שבאו לידי ביטוי כוללים: חוסר שקט, טרדה, לחץ ורגזנות, וגם עצב במידה פחותה.
מיעוט מהמתבגרים דיווח על פחד, בהלה, עוינות, אשמה או בושה. שמצא גם הוא ירידה במדדים של אושר. תוצאות המחקר דומות מאוד לתוצאות המחקר של מכון חרוב. והן מעידות על ירידה בשביעות הרצון של בני הנוער מסביבתם הקרובה.
אלימות במשפחה.
בקרב חלק מהמשפחות, לחציי הסגר וסגירת בתי הספר, הובילה לאלימות בתוך המשפחה, בין אם מדובר באלימות פיזית, נפשית, מינית, פסיכולוגית או כלכלית. על פי דו"ח של שירותי הרשויות המקומיות בתקופת משבר הקורונה, חלה עלייה משמעותית בדיווחים על מקרי אלימות במשפחה (26%).
במדינות כמו אוסטרליה, נראתה גם כן עלייה באלימות במשפחה. המנכ"לית של ארגון השירותים החברתיים Wayss, טענה כי חלה עלייה משמעותית בשיחות לשירות המשטרה שלה, וכמות השיחות והבקשות לשירותים שלה עלו מ-120 בשבוע ל-209 שיחות בשבוע בעקבות הקורונה.
השפעה כלכלית.
מגפת הקורונה השפיעה כלכלית על רבים מן האנשים בעולם בכלל, אך היא השפיעה גם על הנוער. במהלך שלושת הרבעונים הראשונים של 2020, התמ"ג ירד ב-3% ביחס לתקופה המקבילה ב-2019. היו הורים שעבדו מבית.
למידה מרחוק.
הלמידה המקוונת שהתלמידים היו צריכים ללמוד דרכה, הקשתה על השכבות העניות. כיום ישנם יותר מרבע מיליארד תלמידים ברחבי העולם ללא גישה ללמידה.
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בישראל בשנת 2018, למרות מיזם מחשב לכל ילד, ב-23.6% ממשקי הבית עם ילדים אין אינטרנט וב-7.15% אין מחשב. ובעוד שב-21.7% ממשקי הבית היהודים בישראל אין חיבור לאינטרנט, נתונים אלו גבוהים בהרבה בחברה הערבית, בה ל-51% אין חיבור לאינטרנט.
במשפחות.
בנתון שנערך בסקר של קרן ברל כצנלסון, עולה כי במהלך חודש נובמבר 2020, 71% מכלל ההורים הדרדרו כלכלית במהלך חודש הקורונה, ו-29% מעידים על פגיעה כלכלית קשה או קשה מאוד. 44% מההורים מעידים כי עשו ויתורים כלכליים לטובת ילדיהם, ושיעור הנשים שהפחיתו את שעות עבודתן על מנת להיות עם ילדיהם, גבוה ב-30% משיעור הגברים.
בחזרה להוגוורטס
יעקב אלחאייך
פסיכולוגיה אבולוציונית של הדת
הפסיכולוגיה האבולוציונית של הדת היא חקר האמונה הדתית תוך שימוש בעקרונות הפסיכולוגיה האבולוציונית. פסיכולוגים אבולוציוניים מבקשים להבין את התהליכים הקוגניטיביים שהובילו ליצירתן של הדתות, על ידי הבנת תפקודי ההישרדות והרבייה שהן עשויות לשרת.
מנגנונים אבולוציונים בהתפתחות הדת.
הנטייה לעסוק בהתנהגות דתית התפתחה בתחילת ההיסטוריה האנושית. עם זאת, ישנה מחלוקת לגבי המנגנונים המדויקים שהניעו את האבולוציה של האמונה הדתית, וישנן שתי אסכולות מרכזיות המתארות התפתחות זו. אסכולה אחת גורסת שהדת עצמה התפתחה בשל מנגנון הברירה הטבעית, ולפיכך היא מהווה ביטוי להסתגלות אבולוציונית, כלומר: האמונה הדתית, על שלל מאפייניה החברתיים, העניקה איזשהו יתרון אבולוציוני. לפי האסכולה השנייה, אמונות והתנהגויות דתיות, כמו הרעיון של אל קדמון, ייתכן שהופיעו כתוצר-לוואי של תכונות הסתגלות אחרות, מבלי ש"נבחרו" בשל איזשהו יתרון אבולוציוני.
דת כאמצעי להסתגלות.
למבנה התפקודי של המוח יש בסיס גנטי, ולכן הוא נתון להשפעות של ברירה טבעית.
האנתרופולוגים ריצ'רד סוסיס וקנדיס אלקורטה סקרו כמה מהתיאוריות הבולטות שמסבירות את של הדת. ההשערה המובילה בתיאוריות אלו היא שהדת מגבירה את הסולידריות החברתית, ואת שיתוף הפעולה והלכידות בתוך קבוצות של בני אדם. חברות בקבוצה מספקת הטבות שיכולות לשפר את סיכויי ההישרדות והרבייה של אדם.
ריצ'רד סוסיס חקר בנוסף 200 קומונות אוטופיות בארצות הברית של המאה ה-19, הן דתיות והן חילוניות (בעיקר סוציאליסטיות). 39% מהקהילות הדתיות עדיין פעלו 20 שנה לאחר הקמתן, בעוד שרק 6% מהקומונות החילוניות היו פעילות. סוסיס מצטט את האנתרופולוג בטענה שטקסי פולחן וחוקים הם יעילים יותר כשהם מקודשים. הפסיכולוג החברתי ג'ונתן היידט מצטט את מחקרו של סוסיס בספרו "The Righteous Mind" (בתרגום חופשי: "הנפש הצודקת") משנת 2012 כעדות הטובה ביותר לכך שדת היא פתרון לבעיית הטרמפיסט, בכך שהיא מאפשרת שיתוף פעולה ללא תלות בקרבה משפחתית. חוקר רנדולף מ' נס והביולוגית התאורטית מרי ג'יין ווסט-אברהרד טענו מנגד שמכיוון שבני אדם עם נטיות אלטרואיסטיות מועדפים כשותפים חברתיים, הם מקבלים מעמד גבוה על-ידי תהליך של ברירה קבוצתית. נס טוען בנוסף שהברירה החברתית אפשרה לבני אדם, כמין, להיות משתפי פעולה בצורה יוצאת דופן ועל-ידי כך להיות מסוגלים ליצור תרבות.
לפי התיאוריה של אדוארד א' וילסון על "אי-סוציאליות", לכידות קבוצתית היא הדחף להתפתחות הדת. וילסון טוען שהפרטים של אחוז קטן מהמינים (כולל הומו סאפיינס, נמלים, טרמיטים, דבורים ועוד כמה מינים) שיכפלו את הגנים שלהם על ידי היצמדות לאחת ממספר קבוצות מתחרות. עוד הוא משער כי בהומו סאפיינס, הודות למוח הקדמי העצום שלו, התפתח משחק גומלין מורכב בין אבולוציה קבוצתית לאבולוציה אינדיבידואלית בתוך הקבוצה.
תיאוריות סולידריות חברתיות אלו עשויות לעזור להסביר את האופי הכואב או המסוכן של טקסים דתיים רבים. עקרון ההכבדה מציע שטקסים כאלה עשויים לשמש כאותות פומביים וקשים לזיוף לכך שהמחויבות של הפרט לקבוצה היא כנה ואמינה. מכיוון שתהיה תועלת ניכרת בניסיון לרמות את המערכת - ניצול הטבות של חיים קבוצתיים מבלי לשאת בעלויות אפשריות - הטקס לא יהיה משהו פשוט שאפשר להקל בו ראש. השתתפות במלחמה היא דוגמה טובה למחיר אישי כבד שמשלם הפרט כדי להעלות את יוקרתו ולהוכיח נאמנות לקבוצה. החוקרים ריצ'רד סוסיס, הווארד סי קרס וג'יימס ס. בוסטר ביצעו סקר בין-תרבותי המראה שגברים בחברות העוסקות במלחמה אכן נוטים לטקסים דתיים מהסוג שגובה את המחיר האישי הגדול ביותר.
מחקרים שמראים קשר ישיר בין תרגול טקסים דתיים לבריאות ואריכות ימים שנויים יותר במחלוקת. הרולד ג'י קניג והארווי ג'יי כהן סיכמו והעריכו את התוצאות של 100 מחקרים מבוססי ראיות שבחנו באופן שיטתי את הקשר בין דת לרווחת האדם, ומצאו ש-79% מהם הראו השפעה חיובית. מחקר נוסף הראה כי אמונה באלוהים ותחושת רוחניות חזקה נמצאו בהתאמה עם עומס ויראלי נמוך יותר ושיפור רמות תאי החיסון בחולי HIV. ריצ'רד פ. סלואן מאוניברסיטת קולומביה, לעומת זאת, טען כי "אין ראיות משכנעות שיש קשר בין אמונה דתית לבריאות". ביקורת על תופעות פלצבו כאלה, כמו גם על היתרון של הדת כמעניקה תחושת משמעות, היא שנראה סביר להניח שגם מנגנונים פחות מורכבים מהתנהגות דתית יכולים להשיג מטרות אלה.
דת כתוצר לוואי של תהליכים אבולוציונים מורכבים.
סטיבן ג'יי גולד רואה את הדת כדוגמה של ספנדרל. הוא מזכיר את ההצעה של פרויד שהמוח הגדול של בני האדם, שהתפתח מסיבות מגוונות, הוביל לתודעה, ומציע שהתודעה אילצה את בני האדם להתמודד עם הידיעה על מותם הודאי, ושייתכן שהדת הוותה את אחד הפתרונות לחרדה העצומה שהתעוררה עם הופעת המודעות הזו.