כיום מוערכת אוכלוסיית האובלנה הדרומית בכ-10,000 פרטים. מאז שהציד פסק, נראה כי האוכלוסייה גדלה בכ-7 אחוזים מדי שנה. הערבוב בין תת-האוכלוסיות קטן יחסית.
במחצית המאה ה-18, מצב האוכלוסיות של האובלנה הצפון אטלנטית היה חמור מאוד, עד כי לא הייתה לה כל תוחלת מסחרית. כך, עד תום המאה עברו ציידי הלווייתנים לתור אחר לווייתנים בדרום האוקיינוס האטלנטי. ברבות השנים, וביתר שאת עם הופעת טכניקות ציד מודרניות, הידרדרו האוכלוסיות משמעותית. בתוך כך, למעלה מ-70,000 אובלנות דרומיות ניצודו.
בהתאם, ב-1937 נאסר הציד. האיסור היה מוצלח יחסית, אף שציד בלתי חוקי המשיך במידה מסוימת במשך מספר עשורים. מצב האוכלוסייה השתפר בהדרגה, עד שבתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 נצפו מחדש אובלנות דרומיות בחופיהן של אוסטרליה וניו זילנד.
מיון.
האובלנה הדרומית סווגה לראשונה על ידי קאמי דמולן ב-1822, אולם סיווגה השתנה כמה פעמים בחלוף השנים. כיום האובלנה שייכת למשפחת הבלניים, שבה שני סוגים: באחד נמצאים שלושה מיני אובלנה, ובאחר - בלנה גרינלנדית.
בעשורים האחרונים עלתה השאלה האם שלושת מיני האובלנה הם אכן מינים נפרדים, או שמא מדובר פשוט באוכלוסיות נפרדות של אותו המין. לפי המחקר, נראה כי תחילה האוכלוסיות נפרדו אלו מאלו בשל התחברותן של דרום אמריקה וצפונה, ורק מאוחר יותר הן נחלקו לאוכלוסיות צפוניות ודרומיות בשל החום באזור קו המשווה. בנוסף, נערכו מחקרים על כיני הלווייתנים שעל האוכלוסיות השונות, במטרה לגלות את עומק ההפרדה בין האוכלוסיות. ההיגיון שבבסיס המחקר הזה הוא שהכינים חיות הרבה פחות זמן מהלווייתנים שעליהם הן שוכנות, ולכן האבולוציה שלהן מהירה יותר. מתוך עיון בגנום של הכינים נמצא כי אוכלוסיות הלווייתנים נפרדו אלו מאלו לפני כחמישה עד שישה מיליוני שנים, וכי תפוצת המינים הייתה דומה עד תחילת הציד במאה ה-11.
Eubalaena australis
קבוצת התיאטרון של אמסטרדם
קבוצת התיאטרון של אמסטרדם (בהולנדית: Toneelgroep Amsterdam) היא להקת התיאטרון הרפרטוארי הגדולה בהולנד. בסיסה ב-Stadsschouwburg, אמסטרדם, בניין תיאטרון קלאסי בן המאה ה-19, השוכן בלב אמסטרדם.
היסטוריה.
קבוצת התיאטרון של אמסטרדם נוסדה ב-1987
כש-Gerardjan Rijnders כיהן כמנהלה האמנותי. הוא נהג לביים מחזות קלאסיים בצורה אוונגרדית והשפיע בכך מאוד על תפישת התיאטרון בהולנד, כמו גם בעולם. מאז שנת 2000 מנהיג את הלהקה איבו ואן הובה (Ivo van Hove). הוא ומעצב התפאורה הוותיק שלו, Jan Versweyveld שברו את מוסכמות העיצוב הקלאסיות בכך שתפשו את הבמה כ"מקום". בהפקת "פנים" שלהם (עיבוד לסרטו של ג'ון קסאווטס), הקהל צפה בהצגה בעודו שוכב על גבי מיטות.
בעולם.
רבות מהפקות קבוצת התיאטרון של אמסטרדם ערכו סבבי הופעות בעולם. לשם דוגמה, עיבודו של ואן הובה לכמה ממחזותיו של שייקספיר, הוצג תחת הכותר "טרגדיות רומיות" והוצג בפסטיבלים אירופאים גדולים (Wiener Festwochen, פסטיבל אביניון, Theaterformen). "ליל בכורה", עיבוד אחר לסרטו של קסאווטס, הוצג ב-BAM (אקדמית ברוקלין למוזיקה) בניו יורק, בדצמבר 2008.
"איבו ואן הובה הוא חלוץ בפרשנותו לטקסטים קלאסיים וסרטים. עבודתו היא ייחודית, ראשונית, מהממת, מפתיעה ומשעשעת - כל מה שאתה רוצה שתיאטרון יהיה - והוא אינו חושש לעסוק במכוער ובנתעב. במילה אחת - הוא מדהים", אמרה קייט בלאנשט.
אובלדי אובלדה
Back in the USSR
She Came In Through The Bathroom Window
לקניק
לקניק (Lekenik) הוא כפר ורשות מוניציפלית, במחוז Sisak-Moslavina, במרכז קרואטיה.
גאוגרפיה.
לקניק שוכנת לצידי הכביש הראשי בין זאגרב לעיר סיסאק, 35 ק"מ דרומית לזאגרב.
בכפר מתגוררים 1,850 תושבים וברשות המקומית 6,170 תושבים, במספר כפרים נוספים. רוב התושבים בכפר וברשות המוניציפלית הם קרואטים.
היסטוריה.
בנם הצעיר של רוזה והיינריך מאן, יוליוס מאן ואחותו הקטנה, גיזלה, היו הילדים היחידים של משפחת מאן מלקניק, שנשארו בלקניק, עד שגורשו על ידי הקרואטים האוסטשים, למחנה ההשמדה הקרואטי שהוקם לגדות נהר הסאווא (Sava), ונקרא על שם היישוב שלידו "יאסנובץ" (Jasenovac) שבו נרצחו עוד אלפים רבים ואחרים.
יוליוס מאן היה האיש שהקים בלקניק בתשיעי במאי 1909 את ה"DVD" - חבר מתנדבי כיבוי אש (בקרואטית Dobrovoljno Vatrogasno Društvo). מאן היה היו"ר של חבר מתנדבי כיבוי האש במשך כ-28 שנים. מאז בכל שנה באירוע השנתי שלהם המתקיים בחודש מאי או בסמוך לו, תמיד מזכירים חבריי ה- "DVD" את יוליוס מאן כמי שייסד והוביל אותם במשך אותן שנים. בשנת 1929 הקים יוליוס מאן את קבוצת הכדורגל המקומית, דאג לצורכי הקבוצה ואף הביא מאמן כדורגל מזאגרב ללקניק. גם כאן יוליוס מאן היה יו"ר הקבוצה.
עד השנים 1941/1942 הייתה בלקניק קהילה יהודית קטנה, שמנתה פחות מעשר משפחות. את תיעודה של הקהילה היהודית בלקניק ניתן למצוא בארכיון הממשלתי הקרואטי שבסיסאק.
בלקניק בוצעו בשנת 1970 צילומי החוץ לסרט כנר על הגג, בכיכובו של חיים טופול, בשל דמיונו לשטעטל ולעיירה הדמיונית אנטבקה
בלקניק נמצא הגדול מבין שני כפרי הילדים של רשת SOS, ובו מתגוררים כ-90 ילדים שהוצאו מבתיהם על ידי רשויות הרווחה.
סרגיי אוברזצוב
סרגיי אוברזצוב (ברוסית: Серге́й Влади́мирович Образцо́в; 5 ביולי 1901 – 8 במאי 1992) היה שחקן ובמאי תיאטרון בובות סובייטי.
הוא היה בעל תואר אמן העם של ברית המועצות (1954), חתן פרס סטלין (1946), חתן פרס לנין (1984).
ביוגרפיה.
סרגיי אוברזצוב נולד במוסקבה. אביו היה מהנדס בתחום רכבות. בשנים 1922–1931 אוברזצוב היה שחקן באחד התיאטראות של מוסקבה. במקביל החל משנת 1920 הוא היה מופיע עם בובות. בשנת 1931 הוא הקים תיאטרון בובות במוסקבה. משנת 1935 אוברזצוב החל ללמד.
הוא עבד בתיאטרון שייסד במשך 60 שנים וביים מעל 70 הצגות. בשנת 1946 הוא ביים הצגה "הקונצרט הלא רגיל" שמוצגת בתיאטרון עד היום. עם התיאטרון שלו הוא הופיע ב-350 ערים ברחבי ברית המועצות וב-90 ערים מחוצה לה. בנוסף לעבודה בתיאטרון הוא ביים מספר סרטים.
בשנת 1976 נבחר לנשיא ארגון שחקני תיאטרון בובות בינלאומי והיה בתפקיד זה עד לשנת 1984.
עבור עבודתו הוא קיבל 3 פעמים עיטר לנין (1967,1971,1981), תואר "גיבור העמל הסוציאליסטי (1971) ופעמיים עיטור הדגל האדום (1946, 1981).
אופרזצוב נפטר בשנת 1992 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
לאחר מותו הוקם קרן על שמו ותיאטרון בובות עתה נקרא "תיאטרון בובות על שם אוברזצוב". בבעלותו היה אוסף גדול של בובות מכל העולם. אוסף זה עתה מוצג במוזיאון ליד התיאטרון.
סויוז 6
סויוז 6 היא חללית סויוז שהמריאה ב־11 באוקטובר 1969 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן כשעל סיפונה שני הקוסמונאוטים גאורגי שונין וואלרי קובסוב.
בסמוך לשיגור החללית שוגרו חלליות נוספות סויוז 7 וסויוז 8. מטרת השיגור היה בין היתר לבצע התחברות בין שתי החלליות והחללית סויוז 6 הייתה צריכה לצלם את התהליך מקרוב. עקב תקלה במערכת התחברות המשימה לא בוצעה.
על סיפון החללית הייתה מערכת ניסיונית לביצוע ריתוך בתנאי ריק. הניסוי בוצע בהצלחה.
סויוז 7
סויוז 7 היא חללית סויוז שהמריאה ב־12 באוקטובר 1969 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן כשעל סיפונה שלושת הקוסמונאוטים אנטולי פיליפצ'נקו, ולדיסלב וולקוב וויקטור גורבטקו.
בסמוך לשיגור החללית שוגרו חלליות נוספות סויוז 6 וסויוז 8. מטרת השיגור היה בין היתר להתחבר בין שתי החלליות ולבצע מעבר חברי הצוות בין החלליות. החללית סויוז 6 הייתה צריכה לצלם את התהליך מקרוב. עקב תקלה במערכת ההתחברות, המשימה לא בוצעה. המערכת האלקטרונית לא פעלה ולא הייתה בידי הצוות מערכת לביצוע מהלך בצורה ידנית תוך ביצוע כל המדידות הנדרשות. למרות זאת, בוצע ניסיון לביצוע התחברות ידנית שלא הצליח.
סויוז 8
סויוז 8 היא חללית סויוז שהמריאה ב־13 באוקטובר 1969 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן כשעל סיפונה שני הקוסמונאוטים ולדימיר שטאלוב ואלכסיי יליסייב.
בסמוך לשיגור החללית שוגרו חלליות נוספות סויוז 6 וסויוז 7. מטרת השיגור הייתה בין היתר לבצע התחברות בין שתי החלליות ולבצע מעבר חברי הצוות בין החלליות. החללית סויוז 6 הייתה צריכה לצלם את התהליך מקרוב. עקב תקלה במערכת ההתחברות המשימה לא בוצעה. המערכת האלקטרונית לא פעלה ולא הייתה בידי הצוות מערכת לביצוע המהלך בצורה ידנית תוך ביצוע כל המדידות הנדרשות. למרות זאת, בוצע ניסיון לביצוע התחברות ידנית שלא הצליח.
ישועה כלב
ישועה (יהושע) כַּלֵב (בבולגרית: Йехошуъа Калев; 1875, פלובדיב, האימפריה העות'מאנית – 1943, פריז, צרפת הכבושה) היה פוליטיקאי, עיתונאי ופובליציסט, ממייסדי התנועה הציונית בבולגריה, ציר מטעמה לקונגרס הציוני הראשון ובהמשך חבר הוועד הפועל הציוני הגדול ויושב ראש הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה. כלב היה מנהיג הפלג הניצי-אקטיביסטי בתנועה הציונית אשר חבריו היו חסידי משנתו של יוסף מרקו ברוך ועמד בראש המאבק להשגת הגמוניה ברחוב היהודי, נגד נכבדי הקהילה ה"נוטבלים", נגד רשת החינוך של כל ישראל חברים ונגד הרב מרדכי אהרנפרייז. כלב היה אחד מנציגי ממלכת בולגריה לוועידת השלום בפריז, אשר חתמה את מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
ראשית פעילותו הציבורית.