העיר המודרנית אומורה הוקמה ב-11 בפברואר 1942. ב-25 באוקטובר 1944 העיר נהרסה ברובה בהפצצת האטום האמריקאית. ההתאוששותו לאחר המלחמה נעזרה תוך כדי עבודות הבניית של שדה התעופה של נגסאקי במפרץ אומורה , ובפרויקטים אחרים של עבודות ציבוריות.
גאוגרפיה.
העיר ממוקמת בצידו הדרומי של האי קיושו במישור שלאורך מפרץ אומורה, שבמחוז נגסאקי ובאזור קיושו. היא גובלת בערים Isahaya, Kashima, Uresino והכפרים Higashisonogi, Tara.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית האזור שהייתה מעל 60,000 תושבים בשנת 1980, עלתה בעיקביות מדי מפקד אוכלוסין. צפיפות האוכלוסייה לשנת 2017 עמד על 728.41 נפש לקמ"ר.
חינוך.
מערכת החינוך באומורה מאוד מפותחת, היא כוללת:
כלכלה.
לאומורה יש כלכלה מעורבת, הכוללת תעשייה גדולה שהמוצר המרכזי שלה הן לבנים עמידות לחום וכימיקאלים כגון לבני חרסית, לבני סיליקט ולבנים חסינות אש . לצד תעשיית הלבנים מתקיימת בעיר וסביבתה גם חקלאות העוסקת בגידול פרות לבשר וחלב וכן בגידול עופות. בנוסף מתקיימת בעיר גם תעשיית פנינים מתורבתות . בשל קרבתה של אומורה למרכזים העירוניים הגדולים יותר של נגסאקי וססבו, היא משמשת גם כעיר (חדרי) שינה עבור העובדים בשתי הערים הגדולות האלה. בעיר קיימים 19 בתי מלון.
ספורט.
אומורה אירחה את אליפות אסיה בכדורסל לנשים הרשמית לשנת 2011.
אבראהים סנגארה
אבראהים סנגארה (בצרפתית: Ibrahim Sangaré; נולד ב-2 בדצמבר 1997 בקומאסי שבחוף השנהב) הוא כדורגלן איווארי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית ובנבחרת חוף השנהב.
קריירת מועדונים.
סנגארה החל את הקריירה המקצוענית שלו בטולוז מליגת העל הצרפתית, במדיה ערך 80 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ב-28 בספטמבר 2020 חתם סנגארה על חוזה לחמש עונות בפ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית. ב-18 באוקטובר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על זוולה במסגרת הליגה. ב-31 בינואר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-1 לפיינורד במסגרת הליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך 29 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד.
קריירה בינלאומית.
ב-18 באוקטובר 2015 ערך סנגארה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב, בהפסד 2-1 לנבחרת גאנה במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות לשנת . במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. הוא היה חלק מסגל נבחרת חוף השנהב בטורניר גביע אפריקה לאומות 2019, וערך שתי הופעות בטורניר.
הוא נכלל בסגל נבחרת חוף השנהב לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021.
כרונוס (אל הזמן)
כרונוס (ביוונית: Χρόνος; קרי: "זמן") הוא האנשה של הזמן כאל כפי שמופיעה במקורות של פילוסופיה פרה-סוקרטית ובמקורות מאוחרים.
פעמים רבות כרונוס מזוהה עם הטיטאן קרונוס בשל הדמיון בשמות. הזיהוי קיים כבר בגרסה המקבילה של קרונוס, סטורן מהמיתולוגיה הרומית, שנחשב גם לאל זמן, ונעשה נפוץ יותר בתקופת הרנסאנס, שהולידה את האיקונוגרפיה של אב זמן המניף את חרמש.
פסיפסים יוונים-רומיים תיארו את כרונוס כאדם המסובב את גלגל המזלות. הוא דומה לאלוהות איון כסמל של זמן מחזורי. בדרך כלל הוא מוצג כאיש חכם זקן עם זקן אפור עבה.
במהלך העת העתיקה, כרונוס התפרש מדי פעם כקרונוס. לפי פלוטרכוס, היוונים האמינו שקרונוס הוא שם אלגורי לכרונוס.
מיתולוגיה.
כרונוס הוא אחת מהישויות הראשוניות (הזמן), יחד עם כאוס (הישות הראשונה), ניקס (הלילה), ארבוס (הצל), טרטרוס (העולם התחתון) וארוס (האהבה/התשוקה).
במסרות האורפית כרונוס "הוליד" על ידי "הארץ ומים", והפיק את אתר, כאוס, וביצה. הביצה הפיקה את האל ההרמפרודיטי פאנס שהוליד את הדור הראשון של האלים והוא היוצר האולטימטיבי של הקוסמוס.
פרקידס בחיבורו האבוד "שבעת גומחות"), סביב המאה ה-6 לפנה"ס, טען כי היו שלושה עקרונות נצחיים: "Chronos", "Zas" (זאוס) ו-"Chthonie" (את אלים כתוניים). הזרע של כרונוס הונח בנבכי כדור הארץ ויצר את הדור הראשון של האלים.
חקירת הסנאט של ארצות הברית לגבי טביעת הטיטאניק
טביעת ספינת הטיטניק ב-14 – 15 באפריל 1912 הביאה לפתיחת חקירה של ועדת משנה של וועדת המסחר של הסנאט של ארצות הברית, בראשות הסנאטור ויליאם אלדן סמית'.
הדיונים ארכו 18 יום והחלו ב-19 באפריל 1912 בניו יורק, לאחר מכן עברו לוושינגטון די. סי., והסתיימו ב-25 במאי 1912 בניו יורק.
סמית' ושבעה סנאטורים נוספים חקרו את הנוסעים והצוות ששרדו ואת אלה שסייעו למאמצי החילוץ. יותר מ-80 עדים מסרו עדויות או הפקידו תצהירים.
ב-28 במאי 1912 הוצגו המלצות הדו"ח של וועדת המשנה בפני הסנאט של ארצות הברית, יחד עם תוצאות הדו"ח של החקירה המקבילה הבריטית שהסתיימה כמה חודשים לאחר מכן. מסקנות הדו"ח הובילו לשינויים בתקני הבטיחות לספינות האמריקאיות.
רקע.
הטיטניק הייתה אוניית ענק שנבנתה בממלכה המאוחדת. היא נודעה כגדולה והמפוארת ביותר בתקופתה ומכאן שמה, שנגזר מן הטיטאנים – הורי האלים הראשונים והשליטים לפני האלים במיתולוגיה היוונית. אף על פי שסברו כי היא חסינה מפני טביעה, טבעה הטיטניק בהפלגת הבכורה שלה ב־15 באפריל 1912 בעקבות פגיעה בקרחון. באסון נספו 1,514 אנשים ורק 712 ניצלו.
עם היוודע דבר האסון, אנשים רבים הזדעזעו מכך שה"טיטניק" טבעה חרף היותה שיא הטכנולוגיה הימית של התקופה. ב־19 באפריל 1912, יום לאחר הגעת ה"קרפטיה" לנמל ניו יורק, הורה הסנאט האמריקאי על הקמת ועדת חקירה בנושא ה"טיטניק" בראשות הסנאטור ויליאם סמית. במקביל, הקימו הבריטים ועדת חקירה משלהם. שתי הוועדות גבו עדויות מהניצולים וממומחים בתחום הטכנולוגיה הימית, והגישו את מסקנותיהן: האמריקאית – ב־25 במאי, והבריטית – ב־3 ביולי.
כאשר החדשות על האסון הגיעו לסנאטור ויליאם אלדן סמית', הוא ראה בכך הזדמנות להקים ועדת חקירה לחקירת הבעיות הרבות שהיו בתקנות הבטיחות הימית. סמית', סנאטור רפובליקני ממישיגן, חקר בעבר סוגיות בטיחות ברכבות ולזכותו נזקפים רבות מתקנות הבטיחות והתפעול שהעביר הקונגרס בכדי לאבטח את פעילות תעשיית הרכבות האמריקאית.
הוא הבין את הצורך בפעולה מהירה שבה הקונגרס יאפשר חקירה אמריקאית לפני שהנוסעים והצוות שנותרו בחיים יתפזרו ויחזרו הביתה. תחילה הוא ניסה ליצור קשר עם נשיא ארצות הברית ויליאם הווארד טאפט, אך נאמר לו על ידי מזכירו של הנשיא כי אין כוונה להקים ועדה בנושא.
למרות זאת, סמית' המשיך את היוזמה וב-17 באפריל 1912 הוא פנה לסנאט בהצעה להעניק לוועדת המסחר סמכויות להקים ועדת שימוע לחקירת נסיבות הטביעה. ההצעה של סמית' עברה, והסנטור קנוטה נלסון, יו"ר ועדת המסחר, מינה את סמית ליו"ר ועדת משנה לביצוע הדיונים. למחרת נפגש סמית עם הנשיא טאפט, שזה עתה קיבל את הבשורה שחברו ויועצו הצבאי ארצ'יבלד באט לא נכלל ברשימת הניצולים. טאפט וסמית' הסכימו ביניהם על אמצעים נוספים הקשורים לחקירה, כולל ליווי צבאי ימי לקרפטיה כדי להבטיח שאיש לא יעזוב את הספינה לפני שהיא עוגנת.
הדיונים החלו ב-19 באפריל 1912 במלון וולדורף אסטוריה שבניו יורק, ולאחר מכן עברו לוושינגטון די. סי., שם הם נערכו בבניין משרדי הסנאט של ראסל.
הוועדה.
בנוסף ליו"ר הוועדה סמית, כיהנו בוועדת המשנה עוד ששה סנאטורים, שלושה רפובליקנים ושלושה דמוקרטים.
ששת הסנאטורים הנוספים היו ג'ונתן בורן (רפובליקני, אורגון), תיאודור אי. ברטון (רפובליקני, אוהיו), דאנקן או. פלטשר (דמוקרט, פלורידה), פרנסיס ג'י ניולנדס (דמוקרט, נבאדה), ג'ורג' קלמנט פרקינס (רפובליקנית, קליפורניה), ו- Furnifold McLendel סימונס (דמוקרט, צפון קרוליינה).
ההרכב של ועדת המשנה נבחר בקפידה כדי לייצג את האגפים השמרנים, המתונים והליברלים משתי המפלגות.
התשאול בוצע על ידי חברי הוועדה השונים בזמנים שונים, ולא כל שבעת הסנאטורים היו נוכחים כל הזמן. עם זאת, רוב עבודת הוועדה נוהלו על ידי סמית, שניהל באופן אישי את החקירה של כל עדי המפתח. הדבר גרם למתח מסוים בקרב חברי הוועדה וגרם לחיכוכים, שכן השתלטות זו התפרשה כניסיון למשוך את אור הזרקורים אליו. מצב זה שסמית לוקח על עצמו את רוב עבודת הוועדה, הביא לכך שחלק מחברי הוועדה הגיעו לדיונים רק לעיתים רחוקות, מכיוון שלא היה להם מה לעשות.
עדויות.
במהלך 18 ימים של חקירות, רשמה הוועדה עדויות מלמעלה מ-80 עדים. אשר כללו כללו נוסעים ואנשי צוות ששרדו, כמו גם קברניטים ואנשי צוות של ספינות אחרות שהפליגו בסביבת הטיטניק, ומומחים וגורמים שונים ואחרים המעורבים בקבלה ובהעברת המידע על האסון.
בין אנשי צוות ששרדו ונחקרו:
ג'יי ברוס איסמיי (שהיה הראשון שנחקר); הקצין הבכיר ביותר ששרדו, צ'ארלס לייטולר (הקצין השני הטיטניק); התצפיתנית שהשמיעה אזעקה, פרדריק פליט; מפעיל האלחוט שנותר בחיים, הרולד ברייד; ונוסע המחלקה הראשונה ארצ'יבלד גרייסי IV אלה שהעידו מקרב הקברניטים והצוות של ספינות אחרות כללו את ארתור רוסטרון (קפטן קרפטיה), הרולד קוטאם (מפעיל אלחוטי בקרפאטיה), סטנלי לורד (קפטן SS Californian), והרברט האדוק (קפטן RMS אולימפית). עדים מומחים, שדיברו או מתכתבים בנושאים כמו תקשורת רדיו, היווצרות קרחונים ודיווחים בעיתונים, כללו את גוליילמו מרקוני (יו"ר חברת Marconi), ג'ורג' אוטיס סמית' (מנהל הסקר הגאולוגי של ארצות הברית), ומלוויל אליהו סטון (מנהל כללי של סוכנות הידיעות AP).
אחרים שנקראו למסור עדות כללו את פיליפ AS Franklin, סגן נשיא של International Mercantile Marine Co., קונסורציום הספנות בראשות ג'יי. פי. מורגן ששלט ב-White Star Line.