ביוני 2018, הנגיד הכללי פרנק קבוי, בעודו מכיר בקיומם של אנשי להט"ב באיי שלמה, חזר על התנגדותו לנישואים חד מיניים. הוא גינה כל ניסיון לשנות את החוקים, והצדיק את עמדתו בהתייחס לחוק המפליל הומוסקסואליות על רקע התייחסותו להזכרת הנושא בתנ"ך בהיותו דתי נוצרי.
טובאלו.
בטובאלו, סעיפים 153, 154 ו-155 לחוק העונשין הומוסקסואליות מחוץ לחוק עם עונש עד 14 שנות מאסר, אם כי ידוע כלא נאכף. אף על פי איסורה בחוק, אפליה תעסוקתית על בסיס נטייה מינית נאסרה במדינה ב-2017.
טונגה.
הומוסקסואליות לא חוקית בטונגה, ועליה עונש מרבי של 10 שנות מאסר, אך החוק ידוע כלא נאכף. לדברי היועץ המשפטי לממשלה, החל משנת 2016 "מעולם לא היו הרשעות סדום" בשל מערכת יחסים הומוסקסואלית בהסכמה. החברה הטונגנית מוגדרת כשמרנית מאוד חברתית-דתית והממשלה דורשת מכל הפניות הדתיות בתקשורת השידור להתאים לאמונות הנוצריות המרכזיות. תערובת הערכים השמרניים והחוקים מהתקופה הקולוניאלית גרמה לאקלים של פחד, אפליה והומופוביה בקרב הומוסקסואלים. יחד עם קיריבטי, טונגה היא המדינה הפולינזית היחידה שלא הצביעה בעד הצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית, המגנה אפליה כלפי אנשי להט"ב על רקע הומופובי.
ניואה.
הומוסקסוליות גברית בניואה היא פלילית ומטילה 14 שנות מאסר מאז 1966. אף על פי שחוק התיקון של ניואה 2007 בניו זילנד ביטל את סעיפי ההפללה, נשארו בתוקף במדינה.
סמואה.
הומוסקסואליות לא חוקית בסמואה ועונשה הוא עד 7 שנות מאסר, אך החוק דווח כלא נאכף. הומוסקסואליות נשית היא חוקית. בדצמבר 2017 תיאר ראש הממשלה טוילאפה איונו סייללה מליאלגאוי נישואים הומוסקסואלים כ-"תועבה" ו-"נוהג סדום ועמורה" והוסיף כי "אין מדינה נוצרית אמיתית בעולם שתאפשר את קיומם".
בשנת 2009, ועדת הצנזורה בסמואה אסרה הקרנת הסרט מילק המתאר את חייו ומותו של פעיל זכויות הלהט"ב והפוליטיקאי הארווי מילק, שהיה ההומוסקסואל הגלוי הראשון שנבחר לכהונה ציבורית בכירה בקליפורניה, כחבר במועצת העיר סן פרנסיסקו. בשנת 2019 הוועדה אסרה על הקרנת הסרט רוקטמן על חייו של המוזיקאי ההומוסקסואל אלטון ג'ון. איסורי הקרנות הסרטים הובילו לביקורות מצד פעילי זכויות אדם באומרם כי פקידי הוועדה הם "צבועים" ולמחאה מצעד ארגון הלהט"ב "איגוד הפאפאפינים של סמואה".
פיג'י.
דיווחים על פשעי שנאה הומופובים בפיג'י אינם נדירים. ב-1 ביולי 2001 נרצחו מנהיג הצלב האדום ג'ון מוריס סקוט ובן זוגו גרגורי סקריבנר באכזריות בסובה, בהתקפה הומופובית עם מניע פוליטי אפשרי. סיפורם של סקוט וסקריברנר הפך לנושא סרט תיעודי בניו זילנד משנת 2008, "An Island Calling". בספטמבר 2017, סטודנט הומוסקסואל גלוי נמצא מת בנסינו. חוסר אמון במשטרה עקב הטרדה אפשרית מרתיע אנשי להט"ב מלדווח על אלימות הומופובית.
ב-17 במאי 2013, ציון לראשונה היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה במדינה עם אירועי זכויות להט"ב. ארגון הלהט"ב "Drodrolagi", דיווח בשנת 2018 כי אפליה ובריונות כלפי אנשי להט"ב נותרו בעיות בהווה במדינה. עם זאת, החוקה החדשה של פיג'י אשר פורסמה בספטמבר 2013, כללה בתוכה איסור אפליה מינית ומגדרית.
פלאו.
בשנים האחרונות, התקיימו מהלכים לביטול איסור החוקה על נישואים חד מיניים בחוקת פלאו. ביולי 2019, בתשובה לשאלה במסיבת עיתונאים שבועית בנוגע לדעותיו בנושא, אמר הנשיא טומי רמנגסאו ג'וניור כי הוא תומך בביטול האיסור בטענה כי הוא מאמין בשוויון מלא ותייג אותו כהומופובי באומרו, "אלה השונים מאיתנו לא אומר שהם צריכים להיות מנודים, אזרחים סוג ב', או שהם לא יכולים לתרום לקהילה. אני רוצה להבהיר שאני לא מאמין במצב החוקתי שמקדם אפליה. אני רוצה להיות מתועד שאני תומך בזכויותיו של כל אדם, כל פלואן, שיתייחסו אליו באופן שווה... תנו לנו להתייחס זה לזה בכבוד ובכבוד. זה לא יהיה חיובי עבורנו ברמת האו"ם כמגמה ברחבי העולם, אנחנו עושים צעד לאחור. כל עוד הם מאמינים באלוהים כמו כולם, אנו יכולים להתייחס זה לזה בכבוד ובכבוד". פעילים מקומיים שיבחו את הערותיו וכינו אותן כ-"מעשה מאוד מפתיע ומתקדם".
פפואה גינאה החדשה.
הומוסקסואליות היא פלילית בפפואה גינאה החדשה ונענשת עד 14 שנות מאסר אם כי החוק לא תמיד נאכף.
בשנת 2011 הודיעה הממשלה לאו"ם כי הפיכתה של הומוסקסואליות לחוקית במדינה "אינה בסדר העדיפויות". על פי משרד החוץ של ארצות הברית בשנת 2012, לא התקבלו דיווחים על העמדות לדין שהופנו כלפי הומוסקסואלים על רקע מערכות יחסים חד מיניות. עם זאת, המחלקה דיווחה כי הומוסקסואלים במדינה, "חשופים לסטיגמטיזציה חברתית הומופובית". חברת הפרלמנט לשעבר דאם קרול קידו בשנת 2012 תיארה הומוסקסואלים בפפואה גינאה החדשה כמי שנאלצים לחיות חיי חשאיות, וקראה ללא הצלחה לממשלה להפוך הומוסקסואליות לחוקית. ראש הממשלה פיטר אוניל הסביר בתגובה כי ישנם "רגשות עזים" נגד הומוסקסואליות במדינה, והוסיף כי האזרחים "עוד לא קיבלו פתיחות כזו".
קריבטי.
ההומוסקסואליות פלילית בקריבטי עם עונש של עד 14 שנות מאסר, אם כי החוק לא נאכף. הומוסקסואליות נשית חוקית. למרות איסור פעילות חד מינית בחוק, הפרלמנט של קירבטי העביר בשנת 2015 איסור על אפליה מינית בתעסוקה. באוגוסט 2015, כחלק מביקורת אוניברסלית תקופתית, נבדקו זכויות האדם של קיריבטי על ידי מדינות אחרות. במהלכה, צרפת, סלובניה וצ'ילה קראו לקריבטי לבטל את חוקיה ההומופובים. עם זאת, הממשלה לא הגיבה להמלצות הללו.
בנובמבר 2016 הצביעה המדינה נגד הצעה להיפטר מהמומחה העצמאי של האו"ם לאלימות ואפליה מינית ומגדרית בעצרת הכללית של האו"ם. הדחיפה להיפטר ממומחה האו"ם נכשלה בהצבעה של 84–77. מכיוון שההצבעה הייתה על תיקון לחסימת הצעה נגד להט"בים, הצבעת קיריבטי שמרה על הדובר בתפקידו בעוד קיריבטי יחד עם סרי לנקה היו שתי המדינות היחידות, בהן ההומוסקסואליות עוד מופללת, אשר הצביעו בעד.
דרום מזרח אסיה.
אינדונזיה.
אינדונזיה היא המדינה המוסלמית ביותר בעולם, כ-86% מאזרחיה. המדיניות המשפחתית של הרשויות, הלחץ החברתי להינשא והשפעת הדת מפורשים כדחייה כלפי הומוסקסואליות. קבוצות פונדמנטליסטיות אסלאמיות רבות בהם חזית תומכי האסלאם (FPI) ופורום מועצת בטאווי (FBR) עוינות בגלוי כלפי להט"בים על ידי תקיפת ביתם או עבודתם של אלה שהם מאמינים בכך שקשורים לקהילה במדינה בטענה כי מהווים "איום על האסלאם". באינדונזיה לא קיימים "חוקי סדום" ולא מפלילים כיום יחסים הומוסקסואלים בקרב מבוגרים בהסכמה, אך החוק האינדונזי לא מגן על קהילת הלהט"ב מפני אפליה ופשעי שנאה אם כי במחוז אצ'ה, ובעיר פלמבאנג, הומוסקסואליות היא פלילית על פי השריעה האיסלאמית, ועונשה עשרות הצלפות על ידי מלקות בפומבי. הרשויות הדתיות במדינה מגנות הומוסקסואליות ומתנגדות בחריפות לתנועות להט"ב במדינה. ההתנגודות הפעילה ביותר מגיעה מקבוצות איסלאמיות, כאשר מג'ליס אולמה אינדונזיה, הגוף הפקידות המוסלמי הבכיר במדינה, קרא להפוך הומוסקסואליות לפלילית. קבוצות דתיות נוספות, בהן הנצרות הקתוליות-רומית, הביעו את דחייתן עבור זכויות להט"ב במדינה. הרשויות הקתוליות האינדונזיות חזרו והדגישו כי הקתוליות אינה מכירה בנישואים חד מיניים אך הצהירו כי למרות דחייתן, "יש להגן על אנשי להט"ב ולא לפגוע בהם".
עד לא מזמן, תיאורם של אנשי להט"ב נראה למדי בתקשורת האינדונזית. עם זאת, לאחר שערוריות הומוסקסואליות לכאורה בהן היו מעורבים סלבריטאים אינדונזים, במרץ 2016, הדגישה ועדת השידור הלאומית מדיניות האוסרת תוכניות טלוויזיה ורדיו הגורמות להתנהגות הלהט"ב להיראות "נורמלית" ואמרה כי הדבר נועד להגן על ילדים ובני נוער אשר "חשופים לחיקוי סטיות".
גל רטוריקה הומופובית החל בינואר 2016 כששר ההשכלה הגבוהה מוחמד נאסיר הצהיר "יש לאסור על אנשי להט"ב מלהגיע לקמפוסים באוניברסיטאות". השר קרא לאסור על קבוצות להט"ב להשתתף בקמפוסים לאחר שקבוצת סטודנטים מאוניברסיטת אינדונזיה (UI) הקימה קבוצת ייעוץ ותמיכה בשם "קבוצת התמיכה ומרכז המשאבים לחקר מיניות" (SGRC) אשר נועדה לשירות ייעוץ, מרכז משאבים וקבוצת תמיכה בנושאי מיניות ומגדר, בדגש עבור בני נוער ותלמידים להט"בים, הסובלים לא פעם מהתעללויות, הטרדות, אלימות ואפליה בשטחה. בעיצומה של הסוגיה, אוניברסיטת אינדונזיה סירבה להיות אחראית לפעולות הקבוצה והכריזה שהיא אינה ארגון סטודנטים רשמי. גורם רשמי אחר לחץ בתגובה על שירותי הודעות מיידיות של טלפונים ניידים לחסום אימוג'ים הקשורים להומואים ולסביות ברשתות חברתיות.
מפלגות אסלאמיסטיות בהן מפלגת הצדק המשגשג (PKS) ומפלגת הפיתוח המאוחדת (PPP) התבטאו בחריפות נגד זכויות להט"ב והציעו הצעת חוק לאומית להפללתם במרץ 2016. עם זאת, מפלגת המנדט הלאומי (PAN), למרות התנגדותה לקהילת הלהט"ב האינדונזית ביקשה מאזרחים לא להפלות ולהטריד את אנשיה. עם זאת, בתמורה, הפצירו באנשי להט"ב "לא לקדם את זכויותיהם במדינה".
האיגוד הפסיכיאטרי באינדונזיה (PDSKJI) מסווג הומוסקסואליות, ביסקסואליות וטרנסג'נדריות כהפרעות נפשיות בהתייחסותו לאינדונזים הומוסקסואליים כ-"אנשים עם בעיות פסיכיאטריות" וטרנסג'נדרים כבעלי "הפרעות נפשיות".