בדומה לאות מצטיין הנשיא לחיילים, מוענק האות לשוטרי משטרת ישראל על ידי נשיא המדינה ביום העצמאות.
עיטורים אזרחיים.
אות ההתנדבות של הנשיא.
אות זה הוא האות הגבוה ביותר הניתן במדינת ישראל על התנדבות. מטרתו היא להוקיר אישים וגופים אשר תרמו רבות. כל שנה מגיעות למשרד הנשיא מאות המלצות על אנשים וגופי שונים לקבלת הפרס אך רק 12 מקבלים אותו כל שנה. הטקס לקבלת הפרס נערך בגינת בית הנשיא.
עיטור נשיא מדינת ישראל.
עיטור נשיא מדינת ישראל (בקצרה: עיטור הנשיא) הוא עיטור אזרחי המוענק החל משנת 2012, על ידי נשיא מדינת ישראל למי "שתרמו תרומה יוצאת דופן למדינת ישראל או לאנושות, בכישרונם, בשירותם או בדרך אחרת".
קמברה
קמברה (צרפתית: Cambrai, הולנדית: Kamerijk, גרמנית: Kamerich, אנגלית: Cambrai, לעיתים נהגית קמבריי) היא עיירה במחוז נור שבחבל הארץ או-דה-פראנס שבצפון צרפת. העיירה, בה גרים כ-33,000 נפש, היא מקום מושבו של ארכיבישוף מהחשובים באזור. העיירה קיימת עוד מהתקופה הרומית. במלחמת העולם הראשונה התרחש סמוך לעיירה קרב קמברה, שבו היה שימוש מוצלח ראשון של טנקים. קרב נוסף שהתרחש באזור במלחמה זו היה קרב קמברה השני שהתרחש במסגרת מתקפת מאה הימים ב-1918.
היסטוריה.
בתקופת האימפריה הרומית.
מעט מאוד ידוע על ראשיתה של קמברה. היא הוזכרה בפעם הראשונה בשם קאמאראקו או קאמאראקום במאה ה-4. זו הייתה עיר של שבט גרמאני בשם Nervii ושימשה כבירה מקומית. באמצע המאה ה-4 פשיטות הפרנקים מהצפון הובילו את הרומאים לבנות מבצרים סמוך לקמברה ומשם לכיוון בולון. בכך קמברה הפכה למקום אסטרטגי חשוב. הנצרות הגיע לאזור במאות הרביעית והחמישית. הבישוף של Nervii, ששמו סופריור, מוזכר באמצע המאה ה-4, אבל שום דבר אחר לא ידוע עליו. בשנת 430 פרנקים סאלים בפיקודו של כלודיו כבש את העיר.
ימי הביניים.
קמברה החלה לצמוח מכפר לעיר של ממש במהלך השושלת המרובינגית, תקופה ארוכה של שלום שבמהלכה עיירה סמוכה וקמברה אוחדו. בתקופה זו קמברה נעשתה כמרכז המנהלי של האזור. כאשר הסכם ורדן נחתם בשנת 843, שבמסגרתו פוצלה האימפריה של קרל הגדול לשלושה חלקים, קמברה הייתה בשטחי פרנקיה התיכונה. עם מותו של לותאר השני, שלא היה לו יורש, המלך קרל הקירח, מלך פרנקיה המערבית, השתלט על הממלכה. בשנת 870 העיר נהרסה על ידי הנורמנים.
בשנת 925 היינריך הראשון ניסה והצליח לכבוש את אזור קמברה. אחר כך השטחים הועברו לאימפריה הרומית הקדושה ונותרו בחלקה עד שסופחו לצרפת על ידי לואי הארבעה עשר בשנת 1677. סכסוך לקראת סוף האלף הראשון בין מספר אחראיים בעיירה גרם ליריבות ביניהם, אך חדל בשנת 948 כאשר אוטו הראשון קיבל סמכויות על העיירה. בשנת 1007 קיסר האימפריה הרומית הקדושה, היינריך השני, הרחיב את השלטון הזמני של הבישוף לשטח שמסביב לקמברה. באותם ימים קמברה הייתה מדינה עצמאית כחלק מהאימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 958 התושבים התקוממו נגד השלטון של הבישוף. הם דוכאו קשות, אבל חוסר שביעות רצון התחדשה במאות ה-10 וה-11. בשנת 1226, לאחר תקופה נוספת של אי שקט, האזרחים של קמברה הסכימו לוותר על מספר תנאים כדי לשמור על חופש מסוים בניהול העיר. במאה ה-11 הושלמה חומת העיר, שנשארה במתכונת דומה עד המאה ה-19.
הפעילות הכלכלית בימי הביניים.
בימי הביניים העיר גדלה והתעשרה הודות לתעשיית האריגה שלה, אשר כללה בעיקר ייצור מבד צמר, פשתן וכותנה. קמברה אז הייתה שייכת לארגון מסחרי של שבע עשרה ערים שמטרתו הייתה לפתח את הסחר עם ירידים בשמפאן ובפריז.
מלחמת מאה השנים.
אף על פי שהבישוף ניסה לשמר את עצמאותה של המדינה הקטנה Cambrésis - קמברה, המשימה לא הייתה קלה, משום שהייתה בין שכנים חזקים יותר. בשנת 1339, בשלבים הראשונים של מלחמת מאה השנים, המלך האנגלי אדוארד השלישי גרם למצור על העיר, אך בסופו של דבר נאלץ לסגת. החל מהמאה ה-14 המחוז היה מוקף על ידי בורגונדי דבר שגרם לכך שז'אן מבורגונדי, בנו הלא-חוקי של ז'אן הראשון מונה לבישוף. אולם מה שנראה כמו סיפוח הממשמש ובא של קמברה לארצות בורגונדי נעשה בלתי אפשרי על ידי מותו הפתאומי של שארל האמיץ בשנת 1477. לואי האחד עשר מלך צרפת מיד ניצל את ההזדמנות כדי להשתלט על קמברה, אבל עזב את העיר כעבור שנה.
תקופת הרנסאנס והעת החדשה.
בשנת 1543 קמברה נכבשה על ידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וסיפח את החלק לממלכתו. כעבור מספר שנים החלק הוחזר לצרפת.
העיר סבלה מהמהפכה הצרפתית: ז'וסף לה בון, שנשלח על ידי "הוועדה לשלום הציבור", הגיע לקמברה בשנת 1794. הוא גרם לתקופה אפלה בקמברה, בכך ששלח רבים לגיליוטינה, עד שהוא נשפט והוצא להורג בשנת 1795. רוב המבנים הדתיים של העיר נהרסו בתקופה זו: בשנת 1797, הקתדרלה הישנה, אשר זכתה לכינוי "הפלא של ארצות השפלה", נמכרה לסוחר שניצל אותה כמחצבה. רק המגדל המרכזי נשאר עומד עד 1809, כשאז התמוטט בסערה. לעומת זאת, ארכיון הקתדרלה נשמר (ונמצא כיום בעיר ליל) ובהמשך נבנתה קתדרלה חדשה.
מלחמת העולם הראשונה.
בקמברה וסביבתה היו שני קרבות גדולים במלחמת העולם הראשונה.
הראשון מביניהם, שהתרחש בשנת 1917 היה אחד מהקרבות החשובים בחזית המערבית. ייחודו של הקרב, שבמהלכו כוחות בריטים תקפו את קו הינדנבורג ופרצו אותו לראשונה, הוא בשימוש המוצלח והגדול הראשון בטנקים במסגרת קרב משולב.
השני התרחש ב-1918 והיה קרב התקפי של מדינות ההסכמה במסגרת מתקפת מאה הימים שנערכה בסיום המלחמה. הקרב נמשך כיומיים, ונעשה בו שימוש בטקטיקה חדשה לאותה תקופה במסגרתה שולבו מאות טנקים וכוח מקלעים כבדים ממונע יחד עם מתקפת חיל רגלים, דבר שהביא לניצחון מוחץ בזמן קצר.
מוזיקה בעיר.
לקמברה יש היסטוריה מוזיקלית מכובדת, בעיקר במאות ה-15 וה-16. הקתדרלה הייתה מרכז מוזיקלי עד המאה ה-17, והיה אחד המפעלים המוזיקליים הפעילים ביותר בארצות השפלה - מלחינים רבים של בית הספר בורגונדי למדו או לימדו שם. בשנת 1428 פיליפ דה לוקסמבורג, אחד החשמנים שחיו במאה ה-15, טען כי אחת ממוזיקות הקתדרלה הטובות בכל הנצרות הייתה בקמברה - על פי לוקסמבורג, מידת הדיוק של השירה בקמברה הייתה נפלאה, עוצמת האור בקתדרלה הייתה מדויקת, וכן קול הפעמונים בה. בין המלחינים הדגולים שחיו, למדו או לימדו בקמברה היו גיום דופאי, ניקולא גרנו, אלכסנדר אגריקולה, יאקוב אוברכט, פיליפה דה מונטה, יוהנס לופי ואחרים.
אדוארד צ'ארלס הווארד
אדוארד צ'ארלס הווארד (אנגלית: Edward Charles Howard; 28 במאי 1774, שפילד - 28 בספטמבר 1816, לונדון). היה כימאי בריטי. מגלה הכספית הרועמת.
חייו.
נולד בשפילד להנרי הווארד ויוליאנה מולינה, קתולים מדבלין, אירלנד שעברו מסיבות כלכליות לאנגליה זמן קצר לפני לידתו של אדוארד צ'ארלס.
אדוארד צ'ארלס הווארד נישא לאליזבט מייקוק, היו להם שתי בנות ובן.לפי אחד המקורות אשתו הייתה בת של תעשיין סוכר ומכאן הגיע הווארד להתענינותו בתעשייה זו.
פעילותו המדעית.
המחקרים הכימיים של הווארד היו בשלושה תחומים שונים. בכל אחד מהם היו לו תגליות או המצאות שהיו להן השלכות משמעותיות.
סידן פחמתי אמורפי
סידן פחמתי אמורפי (הנקרא גם קלציום קרבונט אמורפי או בלעז Amorphous Calcium Carbonate) הוא הפולימורפ הכי פחות יציב של סידן פחמתי בעל הנוסחה המולקולרית CaCO3 • H2O.
יציבות.
לסידן פחמתי ישנם 6 פולימורפים ידועים: קלציט, ארגוניט, וטריט, מונוהידרוקלציט, איקאיט וסידן פחמתי אמורפי. מתוך ששת הפולימורפים, שלושת הפולימורפים הראשונים בהתאמה הם גבישיים וללא מים, השניים הבאים בהתאמה הם גבישיים המכילים מים והאחרון בהתאמה הוא אמורפי ומכיל מולקולת מים על כל מולקולת סידן פחמתי אחת.
יציבות הפולימורפים היא בסדר הפוך לסדר כתיבתם, כך שסידן פחמתי אמורפי הוא הכי פחות יציב וקלציט הוא היציב ביותר. כאשר מכינים סידן פחמתי בצורה סינתטית מתמיסות רוויות תוצר ההתגבשות הוא תמיד סידן פחמתי אמורפי (לפי חוק הצעדים של ), אך זה מתגבש בתוך שניות לאחד הפולימורפים הגבישיים היציבים יותר.
ללא מייצב חיצוני, קשה מאוד לבודד את הסידן הפחמתי האמורפי בתנאי מעבדה.
תכונות כימיות.
לסידן הפחמתי האמורפי יש את המסיסות הגבוהה ביותר מבין ששת המופעים של סידן פחמתי, פי 120 מהפולימורפ היציב ביותר, קלציט. הוא מופיע בצורת חלקיקים עגולים עם קוטר של בין 40 ל-200 ננומטר.
סידן פחמתי אמורפי מכיל בין חצי למולקולת מים אחת על כל מולקולת סידן פחמתי וכאשר מייבשים אותו בטמפרטורה של כ- 150 מעלות הוא מאבד את מולקולת המים הזו ומתגבש לאחד הפולימורפים הגבישיים היציבים.
סידן פחמתי אמורפי בטבע.
ידועים מספר בעלי חיים ובמיוחד זנים ממשפחת הסרטנים החיים במים מתוקים, בהם ריכוז הסידן במים נמוך, אשר למדו לייצב את הסידן הפחמתי האמורפי כמאגר זמין של סידן, הנקרא גם גסטרוליט. בעלי חיים אילו פיתחו חלבונים מיוחדים אשר מייצבים את הפולימורפ האמורפי ומונעים ממנו להתגבש.
סידן פחמתי אמורפי סינתטי.
עד שנת 2011 לא הייתה ידועה טכנולוגיה לייצור סידן פחמתי אמורפי סינתטי יציב. בשנת 2011 החברה הישראלית "אמורפיקל" פרסמה מחקר פרה קליני המראה כי סידן פחמתי אמורפי סינתטי נספג בכ-40% יותר לעומת סידן פחמתי גבישי. ב-2013 החלה החברה לשווק את הסידן הסינתטי כתוסף תזונה. ב-2014 הסתיים בהצלחה ניסוי קליני שלב 1 בשימוש בסידן לסובלים מהיפוקלצמיה, וב-2017 קיבלה אישור FDA לניסוי שלב 2. נכון ל-2020 גייסה החברה 23 מיליון דולר ויצאה לסיבוב גיוס של 30 מיליון דולר.
מספר פסאודו ראשוני
פסאודו ראשוני
פסאודו-ראשוני
קמבריי
א. שמרי
א' שמרי
אריה ריבא
אריה ריבה
גסטרוליט