מאוחר יותר באותו הלילה, רובי גונבת את מפתחות המכונית של טרי, תוך שהיא מעירה את רט, נוסעת ביגואר שלו ומנסה להימלט. היא נעצרת על ידי המשטרה שדורשת לראות את רישיון הנהיגה שלה. באותה העת, מגיע הזוג גלאס עם רכב אחר, תוך שמוסבר לשוטרים שהם הילדים שלהם. בחזרה הביתה, רובי מנסה לברוח שוב, אך טרי מכה אותה וארין מסממת אותה. מיד לאחר מכן, אומר טרי לארין כי צריך להיפטר מרובי. ביממה הבאה, ארין מוזמנת לשיחת פיטורים עם המעסיקה שלה ד"ר ויס, תוך שרישיון הרפואה שלה נשלל ממנה עקב שימוש לרעה בסמים. כתוצאה מכך, היא מתאבדת ממנת יתר ומוטלת על מיטתה של רובי. בבוקר שלמחרת, מגלה רובי את גופתה של ארין במיטתה ובורחת מהחדר. רגעים אחדים לאחר מכן, טרי מגלה את גופתה גם כן. הוא נועל את הילדים במרתף ומחבל ביגואר שלו, על מנת שלא יוכלו לברוח מהבית. בו זמנית, אנשי השוק השחור מגיעים לבית, הורגים את אלווין בגלייטר (שבא להתעמת עם טרי והתגלה כשותף שלו), ומציבים בפניו עובדה שמכוניות היוקרה שלו יפצו על החוב שלו וחוטפים גם אותו. טרי מתחנן בפניהם לקחת את הוולוו במקום את היגואר. לאחר ששמעה הכול, מיהרה רובי לדקור את צמיגי הוולוו בסכין, מה שגרם לאנשי השוק השחור להכניס את טרי ליגואר ולנסוע בה. בהמשך, מתגלה כי הרכב חובל בכוונה תחילה ותאונת דרכים נגמרת.
בינתיים, הילדים נאספים על ידי שוטר אקראי. הוא עובר בזירת התאונה והם רואים גופה מכוסה. הם ממשיכים לנסוע לכיוון בית הילדים, אך השוטר מבחין ברכב שסטה מהצוק. הוא אומר להם להישאר במכונית בזמן שהוא חוקר את המאורע ומדווח על הרוג אחד בלבד. באותו הרגע, טרי ניגש אליו ומטיח סלע בראשו. טרי שנפצע אנושות מהתאונה, מטפס לעבר הכביש ומבקש מרובי ורט להישאר רגועים, כשמאחורי הגב שלו הוא טוען אקדח. רובי בתגובה, נוסעת אחורה עם ניידת המשטרה על מנת לצבור מהירות, תוך שהיא משנה את ההילוך, לוחצת על הגז ודורסת אותו. הסרט מסתיים כשהילדים מניחים פרחים בקבר הוריהם עם דודם ג'ק, תוך שהם עוזבים יחד וחוזרים לשיקגו.
הפקה.
הסרט הופץ בפורמטים של VHS ו-DVD, ב-2 בינואר 2002. גרסת הבלו-ריי שלו לא יצאה מעולם. האורך המקורי שלו היה 180 דקות, אך גרסתו הסופית ארכה כ-106 דקות. השחקן האמריקאי קיפ פארדו גילם את מושא אהבתה של לילי סובייסקי בגרסה המקורית של הסרט, אך לבסוף הוחלט לחתוך את הסצנות הללו. כמו כן, הוחלט כי שתי סצנות בלבד יוצגו בגרסת ה-DVD של הסרט והן:
ישנה סצנה אחת בקדימון הסרט שמראה את רובי קורעת בזעם פוסטרים מהקיר שלה, שלא מופיעה בסרט המוגמר או ב-DVD.
הוצאה.
הצלחה מסחרית.
הסרט הגיע למקום השני בשבוע בכורתו ברשימת הסרטים הרווחיים ביותר לאותו השבוע, כשהוא ניצב מאחורי "הארדבול", בו מככבת דיאן ליין גם כן. "בית משפחת גלאס" הרוויח 18,150,259 דולרים בארצות הברית ו-5,469,350 דולרים בשאר רחבי העולם, תוך שהרוויח סך של 23,619,609 דולרים. תקציב ההפקה של הסרט היה 30 מיליון דולרים וכתוצאה מכך הוא נחשב לכישלון מסחרי.
ביקורת.
ברוטן טומייטוז דווח כי הסרט ספג ביקורות חיוביות על ידי 21 אחוזים מבין 86 המבקרים שצפו בו. הדירוג הממוצע היה 4.23 בסולם 10 והקונצנזוס הוא: "בגלל העלילה הברורה והצפויה, "בית משפחת גלאס" כלל לא מצליח לרגש". בהמשך, צוין כי "הסוף שלו מדרדר ואפילו מגוחך". רוג'ר איברט הפנה כלפי הסרט ביקורת מעורבת, תוך שהעניק לו שני כוכבים מתוך ארבעה בסך הכול. איי. או. סקוט מהניו יורק טיימס כינה אותו כ"מצחיק שלא בכוונה". רוברט קוהלר מווראייטי כינה את הסרט כ"מצחיק שלא בכוונה" גם כן, ותהה "מדוע כל כך הרבה שחקנים מוכשרים חתמו על תסריט כל כך גרוע". אדוארד גוטמן מסן פרנסיסקו כרוניקל מתח ביקורת על האלימות המופיעה בו ועל עיתוי הפצתו, שאירע במקביל לפיגועי 11 בספטמבר (למעשה, עבור מבקרים רבים זה היה הסרט הראשון שראו לאחר שחזרו לעבודתם). בביקורת חיובית יותר, קלאודיה פויג מ-"USA Today" העניקה לו שני כוכבים מתוך ארבעה וכינתה אותו כ"סוחף בצורה מוזרה".
סרט המשך.
סרט ההמשך של "בית משפחת גלאס" יצא בשנת 2006, באופן ישיר בפורמט לצפייה ביתית ושמו היה: "". הוא לא כלל בתוכו אף אחת מהדמויות המקורית ולא התרחש בבית מהסרט המקורי.
סיטרואן C4 WRC
סיטרואן C4 WRC היא מכונית מרוצי ראלי, שנבנתה על ידי סיטרואן להתמודדות באליפות העולם בראלי. המכונית מבוססת על דגם הסיטרואן C4 והיא החליפה את דגם הקסארה WRC. המכונית הוצגה לראשונה בעונת 2007. סבסטיאן לב זכה עם המכונית ארבע פעמים רצופות באליפות הנהגים. המכונית הייתה שותפה לשלוש זכיות באליפות היצרנים.
סך הכל זכתה סיטרואן עם המכונית ב-36 מרוצים. בעונת 2011 הוחלפה המכונית בסיטרואן DS3 WRC.
היסטוריית תחרויות.
המכונית עשתה את הופעת הבכורה שלה בראלי מונטה קרלו, מרוץ הפתיחה של עונת 2007, כשהיא נהוגה בידי סבסטיאן לב ודני סורדו. לב ניצח את המרוץ וסורדו סיים במקום השני. לב ניצח 7 מתוך 15 המרוצים הנוספים בעונה וזכה באליפות, כשהוא מקדים את מרקוס גרונהולם בתשע נקודות. סורדו סיים את העונה במקום הרביעי.
לב וסורדו המשיכו בקבוצה עונה נוספת. לב ניצח 11 מתוך 15 מרוצים בעונה וזכה באליפות. סורדו סיים שלישי, הישג שהבטיח לסיטרואן זכייה באליפות היצרנים.
מלבד הקבוצה הרשמית, דגם ה-C4 WRC שימש בעונה גם את הקבוצה הפרטית PH-sport, בה התחרה קונרד ראוטנבך. בנוסף, שימשה המכונית את הזוכה באליפות העולם בראלי לנוער (JWRC) סבסטיאן אוז'ייה, בראלי בריטניה, המרוץ הראשון בו התחרה ברכב מהקטגוריה הבכירה.
לב ניצח את חמשת המרוצים הראשונים של העונה ואת שני המרוצים האחרונים וניצח את מיקו הירבונן בקרב על התואר בהפרש של נקודה אחת בלבד. סורדו סיים שוב במקום השלישי וסטירואן זכתה שוב באליפות היצרנים.
PH-sport התחרו כקבוצה פרטית בשם "סיטרואן ג'וניור". ראוטנבך, אוז'ייה (11 מרוצים), יבגני נוקינוב (8 מרוצים) וכריס אטקינסון וארון בורקארט (מרוץ אחד כ"א) התחרו עבור הקבוצה. פטר סולברג שהתחרה במרבית העונה בדגם הקסארה WRC, התחרה בשני המרוצים האחרונים עבור קבוצת ג'וניור עם הדגם הנוכחי.
לב וסורדו התחרו עבור קבוצת היצרן בעוד אוז'ייה וקימי רייקונן התחרו עבור קבוצת ג'וניור. אוז'ייה ניצח את ראלי פורטוגל כנהג קבוצת המשנה. במהלך העונה החליף אוז'ייה את סורדו בקבוצה הבכירה בשלושה מרוצים וניצח את ראלי יפן, הניצחון הראשון שהשיג לקבוצת יצרן.
פטר סולברג התחרה בקבוצה פרטית הנושאת את שמו עם ה-C4 WRC. הוא צבר שמונה פודיומים וסיים את העונה במקום השלישי.
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1965)
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל התקיימו בפעם הרביעית במדינת ישראל ב-2 בנובמבר 1965 במקביל לבחירות לכנסת השישית. בבחירות אלו שיטת הבחירות הייתה דומה לשיטת הבחירות לכנסת.
הבחירות ברשויות המקומיות.
עיריות.
בירושלים התמודדו לראשות העיר ראש העיר המכהן מטעם המערך לאחדות פועלי ארץ ישראל מרדכי איש-שלום ומועמד רשימת פועלי ישראל טדי קולק. בבחירות עצמן שתי הרשימות קיבלו כחמישה מושבים כל אחת (מתוך 21 מושבי המועצה) ושתיהן ניסו לקבל את תמיכת הסיעות הדתיות. בסופו של דבר קולק הצליח להרכיב קואליציה ולהתמנות לראש העיר.
בעיר תל אביב-יפו – חל בבחירות אלו תיקו בין סיעת המערך (שהובלה על ידי ראש העיר המכהן מרדכי נמיר) לבין גח"ל שהונהגה על ידי מרדכי-חיים שטרן. מתוך 31 מושבי המועצה, שתי הרשימות קיבלו כ-12 מושבים כל אחת, הסיעה הדתית קיבלה כשלושה מושבים, רפ"י – שניים, המפלגה הליברלית העצמאית ומפ"ם קיבלו מושב לכל רשימה. בסופו של דבר ראש העיר נמיר הצליח להרכיב קואליציה והמשיך לכהן בתפקידו.
בחיפה המערך (בהובלת אבא חושי) קיבל כעשרה מושבים מתוך 21 מושבי המועצה. גח"ל כ-5 מושבים, הרשימה הדתית ורפ"י כשני מושבים לכל רשימה, והמפלגה הליברלית העצמאית ומפ"ם קיבלו מושב לכל רשימה.
המערך הצליח לשמר את שלטון מפא"י גם בערים הבאות:
באשקלון נבחר מועמד גח"ל רחביה אדיבי. כמו כן, גח"ל ניצחה גם בערים:
בבני ברק ניצח ראש העיר המכהן ומועמד פועלי אגודת ישראל ראובן אהרונוביץ'.
בנצרת ניצחה המפלגה הקומוניסטית הישראלית, שקיבלה כ-7 מתוך 15 מושבי מועצת העיר.
מועצות מקומיות.
המערך ניצח ביקנעם עילית (שהייתה ברשות משותפת יחד עם יקנעם המושבה). המערך ניצח גם בשדרות, אבן יהודה, תל מונד, רכסים, מצפה רמון, גבעת עדה, בית שאן אזור ובית דגן. בגני תקווה נבחר ראש המועצה המכהן מטעם המערך שלמה דובין. זאת אף על פי שסיעתו הייתה רק השנייה בגדולה לאחר המפד"ל – באמצעות הקמת קואליציה עם מפ"ם.
גח"ל ניצחה בבית שמש (למרות שסיעת המערך הייתה גדולה יותר) ובמנחמיה.
באור יהודה ניצח מועמד רפ"י מרדכי בן-פורת. רפ"י ניצחה גם בדימונה עם ראש המועצה המכהן ערמון לרדו, אך זה פרש כשנה מאוחר יותר והעניק את השלטון ביישוב לטובת המערך.
באופקים המפד"ל ניצחה עם כחמישה חברי מועצה, אל מול ארבעה בלבד של המערך. המפד"ל ניצח גם באור עקיבא, שלומי, נתיבות, מבשרת ציון, יבנה ובגן יבנה.
בראש העין ניצח שלום מנצורה מטעם התאחדות התימנים בישראל.
באופן חריג לתקופה זו, ביסוד המעלה התחרו כשתי רשימות מקומיות על חמשת מושבי המועצה. במטולה ובקריית ביאליק ניצחה רשימה מקומית את רשימת המערך. במושבה כנרת, רמות השבים, שבי ציון ובכפר תבור התמודדו רשימה מקומית אחת בכל ישוב. ביישובים אלו לא נערכו בחירות והרשימה היחידה קיבלה את כלל המושבים במועצה.
בניגוד לרוב הארץ, בקרב המועצות המקומיות הערביות בלטו בעיקר רשימות מקומיות שונות. מקרה חריג התרחש בדלית אל-כרמל שבה הסיעה הגדולה ביותר הייתה דווקא זו של גח"ל.