ברחוב, לאחר העבודה, צ'ריטי תורמת את כספהּ לכל קבצן המגיח מולה ברחוב, עד אשר היא מבינה כי נותרה ללא פרוטה. באותו הרגע, כוכב הקולנוע ויטוריו וידאל יוצא בסערה ממועדון ה"פומפיי", בעודו רודף אחרי הפילגש שלו - אורסולה. אורסולה מסרבת לחזור ולהיכנס עם ויטוריו למועדון, כשהלה בתגובה לוקח את צ'ריטי במקומה ונכנס עימה למועדון. בתוך המועדון האקסקלוסיבי, הרקדנים מציגים את הסגנון המוטרף והעכשווי ביותר "The rich man's frug".
לתדהמת כל הנוכחים במועדון, ויטוריו וידאל המפורסם נמצא בלווית צ'ריטי האנונימית. צ'ריטי מנסה להשכיח ממנו את המחשבות על אורסולה ולבסוף הוא מציע לה לרקוד. אך מכיוון שצ'ריטי לא אכלה פירור משעות הבוקר, היא מתעלפת. הרקדנים שמסביבה מסכימים פה-אחד כי עליה לשכב ולנוח.
בתגובה, ויטוריו וידאל שואל: "היכן?" וצ'ריטי חוזרת להכרה ובשארית כוחותיה עונה: "אצלך... בדירה...".
שוכבת על מיטתו של ויטוריו, צ'ריטי טוענת כי אינה רעבה יותר. היא מודה כי היא רקדנית בתשלום, וטוענת כי הסיבה לכך היא "האצבע ההפכפכה של הגורל". ויטוריו אחוז הלם מחוש-ההומור והכנות של צ'ריטי ואילו היא, מתוך הערצה לוויטוריו, מבקשת ממנו תמונה חתומה כהוכחה ניצחת עבור חברותיה לכך שאכן בילתה בדירתו.
בעוד ויטוריו מחפש בחדר הסמוך חפצים ישנים שקיבל במתנה מהסרטים בהם השתתף, צ'ריטי רואה בעצמה כמי ששפר עליה מזלה, ובמילותיה, "אילו חברותיי יכלו לראותי כעת". אך בעודה בדירתו של ויטוריו, אורסולה מגיעה כדי להתנצל על קנאותהּ וצ'ריטי נאלצת להסתתר בתוך ארון הבגדים כדי שזו לא תראה אותה. בעוד אורסולה וויטוריו מקיימים יחסי מין, צ'ריטי נאלצת להסתכל מתוך הארון ולהמתין עד שבבוקר שלמחרת, היא מובלת החוצה על ידי ויטוריו המובך מהסיטואציה אליה נקלעו. כאשר צ'ריטי חוזרת למועדון הריקודים ומספרת לחברותיה על ליל אמש, אלו מאוכזבות לגלות כי לא הצליחה להוציא עוד פריטים מוויטוריו.
ניקי מכריזה כי אינה מתכננת להמשיך לעבוד בעבודה הנוכחית הזו עד שארית חיה, וממריצה את שאר הבנות לחשוב על קריירות חלופיות, כפי שהדבר בא לידי ביטוי בשיר "חייב להיות דבר-מה יותר טוב מזה!". אך הרמן, המנהל, מחזיר אותן אל המציאות. עם זאת, צ'ריטי מחליטה לחפש אחר השכלה תרבותית ב-YMHA (המרכז הקהילתי היהודי) ברחוב 92, בו היא נתקעת במעלית עם אוסקר לינדקוויסט הביישן. בעודה מנסה להרגיעו, צ'ריטי מגלה כי אוסקר אינו נשוי. לאחר שהצליחה לגרום לאוסקר להתגבר על הקלסטרופוביה שלו (בשיר, "אני האינדיבידואל הכי אמיץ") הן צ'ריטי והן אוסקר גם יחד, נלחצים כאשר גם האורות במעלית כבים.
מערכה שנייה.
אוסקר וצ'ריטי נחלצים מן המעלית וצ'ריטי חוזרת לעבודתה במועדון. אוסקר מזמין את צ'ריטי להתלוות אליו לכנסייה, וזו מסכימה בהיסוס. בעודם פוסעים תחת גשר מנהטן לעבר הכנסייה, נשמע מרחוק בכי-העילפון של האדם הבא להיתקע במעלית.
כנסיית "קצב החיים" מסתברת כהעמדת-פנים חיצונית לתרבות ההיפים (אז מבוצע במחזמר השיר "קצב-החיים"). פשיטה של המשטרה מפזרת את האספה ובנסיעה הביתה ברכבת-התחתית, אוסקר מציע לצ'ריטי להיפגש בשנית ומנסה לנחש במה היא עוסקת, תוך שהוא מחליט כי היא עובדת בבנק. צ'ריטי משקרת בתגובה וממציאה לעצמה עבודה. אוסקר מנשק את ידה ומכנה אותה "צ'ריטי המתוקה" (ואז מבוצע השיר "צ'ריטי המתוקה").
לאחר כשבועיים, אוסקר וצ'ריטי עדיין ממשיכים לצאת יחד, כשצ'ריטי ממשיכה להסתיר מאוסקר את מקצועה. בלונה פארק הם נלכדים שוב כאשר אחד המתקנים נשבר. הפעם, אוסקר רגוע ושלו ואילו צ'ריטי מבועתת, חוששת שמא תתחיל להיות תלויה בו. היא אף מאבדת עשתונות כאשר היא חושבת לספר לו על מקום עבודתה האמיתי. בעוד הקהל מביט בזוג, הם מתנשקים.
במועדון בו היא עובדת, בערב ריק מאדם, צ'ריטי נכשלת ללכוד לקוח. נגעלת מעבודתה, היא עוזבת. מאידך, בטיימס סקוור, היא תוהה איזו אלטרנטיבה נוספת יש לה (אז מבוצע השיר "לאן אני הולכת?"). צ'ריטי שולחת מברק לאוסקר ומבקשת לפגוש אותו. היא מודה שהיא רקדנית בתשלום והוא מודה שהוא כבר יודע, שכן הוא עקב אחריה למועדון וצפה בה רוקדת אך הדבר מפריע לו והוא מעוניין להינשא לה. חשה הקלה ומרוממת, צ'ריטי עוזבת (אז נשמע השיר "אני תזמורת כלי נשיפה"), אורזת את חפציה במזוודה ושמה שלט "כמעט נשואה".
לאחר מסיבת פרידה במועדון הריקודים (עם השיר "אני אוהבת לבכות בחתונות"), צ'ריטי ואוסקר פוסעים בפארק, כשלפתע אוסקר מודיע כי לא יוכל להמשיך בהכנות לחתונה, כיוון שאינו מפסיק לחשוב על ה"גברים האחרים". לבסוף, הוא דוחף אותה אל האגם ובורח.
לאחר שיצאה מהאגם, צ'ריטי פונה ישירוֹת לקהל, ושואלת "האם גם לכם היו כאלה ימים?". צ'ריטי שמבינה, כי בניגוד לצ'ארלי, אוסקר לא גנב לה את התיק, מושכת בכתפייה ומבצעת רפריזה לריקוד הפתיחה.
הבמה מחשיכה עד שנגלים נורות ניאון בצורת אותיות: "והיא חיה... בתקווה... עד עצם היום הזה".
פורמליזם מתמטי
הוד דיין
יעקב אדלשטיין
תשעה חודשים
תשעה חודשים (במקור: Nine Months) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא בשנת 1995 מז'אנר קומדיה רומנטית. הסרט בוים, נכתב והופק על ידי כריס קולומבוס ומככבים בו יו גרנט, ג'וליאן מור, טום ארנולד, ג'ואן קיוזאק, ג'ף גולדבלום, ורובין ויליאמס. זוהי גרסה מחודשת לסרט הצרפתי Neuf mois שיצא שנה אחת קודם לכן.
עבור כוכב הסרט, יו גרנט, הפך "תשעה חודשים" להיסטוריה שכן זהו הסרט האמריקאי הראשון שהוא לוקח בו תפקיד ראשי, שכן עד יציאת הסרט שיחק גרנט רק בסרטים בריטיים.
עלילה.
לפסיכולוג הילדים סמואל פוקנר (בגילומו של יו גרנט) יש מערכת יחסים רומנטית ואידיאלית (לפי מה שהוא חושב) עם המורה לבלט רבקה טיילור (ג'וליאן מור). אבל כל עולמו מתהפך כשהוא שומע שטיילור נכנסה להיריון. חששותיו מילדים נובעים מהסיפורים שהוא שומע במקום עבודתו, מההתנהגות הפרועה של הבנות של זוג חבריו מרטי (טום ארנולד) ואשתו גייל (ג'ואן קיוזאק) וכן מהעצות שהוא מקבל מחברו הטוב ביותר, הצייר שון פלטשר (ג'ף גולדבלום).
המתח בין בני הזוג, ובעיקר הפחדים וההתנהגות חסרת האחריות של פוקנר מובילים את טיילור לעזוב את הבית אחרי כמה חודשים. רק אחרי שהוא רואה קלטת וידאו עם צילומי אולטרסאונד של העובר הוא מחליט לקחת אחריות על חייו להחזיר את טיילור הביתה לפני שיהיה מאוחר מדי.
רובין ויליאמס (בתפקיד אורח קטן) מגלם את ד"ר קוסביץ, מיילד רוסי נוירוטי והיסטרי שמעולם לא יילד אישה לפני כן והתמחה רק בעכברים וקופים, מוסיף לסרט מימד קומי.
ביקורות ותגובות.
הסרט קיבל ביקורות שליליות למדי וזכה לציון הנמוך של 28% מתוך 25 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes.
מבקר הקולנוע של שיקגו סאן טיימס, רוג'ר איברט, נתן לסרט שני כוכבים, וכתב: "תשעה חודשים הוא אחד מאותם סרטים שבהם התוצאה הסופית ברורה לכולם ורק הגיבור צריך לשחק את האומלל והמטומטם, כי אם הוא לא יהיה כזה, יהיה כשל בעלילה".
אוהלי
פרדריק פילד
פרדריק פילד (באנגלית: Frederick Field; 1801–1885), היה חוקר מקרא בריטי.
חייו.
נולד בלונדון ולמד בטריניטי קולג', שבאוניברסיטת קיימברידג'. לאחר הסמכתו לכמורה בשנת 1828 החל במחקר תאולוגי על אבות הכנסייה הנוצרית.
בשנת 1839 עבר לגור בסאפוק, ובשנת 1842 בנורפוק, שם שימש ככומר. בשנת 1863 התפטר ממשרתו והשתקע בנוריץ', על מנת להקדיש את כל זמנו למחקר ההקספלה.
מחקרו.
במסגרת מחקרו על אבות הכנסייה הנוצרית פרסם בשנת 1839 במהדורה מדעית חיבור על כריסוסטום, Homiliae in Matthaeum ("דרשות על הבשורה על-פי מתי"). מספר שנים לאחר מכן ערך חיבור נוסף של מחבר זה, "דרשות על איגרות פאולוס".
חיבורו הידוע ביותר הוא המהדורה המונומנטלית של ההקספלה לאוריגנס, אשר יצאה באוקספורד בין השנים 1867 ו-1875, אותה ביסס על הקטעים שנשתמרו מחיבור זה ועל עדות הסירו-הקספלה.
שנים ספורות לפני מותו פרסם "הערות על מבחר קטעים מן הברית החדשה ביוונית" (1881). ספר זה נדפס שנית לאחר מותו, עם תוספות, בשנת 1899.
יעקב חזנוב
גליפטותק
הגליפטותק הוא מוזיאון לפיסול עתיק במינכן, גרמניה, המכיל בעיקר פסלים יוונים ורומאים, שפוסלו בין 700 לפנה"ס ועד 550 לספירה, וכן רצפות פסיפס ותבליטים.
בניית המוזיאון מומנה על ידי לודוויג הראשון, מלך בוואריה, ותוכננה על ידי הארכיטקט לאו פון קלנצה בסגנון הניאו קלאסי. בנייתו של המוזיאון נמשכה בין השנים 1816- 1834. הגילפטותק ממוקם ב"מתחם האמנות" (Kunstareal), חלק במרכז מינכן המכיל מוזיאונים רבים, ביניהם הפינקוטק הישן, הפינקוטק החדש, והפינקוטק המודרני.
המוזיאון תוכנן במקור לאחסן את האוסף הפרטי של לודוויג הראשון, והא נחשב למוזיאון הפיסול הציבורי הראשון מסוגו. בין פסלי המוזיאון ניתן למנות פורטומות של קיסרים רומים כגון אוגוסטוס, אנטונינוס פיוס וספטימיוס סוורוס, פסלי אלים יוונים ורומאים, ועבודה המיוחסת למירון, פסל של אישה זקנה שיכורה מחזיקה בקבוק יין.
נחמן אינגבר
נחמן אִינְגְבַּר (נולד ב-30 בנובמבר 1938) הוא מבקר ומרצה לקולנוע ישראלי.
קורות חייו.
נחמן אינגבר נולד ברחובות בסוף שנת 1938, בנם של יוסף ובלומה אינגבר, ילידי פולין. אביו עלה לארץ ישראל ב-1924 ועבד בקיבוצים, אחר-כך עברו הוריו לתל אביב ופתחו חנות בגדים.
אינגבר רכש את אהבתו לקולנוע כשצפה בסרטי איכות במועדוני הקולנוע התל אביביים של זאב רב-נוף ודוד גרינברג. הוא בוגר תואר ראשון באנגלית, פילוסופיה וספרות השוואתית באוניברסיטה העברית (1958). עשה תואר שני בחוג לאנגלית באוניברסיטה. ב-1966 הכניס לראשונה את הוראת הקולנוע לכיתות הלימוד.