מני פלג, בעל עסק פרטי, יוצא לבדו לטיול תרמילאים בדרום אמריקה לאחר מות אשתו, ולא יוצר קשר עם שני ילדיו. לאחר שבתו יוצרת קשר עם אלפרדו, פרואני המתמחה במציאת נעדרים, יוצא בנו דורי לחפש אותו בעזרת אלפרדו.
במקביל, יוצאת ענבר, מפיקת תוכנית רדיו, לפגוש את אמהּ שירדה מהארץ וגרה בברלין, כדי לחדש את הקשר אתה. לאחר שהיא שוהה אצלה כמה ימים, היא פונה לחזור לארץ, אך מתחרטת, ועולה על המטוס הראשון היוצא משדה תעופה למדינה שאינה אנטי-ישראלית: פרו.
דורי וענבר נפגשים באופן אקראי, לאחר שענבר מטיילת בכמה מדינות דרום-אמריקאיות, וענבר משתכנעת להמשיך עם דורי את המסע למציאת אביו בעזרתו של אלפרדו. לאחר מסע הרפתקאות, בו מגלה דורי שאביו הלום-קרב מאז מלחמת יום הכיפורים, הם מוצאים יומן שכתב אביו של דורי במחשב הנמצא בימת טיטיקקה, בה התאכסן במשך כמה ימים, בו הוא כותב על תהליך שעבר, ובסופו החליט להקים חווה בארגנטינה.
אלפרדו לא מסכים להיכנס לארגנטינה, ולא מסכים לגלות את הסיבה - שאביו שנטש אותו בילדותו נמצא שם, והוא לא רוצה לפגוש אותו, כדי שלא יהרוג אותו. בלית ברירה נכנסים דורי וענבר לארגנטינה בלעדיו, אך עם ליווי צמוד של אחד מעוזריו. בארגנטינה, הם מגיעים לאזור של מושבות הברון הירש, שם הקים מני פלג חווה בשם נוילנד (בגרמנית: ארץ חדשה) לשם מתאספים צעירים בני לאומים שונים המקבלים עליהם עקרונות של אי-אלימות, נתינה, שוויון, פתיחות ונאורות. נוילנד אינה תחליף לאלטנוילנד של הרצל אלא מהווה אתגר למדינת ישראל, מה הייתה ומה היא צריכה להיות.
מני מנסה לשכנע את דורי וענבר להישאר בנוילנד אבל מלחמת לבנון השנייה משכנעת אותם לחזור מיד לישראל ולעזור למשפחותיהם המגיעות לבתיהם בגלל מתקפת הטילים. יחסיהם נמשכים גם אחר כך.
הספר הארוך (550 עמודים) נוגע בפרשיות רבות בתולדות העם היהודי: השואה, ההעפלה, שכול, יחס לגרמנים ומהות הציונות.
אופן הכתיבה.
הספר מסופר מנקודות מבט רבות: כאשר הוא נכתב מנקודת מבטו של אלפרדו הוא נכתב בגוף ראשון, והאחרות בגוף שלישי - ענבר, דורי, חנה (אמה של ענבר), לילי - שרוב הפרקים שלה הם זכרונות של עברהּ: המסע לארץ וההתלבטות בין נתן לפימה - נסיה (דמות שממציאה ענבר), היהודי הנודד - אחד משוכני נוילנד, ומני - אשר הסיפור מסופר מנקודת מבטו פעמיים; כשקוראים את יומנו, הכתוב ללא סימני פיסוק, ופעם אחת במשותף עם דורי.
בספר לא מובאות מירכאות, כמקובל, בתחילת וסוף כל דיבור, אלא רק בציטוטים. דבר זה מאפשר מעבר בין דיבורים למחשבות.
יוסף טונקל
יוסף טונקל (ביידיש: יוסף טונקעל 1881 - 9 באוגוסט 1949, י"ד באב תש"ט) היה סופר ומשורר יהודי בשפה יידיש וקריקטוריסט יליד בלארוס (אז באימפריה הרוסית), שפעל בעיקר בפולין ובארצות הברית. נודע בכתיבתו ההומוריסטית, תחת שם-העט "דער טונקעלער", כלומר "האפל". ההומורסקות, הסיפורים, הסצנות, הפרודיות והמחזות שלו מהווים במידה מסוימת המשך למורשת הספרותית של שלום עליכם.
חייו.
ילדות ולימודים.
יוסף טונקל נולד בבוברויסק למשפחתו של מלמד עני מבוברויסק. ילד חולני וצולע, מוכשר מאוד בציור, נשלח בעזרת כמה נדיבים שבקהילה היהודית, ללמוד בבית הספר טרוטנב לציור בווילנה. סיים שם את לימודיו בשנת 1899, אולם בגלל קוצר ראייה חמור, העדיף לעזוב את הקריירה של צייר לטובת העיסוק בכתיבה יצירתית.
מגיל 15 הפך לחילוני.
פעילותו בפולין ובאמריקה.
בשנת 1901 פרסם שיר ראשון בכתב העת "דער יוד" של יוסף לוריא, שנערך בוורשה והודפס באוסטרו-הונגריה, בעיר קרקוב. מאז שיריו, סיפוריו הסטיריים, מחזותיו וסיפורי הילדים שכתב התפרסמו בעיתונות ביידיש ברחבי אירופה וצפון אמריקה. בהתחלה צייר גם קריקטורות.
בשנים 1906–1910 שהה בארצות הברית והקים בניו יורק את השבועון ההומוריסטי "דער קיבעצער", שהמשיך אחר כך להופיע תחת השם "דער גרויסער קונדס".
חזר הבייתה לבוברויסק בגלל חירום משפחתי ובשנת 1911 השתקע טונקל בוורשה ועבד בעיתון "דער מאמענט" כעורך מוסף ההומור השבועי שלו, "דער קרומער שפיגעל" ("המראה העקומה"). נהג לחתום "חושך" או "דער טונקעלער". בימי מלחמת העולם הראשונה חזר טונקל לבוברויסק ואחר כך שהה באוקראינה, בעיקר בקייב ואודסה.
בתום המלחמה שב לפולין, הפעם מדינה עצמאית, וגם לעיתון "דער מאמענט". מדי פ0עם פרסם גם בעיתונים כמו "דער היינט" ו"פאלקסצייטונג", תחת שם העט "אנדרוגינוס".
בשנות העשרים המוקדמות עיבד ליידיש את כתבי המשורר הגרמני וילהלם בוש. פרסם ספרים, מחזות, פיליטונים, הומורסקות ופרודיות רבים, ובסיורי הופעות ברחבי פולין משחק כמה מהם על הבמה.
אחרי פתיחת מועדון הקברט "עזזאל" בוורשה, טונקל היה אחראי על חלק מהרפרטואר שלו. קטעי ההומור שכתב הוצגו גם במועדון הקברט "סמבטיון", שנפתח בוורשה בשנת 1927 וגם בלודז'.
בשנת 1931 ביקר טונקל בארץ ישראל וזכה לקבלה ידידותית של איגוד הסופרים העבריים, לרבות של חיים נחמן ביאליק שהכריז על הערצתו הרבה כלפי כתבי טונקל. בחזרתו לאירופה כתב טונקל ספר על מסעו בארץ ישראל.
בהתחלת שנות ה-1930 ביקר בארצות הברית (את ידידיו ואת אחיו אלקס שחי שם), בברית המועצות ובפריז.
ימי מלחמת העולם השנייה. הבריחה לארצות הברית.
פריצת מלחמת העולם השנייה מצאה אותו בבלגיה. יחד עם קבוצה של פליטים יהודים נמלט מפני הנאצים, עבר בצורה בלתי חוקית את הגבול לצרפת, אך נעצר כעבור זמן על ידי שלוטנות וישי שגרשו אותו למרכז מאסר ליהודים זרים בשטרסבורג. שם התיידד עם הסופר ו. ווביורקה. ב-1941 הצליח בדרך נס לברוח מן המחנה ולמצוא דרכים לברוח לארצות הברית. התיישב בניו יורק ומצא שם מיד עבודה ביומון הפורוורד. גם אחרי שחלה קשה לא עזב את העט והמשיך לכתוב לעיתון כמיטב יכולתו. בסוף ימיו איבד את חוש הראייה.
יוסף טונקל נפטר בניו יורק בשנת 1949.
ספרים.
טונקל פרסם מעל שלושים ספרים.
מחזות
הדברים שאותי משמחים
בת שש-עשרה, עוד מעט שבע-עשרה
דו-רה-מי
סקסולוגית
SourceForge
התנועה למען ארץ ישראל טובה
התנועה למען ארץ ישראל טובה היא עמותה (מלכ"ר) התנדבותית א-פוליטית, שבראשה עמד השופט מיכה לינדנשטראוס (לימים מבקר המדינה) אשר פעלה בישראל לאורך שנות השמונים והתשעים של המאה ה-20.
התנועה הוקמה על ידי גרעין מהעיר חיפה ששם לעצמו מטרה להצביע על נקודות אור חיוביות בחברה הישראלית. פעילות התנועה כללה אירועי הוקרה, פעילות התנדבותית בקהילה, ומתן פרס הוקרה לדמויות תורמות בחברה הישראלית. בין הזוכים במהלך השנים: מנחם אלון, שולמית כצנלסון, אורי לופוליאנסקי וצבי השביט.
בשנת 1991 זכתה התנועה בפרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים על תרומתה "לקידום ועידוד הסבלנות, הסובלנות, הכבוד וההבנה ההדדיים והשכנות הטובה, בחינוך ובמעשה, קידום שלטון החוק, ערכי הדמוקרטיה והשמירה על זכויות האדם".
חמש דקות של גן עדן
חמש דקות של גן עדן (באנגלית: Five Minutes of Heaven) הוא סרט בריטי-אירי בבימויו של אוליבר הירשבייגל, על פי תסריט של גיא היברט. החלק הראשון משחזר את ההרג ההיסטורי של ג'ים גריפין בן ה-19 על ידי אליסטר ליטל בן ה-17 בשנת 1975, והחלק השני מתאר מפגש דמיוני בין אליסטר ואחיו של ג'ים, ג'ו 33 שנים מאוחר יותר.
עלילה.
הסרט נפתח בלורגאן שבצפון אירלנד בשנת 1975 בתקופת הצרות. בצפון אירלנד שוררת מתיחות רבה, כאשר הצבא הרפובליקני האירי שם לו למטרה את נאמני הכתר הבריטי אשר מבצעים פעולות נקם כנגד קתולים אותם הם מזהים כרפובליקנים מיליטנטיים. אליסטר ליטל, צעיר פרוטסטנטי בן 17, אשר מנהיג תא בכוח המתנדבים מאלסטר, משתוקק להיות פעיל בעימותים. הוא וחבורתו מקבלים אור ירוק להרוג אדם קתולי צעיר בשם ג'יימס גריפין, כתגמול ואזהרה לאחרים. כאשר הפעולה יוצאת לדרך הם מגיעים במכונית גנובה אל היעד, וג'ו גריפין - אחיו הצעיר בן השמונה שמשחק בכדור על המדרכה - צופה באימה כיצד אחיו נהרג. אליסטר הולך לכלא למשך 12 שנים, בעוד משפחת גריפין מתפרקת כולה, אמו של ג'ו מאשימה אותו על כך שעמד מן הצד ולא עשה דבר להגנת אחיו.
בשנת 2005 שלושים ושלוש שנים לאחר הרצח, הסכם שלום נחתם בצפון אירלנד, אליסטר ליטל וג'ו גריפין בדרך להיפגש, מול המצלמה של תוכנית בטלוויזיה, במטרה להתפייס. אליסטר ליטל ריצה את עונשו, ובכלא אף הפך לפעיל פיוס ומטיף לשלום ודו קיום, אבל ג'ו גריפין לא מגיע לפגישה במטרה ללחוץ יד. ללא ידיעת צוות ההפקה, הוא מתכוון לרצוח את רוצח אחיו במהלך הפגישה המצולמת, על מנת לזכות בחמש דקות של גן עדן. עם זאת, הוא הופך להיות רגשי ממש לפני הפגישה ודורש להסיר את המצלמות, דבר המאיים להכשיל את הפרויקט.
לאחר מכן, אליסטר ליטל מסכים להיפגש עם גריפין בבית הישן של האחרון. גריפין מנסה לדקור את ליטל וקופץ עליו מאחור. ליטל מתמודד עם גריפין, ושניהם נופלים דרך החלון, ובסופו של דבר הם שוכבים יחד על המדרכה בחוץ. השניים נפצעים.
זמן קצר לאחר מכן, גריפין משתתף בקבוצת תמיכה. הוא חולק עם הקבוצה את רצונו להיות אבא טוב לבנותיו והוא בוכה. בסופו של דבר, הוא מתקשר לליטל להודיע לו, "אנחנו סיימנו".
ההשראה לסרט.