ב-1521 היקצו העות'מאנים חלקת קרקע בצמוד לחומות העיר סמוך למורד הנהר סאווה לצורך הקמת בית עלמין יהודי. בית העלמין היהודי מצוין במספר מפות מ-1688 טרום הכיבוש האוסטרי. ככל הנראה במהלך הלחימה באוסטרים נלקחו מצבות לשימוש משני לצורך ביצור וחיזוק המצודה. במפה מ-1735 מופיע בית עלמין יהודי בקצה השכונה היהודית יאלייה. חלק מהקברים ומהמצבות הועברו מבית העלמין הראשון לבית העלמין השני. מתועד כי במהלך חפירות להנחת יסודות לבניה חדשה באזור בית העלמין הראשון נתגלו שברי מצבות ועצמות אדם. ב-1759 לקחו תושבים ממוצא טורקי מצבות מבית העלמין לצורך פיתוח סביבת מסגד יחיא-פאשה. פרנסי הקהילה פנו לבית הדין השרעי וזה הורה לחדול לאלתר מביזת המצבות. המצבות שנבזזו הוחזרו לקהילה ומאחר וסותתו ונמחק מהן הכתוב, התיר הרב הראשי שלמה בן יחיאל שלם למכור אותן ולהעביר את כספי המכירה לחברה קדישא. ככל שהתרחבה העיר ועימה גם השכונה היהודית, כך השתנה מיקומם של בתי העלמין.
ב-1876 הוחל בעבודות להקמת בניין חדש באזור השוק של בלגרד. במהלך החפירות התגלתה חלקה של בית עלמין יהודי ובו מצבות שאת הכיתוב בעברית על חלקן ניתן היה לזהות. אחת המצבות הייתה של "החכם החשוב אהרן יצחק אבראבאניל", אך את תאריך הפטירה לא ניתן היה לדלות. חלק מהחוקרים ייחסו את המצבה ליצחק, בנו של יהודה אברבנאל וקבעו על סמך זאת שראשית התיישבות היהודים בבלגרד קדמה לגירוש ספרד. הנחה זו נשללת על ידי המחקר המודרני. במהלך המאה ה-19 שכן בית העלמין ברובע פָּאלִילוּלָה באזור רחוב דלמאטינסקה (בסרבית לטינית: Dalmatinska).
ב-1887 הורה הממשל המקומי לקהילה לסגור את בית העלמין הישן בשל הצורך במימוש תוכנית בניין עיר חדשה. בהמשך, לאחר מלחמת העולם הראשונה, נהרס אזור בית העלמין ועל הקרקע נבנו מפעלי תעשייה. ב-1888 נחנכו ברחוב מִייֶה קוֹבָאצֶ'בִיצָ'ה (בסרבית לטינית: Mije Kovačevića) שני בתי עלמין אשכנזי וספרדי אשר ניצבו בשני צידי הרחוב. בתי העלמין נחנכו בטקס חגיגי. בית העלמין הספרדי גדול יותר, נכון לראשית המאה ה-21 היה מתוחזק והכיתוב על המצבות היה בעברית, בלאדינו ובסרבית. בבית העלמין האשכנזי נמצאות 200 מצבות שהכיתוב עליהן הוא בעברית, בסרבית, בהונגרית ובגרמנית. ב-1925 סופחו שני בתי העלמין לשטח בית הקברות החדש בבלגרד השוכן בסמוך. באמצע שנות ה-20 של המאה ה-20 הוקמה בשטח בית העלמין אנדרטה לזכר 132 יהודי בלגרד שנפלו במלחמות סרביה ממלחמת הבלקן הראשונה ועד מלחמת העולם הראשונה. ב-1928 הועברו מצבות רבני הקהילה מבית העלמין הישן לבית העלמין החדש. בבית העלמין קיימת גניזה בה הוחל ב-1894 ועבורה נקבעה מצבה ב-1931. בבית העלמין קיימת גם אנדרטה לזכר קרבנות קלאדובו-שאבאץ.
נבחרת פרו בכדורסל
נבחרת הגברים של פרו בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של פרו.
עד סוף שנות ה-60 נבחרת פרו העפילה שלוש פעמים למשחקים האולימפיים וארבע פעמים לאליפות העולם בכדורסל.
הישגי השיא של הנבחרת הם מקום שביעי באליפות העולם בכדורסל בשנת 1950 ומקום שמיני במשחקים האולימפיים בשנת 1936.
מאז שנת 1967 לא העפילה הנבחרת לטורנירים משמעותיים נוספים ומעולם לא השתתפה באליפות אמריקה בכדורסל.
הבזאר הטורקי (עכו)
משרד ירושלים ומורשת
משרד ירושלים ומורשת הוא משרד ממשלתי בישראל.
היסטוריה.
המשרד לענייני ירושלים הוקם על פי החלטת הממשלה ה-24 מיום 18 בנובמבר 1990, שאושרה על ידי הכנסת כעבור תשעה ימים. חודשים ספורים לאחר הקמת הממשלה ה-25 הוחלט על ביטול המשרד והעברת הטיפול בענייני ירושלים למשרדי הממשלה השונים. ביטול המשרד הובא לאישור הכנסת ביום 30 בדצמבר 1992, "הן מטעמים ענייניים הקשורים בנושאי ירושלים, והן מטעמי חיסכון". לאורך תקופת פעילותו בממשלה ה-24 עמד בראשו ראש הממשלה יצחק שמיר והופקד על קידום ענייניו סגן השר לענייני ירושלים, חבר הכנסת אברהם ורדיגר. ראש הממשלה יצחק רבין עמד בראש המשרד מיולי 1992 ועד לביטולו.
המשרד הוקם במטרה לפעול למימוש ולקדם בעיר עדיפויות מיוחדות לפיתוח בנושאי משק וכלכלה. סמכויותיו כללו תיאום וקידום פעולות לפיתוח העיר, על פי , והוא היווה מטה לוועדת השרים לענייני ירושלים. בחודש יולי 1991 סקר סגן השר את פעילות המשרד בפני הכנסת והציג את תוכניותיו העתידיות. בחוברת שהוצגה בפני חברי הכנסת שורטטו יעדים לעשור הבא ובהם: קליטת רבע מיליון תושבים, פיתוח תשתיות מגורים ותעסוקה, מינוף התעשייה והקמת גני תעשייה, וכן קידום התיירות בעיר. בחודש מאי 1992 קיים המשרד טקס ציבורי שבו הוקראה אמנת ירושלים הכוללת הצהרת אמונים לעיר כבירת ישראל הנצחית. טקס זה היה חלק ממסכת טקסים שקיים המשרד לציון 25 שנים לשחרור העיר ואיחודה מחדש, ובין תוכניות המשרד נכללו כנס הזדהות של יהדות העולם עם העיר ורתימת קהילות יהודיות ברחבי העולם לקיום טקסים בנושא ירושלים.
בממשלה הוקמה גם ועדת שרים לענייני ירושלים, בראשות ראש הממשלה שמיר, ובתקופת פעילותו של המשרד התקבלו בה החלטות להגדלת מספר העולים המכוונים להתיישב בעיר, וכן אושרה הפקעת כאלף דונם בדרום מזרח העיר לשם הקמת שכונות מגורים. כן אושרה בוועדת השרים הענקת מעמד אזור פיתוח א' לאזור התעשייה עטרות והוקם צוות משותף למספר משרדים ממשלתיים ולכוחות הביטחון בנושא העברת מחנות צה"ל ומשטרת ישראל מפנים העיר לאזור התעשייה. על שולחן הכנסת הונחו שתי הצעות חוק ממשלתיות מטעם המשרד בנוגע לאזור התעשייה עטרות.
המשרד עבד בשיתוף פעולה עם עיריית ירושלים והרשות לפיתוח ירושלים, וקיים קשרים הדוקים עם הסתדרות העובדים הכללית, התאחדות התעשיינים, התאחדות המלונות, איגוד לשכות המסחר ולשכת התיאום העירונית של הארגונים הכלכליים. המשרד השתתף בתוכניות לקליטת העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים וגיבש תוכנית לקליטת רופאים עולים, בשיתוף בית החולים הדסה ובתמיכת משרד האוצר. המשרד קיים קשרים עם תעשיינים מיפן במטרה לקדם פיתוח תעשיית ידע בעיר, כפתרון למחסור באנשי מדע ביפן. כמו כן קודמו במשרד תוכניות להקמת מרכז למחקר רפואי בעיר, בו ייקלטו מדענים עולים ועל פי תוכנית רב-שנתית יהוו בסיס לקידום תשתית מחקרית בירושלים. נוסף לכך החל המשרד בבחינת תוכניות לשיקום שכונות ותיקות בעיר וקיים שיתוף פעולה עם מנהלת מבני הדת בעירייה להרחבת פריסתם של בתי הכנסת והמקוואות בעיר.
במרץ 2013, עם הקמתה של הממשלה ה-33 הועברו סמכויותיו של המשרד למשרד ההסברה והתפוצות, ששמו שונה למשרד לירושלים והתפוצות. אך עם הקמת הממשלה ה-34 המשרד הוקם מחדש בשמו הנוכחי.
שרים לענייני ירושלים לדורותיהם.
לאחר ביטול המשרד, ב-31 בדצמבר 1992, פוזרו סמכויותיו בין משרדי הממשלה השונים. ועדת השרים לענייני ירושלים נותרה לפעול ומופקדת מאז בידי אחד מחברי הממשלה, ראשות הוועדה הופקדה בידי שרים שונים לצד סמכויותיהם בראש משרד ממשלתי אחר.
סבכי חורש
סבכי חורש (שם מדעי: "Sylvia hortensis") היא ציפור שיר קטנה מסוג סבכי במשפחת הסבכיים. בית גידולו בעיקר באגן הים התיכון דרך טורקיה, קווקז ועד מרכז אסיה. זו ציפור נודדת החורפת באפריקה שמדרום לסהרה. מבקרת נדירה בצפון ובצפון-מערב אירופה.
בישראל עוברת אורח מצויה בכל חלקי הארץ, ודוגרת קיץ מצויה בהרי הצפון.
זהו סבכי גדול ומגושם יחסית, אורכו 15–16 ס"מ, גדול במעט מהסבכי שחור כיפה, ולמעשה אחד המינים הגדולים מהסוג סבכי. גבו של הזכר הבוגר אפור חלק, וגחונו בצבע לבנבן עד אפרפר. המקור ארוך ומחודד ורגליו שחורות. לזכר יש ראש אפור כהה, מסכת עיניים שחורה, קשתית העין לבנה וגרון לבן. לנקבות ולצעירים יש ראש חיוור יותר, וצבע הגחון צהוב בהיר, לגבם האפור יש במקצת גוון חום. שירתם היא מחרוזת סלסולים של לירו-לירו (liroo-liroo) וקריאה קולנית. מעופם ושירתם דומה לקיכלי.
ציפור שיר קטנה זו מצויה בסביבת חורש עצים נשירים. הם יבנו קן בשיח או בעץ והנקבה תטיל 4–6 ביצים. כרוב הסבכיים, זו ציפור הניזונה בעיקר מחרקים, ומעט פירות. שמה באיטליה הוא "beccafico" (מלקט התאנים) מאחר שעל פי האמונה הרווחת שם הם מאביסים את עצמם בתאנים בתקופת הריבוי. ציפורים מסוגם נחשבות למעדן באזורים אלו, ורבות ניצודות במלכודות.
שני תת-המינים התקבלו על ידי החוקרים ללא חילוקי דעות, אולם לאחרונה מתחזקת הסברה כי מדובר במינים נפרדים:
סבכי חורש קרוב ביותר משפחתית, ככל הנראה, לסבכי שיטים, וגם למינים "Sylvia lugens" ו-"Sylvia buryi". יחד עם סבכי טוחנים הם יוצרים קבוצת קלד (קבוצת בעלי-חיים המסווגים בקבוצות על יסוד תכונות משותפות המעידות על מוצא משותף) של סבכי טיפוסי. במבט ראשון מינים אלו אינם נראים דומים, אולם לכולם הצבע הלבן שולט בגרון, הם חסרים את הטלאים האדמדמים על הכנפיים, ובדרך כלל יש להם צידי ראש כהים.
לפי הערכות האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע, IUCN, אוכלוסיית סבכי חורש במדינות האיחוד האירופי מונה כ 110,000–290,000 זוגות, והאוכלוסייה במגמת ירידה של כ-30% בין השנים 1970 ל-1990.
חאן א-שונה
שלמה ליבוביץ
שלמה זלמן ליבוביץ
זלמן ליבוביץ
זלמן אריאל
ז. בהרב
ז' בהרב
ז. אריאל
ז' אריאל
השר לענייני ירושלים
חאן א-שוורדה
חאן א-שוורדה ("חאן הסוחרים") הוא חאן בצפון-מזרחה של עכו העתיקה, השוכן לחופו של מפרץ עכו, סמוך למקום בו נפגשות חומת היבשה וחומת הים של העיר.
במרכז החאן חצר גדולה שבטבורה שוקת, וסביבה ארקאדה. תקרת הארקאדה עשויה מקמרון צולב וקשתותיה נחות על עמודי אבן גבוהים. הארקאדה מובילה אל חדרים שגם תקרתם עשויה כקמרון צולב, ואשר שימשו כמחסנים. רק באגף הדרומי שכנה קומה שנייה שנועדה למגורי סוחרים ונוסעים. קומה זו הרוסה באופן חלקי.