עמותת פידל (פירוש פידל: א-ב באמהרית) היא עמותה העוסקת בחינוך ושילוב חברתי של יוצאי אתיופיה, מפעילה מגוון תוכניות חינוכיות וחברתיות עבור קהילת יוצאי אתיופיה למען שילובם החינוכי-חברתי. עמותת פידל הוקמה ב-1997 על ידי יוצאי אתיופיה וישראלים ותיקים, ופועלת מתוך הקהילה ומהיכרות עמוקה עם מאפייניה. פידל מפעילה מספר תוכניות המתמודדות עם קשיי הילדים ובני נוער להשתלב בתוך החברה הישראלית בשל ריחוק מתרבות הוריהם מחד ותחושת חוסר שייכות ושוויון בחברה הישראלית מאידך. תחושות אלו מובילות לעיתים קרובות למשבר זהות, דרדור לשוליים החברתיים, ניכור והסתגרות. באמצעות התוכניות של פידל, מצליחים הילדים ובני הנוער לפרוץ את המחסומים החברתיים, לגבש את זהותם ולהפוך אזרחים שווים ותורמים במדינה.
לפידל צוות מקצועי ומיומן ולצידו מערך מתנדבים רחב המורכב מאנשים פרטיים ועובדי חברות עסקיות. חברי הוועד המנהל פועלים בהתנדבות מלאה ותורמים באופן משמעותי לפעילויות העמותה.
חזון העמותה.
לאפשר לכל ילד וילדה יוצאי אתיופיה בישראל להגיע להצלחה ולמימוש הפוטנציאל האישי במערכת החינוך הישראלית הרגילה.
פעולות העמותה.
כדי להשיג את מטרותיה מפעילה העמותה מספר תוכניות:
מרכזי הנוער מעניקים לבני הנוער תוכניות העשרה וקידום לימודי בשעות אחר הצהריים והערב, כגון: קורסים מקצועיים במחשבים, מרכזי למידה, ספורט, אומנויות ועוד; פעילויות אלו מותאמות לצורכי בני הנוער ומקנות להם תעסוקה לשעות הפנאי, המעשירה את הידע שלהם ומעצבת את אישיותם ותוך כדי כך מונעת שוטטות ברחובות והתדרדרות לפשע.
עמותת פידל היא החלוצה בהפעלת מרכזי נוער עבור יוצאי אתיופיה, ומאז הקמת המרכזים בשנת 2005, הם היוו מסגרת חינוכית משלימה ל-1,700 בני נוער.
מתחילת הפעלת התוכנית בשנת 2008, 270 בני נוער לקחו אחריות על עתידם וגילו מעורבות חברתית בעזרת הכלים שקיבלו ובנוסף שיפרו את ציוניהם והתגייסו לצה"ל לתפקידים משמעותיים.
מתוך הניסיון שנצבר בבית הספר הדרים, פותח מודל עבודה ייחודי בבתי ספר יסודיים בעלי אחוז גבוה של תלמידים יוצאי אתיופיה והחל משנת 2010 החלנו בהפעלת יוזמה משותפת לעמותת פידל, קרן מוריה והמרכז הישראלי לחדשנות בחינוך, המיזם פועל בהצלחה ב-17 בתי ספר יסודיים ברחבי הארץ וחלקה של עמותת פידל במיזם הוא לפעול להעלאת ההישגיים הלימודיים תוך כדי פיתוח הקהילה, הנחיית מגשרים והדרכת קבוצות הורים בבתי ספר אלה.
גוב
מסגור
מִסגוּר הוא תהליך סלקטיבי של גיבוש מסגרת התייחסות למידע אודות נושא או אירוע. המסגור יכול להשפיע על הפרשנות הסובייקטיבית, שנותן הפרט למידע העומד לרשותו.
העיסוק במושג המסגור מתקיים בתחומי דעת שונים, כמו תקשורת, סוציולוגיה, פסיכולוגיה ועוד.
הוא מתבסס על ההנחה שנושא מסוים יכול להיבחן מנקודות מבט מגוונות ולהתפרש כבעל השלכות עבור ערכים או שיקולים שונים.
מאפייני מסגרת ההתייחסות.
המסגור מתייחס לתהליך שבו אנשים מגבשים את תפיסת עולמם בקשר לנושא מסוים, או משנים את תפיסתם הקודמת לגביו. כלומר, זהו התהליך שבו נוצרת או מתעדכנת, מסגרת ההתייחסות לאותו הנושא.
מסגרת ההתייחסות הנוצרת בעקבות תהליך המסגור, היא מנה של ידע מקדים העונה על המאפיינים הבאים:
למסגרת ההתייחסות יכולה להיות השפעה עוצמתית על הדעה הכוללת (Overall opinion) של האדם.
למשל, מסגרת התייחסות המציגה את חופש הביטוי כערך עליון, תגרום לאדם לצדד בזכות ההפגנה, גם עבור קבוצת שנאה.
עם זאת, מסגרות התייחסות יכולות להיות גם רב ממדיות ומורכבות יותר. למשל, אם מסגרת ההתייחסות של אדם מסוים כוללת לא רק את חשיבותו של חופש הביטוי, אלא גם שיקולים נוספים, כמו: ביטחון הציבור והשם הטוב של הקהילה - עמדתו בנוגע לזכות ההפגנה של קבוצות שנאה, תהיה מושפעת ממכלול השיקולים שמהם מורכבת מסגרת ההתייחסות שלו.
התפתחות ומחקר.
המושג "מסגור" הוגדר לראשונה על ידי ארווינג גופמן בשנת 1974.
המושג "מסגור" זכה לבולטות בשיח של מדעי החברה בשל מחקריהם של עמוס טברסקי ודניאל כהנמן בתחום קבלת ההחלטות וההיוריסטיקה. במחקרים אלו הם הראו כי הבחירה יכולה להשתנות בהינתן מסגרת לבחירה.
למשל, במאמרם "בחירה, ערכים וייצוגים" נערך ניסוי הידוע גם בשם - "דילמת השפעת האסייתית". במהלך הניסוי הוצגו לשתי קבוצות של נסיינים שתי חלופות מהן היו צריכים לבחור כהכנה להתפרצות של מחלת השפעת שעלולה להרוג 600 איש.
אף על פי שהאפשרויות שניתנו לשתי הקבוצות זהות (בניסוח הפוך), בקבוצה הראשונה המשתתפים בחרו בצורה מובהקת באופציה הראשונה, אך לעומת זאת, בקבוצה השנייה המשתתפים בחרו בצורה מובהקת באופציה השנייה.
ההסבר לבחירה השונה בין שתי הקבוצות הוא המסגור השונה שניתן – לקבוצה הראשונה ניתנה מסגרת חיובית (חיים שינצלו) לקבוצה השנייה ניתנה מסגרת שלילת (חיים שיאבדו) ועל כן בקבוצה השנייה העדיפו את הבחירה ההסתברותית.
בהמשך לכך, בשנת 2003 הראו מקנזי ונלסון שאנשים נוטים לבחור את תיאור המצב הנוכחי בהתאם לנקודת הייחוס שניתנה להם: אם אמרו להם שהכוס שמוצגת בפניהם היא חצי ריקה, הם הסיקו שקודם לכן הייתה מלאה. לחלופין, אם אמרו להם שהכוס שלפניהם היא חצי מלאה, הם הסיקו שקודם לכן הייתה ריקה. מכאן הם הסיקו שמסגרות הן אמצעי לתקשורת מרומזת (אך יעילה) בין אנשים.
אפקט המסגור.
אפקט המסגור מתרחש כאשר שינוי כלשהו בדרך הצגת הדברים, גורם לשינויים בדעות של האנשים בנוגע לנושא או האירוע המוצג בפניהם, כאשר פעמים רבות מדובר בשינויים קטנים המובילים להבדלים משמעותיים בדעות.
תהליכי קבלת החלטות אצל אנשים מושפעים מהדרך בה הוצגה בפניהם האינפורמציה. אפקט המסגור הוא הנטייה להסיק מסקנות שונות מאותו המידע, בהתאם למקור ממנו התקבל המידע או הדרך בה הוא התקבל.
למשל, אנשים נוטים להימנע מסיכונים, כאשר מוצג בפניהם מסגור חיובי, אך נוטים לקחת סיכונים כאשר מוצג בפניהם מסגור שלילי.
אנשים מגבשים את הדעות שלהם מתוך סט של אמונות זמינות המאוחסנות בזיכרון, כאשר רק חלק מהן נגישות למודעות ברגע מסוים ומתוכן, רק חלק נתפסות כרלוונטיות או ישימות בנוגע למצב הנתון.
אפקט המסגור יכול לעבוד על כל שלוש הרמות הללו - ליצור אמונות חדשות אודות נושא מסוים כדי שיהיו זמינות בזיכרון, להנגיש אמונות מסוימות מתוך מאגר האמונות הזמינות ולהעלות את הרלוונטיות או היישומוית של חלק מהאמונות הזמינות.
סכמה קוגניטיבית.
סְכֶמָה קוגניטיבית היא מבנה מנטלי הכולל מכלול של ידע ועמדות כלפי נושא מסוים.
הסכמה היא יחידה דינמית הנוצרת בעקבות התנסויות קודמות ומספקת מסגרת להבנה של התנסויות עתידיות. מבחינה זו, ניתן לראות בסכמה הקוגניטיבית דוגמה לתוצר אפשרי של תהליך המסגור.
זאת משום שלאחר שסכמה התגבשה, היא מסננת את הגירויים מהסביבה ומקנה להם מובן ומשמעות על פי המבנה שלה.
למעשה, הסכמה מאפשרת לארגן כמויות גדולות של מידע באופן יעיל.
היא מספקת דרך התייחסות ומערכת ציפיות כלפי האובייקט או המצב, באופן המאפשר להתמודד עם היצף מידע של גירויים מהסביבה לנוכח צוואר הבקבוק של החשיבה האנושית.
לסכמות יש השפעה רבה על היבטים שונים של החשיבה וההתנהגות.
הן מפרשות, מבהירות ומארגנות את עולמו הקוגניטיבי והחווייתי של האדם.
לצורך כך הסכמות משפיעות על תהליכים מרכזיים כמו קשב, קידוד בזיכרון ושליפה. ליתר דיוק, הן משפיעות על המידע שאליו האדם ישים לב מתוך כלל הגירויים בסביבה, על התהליכים שדרכם מידע זה יאוחסן בזיכרון לטווח ארוך ועל המידה שבה הוא יצליח להיזכר בו בעתיד.
במקרים רבים הסכמה מראה עמידות לשינויים.
בהתאם לכך, היא משמשת כאחד המנגנונים הקוגניטיביים המאפשרים לאדם לעצב תפיסת עולם יציבה.
כאשר נוצר פער קטן בין הציפיות הנובעות מהסכמה ולבין המציאות, הסכמה גורמת לאדם לפרש את המציאות כך שלפערים אלו אין השפעה של ממש או שאין הם נתפסים כלל.
לעומת זאת, כשהפערים בין הסכמה למציאות גדולים מידי, תהליך האסימילציה אינו יכול לגשר עליהם במסגרת הסכמה הקיימת.
במצב זה הפער הנתפס בין הסכמה למציאות יכול להוביל לתחושת דחק, שהיא תגובה פיזיולוגית אוטונומית, של עוררות אמוציונלית חזקה. תהליך האקומודציה (Accommodation) נועד לתת מענה למקרים כאלו בכל שהוא משנה את מבנה הסכמה, כדי שתוכל להכיל בתוכה מידע שאינו עולה בקנה אחד עם מרכיביה הישנים. זהו הבסיס להסתגלות לשינוי.
מבחינה זו הסכמות יכולות להיות גם יחידות גמישות שמתקנות את עצמן בהתמדה, כדי להתאים את עצמן לנתוני מציאות חדשים.
שימוש במטפורות בתהליך המסגור.
מטפורה יכולה להיות כלי עצמתי למסגור.
המטפורה היא אמצעי לשוני, המשמש להארת מושג אחד בתכונותיו של מושג אחר. כלומר, פירוש המשפט "X הוא מטפורה ל-Y" הוא ש-Y מתואר על ידי תכונותיו של X.
למטפורות יש חשיבות תקשורתית וקוגניטיבית משום שהן מביעות, משקפות ומחזקות דרכים שונות להבנת ההיבטים השונים בחיי האדם.
היבטים טיפוליים.
בפסיכותרפיה, "מסגור מחדש" (באנגלית: Reframing) הוא התייחסות טיפולית לשינוי הנרטיב (הסיפור האישי). ב"מסגור מחדש", המטפל לוקח את סיפור המטופל, או חלק ממנו, ושם אותו בהקשר אחר. מתוך כך משתנה המשמעות של "הסיפור" (או האירוע), ובהתאם לכך גם התגובה הרגשית המתייחסת אליו. הטכניקה מקובלת בשיטות התערבות שונות.
מסגור בתקשורת.
מִסְגוּר בתקשורת הוא הדרך שבאמצעותה אמצעי התקשורת ההמונית מעצבים בעיות ציבוריות עבור הקהל, ובצורה זו משפיעים על הבנת הסוגיות הללו והערכתן על ידי הקהל.