ב-2010, ברוח התמתנות והפיוס עם האסלאם המיליטנטי, שהוביל סיף אל-אסלאם קדאפי, שוחררו 170 פעילים אסלאמיסטים וביניהם בלחאג'. במרץ 2011, בלחאג' הופיע בסרט של אלג'זירה, ובו הוא משבח את סיף אל-אסלאם על התיווך שהוביל לשחרורו. בתגובה, אמר בנו של מנהיג לוב כי האנשים ששוחררו אינם מהווים סיכון לחברה.
מלחמת האזרחים בלוב 2011.
בלחאג' נעשה למנהיג "המועצה הצבאית של טריפולי", לאחר שהמורדים כבשו את טריפולי במהלך מבצע "בתולת הים עם שחר" בסוף אוגוסט 2011.
לאחר שהמורדים השלימו את כיבוש הבירה טריפולי, נמצאו מסמכים הקשורים להסגרתו של בלחאג' ללוב, ומראים את שיתוף הפעולה בין גופי הביון האמריקאים והבריטיים עם המודיעין הלובי. בריאיון שהעניק לBBC, ולגופי תקשורת מערביים אחרים, בלחאג' הציג מסמכים הנוגעים להסגרתו, ולשיתוף הפעולה בין גופי המודיעין המערביים והמודיעין הלובי בכלל. בתגובה, ראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון, הורה לחקור את הטענות האלה, בדבר שיתוף פעולה מודיעיני בין ארצו לבין לוב.
משפחה.
לבלחאג' יש לפחות אח אחד, יוניס בלחאג', שהיה דמות מפתח במועצה הצבאית של טריפולי. הוא נהרג בבני וליד בסוף נובמבר 2011 כשנקלע למארב של כוחות הנאמנים לקדאפי.
שמעון צבי הורוביץ
הרב שמעון צבי הורוביץ (לידר; י"ב בסיוון תר"ל, 1870-ב' בתשרי תש"ז, 1946) היה מקובל מפורסם, ממייסדי ישיבת המקובלים שער השמים ומחבר ספרי קבלה.
תולדות חייו.
נולד בלידא לרב מאיר לייב קמינצקי, ראש המלמדים בווילנה ותלמיד של הרב יצחק מוולוז'ין. למד בתלמוד תורה ובישיבה, ובגיל בר מצווה נסע ללמוד בישיבת רמיילס בווילנה. שם למד בסתר ספרי קבלה ב"ספריית שטראשון".
בתרמ"ז עלה לארץ ישראל לירושלים ולמד תורת הנגלה בישיבת עץ חיים בראשות הרב שמואל סלנט (המייסד) ותורת הנסתר בישיבת המקובלים בית אל, בראשות הרב "שמן ששון" פרסיאדו ששון בכר משה, שכן אז לא הייתה בירושלים ישיבת מקובלים אשכנזית.
ראה את יעודו בהפצת חכמת הנסתר וכוונות התפילה בעל פה ובכתב. לימד בחבורות וגם יחידים.
מפני שלפי המקובלים עשרת השבטים יתגלו לפני הגאולה השלמה, ר' שמעון צבי נשלח בתרנ"ט לאסיה מטעם מקובלי ירושלים מכל העדות לחקור את הנושא. במשך כשנתיים הלך ברגל או רכב על גמל. הוא גילה שרידים של יישובים יהודים במקומות נידחים המנותקים משאר העולם. הגיע עד טיבט ושלטונות הודו חשדו בו שמניעיו פוליטיים, והוא נאלץ להפסיק את המסע. את חוויותיו במסעו העלה את הכתב בספר "קול מבשר" שיצא לאור בתרפ"ג.
בתרס"ו היה ממייסדי ישיבת "שער השמים", ישיבת המקובלים האשכנזית בירושלים יחד עם הרב חיים יהודה לייב אוירבך. בישיבה למד בחברותא עם המקובל הרב אפרים שמואל לרנר-פפרמן אולם היו באים לשמוע שיעורים גם מעדות המזרח והספרדים. ערך תיקון חצות והתפלל שחרית בתפילת ותיקין בבית המדרש של הישיבה עם כל הכוונות. התכתב עם גדולי המקובלים ברחבי העולם היהודי.
התנהג בענווה גדולה כלפי כל אדם ונהג בסיגופים שונים לאבל על חורבן בית המקדש והגלות.
נפטר ביום השני של ראש השנה תש"ז במוצא שבה נהג להתבודד בכל ראש-השנה. הרבנות הראשית לא"י הוציאה היתר מיוחד להביאו לירושלים לקבורה. ציווה לא להספידו ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
חיבוריו.
הותיר בכתב-יד עוד הרבה הערות והגהות וספרים בחכמת הקבלה.
ולדיסלב קומר
ולדיסלב קומר (בפולנית: Władysław Komar; 11 באפריל 1940 - 17 באוגוסט 1998), היה אתלט, שחקן קולנוע ופוליטיקאי פולני. היה אלוף אולימפי בהדיפת כדור ברזל.
ביוגרפיה.
קומר נולד בקובנה. הוא החל את הקריירה שלו באגרוף והיה חבר בנבחרת הנוער של פולין. בשנת 1959 עבר להתאמן באתלטיקה במועדון פולוניה ורשה בהדרכתו של סלאבומיר ז'לנייבסקי. בשנת 1963 קבע בקרב עשר שיא פולין.
באולימפיאדת טוקיו (1964) סיים קומר במקום תשיעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.20 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה 1966 זכה קומר במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.68 מטר, אחרי וילמוש וריו מהונגריה (19.43 מטר) וניקולאי קרסב מברית המועצות (18.82 מטר).
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיים קומר במקום שישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.28 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד 1971 זכה קומר במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.04 מטר, אחרי הרטמוט בריזניק (21.08 מטר) והיינץ יואכים רוטנבורג (20.47 מטר) שניהם ממזרח גרמניה.
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה קומר במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אולימפי חדש של 21.18 מטר, כבר בהדיפה הראשונה, לפני ג'ורג' וודס מארצות הברית (21.17 מטר) והרטמוט בריזניק (21.14 מטר).
לאחר שפרש מספורט תחרות היה קומר שחקן קולנוע. בין השאר שיחק בסרטו של רומן פולנסקי משנת 1986 - "פירטים".
בשנת 1993 התמודד קומר לפרלמנט הפולני במסגרת מפלגת אוהבי הבירה הפולנית אך ללא הצלחה.
ב-17 באוגוסט 1998, נהרג קומר בתאונת דרכים על כביש - E65 (רשת הכבישים האירופית), בצפון פולין, ביחד עם תדיאוש שלוסרסקי אף הוא אלוף אולימפי, בקפיצה במוט (מונטריאול 1976).
גביע אסיה בכדורגל 2000
גביע אסיה בכדורגל 2000 של AFC נערך בלבנון בין ה-12 באוקטובר ל-29 באוקטובר. יפן ניצחה את ערב הסעודית במשחק הגמר שהתקיים בביירות וזכתה בגביע.
המדינות המשתתפות.
בשלב מוקדמות הטורניר לקחו חלק 42 נבחרות, שהתחרו ביניהן בעשרה בתים על הזכות להשתתף בטורניר. נבחרת העפילה אוטומטית כמארחת, ו העפילה אוטומטית אף היא מתוקף זכייתה בטורניר הקודם.
שלב הבתים.
הנבחרות שסיימו במקום השלישי בשלבי הבתים.
בתום השלב הראשון, עלו אל רבע הגמר, בנוסף לקבוצות שסיימו במקום השני בכל בית, גם שתי הקבוצות שהשיגו את התוצאות הטובות ביותר מבין אלו שסיימו במקום השלישי (קוריאה הדרומית וקטאר).
עקיבא אור
עקיבא "עקי" אור (1931 - 9 בפברואר 2013) היה פעיל חברתי ופוליטי ישראלי שאף חיבר מספר ספרים בנושאי חברה ופוליטיקה. ממייסדי ארגון השמאל הרדיקלי האנטי ציוני - מצפן.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
עקיבא אור נולד בברלין בשנת 1931 בשם עקיבא זוננברג לברוך ואילזה זוננברג.
בשנת 1934, כשנה לאחר עליית אדולף היטלר לשלטון בגרמניה, היגרה המשפחה לפלשתינה שתחת המנדט הבריטי.
אור גדל בתל אביב-יפו, סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון עירוני א', התאמן בקבוצת השחייה "ברית המכבים עתיד ת"א", והיה לאלוף הארץ לנוער בשחיית 200 מטר חזה. בשנת 1945 גויס לשורות ההגנה, שם שירת תחילה כמדביק כרוזים פוליטיים ברחובות תל אביב, ולאחר מכן, ב-1948 הצטרף לחיל הים והשתתף בקורס קציני ים ראשון של החיל.
אור עזב לפני סיום הקורס, זאת כדי להשלים את תעודת הבגרות, ולאחר מכן המשיך לשרת בחיל הים עד 1950.
במסגרת שירותו לקח חלק במלחמת 1948, עליה מספר, כי לא נאלץ לכוון נשק כלפי אף אחד במשך כל המלחמה, והיחידים שהפנו כלפיו נשק במלחמה, היו דווקא אנשים מהאצ"ל.
תחילת מעורבותו הפוליטית.
לאחר ששוחרר מחיל הים, הצטרף כנער סיפון לצי הסוחר הישראלי.
ובשנת 1951, בהיותו בן 20, השתתף בשביתת הימאים.
השביתה, שדוכאה ביד קשה ובכוח רב על ידי המשטרה, ההסתדרות ופלוגות הפועל - חוללה סערה ציבורית, וגרמה לעקיבא עצמו להצטרף לפוליטיקה.
תחילה הצטרף למפלגת השמאל הסוציאליסטית בראשות משה סנה, ולאחר כשנה הצטרף יחד איתה למפלגה הקומוניסטית הישראלית.
את ההצטרפות למפלגת השמאל הסוציאליסטית, הסביר עקיבא בכך ששוכנע לעשות זאת על ידי חבריו לשביתה, שרבים מהם הצטרפו למפלגה (בראשם נמרוד אשל).
לחברים הללו לא הייתה בעיה להצטרף לאחר מכן למק"י כאשר בוצע האיחוד בין המפלגות, עקב כך שזכרו לטובה את תמיכתם של חברי הכנסת מטעם מק"י בשובתים, וזכרו לטובה את הסיקור החיובי של שביתתם על ידי עיתונאים ביומון המפלגה - "קול העם".
בשנת 1955 עזב עקיבא את צי הסוחר הישראלי, עבר לירושלים, והחל בלימודי מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית.
במהלך לימודיו באוניברסיטה, שימש כמזכיר התאחדות הסטודנטים הקומוניסטיים למדעים.
בשנת 1961 כתב עקיבא יחד עם משה מחובר את הספר "שלום, שלום, ואין שלום", ספר בן 516 עמודים שדן ביחסי ישראל-ערב משנת 1948 עד אותה עת, בצורה ביקורתית ונוקבת.
עזיבת המפלגה הקומוניסטית והקמתה של מצפן.
בשנת 1962, ארבעה מחברי מק"י: עקיבא אור (שהיה באותה התקופה סטודנט למתמטיקה ופיזיקה), ומשה מחובר (מי שהיה באותה התקופה מרצה למתמטיקה באוניברסיטה העברית) מסניף מק"י בירושלים, ועודד פילבסקי וירמיהו קפלן מסניף מק"י בתל אביב, שלחו מכתב לוועד המרכזי של מק"י.
במכתב ביקשו לפתוח את דפי הביטאונים קול העם וזו הדרך בפני ויכוח פוליטי פנים-מפלגתי, עוד הוסיפו כי אם דבר זה לא אפשרי, יש לפתוח ביטאון פנימי הגלוי רק לחברי המפלגה, בו כל חבר מפלגה יוכל להעלות שאלות על הכתב, להביע את דעתו ולקרוא את דעותיהם של חברים אחרים במפלגה.
הארבעה ראו בוויכוח הפנים-מפלגתי צורך קיומי, זאת בשל הגילויים החדשים שנחשפו בוועידות ה-20 וה-22 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, גילויים אשר חשפו את מדיניותו של סטלין בתקופת שלטונו על ברית המועצות, ונלוו להעברת ביקורת נוקבת על מדיניותו ועל פולחן האישיות אותו טיפח, הצעתם זו נדחתה.
בהמשך, לאחר שהצעתם נדחתה, העבירו שניים מן הארבעה (מחובר ואור), ביקורת חריפה וקוהרנטית יותר על המפלגה הקומוניסטית הישראלית במכתב, אותו שלחו לחברי הסניף של מק"י בירושלים.