העונה הראשונה של הסדרה סוקרת את תחילת השירות הצבאי של ארבעת החיילים, וראשיתה ביום הראשון לטירונות. הפרק השני בעונה הראשונה מגולל את יציאת הלוחמים לגיבוש במשך 45 שעות. בפרק השלישי, החיילים יוצאים לשבוע שדאות ומתקדמים בהכשרתם הצבאית, לקראת השבעתם כלוחמים מן המניין בחטיבת גבעתי. פרק הסיום סוקר שורה של פעילויות שדוחפות אותם לקצה גבול היכולת: אוהל אב"כ, פק"לים ותורנויות מטבח, ובנוסף יוצר הסדרה תומר לוין משוחח עם הלוחמים על התקדמות צוות התוכנית עמם בהמשך השירות. בנוסף לארבעת הפרקים בעונה זו, התפרסם מיני-פרק נוסף בן שלוש דקות המלווה את החיילים בשרשרת החיול שבבקו"ם. חשיפה זו של שרשרת החיול בבקו"ם לצוות טלוויזיה חיצוני, קרי שאינו בהפקת דובר צה"ל, נחשבת ליוצאת דופן.
עונה שנייה.
העונה השנייה החלה עם עליית הפרק הראשון לאתר יוטיוב ב-11 בנובמבר 2021. הפרק הפותח בעונה זו מתרחש בשיא מבצע שומר החומות, בו הלוחמים נמצאים בשלב האימון המתקדם בהכשרתם הצבאית: רן ואביתר נמצאים בעוטף עזה ועוסקים באבטחת צירים והגנת יישובים, יוסף נמצא בקורס נגמ"שי מרכבה (נמ"רים), בעוד בנדה מרותק בביתו שבנהורה בעקבות פריקת כתף טורדנית שמטילה ספק לגבי המשך שירותו כלוחם בסיירת גבעתי. בהמשך העונה נמצא שירותו הצבאי של בנדה תחת עננה כבדה בעקבות מצבה הרעוע של כתפו. בפרק השלישי והאחרון בעונה השנייה, עוברים הלוחמים טירונות יחידה ומסע כומתה, בשעה שבנדה ממשיך בשירות הקרבי על אף פציעתו בכתף.
עונה שלישית.
ב-18 באוגוסט 2022 פורסם פרק הבכורה של העונה השלישית. בעונה זו מלווה צוות הסדרה את הלוחמים לאחר ההכשרה, כאשר אביתר ויוסף משרתים בקו המבצעי של גדוד רותם בעוד בנדה ורן נמצאים בהמשך המסלול של הסיירת.
משתתפים.
הסדרה עוקבת אחרי ארבעה חיילים, שאותרו בידי הפקת הסדרה בסיוע יחידת דובר צה"ל כבר בהיותם מועמדים לשירות ביטחון:
שון פרנל
שון רנדל פרנל (באנגלית: Sean Randall Parnell; נולד ב-19 בנובמבר 1962) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-10 של מדינת אלסקה בארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית בשנים 2009–2014.
ביוגרפיה.
פרנל נולד בהנפורד שבקליפורניה. אביו הוצב באלסקה בעת שירותו בצבא ארצות הברית, ובשנת 1973 החליט להגר אליה עם משפחתו.
בשנת 1980 התמודד אביו, שהשתייך ל, על המושב של אלסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית נגד המועמד דון יאנג, והפסיד.
פרנל למד באוניברסיטת פסיפיק הלותרנית ובאוניברסיטת פיוג'יט סאונד, בהן למד משפטים. הוא קיבל רישיון לעסוק כעורך דין באלסקה ובוושינגטון. פרנל עבד כעורך דין במגזר הפרטי מ-1987 עד 2003, בין 2005 ל-2006, ושב לעסוק בתחום לאחר כהונתו כמושל, החל מ-2015. במשך תשע שנים מאותה תקופה, הוא היה הבעלים של משרד עורכי דין משלו.
קריירה פוליטית.
בשנת 1992, בגיל 29, נבחר פרנל לכהן בבית הנבחרים של אלסקה. בשנת 1994 נבחר שוב לתפקיד. הוא בלט בעבודתו בוועדת הכספים של בית הנבחרים ובמאבק באלימות במשפחה ובתקיפות מיניות במדינה.
בשנת 1996 נבחר ל, והיה חבר במועצת האנרגיה של הסנאט. ב-1999 וב-2000 הוא הפך לחבר בהנהגת הרוב הרפובליקני בסנאט, כאשר עמיתיו בסנאט בחרו בו לכהן כיו"ר משותף של ועדת הכספים של הסנאט. פרנל בחר שלא להתמודד שוב לתפקיד בשנת 2000. הוא ציין כי הוא עושה זאת בשל מחויבתו למשפחתו, והמשיך לעסוק בעריכת דין.
בשנת 2005 התמודד פרנל בפריימריז המפלגה הרפובליקנית על תפקיד סגן המושל, ניצח וצוות למועמדת לתפקיד המושלת, שרה פיילין (באלסקה, מועמדי סגן המושל מתמודדים בנפרד מהמועמדים למושל במירוץ הבחירות המקדימות, אך לאחר הפריימריז, המועמדים למושל וסגן המושל מתמודדים יחד). השניים ניצחו בבחירות הכלליות שנערכו בשנת 2006, ופרנל מונה לסגן המושל.
בשנת 2008 הכריז כי יתמודד על המושב של אלסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית נגד המועמד הוותיק דון יאנג, מולו התמודד אביו 28 שנים קודם לכן. התוצאה, שפורסמה ב-18 בספטמבר, הראתה שיאנג ניצח ב-304 קולות. פרנל הודה בתבוסתו, אף על פי שהיה זכאי לדרוש ספירה חוזרת, ואמר שהוא סומך על שלמות עבודתה של מחלקת הבחירות, סוכנות עליה פיקח כסגן מושל אלסקה. הוא אמר בהצהרתו: "אמנם ספירה חוזרת עשויה לשנות את התוצאה של בחירות צמודות במיוחד, אך תוצאה כזו אינה סבירה. ככזו, אני לא מאמין שהיא מצדיקה הוצאה של כספי משלם המיסים".
בתחילת יולי 2009 הודיעה פיילין במפתיע כי תתפטר מכהונתה כמושלת אלסקה ב-26 ביולי 2009, ובהתאם לחוקת אלסקה מונה פרנל למושל במקומה.
בדצמבר 2010 התמודד פרנל לתפקיד מושל אלסקה, והביס את יריבו אית'ן ברקוביץ'. פרנל זכה ל-59% תמיכה, אחוז התמיכה הגבוה ביותר למושל בהיסטוריית המדינה.
פרנל התמודד שוב על תפקיד המושל בבחירות 2014, אך לאחר ששמו עורב במספר שערוריות, הפסיד בהפרש קטן לביל ווקר.
לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים, שב פרנל לעסוק בעריכת דין.
ביוני 2021 החל לכהן כנשיא אוניברסיטת אלסקה באנקורג'.
עיריית קיצ'נר
עיריית קיצ'נר היא גוף השלטון המקומי במעמד של עירייה, האחראי לניהולה השוטף של העיר קיצ'נר הנמצא במחוז אונטריו שבקנדה.
ככל רשות מקומית עוסקת עיריית קיצ'נר בעניינים מוניציפליים מסוג הסדרות שרותי חינוך, תרבות, רווחה, תשתיות, ניקיון, תברואה וכדומה.
מועצת העירייה.
המועצה מורכבת מראש העירייה ועשרה חברי מועצה הממונים על המחלקות השונות. הבחירות לראשות העירייה מתקיימות כל ארבע שנים בתחילת חודש אוקטובר. ראש העיר הנוכחי הוא ברי ורבאנוביץ' (Berry Vrbanovic) .
הרכב המועצה.
2006–2010.
המועצה נבחרה בבחירות המוניציפליות ב-2006.
2010–2014.
המועצה נבחרה בבחירות המוניציפליות ב-2010.
2014–2018.
המועצה נבחרה בבחירות המוניציפליות 2014.
מלבורן יונייטד
מלבורן יונייטד (באנגלית: Melbourne United) הוא מועדון כדורסל אוסטרלי ממלבורן, ויקטוריה. המועדון מתחרה בליגת העל האוסטרלית (NBL) ומשחק את משחקי הבית שלו בג'ון קיין ארנה.
הקבוצה ערכה את הופעת הבכורה שלה ב-NBL ב-1984 כמלבורן טייגרס (באנגלית: Melbourne Tigers), כהרחבה של התאחדות הכדורסל של מלבורן (MBA). המועדון נכנס לבעלות פרטית בשנת 2002, וסיים את הקשר עם ה-MBA. לאחר 31 עונות של שימוש בשם מלבורן טייגרס, שונה שם הזיכיון למלבורן יונייטד במאי 2014, שינוי שזכה להתנגדות מצד אוהדי הטייגרס, שחקני הקבוצה לשעבר וקהילת ה-NBL הרחבה. 6 האליפויות של המועדון ממקמות את המועדון שני רק לפרת' ויילדקטס (10) בשיא התארים בתולדות ה-NBL.
היסטוריה.
עידן גייז (1984–2005).
ההיסטוריה של מלבורן יונייטד מקורה ב-1931 עם תחילת הכדורסל בויקטוריה. המותג מלבורן טייגרס הוקם ב-1975, ולאחר שהטייגרס זכו באליפות ליגת הכדורסל הדרום מזרחית (SEBL) ב-1983, ישות חדשה של מלבורן טייגרס הוכנסה לליגת הכדורסל הלאומית (NBL) ב-1984, כהרחבה של איגוד הכדורסל של מלבורן (MBA). הטייגרס נאבקו קשות בתחילה, לאור מחסור במשאבים כספיים. במהלך המאבקים המוקדמים של שנות ה-80, הטיגריסים הובלו על ידי המאמן לינדזי גייז ובנו אנדרו. אנדרו היה קלעי פורה, וקבע שיא ליגה שעדיין לא נשבר של ממוצע 44.1 נקודות למשחק בעונת 1987. במהלך עונה זו, היה לו משחק של 60 נקודות נגד ניוקאסל פאלקונס. למרות הדומיננטיות שלו, הקבוצה סיימה במאזן 3–23 שלילי. שחקני הרכש דייוויד קולבר ודייב סימונס ב-1989 סייעו לטייגרס לעלות בפעם הראשונה לפלייאוף, כשהפסידה בפליי-אין לסידני קינגס.
צירופו של לנארד קופלנד ב-1992 הוביל לכך שהטייגרס הגיעו לסדרת הגמר הגדול של ה-NBL, שם הפסידו 2–1 לסאות' איסט מלבורן מג'יק. גייז וקופלנד יצרו את שיתוף הפעולה הטוב ביותר בקו האחורי בתולדות ה-NBL, כאשר קופלנד מהווה כינור שני לגייז וכמעט תמיד עלה כמוביל כשגייז נעדר. מארק ברדטקה הצטרף לגייז, קופלנד וסימונס ב-1993, והרביעייה הובילה את המועדון בחזרה לגמר הגדול של ה-NBL, נגד פרת' ווילדקטס. לאחר משחק מספר 3 דרמטי שהסתיים בהחטאת שלשה על הבאזר של הוויילדקאטס, זכו הטייגרס באליפות הראשונה שלהם.
הנמרים חזרו לגמר ה-NBL ב-1996, שם הפסידו שוב 2–1 למג'יק. לאחר עונת 1996, הטיגרים נפרדו מדייב סימונס. עונת 1997 החלה עם הבאתו של ג'רוויס לאנג ששוחרר והוחלף על ידי מרקוס טימונס . עם גייז, קופלנד, ברטדקה וטימונס, מלבורן הגיעה לסדרת הגמר הרביעית שלהם, כשסיימו את העונה השנייה במאזן 17–1 שכלל רצף שיא של 16 ניצחונות. הם שוב עלו לגמר מול המג'יק, והפעם ניצחו 2–1 וזכו באליפות ה-NBL השנייה שלהם.
הנמרים לא הצליחו לשחזר את הופעת האליפות שלהם לאורך שאר שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000. בשנת 2002, הזיכיון נכנס לבעלות פרטית לאחר שהארגון צבר חוב של 2 מיליון דולר. שותפות בעלות חדשה של איש העסקים שיימוס מקפיק ומשפחת גייז, החזירה את היציבות הפיננסית לארגון בעונת 03–2002.
עידן אליפויות חדש (2005–2009).
עידן גייז הסתיים ב-2005 עם פרישתו של המאמן לינדזי ושל השחקן אנדרו. בנוסף, הטיגריסים נפרדו ממארק ברדטקה ולנארד קופלנד. דריל מקדונלד ושחקני הרכש רשאד טאקר ודייב תומאס צורפו על ידי כריס אנסטי לקראת עונת 06–2005. יחד עם דריל קורלטו, סטיבן הואר וטומי גריר, ותחת המאמן אל ווסטובר, הטייגרס הגיעו לסדרת הגמר ב-2006, שם ניצחו בסוויפ את סידני קינגס 3–0.