כל אחד מהארגונים השותפים לתאגיד נוטל חלק פעיל ביצירת ותחזוק המאגר, והוא הושק בדצמבר 2003. כ-100 אנשי צוות משלושת הארגונים עוסקים בכריית המידע, פיתוח תוכנה ותמיכה.
UniProtKB.
המאגר הראשי נקרא UniProtKB, והוא מכיל שני תתי מאגרים:
UniParc.
UniProt Archive (UniParc) הוא מאגר מקיף ולא חוזרני, האוסף את המידע מכלל מאגרי החלבונים הציבוריים האחרים. חלבונים יכולים להופיע במספר מאגרי מידע שונים, במספר עותקים שונה. בכדי למנוע חזרתיות של המידע, UniParc מאחסן כל רצף פעם אחת בלבד. רצפים זהים מאוחדים, ללא תלות במין המקור, ומוענק לו מזהה ייחודי הנקרא UPI. באמצעות מזהה זה ניתן לזהות את החלבון בין מאגרי מידע שונים. שינויים שנעשים ברצף במאגרי המידע נרשמים בהיסטוריית הרצף.
UniRef.
UniProt Reference Clusters (UniRef) הוא מאגר של שלושה תתי-מאגרים של קבוצות רצפי חלבונים מתוך המאגרים האחרים. תת-המאגר UniRef100 מכיל רצפי חלבונים זהים וקטעי חלבונים מכל יצור בערך יחיד. הרצף המייצג של החלבון, המזהים הייחודים של כל הרצפים בקבוצה וקישור לערכים במאגרים האחרים נמצאים בערך. בצורה דומה תתי-המאגרים UniRef90 ו-UniRef50 מכילים רצפים להם זהות רצפית של 90% או 50% לרצף הארוך ביותר בקבוצה. איחוד החלבונים לקבוצת מצמצם משמעותית את נפח המאגר, ומאפשר ביצוע חיפושים מהירים יותר.
מימון.
UniProt ממומן על ידי גורמים רבים, ובהם המכון הלאומי לחקר הגנום האנושי, המכונים הלאומיים לבריאות, הנציבות האירופית, הממשלה השווייצרית (באמצעות המשרד הפדרלי לחינוך ולמדע), המכון הלאומי לסרטן ומחלקת ההגנה של ארצות הברית.
אישטוואן האן
אישטוואן האן (בהונגרית: Hahn István; בודפשט, 28 במרץ 1913 – בודפשט, 26 ביולי 1984) היה היסטוריון של העת העתיקה יהודי-הונגרי, רב, פרופסור באוניברסיטה, חבר מלא של האקדמיה ההונגרית למדעים (1982), חבר סגל בבית המדרש לרבנים בבודפשט.
ביוגרפיה.
אישטוואן האן נולד במשפחה יהודית להורים רופאים כבנם של דז'ה האן (1878–1940) ושל אירמה הרצוג (1877–1948). בשנת 1935 קיבל תעודת הוראה לתיכון ודוקטורט במדעי הרוח בהיסטוריה הלטינית-והיוונית באוניברסיטת פאזמאני פטר בבודפשט (משנת 1951 שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובשנת 1937 קיבל סמיכה לרבנות בבית המדרש לרבנים בבודפשט. גם הוא וגם אמו שרדו את השואה בבודפשט. בשנת 1953 סיים את לימודיו במחלקת בערב של אוניברסיטת אטווש לוראנד תואר ברוסית. בשנים 1937–1942 היה מורה במחלקת החינוך של הקהילה היהודית של פשט. משנת 1942 היה מרצה בגימנסיה של בית המדרש לרבנים, משנת 1948 היה ממלא מקום מנהל הגימנסיה הממלכתית איגנץ גולזיהר ברובע 8 בבודפשט. בשנים 1949–1951 היה סגן מנהל הגימנסיה פזקש ברובע 8. בשנים 1952–1955, היה מרצה בכיר במכללה הפדגוגית בודפשט ולאחר מכן פרופסור חבר. בשנים 1955–1957 היה ראש החוג להיסטוריה של המכללה הפדגוגית בעיר אגר.
משנת 1957 היה מרצה בכיר במחלקה להיסטוריה יוונית-רומית באוניברסיטת אטווש לוראנד בבודפשט, משנת 1959 היה פרופסור חבר, משנת 1963 ועד פרישתו בשנת 1983 פרופסור מן המניין. במקביל, בין 1959 לבין 1962, עמד האן בראש המחלקה להיסטוריה העתיקה של אוניברסיטת סגד על בסיס משרה חלקית ולימד את ההיסטוריה של העת העתיקה, היסטוריה של יוון והיסטוריה של האימפריה הרומית. בשנת 1979 נבחר כחבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים וב-1982 כחבר מן המניין.
האן עסק גם בתחומים רבים של ההיסטוריה המזרחית והיוונית-רומאית העתיקה וההיסטוריה הדתית, כולל תרבות עירונית עתיקה, כלומר תרבות הפוליס, המדע הצבאי העתיק, התקופה המיקנית וההומרית, הדמוקרטיה האתונאית, כלומר עידן פריקלס, המיתולוגיה היוונית והרומית. הוא הציג את האימפריות העתיקות מלידתן עד נפילתן. בעבודותיו ציטט רבות היסטוריונים קדומים, היווני הרודוטוס ותוקידידס, או הרומאי אפיאנוס. המאפיינים העיקריים של דיוקן החוקר והמרצה שלו היו: כישורי שפה נרחבים (הוא קרא בעשרים ושש שפות וכתב ודיבר בהרבה מהשפות הללו). זיכרון מעולה, יכולת הדגשת נקודות, הצגה חזותית ומוסר עבודה יוצא דופן.
חייו הפרטיים.
אשתו הייתה יהודית קלמן, בתם של הרב אדן קלמן (מקודם קוהן-כהן) ושל מרגיט שטרסר.
הפורום הישראלי
הפורום הישראלי היה ארגון מרכזי בקשר בין ישראל ויהדות התפוצות, שפעל בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20. בשיאו היו מעורבים בו אלפי מתנדבים בישראל ומחוצה לה, בכללם אישי ציבור מכל המגזרים, לרבות קציני צה"ל בכירים. הפורום הישראלי יזם שורה של פרויקטים פורצי דרך, שבשנים מאוחרות אומצו ופותחו על ידי מוסדות רשמיים, עמותות ואף גורמים עסקיים.
אודות הפורום.
תהליך "מוריה".
הפורום הישראלי הוא תולדה ישירה של "תהליך מוריה", כינויה של תנועה חברתית שדגלה ביצירת קשר יהודי ישיר בין ישראלים בעלי השפעה, כל אחד בתחומו, לבין עמיתיהם מחוץ לישראל, ללא תיווך של גורמי הממסד בישראל או הארגונים המובילים ביהדות התפוצות, אם כי בברכתם. לידתו של התהליך באה על רקע תחושה גוברת והולכת של התרחקות מישראל של הדור הצעיר ביהדות העולם, זה שלא חווה באופן אישי את השואה ואת תקומת מדינת ישראל; ומנגד צמיחת דור חדש בארץ של צעירים שמזהים את עצמם כישראלים, עם זיקה פוחתת לזהותם היהודית, ועוד פחות לבני דורם בתפוצות ישראל. המחשבה הייתה שקשר אישי ישיר יסייע לגשר על פני המרחק שנוצר בין הקהילות.
אבי היוזמה היה אורי גורדון, שבשנת 1979 יצא בשליחות המוסדות הלאומיים לארצות הברית, וחווה באופן אישי את הפער שנוצר בין הקהילות. בשנת 1983 הוא חזר לישראל ונבחר לכהן כחבר בהנהלת הסוכנות היהודית וכיו"ר מחלקת עליית הנוער. הוא שיתף ברעיון שלו כמה ממנהיגי המנהיגות הצעירה של המגבית היהודית המאוחדת (Young Leadership Cabinet - YLC) ובהם ד"ר מיכאל ריינר, שניהל באותה תקופה את ה YLC כשליח מטעם המוסדות הציוניים, ואת יושבי ראש הארגון סטיבן גרינברג ואד רובין. מנהיגי ה-YLC קבלו על כך שבמסגרת הביקורים שלהם בישראל, במסגרת משלחות מסוימות, מעולם לא הזדמן להם להיפגש ולשוחח עם ישראלים בני גילם ובעלי תחומי עניין משותפים. כל הפגישות שנקבעו עבורם היו עם אישי ציבור ופוליטיקאים.
יו"ר הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית, אריה דולצין, התלהב מהרעיון והורה לעוזרו שלמה שוורצברג ולאורי גורדון לסייע תקציבית בקידומו, אך ללא מעורבות של הארגון בתכני הדיאלוג או בבחירת הנציגות הישראלית שתשתתף ביוזמה. ההסכמה שהושגה בין כל השותפים, מישראל ומארצות הברית, הייתה לכנס "עצרת של מנהיגות יהודית צעירה" בישראל כדי לבחון את הרעיון ולקדמו. שלושה ישראלים נקבעו כמי שיובילו את המשלחת הישראלית: דוד קוליץ כנציג המגזר העסקי, ד"ר אריק כרמון כנציג האקדמיה, ותא"ל נחמיה דגן מצה"ל.
"העצרת העולמית הראשונה של מנהיגות היהודית צעירה" התקיימה בחודש דצמבר 1983 במלון "מוריה" שעל שפת ים המלח, ומכאן קיבל התהליך את שמו. השתתפו בו עשרות נציגים מכל קהילה. בין מברכי הכנס היו נשיא המדינה חיים הרצוג ואריה דולצין. כל המשתתפים יצאו בהרגשה שהמפגש היה מרגש, חדשני ומועיל לכולם. בשלב זה הכותרת "עולמית" כללה את ישראל וארצות הברית בלבד, אך בכנסים הבאים כבר הצטרפו לתהליך נציגים רבים ממערב אירופה וממזרחה.
בעקבות ההצלחה של העצרת הראשונה נקבעה עצרת שנייה, שהתקיימה שוב באותו מקום, בין ה-11 ל-14 במרץ 1985. מייד לאחריה החליטה המשלחת הישראלית למסד את המשך פעילותה באמצעות הקמת עמותה עצמאית בשם "הפורום הישראלי”. בתקנון העמותה נכתב כי מטרתה, בין היתר, "יצירת מסגרת לא-מפלגתית ועל-פוליטית...שתפעל לשמירתו ולחיזוקו של הקשר בין ישראל לבין התפוצות, בעזרת מנהיגות יהודית צעירה משותפת לישראל ולתפוצות...תוך שימת דגש על מרכזיותה של ישראל בעולם היהודי".
מתנדבי הפורום הישראלי ופעילותו.
דוד קוליץ נבחר ליו"ר הראשון של העמותה וזאב בילסקי לסגנו. בין חברי ההנהלה היו נחמיה דגן, אריק כרמון, האלוף יורם יאיר, שמואל בן-טובים, תא"ל רון חולדאי, ד"ר דוד מיטלברג, תא"ל עמירה דותן, יעל דיין, רותי קפלן, חיים רוזוב, גיורא מיוחס, ערי סטימצקי, עידו דיסנצ'יק, עו"ד ד"ר שלמה כהן, ורדה שילה, איתן אדרס, אל"ם אורי דרומי, חיים וייס, נתי שילו, שלומי שוורצברג, עומרי מרון, גדעון סמאט, סאמי פרידריך, עו"ד תמר האוזנר-רוה, ד"ר מרגלית נבון, יוני שפירא, דליה גילדוני ואחרים וכן קבוצה של חברי כנסת מכל הסיעות: אהוד אולמרט, נאוה ארד, עוזי לנדאו, יצחק לוי, יוסי גולדברג, זבולון המר, רוני מילוא, מיכה גולדמן, חגי מירום, דדי צוקר, חיים רמון. המנכ"ל הראשון היה ד"ר מרדכי פרידמן. בינואר 1987 מונה ארנון מנטבר.
גם המשלחות מארצות הברית לעצרות "מוריה" הורכבו ממנהיגים צעירים בולטים, שברבות השנים קנו לעצמם שם. בראשן עמדו יושבי ראש המנהיגות הצעירה - מייקל אדלר וקרל קפלן - וכן ג'יין שרמן, אייב פוקסמן, טום דאין, ג'ונתן ווצ'ר, דברה ליפשטט, בריאן לורי, ברוס ארביט, דוד ספרסטיין, ראסל רובינסון, סוזן שטרן, ג'ון רסקיי, רוברט שולמן ומנכ"לי הפדרציות היהודיות הגדולות. מאחר שלפעילות הצטרפו פעילים ונושאי תפקידים מארצות הברית ומקנדה, שאינם בהכרח חברי המנהיגות הצעירה, הוקמה שם מסגרת נפרדת בשם North American Jewish Forum. אחת מפעולתיה הייתה הוצאה לאור של כתב עת לנושאי יחסי ישראל והתפוצות בשם The Forum.