במחוז שישה אזורי בחירה לפרלמנט הבריטי, היינו נשלחים שישה נציגים מהמחוז לפרלמנט. מחוזות הבחירה הם קורבי, דאוונטרי, קטרינג, צפון נורת'האמפטון, דרום נורת'האמפטון וולינגבורו.
שלטון מקומי.
בדומה למחוזות השייר האחרים של אנגליה, במחוז שתי רמות של שלטון מקומי. למחוז מועצת מחוז נבחרת, שמקום מושבה בנורת'האמפטון. בנוסף מחולק המחוז לשבעה תת-מחוזות, שבכל אחד מהם מועצת מחוז משלו.
כלכלה.
במהלך המהפכה התעשייתית התפתחה במחוז תעשיית הנעליים ומוצרי העור, אולם על אף תיעוש אזורי הערים נותרו מרבית שטחי המחוז כפריים. דגני הבוקר "ויאטביקס" מיוצרים בברטון לאטימר בסמוך לקטרינג, ולבירת קרלסברג מבשלה בנורת'האמפטון.
לחברות רבות מפעלים במחוז ובהן מוצרי איוון קוסמטיקס, סימנס וברקליקארד.
תוצר גולמי מחוזי במיליוני ליש"ט (נכון ל-21 בדצמבר 2005):
השכלה.
במחוז מערכת השכלה המנוהלת על ידי המחוז, ופועלים בו 42 מוסדות השכלה גבוהה ובהם המכללות: בית פלטון, אחוזת קנסטון, מכללת מולטון, מכללת טרשהאם להשכלה גבוהה ומתקדמת, מכלתת נורת'האמפטון, המכללה החדשה של נורת'האמפטון, ומכללת מזרת נורת'האמפטונשייר.
למכללת טרשהאם קמפוסים בולינגבורו, קטרינג וקורבי.
במחוז פועלת אוניברסיטת נורת'האמפטון שבה לומדים כ-10,000 סטודנטים. האוניברסיטה פועלת בשני קמפוסים סמוכים.
תחבורה.
בשל המבנה הטופוגרפי של המחוז ומיקומו של מעבר וטפורד, מעבר טבעי בין שתי רמות של גבעות, עברה דרך המחוז הדרך הרומית של רחוב וטלינג. כיום עוברות דרך המחוז מספר דרכים ראשיות ובהן דרך A5, דרך M1 ודרך A14
תעלות.
במחוז עוברות שתי תעלות עיקריות - תעלת אוקספורד ותעלת גראנד יוניון. התעלות נפגשות בבראונסטון שבמחוז, ולכן היה האזור צומת דרכים חשוב בתקופה שבה נעשה שימוש מרכזי בתעלות כדרך תחבורה ראשית, קודם להקמת רשת מסילות הברזל.
רכבות.
דרך המחוז עוברות שתי מסילות ברזל עיקריות - הקו המרכזי של החוף המערבי והקו המרכזי מידלנד, החוצים את אנגליה. בעבר פעלו במחוז 75 תחנות רכבת אולם כיום פועלות במחוז שש תחנות בלבד. קודם להלאמת מסילות הברזל באנגליה בשנת 1948 פעלו במחוז שלוש חברות רכבת: רכבת לונדון, מידלנד וסקולטנד, רכבת לונדון ונורת' איסטרן ורכבת וסטרן הגדולה.
שדות תעופה.
במחוז פועל איירודרום סייוול בסמול לכפר בשם זה. שדה תעופה קטן זה כולל שלושה מסלולים בלתי סלולים. מתוכננת בניית מסלול בטון אשר יאפשר שימוש בשדה התעופה במזג אוויר קשה.
תקשורת.
במחוז יוצאים לאור שני עיתונים יומיים: הטלגרף הערב של נורת'האמפטונשייר, וכרוניקל ואקו נורת'האמפטונשייר. במחוז פועלת תחנת רדיו מקומית של רשת ה-BBC שנקראת "BBC רדיו נורת'האמפטון, המשדרת בתדרי FM. כמו כן משדרות במחוז שלוש תחנות רדיו מסחריות.
ספורט.
הספורט הפופולרי ביותר במחוז הוא הרגבי. קבוצת הנורת'האמפטון סיינטס משתתפת בליגת גינס, וזכתה באליפות אירופה בשנת 2000 לאחר שהביסה את קבוצת מנסטר רגבי בגביע הייניקן. קבוצת הסיינטס מתאמנת ומשחקת באצטדיון גני פרנקלין שבו 13,600 מושבים (אצטדיון הרגבי השני בגודלו באנגליה).
במחוז פועלות מספר קבוצות כדורגל ובהן מועדון נורת'האמפטון טאון, המשחקת בליגת הפוטבול ליג הראשונה. קבוצות נוספות במחוז הן קטרינג טאון, רשדן אנד דיאמונדס ווילנגבורו טאון.
מועדון הקריקט של מחוז נורת'האמפטונשייר משחק בליגה השנייה של אליפות מחוזות אנגליה.
המחוז משמש כמרכז לתחרויות מרוצי רכב, ומסלול סילברסטון הממוקם במחוז משמש את מרוצי גרנד פרי בריטניה.
כך היה
כך היה הייתה תוכנית נוסטלגיה שבועית ששודרה בערוץ הראשון תחילה בין השנים 2006–2012 ובין 2014-2017.
מגיש התוכנית הוא העיתונאי יגאל רביד. מדי שבוע מתמקדת התוכנית בנושא אחד ומוצגים בה קטעים מארכיון הטלוויזיה הישראלית העוסקים בנושא זה. לעיתים מתארחת בתוכנית אישיות חשובה, כאשר הקטעים המוצגים בתוכנית עוסקים בה.
התוכנית שודרה לראשונה ב-26 בנובמבר 2006, והעורכים והמפיקים הם: בני עורי ונאווה אחירון.
בתחילה שודרה התוכנית ארבעה ימים בשבוע, הציגה קטעי ארכיון מתאריך יום השידור בשנים קודמות וכן כללה פינה קבועה בהגשת דניאל פאר אשר הציג גם הוא מספר קטעים בהתאם לתאריך. כמו כן התוכנית כללה פינה בה אותרו קטעי ארכיון לבקשת הצופים. כעבור כשנה עברה התוכנית למתכונת שבועית המשודרת בימי שישי בשש בערב.&lt;br&gt;
התקיימו גם מספר משדרים מיוחדים של התוכנית במועדים אחרים, בין היתר ב-9 בפברואר 2008 מיד לאחר שסיים חיים יבין להגיש בפעם האחרונה את מהדורת "מבט", הפתיע אותו יגאל רביד בשידור חי בו נכחו מספר אנשי טלוויזיה מתחום החדשות והאקטואליה. התוכנית הוקדשה ליבין ולסיכום תקופתו ב"מבט".
לאחר שהודיע על כך רביד בדצמבר 2013, התוכנית שבה לעונה נוספת בינואר 2014. הפעם התוכנית שודרה בימי שישי בשעה 18:00 במשך 30 דקות, עד סגירת רשות השידור בשנת 2017. בדצמבר 2017 עלתה התוכנית "מבט לאחור", בעלת מתכונת דומה, בערוץ כאן 11 של תאגיד השידור הישראלי.
אלכסאים
האלכסאים (ביוונית: ῾Ελκεσαιταί) היו כת יהודית-נוצרית שפעלה בארץ ישראל ובעבר הירדן מסוף המאה הראשונה עד תחילת המאה הרביעית לספירה. רוב הידע שלנו על הכת בא מאבות הכנסייה – היפוליטוס (Hippolytus), אפיפניוס מסלמיס, אוריגנס ואוסביוס מקיסריה – אשר ביקרו אותם ואת אמונתם.
אמונתם.
האלכסאים שמרו כנראה את השבת, היו צמחוניים וקיימו את מצוות המילה. במקביל הם גם קיימו את מצוות הטבילה לנצרות, והאמינו שהטבילה מסוגלת להעניק לטובל כפרה על עוונותיו. ייתכן שהם קיימו איזשהו טקס עם לחם ומלח (בדומה לטקס שסביב בציעת הלחם וקידוש היין, הנהוג בזרמים שונים בנצרות עד ימינו). הכת התנגדה לתורתו של פאולוס, וחבריה מתחו ביקורת על עיוותים בנצרות וביהדות גם יחד. הכת גייסה מאמינים מתוך כת האיסיים מאזור ים המלח. מתחילת המאה השנייה אימצה הכת דוקטרינות נוצריות רבות, כנראה כדי למשוך קהל מתוך הנוצרים דוברי היוונית.
ישנם קווים מקבילים בין האלכסאים וכת האביונים: שתי הכתות האמינו שישו היה ילוד אשה ודחו את רעיון הקרבנות, אמונה שהביאה אותם לדחות חלק ממצוות התורה.
מקור השם.
יש כמה תאוריות לגבי מקור השם של הכת. היפוליטוס מספר שבזמנו של קליקסטוס הראשון, הביא איש בשם אלקיביאדס (Alcibiades), תושב אספמיה שבסוריה, ספר מרומא בשם "הלכסאי" (᾽Ηλχασαί) ובו בשורה אלוהית, מזמנו של הקיסר טראיאנוס, שלימדה על טקסים מיוחדים, ובהם יכולתה של הטבילה להעניק מחילה על כל העוונות. אפיפאניוס מכנה את אלכסאי "נביא שקר". לדעת חלק מן החוקרים, אבות הכנסייה טעו, ו"הלכסאי" היה השם של ספר הבשורה או שמו של המלאך שהביא את הבשורה. חוקרים אחרים סבורים שאלכסאי הוא באמת השם של האיש שמתואר כמקבלה של הבשורה, אבל הם משערים שהוא לא היה קיים במציאות (כפי שחשב אפיפניוס) אלא הוא היה המצאה ספרותית.
צבי ליפקין
צבי (צביקה) ליפקין (16 ביוני 1921 – 15 בספטמבר 2015) היה פיזיקאי ישראלי, פרופסור במכון ויצמן למדע, מבכירי החוקרים בפיזיקת חלקיקים בארץ.
ביוגרפיה.
ליפקין נולד בניו יורק ב-1921 כהארי ליפקין. הוא השלים תואר ראשון בהנדסת חשמל באוניברסיטת קורנל. במהלך מלחמת העולם השנייה השתתף כמהנדס במיזם פיתוח המכ"ם הראשון ב-MIT. לאחר מכן סיים דוקטורט בתחום הפיזיקה הניסיונית באוניברסיטת פרינסטון. בתקופת לימודיו באוניברסיטת פרינסטון הכיר את המתמטיקאי האמריקאי ג'ון פורבס נאש, שהיה שותפו לחדר.
ב-1950, עם סיום לימודיו, עלה לישראל עם אשתו, מלכה, במסגרת גרעין של "השומר הצעיר" והשתקע בקיבוץ סאסא שבגליל העליון.
לאחר מכן היה ממייסדי המחלקה לפיזיקה גרעינית במכון ויצמן למדע ויצא עם עוד פיזיקאי לצרפת, לשם התמחות בכורים גרעיניים.
בשנת 1956 הקים עם הפרופסורים עמוס דה-שליט, יגאל תלמי ואחרים את המחלקה לפיזיקה גרעינית במכון ויצמן. בשנת 1960 התמנה כראש המחלקה וחקר בתחום פיזיקת החלקיקים, ועבודתו התאפיינה בשימוש בתורת החבורות.
מאוחר יותר עסק בפיזיקה עיונית.
מסוף שנות ה-60 פעל למען מסורבי העלייה מברית המועצות וביקר תכופות במדינות הגוש המזרחי אליהן נכנס באמצעות דרכונו האמריקאי.
בשנת 1970 צורף כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בין השנים 1991–1992 שימש כעמית בתוכנית סאקלר (פרופסור בכיר במינוי מיוחד) באוניברסיטת תל אביב
בשנת 1955 ייסד ליפקין יחד עם הפרופסור אלכסנדר כהן, את כתב העת לסאטירה ולהומור מדעי Journal of Irreproducible Results.
בין הפרסים בהם זכה ליפקין במהלך הקריירה היו פרס קפלון בשנת 1973 ופרס רוטשילד לפיזיקה בשנת 1980. בשנת 1993 זכה בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים, על מפעל חיים בתחומים שונים ומגוונים של הפיזיקה, כולל פיזיקת החלקיקים האלמנטריים, פיזיקה גרעינית ופיזיקה של חומר מעובה. זכה בפרס א.מ.ת למדעים מדויקים בשנת 2009.
ליפקין היה חבר בחטיבה למדעי הטבע של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ב-16 בספטמבר 2015 הלך לעולמו בביתו שברחובות. הוא הותיר אחריו את רעייתו, בת, בן, ונכדים. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ סאסא .
צביקה ליפקין
הארי ליפקין
מאיר דוד כהנא
נורת'המפטונשייר
אולם הספורט חסון
אוקספורדשייר
אוקספורדשייר (באנגלית: Oxfordshire) הוא מחוז באזור דרום-מזרח אנגליה.
גאוגרפיה.
המחוז גובל בנורת'האמפטונשייר, בבקינגהאמשייר, בברקשייר, בווילטשייר, בגלוסטרשייר ובווריקשייר.
המחוז מחולק לחמישה תת-מחוזות (לפי מיקומם במפה משמאל):
הגדולה בערי המחוז היא אוקספורד, הידועה באוניברסיטת אוקספורד הממוקמת בה ובהוצאת הספרים הוצאת אוניברסיטת אוקספורד הפועלת בה.