יקב רימון נוסד בשנת 2002 בפארק תעשיות רמת דלתון. בשנת 2004 החל בייצור מסחרי של יין רימונים בהיקף קטן של כמה מאות בקבוקים. בהדרגה הגדיל היקב את כמויות הייצור. מוצרי היקב משווקים בישראל, ארצות הברית, יפן, קנדה וסין.
מקימי היקב הם בני משפחת נחמיאס ממושב כרם בן זמרה. יינן היקב הוא שרון ביטון. את היקב מלווה יועץ היינות ד"ר ארקדי פיפיקיאן.
היין מיוצר מזן של רימונים שהורכב על ידי מקימי היקב מכמה זנים, וגדל בשטחי המושב. הזן שנוצר מתייחד במשקל גבוה של הפרי וברמת סוכר גבוהה הדומה לריכוז הסוכר שבענב. עובדה זו מאפשרת לייצר יינות על טהרת פרי הרימון.
מוצרי היקב.
היקב מייצר, בין השאר, יין פורט, יין יבש וחצי יבש, יין קינוח מתוק ויין נתזים.
מוצרים נוספים.
בנוסף ליין, היקב מייצר ומשווק מיץ רימונים ושמן זרעי רימונים, המשמש למאכל וכתכשיר לטיפולים קוסמטיים.
נערה בחולצה כחולה
נערה בחולצה כחולה הוא הרומן השני והמקיף של גבריאל בן-שמחון שיצא באוקטובר 2013 בעריכת נוית בראל בהוצאת "ידיעות אחרונות ספרי חמד". במרכז הרומן סיפור אהבתו של יונתן מרציאנו, נער עולה חדש ממרוקו, לנורית סתיו הצברית שמעדיפה עליו את בולוש, נער פליט שואה, ומרציאנו נאלץ לגייס את דודו עמרם, מגרש שדים, לעזור לו להחזיר אליו את אהובתו. הספר כתוב כיומן שנמשך מגיל 14 ועד אחרי השירות הצבאי. ביוני 2014 הרומן הוכרז כ"ספר זהב" על ידי התאחדות הוצאות הספרים אחרי שנמכר בלמעלה מעשרים אלף עותקים. באוקטובר 2014 נבחר הספר "נערה בחולצה כחולה" על ידי וועדת שופטים למצעד הספרים לילדים ולנוער של משרד החינוך כספר מומלץ לכיתות י'-יב'.
ייחודו של הספר הוא בדמויות שלו וב"עולם" בו הן פועלות. זאת היא שכונת ואדי סאליב בחיפה התחתית בתקופת העלייה הגדולה של שנות החמישים, כשהנמל רוחש עולים שמחפשים את הארץ המובטחת. מרציאנו מוקף במשפחה גדולה עם הרבה דודים ודודות, סבים וסבתות, שכל אחד מהם מנסה בדרכו להתאקלם במקום החדש. כך הדוד עמרם, מגרש השדים, שכבר אין לו שדים לגרש; האב, דוד ציון, נגר ומקובל שמכלה את כוחו בעסקנות פוליטית כקבלן קולות; או הדודה סולטנה, זמרת בעיירת הולדתה שלמוזיקה שלה אין קונים ועוד. מרציאנו עצמו מנסה למצוא נחמה בסרטי התקופה, מתגנב לקולנוע "כרמל" לראות את גרי קופר, ג'ון ויין, קלארק גייבל וגלן פורד, את ריטה הייוורת', לורן באקאל וגרטה גרבו ובטוח שכמו בסרטים, כך בחיים, הטובים מנצחים תמיד וכמותם גם הוא יזכה באהובה הנכספת. הוא שהופך למתרגם ומגלגל את פס התרגום לצד הסרט, בחמלתו על צופי הקולנוע, גם משנה את סופי הסרטים העצובים להפי אנד, ואפילו את הסוף של "רומיאו ויוליה" הוא משנה כשהוא מוסיף לפס התרגום את המילים "רומיאו ויוליה מתים, אבל רק ליום אחד, כי הרעל ששתו מתגלה כמיושן ושני האוהבים מתעוררים בבוקר, שמחים להיווכח שעזה ממוות אהבה". קולנוע "כרמל" משמש כזירה עיקרית ברומן. הדודה סולטנה עולה על הבמה ושרה שירי חתונה מרוקאים לתשואות הקהל וגורמת לעולים אחרים מפולניה ורומניה להצטרף ולשיר את שיריהם, גם גרי קופר מגיע ל"כרמל" להזמנתה של ז'ולייט אסולין, הנערה מהשכונה שמחזרת אחרי מרציאנו, והוא עולה לבמה אחרי הקרנת סרטו "בצהרי היום" לפליאת הקהל, כשיונתן הוא היחיד שמפקפק במה שעיניו רואות, שכן הוא מזהה בתוך החליפה המחויטת את בעל בית הקולנוע, אביה של נורית, שרגיל להתחפש כל פעם לדמותו של הכוכב בסרט השבוע.
קו ישר נמתח בין "נערה בחולצה כחולה" למחזה "מלך מרוקאי" (כמו למרבית מחזותיו וספריו של בן שמחון). עיר הולדתו של המחבר, ספרו, היא מרכז אירועים גם כאן, והדמויות הראשיות - אותן דמויות - דוד ציון ואשתו רינה שהם שמות הוריו של בן שמחון וכן יונתן, שהוא שמו של בן זקוניו. אבל בעוד הסיפור ב"מלך מרוקאי" מתבסס על מטפורה מיתית - עיירת פייטנים שעפה על עננים לירושלים - כאן אותה עיירה, ספרו, מתוארת בסגנון ריאליסטי, על הסמטאות שלה, הטיפוסים, החתונות, והלוויות, בית הכנסת, החמאם ובית הקברות. גם ההיסטוריה הלא מוכרת של העיירה נפרשת מתקופת דהיה אלכהינה, המלכה הברברית היהודיה מהמאה השביעית ועד ימינו. תושבי ואדי סאליב ב"נערה בחולצה כחולה" נראים כאילו הם אותם תושבי ספרו שב"מלך מרוקאי" זינקו לעוף על עננים לירושלים ונחתו בחיפה תחתית.
"נערה בחולצה כחולה" הוא רומן דמוי "אלף לילה ולילה" עם הרבה סיפורים בתוך סיפור מסגרת וכמו שחרזאדה שמספרת סיפורים למלך כדי לשמור על חייה, כך מרציאנו מספר את סיפוריו לנורית כדי לשמור על הקשר איתה. השפה ויזואלית שמקורה בקולנוע ובתיאטרון, שהם תחום עיסוקו של בן שמחון. מאפיין נוסף של הספר הוא השילוב בין דמויות ואירועים בדויים עם כאלה שהיו. "נערה בחולצה כחולה" מספר פרק בהיסטוריה של מדינת ישראל, את העשור הראשון שלה, שעד כה לא ניתן לו כיסוי לא בספרות, לא בטלוויזיה ולא בקולנוע וזאת מנקודת מבטו של עולה חדש השואף להיות צבר.
במרץ 2016 ראה אור בהוצאת "ידיעות ספרים" הרומן "המרוקאי האחרון", ספר ההמשך ל"נערה בחולצה כחולה".
סומטרה (פירושונים)
עלי חיארי
חאבס אל-מג'אלי
חאבס אל-מג'אלי (ערבית: حابس المجالي; 1914 - 22 באפריל 2001) היה איש צבא ופוליטיקאי ירדני. שימש כמפקד הכוחות המזוינים של ירדן בשנים 1957–1967 ובשנים 1970–1976, וכחבר פרלמנט בירדן במשך חמש כהונות.
ביוגרפיה.
חאבס אל-מג'אלי נולד בכרכ שבדרום עבר הירדן בשנת 1914 למשפחת אל-מג'אלי, שהייתה ידועה בתמיכתה המסורתית בשלטון ההאשמי עוד מימיו של עבדאללה הראשון. הוא הצטרף ללגיון הירדני בשנת 1932. במלחמת העצמאות היה מפקד גדוד של הלגיון הירדני באזור לטרון. לאחר המלחמה שימש אל-מג'אלי כמפקד חטיבה 10, שהייתה נחשבת למעין משמר מלכותי עצמאי. לאחר רצח המלך עבדאללה בירושלים ביולי 1951, אל-מג'אלי נמנה עם הבכירים שביקשו להכתיר את נאיף אבן עבדאללה, ולא את טלאל הבכור. העצמאות של חטיבה 10 עוררה חשש בקרב תומכי טלאל. בעקבות זאת מפקד הלגיון גלאב פאשא בחן את נאמנות אנשי החטיבה והורה להעביר את הציוד והנשק למפרק. אל-מג'אלי מילא את ההוראות בנאמנות, והוכח כי לא היה שום ניסיון הפיכה מצד החטיבה. נאיף עזב עם משפחתו לביירות, ולאחר המלכתו של טלאל החטיבה פורקה.
אל-מג'אלי נעשה למפקד הכוחות המזוינים של ירדן לאחר ניסיון הפיכה כנגד המלך חוסיין באפריל 1957. במה שנודע כקשר זרקא, ריכז הרמטכ"ל הירדני עלי אבו נוואר כוחות צבא בבסיס זרקא שמצפון לבירה עמאן והורה לכתר את ארמון המלוכה בעיר. מעשה זה נעשה בשיתוף עם ראש הממשלה הסוציאליסטי באותה התקופה סולימאן א-נאבולסי. הכשל נכשל בגלל חוסר אחידות בקרב שורות הצבא, ובעקבות זאת אבו נוואר הודח והוגלה לדמשק. החליפו סגן הרמטכ"ל עלי אל-חיארי, אולם לאחר שבוע הוא ערק וחבר לאופוזיציה בסוריה. חוסיין, שהיה זקוק למפקד צבאי שנאמנותו לא תהיה מוטלת בספק, מינה את אל-מג'אלי לתפקיד. שנה לאחר מכן, בעקבות המהפכה ביולי 1958 בעיראק, חוסיין אשרר את מינויו של אל-מג'אלי למפקד הכוחות המזוינים.
אל-מג'אלי שימש כתפקיד מפקד הכוחות המזוינים בשעה שגיסו היזאע אל-מג'אלי נרצח כראש ממשלה ב-29 באוגוסט 1960 על ידי האופוזיציה הירדנית שפעלה מדמשק. בלחצו ובלחץ בני משפחתו הצבא הירדני כינס שלוש חטיבות בגבול הצפוני עם סוריה לשם מתקפת פתע, ורק לאחר התערבות בינלאומית המבצע נעצר. מחליפו של היזאע היה בהג'ת א-תלהוני. במהלך תקופת כהונתו נעשה ניסיון להדיח את אל-מג'אלי מתפקידו בזמן היעדרו מהמדינה. מי שעמד בראש מזימה זו היה שר ההגנה בממשלה עאכף אל-פאיז, משבט בדואי גדול בממלכה, שניסה להדיח את אל-מג'אלי ולהחליפו בקצין ממוצא בדואי. בעקבות כישלון המזימה במרץ 1961, אל-פאיז פוטר. בזמן כהונתו הראשונה של וספי א-תל נעשו ניסיונות לבצע רפורמות צבאיות נרחבות, אולם אל-מג'אלי התנגד לכך וטרפד את המהלך לאחר שזכה לתמיכתו של המלך. אל-מג'אלי שימש כמפקד הכוחות המזוינים עד למלחמת ששת הימים, והתפטר בעקבות הכישלון הירדני במלחמה ואובדן הגדה המערבית. לאחר התפטרותו החל לכהן כחבר בבית הנבחרים של ירדן ב-1 בנובמבר 1967.
חזרתו לקדמת הבמה הצבאית בירדן של אל-מג'אלי התרחשה בעקבות התחזקותם של ארגוני הפדאיון הפלסטיניים בירדן. ארגונים אלו המרו בריש גלי את הריבונות הירדנית ויצאו לפשיטות כנגד ישראל מתוך שטח ירדן. היחסים בין ירדן לפדאיון החמירו בהדרגה, והגיעו לכדי התנגשות צבאית בספטמבר 1970 (אירועים אלו מכונים ספטמבר השחור). ב-6 בספטמבר אנשי ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין חטפו ארבעה מטוסים והנחיתו אותם בעמאן, תוך התעלמות מוחלטת מהריבונות הירדנית. הם דרשו שישוחררו פעילים פלסטינים בתמורה לשחרור בני הערובה. בעקבות זאת, חאבס אל-מג'אלי נקרא לשוב מפרישתו, ומונה בשנית למפקד הכוחות המזוינים במקום משהור אל-ג'אזי שהתפטר. ב-15 בספטמבר, לאחר שיחה חשאית בצמרת הפוליטית בירדן, החליט המלך חוסיין להקים ממשל צבאי זמני עד לתום מעשי האיבה עם הפדאיון. אל-מג'אלי מונה למושל הצבאי הכללי של המדינה. באופן רשמי מוחמד דאוד הפלסטיני היה ראש ממשלה, אולם אל-מג'אלי וסגנו מאזן אל-עג'לוני היו מקבלי ההחלטות באותה העת. במשך מחציתו השנייה של חודש ספטמבר דחק הצבא הירדני את כוחות הפדאיון וכפה הפסקת אש בתיווך מצרים. בשנה העוקבת המשיך וספי א-תל, שהתמנה באוקטובר לראש ממשלה, לדחוק את הפדאיון מירדן עד לכדי סילוקם הסופי מהממלכה ביולי 1971. פעולות הסילוק הסופי נעשו לעיתים בלי ידיעתו של אל-מג'אלי, תוך שא-תל עוקפו בשרשרת הפיקוד ונותן הוראות ישירות לחיילים בשטח.