וייד נולדה בעיירה , במחוז בדפורדשייר (Bedfordshire), אשר באנגליה וגדלה בשפילד (Sheffield). את לימודיה בתיכון עשתה בבית ספר לנימוסי נשים (Lady Manners School) בבייקוול, במחוז דרבישר (Bakewell, Derbyshire). למדה דרמה באוניברסיטת בריסטול והייתה בתוכנית הכותבים הצעירים של תיאטרון רויאל קורט ב-2003.
כיום, וייד מתגוררת בצפון לונדון עם בן זוגה השחקן והבמאי סמואל וסט ושתי בנותיהם.
מחזותיה.
וייד כתבה מחזות רבים, העוסקים בנושאים מגוונים. היא כתבה על המוות, על חיי המשפחה, על מגדר ועוד נושאים חשובים אחרים. בנוסף, היא כתבה גם דרמות וגם קומדיות. המגוון הרחב איפשר לה לקחת חלק בכל גווניו של ולהשפיע עליו רבות.
מחזותיה של וייד עלו בבמות רבות בלונדון בפרט, תיאטרון הרויאל קורט (Royal Court Theatre), תיאטרון דוכס יורק (Duke of York's Theatre), תיאטרון פינברו (Finborough Theatre) ובבמות נוספות רבות ברחבי הממלכה המאוחדת, כמו כן חלק מיצירותיה שודרו גם ברדיו של BBC.
אחת מיצירותיה החשובות היא "יותר קר מכאן" (Colder Than Here), יצירה זו גם הייתה המחזה הראשון שכתבה ופרסמה על הבמות הגדולות של אנגליה, המחזה זכה לצלחה רבה ותרם לפרסומה. המחזה עוסק במוות ובהתמודדות של משפחתה של אישה אשר חולה בסרטן ועומדת למות, זאת בזמן שהאישה מתכננת את הלוויה של עצמה.
יצירה חשובה נוספת שכתבה, העוסקת גם היא בסוגיית המוות, הוא המחזה "גופות נושמות" (Breathing Corpses), שזיכה אותה בהצלחה ובפרסים. עלילת המחזה עוסקת במלון שכביכול מקולל, ובאיש בשם ג'ים אשר מוצא גופה של עצמו, מציאת הגופה והעובדה שהיה נעול איתה מביאים את ג'ים לסיים את חייו.
אופן הכתיבה של המחזות הוא אחת הסיבות להצלחתה: במהלך כתיבתו של המחזה הראשון שלה "יותר קר מכאן" (Colder Than Here), ערכה וייד מחקר מעמיק על נושאים רבים רלוונטיים להבנה עמוקה של הסביבה בה מתרחשת העלילה: היא ערכה מחקר שלם על ארונות קבורה הלוקחים חלק במחזה. גם בכתיבת מחזות מאוחרים יותר, ניכר כי ערכה מחקר מבוסס ומעמיק.
וייד כתבה את "גופות נושמות" (Breathing Corpses), "יותר קר מכאן" (Colder Than Here), "מועדון ההפגנות" (The Riot Club), "מהודר" (POSH), "ידיים אחרות" (Other Hands) ועוד, כמו כן כתבה אדפטציות רבות למחזות, כמו הנובלה הלא גמורה "הווטסונים" (THE WATSONS) של ג'יין אוסטן ואליס בארץ הפלאות. עד כה עלו שבע מחזות שוייד כתבה בעצמם וארבע אדפטציות למחזות שאחרים כתבו. בנוסף, וייד כתבה מספר מחזות נוספים, אשר לא עלו.
וייד זכתה בפרסים רבים לאורך הקריירה שלה והיא נחשבת לאחת המחזאיות הבריטיות המעוטרות של התקופה האחרונה, בין היתר זכתה בפרס אוליבייה לקומדיה הטובה ביותר בשנת 2019, פרס חוג מבקרי התיאטרון לכותבת המבטיחה ביותר של שנת 2005 ופרס ג'ורג' דיווין (George Devine Award) לכותבת המבטיחה ביותר של שנת 2005 ועוד פרסים נוספים.
על מחזותיה בוססו מספר רב של יצירות נוספות, ביניהם סרטים ואדפטציות למחזות אחרים.
רוסטוב (כדורגל נשים)
רוסטוב (ברוסית: Росто́в) הוא מועדון כדורגל נשים רוסי מהעיר רוסטוב על הדון. נוסד ב-22 בדצמבר 2020 כחלק ממועדון רוסטוב.
היסטוריה.
מועדון רוסטוב הוקם ב-22 בדצמבר 2020 כקבוצה בת של מועדון הכדורגל רוסטוב, לקראת השתתפותה באליפות רוסיה בכדורגל נשים, למאמנת מונתה נטליה קראסיובה.
רובין קאזאן (כדורגל נשים)
רובין (ברוסית: Руби́н) הוא שמו של מועדון כדורגל נשים רוסי מהעיר קאזאן, המהווה את המקבילה הנשית של מועדון הכדורגל גברים רובין קאזאן.
היסטוריה.
רובין קאזאן הוקמה ב-19 בינואר 2021, כקבוצת בת של מועדון רובין. הקמת המועדון עוררה סערה במועדון ברצלונה הספרדי, המזוהה עם השחקנית לייקה מרטנס, קשרית נבחרת הולנד ושחקנית הכדורגל הטובה ביותר באליפות העולם 2017, כאשר הקבוצה פרסמה תצלום דומה של השחקנית שגרם למעריצי ברצלונה לתהות אם השחקנית חתמה בקבוצה, אך זה הסתבר כצעד שיווקי לקידום המועדון החדש ללא קשר לשחקנית עצמה.
לקראת פתיחת העונה מונתה אולגה ואסילייבנה למאמנת. ב-1 במרץ 2020, הקבוצה שיחקה את המשחק הראשון שלה (משחק ידידות) עם מועדון ייניסיי והפסידה בתוצאה 0:3.
הגדת חבל ימית
הגדת חבל ימית הוא מרכז מבקרים שהוקם בדצמבר 2010 וממוקם במושב דקל שבחבל שלום בדרום המועצה האזורית אשכול.
בשנת 2014 המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל הכירה ב"הגדת חבל ימית" כאתר מורשת. המקום מספר על העיר ימית והיישובים החקלאיים בחבל ימית שבצפון סיני, שהוקמו בין השנים 1971 ועד 1981, ופונו בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים שנחתם במרץ 1979; ומתאר את הוויתור על הבית למען השלום ואת בחירת המתיישבים להיבנות מחדש בנגב המערבי ולהפריח את השממה בחבל שלום.
מטרת הגדת חבל ימית.
לספר את סיפור ההתיישבות בחבל ימית, הפינוי של היישובים החקלאים, המושבים, הקיבוצים והעיר ימית שפונו מצפון סיני בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים. הסכם שנחתם על ידי נשיא מצרים אנואר סאדאת, ראש ממשלת ישראל מנחם בגין ונשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר, על מדשאות הבית הלבן ב-26 במרץ 1979. המקום מזמין את המבקרים לחוש, להרגיש ולהביט לתוך הזיכרונות, הסיפורים, העדויות האישיות, המזכרות והתיעוד ההיסטורי של האירוע אותו חוו תושבי ישראל בעת פינוי חבל ימית.
היסטוריה.
במשך עשרים שנה חששו מפוני חבל ימית לעסוק באירועי הפינוי. לקראת אירועי 20 שנה להקמת חבל שלום ומושב דקל, מייסדי הגדת חבל ימית נברו בחומרים מהעבר וגילו את גודל העשייה שהם היו מעורבים בה בחבל ימית ואת הראייה החיובית להמשך. אז, זהבה שקד ממייסדי הגדת חבל ימית, קבלה את ההחלטה להקים את מרכז המבקרים כדי לחשוף לכולם את גודל העשייה שנעשתה בחבל ימית שהיא וחבריה היו חלק ממנה.
בשנת 2002 הרעיון להקמת הגדת חבל ימית הועלה בפני הנהלת אגודת חבל שלום ובפני מנהלת המחלקה האסטרטגית במועצה האזורית אשכול וזו קבלה את הרעיון בשמחה ומיד הייתה מוכנה לתת ליזמים מענק של 3,000 ש"ח. במקביל מושב דקל העמיד לטובת המיזם, את מבנה הציבור שנבנה מלכתחילה לשמש כמבנה "צרכנייה" לטובת חברי המושב אך התושבים ויתרו על היעוד הראשוני של המבנה והמקום שימש כספריה אזורית לתושבי חבל שלום עד העברתה למשכנה הקבוע במבנה קהילתי של חבל שלום, כך יצא שיוזמי הגדת חבל ימית זכו בבניין.
במשך כשנתיים היזמים לא הצליחו לקדם את המיזם, מחוסר תקציב מינימלי לפעילות השוטפת. כל הפעילים במיזם עובדים ופועלים בו בהתנדבות. להגדלת התקציב התפעולי של המקום פנו היזמים לעזרה לאגודת חבל שלום (באגודה מאוגדים כל חברי המושבים שהתפנו מחבל ימית לחבל שלום שבמועצה האזורית אשכול). האגודה נרתמה מיד לטובת היזמים והעניקה להם תרומה על סך 10,000 ש"ח בשנה למשך שמונה שנים ובנוסף נתנה למיזם שרותי משרד והנהלת חשבונות. במהלך השנים גם המועצה האזורית אשכול העניקה למיזם בכל שנה שנייה 10,000 ש"ח נוספים בנוסף למענק של אגודת חבל שלום.
בשנת 2010 נתקבל תקציב משמעותי נוסף בסכום של 60,000 ש"ח לסיום ההקמה של מרכז המבקרים שניתן על ידי החטיבה להתיישבות והרשות לפיתוח הנגב, כאשר מנגד אגודת חבל שלום הוסיפה את אותו סכום סך 60,000 ש"ח ובזכותם המיזם נפתח חגיגית בדצמבר 2010.
בשנת 2014 המועצה לשימור אתרים בישראל הכירה במרכז המבקרים הגדת חבל ימית כאתר מורשת ופעלה לקידומו באמצעים שלה.
בתחילת שנת 2019 ביקשה הנהלת מושב דקל להיות הגורם האחראי להמשך תפקוד מרכז המבקרים וכך היה.
מדי שנה מבקרים במקום כ־3,000 מבקרים.
התערוכה הקבועה.
במקום תערוכה קבועה המכילה תיעוד היסטורי הסוקר את חבל ימית מתחילת ההתיישבות בשנה 1971 ועד לפינוי והרס הבתים בשנת 1982.
התערוכה מכילה: צילומים, קטעי עיתונות, מפות וטקסטים, סרטון המתעד עדות אישית מפי אזרחים מפוני "חבל ימית", פריטים שנתרמו ונאספו, על ידי אנשים, תמונות אומנות שונות המשקפות דרכי התמודדות שונות עם סוגיית הפינוי, תיעוד מתוך התקשורת בישראל ועוד.
אנטון בריית
אנטון בריית (בגרמנית: Anton Braith; 2 בספטמבר 1836 – 3 בינואר 1905) היה צייר גרמני של בעלי חיים ונוף ופרופסור באקדמיה לאמנויות יפות במינכן.
ביוגרפיה.
אנטון בריית היה בנו של עובד יום בביברך, שלימים הפך למנהל משק חקלאי. בילדותו עזר אנטון ברעיית עדרי הבקר. בשנת 1851 הוא נכנס לבית הספר לאמנות בשטוטגרט במלגה ללמוד אצל ברנהרד פון נהר, היינריך פון רוסטיגה והיינריך פונק. לאחר ההצלחה הראשונית, הוא וחברו לכיתה אלברט קפיס עברו למינכן בשנת 1860, שם פגש את כריסטיאן מאלי ויצר קשרים עם מושבות האמנים במקומות שונים.
בשנת 1867 נסע לפריז עם כריסטיאן מאלי, אלברט קאפיס וקרל אברט. לאחר תערוכות מוצלחות במינכן, פריז ווינה, הוא ומאלי רכשו בית במינכן, ולעיתים שימש גם סטודיו לציירים אחרים כמו יוזף וילרוידר. בשנת 1874 הוא היה עם מאלי באגם קונסטנץ, בשנת 1875 הוא קנה וילה בביברך כבית שני. בשנת 1884 ערך את נסיעתו הראשונה לאיטליה, ובשנת 1889 נסיעה נוספת. הוא הגיע גם לצפון מערב גרמניה בשנת 1886.
כאשר האמנים של מינכן התפצלו בשנת 1892, בריית לא הצטרף לזצסיון במינכן, אלא נשאר נאמן למסורת הקיימת.
בשנת 1903 חלה בכבד ונפטר אחרי שנתיים בביתו בביברך. הוא לא היה נשוי והוריש את יצירתו האמנותית לעיר ביברך. העיר הקימה את מוזיאון בריית בשנת 1906. כריסטיאן מאלי, שנפטר זמן קצר לאחר מכן, שוכנע להוריש גם הוא את יצירתו לעיר. שני הציירים החברים נקברו זה לצד זה בבית העלמין הקתולי העתיק בביברך.
יצירה.