ב־1457 היא הצטרפה לברית ערי הנזה. הרפורמציה הפרוטסטנטית הגיעה לעיר ב־1542 ורוב כנסיות העיר הפכו לפרוטסטנטיות. יוליוס, הדוכס של בראונשווייג ווולפנביטל הקים בה את אוניברסיטת הלמשטדט בשנת 1576. האוניברסיטה הייתה לאחת האוניברסיטאות הפרוטסטנטיות הראשונות ולאחד ממרכזי הלימוד החשובים באזור, אך בתחילת המאה ה-19 ירדה קרנה, וב־1809 סגר אותה מלך וסטפאליה ז'רום בונפרטה.
ב־1832 הייתה הלמשטדט למרכז מחוז. עד סוף המאה ה־19 התפתחה בסביבות העיר תעשיית הפחם. כמו כן, העיר הפכה למוקד משיכת תיירים בזכות מעיינות המים שנמצאו לידה (Bad Helmstedt).
כאשר גרמניה חולקה לאחר מלחמת העולם השנייה, נשארה העיר בגרמניה המערבית ולידה שכן אחד ממעברי הגבול העיקריים בין שתי המדינות, מעבר הלמשטדט-מריינבורן , המכונה גם "צ'קפוינט אלפא" (Checkpoint Alpha); המעבר בוטל עם איחוד גרמניה ב־1990 וכיום נמצא במקום אתר היסטורי.
הלמשטט
נדייז'דה פון מק
נדיז'דה פון מק
סחוס הקריקואיד
קריקואיד
פרדריק ר. מן
פרדריק ר' מן
פרדריק ר' מאן
נוימארק
מנשייה
מנשייה (בערבית: منشيّة) או אל-מנשייה (בערבית: المنشيّة) הוא שם נפוץ לכפרים ויישובים ערביים בארץ ישראל. מקור השם בפועל הערבי "אנשא" שפירושו "בנה", "הקים". "מנשייה" פירושו "מבנה" או "שיכון". שם זה ניתן לשיכונים או כפרים בקרבת ערים.
קירשנר
קירשנר (Kirschner, Kirshner ,Kürschner) הוא שם משפחה ממקור גרמני. בכתיב Kürschner, לרוב מעיד כי אב קדום של המשפחה עסק בפרוונות (בגרמנית קירשנר בכתיב זה משמעותו "פרוון").
אלאוטרופוליס
פרדריק ר. מאן
יום עבודה בן שמונה שעות
ארגון יציג
מנגנון לינדמן-הינשלווד
ברית רוסיה-צרפת
הברית הרוסית-צרפתית
שלום קומאיסה
שלום קומאיסה בת לוי הייתה אשה יהודיה אמידה מאזור דרום ים המלח אשר ברחה למערת המפלט בנחל חבר - מערת האיגרות בסופו של מרד בר כוכבא. בדומה לבבתא, ארכיון המסמכים שהותירה אחריה במערה הוא מקור ראשון במעלה להבנת החיים היומיומיים, הכלכליים והמשפטיים בתקופתה. המחקר על מסמכיה מהווה דוגמה למחקר במיקרו היסטוריה.
תולדות חייה.
שלום קומאיסה התגוררה במחוז עגלתין (מחוזא) ליד צוער.
בין נובמבר שנת 129 לספירת הנוצרים לינואר שנת 131, מת בעלה הראשון, שמוע בן שמעון, והיא ירשה את הנכסים עליהם הצהיר במפקד הקרקעות בשנת 127. בשנת 131 לספירה נישאה בשנית לישוע בן מנחם. שלום קומאיסה ברחה למערת המפלט בנחל חבר - מערת האיגרות בסופו של מרד בר כוכבא ושם גם מצאה את מותה.
ארכיון שלום קומאיסה.
הארכיון של שלום קומאיסה בת לוי פורסם לראשונה בשנת 1995 על ידי חנה כותן. הארכיון כולל שבע תעודות בלבד, מהן ניתן ללמוד היכן התגוררה. אחת מן התעודות כתובה בארמית וכל שאר התעודות ביוונית. מרבית התעודות הנכללות בארכיון זה נמנו בעבר עם אוסף נחל צאלים, חלקן הגיע ממקורות שונים, לרבות האוסף של יגאל ידין, אך היום ניתן לקבוע כי כל התעודות מן הארכיון של שלום קומיסאה מקורן במערת האיגרות בנחל חבר.
בארכיון של שלום קומאיסה יש ייצוג לפרק זמן של 7 שנים בלבד, משנת 125 ועד לשנת 131 לספירה. כלומר מזמן שממלכת הנבטים סופחה לפרובינקית ערביה. התעודות בארכיון של שלום קומאיסה קיבלו את המספרים הבאים באוסף נחל צאלים: 12 (תעודת בארמית), 60, 61, 62, 63, 64 ו-65 (תעודות ביוונית). התעודות 60 ו-62 היו שייכות למעשה לשמוע בן שמעון, אשר היה ככל הנראה בעלה הראשון של שלום קומאיסה. תעודה מספר 61 הייתה שייכת לאחיה של שלום קומאיסה אשר נפטר ככל הנראה בשנות העשרים של המאה הראשונה לספירה. תעודה מספר 63 הוחזקה על ידי אמה של שלום קומאיסה, שלום גרפטה ובה צוין דבר מותו של אחיה של שלום קומאיסה. רק תעודות 12, 64 ו-65 קשורות ישירות לשלום קומאיסה. ואלו הן התעודות שנמצאות בארכיון של שלום קומאיסה.
ווט F-8 קרוסיידר
ווט F-8 קרוסיידר (באנגלית: Vought F-8 Crusader) היה מטוס קרב חד מנועי על-קולי, ממטוסי הקרב של הדור השני, אשר נבנה במטרה לשרת על נושאות מטוסים מתוצרת ארצות הברית. המטוס שירת במגוון חילות אוויר בשנים 2000-1957.
הקרוסיידר היה מטוס הקרב האמריקאי האחרון שנבנה עם תותחים כנשק עיקרי ועל כך כונה "The last of the Gunfighters". המטוס יועד להחליף את הווט F7U קאטלאס כמטוס היירוט קרב והפצצה של הצי האמריקאי.
המטוס היווה בסיס ל-ווט A-7 קורסייר II המוצלח.
פיתוח.
בספטמבר 1952 הציג הצי האמריקאי דרישות למטוס קרב חדש. הדרישות כללו מהירות מקסימלית של מאך 1.2 ב-30,000 רגל (9,150 מ'), שיעור נסיקה של 25,000 רגל/דקה (127 מטר/שנייה) ומהירות נחיתה במקסימום 100 מיל לשעה (160 קמ"ש). בנוסף, עקב לקחי מלחמת קוריאה נמצא כי מקלעי 12.7 מ"מ אינם אפקטיביים מספיק, לכן נדרשת התקנת תותחי 20 מ"מ.
ווט הקימה צוות פיתוח בראשותו של ג'ון ראסל קלארק שפיתח דגם שסומן V-383. הדגם התמודד מול מטוסים אחרים, בהם F-11 טייגר, מודיפיקציה דו־מנועית של ה-F3H דימון (שלימים הפך להיות F-4 פנטום) ודגם של ה-F-100 סופר סייבר שהותאם לשירות מנושאות מטוסים, ונקרא "סופר פיורי" (Super Fury).
במאי 1953 הוכרז העיצוב של ווט כמנצח, וביוני התקבלה הזמנה ליצור שלושה מטוסי XF8U-1. לאחר קביעת שיטת סימון מאוחדת בספטמבר 1962, ה-F8U הפך ל-F-8. אב־הטיפוס הראשון טס ב-25 במרץ 1955, ובטיסת בכורה זו עבר את מהירות הקול. תקופת הפיתוח והניסוי היו כה מוצלחות עד כי אב־הטיפוס השני ודגם היצור הראשון (F8U-1) המריאו לראשונה באותו היום, ה-30 בספטמבר 1955. וב-4 באפריל 1956 ה-F8U-1 ביצע את השיגור הראשון מנושאת המטוסים ה-USS Forrestal. שני דגמי אב־הטיפוס (XF8U-1) עברו ניסויים על ידי ה-VX-1 עם מעט ליקויים ובעיות שנתגלו. הפיתוח וניסויי החימוש התבצעו בבסיס צ'יינה לייק.
עיצוב.
כנפיים: הכנף הותקנה גבוה על גב המטוס כדי לאפשר לבנות את אלמנט זווית הכוונה־משתנה. הכנפיים יכולות לשנות את זוויתן ל-7° מעלה ולהגדיל את זווית ההכוונה של הכנף בלא שינוי מצב האף, כך שהמטוס מסוגל לטוס בזווית התקפה גבוהה (כגון בנחיתה) עם הגוף במצב מאוזן וראות מצוינת מלפנים (גורם חשוב בנחיתה על נושאת מטוסים). עיצוב הכנפיים כלל "שיני מסור" שהגבירו את היציבות בציר הסבסוב;
גוף המטוס: הגוף עוצב על עקרון "גוף סיארס־האק" - כלומר על פי חוק השטחים, גוף המטוס בנוי בצורת "סיגר" בעל קצוות חדים כדי להקטין גרר במהירויות עבר־קוליות, ובאזור הרחב במטוס הותקנו כנפיים. בגוף השתמשו בסגסוגות טיטאניום במקומות שונים להגברת קשיחותו.
משטחי הגוי: הקרוסיידר מוטס בעזרת משטחי הגוי קלאסיים: מאזנות לגלגול, הגה כיוון לציר הסבסוב והגאי גובה לציר העלרוד.
מנוע: המטוס מונע על ידי Pratt &amp; Whitney J57 בעל מבער אחורי. עקב הכוח העודף, היה ה-F-8 למטוס הצי הראשון שעבר את מהירות הקול בטיסה אפקית.
כני נסע: בשל כנפיו הגבוהות, אפשר היה להתקין כני נסע קטנים יחסית שהתקפלו לתוך הגוף, בשונה מרוב מטוסי הקרב בני זמנו.
אויוניקה: במטוס הותקן מכ"ם Magnavox AN/APQ-84 או AN/APQ-94 Fire. רדיו UHF AN/ARN21B. מערכת TACAN ומערכת זיהוי עמית־טורף בסיסית.
חימוש: המטוס תוכנן לשאת טילים מונחי חום מסדרת ‏AIM-9 סיידוויינדר, ואף גרסה בעלת ראש ביות מכ"ם פעיל־למחצה AIM-9C. בנוסף, יכל הוא לשאת מגוון חימוש אוויר־קרקע, החל מטילי לאו וכלה בפצצות עד משקל אחד טון.
היסטוריה מבצעית.
מפעילים ראשונים בצי: VF-32 הייתה הטייסת הראשונה אשר הפעילה את הקרוסיידר מ-1957, הטייסת נפרסה בים התיכון על נושאת המטוסים USS Saratoga מאוחר יותר באותה שנה. צי האוקיינוס השקט קלט את הקרוסיידרים לראשונה ב-VF-154. מאוחר יותר באותה שנה נקלטו F-8 נוספים ב-VMF-122 של חיל הנחתים.
השירות בצי: הקרוסיידר הפך במהרה למטוס הקרב־יום האולטימטיבי. באותם ימים טייסות הצי החליפו מטוסים מספר בזה אחר זה תודות לפריצות דרך והתפתחויות מהירות בתחום המנועים ואוויוניקה. חלק מהטייסות היו משתמשות במטוס מסוים זמן קצר מאוד לפני קליטת מטוסים בעלי ביצועים טובים יותר. הקרוסיידר היה למטוס הראשון לאחר מלחמת קוריאה שזכה לתקופת שירות ארוכה כשל ה-F-105. בשל העיצוב החדשני יכול היה המטוס להישאר בשירות זמן רב יותר, אך עייפות החומר ואבדות בווייטנאם לא אפשרו זאת.
בזמן משבר הטילים הקובני הביא F-8 תמונות ברזולוציה גבוהה, תוך טיסה בגובה נמוך ומהירות גבוהה.
מלחמת וייטנאם.
כאשר הקונפליקט בווייטנאם הפך למלחמה היו אלה קרוסיידרים שלראשונה נפגשו עם כוחות האויב. ב-3 באפריל 1965 מטוסי F-8 נכנסו לקרב אוויר עם מבני מיג-17 צפון וייטנאמים, אף על־פי שהווייטנאמים טענו להפלת קרוסיידר אחד, על־פי דיווחי ארצות הברית שבו כל המטוסים בשלום. באותו הזמן היה ה-F-8 מטוס הקרב הזריז מבין מטוסי הצי, ומטוסים כגון ה-F-4 נבנו בהשערה שתם עידן קרבות האוויר הקלאסיים (דוגפייט) וכל קרב אווירי ינוהל במרחקים של עשרות ואף מאות קילומטרים עם טילי אוויר־אוויר. אך כאשר התבדתה תאוריה זאת, היו אלו הקרוסיידרים אשר חיזקו את הצלחת הכוחות האמריקאיים.
הקרוסיידר היה מטוס בעל שיעור ההפלות הגבוה בכל המלחמה 19:3. מתוך ההפלות 16 היו מיג-19, ושלושה מיג 21. בכל המלחמה אבדו כ-170 F-8 מכל הסיבות.
ה-F-8 השתתף אף במשימות הפצצה, כאשר אלו של חיל הנחתים טסו בדרום בלבד, ואלו של הצי בצפון.