שמה הראשוני היה דארמונדשטאדט (בגרמנית Darmundestat). בתרגום מגרמנית אפשר לתרגם את שמה הנוכחי של העיר כ"עיר המעיים". ככל הנראה שם זה הגיע לאחר השתבשות השם הראשון, ואין לו קשר היסטורי לעיר. יש המשערים שהעיר נקראת על שם הנחל דרמבאך, שבעבר עבר דרך העיר, אך כנראה השערה זו אינה נכונה, שכן, לפי המקורות, הנחל נקרא על שם העיר.
היסטוריה.
המקום עליו יושבת דרמשטאדט היה מיושב החל מהמאה ה-11. העיר דרמשטאדט נוסדה על ידי הרוזנים לבית קצנלנבויגן בשנת 1330. האדמה החולית של אזור דרמשטאדט לא הייתה נוחה לחקלאות, ולכן עד הפיכתה לבירת רוזנות הסן-דרמשטאדט במאה ה-16, האוכלוסייה במקום הייתה דלה. בתקופת רוזני קצנלבויגן, שימשה דרמשטאדט כמקום מושבם השני, ובמקום הייתה טירה קטנה, באותו המקום בו נבנתה בהמשך הטירה הגדולה של דרמשטאדט, הקיימת עד היום. ב-1479 היורש האחרון של משפחת קצנלבויגן מת בלי להשאיר בן זכר, והנחלות שלהם צורפו לרוזנות הסן, תחת שלטון בית הסן. לאחר פיצול הרוזנות ב-1567, הפכה דרמשטאדט לבירת רוזנות הסן-דרמשטאדט, והחל מ-1806 לבירת הדוכסות הגדולה של הסן עד 1918.
לאחר התפטרות ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן בעקבות תוצאות מלחמת העולם הראשונה, הפכה העיר לבירת המדינה העממית הסן שהוקמה על שטחי הדוכסות. לאחר מלחמת העולם השנייה אוחדה המדינה העממית הסן לתוך הסן, ודרמשטאדט איבדה את מעמד הבירה שלה.
במאה ה-19 העיר גדלה באוכלוסין בצורה משמשעותית מ-10,000 בתחילת המאה עד 72,000 בסופה. ב-1877 נוסד בעיר בי"ס למדעים שנהפך עם הזמן לאוניברסיטה הטכנית של דרמשטאדט.
העידן התעשייתי.
בתחילת המאה ה-20 הייתה העיר מרכז חשוב לגרסה הגרמנית של אר נובו, עם הקמת מושבת האומנים של דרמשטאדט. ב-2021 הכריז אונסק"ו על מושבת אומנים זו אתר מורשת עולמית. תחרויות אדריכליות שנתיות הובילו את לבניית מבנים רבים, שמייצגים אוצרות ארכיטקטוניות של תקופה זו. כמו כן, במהלך תקופה זו, בשנת 1912 הכימאי אנטון קוליש, שעבד עבור חברת התרופות Merck, היה הראשון, שקיבל את הסם MDMA (אקסטזי). בשנת 1937 השטח המוניציפלי של דרמשטאדט הורחב ונכללו בו הפרוורים של העיר ארהילגין, אברשטאדט. בשנת 1938 מחוז קרייס הופרד מדרמשטאדט מבחינה מינהלית.
דרמשטאדט בגרמניה הנאצית.
דרמשטאדט הייתה העיר הראשונה בגרמניה שהכריחה יהודים לסגור את חנויותיהם בתחילת 1933, זמן קצר לאחר עליית הנאצים לשלטון. במהלך האירוע הראשון, החנויות נסגרו ליום אחד בלבד כדי לאפשר לזקנים ולחולים חיים תקינים לתקופה מסוימת. בשנת 1942 למעלה מ-3,000 יהודים נשלחו למחנה ליביגשולה (Liebigschule), ולאחר מכן גורשו למחנות ריכוז, שם נספו.
שלושה מיהודי דרמשטאדט ניצלו על ידי אדולף אלטהוף, שהוכר כחסיד אומות העולם על כך שצירף לקרקס שניהל שלוש נשים והסתירן על אף שהיה נתון לפיקוח הרשויות הגרמניות.
המהומות באיראן
צלוליט
צלוליט הוא הצטברות תאי שומן ברקמות שמתחת לעור, תופעה המשווה לו מראה גלי או נקבובי (בדרגות עוצמה שונות). הצלוליט שכיח אצל נשים החל מגיל ההתבגרות בעיקר באזור הירכיים, אך הוא יכול להופיע גם בחלקי גוף אחרים כמו הישבן, המותניים והבטן, וגם אצל גברים בוגרים. מעריכים שתופעה טבעית זו קיימת ב-90% מהנשים ויש לה מרכיב גנטי.
במונח נעשה שימוש החל משנות ה-20 של המאה ה-20, והוא נכנס לשימוש בפרסומים בשפה האנגלית משנות ה-60.
אין נוטים להגדיר את הצלוליט כבעיה רפואית אלא כמאפיין אסתטי פיזיולוגי.
RICE הוא עזר זיכרון לשיטת טיפול בפציעות חריפות. הטיפול כולל מנוחה, קירור האיבר הפגוע, חבישה לוחצת שלו והגבהתו למשך 48 השעות הראשונות לאחר הפציעה. טיפול ב-"RICE" מקל על כאב הפציעה ומאפשר את ההחלמה. אותיות "RICE" (נהגה כמילה האנגלית לאורז) הן ראשי תיבות באנגלית ל- Rest, Ice, Compression, Elevation (מנוחה, קרח, חבישה, הגבהה). השיטה החדשה גורסת דווקא להניע את הגפה הפגועה ובכך להאיץ התאוששות ושיקום נאות, וכאן האות הראשונה היא M מ-MOVEMENT, תנועה (שיטת "MICE").
פציעה חריפה מלווה בדלקת המעוררת כאב ונפיחות עקב עליה בחדירות כלי דם, בפגיעה בשלמות כלי הדם ובעליה בפגיעות ורגישות הרקמה המחלימה לפגיעות נוספות. עקרונות "RICE" מכוונים לצמצם את אפקט התגובה הדלקתית של הפציעה כלהלן:
מוקד (אופטיקה)
מוקד, נקודת מוקד או פוקוס, הוא מושג תאורטי באופטיקה גאומטרית המתייחס להתכנסותן או להתבדרותן של קרני אור מקבילות אל נקודה אחת או ממנה, בהתאמה. הדרך המוכרת והשימושית ביותר לקבל תוצאה זו היא שבירת קרני האור במעברן דרך עדשה, מרכזת או מפזרת, לפי חוק סנל, או החזרתן ממראה, מרכזת או מפזרת, לפי חוקי ההחזרה.
נקודת המוקד נחשבת לנקודה רק מבחינה תאורטית, משום שמבחינה פיזיקלית, קרני אור אינן מתכנסות לנקודה חסרת ממדים, אלא יוצרות אזור או כתם עגול, המכונה עיגול הטשטוש. ככל שממדיו של עיגול זה קטנים יותר, כך כושר המיקוד של המערכת (עדשה, מראה, או כל צירוף שלהן) טוב יותר והדמות או התמונה שתתקבלנה על ידה תהיינה חדות יותר. מגבלת הממדים סופיים של המוקד נובעת משני סוגים של גורמים פיזיקליים, הנוגדים זה את זה. לכאורה, ניתן לפיכך למטֵב את המערכת, אבל כמפורט בהמשך, כל אחת מהתופעות נושאת בחובה יתרונות וחסרונות, והשיקולים הסופיים בתכנונה של מערכת נקבעים על-פי צורך וייעוד של המערכת. גורם אחד הוא עיוותים או אברציות אופטיות שונות הנגרמות על ידי המערכת האופטית, והגורם השני, הבסיסי יותר, נובע מעקיפה של קרני האור במִפתח העדשה, עובדה המכתיבה ממדי מוקד סופיים גם כאשר המערכת אידיאלית, כלומר נעדרת עיוותים. אזור המוקד המתקבל במקרה אידיאלי כזה הוא הקטן ביותר האפשרי, ונקרא דיסקת איירי. הניגוד בין גורמים אלו נובע מנטייתן של אברציות לגבור ככל שהמיפתח גדול יותר, בשל תרומתן של קרניים הרחוקות מהציר האופטי, בעוד שמגבלת העקיפה גדלה ככל שהמיפתח קטן יותר. למעשה קיים טווח מיטבי בין הצמצם הפתוח ביותר לבין הצמצם הסגור ביותר שבו רמת העיוותים היא הנמוכה ביותר, וברוב העדשות הרגילות, הטווח הזה נמצא באמצע, בין צמצם f/8 לבין צמצם f/16. זה הטווח שבו דיסקת איירי היא בקוטר האפקטיבי הקטן ביותר. למגבלות נוגדות אלה חשיבות מכרעת בתכנונן ובתפקודן של מערכות אופטיות, דוגמת מצלמות, טלסקופים, מיקרוסקופים ועוד, וכאמור, הן מחייבות תכנון מיטבי מתאים.
מוקד, מרחק מוקד, מוקד ממשי ומוקד מדומה.
נבחין בין שני מקרים, המתייחסים הן לעדשות והן למראות עקומות. במקרה הראשון, הקרניים המקבילות פוגעות בעדשה, נשברות בה פעמיים (בכניסה אליה וביציאה ממנה), ומתכנסות אל נקודה אחת (בקירוב), הקרויה מוקד או נקודת מוקד, ומסומנת על ידי F. באיור מס' 1 מתוארת אלומה כזו, המגיעה במקביל לציר האופטי הראשי של העדשה, ומתכנסת בנקודה הנמצאת עליו. אלומות מקבילות המגיעות בכיוונים אחרים, יוצרות גם הן את המוקדים שלהן, אבל על צירים אופטיים משניים, המתארים את כיוון התקדמותן.
המרחק בין נקודת המוקד לבין העדשה מוגדר מרחק מוקד, ומסומן על ידי f. מאחר שנקודת מוקד זו מתקבלת על ידי מפגשן של הקרניים המתכנסות עצמן, שהן ממשיות, היא מוגדרת כמוקד ממשי, ומרחקה מהעדשה מוגדר להיות חיובי.
במקרה השני, הקרניים פוגעות בעדשה ומתפזרות (או מתבדרות) לאחר מעברן בה, כאילו יצאו מנקודה אחת מאחורי העדשה, היא נקודת המוקד. ראו איור. מאחר שהנקודה מתקבלת על ידי המשכי הקרניים ולא על ידי הקרניים עצמן, המוקד מוגדר כמוקד מדומה, ומרחקו מהעדשה מוגדר להיות שלילי (איור מס' 2).
באופן דומה, לגבי מראות כדוריות. אלומה מקבילה הפוגעת במראה מרכזת (מראה קעורה), מוחזרת ממנה אל נקודה אחת (בקירוב), היא נקודת המוקד, והיא ממשית, כמו במקרה של עדשה מרכזת. במקרה של פגיעה במראה מפזרת (מראה קמורה), הקרניים מוחזרות ממנה כאילו יצאו מאותה נקודה (בקירוב) מאחוריה, היא נקודת המוקד, והיא מדומה.
לעדשה שני מוקדים.
מאחר שאלומת אור יכולה להגיע לעדשה משני צדיה, הרי שלה שני מוקדים אפשריים (בניגוד למראה), ומרחקיהם מהעדשה אינם שווים, מלבד במקרה של עדשות דקות. נהוג, מסיבות הנדסיות-שימושיות להבחין בין עדשות עבות ובין עדשות דקות. עדשה דקה, בה שני מוקדי העדשה נמצאים במרחקים שווים ממנה, בקירוב, שימושית במיוחד במערכות אופטיות רבות, כמו מצלמות, משקפי ראייה, ועוד, בשל הפשטות היחסית של תכנונן מבחינת השיקולים האופטיים, ושל ייצורן, מבחינה טכנולוגית.
איתור המוקד של עדשה מרכזת בדרך ניסויית.
קביעה ניסויית ישירה של המוקד של עדשה מרכזת נעשית באופן הבא:
נוסחת לוטשי העדשות (או במה תלוי מרחק המוקד של עדשה).
נוסחה זו מתארת את הקשר בין מרחק המוקד של עדשה לבין הפרמטרים (הגדלים הפיזיקליים) בהם הוא תלוי. במקרה של עדשה דקה קשר זה ניתן על ידי formula_1 כאשר: f הוא מרחק המוקד שלה, n1 ו-n2 הם מקדמי השבירה של העדשה ושל התווך בו היא נמצאת, בהתאמה, ו-R1,2 הם רדיוסי העיקום שלה.
נוסחה זו מלמדת שניתן לקבוע את מרחק המוקד של עדשה משיקולים גאומטריים ולפי טיבם האופטי של החומר ממנו היא עשויה ושל התווך בו היא נמצאת. תלות זו מלמדת שמרחק המוקד של העדשה אינו תכונה של העדשה בלבד, אלא גם של התנאים בהם היא נתונה. לדוגמה, שימוש במשקפי ראייה במים לא יצלח, משום שמרחק המוקד של עדשות המשקפיים מקבל ערך אחר במים (שים לב ליחס בין מקדמי השבירה). דוגמה נוספת: עדשה דו-קמורה (כלומר, קמורה משני צדיה) הנמצאת באוויר או במים פועלת כעדשה מרכזת. עדשת אוויר (בועת אוויר בצורת עדשה דו-קמורה, הנמצאת בזכוכית או במים) לעומת זאת, שלה אותו מבנה, תנהג כעדשה מפזרת.
מוקדים של מראות מיוחדות.