אוביקו נולד בשנת 1878 בגואטמלה סיטי, בן לפוליטיקאי במפלגה הליברלית. דעותיו הימניות של אוביקו עזרו לו לטפס בסולם הדרגות של הצבא, ובנוסף ניחן ביכולות ניהול מרשימות. גואטמלה נשלטה כמעט מאז הקמתה על ידי דיקטטורים ועריצים שנמנו עם האליטה האירופאית ורמסו את המעמדות הנמוכים, ובעיקר את צאצאי המאיה שסבלו מדיכוי וגזענות. אוביקו נמנה עם אותה אליטה לבנה ולכן, יחד עם דעותיו הפאשיסטיות והגזעניות, הכסף שלו והקשרים שהיו לאביו, הוא מצא חן בעיני המפלגה הליברלית. בנוסף, גם האמריקאים מצאו אותו פוליטיקאי נוח ובעל אינטרסים דומים, מה שעזר לו בעתיד להפוך למנהיג המדינה.
חוסר היציבות השלטונית בגואטמלה.
בדצמבר 1930 נאלץ הנשיא לזארו צ'אקון להתפטר מתפקידו לאחר שלקה בשבץ מוחי. באותה תקופה גואטמלה הייתה בעיצומו של השפל הגדול וקופת המדינה נמצאה בגירעון הגדול בכל הזמנים; יורשו של צ'אקון, בודיליו פלמה, הודח בהפיכה מדינית בתוך ארבעה ימים מרגע כניסתו לתפקיד, ובמקומו התמנה הסוציאליסט מנואל מריה אורייאנה קונטררס. עם זאת, ארצות הברית שהייתה בעלת השפעה עצומה על מרכז אמריקה באותה עת, התנגדה לממשלה החדשה ודרשה מאורייאנה להתפטר; הוא נאלץ לעזוב את הנשיאות לטובת חוסה מריה ריינה אנדרדה.
כדי להשיב את היציבות השלטונית, המפלגה הליברלית החליטה לחבור אל המפלגה הפרוגרסיבית ובכך ליצור למעשה מפלגה אחת בלבד, שבראשה יעמוד אוביקו - שאמור יהיה להפוך ליורש של אנדרדה. בפברואר 1931 הוא נבחר עם 305,841 קולות בעדו, כאשר הוא המתמודד היחיד. לאחר כניסתו לתפקיד חולל שלל רפורמות שנועדו להבטיח את הישארותו בתפקיד, ובכך הפך את גואטמלה רשמית לדיקטטורה.
שנותיו כנשיא גואטמלה.
שלטונו של אוביקו אופיין כטוטליטרי, מיליטריסטי וקפיטליסטי, ובעל תמיכה רבה מארצות הברית. הסופר האמריקאי ג'ון גונתר, שביקר במדינה במהלך שנת 1941, תיאר אותה כ"מדינה שבמאה אחוז נשלטת על ידי אדם אחד". הוא אף היטיב לתאר והוסיף כי "יש [לאוביקו] מרגלים וסוכנים בכל מקום, והוא מכיר את העניינים הפרטיים של כולם במידה מדהימה. אף סיכה לא נופלת בגואטמלה מבלי שהוא ידע על כך מיד". בשליטתו של אוביקו גואטמלה הושוותה לא פעם ל"כלא מודרני". הוא העביר כמעט כל גוף מדיני לרשות הצבא, החל מבתי הספר, כלה בסניפי דואר ועד לתזמורות סימפוניות; אנשי צבא וגנרלים עבדו בכל עמדות המפתח הפוליטיות במדינה, ורבים מבני המעמדות הנמוכים גויסו בכפייה לצבא, בהם בעיקר צאצאי ילידים שנחשבו בעיני אוביקו לחיות שיש לחנך, והשווה זאת ל"ביות חמורים".
אוביקו ראה בגואטמלה את בת הברית הקרובה ביותר של ארצות הברית במרכז אמריקה. לכן, הוא קידם כניסה של חברות אמריקאיות לגואטמלה, ונתן להן שטחים, עובדים (בכפייה) והקלות מס. החברה הבולטת היותר הייתה חברת הפירות המאוחדת, שזכתה ליחס מיוחד מאוביקו והייתה פטורה לחלוטין ממס, כמו גם החזיקה במספר הרב ביותר של קרקעות בגואטמלה - יותר מכל גוף או אדם אחר, כולל ממשלת גואטמלה עצמה. גם מסילת הברזל היחידה במדינה הייתה בבעלותה, וכמוה גם כל מפעלי החשמל במדינה.
ב-18 בספטמבר 1934, הוצאו להורג חמישה בכירים בצבא על ידי אוביקו, לאחר שהואשמו בקשירת קשר וניסיון הפיכה כנגדו. בספרו, "גן הפרדוקס" (בספרדית: El Jardín de las Paradojas), שנכתב בשנת 1935, האשים הסופר הגואטמאלי אפריין דה לוס ריוס את מפקד המשטרה, הגנרל רודריקו אנזואטו ולנסיה, בכך שבדה את החשדות לקשירת קשר וקידם את הוצאתם להורג של הקצינים גם כשלא הייתה לו אף לא ראיה אחת. כך או כך, היה זה הגל הראשון בדרך ל'צונאמי' של הוצאות להורג שביצע אוביקו, כשבוסופו של דבר אף השווה עצמו לאדולף היטלר ואמר כי "אני כמו היטלר. קודם מוציא להורג, אחר כך שואל שאלות".
המדיניות המדכאת של אוביקו והתנהגותה השחצנית הובילו להתקוממות עממית רחבה שהובילה על ידי אינטלקטואלים, אנשי מקצוע וקציני צבא זוטרים ממעמד הביניים. לכן, ב-1 ביולי 1944 נאלץ אוביקו להתפטר. אולם הוא הותיר אחריו יורש - פדריקו פונסה, שהיה שליט בובה של אוביקו. גם לאחר לכתו המשיך פונסה להשליט את משטר הטרור והעריצות שהתווה אוביקו, וימשיך ללוות את גואטמלה עוד שנים ארוכות.
מותו.
לאחר שאובחן כסובל מסרטן הריאה ניצל את יחסו הטוב עם ארצות הברית ועבר להתגורר בגלות בניו אורלינס, שם זכה לטיפול רפואי הולם שלא היה קיים בגואטמלה. עם זאת, לאחר שנתיים מפרישתו מתפקיד נשיא גואטמלה, נפטר מהמחלה ב-14 ביוני 1946.
הארמון.
אוביקו נודע גם בזכות ארמונו הענק שבפאתי גואטמלה סיטי. הארמון נבנה בהוראתו על ידי מספר רב של עובדים בכפייה, והיה "מנקר את עיניהם" של העוברים והשבים, בהם הרבה פועלים ובני ילידים שלחלק גדול מהם לא היה כסף לחשמל. השכר ששולם לפועלים עבור הבנייה היה זעום - 0.25 סנט ליום עבודה. לאחר 4 שנים של בנייה, הושלם הארמון. גג הארמון מעוטר בנחושת ירוקה, משום שירוק היה הצבע האהוב על אשתו.
חורחה יוביקו
You're Never Fully Dressed Without a Smile
You're Never Fully Dressed Without a Smile (בעברית: אתה אף פעם לא לבוש לגמרי בלי חיוך) הוא שיר מתוך פסקול המחזמר "אנני" של תיאטרון ברודוויי, שנכתב על ידי צ'ארלס סטראוס ומרטין צ'רנין.
גרסתה של סיה.
סיה ביצעה גרסת כיסוי לשיר עבור פסקול הסרט "אנני" משנת 2014. הסינגל הגיע למצעדים באוסטרליה, בלגיה, בריטניה ופולין, שם הוא הפך ללהיט רדיו, והגיע למקום השלישי במצעד ההשמעות הפולני ולמקום השני במצעד ההשמעות בטלוויזיה הפולני. הקליפ לשיר צולם בעיר ניו יורק, בהשתתפות שחקני הסרט משנת 2014, ובו הם מעודדים את אזרחי העיר על ידי ריקודים, ביצוע מעשי חסד אקראיים ונשיאת שלטים עם המילה "smile" עליהם.
צמח צרפתי
צמח צרפתי (1624 – 1717) היה רב תוניסאי שכיהן כרב הראשי של תוניסיה וכיהן בבית הדין של תוניסיה.
בסוף ימיו הוא עבר לארץ הקודש ומת בירושלים בשנת 1717. זאת בעקבות פיצול בין קהילות גרנאס לטוואנסה, בו שניים מתלמידיו - אברהם טאיאב ויצחק לומברוזו (בהתאמה) - ירשו אותו בתפקיד הרב הראשי לתוניסיה. תלמיד נוסף היה יורשו של טאיאב, מסעוד-רפאל אל-פאסי.
צרפתי מילא תפקיד חשוב בהחייאת לימודי היהדות בתוניסיה במאה ה-17. פסקי הדין והפרשנויות שלו אמנם לא פורסמו בכרך משלהם, אך עבודתו צוטטה על ידי תלמידיו ויורשיהם.
אחת האורטריות העתיקות בהארא, הרובע היהודי של תוניס, נקראה על שם צרפתי.
אזהרת מסע (סדרת טלוויזיה)
אזהרת מסע (באנגלית: The Girl from Oslo; בנורווגית: Bortført, מנורווגית: "חטופים") היא סדרת טלוויזיה ישראלית-נורווגית מסוגה דרמת מתח, שכתבו רונית ויס ברקוביץ ביחד עם התסריטאי הנורווגי קירה הולם יוהאנסן, שהופקה על ידי נטפליקס, ועלתה לשידור ב-11 באפריל 2021, ב-HOT וב-TV 2 נורווגיה. היא מצולמת ברובה בישראל וחלקה בנורווגיה, והיא מדוברת בארבע שפות (עברית, אנגלית, נורווגית וערבית). הסדרה בוימה על ידי אורי ברבש וסטיאן כריסטיאנסן הנורווגי.
ההפקה של הסדרה החלה ב-2019, ובמאי 2020 החלה ההפקה בפרה-פרודקשן לקראת צילומים, אך משפרצה מגפת הקורונה בישראל, היא הוקפאה. תחילה אלון אבוטבול היה זה שלוהק לגלם את הדמות של אריק, אך הוא הוחלף בעמוס תמם.
עם עלייתה לשידור ב-HOT באפריל 2021 הסדרה זכתה לביקורות פושרות בישראל שטענו שהעלילה היא צפויה וקלישאתית. למרות זאת כאשר עלתה לשידור בנטפליקס, זכתה הסדרה במקום רביעי כסדרה הכי נצפית בעולם בשבוע האחרון של שנת 2021.
עלילה.
נדב (דניאל ליטמן), מוזיקאי יוצא יחידה קרבית, שגדל במשפחה חרדית ואביו רב. לאחר שהוא, אמו ואחותו הקטנה (שירה יוסף) יצאו בשאלה, האב ניתק עמם כל קשר. באחת מהופעותיו הוא פוגש את פִּיָה (אנדראה ברנצן), תיירת נורווגית צעירה בת 24 וסטודנטית לרפואה, שמוצאת חן בעיניו והוא מזמין אותה להצטרף אליו ואל אחותו לחופשה בסיני.
בחופשה בסיני נחטפים השלושה בידי ארגון דאעש. בתמורה לחייהם דורש ארגון הטרור לשחרר מחבלים הכלואים בישראל ובנורווגיה. אם האסירים לא ישוחררו – בני הערובה יוצאו להורג. ממשלות ישראל ונורווגיה מתנגדות לעסקה עם דאעש.
26 שנה קודם לכן, בשנת 1993, מאחורי הקלעים של השיחות שהובילו להסכמי אוסלו, נפגשים שלושה אנשים מעולמות שונים מחוץ לחדרי המשא ומתן: אריק (עמוס תמם), פקיד זוטר במשרד החוץ שהתלווה למשלחת הישראלית; אלכס באקה הנורווגית (אנקה פון דר ליפה), עובדת במכון FAFO שערך את השיחות; וליילה הפלסטינית (ראידה אדון) שהגיעה כמתורגמנית עם הנציגים הפלסטינים. הם בילו את רוב זמנם בהמתנה מחוץ לחדר הישיבות, והעוינות הראשונית בין השלושה הפכה לידידות, ואף נוצר סיפור אהבה טעון בין אלכס לאריק. בשעה שנחתם ההסכם, חזר כל אחד לחייו והם נפרדו. אריק אפילו לא ידע שאלכס בהריון ממנו עם פִּיָה. אלכס התחתנה במהירות עם קארל (אנדרס אנדרסן) וקיוותה שהסוד הגדול שלה לא ייחשף.
בינתיים, אמם של החטופים הישראלים מקימה אוהל מחאה בירושלים ומנסה להפעיל לחץ ציבורי למען שחרורם.
אף על פי שקארל מופתע בכלל מעצם ביקורה של בתו בישראל, אמו מבינה את הסיבה לכך – פִּיָה טסה בעקבות רצון לפגוש את אביה הביולוגי.
משוגעת מדאגה, אלכס מגיעה לישראל ומספרת לאריק, כיום השר הישראלי לענייני מודיעין, כי הילדה הנורווגית החטופה היא למעשה בתו. כעת אריק יצטרך להסתכן בכול כדי להציל את הבת שהוא מעולם לא ידע עליה. הרחק משם, בנורווגיה, קארל מנסה לשחרר את המחבל שעצור בנורווגיה כדי להחליפו בילדה החטופה, שגידל כבתו שלו.
אלכס, שמבינה כי שני הגברים, אריק וקארל, לא מצליחים להציל את בתה מגלה כי אחד החוטפים הוא בנה של ליילה.