ג'יי די שירת כחייל באוגדת צנחנים אמריקאית בשלבים הסופיים של מלחמת העולם השנייה מיולי 1944. השתתף במבצע חציית נהר הריין וזכה לעיטור "כוכב הברונזה". הוא השתחרר מהצבא ב-1946.
טיפיט נשא אישה ונולדו לו 3 ילדים. במשך שנים אחדות עבד כפועל שכיר ולאחר מכן כחקלאי, ואחר כך עבר עם משפחתו לדאלאס. בשנת 1952 הצטרף למשטרת דאלאס ונחשב לשוטר מצטיין. בשנת 1956 צוין לשבח על מילוי תפקידו באכיפת החוק.
טיפיט ע"פ ועדת וורן.
ב-22 בנובמבר 1963 הגיע נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי לביקור בעיר דאלאס. הנשיא עבר בצהרי היום בחוצות העיר בשיירת מכוניות, כשבמכונית הפתוחה בה נסע ישבה לצדו אשתו ז'קלין קנדי ובמושב הקדמי ישבו מושל מדינת טקסס ג'ון קונלי ורעייתו. במכונית נהג ראש השירות החשאי המופקד על הגנת הנשיא.
בשעה 12:30, כשחלפה השיירה על פני בניין השייך לעיריית דאלאס ששימש כמחסן להספקת ספרי לימוד לבתי הספר בעיר, נורה הנשיא ממרחק ונפגע בראשו וכתפו השמאלית. כדור נוסף פגע במושל טקסס. הנשיא הובהל לבית החולים ובשעה 13:00 נקבע מותו.
על פי גרסת דו"ח ועדת וורן, הרוצח, לי הארווי אוסוואלד, נמלט מיד ממחסן הספרים דרך חדר מדרגות אחורי, כשהוא מסתיר את הרובה ממנו ירה בנשיא מאחורי קופסאות קרטון שהיו במקום. בדרכו למטה פגש בשוטר, שהניח כי היריות באו ממקום כלשהו בקומות הגבוהות של מחסן הספרים, ונכנס לבניין כדי למצוא את היורה. כשחלף אוסוואלד על פני השוטר, זיהה אותו מנהל מחסן הספרים בפני השוטר כעובד המקום ואישר לו להמשיך בדרכו.
אוסוואלד עלה על אוטובוס בדרכו לבית בו התגורר בשכירות באחד מפרברי דאלאס, אך האוטובוס לא היה יכול להתקדם בשל המחסומים שהציבה המשטרה בעקבות הרצח. אוסוואלד עלה על מונית, והלך לבית בו התגורר על מנת להוציא משם את מעילו ואקדחו שנותרו שם, ויצא ברגל לרחוב.
ג'יי. די. טיפיט, שהיה בסיור ברכבו המשטרתי, קיבל תיאור כללי של הרוצח שהופץ ברדיו המשטרתי, שהתבסס על תיאור מפי עדי ראייה שהבחינו באוסוואלד ניבט מחלון הקומה השישית של מחסן הספרים לפני ההתנקשות. בשעה 13:16 הבחין טיפיט באוסוואלד ההולך ברחוב וסימן לו לעצור. אוסוואלד שלף את אקדחו וירה בטיפיט למוות.
עד ראייה לרצח העיד כי אוסוואלד ירה בטיפיט לאחר שיחה קצרה שהתנהלה בין השניים. עדה אחרת שראתה את הרצח כאשר ישבה במרפסת ביתה סיפרה כי שני אנשים תקפו את טיפיט.
בעוד טיפיט מתבסס בדמו המשיך אוסוואלד להסתובב ברחוב במשך דקות ארוכות, ולבסוף התגנב לבית קולנוע מבלי לשלם עבור כרטיס. אזרחים ערניים שהבחינו בו וחשדם התעורר הזעיקו את המשטרה. השוטרים נכנסו לאולם ועצרו את אוסוואלד כמעט ללא התנגדות.
אוסוולד הואשם בתחילה רק ברצח השוטר טיפיט ורק לאחר מכן הואשם גם ברצח הנשיא.
טיפיט בתאוריות הקונספירציה.
רבים מחוקרי רצח קנדי סבורים כי רצח טיפיט לא היה מקרי, וכי הוא היה חלק מהקונספירציה שהובילה לטענתם לרצח. מארק ליין בספרו "Rush to Judgement", שהיה בין הספרים הראשונים שהיו ביקורתיים כלפי וועדת וורן, טוען כי פגישתו של אוסוואלד עם טיפיט הייתה מתוכננת, כי טיפיט נמנה עם הקושרים ותואם מראש כי יפגוש באוסוואלד וכי אוסוואלד ירה בטיפיט כאשר במהלך הפגישה הבין אוסוואלד מהתנהגותו או מדבריו של טיפיט כי הוא למעשה "Patsy", שעיר לעזאזל שעליו תוטל אשמת הרצח.
תאוריות אחרות סבורות כי גם טיפיט היה קורבן, אם בשל שראה או שמע דבר מה שעשוי היה לחשוף את הקושרים, ואם בשל כך שרציחתו הייתה חשובה על מנת ליצור לאוסוואלד תדמית של רוצח, ולספק לציבור סיפור הגיוני ורציף על מעשיו של אוסוואלד לאחר הרצח. כך, למשל, התאוריה של ג'ים גאריסון מזכה לחלוטין את אוסוואלד מרצח טיפיט. בסצנה בסרט "JFK תיק פתוח", המתבסס על ספרו של גאריסון, מסביר גאריסון, בגילומו של קווין קוסטנר, את השתלשלות הקונספירציה לחבר המושבעים, הוא שואל "מי רצח את טיפיט" ועונה בעצמו - "כל אחד חוץ מאוסוואלד".
ג'יי די טיפיט הובא לקבורה בבית עלמין השוכן באחד הפארקים של דאלאס. בן 39 היה במותו.
מונופולי
מונופולי (איטלקית: Monopoli) היא עיר נמל על שפת הים האדריאטי בנפת בארי שבמחוז פוליה, איטליה. העיר שוכנת בחצי הדרך בין ברינדיזי לבין בארי.
בראשית המאה ה-16 נכבשה העיר, על ידי הרפובליקה של ונציה. בשנת 1496 התיישב בעיר רבי יצחק אברבנאל מממגורשי יהדות ספרד, ושם כתב חלק מספריו.
על העיר.
מונופולי שוכנת 43 ק"מ דרום-מזרח לבארי. היא מצויה באזור הפורה של מחוז פוליה. נמלה נחשב בין הנמלים הפעילים במחוז. חזית הנמל כלפי הים נשמרה בצורה האופיינית לתקופת ימי הביניים.
מצפונה מצויה העיר אלברובלו המפורסמת בשל מבני הטרולי (Trulli, יחיד Trullo) הייחודיים שבה. מבני הטרולי באלברובלו הם חלק מאתר מורשת עולמית שהוכרז על ידי אונסק"ו ב-1996. אתר חשוב הקרוב לעיר הוא מערות קאסטלאנה (Grotte di Castellana).
תולדות העיר.
בעת העתיקה, הקימו היוונים במקום עיר בשם אגנטיה (Egnatia). מונופולי הייתה כפר קטן ליד העיר. בשנת 545 נהרסה העיר על ידי האוסטרוגותים ותושביה נסו לכפר מונופולי, שפרוש שמו "העיר היחידה". השליטה על המקום עברה בין: האימפריה הביזנטית, האיטלו-נורמדים (Italo-Norman) ובית הוהנשטאופן
(Hohenstaufen). הנמל שימש ליציאת מסעות הצלבנים לארץ הקודש. שלטו בה לורדים פאודלים מבתי מלוכה צרפתים אנגווין (Angevin) ומ"בית ארגון"
בשנת 1484 נכבשה העיר על ידי ונציה ומאז זכתה לפריחה כלכלית, בתור עיר הנמל בים האדריאטי. בשנת 1545 נכבשה על ידי ספרד וכונתה "נמל חופשי". החל משנת 1860 העיר היא חלק מאיטליה.
דון יצחק אברבנאל.
דון יצחק אברבנאל גר בעיר בין השנים 1496–1503. היה זה לאחר שגורש מספרד ונקלט בנאפולי בחצרו של המלך הספרדי בשנת 1492. ב-1494 עם הכיבוש הצרפתי, נס לסיציליה ואחר-כך לאי קורפו, ומשם חזר לאיטליה לעיר מונופולי. בעיר זו סיים את כתיבת פירושו לספר דברים וחידש את פעילותו הספרותית. אברבנאל חש שהגיע העת לספר על כוח הסבל של היהודים, וחיבר את ספרו "ימות עולם", בו תיאר את כוחו של העם היהודי. מכאן עבר לעסוק בשאלת הגאולה וחיבר את פירושו להגדה של פסח, "זבח פסח". הוא המשיך בכתיבת פירוש למסכת אבות בשם "נחלת אבות". הוא כתב זאת לבקשת בן זקוניו, שמואל, שהיה בסלוניקי. בפירוש הוא עמד על הירידה המוסרית שחלה בין מגורשי ספרד.
כן היה עסוק בחיבורו "מעייני הישועה" - טרילוגיה משיחית. בחלק הראשון חיווה דעתו כי שנת 1503 תהיה שנת הגאולה. בשני כרכים נוספים: "ישועות משיחו" ו"משמיע ישועה" הוא מפרש את פסוקי התנ"ך שבהם רמזים לגאולה. בעזרתם ניסה לבסס את ההשקפות והתחזיות שהשמיע ב"מעייני הישועה". בשנת 1498 סיים את הטרילוגיה המשיחית.
בשנת 1503, חזרה השליטה על ממלכת נאפולי לספרד. בנו, יהודה אברבנאל, היה לרופא המלך וחזר לעיר, אבל דון יצחק אברבנאל החליט לעבור צפונה לוונציה.
פאטאנו
פאטאנו (באיטלקית: Faetano) היא אחת מתשע היחידות האדמיניסטרטיביות - הקסטלי המרכיבות את סן מרינו (Castelli). כמו כן זהו גם שמה של העיר הגדולה בקסטלי.
העיר ממוקמת במזרח המדינה ומשתרעת על שטח של 7.75 קמ"ר. העיר גובלת עם איטליה ועם הקסטלים דומניאנו, פיורנטינו, מונטג'ארדינו ובורגו מג'ורה.
בשנת 2009 התגוררו בעיר 1159 תושבים.
קבוצת הכדורגל של העיר היא ס.ס. פאטאנו.
במאה ה-13 הייתה העיר חלק מהקומונה של רימיני. הזכות לשלטון בעיר נמסרה לסן מרינו על ידי האפיפיור פיוס השני בשנת 1463.
דרמה-קומית
יחסי אובייקט
שמשון ודלילה
תוכנית האוטונומיה
תוכנית האוטונומיה הוא כינויה של תוכנית לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני שהוצעה על ידי מנחם בגין, ראש ממשלת ישראל, משה דיין, שהיה שר החוץ ואנואר סאדאת נשיא מצרים, לפיה תהיה לעם הפלסטיני זכות לנהל את ענייניו באופן אוטונומי, ללא התערבות ישראלית.
היסטוריה.
לאחר מלחמת ששת הימים, שלטה ישראל בשטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה. כיבוש השטחים יצר מצב בעייתי, בו אין אפשרות לספח את השטחים הכבושים מחשש לפגיעה ברוב היהודי של מדינת ישראל.
עם כיבוש השטחים, שלטו בציבור הישראלי שתי גישות לפתרון הסכסוך: הגישה הראשונה, שהוביל יגאל אלון, לפיה יש לתת לעם הפלסטיני זכות להתחבר לממלכת ירדן או לכונן מדינה עצמאית בשטחים הכבושים. גישה זו זכתה לכינוי "פשרה טריטוריאלית" והצגתה העיקרית הייתה בתוכנית אלון. הגישה השנייה, שאותה הוביל משה דיין ושמעון פרס, נקראה "פשרה פונקציונלית", שמשמעותה השארת השטחים בשליטת ישראל, וחלוקה לא של השטח אלא של הסמכויות השלטוניות בין ישראל לפלסטינים או לממלכת ירדן. בפועל, עד הצעתו של ראש ממשלת ישראל לשעבר אהוד ברק בשנת 2000, גישת הפשרה הפונקציונלית הייתה הגישה הנפוצה יותר בישראל, ואף הסכמי אוסלו מבוססים עליה.
הסכמי קמפ דייוויד.
במסגרת הסכמי קמפ דייוויד, שנחתמו במסגרת הסכם השלום עם מצרים, השתנתה הגישה הישראלית. סאדאת סבר כי לא תיתכן יציבות ללא מילוי צרכיו של העם הפלסטיני ופתרון בעיותיו. בדיון על העם הפלסטיני, הציעו בגין ודיין את "הפשרה הפונקציונלית" כפתרון לסכסוך, ותוכנית זאת כונתה "תוכנית האוטונומיה".
סעיפי התוכנית.
לאחר הסכם השלום, ניסח בגין בזהירות טיוטת הסכם אוטונומיה. עיקרי התוכנית היו:
גורל התוכנית.
טיוטת ההסכם של בגין אומנם לא יושמה, אך שיחות אוטונומיה התחילו. התנועה הלאומית הפלסטינית ואש"ף לא השתתפו בשיחות ולמעשה התנגדו לתוכנית. ביוני 1979, נערכו שיחות הכנה בין משלחת מצרית, ישראלית ואמריקאית במלון אכדיה בהרצליה.