לתקופה זו שרדו שני מקורות עיקריים: המקרא והכתבים האשוריים. מלבדם, המלחמה מתוארת בתמצות גם במקורות עתיקים משניים.
מאלאבר
מאלאבר (פירושונים)
הפצצת המטכ&quot;ל הסורי
Taenia pisiformis
Taenia pisiformis (בקיצור: T. pisiformis, בתעתיק לעברית: טֶנְיָה פִּיסִיפוֹרְמִיס) היא תולעת סרט טפילה השייכת למשפחת ה-"Taeniidae", שאליה שייכות גם תולעי הסרט "Taenia saginata" ו-"Taenia solium", החולקות עימה קרבה גנטית. אולם חרף הקרבה הגנטית בין שלוש התולעים, בניגוד ל-"Taenia saginata" ו-"Taenia solium", אין "T. pisiformis" גורמת לתחלואה בבני האדם. תפוצת הטפיל היא עולמית ועיקר התחלואה מתרחשת בקרב טורפים ממשפחת הכלביים (כלבים, זאבים, שועלים, תנים, זאבי ערבות) וממשפחת החתוליים (חתולים, שונרים).
מורפולוגיה.
בהיותה "T. pisiformis" תולעת סרט, כוללת המורפולוגיה שלה 3 שלבים מוגדרים: שלב הביצה (Egg), שלב הפגית (Larva) ושלב הבוגר (Edult).
הדבקה ומחזור התרבות.
מחזור ההדבקה של "T. pisiformis" כולל מספר שלבים ומחייב את הימצאותם של מאכסנים שונים. השלב הראשון במחזור חיי הטפיל מתאפיין בהטלת צואה של בעלי חיים (לרוב ממשפחת הכלביים), המהווים מאכסן סופי לתולעת זו. בעל חיים הנגוע בתולעת "T. pisiformis" מתאפיין בקצב הפרשה גבוה של מקטעי תולעת מופרים המכילים כ-40,000 ביצים. עם הזמן מתפרק קרום ה-Proglottid והביצים מתפזרות בסביבה.
בשלב הבא הביצים, או מקטעי תולעת מופרים אשר מכילים את הביצים, נבלעים במהלך אכילה על ידי בעלי חיים המהווים מאכסן ביניים לטפיל (לרוב ארנביים ומכרסמים דוגמת עכברים וחולדות). בתוך הקיבה והמעי הדק של בעלי חיים אלה בוקעות הביצים ומתוכן מגיחות הפגיות. הפגיות קודחות דרך דופן המעי הדק וחודרות אל מערכת הדם הפורטלית, דבר אשר מאפשר ל-"T. pisiformis" להדביק את הכבד. לאחר שלב דגירה, שנמשך בין 2-4 שבועות, מתפזרות הפגיות בין האיברים הפנימיים הנמצאים בחלל הבטן, דוגמת מעיים, ובאזור חלל הצפק, של מאכסני הביניים. לאחר הגעתן של הפגיות אל חלל הבטן הן יוצרות ציסטות אופייניות מאוד (קרויות Cysticerci) בסדר גודל של גרגיר אפונה, על מנת להתגונן בפני מערכת החיסון של מאכסני הביניים.
בשלב הבא של ההדבקה מאכסני ביניים הנגועים בטפיל נטרפים על ידי בעלי חיים המהווים מאכסן סופי לתולעת. עם הגעת הבשר לתריסריון בוקעות הציסטות ומתוכן מגיחות הפגיות, אשר נצמדות אל דופן המעי הדק באמצעות מערכת ווי האחיזה וכריות ההדבקה שלהן. לאחר 36-95 ימים (תלוי בסוג המאכסן הסופי) נהפכות התולעים לבוגרות, דבר המתאפיין בהצמחת מאות מקטעים המכילים איברי מין שמוכנים להפריה עצמית.
לתולעי "T. pisiformis", בדומה לתולעי סרט אחרים, אין מערכת עיכול ולכן קליטת נוטריינטים מתאפשרת, במעי הדק של המאכסן הסופי, באמצעות תהליך הדיפוזיה.
פתוגנזה.
נוכחות מאכסן ביניים ומאכסן סופי, במהלך מחזור חיי "T. pisiformis", יובילו לפתוגנזה שונה בשני המקרים. בקרב המכרסמים והארנביים, המהווים מאכסני ביניים במחזור חיי התולעת, הדבקות בטפיל תגרום להופעת ציסטות מרובות באיברי חלל הבטן, בקוטר שנע בין 5-7 מ"מ. בכל ציסטה ניתן יהיה להבחין בפגית הנראית כנקודה לבנה צפה. יחד עם זאת, הופעת הציסטות לרוב אינה קטלנית ואינה ניתנת לאבחנה חיצונית. במדינות בהן מקובל להגיש בשר ארנבת מתגלות לעיתים ציסטות של "T. pisiformis", אולם, כאמור, הטפיל אינו מסוגל להדביק בני אדם ולכן בשר הנגוע בציסטות מתולעת זו נחשב ראוי לאכילה.
בקרב בעלי חיים המהווים מאכסן סופי במחזור חיי התולעת, הדבקות בטפיל עלולה לגרום למספר תסמינים קליניים. בין התסמינים הבולטים ניתן למנות: אנמיה קלה (בעקבות פציעת דופן המעי הדק על ידי ווי האחיזה של הטפיל), כאבי בטן, שלשולים, עצירויות ובמקרים מסוימים אף חסימת מעיים המובילה למוות, זאת בשל גודלן של התולעים הבוגרות).
אבחנה.
האבחנה של "T. pisiformis" מתאפשרת הן בשלב מאכסן ביניים והן בשלב מאכסן סופי.
מניעה.
הדבקות ב-"T. pisiformis" עלולה לסכן חיות מחמד דוגמת כלבים וחתולים. אי לכך הדברת מכרסמים (עכברים וחולדות) וכן השגחה על מניעת צייד וטריפה של מכרסמים, אמורים להקנות רמת הגנה גבוהה בפני הדבקות.
טיפול.
הטיפול המקובל כיום כנגד "T. pisiformis", בדומה ליתר תולעי סרט, כולל את השימוש בתרופות הבאות:
במקרים חמורים יותר, כגון בעת חסימת מעיים על ידי התולעים הבוגרות, יש צורך בביצוע ניתוח דחוף על ידי הווטרינר.
חדר מצב
טענו חיטין והודה לו בשעורין
טענו חיטין, והודה לו בשעורין הוא שמה של סוגיה במסכת שבועות העוסקת בדיני מודה במקצת, מסגרתה נדון האם גם כאשר אדם נתבע שחייב חיטים והוא מודה שחייב שעורים נחשב הדבר כהודאה במקצת.
"טענו חיטים והודה לו בשעורים" הפך למטבע לשון בשפה העברית, שמשמעותו המושאלת היא "השיב תשובה לא לעניין", "ענה שלא ממין הטענה".
רקע.
המקרה של טענו חיטים והודה לו בשעורים מובא הן לגבי שאלת חיוב שבועה מדין מודה במקצת, והן לעניין חיוב ממון מדין הודאת בעל דין.
חיוב שבועה- מדין תורה, מי שנתבע על ידי חברו, על חוב ממוני, שכביכול הוא חייב לו, והנתבע כופר בכל החוב, אם אין לו לתובע כל הוכחה לקיומו של החוב, הנתבע פטור, מדין 'חזקה שאין אדם מעיז פניו, כנגד בעל חובו'. לעומת זאת, מודה במקצת, הוא אדם הנתבע על ידי חברו, בנוגע לחוב ממוני שלטענת התובע הוא חייב לו, והוא טוען שאינו חייב את מלוא סכום החוב, אך מודה שחייב חלק מן הסכום, במקרה זו חייב שבועה מהתורה שאכן אינו חייב יותר ממה שהודה.
המשנה במסכת שבועות, דנה במקרה שאדם תובע את חברו כי הוא חייב לו חפץ מסוים, וחברו מודה שאכן חייב לו, אך חפץ אחר ממה שנתבע, וכך לשון המשנה: .
במשנה נחלקו תנאים האם מקרה זה נכנס תחת ההגדרה של 'מודה במקצת' ומתחייב שבועה או לא. לדעת חכמים, וכך נפסק להלכה, הנתבע נחשב כ'כופר הכל' פטור מן השבועה.
חיוב ממון- על אף שהודה הנתבע שחייב שעורים, והודאת בעל דין מחייבת ממון, הגמרא אומרת שהנתבע פטור מלשלם גם על השעורים. נחלקו ראשונים בטעם הדבר: לדעת רש"י הטעם הוא, שמאחר והתובע תבע רק חיטים ולא שעורים, הדבר מוכיח שהוא מחל לנתבע עליהם. כעין זה כתב ההרמב"ם, הרא"ש סבר שבכך שהתובע לא תבע 'שעורים' משמש הדבר כהודאת בעל דין נגדית, שאין הנתבע חייב לו שעורים.
טעם נוסף כתב הראב"ד שבמקרה שאדם הודה מעצמו על דבר שלא נתבע, לא נאמר הכלל 'הודאת בעל דין', ואנו מפרשים את הודאתו כאמירה שנאמרה שלא ברצינות ('משטה הייתי בך').
שימוש כביטוי.
חכמי היהדות שלאחר התלמוד, השתמשו בביטוי ההלכתי "טענו בחיטין", בהשאלה, על מנת להביע פליאה, או אף לעג, על תשובה שאינה עונה לשאלה שנשאלה.
רבי יוסף קארו בספרו "מגיד מישרים", תמה על תשובת כָּלֵב למרגלים וכך הוא כותב: . כלומר: המרגלים הרי טענו בדבר גבורתם של תושבי הארץ, וקשה מדוע משיב כלב על טוּבָה של הארץ, הרי זאת תשובה שלא ממין הטענה, וכאן משתמש בהשאלה בביטוי "טענו חיטים והודה לו בשעורים".
ביידיש, מתוך הומור, הביאו את הביטוי לידי קיצוניות נוספת: כלומר באטריות.
פרפרזה נפוצה על ביטוי זה להמחיש את חוסר הקשר בין הנושא לנשוא, גורסת כך: .
הרפובליקה הסובייטית סוציאליסטית של בלארוס
הלווטיה (פירושונים)
הלווטיה (Helvetia; בלטינית – הלווטיה, בימינו – הלווציה) היא האנשה נשית של שווייץ או של הקונפדרציה ההלווטית כמו גם כינוי פיוטי לשווייץ
עכשיו 14
עכשיו 14 (נקרא גם: ערוץ 14) הוא ערוץ טלוויזיה ייעודי מסחרי ישראלי הממומן באמצעות שידור פרסומות. הערוץ מצוי בבעלות חברת "ערוץ יהודי ישראלי בע"מ", והוא מזוהה עם הימין הפוליטי בישראל. הערוץ הוקם כערוץ ייעודי למורשת ישראל בשם ערוץ המורשת. הוא החל לשדר ב־30 ביוני 2014 באפיק 20 בכבלים ובלוויין תחת המותג ערוץ 20. הערוץ נכלל בחבילות הבסיס של חברת הכבלים "HOT", חברת הלוויין "yes", "סלקום tv" ו"פרטנר TV" וזמין לצפייה דרך האינטרנט.
ב-18 בינואר 2021 זכה הערוץ במכרז לשידור באפיק 14 ובנובמבר של אותה שנה החל לשדר באפיק 14 ושינה את שמו ל"עכשיו 14".
בעלי הערוץ ומנהליו.
הערוץ הוא בבעלות חברת "ערוץ יהודי ישראלי בע"מ" שבעל השליטה בה הוא המיליארדר יצחק מירילשוילי, לאחר שאיש התקשורת אבי בר יצא מהשקעותיו בערוץ. מנכ"ל הערוץ הוא איתי וולמן. העורך הראשי הוא יורם כהן (לשעבר העורך הראשי של מחלקת החדשות ברשות השידור).
היסטוריה.
הרקע להקמת הערוץ.
באוגוסט 1997 אישרה הממשלה את דו"ח ועדת יוסי פלד, שהוקמה להכנת הצעה להרחבת מערך שידורי הטלוויזיה והרדיו לציבור וארגונו מחדש. הדו"ח המליץ לאמץ מדיניות חדשה ליצירת שוק חופשי של תקשורת אלקטרונית אשר תושתת על העיקרון של "שמיים פתוחים" לכול. הוועדה המליצה על מתן רישיונות לשידורי לוויין ישירים לבית הצרכן (טלוויזיה מלוויינים - yes), הקמת ערוץ מסחרי נוסף (לימים ערוץ 10) והקמת חמישה או שישה ערוצים ייעודיים שישודרו בכבלים ובלוויין – בשפה הערבית, לדוברי רוסית ואמהרית, למורשת ישראל, ערוץ של מוזיקה ישראלית וערוץ חדשות ומידע שימומנו כולם מפרסומת מסחרית.
בשנת 1998 פרסם משרד התקשורת, באמצעות המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין, את המכרז למיון מוקדם להקמת חמישה ערוצים מסחריים ייעודיים למגזרי אוכלוסייה ששידוריהם מאופיינים בנושאים מסוימים או לז'אנרים מסוימים. ההחלטה כללה הקמה של ערוץ בערבית (הלא TV), ערוץ החדשות הייעודי (שלבסוף לא הוקם), ערוץ ברוסית (ערוץ 9), ערוץ מוזיקה (ערוץ 24) וערוץ מורשת. פרסום המכרז הפרטני לערוץ מורשת התעכב למשך מספר שנים מעת פרסום המכרז למיון המוקדם.
המכרז הראשון.