בנוסף לתפקידי הנגינה שלהם, אולסון, מארי וג'ונסטון שימשו גם כזמרי רקע. הצליל הייחודי והאופייני שהופק מהשילוב ביניהם (לראשונה בסינגל "Rocket Man") היה גם למאפיין של צליל הסינגלים והאלבומים של ג'ון בשנים הקרובות (עד לפיטוריהם של אולסון ומארי ב־1975, לאחר צאת האלבום "Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy").
ב־1995 יצאה גרסת רימסטר לאלבום, גרסה אותה הפיק דאג'ן. רצועת הבונוס היחידה הייתה גרסת רוק אנד רול קצבית יותר של "Slave", שהייתה בתחילה אמורה להיות הגרסה שתכלל באלבום המקורי, אך לבסוף הוחלפה בגרסה איטית יותר. הגרסה המהירה הייתה אמורה להיות צד ב' של השיר "Hercules", שתוכנן בתחילה לצאת כסינגל מהאלבום המקורי, אך לבסוף סינגל זה לא יצא, והגרסה המהירה של "Slave" נגנזה.
הצלחה.
"Honky Château" הוא הראשון מבין שבעה אלבומים רצופים של ג'ון שהגיעו למקום הראשון במצעד "בילבורד 200". האלבום נשאר בראש המצעד במשך חמישה שבועות, ובסך הכל שהה במצעד במשך למעלה משנה. האלבום הגיע למעמד אלבום זהב בארצות הברית ביולי 1972, ולמעמד אלבום פלטינה באוקטובר 1995. שני הסינגלים היו להיטי טופ־10 בבילבורד הוט 100: "Rocket Man" הגיע למקום השישי, ו־"Honky Cat" הגיע למקום השמיני.
בבריטניה, האלבום היה הראשון של ג'ון שהגיע לטופ־3, ובנוסף היה הראשון ששני סינגלים ממנו היו להיטים: "Rocket Man" היה הסינגל הראשון של ג'ון שהגיע לטופ־3 במצעד הסינגלים הבריטי, בהגיעו למקום השני. הסינגל היה גם הלהיט השני של ג'ון במולדתו (אחרי "Your Song"), ומבחינה זו היה חשוב במיוחד, משום שג'ון הצליח בארצות הברית מוקדם באופן ניכר מאשר בבריטניה, שבה זכה עד אז ליחס קריר יחסית (לשם השוואה, הסינגל היה הלהיט השישי של ג'ון בארצות הברית). הסינגל השני, "Honky Cat", דורג בטופ־45, בהגיעו למקום ה־31.
בקנדה, האלבום הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים הקנדי ב־29 ביולי 1972, לאחר מכן ירד שני שלבים למקום החמישי, ואז חזר למקום השלישי למשך 12 שבועות רצופים – לפני שירד למקום התשיעי ב־4 בנובמבר אותה שנה.
ב־2020, דירג מגזין "רולינג סטון" את האלבום במקום ה־251 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים, לאחר שהיה מדורג במקום ה־357 ברשימה המקורית שפרסם המגזין ב־2003, ובמקום ה־359 ברשימה המעודכנת שפרסם המגזין ב־2012.
ביקורת.
מבחינת מבקרי המוזיקה, "Honky Château" נחשב לאחד מאלבומיו הטובים ביותר של ג'ון.
ג'ון לנדאו, מבקר "רולינג סטון", כתב ב־1972 (ראו גם ביקורתו של לנדאו ל־'Tumbleweed Connection'):
סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר "Allmusic", תיאר את האלבום (בביקורת רטרוספקטיבית) במילים , וטען שהוא . ארלוויין הביע התפעלות מהעומק של האלבום וכתב שג'ון, שנמצא בו "בשיא כושרו", . בביקורת מרומזת על ברני טופין כתב ארלוויין שהמילים שלו , אך . הוא כינה את האלבום "קלאסיקה" מפאת . ארלוויין סיכם את ביקורתו בתארו את האלבום במילים .
כריס רוברטס, מבקר "BBC", כתב בביקורת רטרוספקטיבית:
משתתפים.
מספרי הרצועות מתייחסים למהדורות הקומפקט דיסק והמהדורות הדיגיטליות של האלבום.
מקסים ציחלקה
מקסים ציחלקה (בבלרוסית: Максім Цыгалка, נודע גם כמקסים ציגלקו; 27 במאי 1983 – 25 בדצמבר 2020) היה כדורגלן בלארוסי. הוא סיים את הקריירה המקצועית שלו בכדורגל בגיל 26, ב-2010 בעקבות פציעות.
קריירה.
את הקריירה כשחקן כדורגל התחיל בקבוצה הצעירה של דינמו-יוני מינסק, ובהמשך שיחק בקבוצה הראשונה של דינמו מינסק. הוא שיחק בקבוצה חמש שנים, וב-2003 הוביל את קבוצתו לזכייה בגביע. ב-2006 עבר לשחק בנפטאן נובופולוצק. אחרי שתי עונות לא מוצלחות, אבל לקבוצת הקזחית קייסר. אחרי שתי עונות, בקיץ 2008 עבר לשחק בבננטס ירוואן הארמנית וזמן קצר אחר כך עבר לשחק בסוויט מוגילב, שם הספיק להבקיע שני שערים לפני ירידתה של הקבוצה.
ב-2003 הופיע פעמיים בנבחרת בלארוס, והבקיע שער אחד במשחק ידידות מול אוזבקיסטן.
ב-2010 כשהיה בן 26 פרש ממשחק פעיל בעקבות סדרת פציעות, והתחיל לעבוד בבנייה.
ציחלקה התפרסם בהופעתו במשחק המחשב פוטבול מנג'ר/צ'מפיונשיפ מנג'ר (שם נקרא מקסים ציגלקו).
הוא נפטר ב-25 בדצמבר 2020 בגיל 37.
מקסים ציגלקו
Les amants de minuit
Les amants de minuit (בעברית: אוהבי חצות) הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת הצרפתייה, מישל ארנו. השיר ייצג את לוקסמבורג בהופעתה השנייה, באירוויזיון 1956. השיר נכתב ונוח על ידי ז'אק לסרי, והולחן על ידי סימון לורנסין. השיר שובץ במקום ה-13 בסדר ההופעות, לפני איטליה ואחרי צרפת.
רקע.
בדומה לשאר שירי התקופה, השיר הושר בסגנון שאנסון צרפתי. במרכז מילות השיר עומדת ארנו שמתארת מפגש של זוג אוהבים בחצות הליל.
באירוויזיון.
ב-24 במאי 1956, השיר בוצע על ידי ארנו בתחרות האירוויזיון. מיקומו הסופי של השיר אינו ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד, מעריצים רבים של התחרות טוענים כי השיר סיים במקום השישי עם שתי נקודות. השיר השני של לוקסמבורג בתחרות, "Ne crois pas", בוצע גם הוא על ידי ארנו.
Amami se vuoi
Amami se vuoi (בעברית: אהוב אותי אם תרצה) הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת האיטלקייה, טונינה טוריאלי. השיר ייצג את איטליה בהופעתה השנייה, באירוויזיון 1956. השיר נכתב על ידי מריו פנצרי, הולחן על ידי ויטוריו מסצ'רוני ונוצח על ידי ג'יאן סטלרי. השיר הושר אחרון בסדר ההופעות, אחרי לוקסמבורג.
רקע.
בדומה לשירי התקופה, השיר הושר בסגנון שאנסון צרפתי. במרכז מילות השיר, עומדת טוריאלי שמבהירה לבן זוגה כי היא לא יכולה להבטיח לו מסירות מלאה כיוון שאופיה שונה משאר הנשים.
באירוויזיון.
ב-24 במאי 1956, השיר בוצע על ידי טוריאלי בתחרות האירוויזיון. מיקומו הסופי של השיר אינו ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד, מעריצים רבים של התחרות טוענים כי השיר סיים במקום השישי עם שתי נקודות. השיר השני של איטליה בתחרות, "Aprite le finestre", בוצע על ידי הזמרת פרנקה ריימונדי.
תפיסה צבאית
מוזיאון ירדן
מוזיאון ירדן (בערבית: متحف الأردن) הוא המוזיאון הגדול ביותר בירדן, המציג את אוצרותיה הארכאולוגיים החשובים ביותר. המוזיאון, שנחנך ב-2014, ממוקם באזור ראס אלעין שבבירה עמאן, בסמיכות לבניין העירייה ובמרחק רחוב אחד מאתרים ארכאולוגיים חשובים בעיר כדוגמת המצודה והתיאטרון הרומי.
המוזיאון מציג מוצגים מאתרים ארכאולוגיים שונים בירדן, ובכללם פסלי עין ע'זאל שנחשבים בין פסלי האדם העתיקים ביותר שנוצרו על ידי בני אדם.
הרקע להקמתו.
המוזיאון לארכאולוגיה של ירדן שנוסד ב-1951 הכיל את האוצרות הארכאולוגיים החשובים ביותר של ירדן, אולם עם השנים מוזיאון זה הפך לקטן מדי. לפיכך ב-2005 עלה הרעיון להקים מוזיאון חדש ומודרני, כשעל פיתוח הרעיון למוזיאון מודרני בסטנדרטים בינלאומיים אחראית ועדה משותפת בראשות המלכה ראניה, אשר משמשת כיום כנשיאת חבר הנאמנים של המוזיאון. הבנייה החלה ב-2009, והמוזיאון, המתפרס על שטח של למעלה מ-10,000 מ"ר, נפתח רשמית בשנת 2014.
המוצגים העיקריים.
המוזיאון מכיל עצמות בעלי חיים המתוארכות ללפני 1.5 מיליון שנים, ואת פסלי עין ע'זאל, פסלי טיח בדמות אדם המתוארכים ל-7000 לפנה"ס ונחשבים בין העתיקים מסוגם. כמו כן נמצאת במוזיאון מגילת הנחושת, אחת ממגילות מדבר יהודה שהועברה אליו ב-2013 מהמוזיאון לארכאולוגיה של ירדן, וכן העתק של מצבת מישע, כשהמקור מוצג במוזיאון הלובר וירדן דורשת בקביעות את החזרתו.
הפועל גליל עליון-קריית שמונה
דימה ח'טיב
יפה בוורוד
יפה בורוד (באנגלית: Pretty in Pink) הוא סרט קומדיה רומנטית נעורים אמריקאי משנת 1986.
עלילה.
אנדי וולש היא תלמידת תיכון הגרה עם אביה המובטל ג'ק בפרוורי שיקגו. דאקי, חברה הטוב ביותר, הנחשב כלא מקובל ו"אאוטסיידר" בחברה, מאוהב בה בסתר, אך מפחד להגיד לה מה הוא מרגיש כלפיה. אנדי ודאקי סובלים מבריונות בבית הספר על ידי ילדים עשירים ושחצנים, ובייחוד על ידי בני האנסון והחבר שלה סטף מקי, אשר נמשך לאנדי ואף מתאכזב בתוכו על כך שהיא דוחה אותו.
אנדי עובדת בחנות מוזיקה, במהלך העבודה היא מתחילה לדבר על נשף הסיום שלה עם המנהלת שלה איונה, המציעה לה לבוא אליו על אף שאין לה בן זוג לנשף. בליין מקדונו, אחד מהנערים המקובלים בבית ספר וחברו של סטף, מתחיל לדבר עם אנדי ומציע לה לצאת איתו.
בערב בו הם קבעו להיפגש, אנדי מחכה לבליין על יד החנות אך הוא מאחר. דאקי מגיע ומציע לצאת איתו במקום אך היא מסרבת. כשבליין מגיע הוא נהיה נסער ורב עם אנדי, בליין לוקח את אנדי למסיבה שעורך סטף בביתו, שם אנדי מהווה קורבן להצקות מצד חבורת המקובלים העשירים בדומה למה שהיא עוברת בבית הספר, בעקבות זאת אנדי לוקחת את בליין למועדון לילה מקומי, שם איונה יושבת ביחד עם דאקי, המתנהג בעוינות כלפיי בליין. לאחר סכסוך נוסף עם דאקי, אנדי ובליין עוזבים את המועדון. היא אומרת לבליין שהיא רוצה לחזור הביתה, אך מסרבת שהוא יביא אותה הביתה, היא מודה שהיא לא מעוניינת שהוא יראה היכן היא גרה. לבסוף היא מסכימה שייקח אותה לביתה והוא מציע להיות בן זוגה לנשף, הם מתנשקים בפעם הראשונה. יום למחרת היא מבקרת את איונה והיא מספרת לה על פגישתם הרומנטית. בינתיים בהשפעתם של סטף וחבורת המקובלים, בליין מתחיל להרחיק את עצמו מאנדי.