בגיל 49 נישא לאמילי פרנצסקה בוהלינגר בווינה ב-1 בינואר 1911 ונולדה להם הבת מריה והבנים הנס וגוסטב. קרמר נותר פעיל גם בזקנתו, אך הוא לא נשאר באוונגרד, במיוחד לאחר שנת 1900. הוא הציג נושאים דתיים נוספים בעבודתו ככל שהתבגר. לאחר שהצטרף לקונסטלרהאוס בשנת 1939 הציג שם בתערוכה קולקטיבית בשנת 1941 בגיל 80.
הוא נפטר בווינה ב-6 במאי 1949 והשאיר אחריו אוסף גדול של עבודות, כולל ציורים בשמן, צבעי מים, גואש ופסטל, כמו כן רישומים ותצלומים רבים והתכתבויות רבות. הוא נהנה ממוניטין משמעותי בראשית חייו, אך בהדרגה פרסומו נמוג עד שנעלם.
מאז 1980, גובר העניין בציור האוריינטליסטי של המאה ה-19 ובחייו וביצירתו.
בוריס מוישזון
בוריס הרשביץ' מוישזון (26 באוקטובר 1937, אודסה – 25 באוגוסט 1993, לאוניה , ניו ג'רזי, ארצות הברית) היה מתמטיקאי-אלגבריסט ציוני סובייטי, ישראלי ואמריקאי.
ביוגרפיה.
נולד ב־26 באוקטובר 1937 באודסה. סיים את לימודיו באוניברסיטה ממשלתית של הרפובליקה הטג'יקית בעיר דושנבה בשנת 1959. התקבל לתואר מתקדם במכון למתמטיקה שימושית במוסקבה וסיים את עבודת התזה שלו לתואר המועמד למדעים פיזיקליים ומתמטיים (המקביל לתואר דוקטור בישראל) בשנת 1962. בין השנים 1964 עד 1967 לימד מתמטיקה כמרצה בכיר במכון הפדגוגי באורחובו-זואבו. בשלב זה, התעניין במחקריו בתחום הגאומטריה האלגברית והמנחה שלו היה איגור שפרביץ'.
בשנת 1967 סיים את עבודת הדוקטורט שלו לתואר דוקטור למדעים פיזיקליים ומתמטיים (המקביל לתואר פוסט-דוקטורנט בישראל) באוניברסיטת מוסקבה, ולאחר מכן הפך לעמית מחקר בכיר במכון הכלכלי והמתמטיקה המרכזי של האקדמיה למדעים של ברית המועצות. קיבל פרס מטעם האגודה של מוסקבה למתמטיקה בשנת 1967 על עבודותיו באלגברה.
בתחילת שנות השבעים, מוישזון הפך לאחד ה"סירובניקים" שנלחמו על הזכות לעזוב את ברית המועצות באופן חופשי. בסוף 1972 קיבלו מוישזון ומשפחתו אישור הגירה לישראל והוא הפך לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1977 הוזמן לארצות הברית כפרופסור אורח לעבודה באוניברסיטת יוטה ובאותה שנה הפך לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת קולומביה, שם עבד במשך 16 שנים. התגורר בניו יורק, ואז בלאוניה שבניו ג'רזי.
מחבר עבודות בתחום הגאומטריה האלגברית ותורת המספרים.
נפטר ב־25 באוגוסט 1993 בבית החולים Holy Name Medical Center בטינק שבניו ג'רזי, ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
למה זה נגמר
למה זה נגמר הוא סינגל של הזמרים הישראלים דודו אהרון ועדן מאירי, אשר יצא לאור ב-2 בפברואר 2021.
רקע וכתיבה.
השיר הוא הדואט השני של אהרון ומאירי, לאחר הלהיט "בחלומות שלנו", שיצא שנה לפני וזכה להצלחה. את השיר כתבו דודו אהרון, נועם חורב ותמיר צור ללחן פרסי של הזמר האירני מוחסן יגנה .
בראיון משותף לישראל היום של אהרון ומאירי על הדואט השני שלהם, סיפר אהרון על רקע הפקת השיר: "אחרי ההצלחה של 'בחלומות שלנו' שלחתי לעדן את השיר החדש בביצוע שלי בלבד, אמרתי לו 'תקשיב, ולך תקליט באולפן של תמיר צור', המפיק המוזיקלי. הוא ענה 'מה נפלת עלי עכשיו? אני עמוס, אני בבאר שבע'... אמרתי לו שאיך שהוא מסיים שם הוא רץ להקליט, כי זה הדואט הבא שלנו. הוא שמע את השיר ואמר 'זה לגמרי הדואט הבא שלנו'".
על החיבור בינו לבין אהרון אמר מאירי: "אני מרגיש שדודו הוא האח הגדול שלי, אין אגו ויותר מדי דיבורים וויכוחים כאלה ואחרים על הפרטים הקטנים, יש זרימה מטורפת", ומצד אהרון נאמר כי "אני פה יותר מעשור בקריירה המוזיקלית שלי ועשיתי דואטים, אבל החיבור הזה הוא משהו אחר, יש פה סינרגיה מדהימה".
ביקורות.
דודי פטימר ממעריב אונליין העניק לשיר ביקורת חיובית ותיאר אותו כ"בלדה רומנטית קליטה, קלילה וקיטשית שתופסת את האוזן למן השמיעה הראשונה, לא מעט הודות לשילוב הקולות בין השניים והכימיה הבוקעת משניהם, כשסביר להניח שהשיר יתעלה על להיטם הראשון כי לפחות לטעמי הוא הרבה יותר טוב".
הצלחה.
השיר הגיע לראשונה למקום העשירי במצעד השבועי של מדיה פורסט, וצבר כ-75 השמעות בתחנות הרדיו בישראל באותו השבוע. שבועיים לאחר מכן, הגיע למקום הראשון, עם 151 השמעות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ של השיר הועלה לערוצו של אהרון ביוטיוב בסמוך לצאתו של הסינגל ובוים על ידי עמית ימין. תוך כשבוע, הצליח השיר לצבור למעלה ממיליון צפיות.
מארי פרגוסון
מארי (מולי) אייזולן פרגוסון (באנגלית: Mary Isolen Fergusson; 28 באפריל 1914 – 30 באוקטובר 1997) הייתה מהנדסת אזרחית סקוטית והאישה השותפה הראשונה בארגון Institution of Civil Engineers (ICE).
בין הפרויקטים שעבדה עליהם אפשר לראות את גשרי היילנדס, תוכנית טיהור המים של נהר לוון וטחנות נייר מרקינץ'. בשנת 1957 פרגוסון הייתה לאישה הראשונה החברה בארגון המהנדסים ICE. בשנת 1979, כשנה לאחר שיצאה לגמלאות, היא זכתה בעיטור האימפריה הבריטית המוענק מטעם מסדר האימפריה הבריטית. בשנת 1985 העניקה לה אוניברסיטת הריוט-וואט את התואר דוקטור לשם כבוד למדעים כאות הוקרה על פועלה החלוצי ועל היותה מודל לחיקוי עבור נשים רבות שבחרו בעקבותיה לעסוק במקצועות ההנדסה.
קורות חייה.
מארי פרגוסון נולדה בפליימות' ב-28 באפריל 1914. אביה היה מדען וחוקר נלהב בתחום הרפואה ובנה בעצמו מכשור רפואי אשר שימש אותו לצורכי מחקר, כמו ציוד רנטגן למשל. כבת בכורה הייתה חשופה פרגוסון לעבודה של אביה והוא היה האדם הראשון אשר הכיר לה את תחום ההנדסה.
בשנת 1936 פרגוסון סיימה את לימודיה באוניברסיטת אדינבורו עם תואר ראשון בהנדסה אזרחית, שם נשארה לגור במשך שישים השנים הבאות. לאחר מכן, התחילה לעבוד במשרד ההנדסה הסקוטי בלית' ובלית' בו התקדמה לתפקיד שותפה בכירה, וככל הנראה הייתה האישה הראשונה שהגיעה לתפקיד זה בחברת הנדסה. ב-1957 הייתה לאישה הראשונה החברה בארגון ICE. אחרי פרישתה הוענקו לפרגוסון עיטור האימפריה הבריטית והתואר דוקטור לשם כבוד על ידי אוניברסיטת הריוט-וואט. ב-2019 היא צורפה להיכל התהילה הסקוטי למהנדסים (Scottish Engineering Hall of Fame).
לאחר פרישתה המשיכה פרגוסון לעבוד כיועצת בתחומי ההנדסה ואת משכורתה הקדישה להקמת קרן מענק אוניברסיטאית למהנדסים ומהנדסות צעירים. בנוסף, הייתה פעילה בארגון הנשים המהנדסות הנקרא Women’s Engineering Society.
לאחר פרישתה חלקה לה אוניברסיטת הריוט-וואט כבוד וקראה לבניין המעונות על שמה. בדומה, חברת החשמל National Grid העניקה למכונה במשקל 510 טון ואורך של 160 מטר את השם "מארי" כדי להוקיר אותה על היותה האישה הראשונה החברה בארגון ICE. המכונה "מארי" שימשה, בין השנים 2018–2019, לקידוח מנהרה מתחת לנהר האמבר, כחלק מפרויקט לאבטחת 20% מאספקת הגז של בריטניה.
מארי פרגוסון לא נישאה מעולם. בנוסף, היא הייתה חברת וועדה בתנועת הצופים. היא נפטרה בלונדון בתאריך 30 באוקטובר 1997.
פעילות מחקרית.
בשנתה הראשונה בחברת בלית' ובלית' עבדה מארי פרגוסון ללא שכר אך לאחר שהמנהלים הכירו בפוטנציאל שלה התחילו לשלם לה כ-30 שילינג בשבוע. בזמן העסקתה בחברה היא עבדה עם שותף בכיר, בנג'מין האל בלית' השלישי, וביחד הם תכננו גשרים בהיילנדס ובאיים ההיברידיים. ב-1 בינואר 1948 היא קודמה לתפקיד שותפה בכירה ופיקחה על פרויקטים שונים בהנדסה אזרחית, ביניהם: בניית גשרים, תוכניות ביוב כמו תוכנית טיהור המים של נהר לוון, ופרויקטים תעשייתיים כגון טחנות הנייר של מרקינץ'. אחד הפרויקטים הגדולים שתכננה היה גשר הולכי רגל דו-מפלסי העשוי מבטון. הגשר נבנה מעל מי הגאלה וכלל גרם מדרגות לוליני ומערכת ביוב, והוא התעקל מעבר לנהר בין ל.
לצידה של פרגוסון עבד שותפה ג'יימס אנדרו אדיסון ועוזר צעיר בשם ויליאם פראסר. יחד הובילו את בלית' ובלית' להיות חברה מצליחה ומשגשגת בתחום הארכיטקטורה הסקוטית המודרנית. החברה עבדה עם רשויות מקומיות ואדריכלים פרטיים, כמו: רוברט מת'יו וג'ונסון מרשל. בניינים רבים שתכננו פרגוסון ושותפה, ניתן למצוא במוסד בו למדה, אוניברסיטת אנדיבורו.
פעילות הנדסית.
במהלך הקריירה הארוכה שלה, מרי עיצבה מספר רב של פרויקטי הנדסה אזרחית הכוללים בין השאר גשר הולכי רגל מעל נהר הגאלה בסקוטלנד, הכולל בתוכו מדרגות ספירליות ומערכת ניקוז, טחנות נייר בכפר מרקינץ', ופרויקט טיהור הנהר לבן (leven) הנמצא בסמוך לעיר גלאזגו.
עוסמן גרובה
דסטיני עוסמן גרובה אלארי (בספרדית: Destiny Usman Garuba Alari; נולד ב-9 במרץ 2002 במדריד שבספרד) הוא כדורסלן ספרדי, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת יוסטון רוקטס מליגת ה-NBA.
קריירה.
גרובה, בן להורים ממוצא ניגרי שעברו למדריד, בירת ספרד, הצטרף בשנת 2013 למחלקת הנוער של קבוצת הכדורסל ריאל מדריד כבר בגיל 14 זכה בטורניר הנוער של גביע המלך הספרדי עליו חזר בשנה שלאחר מכן שבנוסף זכה בתאר השחקן המצטיין של הטורניר. בשנת 2018 הוביל את קבוצת הנוער לזכייתה הראשונה אליפות היורוליג לנוער, בטורניר המוקדמות נבחר לחמישית הטורניר אף על פי שהיה השחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה של הטורניר הישג עליו חזר גם בטורניר הגמר שנערך בבלגרד.
בעונת 2019/2020 הפך גרובה לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד. בגיל 17 שנים, שישה חודשים ו-19 ימים רשם דאבל דאבל עם 13 נקודות ו-10 ריבאונדים ובכך שבר את שיאו של לוקה דונצ'יץ' בחודש אוקטובר של אותה שנה ערך את הופעת שלו ביורוליג במשחק בו קלע 12 נקודות במשחק ההפסד מול באיירן מינכן בגרמניה.