זלוסצר ושתי אחיותיה חונכו להישגיות ולשוויון, אחיותיה- ד"ר ארנה זיילר הייתה דוקטור למשפטים, ממנהיגות המחתרת האוסטרית האנטי נאצית ומילאה תפקידים בכירים במשרד החוץ האוסטרי לאחר מלחמת העולם השנייה, רות גוטמן הייתה ד"ר לרפואה וניצולת מספר מחנות ריכוז והשמדה.
זלוסצר למדה היסטוריה ותולדות האמנות באוניברסיטת וינה וקיבלה תואר דוקטור ב-1926.
בשנים 1927–1936 ערכה את כתב העת הידוע לאמנות "בלוודר", לימדה במוסדות להשכלה גבוהה ושמה הלך לפניה בקרב חוגי האמנות באוסטריה ובגרמניה. זלוסצר הייתה מקורבת לחתן פרס נובל לספרות תומאס מאן ולחוגו האמנותי, ואף פרסמה מספר ספרים ומאמרים על יצירותיו של מאן.
נוכח התגברות האנטישמיות באוסטריה ולאור העניין שגילתה באמנות עתיקה, היגרה ב-1936 למצרים. במצרים עסקה במחקר של האמנות המצרית העתיקה ולאחר מכן התמקדה באמנות קופטית. בשנים 1968-1946 הייתה זלוסצר פרופסור לתולדות האמנות באוניברסיטת אלכסנדריה.
ספריה "פורטרטים מהמדבר", "האמנות במצרים הנוצרית", "מפורטרט המומיה לאיקון" ו"על ראשית האמנות הקופטית" (גרמנית, תורגמו לשפות שונות) הפכו לספרי בסיס ויסוד בתחום תולדות האמנות המצרית.
כדי להימנע מגירוש ממצרים, בשל יהדותה, נישאה (באופן פיקטיבי) לאחד מבני המשפחות המכובדות במצרים.
למרות זאת, ולמרות תרומתה העצומה לחקר ההיסטוריה המצרית, גורשה זלוסצר ממצרים לאחר מלחמת ששת הימים בשנת 1968.
בשנים 1972-1970 היא שבה להתגורר בווינה. לאחר מכן הייתה שנתיים פרופסור לתולדות האמנות באוניברסיטת קרלטון בקנדה.
בשנים 1978-1975 הייתה פרופסור לתולדות האמנות באוניברסיטת וינה, ואז יצאה לגמלאות. במהלך השנים פרסמה זלוסצר עשרות מאמרים וספרים ונחשבה למומחית החשובה ביותר לנושא האמנות הקופטית. בשנות חייה המאוחרות יותר עסקה באמנות מודרנית ופרסמה מספר ספרים ומאמרים בנושא.
את קורות חייה תיארה באוטוביוגרפיה "Eine Heimkehr gibt es nicht" ("אין שיבה הביתה").
זלוסצר הלכה לעולמה בווינה בגיל 96 ונקברה בחלקת הקבר המשפחתית, בבית הקברות המרכזי (באגף היהודי) בווינה.
אופיר טושה גפלה
אופיר טושה גפלה (נולד בשנת 1968 בראשון לציון) הוא סופר ישראלי, אשר זכה בפרס היצירה לסופרים ולמשוררים ע"ש לוי אשכול לשנת תשע"ד ובפרס גפן לספר המדע הבדיוני הישראלי הטוב ביותר לשנת 2005. בנוסף לעיסוקו כסופר, משמש כמורה לכתיבת פרוזה בבית הספר לקולנוע סם שפיגל. כמו כן, עוסק בהוראת אנגלית בפרויקטים למצוינות.
השם "טושה" הוא כינוי שניתן לו בילדותו על שם דמות מצוירת.
גבעת עלייה
גבעת עלייה היא שכונה בדרומה של יפו שבעיר תל אביב-יפו, השוכנת בין הים ממערב לרחוב יפת ממזרח, ובין שכונת יפו ג' והעיר בת ים מדרום לרחוב מנדס פראנס ושכונת עג'מי מצפון.
היסטוריה.
השכונה נוסדה ככפר דייגים באמצע המאה ה-19 על ידי מוסלמים שהגיעו מג'באליה שברצועת עזה, וכונתה גם היא בשם "ג'באליה". הכפר שכן כקילומטר דרומית למרכז יפו. במקביל קמה מצפון לה שכונת עג'מי הנוצרית-מרונית.
בשנת 1877 יזם חג' מוחמד אל-סקחפי את הקמתו של המסגד בג'באליה. בשנת 1943 עבר המסגד שיפוץ.
במהלך מלחמת העצמאות נכבשה יפו בידי האצ"ל ביולי 1948 ורוב תושבי ג'באליה נמלטו ממנה.
תוך זמן קצר הובאו עולים לבתים הריקים ושם השכונה שונה ל"גבעת עלייה". בין המתיישבים החדשים נמנו גם פליטים מגוש עציון. בשכונה שכן בעבר בית החולים הממשלתי ביפו. בשנות ה-50 נבנו בשכונה בית הספר הדתי "רש"י" ובית הקולנוע הפתוח "גלרון".
העירייה אסרה על התושבים להרחיב או לשפץ את הבתים הערביים, על כן עזבו רבים מהתושבים לשכונות אחרות עד תחילת שנות ה-60 ומצב הבתים התדרדר. מאוחר יותר נהרסו הבתים הערביים ופסולת הבניין נדחפה לים והרחיבה בכך את החוף.
אתרי השכונה.
הרחוב האורכי של השכונה הוא הטיילת מול הים הנמצאת ברחוב קדם (לשעבר "רחוב 60") בו נמצאות מסעדות רבות ומאפיות. רחוב הרוחב הראשי בשכונה הוא רחוב 3178 שמעליו גשר מסוגנן להולכי רגל הקרוי "חלון ליפו" והמוביל לעבר "חוף גבעת עלייה".
מדרום לרחוב זה משתרע "גן קידרון" המשתרע על שטח של 10 דונם ואשר הוקם במתחם שהשתייך בעבר לבית החולים דונולו הרופא. בגן שוכן מסגד ג'באליה
(שופץ בשנת 2002) וממערב לו נמצא "מרכז פרס לשלום". בצידה הדרומי של השכונה שוכנים חמישה בתי קברות - מוסלמי, קתולי, יווני-אורתודוקסי, ארמני ויווני-קתולי. במבנה משרדים סמוך שוכנים הנהלת המישלמה ליפו ובית הדין השרעי של יפו.
בצידה הצפוני של השכונה נמצא "גן טולוז" שלידו שוכנים המרכז הערבי-יהודי ביפו, מרכז פיס הנמצא במבנה עתיק משופץ ובית הספר התיכון עירוני י"ב. ליד הגן שוכן גם בית השגריר הצרפתי. בדרום השכונה שוכנת חורשת עציון, חורשת עצי אשל שבה התגוררו מפוני כפר עציון. ברחוב האתרוג שכן מתחילת שנות ה-60 ועד לתחילת שנות ה-2000 שוק קטן בשם: "שוק האתרוג".
השכונה ידועה ברצועת החוף שלה, המחברת בין מדרון יפו מצפון לחופי בת ים מדרום, ובעיקר במפרץ הקטן והמסולע בחלקה הצפוני.
בשנת 2008 הוקמה ישיבת שירת משה ולידה מספר מוסדות נוספים.
דוד כהן (פירושונים)
הגשש
סקריפטוריום
סקריפטוריום (ברבים: סקריפטוריה) הוא חדר המיועד להעתקת כתבי יד. הסקריפטוריום התקיים כבר בעת העתיקה, אך נודע בעיקר במנזרים של ימי הביניים. בנוסף, כמעט כל ספרייה הכילה סקריפטוריום בצמוד לה.
מיקום וגודל.
מיקום הסקריפטוריום וגודלו השתנו במהלך הזמן ובין המקומות. אצל הבנדיקטינים התקיימו לרוב חדרים גדולים שהכילו בין 3–20 כותבים, עם המספר שנים עשר כמייצג. הסקריפטוריום מוקם באכסדרה של הקלויסטר, לרוב הצפונית, באופן שהביא לתלונות רבות של נזירים על הקור השורר בו. עם זאת, בחלק מהמנזרים התקיים הסריפטוריום בחדר משלו, לרוב בצמוד לספרייה. לעיתים, בעיקר במנזרים איריים, מוקם הסקריפטוריום ליד המטבח, באופן שאפשר לנזירים להתחמם בעת עבודת הכתיבה. אצל המסדרים הציסטרציאנים והקרתוסיאניים רווחו יותר סקריפטוריום קטנים ואפילו לאדם יחיד. במנזרים רבים גם התקיים הכתיבה בחדרי הנזירים ללא שיוחד חדר נפרד כסקריפטוריום.
סקריפטוריה מפורסמים בישראל כוללים את זה שבקומראן, בקומה השנייה של אולם 30 (שהוא האולם השני בגודלו באתר, אחרי אולם הסעודה המשותפת). הוא הוגדר כסקריפטוריום שכן בו נמצאו שתי קסתות עם דיו יבש ושברים רבים של שברי טיח שרופאו לכדי שולחן צר וארוך ששימש ככל הנראה לשטוח עליו יריעות קלף לכתיבה., סקריפטוריום אחר הוא זה שבמרכז ההשכלה הנוצרי של פמפילוס בקיסריה.
רחוב החשמונאים
רחוב החשמונאים הוא רחוב בתל אביב המשמש בחלקו כציר כניסה למרכז העיר מכיוון מזרח, ואורכו כקילומטר וחצי. הוא נחלק לשני מקטעים מובחנים:
454 לפנה&quot;ס
עומאר סניד
עומאר סניד (אנגלית: Omar Sneed; נולד ב-9 באוקטובר 1976 בביומנט, טקסס) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בין השאר בהפועל ירושלים, מכבי ראשון לציון ועירוני אשקלון. סניד שיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר ומתנשא לגובה של 2.00 מטרים.
סניד, אשר נולד וגדל בביומנט, טקסס. עומאר נקרא כך על שם השחקן עומר שריף. הוא החל לשחק כדורסל בילדותו במסגרת חוג הכדורסל של עיירתו וכן מאוחר יותר, בקבוצת הכדורסל האזורית של מחוז ברנט. בסיום לימודיו התיכוניים, הצטרף אל קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ממפיס ושיחק עבורה במשך ארבע שנים.
לאחר מכן נרשם לדראפט ליגת ה-IBA ונבחר במקום ה-3 על ידי הסן דייגו סטינגרייס. אך במקום לשחק במדיה, בחר לבלות את העונה המקצועית הראשונה שלו, מחוץ לארצות הברית, במדי הקבוצה הקולומביאנית, סביוס בוגוטה. סניד עזב את הקבוצה, לאחר עונה אחת.
סניד, חזר לארצות הברית, כשעבר אל קבוצת ליגת ה-CBA, רוקפורד לייטנינג. בקבוצה קלע 18.5 נקודות והוריד כ-10 כדורים חוזרים וזכה בתואר השחקן המצטיין של העונה הסדירה. סניד עזב את הלייטנינג לאחר עונה אחת במדיה. לאחר מכן נבחן במספר קבוצות בוונצואלה ובקולומביה. אך לבסוף חתם בשורותיה של סן לורנסו מהרפובליקה הדומיניקנית. סניד הצטיין במדי ונבחר לשחקן המצטיין בליגה הקולומביאנית ולשחקן המצטיין במשחקי ההצלבה של הליגה, לאחר שקבוצתו הפסידה בגמר משחקי ההצלבה, לחואנזה.
עונה לאחר מכן, הצטרף לדן האג ולאחר מספר חודשים עזב את הקבוצה בשל קשיים חברתיים והחל לשחק בקבוצת הכדורסל הבלגית, מונס, עימה זכה בגביע הבלגי. לאחר מכן, נבחר בדראפט ליגת ה-NBDL ונבחר במקום ה-18 על ידי האוסטין טורוס. למרות זאת, סניד בחר לשחק בפרוז'קוב הפולנית ולאחר מכן בלונדון טאוורס האנגלית.
בעונת 2004/05 הצטרף אל קבוצתה של אליצור אשקלון והיה שותף להגעתה לפיינל פור הליגה שהבטיח לקבוצה העפלה למפעל, גביע האתגר.
בעונת 2005/06 עבר אל מכבי ראשון לציון, אך בחלון ההעברות של ינואר, עבר אל לוקומוטיב רוסטוב הרוסית, לאחר שקיבל ממנה הצעה כספית גבוהה. מהלך זה נחשב לטוב, כאשר סניד עזר לקבוצה להישאר עונה נוספת בליגת העל הרוסית. סניד, המשיך במדיה של רוסטוב עוד חצי עונה לאחר שבינואר אותה שנה עבר אל סאבה באטרי, האיראנית. סניד, זכה באליפות ובגביע האיראני. אך למרות זאת, סניד לא נשאר במדיה לאחר שהליגה האיראנית הסתיימה בסוף פברואר.
במרץ, סניד חתם במכבי ראשון לציון, לחוזה עד סיום העונה במטרה לחזק את המועדון. אך, קבוצתו האיראנית לשעבר בערימה קשיים בהחתמתו הצפויה בקבוצה הישראלית. למרות זאת, סניד עזר למועדון להישאר בליגת העל, עונה נוספת. ורשם ממוצעים גבוהים יחסית לקבוצת תחתית, 9.5 נקודות וכ-5 כדורים חוזרים ב-10 משחקים בהן שותף. בעקבות יכולת זאת, סניד הוחתם על ידי הפועל ירושלים בתחילתה של עונת 2008/09.