בבגרותו היה פעיל ציוני בפולין, השתתף בקונגרס הציוני הפולני השלישי ואף הוצב במקום ה-30 של הרשימה המאוחדת של ציוני ורשה.
בנוסף לכך, הקים את גימנסיית "חינוך" בוורשה שחרתה על דגלה לימודים בשפה העברית.
נמנה עם מייסדי "אוצר התיישבות היהודים", ארגון של הקונגרס הציוני העולמי.
כתבי עת.
תחילה פרסם משה גרשון את יצירותיו בעיתון פליוטונים. בנוסף לכך ר' משה היה בעל המדור "בקרן זווית" שבעיתון הצפירה. במדור הביע את תמיכתו ברעיון הציוני ואף כתבי העת שלו זכו להיות על גבי העמוד הראשי בגיליונות "הצפירה":
משפחה.
בשנת 1903, כאשר היה בן 26, נישא לאסתר לבית יפה והזוג היו הורים לשלושה: בנימין פלדשטיין, חיים פלדשטיין ועזרא פלדשטיין. בתו של בנימין, ורדה אלשיך, היא שופטת ישראלית בדימוס.
אודינת
אודינת מלך תדמור (תדמורית: 𐡠𐡣𐡩𐡮𐡶; ערבית: أذينة "Uḏaina"; בערך 220 – 267) היה מייסד שושלת של האימפריה התדמורית קצרת הימים, שמרכזה היה בתדמור שבסוריה.
אודינת בספרות התלמודית.
אודינת מכונה במקורות היהודיים "בן נצר". "נצור" מתועד בכתובות תדמוריות כאחד מאבות השושלת התדמורית. באיגרת רב שרירא גאון מסופר על פפא בן נצר, שליט תדמור, שהחריב את נהרדעא בשנת תק"ע למניין שטרות, שהיא שנת ד'י"ט, 258-259 לספירה. עם זאת יחיעם שורק סבור, בניגוד למקובל עד אליו בספרות המחקר, שפפא בר נצר שהחריב את נהרדעא אינו אודינת המפורסם אלא נסיך השייך לשושלת הזאת.
התלמוד מביא את בן נצר כדוגמה למצב ביניים בין מלך וליסטים, ובכך מיישב סתירה בין ברייתות. ההלכה קובעת שאשת איש שנבעלה אסורה לבעלה אלא אם כן היה זה אונס. ברייתא אחת טוענת שאישה שנשבתה בידי מלכות ונבעלה מותרת לבעלה ואם נשבתה בידי ליסטים אסורה לבעלה, וברייתא אחת גורסת ההפך. התלמוד מתרץ שהמקרה בו אסורה לבעלה הוא כאשר השובה הוא בן נצר, כלומר מצב ביניים בין מלכות לליסטות, מקור אחד מתייחס לזה כאל ליסטים ומקור שני מתייחס לזה כאל מלכות.
רש"י מבאר ש"בן נצר - לסטים היה ולכד עיירות ומלך עליהם ונעשה ראש לסטים" והסיבה שאישה שנשבתה לו אסורה לבעלה היא "סברה מינסב קא נסיב לה (=הוא נושא אותה לאישה) ונבעלת ברצון".
במדרש רבה מופיע בן נצר כפרשנות לאחת מהקרניים של החיה הרביעית בחלום דניאל. המדרש מפרש את תפילת יעקב, "הצילני נא מיד אחי מיד עשו", כתפילה לעתיד על הצלת צאצאי יעקב מצאצאי עשו. בדברי חז"ל צאצאי עשו הם רומא העתיקה והנצרות והם הנמשל של החיה הרביעית בחלום דניאל. מדברי המדרש מסיק הרמב"ן שבן נצר היה בזמן האימפריה הרומית, שהיא תקופת החיה הרביעית. הרמב"ן העלה השערה שהוא נבוכדנצר אך דחאה לאור דברי המדרש.
עשר המידות
מטה משה
בחומש שמות מסופר על מטה משה, מקלו של משה, שבו עשה חלק מעשר המכות ובו הכה את הסלעים להוציא מהם מים. על מטה זה מופיעות אגדות רבות במדרשי חז"ל. המטה מוזכר לעיתים גם כמטה האלוהים.
הופעות במקרא.
בחלק מהמכות משתמש משה במטהו, על פי צוויו של ה'. עוד לפני כן, בעת ההתגלות הראשונה למשה, נהפך המטה לנחש לאחר שהשליכו ארצה בציווי ה', ולאחר שאחז בזנבו והרימו הפך שוב למקל. את הנס הזה הוא ביצע שוב אצל פרעה באמצעות מטה אהרן והפעם הפך לתנין (המילה תנין בלשון התנ"ך מתארת כל סוג זוחל, אך גם כן הכוונה לנחש). חרטומי פרעה עשו זאת גם הם במטותם, ומקלו של אהרן בלע את מטותם.
במכות השתמש משה בציוויו של ה'. במכת ברד הטה משה את המטה לעבר השמים, במכת ארבה נטה את ידיו על ארץ מצרים, ובמכת חשך נטה את המטה לעבר השמים. במכות דם, צפרדע וכינים, השתמש אהרן במטהו שלו.
בסיפור הכאת הסלע, המופיע בחומש שמות, הכה משה את הסלע במטה זה, למרות שעל פי ציווי ה' היה צריך לדבר לסלע. כשהסיפור מוזכר שוב (כמבט לאחור שמסכם את כל מסעות בני ישראל במדבר לקראת הכניסה לארץ) המופיע בחומש במדבר, הכה משה את הסלע, אך שם לא מופיע צווי על כך, משום שמשה לא עשה את דבר ה' ודיבר ומשום שבחומש במדבר הסיפור היה רק חלק מסקירה מהירה של המסע לאורך ארבעים שנה התורה לא נכנסה שוב לפרטים של כל סיפור. על פי מה שאמר ה' למשה משום כך שהוא לא דיבר אל הסלע זה היה חטאו של משה, שבגללו הוא ואהרון לא נכנסו לארץ ישראל, כי "לא התחזקתם להקדישני לעיניהם (של בני ישראל)".
בחז"ל.
במסכת אבות מופיע שנברא בין השמשות. בתרגום המיוחס ליונתן ובפרקי דרבי אליעזר מופיעה אגדה על מקור המטה, המזכירה את האגדה הבריטית על אקסקליבר:
הסיפור מתאר איך המטה הגיע מאדם הראשון ליתרו, ויתרו תקע אותו בחצר ביתו ואף אדם לא הצליח לחלץ את המטה מהאדמה. אולם כשהגיע משה ליתרו ראה את המטה ושלף אותו בקלות וללא מאמץ. יתרו ראה בכך ראיה שמשה הוא הגואל של ישראל ולכן נתן לו את ציפורה בתו לאישה. במדרשים שונים מוזכר שהמטה היה עשוי מאבן ספיר.
דעות שונות.
יש דעה במדרש שמטה זה הוא מטה אהרן.
בספר שיבולי הלקט מביא מאחיו רבי בנימין, שפירש את דברי ההגדה של פסח, "ובזרוע נטויה - זו החרב", שזהו השם המפורש שמכונה "מטה משה". כלומר שמטה משה היה החפצה בלבד.
פנינה אורטרגר
פנינה אורטרגר (נולדה פנינה פרל פוקסמן; 29 בדצמבר 1921, פולין — 4 בספטמבר 2014, תל אביב) הייתה טייסת קרב בחיל האוויר הסובייטי בחזית הדרום-מערבית במלחמת העולם השנייה, סגנית מבקר המדינה במחוז בוכרה באוזבקיסטן ופעילה בתנועת הבריחה באירופה לאחר מלחמת העולם השנייה.
קורות חיים.
נולדה בשם פנינה פרל פוקסמן ב-1921 בכפר זלבייה, מחוז רובנו, פלך ווהלין (שהיה אז בתחומי פולין) לאשר פוקסמן וקיילה (לבית שוסטר). אביה שירת כקצין בחיל האספקה במלחמת רוסיה–יפן ואמה הייתה בת למשפחה אמידה שחלקם (הורי האם והדוד) נרצחו ב-1918, בכפר אוסניצק, על ידי פורעי פטליורה הלאומנים האוקראינים.
המשפחה עברה לגור בעיירה רוקיטנה הסמוכה, שם למדה פנינה בבית הספר תרבות והייתה חברה פעילה בשומר הצעיר. סיימה לימודיה בגימנסיה "תרבות" בסארני בגיל 16.5 וב-1939 החלה ללמוד כלכלה וסוציולוגיה באוניברסיטת לבוב שהייתה באותה עת אוניברסיטה פולנית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עברה העיר לשליטת ברית המועצות.
ביוני 1941 גויסה לחיל האוויר של הצבא האדום, מאחר שהשתתפה בחוג לטיסנאות במסגרת לימודיה באוניברסיטה, עברה קורס טיס מקוצר בבסיס חיל אוויר דרניצה שליד קייב, ושובצה בטייסת של מטוסי U-2 (הידועים גם בשמם פוליקארפוב PO-2) שהיו מאוחר יותר גם בשימוש טייסות הנשים שזכו לכינוי מכשפות הלילה (נעשו מבצעיות ביוני 1942). במסגרת תפקידה ביצעה טיסות סיור ומודיעין, הפצצות ליליות של אזורי כינוס, מחנות עורפיים ובסיסי אספקה, בשטחים שנכבשו על ידי הגרמנים, צניחות מאחורי הקווים לצורך העברת מידע ומסמכים לפרטיזנים ועוד. לאחר תקופה של 300 שעות טיסה מבצעית נפגע מטוסה והיא צנחה, פצועה, בשטח כיבוש גרמני; היא חולצה על ידי פרטיזנים ונשלחה להחלמה בבית חולים באוזבקיסטן. בעקבות פעילותה הקרבית הוענקו לה שלוש מדליות סובייטיות אחת מהן על השתתפותה בקרב להגנת העיר סבסטופול. לאחר החלמתה מונתה לסגנית מבקרת המדינה של מחוז בוכרה באוזבקיסטן. בתקופה זו אף שירתה כקצינת ליווי ברכבות שהובילו פצועים לעורף במזרח ומגויסים לחזית במערב.
עם סיום המלחמה נודע לה גורל משפחתה: הוריה ואחיותיה נרצחו ב- יג' אלול 27 באוגוסט 1942 בגיא ההריגה בסארני ביחד עם שאר יהודי העיירה רוקיטנה. היא שבה לפולין ולפעילות בשומר הצעיר והייתה פעילה בתנועת הבריחה. במשך 3 שנים פעלה באירופה ובמאי 1948 עלתה ארצה באניה "קדמה".
נישאה לזליג אורטרגר, ניצול יחיד ממשפחתו שנספתה כולה בשואה, שעלה ארצה ב-1932 והיה ממייסדי קיבוץ משמר השרון. לזוג נולדו בת (אדריכלית ברכה אור אורטרגר) ובן (פרופ' אבי אור אורטרגר). זליג אורטרגר נפטר ב-1979 ופנינה נפטרה ב-2014 ונקברה בבית העלמין קריית שאול
פעילותה בתנועת הבריחה.
עם שובה לפולין חברה פנינה לחבריה מהשומר הצעיר שישבו בעיר ביטום ופעלה ביחד איתם לאיסוף יתומי מלחמה מבתי יתומים, מנזרים ומשפחות פולניות. בקבוצת הילדים בראשה עמדה נכללו הן ילדים והן בני נוער. ביום שלאחר הפוגרום בקיילצה (4.7.1946) מיהרה הקבוצה לעזוב את פולין ושמה פעמיה לעבר מחנות העקורים באזור הכיבוש האמריקאי. הקבוצה בראשותה חצתה את אירופה, דרך צ'כיה ואוסטריה עד להגעה למחנה העקורים באד רייכנהאל שליד מינכן, בגרמניה. הדרך כללה גנבת גבולות באמצעות טיפוס רגלי במעברי הרים, שימוש באמצעי תחבורה שסיפקו קצינים יהודיים בצבא ארצות הברית וכו'. קבוצת הילדים בראשה עמדה (שכונתה בפיה בשם "הילדים שלי") עלתה במארסיי (11.7.1947) על האניה אקסודוס על מנת להפליג לארץ. היא עצמה המשיכה בפעילות באירופה ועלתה בזהות שאולה, בשם חוה דרים, ביוני 1948 באניה "קדמה". הצליחה להתחמק ממעצר בעתלית בעזרת נהג האוטובוס שהוביל את העולים למעצר והגיעה לרמת גן אל בני המשפחה שחיכו לה.
כל מקום ואתר
כל מקום ואתר הוא לקסיקון לידיעת הארץ, הערוך בסדר אלפביתי וכולל מידע בסיסי על כל היישובים ומרבית האתרים בעלי החשיבות (אתרים ארכאולוגיים, אתרי טבע ונוף, נחלים, מעיינות, שמורות טבע, נקודות ציון בעלות ערך היסטורי ועוד) בארץ ישראל. המידע לגבי כל מקום ואתר, הכולל נתונים גאוגרפיים, היסטוריים ודמוגרפיים, מועבר בדרך תמציתית, על ידי טקסט קצר ושורת סמלים ליד שם הערך.
בשנים 1953–1967 ראו אור חמש מהדורות של פנקס הכיס להכרת הארץ לחייל "כל מקום" שהופיע בהוצאת ענף השכלה באכ"א (ובהמשך גם ב"מערכות") ביוזמתו של קצין חינוך ראשי אהרן זאב.‫