שטח הפסולת של האוקיינוס השקט.
שטח הפסולת של האוקיינוס השקט הוא מקבץ של פסולת שנוצרה על ידי האדם ונישאת על גבי מערבולת זרמי ים () במרכז החלק הצפוני של האוקיינוס השקט, בערך בין 135°-155° מערב, ובין 35°-42° צפון. השטח מתאפיין בריכוז גבוה של חומרים צפים, ביניהם פלסטיק, כימיקלים וחומרי פסולת אחרים, זאת לעומת אזורים אחרים באוקיינוס השקט. רוב הפסולת הצפה באזור זה מורכבת מפתיתי פלסטיק זעירים המרחפים בעומקים שונים בים. באזורים אלה ריכוזי הפלסטיק במים עולים על אלה של ריכוז הפלנקטון המצוי בים באופן טבעי. חופי איים הסמוכים לשטח הפסולת באוקיינוס השקט מוצפים בפסולת. דוגמאות בולטות הם אטול מידוויי והוואי.
שטח הפסולת של האוקיינוס ההודי.
שטח הפסולת של האוקיינוס ההודי הוערך בשנת 2011 בכ- 2,183,480 קילומטר רבוע, משקלו כ-2,185 טון, וריכוז הפסולת בשטח הוא כ-10,000 טון לקמ"ר. מדובר בשטח הפסולת הימית השלישי בגודלו מבין חמשת שטחי הפסולת הימים בעולם (לאחר צפון האוקיינוס השקט ששטח הפסולת שבו היא 8,095,000 קמ"ר, וצפון האוקיינוס האטלנטי ששטח הפסולת שבו הוא 3,625,753 קמ"ר), אך הדליל ביותר ובעל כמות הפסולת המועטה ביותר מבין כל שטחי הפסולת באוקיינוסים.
שטח הפסולת הצפון אטלנטי.
שטח הפסולת הצפון אטלנטי מוערך בכ-3,625,753 קילומטרים רבועים, צפיפותו היא 25,000 חלקיקים לקמ"ר ומשקלו הכולל הוא כ-9,064 טון. מרבית הפסולת מורכבת ממיקרו-פלסטיק וחלקיקי פלסטיק קטנים שריכוזם עומד על כ-4,000 חלקיקים לקמ"ר, אך במקומות מסוימים הריכוז מגיע עד ל-200,000 חלקיקים לקמ"ר. שטח הפסולת נמצא בין קווי הרוחב 22° צפון ל-38° צפון אך גבולותיו המזרחיים והמערביים אינם ברורים. קיימת תנודה עונתית של כ-16,00 ק"מ בכיוון צפון ודרום המושפעת גם עקב תופעת האל ניניו. הפלסטיק מתפרק לחלקים קטנים יותר ויותר כאשר החלקיקים הצפים על פני המים הם בעיקר פולימרים כגון פוליאתילן ופוליפרופילן המשמשים לייצור מוצרים ביתיים.
השפעות.
השפעה על הסביבה.
בעלי חיים ימיים רבים בולעים פסולת ימית בטעות כיוון שלעיתים היא דומה במראה למזונם הטבעי. חתיכות פלסטיק עלולות להיתקע באופן קבוע בדרכי העיכול של חיות אלה, תוך חסימת מעבר המזון וגרימת מוות בהרעבה או זיהום. פתיתי פלסטיק זעירים דומים במראם לזואופלנקטון, דבר המטעה בעלי חיים הניזונים ממזון זה וגורם לבליעת הפסולת ולהעברתה בשרשרת המזון. מחקר משנת 1999 כי בריכוזי פסולת ימית באוקיינוס השקט עולה משקל פסולת הפלסטיק למטר מעוקב מים פי שישה על משקל הפלנקטון. תוספים רעילים המשמשים בתעשיית הפלסטיק מחלחלים לסביבתם כאשר מוצרי הפלסטיק שרויים במים. חלק מחומרים אלה צפים על פני המים בסביבת פסולת פלסטיק והופכים אזורים אלה למסוכנים עוד יותר לבעלי חיים.
לא כל הפסולת הימית תוצרת אדם גורמת לנזקים סביבתיים. מוצרי ברזל ובטון גורמים בדרך כלל לנזק מזערי בלבד לסביבה כיוון שהם שוקעים לקרקעית הים ואינם נעים עוד. לעיתים חלקי מתכת ובטון עשויים אף ליצור שוניות מלאכותיות המסייעות לסביבה הימית.
השפעה על יונקים ימיים.
דוגמה להשפעה החמורה ניתן למצוא בניתוח שנעשה ב 2019 לגופה של נקבת לווייתן שנסחפה לחוף בפיליפינים. הלווייתנית במשקל 498 ק"ג ובאורך 4.5 מטרים, נמצאה כשבקיבתה פסולת מגוונת מפלסטיק במשקל של כ 40 ק"ג, כמות שנחשבת לגדולה באופן לא רגיל אפילו ביחס לכמויות שפעילי סביבה רגילים למצוא בגופות יונקים ימיים באוקיינוסים.
בליעת חלקי פלסטיק מעניקה ללווייתנים וליונקים ימיים אחרים תחושה מוטעית של שובע מבלי לספק להם את הצרכים התזונתיים שהם צריכים. זה מוביל אותם לאיבוד משקל, חולשה וירידה במהירות השחייה שלהם מה שהופך אותם לפגיעים יותר על ידי טורפיהם. ליונקים הימיים אין שום אפשרות לעכל את הפלסטיק או להפריש אותו מגופם.
אגון ריס
ד"ר אגון (נח) ריס (18 באוגוסט 1917 - 5 במרץ 1989) היה מרופאי הרובע היהודי במלחמת העצמאות, עם נפילת הרובע התנדב ללכת לשבי הירדני כדי לטפל בפצועים, מחלוצי הקרדיולוגיה בישראל והקים וניהל את המערך הקרדיולוגי וטיפול נמרץ בבית החולים רמב"ם.
קורות חיים.
ריס נולד בווינה אוסטריה לפרנזיצקה ויוסף ריס (מקודם פיקהולץ). החל ללמוד רפואה בעיר הולדתו בין השנים 1935-8 ועלה לארץ ישראל עם עליית הנאצים לשלטון. כאן המשיך ללימודי מדעים באוניברסיטה העברית וקיבל תואר שני ב-1942. ב-1944 יצא לסיים את לימודי הרפואה באוניברסיטה הצרפתית בביירות וסיימם ב-1947. את ההתמחות עשה בבית החולים הדסה הר הצופים.
במלחמת העצמאות שירת, תחילה, כרופא וחובש קרבי בהגנה, שכל את אשתו, חוה (לבית ז'זמר), והוא עצמו נפצע בשייח' ג'ראח בעת ששיירת הדסה עברה בשכונה. יחד עם שני רופאים נוספים, עלי פייזר ואברהם לאופר, התנדב לעבוד בבית החולים משגב לדך ברובע היהודי בירושלים במחזוריות של חודש. פצועים ממגיני הרובע היהודי טופלו על ידי שלושת הרופאים מעובדי בית החולים הדסה, לאופר, פייזר וריס, לעיתים טיפלו וניתחו את הפצועים תחת אש. הרופאים נעזרו באחות ואח מוסמכים, אחות סוציאלית, אחות מעשית, ומתנדבות. רבים מהלוחמים חייבים לצוות הרפואי את חייהם, כולל עירוי דם ישיר בין ריס לחולה, ועם נפילת הרובע ואי עמידת הירדנים בהסכם התנדב ללכת עם הפצועים, עם האחות מאשה וינגרטן (בתו של מוכתר הרובע מרדכי וינגרטן), לשבי על מנת להמשיך לטפל בהם.
בין 1952–1958 התמחה בקרדיולוגיה בבתי חולים בשיקגו ובאוניברסיטת הרווארד שבבוסטון, חזר לישראל והחל לעבוד במרכז הרפואי שיבא. ב-1961 עבר לחיפה אחרי שהקים והתמנה למנהלו הראשון של המערך הקרדיולוגי וטיפול נמרץ בבית החולים רמב"ם.
במקביל לעבודתו בבית החולים שימש כפרופסור בטכניון וכנשיא החברה הקרדיולוגית הישראלית. במותו הניח אישה, יונה בת עליזה (בתו של יעקובוס קאן) וד"ר יצחק איצקוביטש, בת ושני בנים.
הפקולטה להנדסת ביוטכנולוגיה ומזון
הפקולטה להנדסת ביוטכנולוגיה ומזון של הטכניון בחיפה נוסדה בשנת 1992, והיא עוסקת בהכשרה של מהנדסי מזון. דיקנית הפקולטה היא פרופ' מרסל מחלוף.
היסטוריה.
ראשיתה של הפקולטה להנדסת ביוטכנולוגיה ומזון בשנת 1953 במינויה של ועדה שבחנה את הצורך בייסודה של מחלקה לטכנולוגיה של מזון. הוועדה, שבראשה עמד יוסף ברוורמן, שהיה אז הנספח המדעי בשגרירות ישראל בלונדון, המליצה על הקמת "מדור" עצמאי. בשנת 1954 הוקם המדור תחת השם
"הנדסת מזון וביוטכנולוגיה". בעשור הראשון לקיומו פעל המדור באוטונומיה תקציבית, מינהלית ואקדמית, עד שבשנת 1967 הוקמה המחלקה להנדסת מזון וביוטכנולוגיה.
בסוף שנות השמונים, לאור ההתפתחות המואצת בתחום הביוטכנולוגיה המולקולרית, קיבלה הפקולטה החלטה אסטרטגית להגביר את הפעילות בתחום במספר דרכים: גיוס חברי סגל חדשים, הקמת תשתיות, עידוד המחקר ותוכניות לימודים. אסטרטגיה זו הובילה לייסוד המסלול הראשון בארץ להנדסת ביוטכנולוגיה, ולחנוכת המעבדות לביוטכנולוגיה על שם אוטו-מאירהוף באגף על שם שירלי וארתור ויזין בשנת 1992, השנה בה הפכה המחלקה לפקולטה.
בשנת 2004 הוחלט על שינוי שמה של הפקולטה מ"הפקולטה להנדסת מזון וביוטכנולוגיה" ל"הפקולטה להנדסת ביוטכנולוגיה ומזון". כיום, פקולטה זו היא בין הבודדות בעולם המשלבת את תחומי הביוטכנולוגיה והמזון תחת קורת גג אחת. בוגרי הפקולטה מצוידים בתואר משולב (הנדסת ביוטכנולוגיה ומזון), עם התמחות באחד משני המסלולים, וכך הם יכולים להשתלב הן בתעשייה הביוטכנולוגיה, והן בתעשיית המזון.
מבנה הפקולטה.
הפקולטה מכילה שלושה אגפים: אגף ההוראה, הכולל אודיטוריום ובו 150 מקומות, כיתות לימוד, חוות מחשבים גדולה וכן את משרדי הפקולטה; האגף המרכזי, הכולל שתי מעבדות הוראה למיקרוביולוגיה, וכימיה ואנליזה של מזון. וכן מעבדת סטודנטים לריאקטורים ביולוגיים. האגף השלישי, הוא אגף מעבדות המחקר הפזור במרחבים השונים של הבניין. באגף זה מצוי מכשור שנועד לתת לסטודנטים התנסות בתהליכים שונים הרווחים בתעשיות המזון והביוטכנולוגיה.
הפקולטה כיום.
בפקולטה 14 חברי סגל, כ-400 סטודנטים לתואר ראשון, 80 סטודנטים לתארים מתקדמים. חברי הסגל האקדמי של הפקולטה להנדסת ביוטכנולוגיה ומזון פעילים בהוראה ובמחקר בתחומים הבאים: הנדסה וטכנולוגיה של מזון, כימיה פיזיקלית של מזון, אריזת מזון, כימיקלים ומוצרים עדינים, בדיקות מזון ואבטחת איכות, רעילות מזון, תזונה, הנדסת ביוטכנולוגיה וגנטיקה, מיקרוביולוגיה של מזון, ביוכימיה של מזון, הנדסת ביוכימיה. הפקולטה כוללת מעבדות מודרניות בתחום הביוטכנולוגיה, אשר כוללות מתקן לבדיקות וניסוי של תהליכים תעשייתיים, ומעבדת אריזה.
איתי ברון
איתי ברוּן (נולד ב-1965) הוא תת-אלוף במיל', כיהן כראש חטיבת המחקר באמ"ן. היה סגן ראש המכון למחקרי ביטחון לאומי.
ביוגרפיה.
ברון התגייס ללהק המודיעין של חיל האוויר והתקדם עד לתפקיד ראש מחלקת המחקר. היה מפקד מרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית, בדרגת תת-אלוף. בשנת 2011 מונה לראש חטיבת המחקר באמ"ן וכיהן בתפקיד זה עד ינואר 2015.
באפריל 2013 הודיע שצבא סוריה עשה שימוש בנשק כימי נגד המורדים, אירוע שהוגדר קודם לכן כחציית קו אדום.
בשנים 2021-2018 שימש כסגן ראש המכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS) למחקר.
ברון הוא עו"ד בהכשרתו. יש לו תואר במשפטים מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב.
ברון מלמד קורסים על מודיעין, כוח אווירי והסביבה האסטרטגית של ישראל באוניברסיטת תל אביב, במרכז הבינתחומי הרצליה ובאוניברסיטת חיפה.