קרל האסלינגר הותיר אחריו כמה מאות יצירות, כולל מוזיקה לפסנתר ומוזיקה קאמרית; שירים, מקהלות, מוזיקה דתית, מוזיקת ​​ריקודים (ואלסים, פולקות וכו') ומארשים וינאיים.
פסלוני הומל
פסלוני הומל (באנגלית: Hummel figurines ) הם סדרה של פסלוני חרסינה המבוססים על רישומיה של הנזירה מריה אינוקנטיה הומל.
היסטוריה.
אומנות הרישום של מריה אינוקנטיה הומל החלה להופיעה בשנות השלושים בגרמניה ובשוויץ, בעיקר ציורים פסטורליים של ילדים. המוציא לאור הגרמני ארס סאקרה היה מעורב בפופולריזציה המוקדמת של אמנותה בצורת גלויות. "כרטיסי האמנות" של הומל זכו לפופולריות בכל רחבי גרמניה, ומשכו את מבטו של פרנץ גובל, יצרן החרסינה. גובל רכש את הזכויות להפוך את הציורים של הומל לפסלונים, והפיק את הקבוצה הראשונה בשנת 1935. הפסלונים הוצגו ביריד הסחר בלייפציג, תערוכה אירופית גדולה לתעשייה. גובל היה ידוע בהצגת מוצרים חדשים שמשכו מפיצים אמריקאים. עד סוף שנת 1946 הפסלונים של הומל נמכרו באמריקה במרשל פילד ושות' בשיקגו ובקמעונאים אמריקאים אחרים.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה גברה הפופולריות של פסלוני הומל כאשר חיילים אמריקאים שהוצבו במערב גרמניה החלו לשלוח את הפסלונים הביתה כמתנות. נוסטלגיה הקשורה לפסלונים ולארצות הברית הביאו לכך כי פסלוני הומל הפכו לפריט אספנות פופולרי.
ככל שהנסיעות לאירופה נעשו נפוצות יותר, הפסלונים, עם צורתם הפולקלוריסטית, נקנו לעיתים קרובות כמזכרות. שוק שחור תוסס בפסלוני הומל התפתח בשנות השבעים, ומחירי פסלוני הומל הרקיעו שחקים. היצע הפסלונים כולל פסלוני הומל, במהדורות מוגבלות מיוחדות, סדרת פסלונים הכוללת אלמנטים מקריסטל סברובסקי, סדרת התקווה שתורמת חלק מההכנסות לקרן הלאומית לסרטן השד, . מחירים קמעונאיים עבור פסלוני הומל נעים בין קצת יותר מ- $ 100 לפסלונים פשוטים ליותר מ- $ 1,000 עבור יצירות גדולות ומסובכות יותר. יש גם שוק יד שנייה פעיל לפסלונים.
ייצור פסלוני הומל על ידי גובל נעשה עד תחילת 2009. בעקבות פשיטת הרגל של המפעל ברודנטל בשנת 2013, צוות ניהול בינלאומי חדש השתלט על המפעל ויצור פסלוני הומל התחדש בשנת 2014. ייצור הפסלונים נמשך בגרמניה בשם Hummel Manufaktur GmbH. פסלוני הומל ממשיכים לייצר במפעל המקורי ברדנטל, גרמניה, שם הם יוצרו מאז 1935. הם עדיין נוצרו בפיקוח קפדני על מנזר סיסן, שם האחות מריה הומל חיה ועבדה.
בספטמבר 2017 גם חברה זו הכריזה על פשיטת רגל. ב־22 בדצמבר 2017 התפרסמה ידיעה כי ברנד פורטש, איש עסקים מקולמבך, התכוון לרכוש את Hummel Manufaktur. הרכישה הושלמה בינתיים. ברנד פורטש רוצה שהחברה תעבור תהליך של ארגון מחדש. הייצור השנתי של פסלונים יופחת מ־55,000 ל־20,000. יתר על כן, לא ייוצרו פסלונים קטנים מעשרה סנטימטרים או פחות מ -100 אירו.
פעילויות.
מועדון אספנים.
בשנת 1977 הוקם מועדון האספנים בארצות הברית. המועדון היה אמור להיות שירות מידע למספר ההולך וגדל של אספני הומל. בשנת 1989 המועדון התרחב לרחבי העולם ועדיין פועל. המועדון מציע מגוון של הטבות לחבריו, כולל מגזין רבעוני, פסלונים בלעדיים שנוצרו רק עבור חברים. יש כנסי מועדונים, תוכנית נסיעות אירופית והטבות אחרות. רשת מועדונים מקומית אורגנה בשנת 1978 והתפשטה ברחבי צפון אמריקה והעולם. חברי המועדון נפגשים באופן אישי כדי לחלוק ידע וחברות.
ספרים.
ספרים ומדריכי מחירים רבים פורסמו על פסלוני הומל. חלק מהעבודות הללו תמכו באינטרס השוק המשני של ספקולנטים אספנים. קיים מדריך רשמי של מחירים למוצר: פסלונים וצלחות, מהדורה שנייה, מאת היידי אן פון רקלינגהאוזן הוא מדריך מחירים עדכני, שיצא לאור בשנת 2013.
ספר האמנות הנמכר ביותר על פסלוני הומל, הומל: "מדריך האספנים השלם" נכתב על ידי הסופר אריק ארמן, שערך ראיונות נרחבים עם בני משפחתה של מריה אינוקנטיה הומל וביקר בבית אבותיה במאסינג שבבוואריה. הסופר אריק ארמן ביקר גם במנזר סיסן בו חיה האחות הומל, וראיין את האחות רדגונדיס אספל, מנהלת המנזר. הוא ערך גם מחקר מקיף בארכיונים של המפעל ברודנטל, בוואריה. ראיין עובדים וגם מנהלי החברה, כולל וילהלם גובל עצמו. הפורמט הגדול של ספר האמנות המציג צילומי צבע בגודל טבעי של הפסלונים זכה להצלחה בקיץ 1976, כאשר פורסם בהנטינגטון, ניו יורק.
מוזיאונים.
מוזיאון ברטה הומל בהומלהאוס נפתח ב -1994 בבית משפחת הומל במאסינג, גרמניה, מקום הולדתה של האמנית ברטה הומל, שלימים נודעה בשם האחות מריה אינוקנטיה. אחיינה של ברטה הומל, אלפרד הומל ובתו, ורוניקה, מנהלים את המוזיאון ובו האוסף הגדול ביותר של פסלוני הומל באירופה וכן ציוריה של ברטה הומל שהושלמו לפני שהצטרפה למנזר.
דונלד סטפנס, ראש העיר ותיק של רוזמונט, אילינוי, היה אספן נלהב של פסלוני הומל. בשנת 1984 תרם סטפנס את אוסף לעיר רוזמונט כדי שיוצג במוזיאון. המוזיאון נפתח במקומו הנוכחי ברוזמונט ב -13 במרץ 2011. המוזיאון מתיימר להיות האוסף הגדול ביותר של צלמיות הומל בעולם.
Carrier sense multiple access
שיר זוארץ
שיר זוארץ (נולדה ב-23 במאי 2000) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בפתח תקווה ולה אחות תאומה ושני אחים קטנים.
בשנת 2017 הוציאה את סינגל הבכורה שלה "סתם ככה" שזכה להצלחה.
באותה שנה הוציאה גם את הסינגל השני "טיפה אחר". חודש לאחר מכן הוציאה את השיר "קוסמוי" שזכה להצלחה רבה גם כן ולרמיקס שיצא בהמשך.
לאחר מכן יצא השיר "ילד" שזכה לצפיות רבות ביוטיוב. באותה שנה הוציאה את השיר "רק שנינו" שגם כן נהיה ללהיט.
בשנת 2019 יצא השיר "לנשום" שכתבה והלחינה לצד תמיר חיטמן.
בשנת 2020 הוציאה את השיר "כמה שאוהב" ושיחקה בעונה השלישית והאחרונה של סדרת הנוער "התחנה" בערוץ KIDZ בתפקיד אלה, אחותו החורגת של נימי.
באותה שנה החלה לשחק גם בסדרת הנוער "זיגי" בערוץ TeenNick בתפקיד תמוז ושרה בו את שיר הנושא "או ש" ביחד עם שירה לוי. בנוסף השתתפה לראשונה במופע הפסטיגל עם אותו התפקיד לצד חבריה לסדרה עומר חזן, שירה לוי, קווין רובין, אמיתי הרמן ואנה זק.
You Can’t Always Get What You Want
השיר You Can’t Always Get What You Want ראה אור באלבומם של הרולינג סטונס Let It Bleed משנת 1969.
השיר נכתב על ידי מיק ג'אגר וקית' ריצ'רדס, והגיע למקום ה-100 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים בשנת 2004. בשנה לאחר מכן כבר ירד מקום.
הקלטות.
השיר היה הראשון שהוקלט לאלבום הנ"ל והופץ בשתי גרסאות, סינגל של 4:51 דק' (אף על פי שמצוין על גבי העטיפה 05:00 דק') ושיר באורך 7:28 דק' בגרסת האלבום. השיר הוקלט ב-16 וב-17 בנובמבר 1968 באולפני סאונד אולימפיק בלונדון .
את השיר פותחת מקהלת באך לונדון (רק בגרסת האלבום) אשר מדגישה לאורך כל הדרך את המוטו שלו. בפסנתר ובאורגן ניגן אל קופר ואילו רוקי דיז'ון מנגן בכלי הקשה שונים.
בביקורתו על השיר אמר ריצ'י אונטרברגר מ- AllMusic: "אם אתה מאמץ את השקפתו של ג'ון לנון לפיה הרולינג סטונס העתיקו את החדשניות של הביטלס בתוך כמה חודשים, הרי שהשיר הוא המקביל להיי ג'וד. בתגובה אמר מיק ג’אגר בשנת 1969 "אהבתי את האופן שבו הביטלס ביצעו את היי ג'וד. התזמורת שם נועדה לא רק לתת כיסוי כללי לשיר - היה בזה משהו נוסף. אנו עשויים לעשות משהו כזה באלבום הבא שלנו".
השיר.
השיר עוסק בנושאים מרכזיים של שנות השישים: אהבה, פוליטיקה, וסמים. כל בית בו מתאר את מהות האופטימיות הראשונית וההתפכחות שאחריה.
ג'ימי האטמייקר מאקסלסיור, מינסוטה, ארצות הברית, טען שהוא "מר ג'ימי" והוא זה שאמר את המשפט "לא תמיד אתה יכול להשיג את מה שאתה רוצה" לג'אגר במהלך מפגש מקרי בשנת 1964. פרשנות אחרת טוענת כי "מר ג'ימי" מתייחס למילר, שהיה מפיק הרולינג סטונס בין השנים 1968 ל-1973.
גם מריאן פיית'פול טענה להשפעתה: "ברור שתרמתי גם לשיר זה, אני יודעת שהשתמשו בי כמוזה לשירי הסמים הקשוחים האלה. הייתי מודעת לכך שהשתמשו בי אך זה היה למטרה ראויה".
הפצת השיר.
ביולי 1969 השיר יצא על גבי תקליטון כצד B של "Honky Tonk Women" אך השיר לא נכנס לרשימות כלשהן. בשנת 1973, חברת התקליטים לונדון רקורדס הפיצה אותו שוב ואז הגיע למקום 42 במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום 34 במצעד 100 הסינגלים של Cashbox.
השיר הוא אחד מהפופולריים ביותר של הלהקה והופיע ב-8 אלבומי אוסף שלהם, 6 אלבומי הופעות חיות וב-9 סרטים של הופעות חיות. בהופעות של הרולינג סטונס השיר מבוצע כמעט בכל פעם ובהשתתפות הקהל שצועק תשובה לשאלה בשיר: מה הטעם שלך. השיר בוצע בהופעה חיה עם חברי מקהלת Voce קאמרית ומקהלת הנוער הלונדונית במופעי האיחוד של הסטונס ב-25 ו-29 בנובמבר 2012 בלונדון. אותו הליווי הופיע גם בגלסטונברי ובשתי הופעות בהייד פארק בשנת 2013.
אוטו ריינהולד ייקובי
אוטו ריינהולד ייקובי (בגרמנית: Otto Reinhold Jacobi; 27 בפברואר 1812 - 8 בפברואר 1901) היה אמן גרמני-קנדי. הוא קשור לבית הספר לציור בדיסלדורף.
חיים ועבודה.
יליד 1830 קניגסברג, למד ייקובי בברלין באקדמיה המלכותית לאמנויות. לאחר מכן למד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף אצל יוהאן וילהלם שירמר. כצייר נוף וז'אנר עבד בנסאו ובקנדה. בשנת 1837 מונה לצייר החצר לדוכסית נסאו בוויסבאדן. באותן שנים העביר ייקובי את לודוויג קנאוס הצעיר את שיעוריו הראשונים בציור שמן והמליץ לו ללמוד אצל קרל פרדיננד זון באקדמיה לאמנות בדיסלדורף. עבודתו הייתה ידועה באירופה והוא קיבל הכנסות רבות מתמלוגים.