ב-2007–2009 למדה לתואר בלימודי דיפלומטיה מאוניברסיטת תל אביב ולאחר מכן המשיכה לתואר שני במנהל עסקים גם הוא באוניברסיטת תל אביב. ב-2014 החלה ללמוד תואר שני נוסף במדיניות ציבורית וממשל מהאוניברסיטה העברית בירושלים, במסגרת המחזור השלישי של צוערים לשירות המדינה. סיימה את התואר ב-2016.
שירתה בחיל האוויר ביחידת ניסוי טילים וניהלה שם פרויקטים שונים, לאחר מכן המשיכה כקצינה מטעם חיל האוויר במפא"ת והייתה חברה בצוות פיתוח מערכות כיפת ברזל וחץ 3.
הילה נישאה ב-7 באפריל 2011, ביום זה היה גם היירוט המוצלח הראשון של מערכת כיפת ברזל.
באפריל 2016 עברה למשרד התחבורה, שבו שימשה כראש מנהלת פרויקטי תשתיות לאומיות, בין היתר ראש מינהלת נתיבי ישראל במסגרתם הובילה קידום וביצוע של פרויקטים בהיקף של 27 מיליארד ש"ח, בהם: מסילת העמק, מסילת עכו-כרמיאל, כביש 6 לצפון, מסילת הרכבת המהירה לירושלים, חשמול מסילות הרכבת ועוד.
ב-2019 נבחרה לאחת מ-40 הצעירים המשפיעים של TheMarker.
בשנת 2020 מונתה לסמנכ"לית אסטרטגיה וחדשנות בחברת נתיבי ישראל.
באוקטובר 2021 הודיעה שרת החדשנות, המדע והטכנולוגיה, אורית פרקש-הכהן, על כוונתה למנות את חדד-חמלניק למנכ"לית משרדה והיא החלה לכהן במשרה ב-14 בנובמבר באותה שנה.
הילה חדד-חמלניק נשואה ללירון ולהם שלושה ילדים. מתגוררת בכרמית שבצפון הנגב.
צ'ספיק אנרג'י ארנה
פייקום ארנה
בית אלומות (טבריה)
בית אלומות (בית נבולסי) הוא בניין שנבנה בטבריה, בשנות ה-30, על ידי ערבי אמיד משכם. בהמשך הושכר המקום ושימש כבית הבראה של קופת חולים כללית לאורחים שבאו לטבול בחמי טבריה. בתקופה זו עבדו במקום בני גרעין ששהו בחוות פוריה ויועדו לקיבוץ אלומות (ומכאן שמו של המקום). במהלך מלחמת העצמאות ננטש המקום והולאם לאחר הגדרתו כנכס נפקדים. בשנים הראשונות של המדינה הוא שימש כ"מעברה" לעולים והחל משנות ה-50 אינו בשימוש. קיימות תוכניות שונות לשפץ את המקום ולחזור להשתמש בו.
ההיסטוריה של המקום.
המבנה הוקם ב-1935 על ידי חאג' נימר נבולסי, ערבי עשיר תושב שכם, שתכנן לגור, חלקית, בעיר. במקביל הקים נאבלוסי בתי מגורים במקומות אחרים בארץ (בית נבולסי ביפו ובית נבולסי בכפר יונה) כך שבפועל לא פקד כמעט את הבית בטבריה. עם התרחבותה של טבריה נכלל הבית בגבולות שכונת מימוניה.
ב-1942 (או 1943) השכיר נאבלוסי את המקום לקופת חולים כללית שפתחה בו בית הבראה בשם "פנסיון כנרת" עבור חולים שבאו לטבריה על מנת לטבול בכנרת ובחמי טבריה. רוב העובדים בבית ההבראה הגיעו מגרעין "אלומות" שהוקם בבן שמן, ישב, החל מ-1940 באחוזת פוריה. הנוכחות המשמעותית של חברי גרעין זה בבית ההבראה היא שנתנה לו את שמו. מעורבות זו של בנות גרעין "אלומות" בבית ההבראה נמשכה גם לאחר שב-1946 עלה הגרעין להקים את קיבוץ אלומות.
לאחר מלחמת העצמאות הולאם המקום, במסגרת חוק נכסי נפקדים, ובמהלך שנות ה-50 הוגדר כמעברה ושוכנו בו עולים חדשים עד ישובם בבתי קבע. לאחר סגירת המעברה ננטש המקום והוזנח. כדי למנוע פלישה לבניין אטם מינהל מקרקעי ישראל את הדלתות והחלונות בקומת הקרקע.
על המבנה.
"בית אלומות" נחשב לאחד מהבתים הישנים היפים בטבריה. כמו הרבה בתים שנבנו באותה תקופה בטבריה הוא נבנה מאבני בזלת מסותתות ומאבני גיר לבנות ששולבו כמסגרות לחלונות ובמשקופי הדלתות. סגנון זה נקרא אבלק והוא וריאציה מקומית לסגנון בנייה ממלוכי. בחזיתו של המבנה בולטות 2 מרפסות מעוצבות עשויות מאבן גיר לבן ומהוות ניגוד למבנה העיקרי שרובו בנוי מאבן שחורה. בבית נבנו הרבה חלונות שבחלקם העליון נבנו קשתות בעזרת אבן ראשה.
תוכניות עתידיות.
בשנים מאז ננטש המבנה עולות, מדי פעם, תוכניות לשיפוצו וחידוש השימוש בו למטרות שונות. בין השאר עלו תוכניות לשלבו בבית ספר לרפואה במסורת הרמב"ם וכן לשלב אותו במתחם קבר הרמב"ם הסמוך ולהפוך אותו ל"בית מורשת הרמב"ם".
ב-1999 יזמה הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה של טבריה תוכנית מפורטת שאושרה ופורסמה במאי 2001 בילקוט הפרסומים ולפיה "בית אלומות" הוגדר כבניין מיועד לשימור אך התוכנית לא התקדמה.
ב-2005 פרסם מבקר המדינה דו"ח על הרשויות המקומיות ובו ביקר את עיריית טבריה על הזנחת המבנים ההיסטוריים בעיר וביניהם "בית אלומות". בתשובתה למבקר המדינה טענה העירייה כי "בית אלומות הוא מבנה מיועד לשימור במסגרת תוכנית של "המרכז ללימודי הרמב"ם", והוכנה לשם כך תוכנית שיקום מפורטת. העירייה פנתה למשרד ממשלתי ולחברה ממשלתית כדי שיחילו את תוכנית הפיתוח על המבנה. המשרד הממשלתי הודיע לעירייה כי הוא מנסה למצוא תורם למימוש התכנית".
ב-2010 אף יצא מינהל מקרקעי ישראל במכרז למכירת הבית אך נכון ל-2021 הוא עדיין שומם.
עונת 2021/2022 בליגה הארצית בכדורגל נשים
עונת 2021/2022 בליגה ארצית בכדורגל נשים הייתה העונה ה-8 לקיומה של הליגה השלישית וה-3 שבה נערכה כליגת כדורגל מן המניין בכדורגל נשים בישראל, תחת אחריות ההתאחדות לכדורגל בישראל. בעונה השתתפו 9 קבוצות והיא נפתחה ב-10 באוקטובר 2021 והסתיימה ב-29 במאי 2022.
הפועל קריית ים סיימה ראשונה וזכתה באליפות הליגה. עירוני אור יהודה סיימה במקום השני כבר בעונתה הראשונה ושתי הקבוצות עלו לליגה הלאומית.
לקראת פתיחת העונה.
עם סיום העונה הקודמת 2 קבוצות עלו לליגה הלאומית. משתי הקבוצות שהיו אמורות לרדת מהליגה הלאומית, בנות אילת נשארה בסופו של דבר בלאומית כיוון שהתפנה בה מקום והפועל בנות פרדסיה לא הצליחה להעמיד קבוצה. 6 מ-7 הקבוצות ששיחקו בעונה הקודמת בליגה המשיכו גם לעונה זו והפועל רמת גן לא העמידה קבוצה. אל הליגה הצטרפו 3 קבוצות חדשות - עירוני אור יהודה, הפועל נחלת יהודה ומכבי פנתרות אשדוד. בסך הכל נרשמו לליגה 9 קבוצות.
עם פתיחת העונה התברר כי הפועל נחלת יהודה לא מצליחה להעמיד שחקניות למשחקים. הקבוצה לא נמחקה מהטבלה אך נרשמו לה הפסדים טכניים לכל אורך העונה.
פורמט הליגה.
על פי הוראת שעה שהוציאה ההתאחדות לכדורגל לפני פתיחת העונה נקבע כי יערכו שני סיבובים, בשיטת בית וחוץ, בני 9 מחזורים כל אחד - 18 מחזורים בסך הכל ו-16 משחקים לקבוצה.
בסיום שני הסיבובים הראשונים הקבוצות שתסיימנה במקום 4-1 תשחקנה בפליאוף העליון והקבוצות שתדורגנה במקומות 10-5 תשחקנה בפליאוף התחתון. בכל פלייאוף ישחקו הקבוצות עוד סיבוב משחקים אחד ושתי הקבוצות שתדורגנה בסיום הפלייאוף העליון בשני המקומות הראשונים תעפלנה לליגה הלאומית.
פיירבלוקס
פיירבלוקס בע"מ (באנגלית: Fireblocks) היא חברה פרטית ישראלית הפועלת בתחום הבלוקצ'יין.
היסטוריה.
החברה הוקמה ביוני 2018 על ידי מיכאל שאולוב (מנכ"ל), עידן עפרת (CTO) ופבל ברנגולץ (סמנכ"ל מחקר ופיתוח). החברה פועלת בתחום הבלוקצ'יין ומספקת לגופים מוסדיים (חברות פינטק, בורסות קריפטו, חברות תשלומים, קרנות גידור וחברות הלוואות) פלטפורמה להעברה מאובטחת של מטבעות קריפטו.
בפברואר 2022 רכשה החברה את חברת First, הפועלת אף היא בתחום הבלוקצ'יין.
גיוס הון.
ביוני 2019 השלימה החברה גיוס של 16 מיליון דולר.
בנובמבר 2020 גייסה החברה 30 מיליון דולר.
במרץ 2021 גייסה החברה 133 מיליון דולר.
ביולי 2021 גייסה החברה 310 מיליון דולר, לפי שווי של 2.2 מיליארד דולר, ובכך הפכה לחד-קרן.
בינואר 2022 גייסה החברה 450 מיליון דולר, לפי שווי של 8 מיליארד דולר. בנוסף בעלי מניות קיימים (עובדים ומשקיעים) מכרו מניות בסך 100 מיליון דולר.
אדמון לוקאר
דוקטור אדמון לוקאר (בצרפתית: Edmond Locard; 13 בדצמבר 1877 – 4 במאי 1966) היה קרימינולוג צרפתי שהיה חלוץ בתחום הזיהוי הפלילי וכונה "שרלוק הולמס של צרפת". הוא ניסח את "עקרון ההחלפה של לוקאר".
ביוגרפיה.
לוקאר נולד בקומונה בלואר, ולמד רפואה ומשפטים בליון. בנוסף, לוקאר התעניין במוזיקה ובתיאטרון, וכתב ביקורות לעיתוני ליון. הוא שימש כעוזרו של הפרופסור והקרימינולוג אלכסנדר לקסאניה, שהיה יריבו של הקרימינולוג צ'זארה לומברוזו.
בשנת 1910 הצליח לוקאר לשכנע את משטרת ליון להעניק לו עליית גג בעלת שני חדרים ושני עוזרים, ובכך יצר את מעבדת הזיהוי הפלילי הראשונה בהיסטוריה. באחד המקורות נטען כי באחד הניסויים שערך, הצליח לזהות את משלחי היד של 92 מתוך 100 נבדקים, על פי בדיקה יסודית של האבק שנאסף מגבותיהם בלבד.
לוקאר התעניין מאוד בקריפטולוגיה, ובשנת 1914 סייע לצבא הצרפתי לפצח את הקודים של האויב הגרמני.
ב-1918 פיתח שיטה חדשנית לזיהוי טביעות אצבע באמצעות שימוש ב-12 נקודות מפתח. הוא אף שרף את קצות אצבעותיו בניסיון לבדוק האם ניתן להשמיד את טביעת האצבע.
לוקאר כתב סדרה בת שבעה ספרים בשם "Traité de Criminalistique". הוא המשיך במחקריו, עד למותו בשנת 1966.
הוא נחשב לאבי הזיהוי הפלילי המודרני, והעיקרון שקבע, "עקרון ההחלפה של לוקאר", הוא הבסיס של כל מדע הזיהוי הפלילי.
מוחמד אל-מנפי
מוחמד יונוס אל־מנפי (בערבית: محمد يونس المنفي; נולד ב-3 במרץ 1976) הוא דיפלומט ופוליטיקאי לובי מטוברוק. ב-5 בפברואר 2021 נבחר לנשיא מועצת הנשיאות בפורום הלובי לדיאלוג פוליטי. בעבר שימש כשגריר לוב ביוון.
שגריר.
תקופתו של אל-מנפי כשגריר באתונה התאפיינה ביחסים מתוחים בין ממשלת המעבר הלאומית של לוב לבין ממשלת יוון בגלל ההסכמה הלובית-טורקית על גבולות ימיים. בסופו של דבר הוא גורש מאתונה בדצמבר 2019.
נשיאות מועצת הנשיאות.