כמערכות המיועדות לשימושם של מנהלים הן נבנו עם דגש על פשטות וקלות שימוש. כמות המידע בתוכן הייתה קטנה יחסית וכללה נתונים מסוכמים, לרוב מדובר בנתונים הנותנים תמונה כוללת ולא תמונה פרטנית. בדרך כלל הופקו הנתונים עבור המנהלים מתוך מחסן נתונים.
מערכות EIS הוגדרו כאוסף של כלי ניהול התומכים בצרכי המידע וצרכי קבלת ההחלטות של מנהלים על ידי שיתוף מידע פנים ארגוני ומידע חיצוני במסגרת אנליטית. הרעיון מאחרי מערכות מסוג זה היה הצגת מידע למשתמש ללא צורך בביצוע מניפולציות שלו, כך שהמערכות היו קלות ונוחות לשימוש. מערכות מסוג זה היו פופולריות בסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
כתוצאה מהצלחתן הוגבר השימוש בהן למנהלים בדרגים נמוכים יותר ואחרי כן אף לעובדים שאינם מנהלים. בעקבות כך יש אנשים שהתייחסו לראשי התיבות EIS כאל Everyone Information Systems במקום Executive Information Systems.
כיוון שהמערכות נחשפו לשימוש אוכלוסיות שאינן מנהלים בדרג בכיר, נוצרו צרכים לכמויות מידע רב יותר ולעיבודים מורכבים יותר. כך מערכות אלה איבדו את ייחודן בהשוואה למערכות תומכות החלטה אחרות ומערכות בינה עסקית.
כתוצאה מכך פחתה הנטייה שהייתה שכיחה בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 לרכוש מוצרי EIS ולפתח מערכות כאלה.
התחליפים העכשוויים למערכות מסוג זה הם מוצרי EPM ושימוש ב-Dashboards ו-Scorecards.
סביטוסלאב השלישי
סביטוסלב השלישי
סביאטוסלב השלישי
סביאטוסלאב השלישי
סוויטוסלב השלישי
סוויאטוסלב השלישי
סוויטוסלאב השלישי
ריינהולד ניבור
ריינהוֹלד ניבּוּר (באנגלית: Reinhold Niebuhr (יש מעתיקים לעברית את שמו כך: ניבוהר); 21 ביוני 1892 – 1 ביוני 1971) היה תאולוג פרוטסטנטי אמריקאי. עיקר פרסומו בניסיונו לקשר את האמונה הנוצרית עם הפוליטיקה, הדיפלומטיה והריאליה של המציאות המודרנית בת זמננו. תרומה מיוחדת תרם ניבור לתזה בדבר 'מלחמה צודקת'. מחבר תפילת השלווה.
ביוגרפיה.
ניבור נולד במדינת מיזורי, ארצות הברית, בן לכומר גרמני מן הכנסייה האוונגלית המאוחדת (לותרנית-קלוויניסטית) מאוחדת שכללה בעיקר מהגרים פרוסים. הוא ואחיו הצעיר החליטו ללכת בעקבות אביהם ולהפוך לכמרים. ריינהולד ניבור למד באלמהורסט קולג' שבאילינוי, וסיים שם את חוק לימודיו בשנת 1910. לאחר מכן למד בסמינר התאולוגי עדן שבמיזורי. לבסוף הגיע לאוניברסיטת ייל, שם רכש תואר ראשון בלימודי דת בשנת 1914. שנה לאחר מכן הוסמך לכמורה, ונשלח על ידי המסיון הגרמני-אבנגלי לכהן בדטרויט, מישיגן. הקהילה שלו מנתה בבואו לשם כשבעים איש, וגדלה לכשבע מאות איש שעה שפרש ממנה בשנת 1928, סימן לגידולה של העיר דטרויט באותן שנים.
בשנות כהונתו ככומר הוטרד ניבור מן ההשלכות השליליות של מהפכת התיעוש על חיי העובדים. הוא הפך למבקר קולני של הנרי פורד ואיפשר לאיגודי עובדים לנצל את במת ההטפה הכנסייתית שלו כדי לקדם את נושא זכויות העובדים. במקביל יצא ניבור כנגד הארגון הגזעני 'קו קלוקס קלאן' (Ku Klux Klan) שבשנות העשרים התעצם בערי המערב והמרכז של ארצות הברית, והיה חזק במיוחד בדטרויט.
בשנת 1923 ביקר ניבור באירופה, בה היה עד למצבה של גרמניה תחת הכיבוש הצרפתי. הביקור גרם לו לחזק את עמדותיו הפציפיסטיות, אותן אימץ בעקבות מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1928 עזב ניבור את דטרויט ונתמנה לפרופסור לתאולוגיה מעשית בסמינר התאולוגי 'יוניון' שבניו יורק. מכאן ולהבא בילה ניבור את רוב הקריירה שלו שם, עד לשנת 1960. במשרתו זו זכה ניבור להשפעה ניכרת על דורות של תלמידי הסמינר.
ניבור פרסם ספר מחוויותיו ככומר בדטרויט בשם "דפים מפנקסו של ציניקן מאולף" (Leaves from the Notebook of a Tamed Cynic). הוא המשיך לכתוב ולפרסם לכל אורך הקריירה שלו, וכן שימש כעורך למגזין 'נצרות ומשבר' (Christianity and Crisis) משנת 1941 עד לשנת 1966. ניבור היה בין החברים המייסדים של הקרן לסיוע בינלאומי, אשר כיום ידועה בשמה International Rescue Committee. משימתה של הקרן (לפי תיאור משנת 1933) הייתה "לסייע לגרמנים הסובלים מן המדיניות של השלטון ההיטלראי".
פעילותו הפוליטית.
בשנות השלושים של המאה העשרים שימש ניבור כמנהיג מרכזי של הפלג הרדיקלי במפלגה הסוציאליסטית האמריקאית. הוא צידד בקבלת התוכנית של החזית המאוחדת מטעם המפלגה הקומוניסטית האמריקאית, עמדה העומדת בניגוד חד לעמדותיו המאוחרות יותר. לפי אוטוביוגרפיה של לואיס ולדמן, אחד ממתנגדיו הפוליטיים, ניבור אפילו הנהיג תרגילים כמו-צבאיים בין החברים הצעירים של המפלגה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החלו מתערערות אמונותיו הפציפיסטיות שהתבטאו עד אז כחלק ממשנתו הליברלית. ניבור החל להתרחק מעמיתיו הפציפיסטיים והפך לתומך מובהק של המלחמה בנאצים. הוא עזב את אגודת שוחרי הפיוס של תאולוגים ואנשי דת שהתנגדו למלחמה, והפך לאחד ממבקריהם החריפים. נטישה זו של עמיתיו הובילה להקמתה של תנועה ל'ריאליזם נוצרי' אשר ניבור נחשב כנציגה הבולט. במסגרת זו הפך ניבור לתומך במעורבותה של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, במלחמתה בקומוניזם, ואף בפיתוח הנשק הגרעיני. עם זאת, ניבור התנגד למלחמה בווייטנאם.
השפעתו.
מרטין לותר קינג למד את כתביו של ניבור בזמן לימודיו בסמינר התאולוגי קרוזר בפנסילבניה. ואלו תרמו לתזה של "מלחמה צודקת". כתבים אלה יחד עם כתביו של פאול טיליך סייעו לקינג לקשר את האמונה הנוצרית יחד עם המאבק למען זכויות השחורים בארצות הברית.
קישורים חיצוניים.
&lt;BR&gt;
ארגון ב'
סוויאטוסלאב השלישי
M1919 בראונינג
Browning M1919 (בראונינג) הוא מקלע בינוני בקוטר 0.3 אינץ' תוצרת חברת בראונינג האמריקנית, שהיה כלי הנשק הנפוץ מסוגו במהלך המאה ה-20. המקלע שירת בצבא ארצות הברית ביחידות הרגלים וכנשק רכוב על גבי כלי רכב קרביים קלים וכבדים, כולל טנקים, מטוסים וכנשק נגד מטוסים. כמו כן, שירת בצבאות של מדינות רבות אחרות. הבראונינג שימש במלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה ומלחמת ווייטנאם. הבראונינג סופק גם חצי מאה לאחר מכן, בעיצובים שונים (בדומה ל-M2 המבוסס על אותו עיצוב).
היסטוריה.
ה-M1919 הוא מקלע הפועל על קירור-אוויר, פותח ויוצר בארצות הברית. מבוסס על המקלע הסטנדרטי של מלחמת העולם הראשונה M1917 בראונינג שפעל על קרור מים. עוצב על ידי ג'ון בראונינג, כאשר הנשק המקורי התבסס על תחמושת .30-06 M1 שמאוחר יותר שונתה.
מלחמת העצמאות.
באחת מעסקות הנשק המוצלחות של אנשי הרכש של ההגנה שנערכה בחדשים שקדמו לסיום המנדט הבריטי, נקנו כ-180 מקלעי בראונינג M1919 תמורת 300 לירות שטרלינג למקלע ממייג'ור בריטי בשם ראלף ניומן, שהיה אחראי על מחסני נשק ותחמושת בבסיס טירה שליד חיפה. פרט לכך לא הצליחה ההגנה לרכוש מקלעים נוספים מדגם זה. חלק גדול מהם הותקן על כלי רכב ושריוניות.
מקלע אחד כזה נלכד על ידי סיור של לוחמי פלמ"ח שנערך בכביש החוף בסמוך לקיבוץ יד מרדכי בתחילת מאי 1948. אנשי הפלמ"ח שהגיחו מאחור במשוריין פרפר, הצליחו להפתיע את הערבים שירו צרורות לעבר הקיבוץ, התגברו עליהם, לקחו את המקלע והשאירו אותו בקיבוץ. מקלע זה היה הנשק היחידי שסייע לבלום את גלי ההסתערויות של חיילי הרגלים המצריים שתקפו את הקיבוץ שבועיים מאוחר יותר.
במסגרת מבצע חורב נתקלו כוחות צה"ל בטנקים מצריים מסוג לוקסט M22. הטנקים שהיו מתוצרת אמריקנית היו מצוידים כל אחד בשתי מכונות ירייה בינוניות מסוג בראונינג "0.3.
צה"ל לאחר מלחמת העצמאות.
בתום מלחמת העצמאות היה מקלע זה הנשק התקני ביחידות השריון והחרמ"ש. מקלעים מסוג זה היו מותקנים בכל טנקי השרמן ויותר מאוחר גם בטנקי הצנטוריון והפטון. בטנק השרמן הותקן מקלע אחד בעמדת המקלען שליד הנהג ואחד על הצריח. בטנקי הצנטוריון והפטון הורכבו שלושה מקלעים: אחד במקביל לתותח, שכונה "מקלע מקביל" ומופעל על ידי תותחן הטנק, ושני מקלעים על גבי הצריח מבחוץ, אחד לשימוש המפקד והשני לשימושו של הטען קשר. בחרמ"ש הותקנו מקלעים אלה בזחל"מים. בכל זחל"מ הותקן מקלע בתא המפקד שליד הנהג וכן אחד עד שניים נוספים בצידי הזחל. המקלע היה נשק תקני גם על הג'יפים של יחידות הסיור החטיבתיות ומחלקות הסיור הגדודיות של חטיבות השריון והחרמ"ש.
הכינוי הרווח של המקלע בצה"ל היה "אפס שלוש" או "מקלע אפס שלוש", וברבים "אַפְסֵי שלוש".
רק מספר שנים לאחר מלחמת ששת הימים, בשנות השבעים, החלה החלפת מקלעי הבראונינג במקלעי מאג, תחילה ביחידות הרגלים ובהמשך גם בחטיבות השריון. המקלע המשיך לשרת בצה"ל עד סוף המאה ה-20, וביחידות מסוימות אף בראשית המאה ה-21.
לקריאה נוספת.
פנחס וזה, המשימה רכש, מערכות, 1966
מערכות מידע למנהלים
ETL או Extract, Transform, Load הוא תהליך מבוסס תוכנה באמצעותו מועברים נתונים ממערכות תפעוליות למחסן נתונים.
לתהליך שלושה שלבים:
בחלק מהארגונים תהליך ה-ETL הוא מורכב יותר ועשוי לכלול מספר קובצי ביניים.
קבצים המעורבים בתהליך.
קובצי המקור עשויים להיות רבים ושונים זה מזה, שמהווים חלק ממערכות תפעוליות בארגון. מבחינה טכנולוגית הם עשויים להיות בסיסי נתונים יחסיים ובסיסי נתונים אחרים. הם עשויים להיות גם קבצים מסוגים שונים. בנוסף לקבצים ובסיסי נתונים מתוך הארגון עשויים להיכלל נתונים המוזנים ידנית לתוך קובצי הביניים ונתונים מקבצים מחוץ לארגון.
קובצי הביניים וקובצי היעד הם בדרך כלל בסיסי נתונים יחסיים, כאשר בדרך כלל מוצר בסיס הנתונים שמשמש את מחסן הנתונים הוא המוצר המשמש לקובצי הביניים.
תהליך.