במקרה של ביטול רשות במבוי על ידי אחת החצרות, היא נחשבת גם כן כיחיד שביטל רשותו כלפי החצרות האחרות, אף שיש בה דיירים מרובים.
החזקה בחצר לאחר ביטול רשות.
אם מי שביטל את רשותו בחצר הוציא אליה חפצים בכוונה לאחר ההצהרה על ביטול רשותו בה - רואים זאת כחזרה מביטול רשותו. סיבת דין זה היא שביטול הרשות הוא מעשה סמלי ולא קניין גמור, ופעולה שנראית כסותרת אותו - מבטלת אותו. אך אם החזיקו הדיירים האחרים בחצר, על ידי הוצאת חפצים אליה - שוב אין משמעות לפעולת הדייר שביטל רשותו, היות שרואים כאילו הם החזיקו בחלקו בחצר שביטל, ושוב אינו יכול לחזור בו מביטולו. כמו כן אם הדייר שביטל רשותו בחצר הוציא אליה חפצים בשוגג - אין זה נחשב כחזרה מביטול רשותו.
בשל דין זה ישנה חשיבות ששאר הדיירים בחצר יחזיקו בחצר על ידי הוצאת חפצים אליה לאחר שאחד הדיירים ביטל רשותו בחצר, על מנת שלא יוכל לחזור בו מביטול רשותו.
ביטול רשות בדריסת רגל.
ניתן להשתמש בעקרון זה של ביטול רשות על מנת לבטל ולהסתלק מזכות מעבר שיש לדיירים מחצר אחת, בחצר השנייה. לדוגמה, חצר פנימית שפיתחה היחידי לרשות הרבים הוא דרך מעבר בחצר חיצונה, שלא עירבה עירוב חצרות בחצרה הפנימית - אוסרת על בני החצר החיצונה את הטלטול בחצר, אף שהחיצונה עירבה עירוב חצרות לעצמה, מדין רגל האסורה במקומה - אוסרת שלא במקומה. אולם החצר הפנימית יכולה לבטל את רשותה בחצר החיצונה, היינו לבטל ולהסתלק מזכותה למעבר בחצר החיצונה, על מנת שהחצר החיצונה תהיה מותרת בטלטול בשטחה. משמעות הביטול במקרה זה היא, שבני החצר הפנימית לא יכנסו לחצר החיצונה אלא בשעה שיצטכו לצאת לרשות הרבים.
ביטול רשות של רבים ליחיד.
כשם שיחיד שלא עירב יכול לבטל רשותו לרבים, כך רבים יכולים לבטל רשותם ליחיד שלא עירב, כלומר שכל אחד יבטל את רשותו בחצר, כך שהחצר תהיה רק בבעלות היחיד שלא עירב. במקרה זה מותר לכולם להוציא חפצים מהבית של מי שלא עירב לחצר, אולם אסור להוציא חפצים מכלל הבתים של הדיירים שביטלו רשותם לחצר, בין היחיד ובין שאר הדיירים, היות שהחצר כעת בבעלות הדייר שלא נשתתף בעירוב, ואין עירוב חצרות משותף לדיירים בבתים ולבעל החצר.
במקרה וביטלו הדיירים גם את רשות ביתם ליחיד שלא עירב - מותר ליחיד להוציא חפצים מביתם לחצר, אולם להם הדבר אסור.
סיבת דין זה היא כיוון שאין רבים יכולים להחשב כאורחים לגבי יחיד, שמחזיק כעת בבעלות על החצר, בעוד יחיד יכול להחשב כאורח כלפי רבים במקרה ההפוך. כלל זה נאמר גם כלפי חצר משותפת לשני דיירים, בה ביטל דייר אחד רשותו לשני, שאין הוא נחשב כאורח כלפי הדייר השני.
ביטול רשות של רבים לרבים.
כשם שיחיד שלא השתתף בעירוב החצרות יכול לבטל רשותו לרבים שעירבו, כך יכולים רבים שלא עירבו לבטל רשותם לרבים שעירבו, כגון שניים או יותר מהדיירים בחצר שלא עירבו - יכולים לבטל רשותם לשאר הדיירים בחצר שעירבו, והדיירים שלא עירבו יחשבו כאורחים בחצר.
אולם רבים שביטלו רשותם לכמה דיירים שלא השתתפו בעירוב - לא התירו את הטלטול מהבתים לחצר, היות שהדיירים הבודדים שלא עירבו אוסרים את הטלטול אלו על אלו ועל שאר הדיירים שעירבו, מפני בעלותם בחצר. במקרה זה ניתן להתיר את הטלטול בחצר רק על ידי שכל הדיירים בחצר יבטלו רשותם לדייר יחיד, כולל הדיירים שלא נשתתפו בעירוב.
מבטלים וחוזרים ומבטלים.
לאחר שביטל יחיד רשותו לרבים, יכולים הרבים לבטל רשותם ליחיד, בהתאם לצורך. וכן רבים שביטלו רשותם ליחיד, יכולים אחר כך כל בני החצר לחזור ולבטל רשותם ליחיד אחר, בהתאם לצורך, ואף שהדבר נראה כחוכא ואטלולא.
ביטול רשות מחצר לחצר.
נחלקו חז"ל האם דין ביטול רשות קיים גם מחצר לחצר, או רק בשני בתים ששניהם באותה חצר עצמה, והם רוצים לטלטל בחצר. לפי רבי יוחנן יש ביטול רשות מחצר לחצר ולפי שמואל אין ביטול רשות מחצר לחצר.
שאלה אחרת, שלא הוזכרה בתלמוד אך נידונה בהרחבה בראשונים היא האם דין ביטול רשות תקף גם כדי להתיר טלטול מבית פרטי אחד לבית פרטי אחר. לפי רש"י קיים היתר של ביטול רשות מבית לבית, רבינו תם אוסר את הדבר, ור"י מתיר את הדבר, בתנאי שהביטול יעשה באופן מוגבל ויותיר שטח האסור בטלטול בתוך הבית.
ספונדילוזיס
שמפאן-ארדן
שמפאן-ארדן (בצרפתית: Champagne-Ardenne) הוא חבל ארץ בצפון צרפת, בירת המחוז היא שאלון-אן-שמפאן. החבל מורכב מארבעה מחוזות: ארדן, אוב, מארן ואוט-מארן.
בתחילת 2016 החבל אוחד עם החבלים לורן ואלזס במסגרת רפורמה מנהלית שעברה צרפת המטרופוליטנית החבל המאוחד נקרא זמנית גראנד אסט.
על שם חבל ארץ זה נקרא המשקה שמפניה.
היסטוריה.
שמפאן ההיסטורית התקיימה עד 4 במרץ 1790 כאשר האספה המכוננת הלאומית חילקה אותה למחוזות.
ב- 20 בספטמבר 1792 נערך בשמפאן קרב ואלמי (בשלב הראשון של מלחמות צרפת המהפכנית), שבו הגנרלים הצרפתים דומורייה וקלרמן עצרו את התקדמותו של צבא פרוסיה בפיקודו של הדוכס מבראונשווייג ובכך הצילו את המהפכה הצרפתית.
בין 5 ל-12 בספטמבר 1914 התחולל בשמפאן הקרב הראשון על המארן במלחמת העולם הראשונה שבו הובהלו במוניות אזרחים צרפתים מפריז אל החזית, והגנרל ז'וזף ז'ופר עצר את המתקפה הגרמנית לפני שתוכל להגיע לשעריה של פריז.
הקרב השני על המארן התחולל בשמפאן בין 15 ביולי ל- 6 באוגוסט 1918. בקרב זה עצרו כוחות צרפת, ארצות הברית ובריטניה את המתקפה האחרונה של הגרמנים בחזית המערבית של מלחמת העולם הראשונה, והסבו להם אבדות כבדות.
דיגוקסין
דיגוקסין (בלועזית: digoxin) היא תרופה קרדיאלית ותיקה, המשמשת לטיפול בהפרעות קצב, טכיקרדיה (פעימות לב מהירות באופן לא מותאם), ואי ספיקת לב.
הדיגוקסין הוא חלק מקבוצת חומרים כימיים הנקראת דיגיטליס, שקשורה לצמח האצבעונית ארגמנית ("Purpurea"). במשך מאות בשנים הוא היה מוכר בפולקלור האירופאי כתרופה "עממית" למחלות לב, אך במאה ה-19 זכה גם להכרה מדעית והחל להיות מופק באופן תעשייתי. השימוש הרווח בו הגיע לשיאו באמצע המאה ה-20, ואילו היום ניתן לזהות מגמה של ירידה בקרנו.
מנגנון פעולה.
מנגנון הפעולה העיקרי של דיגוקסין הוא בעיכוב משאבת נתרן אשלגן, בעיקר בשריר הלב. עיכוב זה גורם לעלייה ברמות הנתרן התוך-תאית. במצב רגיל, סידן אמור לצאת מחוץ לתא ובמקומו אמור להיכנס נתרן. אולם כעת, בגלל העלייה ברמות הנתרן, פעולה זו אינה מתרחשת ובמקום זאת עולה רמת הסידן בתא שנגיש לתאים, כתוצאה מכך מתרחשת עלייה בכוח ההתכווצות של שריר הלב. התרופה ניתנת בדרך כלל במינון שגורם לעיכוב עדין של המשאבה (20–40 אחוז). אפקט אינוטרופי חיובי מתקבל במנה שהיא 50–60 אחוז מהמנה הטוקסית.
שימוש.
לטיפול בדיגוקסין ישנן שתי אינדיקציות טיפוליות עיקריות:
התוויות נגד.
קיימים מספר תנאים המהווים התוויית נגד מוחלטת למתן דיגוקסין:
היריון והנקה אינם מהווים התווית נגד לנטילת דיגוקסין. להפך, קבוצת הנשים הצעירות, אשר במרבית המקרים מקבלות דיגוקסין בשל הפרעת קצב עצמאית ממחלת לב אורגנית, נחשבת לאוכלוסייה אידיאלית לטיפול בתרופה זו, בשל הסיכון הנמוך לסיבוכים, ותינוקות בריאים רבים נולדו לאחר הריונות מלווי-דיגוקסין.
הבעיות.
עד לפני כעשרים שנה, הדיגוקסין היה ברירת המחדל לטיפול בחולי לב רבים, בין אם בשל תפקוד ירוד, בשל פרפור פרוזדורים או שתי האינדיקציות גם יחד. היום השימוש בדיגוקסין אינו כה נפוץ, וחלק ניכר מהרופאים משתדלים שלא להרבות בו, וזאת מן הטעמים הבאים:
מדרג
יואל רזבוזוב
יואל (קונסטנטין) רַזְבוֹזוֹב (ברוסית: Йоэль Развозов; נולד ב-5 ביולי 1980) הוא שר התיירות וחבר כנסת בהפסקת כהונה מטעם מפלגת "יש עתיד". בעבר כיהן כיו"ר ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, חבר מועצת עיריית נתניה וג'ודוקא, שהחזיק בתארים אלוף ישראל ופעמיים סגן-אלוף אירופה.
ביוגרפיה.
יואל רזבוזוב נולד בשנת 1980 בבירוביג'ן שבמחוז היהודי האוטונומי, במזרח רוסיה הסובייטית, אחד משני בניהם של אנטולי, האחראי על ניהול הספורט באוטונומיה היהודית, ואירנה, מנהלת בית ספר. בשנת 1991, כשהיה בן 11, עלה לישראל עם משפחתו, שהתיישבה בקריית ים. עם עלייתם לישראל עבר אביו לעבוד כפועל בניין ואמו, כמורה.
ג'ודו.
בקריית ים, העיר בה התגורר לאחר עלייתו לארץ, החל רזבוזוב לימודי ג'ודו. כבר בתחילת הקריירה שלו, בגיל 16, זכה רזבוזוב באליפות ישראל, והחזיק כעשור רצוף בתואר אלוף ישראל. בהמשך, זכה בשתי מדליות כסף באליפויות אירופה וייצג את ישראל באולימפיאדת אתונה 2004.
הישגו הראשון בזירה הבינלאומית היה המקום החמישי באליפות אירופה שנערכה במריבור ב-2002. שנה לאחר מכן הגיע למקום השביעי באליפות העולם באוסקה. באליפות אירופה שנערכה בבוקרשט ב-2004 זכה במדליית הכסף, ובאולימפיאדת אתונה הגיע רק עד לשלב רבע הגמר בבית התנחומים, בו הפסיד ליריב ברזילאי. בשנה שלאחר מכן זכה שוב במדליית הכסף באליפות אירופה.
בראשית 2006 נפצע רזבוזוב במחנה אימונים ביפן, דבר שהשפיע לרעה על יכולותיו בהמשך השנה. בין היתר, הפסיד בגמר אליפות ישראל ליוני וולף ובגמר תחרות בינלאומית באשדוד לגיא וסרדם. בהמשך כלל אותו הוועד האולימפי ב-"סגל היהלום" לקראת אולימפיאדת בייג'ינג (2008), אך במהלך שנת 2007, נקרעו שתי רצועות בברכיו, שהשביתו אותו מפעילות לתקופה ממושכת, ובאליפות אירופה שנערכה בראשית 2008 הודח כבר בסיבוב השני. בסופו של דבר לא השתתף במשחקים האולימפיים. הוא המשיך באימונים לקראת אולימפיאדת לונדון (2012), ושימש כקפטן נבחרת הג'ודו. ב-31 באוקטובר 2011 הודיע על פרישתו מהענף.
פעילות ציבורית.
בשנת 2008 נבחר רזבוזוב למועצת עיריית נתניה מטעם רשימתה של ראש העירייה, מרים פיירברג, "נתניה 1", והחזיק בתיק הספורט בעירייה עד שנת 2012.