שאריות קורבנותיו של הארמן נקברו יחדיו בקבר משותף בבית הקברות סטוקנר בפברואר 1925, וכעבור שלוש שנים, באפריל 1928, אנדרטת טריפטיכון גדולה ועשוית גרניט שעליה נחרטו שמותיהם של הנספים הוצבה מעל מקום מנוחתם.
עם מציאתו של מכתב פרי עטו של הארמן בו הצהיר כי גרנס היה, הלכה למעשה, חף מפשע, זכה גרנס למשפט חוזר. המכתב תועד לתאריך ה-5 בפברואר 1925, ויועד לאביו של גרנס. במכתבו טען הארמן כי אף על פי שכעס על כך שגרנס ראה בו רק מעט יותר מ, לא היה מודע לרציחות שביצע. כמו כן כתב כי מרבית ההאשמות שהפנה כלפיו עם תחילת המשפט נאמרו תחת לחץ רב מצד המשטרה, ושתיים מהן, מקרי הרצח של ויצל והנאפל, נאמרו בעידנא דריתחא, ובמטרה לנקום בו.
משפטו החוזר נפתח בינואר 1926, והוא הואשם בסיוע ומתן עזרה להארמן במקרי הרצח של אדולף הנאפל ופריץ ויטיג. אף על פי שטען בפני אחד משופטיו כי ציפה לזיכוי בגין כל האישומים, הוא הורשע ב-19 בינואר ונידון לשתים עשרה שנות מאסר. בתום מאסרו נכלא במחנה הריכוז זקסנהאוזן עד לסוף מלחמת העולם השנייה. עם שחרורו המשיך לחיות בהנובר עד למותו ב-1975.
פרשת הרציחות של הארמן עוררה דיון נרחב בקרב הציבור הגרמני בכל הנוגע לחקירות משטרתיות, היחס שהוענק באותה העת לחולי נפש, וטבעו של עונש המוות. עם זאת, רוב המחלוקות האלימות ביותר נגעו להומוסקסואליות, אשר הייתה אסורה על פי חוק וכרוכה בעונשי מאסר.
מכון שחרית
מכון שחרית - יוצרים מחנה משותף הוא מכון חשיבה ועשייה הפועל כעמותה שהוקם ב-2012, שמטרתו ליצור "שותפות חברתית חדשה" בין כל חלקי החברה הישראלית ובניית "מחנה משותף".
היסטוריה.
בסתיו 2009 התכנס צוות של עשרים ושבעה פעילים מרקעים חברתיים שונים למעין סמינר שמטרתו להכיר את החברה הישראלית העכשווית מבחינה סוציולוגית.
הם קיימו מפגשים וסדנאות במשך שנתיים והתעמקו בכל אחת מהן בנדבך אחר: החברה החרדית, החברה הערבית, עיירות הפיתוח, התנחלויות ועוד. בתום תקופת הלמידה הנ"ל הוחלט על הקמת המכון שיעסוק במסקנות שהוסקו ממנה ואוגדו במספר מסמכי יסוד.
ב-2 בנובמבר 2014 התקיים כנס שחרית הראשון שכינס נציגים ממגוון הקהילות המגוונות בישראל שניסו להציף תנודות ושינויים בחברה הישראלית שאינם מקבלים ביטוי בתקשורת. באותה שנה לקראת הבחירות לראשויות המקומיות ריכז המכון קמפיין בשם "נבחר טוב" שהפגיש את המועמדים לראשות העיר עם קהל מגוון של תושבים. ב-2015 גברה פעילות המכון וכללה בין השאר, אירוע בנושא "השואה וזכרה בעיניים מזרחיות" בערב יום השואה, אירוע לציון יום הזיכרון לפרשת חטיפת ילדי תימן, ערב לימוד ושיח עם קבוצת חרדים בירושלים בעקבות רצח שירה בנקי ומוחמד דוואבשה וכנס "ישראל לאן- מי יחליף את הליברליזם הישראלי?" ב־2016 פורסם נייר עמדה של המכון בעניין משכורת בסיס לכל, שגרר תגובות ועניין רבים. כיום עיקר פעילות המכון היא בתמיכה וארגון של יוזמות חברתיות ופרסום ניירות עמדה בנושאים שונים.
פעילות.
המכון מתמקד בפיתוח מנהיגות חברתית ופוליטית בישראל תוך שבירה של שסעים חברתיים פעילות קהילתית. המכון שואף לייצר "טוב משותף" תוך בנייה של מה שהמכון מכנה "פוליטיקה חדשה". פעילות המכון כוללת את תוכנית ה-120 לעתודה פוליטית, התארגנויות קהילתיות במישור המקומי, קיום כנס שחרית המתקיים אחת לשנה, פעילות אקדמית וכתיבת ניירות עמדה בנושאים כלכליים וחברתיים. מחזור הכספים של העמותה גדל מסכום של חצי מיליון שקלים ב-2012 לכארבעה מיליון שקלים ב-2022.
חברי ההנהלה של המכון מגיעים מרקעים שונים בחברה הישראלית. מנכ"ל המכון הוא הד"ר אילון שוורץ, יו״ר הוועד המנהל של המכון הוא המחנך החרדי הרב בצלאל כהן, מנהל המחלקה הפוליטית הוא המשורר יניב קקון וסמנכ״לית העמותה היא הפעילה החברתית יעל גולן. בצוות המכון נמנים בין היתר גם נזיר מג'לי., הרב אילעאי עופרן, הרבנית יפה גיסר, זינב אבו סויד.
בוועדה המייעצת של המכון חברים בין השאר עדינה בר-שלום, חביבה פדיה, מנחם מאוטנר, מאיר בוזגלו, מירב אלוש לברון, ושלמה פישר.
תוכנית ה-120.
תוכנית ה-120 לעתודה פוליטית של המכון היא תוכנית הכשרה מנהיגותית אשר במטרותיה להכשיר את "הדור הבא של חברי הכנסת". במטרות התוכנית להכשיר אנשים מרקעים חברתיים ופוליטיים שונים. חלק מבניית התוכנית הוא השמה של אנשים אלה במקום אחד כדי להפגיש אותם עם המתחים שבין הדעות השונות ויחד עם זאת לבנות מחנה משותף בחברה הישראלית. התכנית מורכבת מ-6 מחזורים בני שנה כל אחד, במהלכם יוכשרו 120 משתתפים ומשתתפות. המחזור הראשון של התוכנית יצא לפועל ב-2014.
בין עמיתי המכון בתוכנית ה-120 נמנים בין היתר: ח"כ נעמה לזימי, ח"כ עידית סילמן, אחיה קמארה, הרב דוד מנחם, רפאל בלולו, יואב ללום, ענת רוט, ענת ניר, יהודה גרובייס, יעל שרר, יאיר קראוס, שלהבת חסדיאל, בתיה כהנא דרור, יערה זרד ועוד.
כחלון הקוטב
כַּחְלוֹן הַקֹּטֶב (שם מדעי: "Zizeeria karsandra)" בעבר כונה כחליל הקוטב, הוא פרפר קטן ממשפחת הכחליליים. המין תואר לראשונה על ידי פרדריק מור ב-1865.
כחלון הקוטב נפוץ בישראל במהלך כל השנה ומקים מספר דורות ברצף.
בעברית שמו נגזר מהצמח ממנו ניזון בעיקר הקוטב המצוי (Tribulus terrestris).
תיאור.
פרדריק מור תיאר את המין ב-1865: "חלקו עליון בצבע סגול-חום. חלקו התחתון בצבע חום-אפרפר עם שוליים חיצוניים המוגדרים בקו חום. הכנף קדמית בחלק התחתון בעלת כתם בתוך תא המורכב מכתמים בצורת דיסקות, חלקו התחתון של התא הוא כתם בצורת מהין חצי עיגול, מעליו כתם וסדרה של שישה כתמים שחורים המוקפים בפס לבן דקיק; שולי הכנפיים והקו מתחתם, אשר עוברים בצורה קשתית לצדי הכנפיים, בצבעים חומים חיוורים ולבנים. על הכנף האחורית שנים עשר כתמים שחורים, ופס חצי כדורי, מוקפים בלבן; שול הכנף הוא קו חום בהיר, עם כתמים בהירים המוקפים בלבן, ושורה תת-שולית של קשתות לבנבנות חומות: שיערות דקיקות (cilia) בסוף הכנפיים בצבע חום אפרפר."
מוטת הכנפיים של כחלון הקוטב היא 15–20 מ"מ, גודל זה הוא קטן גם בהשוואה למינים אחרים במשפחת הכחליליים. גודלו ונטייתו לעופף קרוב לקרקע גורמת לכך שיהיה קל לפספס אותו במראית העין.
הזכר בעל צבע כחול בכנפיו הפנימיות והנקבה בעלת צבע חום.
בית גידול.
מין זה נצפה לרוב בסביבה הנפוצה למינים נוספים במשפחת הכחליליים. לרוב שטחי מדשאות פתוחים, אזורי דשא ועשב בצמוד למדרכות ושבילים, אזורים לחים בקרבת העיר או בצמוד לים. מקומות אילו הם גם בית הגידול של הצמח הפונדקאי של מין זה, ארכובית שבטבטית.
תפוצה.
מין זה נפוץ מדרום הים התיכון, ברצועה רחבה עד הודו, סרי לנקה, איי אנדמן וניקובר, מיאנמר, תאילנד, מלזיה, יונאן, אינדונזיה, הפיליפינים, חצי האי ערב, איחוד האמירויות הערביות, ערב הסעודית ועומאן, גינאה החדשה וצפון ומזרח אוסטרליה.
אקולוגיה.
הביצים מוטלות אחת בכל פעם ועם מרווחים. הביצה היא בצבע לבן-ירקרק עד כחלכל בזמן ההטלה והופכת לצבע אפור קרמי לקריאת הבקיעה. גודלה לרוב הוא כ-0.5 מ"מ קוטר ו-0.3 מ"מ גובה, צורת הביצה היא עגולה וחלקה העליון שטוח.
צמחי מזון.
צמחי המזון המתועדים כוללים:
שימור.
ביוון מין זה מוגדר כפגיע עקב הפגיעה העזה והבנייה בבתי הגידול שלו. מסיבה זו כחלון הקוטב נחשב לפרפר מוגן לפי החוק היווני. הסכנה הגדולה ביותר ככל הנראה עבור מין ביוון היא שינוי מרחב המחיה שלו וחוסר הסתגלות למרחבים חדשים עקב בנייה ופיתוח של כבישים אזרחיים.
לשם (אבן חן)
נקודת פורקווה פה
נקודת פורקווה פא או נקודת פורקווה פה (באנגלית: Pourquoi Pas Point) היא לשון יבשה מכוסה קרח, המהווה את הצד המערבי של הכניסה (של שפך המפרץ אל הים) למפרץ ויקטור.
היסטוריה.
מיפוי הנקודה.
לשון היבשה התגלתה ומופתה לראשונה על ידי המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את האזור בין השנים 1950 - 1952.
מקור השם.
שמה של הנקודה ניתן לה בשנת 1954.
הנקודה נקראת על שם ספינת חקר הקוטב הצרפתית "פורקווה פא" "Pourquoi-Pas ?" (הגייה: פורקווה-פא; תרגום: "למה לא?" או "מדוע לא?").
חוק הקוסינוס של למברט
באופטיקה, חוק הקוסינוס של למברט קובע שעוצמת האור המוקרנת בכיוונים שונים ממשטח דיפוזי אידיאלי או ממקרן דיפוזי אידיאלי עומדת ביחס ישר לקוסינוס הזווית "θ" שבין הקרן הנפלטת לנורמל למשטח: I = I0cos("θ"). חוק זה ידוע כחוק הפליטה הקוסינוסי או כחוק הפליטה של למברט. הוא נקרא על שם יוהאן היינריך למברט, שפרסם אותו בספרו פוטומטריה מ-1760.
משטח המציית לחוק למברט נקרא "למברטיאני", והוא מפגין "החזרה למברטיאנית". חתיכה ממשטח כזה נראית כבעלת בהירות שווה מכל זווית בה היא נצפית. יש לה אותה בהירות מכיוון שעל אף שההספק המוקרן מאלמנט שטח קטן פי קוסינוס זווית ההקרנה, הזווית המרחבית, המוגדרת כחלק היחסי של השטח המוטל על ידי אלמנט השטח (הנראה על ידי הצופה) על ספירה שמרכזה בעין הצופה משטח הספירה, קטנה גם היא באותו גורם. לפיכך, הבהירות הנראית, המוגדרת כהספק ליחידת זווית מרחבית ליחידת שטח של היטל המקור, היא קבועה.
מפזרים ומקרנים למברטיאנים.