ההירוג'נים, הדומים לגזע החייזריים המוצג בסדרת סרטי "הטורף", מוצגים כמונעים על ידי הציד, המעניק חשיבות רבה ל-"פרסים" הנלקחים מהפגרים של הטרף. הם מוצגים כגזע ללא כוכב בית, שכן החברה שלהם, ככל הנראה, מורכבת משבטים נוודים, הנעים בחלל למטרות ציד, עם מבנה היררכי. קשר עם שבטים אחרים נשמר באמצעות רשת תקשורת עתיקה על פני מרחקים עצומים. לפני הציד, ההירוג'נים צובעים בטקסיות את השריון שלהם. ציידי ההירוג'נים מוצגים כהרבה יותר גבוהים מאשר בני אדם, בדרך כלל בגובה של שני מטרים, עם שרירים מפותחים בפלג הגוף העליון, לצורך קרב, והם בדרך כלל מוצגים לובשים שריון, עם מסיכות (כאשר הם בסביבות עוינות). רק 'אזרח' הירוג'ני אחד נראה על המסך; בפרק העונה השביעית "Flesh and Blood", נראה טכנאי הירוג'ני, שאינו משתתף בציד, והוא מסתכל בבוז על יתר בני-מינו, משום שאין לו כל עניין בציד.
עלילה.
מתישהו בסביבות השנה 2374, וויאג'ר נתקלת לראשונה בהירוג'נים, כאשר הצוות משתמש ברשת תקשורת עתיקה שננטשה, כנראה כדי לשלוח הודעה לרביע אלפא. לא ברור אם ההירוג'נים פיתחו את הטכנולוגיה בעצמם או סתם פשוט ניכסו אותה לשימוש הבלבדי שלהם, אבל הם מתנגדים בתוקף לשימוש בה על ידי וויאג'ר. כאשר הם חשים שוויאג'ר עשויה להיות טרף ראוי, ההירוג'נים תוקפים בכוח. בתחיל, מערכות הנשק של וויאג'ר לא מצליחות לחדור את השריון העוטף את גוף ספינת החלל של ההירוג'נים. עימותים רבים ייוצרו בין ההירוג'נים לבין וויאג'ר, שכן החייזרים ממשיכים בציד הטקסי שלהם, אולם, תחת הדרכתה של קפטן ג'יינוויי, צוות צי הכוכבים שורד בכל מפגש.
בשנת 2377, אחד מהעימותים הסופיים בין וויאג'ר לבין ספינת קרב של ההירוג'נים הוא כל כך הרסני לשני הצדדים עד כי הושגה הפסקת אש, אירוע חסר תקדים בכל ההיסטוריה של ההירוג'נים. האחראי על יחידת הפשיטה ההירוג'נית פלש בתחילה וויאג'ר בתקווה להשיג טכנולוגיה הולוגרפית; ואף על פי שהוא נהרג במהלך הקרב, קפטן ג'יינוויי מעבירה את הטכנולוגיה למחליפו, אשר מודה בכך שברדיפה אחר 'טרף' על פני כל הרביע, ההירוג'נים מאבדים כל האחדות התרבותית והלאומית שלהם, ובסופו של דבר כל המינים האחרים יוכלו לגבור עליהם. על ידי יצירת ציד הולוגרפי, עם מערכות הבטיחות מכובות, הם יכולים להמשיך בציד קטלני ומאתגר, בעודם נשארים מאוחדים בחלק אחד של שטח. ההירוג'נים תכנתו את הטרף ההולוגרפי שלהם "טוב מדי" - לוחמי ההולוגרמה מתוכנתים ללמוד מהמוות האחד של השני, ויכולות הלחימה שלהם הולכות וגדלות בגודל אקספוננציאלי. זה, בסופו של דבר, מביע למסקנה ההגיונית כי הנטרפים הפכו לטורפים וכי הטורפים הפכו לנטרפים; רק בזכות ההתערבות של אנשי צוות וויאג'ר נמנעה ההשמדה המוחלטת של הירוג'נים.
במדיה אחרת.
בשנת 2000, ההירוג'נים הופיעו במשחק המחשב ""Star Trek: Voyager: Elite Force". כמה מהמשימות התרחשו על סיפון הספינה שלהם, ומשבש פעימה, מבוסס הטטריון, הוא נשק שימושי שניתן לצבור.
כמו כן, הם הופיעו במשחק "Star Trek Online"".
ציור-קיר
שלגי קילימנג'רו
שלגי הקילימנג'רו
זבולון כלפה
זבולון כלפה (נולד ב-26 בספטמבר 1962) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת האיחוד הלאומי בסיעת הבית היהודי, איש חינוך ופעיל פוליטי דתי לאומי.
קורות חייו.
זבולון כלפה נולד בבאר שבע וגדל במושב שרשרת. בנו של שמעון כלפה, מי שהיה לימים ראש מועצה אזורית עזתה. למד בישיבה התיכונית בכפר מימון ובישיבת הסדר בימית ובישיבת הכותל. במהלך לימודיו פונה חבל ימית, כחלק מהסכם השלום עם מצרים, וכלפה נטל חלק במאבק בפינוי. לאחר מכן היה שותף להקמת הישיבה מחדש בנווה דקלים, בשם ישיבת נווה דקלים. לאחר שסיים את לימודיו בבית מדרש מר"ץ ושירותו בצה"ל, ניהל פנימייה בכפר מימון ומדרשה באיתמר. בהמשך עבר להתגורר בעצמונה, ושימש כמזכיר היישובים עצמונה ונצרים, וכחבר במועצה אזורית חוף עזה. כמו כן עסק, בהתנדבות, בבניית בית הכנסת בעצמונה ולאחר מכן ניהל פרויקטי בנייה שונים בגוש קטיף.
לקראת ביצוע תוכנית ההתנתקות הוביל מספר פעולות מחאה נגדה. בין היתר, ריכז את אזור הדרום במשאל מתפקדי הליכוד וארגן שרשרת אנושית בין גוש קטיף לירושלים.
לאחר יישום התוכנית היה ממקימי עיר האמונה בנתיבות ופעל למען שיקום המפונים וההתיישבות המחודשת במזרח חבל לכיש. כלפה היה בין יוזמי רכישת קיבוץ שומריה עבור המפונים. לאחר הסכם הרכישה בשנת 2006 עבר להתגורר בקיבוץ, והיה למזכיר הקיבוץ. כמו כן מכהן כלפה כחבר במועצה אזורית בני שמעון, מנהל קהילה בקיבוץ דביר של תנועת הקיבוץ הארצי וכחבר מזכירות אמנה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-19 הוצב כלפה במקום השלישי ברשימת מפלגת תקומה. לאחר האיחוד עם הבית היהודי הוצב במקום השביעי ברשימה המשותפת. בינואר 2013 נבחר כלפה מטעם סיעת הבית היהודי לכנסת ה-19.
בבחירות לכנסת העשרים, במסגרת ההסכם עם מפלגת תקומה, הוצב כלפה במקום ה-18 ברשימה המשותפת עם הבית היהודי, אחרי שהגיע למקום ה-4 בבחירות המקדימות של תקומה. ב-26 בינואר 2015, עם הודעתו של נפתלי בנט על צירוף כדורגלן העבר אלי אוחנה למפלגתו, הודיע כלפה על פרישתו מרשימת הבית היהודי, וקרא ליו"ר תקומה אורי אריאל להחליט על ריצתה של המפלגה ברשימה עצמאית. במקומו הוצב מנכ"ל תקומה לשעבר, נחי אייל, וכלפה לא חזר לרשימה גם לאחר שאוחנה הודיע על פרישתו מהרשימה לכנסת. לדברי כלפה, זה היה לבקשתו ולאחר שסירב להתנצל כלפי בנט חרף לחצים שהפעילו עליו אנשי תקומה. לפי הודעת המפלגה, חוות דעת של היועץ המשפטי של תקומה קבעה שהוא אינו יכול לחזור בו מההתפטרות.
לאחר הפרישה מתקומה, תמך במפלגת יחד של אלי ישי.
חיים אישיים.
כלפה נשוי לאיריס, מורה לאומנות, אב לשישה, גר כיום בשומריה.
אנג'ליקה שץ
אנג'ליקה שץ (30 או 31 באוגוסט 1897, ז'נבה או סופיה - 16 במאי 1975, תל אביב) הייתה ציירת ישראלית, מורה לאמנות, מבקרת אמנות, כתבת לענייני אמנות ופעילה בחיי התרבות של סופיה בירת בולגריה. עבודותיה הוצגו בתערוכות רבות בבולגריה, בצ'כוסלובקיה ובמסגרת סלון הסתיו של פריז בשנת 1932.
אנג'ליקה הייתה בתו המנודה של בוריס שץ, מייסד בית הספר לאומנות "בצלאל", מנישואיו הראשונים. לאחר שאשתו נטשה אותו ועברה להתגורר בפריז עם מאהבה ובתם אנג'ליקה, ניסה בוריס שץ לעקור אותה מלבו ובצוואה שכתב לפני מותו, לא הותיר לה דבר מרכושו.
ב-4 בינואר 2013 נפתחה תערוכה במוזיאון תל אביב לאמנות בשם "בת אבודה, בת אובדת", אשר הציגה לראשונה 20 מציוריה שנתגלו בבוידעם בביתו של אביו של דן פאר, נינה החורג של אנג'ליקה שץ. בתערוכה נחשף גם סיפור חייה הטרגי באמצעות תצוגת המכתבים שהוחלפו בינה לבין אביה עד יום מותו. בעקבות תחקיר שערך דן פאר ונמשך כשנתיים וחצי, תיעד דורון לוריא, אוצר בכיר ורסטורטור ראשי במוזיאון תל אביב לאמנות ומרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, את קורות חייה בספר "בת אבודה", שיצא לאור בינואר 2013 בהוצאת מודן, ומלווה אף הוא את התערוכה. בהקדמה לספר כתב דן פאר: .
תקופות רבות בחייה לוטות בערפל ומקורות המידע אודותיה הם מסמכים שונים, מכתבים ששלחה לאביה שנמצאו בארכיון הציוני ועדויות שונות של אנשים שהכירו אותה באירופה ובישראל.
חייה באירופה.
אנג'ליקה שץ נולדה לבוריס ולג'ניה (במקור: יבגניה ז'ירמונסקי) לאחר שהוריה היו נשואים 8 שנים. התקופה הראשונה של חיי הנישואין בעודם חיים בפריז, גרמה אושר רב לבוריס שץ וכך העיד: "הייתי אז מאושר. את האישה אשר אהבתי כה הייתי קורא בשם 'אהובתי', והייתי מהלך איתה לעיני כול שלוב זרוע... היא נשבעה ללוותני בדרכי הקשה. היא מלאכי, היא לא תבגוד בי. ואיתה אשיג את הכול..." זו הייתה משאלת שווא. אנג'ליקה שץ החלה את חייה בבולגריה לאחר שאביה הוזמן לשמש כפסל החצר של פרדיננד הראשון, מלך בולגריה. עם השתקעותם בסופיה הקים בוריס שץ בית ספר לאמנות, שלימים נודע כאקדמיה הלאומית לאמנות. הוא ואשתו החלו ללמד שם ותוך זמן קצר, הזמין בוריס שץ את אנדריי ניקולוב, פסל כפרי בן 18, להתגורר בביתו וללמד באקדמיה שהקים; ניקולוב היה עתיד לזכות למוניטין, שנים מאוחר יותר, כפסל הלאומי של בולגריה. כניסתו של הפסל הצעיר לביתו של שץ העלתה את חיי הנישואין על שרטון, כאשר אשתו של בוריס שץ החלה לנהל רומן עם הפסל הצעיר. בוריס שץ היה מודע למתחולל מאחורי גבו, אך ניסה להתעלם מכך "אנוכי השתדלתי להונות את עצמי, רק כדי שלא אפסיד את שמחת לבי היחידה... החיים היו כבר מורעלים מקדשי טומא, ולולא שתי הידיים הקטנטנות שאיחדו אותנו - כי אז הייתה הקטסטרופה באה זה מזמן”.
בשנת 1903 קיבל אנדריי ניקולוב מלגה ללימודי אמנות בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות, אקול נסיונל סופרייר דה בוזאר