נולד בעיר מאלאט בליטא, לרב משה אהרן קושלבסקי ולריכל שהייתה ממשפחת הגאון מווילנה. אחיו היה הרב אריה זאב גורביץ, לימים ראש ישיבת גייטסהד. בהיותו פחות מבן שלוש עשרה נכנס ללמוד בישיבת סלובודקה, ונודע בכינוי "העילוי ממאלאט". במוסד זה למד שנים רבות (ה'תרפ"ג–ה'תרצ"ד). למד גם בישיבת רמיילס ובישיבת וילקומיר.
בשנת תרצ"ה (1935) עלה לארץ ישראל ולמד בישיבת חברון בירושלים ובישיבת היכל התלמוד בתל אביב. לאחר נישואיו, נסע בסוף שנות ה-30 לארצות הברית, שם כיהן כראש ישיבה על שם הרב שלמה קלוגר. יחד עם הרב מנחם מנדל זקס, חתנו של החפץ חיים, הקים את ישיבת חפץ חיים בניו יורק. החל משנת תש"ע כיהן כרב קהילה בפטרסון, ניו ג'רזי.
בשנת תשי"ג (1953) שב לישראל כדי לייס ולעמוד בראש "מתיבתא מרום ציון קריית נוער ירושלים" עבור עולים חדשים בשכונת בית וגן בירושלים, כסניף ארצישראלי של ישיבת תורה ודעת. בשנת 1959 התמנה לרב הראשי של באר שבע ואב בית הדין בעיר. בתקופת כהונתו הקים ופיתח מוסדות תורה ודת שם. בשנת תשל"ט (1979), בהגיעו לגיל שבעים, פרש מתפקידו ועבר להתגורר בירושלים, שם נפטר בשנת תשנ"ב.
בניו הם: הרב צבי – ראש ישיבת היכל התורה בירושלים, פרופ' אברהם, ממקימי היישוב מיתר ומשה אהרון, מבני ברק. חתניו הם דניאל פרבשטיין (בנו של הרב אברהם פרבשטיין) וליפא רבינוביץ ממנצ'סטר.
גארק
ג'ייק סיסקו
ג'ייקוב "ג'ייק" סיסקו (באנגלית: Jacob "Jake" Sisko) הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיע בסדרת הטלוויזיה ". ג'ייק הוא בנו הבכור של בנג'מין סיסקו, מפקד תחנת החלל חלל עמוק 9.
ביוגרפיה של הדמות.
ג'ייק נולד בשנת 2355 לג'ניפר סיסקו, אשר נהרגה בשנת 2367 במהלך קרב בוולף 359, בזמן שאביו בנג'מין סיסקו שירת על סיפון ספינת החלל סרטוגה ("Saratoga""). בשנת 2369, בניגוד לרצונו, הוא עבר לגור ביחד עם אביו בתחנת החלל חלל עמוק 9.
מהר מאוד ג'ייק התיידד עם נער פרנגי בשם נוג, בנו של רום, למורת רוחם של שני אבותיהם. ג'ייק ונוג הפכו לתלמידים הראשונים שנרשמו לבית הספר שפתחה קייקו או'בריאן על התחנה. כאשר רום משך את נוג מבית הספר, ג'ייק המשיך ללמד אותו בחשאי. השניים הקימו, לתקופה קצרה, תאגיד בשם "No-Jay", כחזית לתוכניות העסקיות שלהם.
ג'ייק שואף להיות סופר, אף על פי שב-2371 הוא מסרב למלגה ללימודים בבית הספר פנינגטון, ניו זילנד, כדור הארץ. הוא יוצא, למשך תקופה קצרה, עם נערת דאבו ממוצא באג'ורני בשם מרדה, בניגוד לרצונו של אביו, אשר מביכה את ג'ייק בפני אביו בכך שהיא חושפת חלק מסודותיו (חיבתו למשחק ההימורים "דום-ג'וט" ולכתיבת שירה). בשנת 2372, ג'ייק כותב טיוטה של הרומן הראשון שלו - "Anslem", תחת השפעתה של אונאיה - חייזרית זרה אשר מפתה אותו, על מנת ליזון מהאנרגיה של מוחו במהלך תהליך היצירה.
ככל שג'ייק מתבגר, ומרגיש צורך בעצמאות, הוא עוזב את דירת המגורים של אביו לטובת דירה משלו, ביחד עם שותפו לדירה נוג, כיום צוער באקדמיה של צי הכוכבים אשר נמצא על חלל עמוק 9 לצורך משימת שדה, כחלק מלימודיו. צורת החיים המרושלת של ג'ייק, בניגוד לאובבסיית הניקיון של הצוער נוג, יוצרת מתח בידידות שביניהם, אך בעזרתו של קפטן סיסקו, השניים מצליחים ליישב את המחלוקת שביניהם.
ג'ייק הוא האחראי להיכרות בין אביו לבין קסידי ייטס, קפטן של ספינת משא אזרחית. סיסקו האב יהיה מעורב עימה במערכת יחסים רומנטית, ובסופו של דבר אף יתחתן איתה, בחודשים האחרונים של המלחמה בדומיניון.
בתקופת כיבוש הדומיניון של חלל עמוק 9, ג'ייק נשאר מאחור ומשמש ככתב עבור שירות החדשות של הפדרציה, אף על פי שרוב העבודה שלו מצונזרת על ידי וואיון. עם זאת, הוא מצליח לשלוח בחשאי מסרים לאביו, דרך מורן.
בפרק סיום הסדרה, קפטן סיסקו מצטרף אל הנביאים, ואף על פי שג'ייק עדיין על חלל עמוק 9 בסצנת הסיום של הסדרה, לא ברור אם ימשיך ויישאר שם.
ביוגרפיה אלטרנטיבית.
בציר זמן חלופי, קפטן סיסקו נשאב למימד מוזר, לאחר שנפגע מזרם אנרגיה בחדר מנועי הדיפאיינט. לאור היעלמותו - הצוות מניח כי הוא מת, וג'ייק מתקשה לעכל את מות אביו. מאוחר יותר, סיסקו האב מופיע מספר פעמים במהלך חייו של ג'ייק, שמקדיש את חייו למצוא דרך להשיב את אביו.
ליובומיר פיפקוב
ליובומיר פאנאיוטוב פיפקוב (בבולגרית: Любомир Панайотов Пипков, 6 בספטמבר 1904 לובץ' - 9 במאי 1974 סופיה) היה מלחין בולגרי, דמות חשובה בחיי התרבות של בולגריה בשנים ה-1930-שנות ה-70 של המאה ה-20 בארצו. כיהן כיושב ראש איגוד המלחינים וכמנהל של האופרה של סופיה. (1944-1948).
ביוגרפיה.
ליובומיר פיפקוב נולד בשנת 1904 בלובץ' כבנו של המלחין פאנאיוט פיפקוב, ממנו קיבל גם את שיעורי המוזיקה הראשונים. את הניסיונות הראשונים בהלחנה עשה פיפקוב הצעיר בגיל 14. החל מגיל 15 למד במכללה למוזיקה בסופיה בכיתת הפסנתר של הפרופסורים הנריק ויזנר ואיוואן טורצ'אנוב. בשנת 1921 בגיל 16 הוא הלחין את ההמנון הראשון של מועדון הכדורגל לבסקי סופיה.
הוא למד באקדמיה למוזיקה בסופיה ובשנים 1932-1926 למד אצל פול דיקא (הלחנה), איוון לפוור (פסנתר) ונדיה בולאנז'ה (היסטוריה של המוזיקה) באקול נורמל דה מוזיק (École Normale de Musique) בפריז. בשנת 1932 סיים את לימודיו בהצטיינות ועם פרסים.
קריירה.
בשובו למולדת, פעל החל משנת 1933 במסגרת האיגוד "מוזיקת בת זמננו" שהפך מאוחר יותר לאיגוד המלחנים הבולגרים ואחרי שנת 1941 היה למזכיר שלה.
עבד כקורפטיטור ומנצח מקהלה באופרה של סופיה. בהמשך היה למנהל האופרה.
ביצירתו מבחינים שלושה שלבים סגנוניים:
משנות ה-1920 עד שנות ה-1940.
בהתחלת הקריירה הלחין קטעי פסנתר בהשפעה בולטת של דביסי, ראוול, שופן ושומאן..
הרביעייה הראשונה שלו (1928) שהייתה גם הרביעייה הראשונה בהיסטוריה של המוזיקה הבולגרית, ספגה נושאים והשפעות אחרות מן המוזיקה העממית של העם.
בשנים 1937-1932 הלחין את האופרה "יאניניטה דבט בראטיה" ("תשעת האחים של יאנה") - דרמה מוזיקלית עממית, ראשונה בסוגה בבולגריה, המבוססת על בלדה מזמן השלטון העות'מאני בארצו. פיפקוב השתדל באופרה זאת להעביר לשפה מוזיקלית את המבנה קצבי והמטרי של הפרוזודיה האופיינית לדיבור הבולגרי ויצר סגנון רצ'יטטיבי בהתאם..בשנת 1934 כתב פיפקוב את הפואמה הסימפונית-קולית "חתונה" (Сватба) על מילותיו של ניקולה פורנאג'ייב, שהקדיש אותה לגיבורי המרד הקומוניסטי מספטמבר 1923. ב-1940 פרסם את הסימפוניה הראשונה, אופוס 22, המוקדשת לגיבורי מלחמת האזרחים בספרד
משנות ה-1940 עד שנות ה-1950.
גם בתקופה הזאת במוזיקה של פיפקוב, הלובשת הפעם "סגנון אפי, דרמטי" באה לידי ביטוי אהדתו של פיפקוב לרעיונות השמאל אף בצורתו הקומוניסטית, ובהתאם לשינויים הפוליטיים בבולגריה שלאחר מלחמת העולם השנייה. למשל באופרה ההיסטורית שלו, "מומצ'יל", (Момчил) (1948) המבוססת על סיפור מן המאה ה-14 על גבור עממי שלחם גם בבויארים הנצלנים מבפנים וגם באויבים העות'מאנים הזרים.
האופרה האפית הזאת, שהוצגה רק ב-1948, בימי השלטון הקומוניסטי, מתאפיינת גם היא ב"דיבור המלודי" המוזכר.
בשנים אלה, אחרי המעבר לשלטון הקומוניסטי שהתחיל ב-9 בספטמבר 1944, כיהן פיפקוב כמנהל של האופרה הלאומית בסופיה (עד שנת 1948), כיושב ראש איגוד המלחינים (1954-1948) ובשנת 1948 התמנה לפרופסור להרכבים קוליים ולאופרה באקדמיה למוזיקה. בהמשך כתב המנונים פופולריים כמו Шумете дебри и балкани
ואת ההמנון ל-9 בספטמבר, הפתיחה ההרואית, הקונצ'רטי לפסנתר ולכינור ולצ'לו, כמו כן את הסימפוניה השנייה, רביעית המיתרים השנייה, הווריאציות לתזמורת מיתרים "מסע לאלבניה".
אחרי שנות ה-1950.
השלב השלישי ביצירתו, שבו באים לידי ביטוי הרהורים פילוסופיים על היצר הרע שבטבע האדם, לפעמים תוך כדי יסודות מוזיקליים גרוטסקים וסרקסטיים התחיל עם האורטוריה "תקופתנו", ("אוראטוריה זה נאשטו ורמה") שהולחנה בשנת 1959 על המילים של "ששת המכתבים" מאת המשורר ולדימיר באשב. כתב אחר כך את האופרה "אנטיגונה 1943" המתייחסת מתוך ראייה פילוסופית אל המאבק האנטיפאשיסטי ומשתמשת בסגנון כמו- רצ'יטטיבי, עם מקהלה בתפקיד של פרשן.אלו השנים בהן יצר המלחין גם את הסימפוניה השלישית והרביעית, הקונצ'רטו לקלרינט, הרביעיות השנייה והשלישית, ועוד. אחרי ביקור בברית המועצות בשנת 1949 החליט לכתוב יצירה גדולה לצ'לו. התוצאה הייתה הסימפוניה הקונצ'רטית לצ'לו שהולמה בשנת 1959. ברגע האחרון, המלחין, עדיין לא שבע רצון מהיצירה, ביטל את קונצרט הבכורה במסגרת הפסטיבל בפלובדיב ושקד עליה שוב עד לבכורה במוסקבה בשנת 1963. היצירה, המוקדשת לצ'לן מסטיסלב רוסטרופוביץ' משלבת יסודות דרמטיים, גרוטסקיים וליריים תוך השפעות מהמוזיקה העממית הבולגרית.
ייסד את "המגזין הבולגרי למוזיקה".
נפטר ב-9 במאי 1974.
יצירות.
מוזיקה קאמרית:
אדולפו רודריגז סאה
תחנת הלווינים עמק האלה
MAP קינאז
פרוטאין קינאזות מאוקטבי מיטוגן
אגיוס ניקולאוס א'
כהנת
זוכי אוסקר, אמי, גראמי וטוני
זכייה בכל ארבעת פרסי אוסקר, אמי, גראמי וטוני, הנחשבים לפרסים היוקרתיים ביותר בתעשיית הבידור האמריקאית, נחשבת נדירה יחסית. נכון ל-2022, 17 אנשים זכו בארבעת הפרסים. הפרסים ניתנים על עבודה בתחומי הקולנוע, הטלוויזיה, המוזיקה והתיאטרון בהתאמה.
ארבעת הפרסים יחד קרויים בראשי התיבות EGOT. ראשי התיבות האלו הומצאו על ידי השחקן פיליפ מייקל תומאס והם צברו פופולריות בעקבות שימוש רב בהם בתוכניות טלוויזיה כמו "רוק 30".
זוכי ארבעת הפרסים.