תומפסון נולד בעיר סנט האלינה שבמחוז נאפה בקליפורניה, בנם של בוורלי אן (לבית פורני) וצ'ארלס אדוארד תומפסון. אביו היה ממוצא אנגלי ואמו ממוצא איטלקי ושווייצרי. הוא התחנך באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בצ'יקו, ושירת בחטיבת הצנחנים ה-173 של צבא ארצות הברית במהלך מלחמת וייטנאם. במהלך שירותו הצבאי אף עוטר בלב הארגמן. בתום השירות היה לבעלים של כרם, ולימד מנהל ציבורי וממשל באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בסן פרנסיסקו ובצ'יקו. לאחר מכן נכנס אל הפוליטיקה של ארצות הברית.
לפני שנבחר אל הסנאט המדינתי של קליפורניה בבחירות 1990, היה תומפסון עוזר פרלמנטרי עבור חברת האספה המדינתית ג'קי סְפִּיר. בבחירות אלה נבחר בפער של פחות מאחוז בודד. לאחר הבחירות הכלליות שהתקיימו ב-1992, התפטר הסנאטור בארי נילסן שייצג את מחוז הבחירה השני הסמוך לזה של תומפסון. תומפסון, שעיר הולדתו סנט האלינה עברה מהמחוז הרביעי אל המחוז השני לאחר חלוקה מחדש של מחוזות הבחירה בקליפורניה, החליט להתמודד על ייצוג מחוז הבחירה השני בבחירות מיוחדות ב-1993. בבחירות אלה גבר על אשת העסקים מרגי הנדלי, מועמדת המפלגה הרפובליקנית, ונבחר לתקופת כהונה מלאה ב-1994.
במרוצת הזמן, אנשי המפלגה הדמוקרטית פנו לתומפסון ודרבנו אותו להתמודד ב-1996 אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הראשון של קליפורניה, מול נציג המחוז המכהן פרנק ריגס הרפובליקני. מחוז הבחירה בסנאט המדינתי שייצג תומפסון הקיף כמעט את כל שטחי מחוז הקונגרס הראשון. עם זאת, תומפסון מיאן, וגרס כי הוותק שלו בסנאט יועיל למחוז הבחירה שלו מאשר למחוז הקונגרס הראשון. בשנת 1998, עם זאת, תומפסון היה מנוע מכהונה נוספת בסנאט המדינתי בשל מגבלות כהונה, ובכל זאת בחר להתמודד נגד ריגס. ריגס מצדו בחר לפרוש ולהתמודד אל הסנאט של ארצות הברית, ללא הועיל. בבחירות 1998 לבית הנבחרים נבחר תומפסון בפער של כמעט 30 אחוזים. ניצחונותיו במהלך השנים הפכו את מחוז הקונגרס הראשן ממחוז שהיה מתנדנד במהלך שנות ה-80 וה-90 למעוז דמוקרטי מובהק.
בשבע הקדנציות הראשונות שלו ייצג תומפסון מחוז המשתרע מהחלק הצפוני ביותר של אזור מפרץ סן פרנסיסקו עד לחוף הצפוני של קליפורניה. עם זאת, המחוז שלו נספר מחדש כמחוז הקונגרס החמישי לאחר תוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-2010, ואיבד מעט משטחו לטובת מחוז הקונגרס השני. את מחוז הקונגרס הראשון החל לייצג במקום תומפסון דאג למלפה. תומפסון חבר בשדולת "הכלבים הכחולים", קבוצה של חברי קונגרס דמוקרטים המגדירים עצמם במרכז הפוליטי. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 הביע את תמיכתו בהילרי קלינטון, על אף שביום הבחירות הכלליות במחוזו ניצח ברק אובמה. תומפסון, חרף היותו קתולי, תומך בזכות להפיל ובפברואר 2006 נמנה בין 55 דמוקרטים קתולים אשר חתמו על "הצהרת עקרונות" שאישרה את מחויבותם לאמונה הקתולית אך הכירה בהתנגדות לתורה הקתולית בנושאים אחדים, בהם הפלות. תומפסון תמך בחוק הפטריוט ובחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
עלי-שיר נוואי
ניזאם-א-דין מיר עלי-שיר נֵוֵואִי או "הראווי " (בטורקית צ'אגאטאי ובפרסית: مير علی‌شیر نوائى, באוזבקית: Alisher Navoiy, באויגורית: Әлшир Нава’и/ئەلىشىر نەۋائى, 9 בפברואר 1441 הראת - 3 בינואר 1501 הראת)) היה משורר, פילוסוף, הוגה מיסטי, לשונאי, פוליטיקאי, צייר, מוזיקאי ונדבן טורקי-צ'אגאטאי.
ניזאם-א-דין חי ופעל בחו'ראסאן רבתי, בשטח הנוכחי של אפגניסטן, איראן ואוזבקיסטן, בימי השושלת הטימורית, נחשב לדגול הסופרים בשפת צ'אגאטאי ולאחד מגדולי המשוררים בשפות הטורקיות. הוא כונה בשם "נוואי", שמשעותו היא "נעים הזמרה". בנוסף, כתב גם בשפה הפרסית, בשם העט "פאני" ("בן חלוף"), ובערבית.
עלי-שיר נוואי היה אח-חלב של הסולטאן חוסיין באיקרא בח'וראסאן שקרא לו בשנת 1469 לחזור להראת והשפיע עליו שפע כבוד והוקרה.
עלי-שיר נוואי היה מלומד בקיא בהגות הדתית של האסכולה המאתורידית באלסאם הסוני. הוא עודד כישרונות צעירים באמנות, למשל גילה את צייר המיניאטורות בהזאד שבתחילת דרכו עבד בשירותו.
עלי-שיר נוואי התמנה בשנת 1472 לווזיר ובשנת 1487 למושל העיר אסטראבאד (לימים גורגאן). היה אדם עשיר, בעל אחוזות, ונדבן ובשנים 1480–1500 בנה על חשבונו מדרסות, מסגדים, ח'אנקות, חמאמים, גשרים ובריכות לשימוש הציבור. נחשב לגיבור ולמשורר לאומי של אוזבקיסטן וטג'יקיסטן. בטג'יקיסטן נודע בעיקר בגלל מפעל חייו בתחום האמנויות והבנייה.
ידועים ביותר הם ארבעה הדיוואנים, שירים ליריים ב-50,000 חרוזים, במחולקים לפי ארבעה שלבי החיים של האדם:
"פלאי הילדות", "ערכי הנעורים", "נפלאות הבגרות" ו-"יתרונות הזקנה".
עלי-שיר נוואי נודע גם בחמשת השירים הגדולים שלו "חמסה" (1485-1483)- שירי אהבה והרפתקאות אפיים, לפי הדגם של שירת ניזאמי גנג'אווי:"פלאי האנשים הטובים", "פרהאד ושירין", "ליילי ומג'נון", "שבעת הנוסעים" (על שבעת כוכבי הלכת) ו"סד-י אסכנדרי" (החומה של אלכסנדר) (על אלכסנדר הגדול) שהתאפיינו בשלמות הצורה והשפה.
נוואי כתב גם ספר לימוד לפרוזודיה בשם "מידת המשקל" ואת ספר "העימות בין שתי השפות" שבו טען לטובת הצורך לשים קץ להגמונית השפה הפרסית בספרות של העמים הטורקיים.
השפעתו של עלי-שיר נוואי.
השפעת יצירתו של נוואי הרחיקה עד להודו במזרח ולאימפריה העות'מאנית במערב. ניתן למצוא אותה במרכז אסיה של ימינו, בטוריקה המודרנית, בטטרסטן האוטונומי שברוסיה, באזור שינג'יאנג שבסין ובעוד אזורים המיושבים על ידי עמים דוברי טורקית.
מורשתו.
נוואי הוא אחד האהובים שבמשוררי העמים הטורקיים במרכז אסיה. בדרך כלל נחשב לגדול הנציגים של הספרות בשפת צ'אגאטאי.
. שליטתו בשפת צ'אגאטאי הייתה כה מושלמת ששפה זו נודעה כ"שפת נוואי".
אף על פי שכל האתנומימים העכשוויים של מרכז אסיה הם אנאכרוניסטיים, המקורות הסובייטיים והאוזבקים רואים בנבואי אישיות אוזבקית. מריה סובטלני סברה שהוא היה אולי צאצא של הלבלרים ה"בחשים"', מה שגרם לכמה מקורות לשייך אותו לאויגורים
עם זאת, חוקרים כמו קאזויוקי קובו חולקים על טענה זו.
לקריאה נוספת.
Lisa Golombek. "Timurid Art and Culture: Iran and Central Asia in the Fifteenth Century". Middle East Studies Association of North America Meeting. Brill.1992 p. 47.
פיליפה סו
פיליפה אן סו (באנגלית: Phillipa Anne Soo; נולדה ב-31 במאי 1990), המוכרת גם בשם 'פיפה' ('pippa'), היא שחקנית וזמרת אמריקאית, המוכרת בעיקר בשל גילום דמותה של אליזה המילטון במחזמר המצליח המילטון, והייתה מועמדת לפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר על תפקיד זה. היא גם הייתה הראשונה לשחק את נטשה רוסטובה במחזמר נטשה, פייר, והשביט הגדול של 1812 בשנת 2012, ואת התפקיד הראשי בהפקת ברודוויי של המחזמר אמילי ב-2017. לאחרונה, סו הופיעה בברודוויי במחזמר האישה הפריזאית, שרץ מנובמבר 2017 עד מרץ 2018. היא הופיעה בסרט מעל ומעבר לירח בתפקיד קולה של צ'אנג.
ביוגרפיה.
סו נולדה בליברטוויל, אילינוי, לאם אירופאית-אמריקאית ואב סיני-אמריקאי. בראיון להוליווד רפורטר, סו דיברה על הילדות שלה: "מבחינת הניסיון שלי, אבא שלי הוא דור ראשון, אז ההורים שלו הם מסין, ואמא שלי נולדה וגדלה בדרום אילינוי, והיא הייתה מעורבת באומנויות. אבא שלי הוא דוקטור. תמיד עודדו אותי (לעסוק בקריירת משחק) אבל החשיבה של 'קבלי את ההשכלה שלך קודם' עדיין הייתה שם".
סו למדה בתיכון ליברטוויל בשיקגו מ-2004 עד 2008. היא סיימה את תוכנית המשחק של בית הספר ג'וליארד ב-2012.
אחרי שסיימה את לימודיה בג'וליארד בשנת 2012, סו לוהקה כנטשה רוסטובה בהפקה בתיאטרון ארס נובה של: נטשה, פייר, והשביט הגדול של 1812, המבוסס על הספר מלחמה ושלום של לב טולסטוי. המחזה עבר מתיאטרון ארס נובה לאוהל מיוחד שהוכן בשבילו במקום הנקרא קזינו.
לאחר שראו אותה מופיעה, הבמאי תומאס קייל והמלחין לין-מנואל מירנדה ביקשו ממנה להשתתף בקריאה מוקדמת של המחזמר המילטון ב-2014. היא קראה את התפקיד הנשי הראשי: אליזה (אליזבת' סקיילר המילטון). סו נשארה עם המחזמר בהופעת הבכורה שלו באוף ברודוויי ובברודוויי. היא הייתה מועמדת לפרס טוני לשחקנית המובילה הטובה ביותר במחזמר. ההופעה האחרונה שלה בתפקיד זה הייתה ב-9 ביולי 2016, ולאחר מכן הוא עבר לשחקנית לקסי לוסון.
סו הופיעה בתפקיד הראשי בהפקה של אמילי בתיאטרון אמנסון בלוס אנג'לס בין דצמבר 2016 עד ינואר 2017. אמילי התחיל הופעות בברודוויי בתיאטרון וולטר קרר ב-9 במרץ 2017 ונסגר לבסוף ב-21 במאי 2017.
היא גם הופיעה בברודוויי בתפקיד רבקה במחזמר האישה הפריזאית, מחזה מקורי של ביו ווילימון. ההפקה התחילה הופעות מוקדמות בתיאטרון הדסון ב-7 בנובמבר 2017 ונפתחה ב 30 בנובמבר. היא נסגרה לבסוף ב-11 במרץ 2018.
טלוויזיה וקולנוע.
ב 2013 היא לוהקה לתפקיד קטן בסדרה סמאש של רשת NBC. לדמות קראו לקסי. היא הופיעה בחמישה פרקים בעונה השנייה לפני שהתוכנית בוטלה. היה לה תפקיד קטן בתור ניה בפיילוט של קשרים מסוכנים, אבל זה לא הפך לסדרה מלאה.
ב 2018 הוכרז שהיא לוהקה לתוכנית הצופן של רשת CBS. צולמה עונה אחת לסדרה עד שהיא בוטלה ב-2019.
נדבנות.
בהשראת אליזבת' סקיילר המילטון, הדמות שהיא שיחקה בהמילטון, סו התחילה את פרויקט אליזה, יוזמה של שיתוף פעולה עם גרהם וינדהאם, בית היתומים הפרטי הראשון בעיר ניו יורק, המוזכר בסוף המחזמר. דרך התוכנית, סו מתכננת לתת לתלמידי בית הספר של בית היתומים סדנאות משחק, ריקוד, וראפ. לפי סו, המטרה העיקרית של הפרויקט היא להשתמש באומנות ככלי להבעה עצמית, ניסיון אישי, וטיפוח הרוח היצירתית.