ב-1960, בעקבות תחילת בנייתו של סכר אסואן והסכנה שנשקפה לאתרים ארכאולוגיים באזור, ביקש ארגון אונסק"ו עזרה בינלאומית בהצלת המורשת ההיסטורית העשירה. כהכרת תודה לספרד על סיועה בהצלת מקדשי אבו סימבל, תרמה מצרים את מקדש דבוד לספרד ב-1968.
המקדש נבנה מחדש בפארק ציבורי במדריד, בסמוך לארמון המלכותי, ונפתח לציבור ב-1972.
בהשוואה לתמונה של האתר המקורי, השער שבראשו שמש עם נחש לא היה השער הקרוב ביותר למקדש עצמו.
מקדש דבוד הוא אחד מדוגמאות ספורות של אדריכלות מצרים העתיקה שמוצגות מחוץ למצרים והוא יחיד מסוגו בספרד.
בעקבות התבטאויות של מספר אגיפטולוגים שביקרו את העובדה שבניגוד למקדשים אחרים שנתרמו, המבנה ממשיך להיות חשוף לפגעי מזג האוויר,
לכן, בפברואר 2020, קיבלה מועצת העיר החלטה להאיץ את התוכניות לבנות מחסה למקדש.
וראודונוס
וראודונוס (בלטינית: Veraudunus) הוא אל מהמיתולוגיה הקלטית שפולחנו היה נפוץ באזור לוקסמבורג של ימינו.
עם המפגש בין התרבות הקלטית ותרבות האימפריה הרומית, זוהה וראודנוס עם האל המקומי לנוס מרס (זיהויו המקומי של האל מרס מהמיתולוגיה הרומית).
בשתי הכתובות המוקדשות לאל וראודונוס שהתגלו בלוקסמבורג, מצוינת אינקיונה כזוגתו של וראודונוס.
לא ברור כיום אם וראודונוס היה אל רפואה או אל מלחמה.
סנטימורגן
בגנטיקה, סנטימורגן (מסומן: cM) היא יחידת מידה לתאחיזה בין שני אתרים בגנום. יחס ההמרה של יחידות סנטימורגן למרחק מוחלט של מספר זוגות בסיסים משתנה בין אזורים שונים בגנום משום שבאזורים בעלי כמות שחלופים גבוהה הסיכוי שהאזורים הנבדקים לא תמיד ימצאו ביחד גדל. בממוצע בבני אדם, 1cM שווה למרחק של כמיליון זוגות בסיסים. משמעותו של 1cM בין שני סמנים, היא שיש סיכוי של 1% שיקרה שחלוף באחד האזורים שיגרום לסמנים להפרד זה מזה.
השימוש העיקרי ביחידות סנטימורגן הוא בניסיונות למצוא סמנים יעילים עבור גנים גורמי מחלות. ככל שהסמן קרוב יותר (ביחידות cM) לגן עצמו, כך ניתן לסמוך עליו יותר בוודאות כמדד לקיום הגן גורם המחלה.
היחידה נקראה על שם הגנטיקאי תומאס האנט מורגן על ידי תלמידו אלפרד הנרי סטורטוואנט. יחידת האם, המורגן, כמעט ואינה נמצאת בשימוש.
נוה אור
דגל אקדיה
דגל אקדיה אומץ ב-15 באוגוסט 1884 בעיצומה של האספה האקדית הלאומית השנייה אשר נערכה במיסקוצ'ה, אי הנסיך אדוארד בהשתתפות של 5,000 אקדים מרחבי הפרובינציות הקנדיות: אי הנסיך אדוארד, ניו ברנזוויק ונובה סקוטיה.
הדגל עוצב בידי מרסל-פרנסואה רישאר, כומר מסן לואי דה קנט והוא כולל את דגל צרפת - מולדתם של האקדיים וכוכב זהוב - סימלה של סטלה מאריס - אחד האספקטים של הבתולה הקדושה המשמשת כפטרוניתם של תושבי האזור.
דו&quot;ח קורהר
מ.כ. אילת (כדוריד)
מועדון כדוריד אילת (כיום נקרא מועדון כדוריד הפועל חבל אילות) הוא מועדון כדוריד, המשחק כיום בליגת העל בכדוריד.
היסטוריה.
המועדון הוקם בשנת 2007 בתמיכה ובהובלה של משפחת קוגן: האב סילביו הוא היו"ר ומאמן, בניו אנדי וחוליאן הם שחקני הקבוצה, והאם גבריאלה וייסמן קוגן היא חברת הנהלת איגוד הכדוריד, ולצידם שוקי כץ הוא מנהל הקבוצה. במועדון תשע קבוצות תחרותיות. קבוצת בוגרים, קבוצת הנוער, וכן קבוצת הילדים. וכן בי"ס לכדוריד בשיתוף מתנ"ס אילת.
המועדון סבל במשך תקופה של 10 שנים מהעדר אולם ספורט גדול לאימון ואירוח משחקי הבית, עד שבחודש אוקטובר 2020 נחנך האולם החדש בבי"ס נוף אדום בקיבוץ אילות המכיל 450 מקומות ישיבה. לאחר מכן נבנה אולם חדש בקיבוץ יטבתה, ולאחר שכבר חנכה הקבוצה, פעולה של עובד ניקיון, ששטף את הפרקט - הובילה לנזק בלתי הפיך באולם, ובמועדון נאלצו לארח את משחקי הבית בעונת 2020/2021 בערד (6 משחקים בסה"כ). כיום הנזק תוקן והקבוצה מארחת את משחקיה באולם החדש בקיבוץ יטבתה.
בסיום עונת 2020/2021 עלתה לראשונה בתולדותיה לליגת העל בכדוריד, לאחר שסרדג'ן רונדיץ' שמאמן את הבוגרים מאז שנת 2016 צירף איתו שני שחקנים זרים – השוער מלאדן הנקוביץ' והמרכז דרקו טודורוביץ', ויחד עם הישראלים הקפטן אייל מימון, גל קדם, יונתן רום, טל קדמי, דין סויפרמן, אלון סופר, ים שוובר, ענבר קורטי, דב ברטיסלב והשוער אדיר כהן הצליחו להעלות את הקבוצה לליגה הבכירה.
קבוצת הנשים.
קבוצת הנשים, שהוקמה בעונת 1999/00, שיחקה בליגה הלאומית. בעונת 2007/08 סיימה קבוצת הנשים במקום השמיני מתוך 14 קבוצות.
קבוצת הנשים הייתה קבוצה שהתבססה בעיקר על שחקניות מקומיות שגדלו במועדון והמשיכו לשחק בהתנדבות.
שחקנית שהייתה בקבוצה היא חן סבג, ממכבי דימונה לשעבר.
בנוסף, לקבוצה הייתה בשנות ה-2000 שחקנית ידועה סיגל גליל שהייתה אז שחקנית/שוערת ומאמנת הקבוצה עד שבגיל 17 נפצעה וקרעה רצועה ופרשה מכדוריד.
רינה ירושלמי
זלמן אפרויקין
ואהיד חשמיאן
בוכום (קבוצת כדורגל)
עפרון (פירושונים)
הגדרה אופרציונלית
הגדרה אופרציונלית, הגדרה אופרטיבית או הגדרה ביצועית היא הגדרה של מושג כך שזו תשקף אותו במידה המרבית, כביכול. הגדרה אופרציונלית תכלול הסבר על השיטה שיש לבצע (האופרציה) כדי למדוד את אותו משתנה תאורטי במציאות, במחקר מדעי. הגדרה אופרציונלית חייבת להיות ברורה, ותוערך יותר אם תהיה קלה למדידה.
מושגים הזוכים להגדרה אופרציונלית עשויים להיות מושגים שמשמעותם המקורית אינה חד משמעית (כמו חוכמה), או תלויה בדעה (כמו איכות חיים או מידת הסימטריה הגופנית של אדם). אולם, גם מושגים חד משמעיים זוכים להגדרות אופרציונליות שקשה למדוד אותם. לדוגמה, תוצאת מדידת משקל במאזניים היא הגדרה אופרציונלית למסה, המושגים משקל ומסה אינם חופפים, אלא רק בעלי מתאם טוב בסביבה בה חיים רוב בני האדם.
ווסגוס
ווסגוס (בלטינית: Vosegus) או ווסאגוס (Vosagus) או ווסאקיוס (Vosacius) הוא אל הציד והיערות במיתולוגיה הקלטית, וכן האל של אזור ווז' (בצרפת של ימינו) - הקרוי על שם האל.
בפסל של האל שהתגלה באזור שטרסבורג, ובחפצים שהתגלו מתוארת דמותו של ווסגוס כמחזיק קשת ומגן, ולצידו הולך כלב.
מרכזו הפולחני היה על הר דונון.
שלוש כתובות המוקדשות לאל התגלו במערב גרמניה ושנים נוספות במזרחה של צרפת. באחת הכתובות מכונה האל בכינוי "סילווסטריס" - "של היערות" (Silvestris)
עם המפגש בין התרבות הקלטית ותרבות האימפריה הרומית זוהה האל עם האל מרקוריוס מהמיתולוגיה הרומית.
בית החולים אל-מקאסד
בית החולים אל-מקאסד או בשמו המלא בית חולים אל-מקאסד אל-ח'ירייה אל-אסלאמיה (בערבית: مستشفى جمعية المقاصد الخيرية الإسلامية, בעברית: בית החולים של אגודת הצדקה האסלאמית אל-מקאצד) הוא בית חולים כללי בשכונת א-טור בהר הזיתים בצפון מזרח ירושלים, המשרת את האוכלוסייה הפלסטינית.
בית החולים נוסד על ידי אגודת הצדקה האסלאמית אל-מקאסד. אבן הפינה למבנה בית החולים הונחה בשנת 1964 בזמן שמזרח ירושלים הייתה בשליטה ירדנית. המבנה מומן, בין השאר, מתרומות של נסיכות הנפט כווית. הבנייה הושלמה בשנת 1967 ולאחר מלחמת ששת הימים עבר המבנה לשלטון ישראלי. בית החולים פתח את שעריו לקהל בשנת 1968 ומאז הוא משרת את האוכלוסייה הערבית – פלסטינית הן בירושלים והן ביהודה ושומרון, כחלק ממערך בתי חולים במזרח ירושלים הכולל גם את בית החולים שבמתחם אוגוסטה ויקטוריה, בית היולדות "הסהר האדום", ובית החולים אל-אמירה בסמה השוכנים על הר הצופים הסמוך.
לבית החולים תקן ל-250 מיטות אשפוז. בית החולים מתמחה בעיקר באורתופדיה, ניתוחי לב פתוח, רפואת ילדים ורפואת עור. רוב שירותי בית החולים ניתנים בחינם. אל בית החולים מופנים פלסטינים מעזה ועד צפון יהודה ושומרון, במיוחד חולים קשים.
בבית החולים פועל גם בית ספר לאחיות.
הגדרה אופרנטית
הקארדו (ירושלים)
הקארדו היה רחוב ראשי בירושלים בתקופה הרומית והביזנטית, בתוואי צפון-דרום, העובר משער שכם לשער האשפות.
הקארדו המרכזי של ירושלים.
לאחר מרד בר כוכבא שהתחולל בשנים 132–135, בנה הקיסר הרומי אדריאנוס על חורבות ירושלים את העיר החדשה איליה קפיטולינה. היא נבנתה במתכונת ערים רומיות (תכנון היפודמי) וכללה את צירי הקארדו (בכיוון צפון–דרום) והדקומנוס (בכיוון מזרח-מערב). משני צידי הקארדו היו שדרות עמודים, שתמכו בקירוי למדרכות רחבות - משני צידיו - כשמעבר להן היו חנויות.
בירושלים, בשונה מתוכנית עיר רומית אידיאלית, נבנה קארדו נוסף: הקארדו המזרחי, "קארדו ולנטיס", הנמשך משער שכם לכיוון שער האשפות, והוא בתוואי הגיא המרכזי המכונה על ידי יוספוס פלביוס ה"טירופיאון". בגלל אילוצי הטופוגרפיה של העיר מסלול הקארדו המזרחי אינו ישר, אלא מתפתל בתוואי הנחל. גם ה"דקומנוס מכסימוס" של ירושלים אינו אידיאלי כיוון שמהלכו נחסם על ידי הרחבה הגדולה של הר הבית שנותרה מימי בית שני. לכן, גם הדקומנוס מפוצל לשניים: החלק הראשון נמשך משער האריות עד למפגש עם הקארדו המשני (טאריק אל ואד, "דרך הנחל"), ובו שבע תחנות ראשונות בנתיב "דרך הייסורים" (הויה דולורוזה); החלק השני נמשך משער יפו ועד להר הבית ברחובות דוד והשלשלת (בתוואי הנחל הצולב).
בתקופה הרומית נמשך הקארדו משער שכם עד מרכז העיר, שהיה בסמוך לכנסיית הקבר. בתקופה הביזנטית (המאה ה-6), האריך הקיסר יוסטיניאנוס הראשון את הקארדו עד לשער ציון, כדי לאפשר גישה נוחה לכנסייה "החדשה" שבנה - "כנסיית הניאה". במפת מידבא מאותה תקופה, מתוארים צירי הקארדו והדקומנוס של ירושלים כמפורט לעיל.