במקביל להקלטות הופיעה הרביעייה רבות ברחבי העולם.
ב-1978 עבר ג'ורג' ינצר ורעייתו הצ'לנית אווה צ'קו לנגן עם הכנר הבלגי ארתור גרומיו והרכב הרביעייה השתנה. ב-1980 עזב וג לקריירה כסולן והרביעייה התפרקה לאחר 40 שנות פעילות רצופה.
סט&quot;ר
משה בריינהנדלר
משה אליעזר בריינהנדלר (בן ענת) (15 באוקטובר 1902 – 7 ביולי 1953) היה עסקן ציבור ישראלי, חבר אחדות העבודה, מפא"י ומפ"ם, חבר מועצת פועלי תל אביב, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות וחבר מועצת עיריית תל אביב, ממייסדי קופת מלווה וחסכון של עובדי תל אביב ומייסד משען.
ביוגרפיה.
בריינהנדלר נולד בבריסק למשפחה דתית. קיבל חינוך בחדר מתוקן, למד בבית ספר תיכון ולאחר מכן באוניברסיטת ורשה. הוא היה פעיל ציוני, חבר המפלגה הציונית-סוציאליסטית, וממייסדי החלוץ בבריסק והסתדרות הנוער הרצליה. במהלך לימודיו כתב מאמרים רבים בעיתונים ציוניים. בשנת 1925 התחתן ועלה עם אשתו לארץ ישראל. לאחר שעבד חודשים אחדים כפועל היה ממייסדי "קופת מלווה וחסכון" של העובדים בתל אביב וכיהן כמזכיר הקופה.
בשנת 1931 יזם את הקמת משען, שעסקה בעזרה לנזקקים. בריינהנדלר נתן לפונים למשען יחס אישי ואנושי חם שכונה כגישה "רגשנית", לעומת מה שנודע כגישה ה"מפוכחת" של זאב ויינר.
בשנים 1942–1945 שירת בנוטרות.
בריינהנדלר היה חבר באחדות העבודה, ועם הקמת מפא"י היה לחבר בה. בעת הפילוג בשנת 1944 עבר אל התנועה לאחדות העבודה, ועם הקמת מפ"ם ב-1948 היה לחבר בה. הוא נשא בתפקידים שונים, בהם חבר מועצת פועלי תל אביב, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות וחבר מועצת עיריית תל אביב.
נפטר ב-1953 ממחלה ממארת, בגיל 50. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
הותיר את אשתו, נעמי, ושני בנים: ברוך (בורלה) בן-ענת (1926–1999) ושמואל בן-ענת.
במלאת שנה למותו נקראה על שמו מרפאה של קופת חולים כללית ביפו. במלאת 20 שנה לפטירתו קבעו מרכז משען ולשכת המס המרכזית את פרס "משען" על שמו, שיוענק לעבודה בכתב בנושא "העזרה ההדדית בהסתדרות".
האיגוד הכל-גרמני
האיגוד הכל-גרמני (בגרמנית: Alldeutscher Verband; עד 1894: האיחוד הגרמני הכללי, Allgemeiner deutscher Verein) היה ארגון גרמני לאומני שנוסד באופן רשמי בבירה ברלין ב-9 באפריל 1891. הארגון עסק בשורה של נושאים, והתרכז באימפריאליזם, אנטישמיות, "השאלה הפולנית" (בעיקר במערב פרוסיה) ובמידה פחותה בצרפתים באלזס לורן ובתמיכה במיעוטים גרמניים במדינות אחרות.
מטרת האיגוד הייתה לטפח ולהגן על האידאולוגיה של לאומיות גרמנית ככוח מאחד של גרמנים באשר הם, גם תושבי גרמניה וגם כאלו החיים מחוץ לגרמניה, להחיות את התודעה הפטריוטית ולטפל ולתמוך באינטרסים גרמניים בחו"ל. למרות מספרם הנמוך יחסית של חבריו, האיגוד נהנה מהשפעה לא-פרופורציונלית על גרמניה, ורעיונותיו השפיעו על הממשלה והעם הגרמניים.
בין מייסדי האיגוד היו אלפרד הוגנברג, קרל פטרס (Peters) והיינריך קלאס (Claß). מטרתם העיקרית בעת הקמת האיגוד הייתה למחות נגד החלטות ממשלה שלדעתם יחלישו את גרמניה. הזרז להקמה היה אמנת זנזיבר. בהסכם זה, שנחתם ב-1890 בין בריטניה וגרמניה ועסק בנושאים טריטוריאליים במזרח אפריקה, ויתרה גרמניה על שליטה במושבות זנזיבר וויטולנד (האחרונה כיום חלק מקניה); חברי האיגוד התעלמו מהישגים כמו קבלת השליטה באיי הלגולנד, קבלת "רצועת קפריבי" (Caprivi) שבדרום-מערב אפריקה הגרמנית וההסכמים שאפשרו את הקמת מזרח אפריקה הגרמנית. האיגוד היה קשור לאיגוד האיכרים (Bund der Landwirte) החזק.
האידאולוגיה של האיגוד התפתחה בהדרגה לגזענות ביולוגית, דרוויניזם חברתי (לאמארקיזם), טוהר הגזע והאמונה כי העם הגרמני זקוק לעוד מקום על מנת לשרוד (מרחב מחיה). משהתפתחה בקרב חברי האיגוד ההכרה העצמית כ"גזע עליון", הם התנגדו להתערבבות עם גזעים נחותים להשקפתם, כמו יהודים וסלאבים. האיגוד התיר בתחילה חברות של יהודים, בתנאי שהם התבוללו לחלוטין בתרבות הגרמנית. רק בשנת 1912, שמונה שנים לאחר מותו של וילהלם מאר, הצהיר האיגוד על גזענות כעקרון יסוד.
האיגוד היה נדבך בעיצוב השאיפות הגאופוליטיות-אימפריאליסטיות של גרמניה. הפרסום "לו הייתי הקיסר", שיצא מטעם האיגוד ב-1912, קרא לגרמנים לכבוש שטחים במזרח המיושבים על ידי סלאבים "נחותים", וליישב במקומם מתיישבים גרמנים, וכן קרא לגירוש של אוכלוסייה פולנית משטחים פרוסיים. במלחמת העולם הראשונה ולאחריה הציגו חברי האיגוד עמדות נִציות, ותמכו באגדת תקיעת הסכין בגב של אריך לודנדורף, שהאשים דמוקרטים וסוציאליסטים שהם בגדו בגרמניה וגרמו לכך שהגרמנים הפסידו במלחמה.
האיגוד התפרק בשנת 1939 ונטמע בתוך המפלגה הנאצית. מושגים שטבעו האיגוד ואנשיו הפכו לחלק מהשיח הנאצי, ובהם: "Lebensraum" (לבנסראום, 'מרחב מחיה'), "Drang nach Osten" (דראנג נאך אוסטן, 'הדחף מזרחה') וכן "Volksgruppe" כהגדרה למיעוטים גרמניים מחוץ לגרמניה, כלומר לא עוד מיעוט אלא קבוצה לאומית.
הג'יהאד העולמי
חניפיה
גלוסקמאות
אומה (פירושונים)
צוותי נחשון
צוות נחשון (בעבר: גרעין נחשון) הוא מסגרת הגשמה של תנועת הנוער בני עקיבא בישראל. את המסגרת מתחזקים חברי הסגל בבני עקיבא (שכבות הגיל של כיתות י - יב) בסניפי בני עקיבא השונים ברחבי הארץ. בצוותים אלו יש למעלה מ-700 חברים בצוותים השונים ומאות בוגרים.
היסטוריה.
בשנת 2001, הוחלט במחוז דן להקים גרעינים במתכונת הגרעינים החלוציים שהיו קיימים בתחילת שנותיה של המדינה ובני עקיבא. הגרעינים יועדו לחברי חבריא ב' - בגיל תיכון וטרם הגיוס לצבא, ונועדו לטפל באתגרי השעה החברתיים בעיקר, ובכך להחליף את אתגרי הפרחת השממה, בניית המדינה, ויישוב הארץ מאז שנות תקומתה. מסגרת הגרעין ביקשה לשלב את הלימוד האידאולוגי המעמיק, הצבת החזון ומטרות ברורות לתיקון עולם, עם מימוש בפועל של רעיונות אלו.
גרעין "נחשון" המחוזי, שאותו הקימו הרכזים דאז – רני רוזנהיים, אבי צפדיה ותמר שחל – מנה כ-20 אנשים והתנדב באופן קבוע בשכונת שפירא בתל אביב. מאוחר יותר קמו גרעינים גם בסניפים ברחבי מחוז דן, ואחר כך גם במחוז ירושלים, במחוז שרון שומרון ובמחוזות דרום, יהודה וצפון.
לדברי רני רוזנהיים, בימיו כסמזכ"ל התנועה, שאיפת הגרעינים הייתה "להחזיר את ערכי ההגשמה לתנועה ולהופכם לדרך חיים", גם אחרי סיום בית הספר התיכון (חבריא ב' - מכיתה י' ועד י"ב). לדעתם פעילות זו היוותה נקודת מפנה מגרעינים שכל עניינם הייתה הקמת יישובים חדשים וחיזוק יישובים ביהודה ושומרון לדגש על העצמה חברתית בערים ובישובים בכל רחבי הארץ. בוועידה הכ"ג של תנועת בני עקיבא בשנת 2013 הוחלט על הקמת "מחלקת חבריא ב"', שתפעל להעצים את פעילותם של גרעיני נחשון. בשנת 2015 התכנסה וועדה מיוחדת בשם "הוועדה להעצמת חבריא ב" שהחליטה על שינויים רבים בתהליך השיבוצים של התנועה לתפקידים השונים, כחלק משינויים אלה - הוחלט לשנות את שמם של "גרעיני נחשון" ל"צוותי נחשון".
מבנה הצוות.
החברים בצוות נכנסים אליו בתקופת חבריא ב' (החל מכיתה י' ועד לסוף הלימודים בתיכון). צוות מונה בדרך כלל בין 7 ל-30 חברים, בהתאם לגודל סניף בני-עקיבא בו הוא נמצא. לכל צוות יש רכז או רכזת מטעם התנועה המרכזים את ענייני הצוות.
הצוותים במחוזות השונים, אליהם מחולקים הסניפים בתנועה, נבדלים זה מזה במבנה. ישנם צוותים המורכבים מכמה שכבות גיל וישנם צוותים של שבט בודד (שכבת גיל אחת).
דרכי הפעולה.
כל צוות נפגש אחת לשבוע ב'ישיבת צוות', בה הוא מקיים לימוד קבוצתי ודיון על נושאים תורניים, חברתיים, תיקון המידות וליבון סוגיות אקטואליות שעל סדר היום הציבורי. ישיבת הצוות מהווה מסגרת לבירור ושיח אידאולוגי-ערכי בין חברי הצוות. בנוסף, בישיבה דנים גם על תכנון וביצוע העשייה המשותפת, הנובעת מהלימוד.
על פי ההחלטות המתקבלות בישיבת הצוות, יוצא הצוות לעשייה ההתנדבותית מקומית וארצית, שבועית קבועה או חד-פעמית.
התנדבות שבועית קבועה.
מטרת ההתנדבות השבועית הקבועה לחולל שינוי מעמיק ולאורך זמן. חברי הצוות בוחרים התנדבות משותפת קבועה, בהתאם לצורכי המקום בו הם פועלים, ובהתאם לרצונם ויכולתם. הם מתנדבים לפחות פעם בשבוע בהתמדה. דוגמאות לפעילות שבועית הם: הקמת והפעלת מועדוניות בשכונות מצוקה, מועדונים לילדים בעלי צרכים מיוחדים, חלוקת מזון לנזקקים וכל דבר שהחברים רואים לנכון. לרוב, ההתנדבות "עוברת מדור לדור" מצוות אחד לבא אחריו בסניף, בשאיפה לשמר אותה לאורך זמן ולהניב תוצאות.
מסגרות התנדבות נוספות.
לעיתים מחליט הצוות או ההנהלה הארצית לפעול בהתנדבות במסגרת צורך שעולה, כמו מאבקים לתיקון עוולות חברתיות מקומיות או ארציות, תמיכה בתושבים בזמן מלחמה, העלאת מודעות חברתית לנושאים נבחרים וכדומה.
גיבוש והנעת הצוות.
בכל שנה בחנוכה, ט"ו בשבט, פסח, ובחופש הגדול, מקיימת התנועה כנסים עונתיים וימי עיון, טיולים ומסעות ארציים, שבהם מכירים זה את זה, ומפגישים את אנשי הצוות עם אתגרי החברה הישראלית. הם מבררים את האידאולוגיה ודנים ביחסם לסוגיות שעל הפרק.
על שם נחשון בן עמינדב.
הצוותים קרויים על שם נחשון בן עמינדב, שעל פי מדרש בגמרא, היה הראשון לקפוץ למים בעת יציאת בני ישראל ממצרים ולפני קריעת ים סוף. על פי התנועה, נחשבת דמותו של נחשון כסמל לחלוציות, מנהיגות ומסירות נפש למען עם ישראל.
בהקדמה לספרו של יחיאל אליאש, מייסד התנועה - "מעשה הבא בחזון", מתאר הרב נריה את מעשיו של יחיאל אליאש מייסד התנועה כנחשוניות.
דוגמאות לעשיה בגרעינים.