הוריו של מאטה-קלארק היו אמנים: אן קלארק, אמנית אמריקאית, ורוברטו מאטה, צייר סוריאליסטי צ'יליאני ממוצא באסקי, צרפתי וספרדי. כמו כן היה מאטה-קלארק בן הסנדק של אשתו של מרסל דושאן, אלכסינה ״טיני״ דושאן. אחיו התאום סבסטיאן, אמן גם הוא, התאבד ב-1976.
בשנים 1962–1968 מאטה-קלארק למד אדריכלות באוניברסיטת קורנל, ובילה שנה בסורבון בפריז, שם למד ספרות צרפתית. ב-1971 שינה את שמו לגורדון מאטה-קלארק עת אימץ את שם המשפחה של אמו. מאטה-קלארק לא פעל כאדריכל קונבנציונלי, אלא עבד על מה כינה "אנרכיטקטורה"- שילוב של המילים אנרכיה וארכיטקטורה- כגישה ופרקטיקה רדיקלית לחקירה, ניתוח והתערבות בסביבות בנויות. בזמן כהונתו של מאטה-קלארק שם, תוכנית האדריכלות של קורנל הונחה בחלקה על ידי קולין רו, תאורטיקן אדריכלי מובהק של המודרניזם.
מאטה-קלארק השתמש במספר סוגי מדיה לתיעוד עבודתו, לרבות וידאו וצילום. עבודתו כוללת יצירות מיצג ומיחזור, עבודות חלל ומרקם, וחיתוך מבנים שעימם הוא מזוהה. בתוך כך, מאטה-קלארק גם השתמש במשחקי מילים ובחידודים אחרים כדרך להמשגה מחדש של תפקידים ויחסים מותנים מראש בשדה החברתית והארכיטקטוני.
בפברואר, 1969, התערוכה "Earth Art", שאצר וילובי שארפ בהזמנת טום לוויט, הוצגה במוזיאון אנדרו דיקסון ווייט לאמנות שבאוניברסיטת קורנל. מאטה-קלארק, שהתגורר באותה עת באיתקה, הוזמן על ידי שארפ לעזור לאמנים המשתתפים בביצוע העבודות שלהם לתערוכה במקום. לאחר מכן עודד שארפ את גורדון מאטה-קלארק לעבור לניו יורק, שם המשיך שארפ להציג אותו בפני חברי עולם האמנות של ניו יורק.
בשנת 1971 הקים מאטה-קלארק יחד עם קרול גודן וטינה ג'ירוארד את FOOD; מסעדה בשכונת סוהו במנהטן שנוהלה ואוישה על ידי אמנים. מאטה-קלארק ניהל את המסעדה עד לשנת 1973. FOOD הייתה בעלת מטבח פתוח וחומרי גלם אקזוטיים שחגגו את הבישול, והפעילויות שלה עזרו בגיבוש קהילת האמנות באזור. הראשון מסוגו בסוהו, FOOD הפך לשם דבר בקרב אמנים והיה למקום מפגש מרכזי לקבוצות כמו אנסמבל פיליפ גלאס, Mabou Mines והרקדנים של גרנד יוניון.
בתחילת שנות ה-70, במסגרת הקהילה האמנותית שלו שנטוותה סביב FOOD, מאטה-קלארק פיתח את הרעיון של "אנרכיטקטורה" והבעת עניין בחללים ריקים, בפערים משוללי שימוש ובאתרים לא מאוישים. עם הפרויקט שלו "Fake Estates", מאטה-קלארק התייחס לנושאים אלה של ״לא-אתרים״ על ידי רכישה במכירה פומבית של 15 שאריות ורצועות אדמה קטנות שלא ניתן להשתמש בהן בקווינס ובסטטן איילנד, ניו יורק, תמורת 25–75 דולר למגרש. הוא תיעד נכסים אלו באמצעות תצלומים, מפות, רישומים בירוקרטיים ופעולות, ועסק בהם בעל פה ובטקסט. ברם לא הצליח לאכלס שאריות אלה של אי-סדרים מנהליים בדרך אחרת.
בשנת 1974, ביצע מאטה-קלארק פעולת דקונסטרוקציה על ידי הסרת חזיתו של בית לאורך תעלת האהבה, והזזת הקירות שנוצרו ל-Artpark, ביצירתו "בינגו".
עבור הביאנלה דה פריז בשנת 1975, יצר מאטה-קלארק את היצירה "Conical Intersect" על ידי חיתוך חור גדול בצורת חרוט דרך שני בתים עירוניים מהמאה ה-17 ברובע השוק הידוע בשם Les Halles אשר מיועדים להריסה על מנת לבנות את מרכז ז'ורז' פומפידו שהיה שנוי במחלוקת בשעתו כמו כן, בשנת 1975 רשם התערבות אמנותית דומה בשם "Days End, Conical Inversion" על ידי חיתוך צמצם עגול במבנה ברציף 52 על נהר ההדסון במנהטן.
עבור הפרויקט הגדול האחרון שלו, "Circus or The Caribbean Orange" (1978), יצר מאטה-קלארק חיתוכי עיגול בקירות וברצפות של בית עירוני הסמוך לבניין הראשון של המוזיאון לאמנות עכשווית בשיקגו (237 East Ontario Street), ובכך הביא לשינויו הרדיקאלי של החלל.
בעקבות הפרויקט משנת 1978, הציג ה-MCA שתי רטרוספקטיבות של מאטה-קלארק, ב-1985 וב-2008. "התערוכה "You Are the Measure"" משנת 2008 כללה חומר ארכיוני של פרויקט שיקגו מ-1978 שלא הוצג קודם לכן. "You Are the Measure" נדד למוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, ניו יורק, ולמוזיאון לאמנות עכשווית, לוס אנג'לס .
מותו ומורשתו.
מאטה-קלארק מת מסרטן הלבלב ב-27 באוגוסט 1978, בגיל 35, בעיר ניו יורק . הוא הותיר אחריו את אלמנתו, ג'יין קרופורד. ארכיון גורדון מאטה-קלארק נמצא במרכז הקנדי לארכיטקטורה, מונטריאול.
זאכרי גרין
תרזה סראנו
סיבאס
תולדות השואה - רומניה
תולדות השואה - רומניה הוא ספר עיוני בן שני כרכים, בן 1490 עמודים, שנכתב על ידי ההיסטוריון ז'אן אנצ'ל ויצא לאור בשנת 2002, בהוצאה לאור של יד ושם, במסגרת סדרת "תולדות השואה" לפי ארצות.
הספר הזה מהווה מחקר מקיף ביותר על תולדות יהודי רומניה לפני השואה, בתקופת השואה ואחריה. בספר יש תיאור מעמיק של המדיניות הרומנית כלפי היהודים וגם של החיים היהודיים הפנימיים, ובכלל זה תיאור השמדתם של יהודי בסרביה, בוקובינה וטרנסניסטריה. פרקים מיוחדים עוסקים בפרעות ביהודי יאשי ובשאלת הרכוש שנגזל.
ב-23 בינואר 2003 התקיים יום עיון לרגל הופעת הספר. יום העיון התקיים בפני אולם מלא בקהל שהיה מורכב ברובו הגדול מיוצאי רומניה ובני משפחותיהם, וכן מקהל חוקרים, מחנכים ומתעניינים.
בראש המושב הראשון ישב פרופסור יהודה באואר שהצביע על הייחוד שבספר: תיאורו של פרק בשואת יהודי אירופה שהמחקר עליו נותר מאחור, בין השאר בגלל היעדר הנגישות אל החומר הארכיוני; והצגת פרשה, שבה השלטון המקומי – הרומני – ולא הגרמני, היה המוביל בביצוע רצח היהודים. הוא עמד על כך, שז'אן אנצ'ל הקדיש למחקר כשני עשורים מחייו, וכל אמירה של המחבר בספר מיוסדת על מסמכים. יושב ראש הנהלת יד ושם, מר אבנר שלו, בירך את מר אנצ'ל על השלמת מחקרו, וציין את החשיבות שיד ושם רואה בפרסום הספר.
קלמונט לימון דבש
קלמונט לימון דבש (1 בספטמבר 1927 – 28 מרץ 1996) היה ממתנדבי חוץ-לארץ (מח"ל) ומראשוני חיל הים. כיהן כרס"ר המשחתת אילת, כרס"ר בית ספר לחובלים וכרס"ר חיל הים (1948–1980). לאחר שחרורו ניהל את מחלקת התפעול של נמל חיפה (1980–1990).
משפחה ועליה.
קלמונט (לימון) דבש, בכור מבין 7 אחים ואחיות, נולד לדוד ולרובינה בטריפולי שבלוב ביום ד' באלול התרפ"ז, 1 בספטמבר 1927. בתחילת שנות ה-40 ברח עם משפחתו לתוניס השכנה בשל כניסת הגרמנים ללוב. בתחילת 1948 הצטרף לשורות המח"ל ועסק בהעמסת סחורות על ה"אלטלנה" בנמלי צרפת. קלמונט עלה לישראל בספינת המעפילים "נחשון-הקסטל", נתפס על ידי הבריטים ונאסר במחנות המעצר בקפריסין. עם הקמת המדינה הצטרף לחיל הים ושירת בו כ-32 שנים בתפקידים שונים.
העפלה.
בגיל 17 התגייס דבש בלוב למח"ל הגיע לצרפת ועסק במסגרת האצ"ל בהעמסת ציוד וסחורות על גבי ה'אלטלנה', חודשים לפני הפלגתה לישראל. ב-14 באפריל 1948 עלה קלמונט ארצה על האנייה 'נחשון - הקסטל', כשעל סיפונה 550 מעפילים ואנשי הפלי"ם שסייעו בהעלאתם. ב-28 באפריל, עם התקרבות האנייה לחופי הארץ, השתלטו חיילים בריטים על האנייה בכוח רב שכלל שימוש באלות, זרנוקי מים וגז מדמיע. הבריטים נתקלו בהתנגדות המעפילים ואנשי הפלי"ם שעל סיפונה. במהלך העימות נפצע קלמונט בראשו וגורש למחנות המעצר בקפריסין, כמו יתר מעפילי ה'נחשון'. במהלך תקופת המעצר בקפריסין השתתף במספר ניסיונות בריחה שנכשלו. עם סגירת מחנות המעצר וקום המדינה עלה דבש לישראל והצטרף לחיל הים כימאי.
חיל הים – שנים מוקדמות.
דבש שירת על גבי מגוון כלי שיט של חיל הים הצעיר וביניהם ק-26 ה"יוקטן" וה- ש-45 ה"טאג האפור". את תפקידו הראשון כרס"ר ביצע דבש על גבי הפריגטה ק-28 אח"י מבטח. באוגוסט 1953 יצא על גבי אח"י מבטח ק-28 (שהפליגה יחד עם אח"י משגב (ק-30)) ליוון לצורך מתן טיפולים הומניטריים לנפגעי רעידת האדמה שפקדה את איי יוון, בשנת 1954 השתתף בהעלאת עצמותיו של הברון דה רוטשילד לקבורה בארץ על גבי הפריגטה אח"י מבטח (ק-28). מתוקף תפקידו, ניהל דבש את טקס קבלת הארונות בצרפת ובארץ. בשנת 1959, חזר קלמונט כנספח לצוות הפריגטה אח"י מבטח (ק-28), בהפלגתה הארוכה - "מבצע מנגו" והאחרונה בשירות חיל הים הישראלי לציילון.
רס"ר המשחתת אח"י אילת.
בשנת 1956 נשלח דבש כחלק מצוות מקדים להביא ארצה את המשחתת ק-40, אח"י אילת, מאנגליה. שם שהה כחצי שנה ומאז המשיך שימש כרס"ר המשחתת כ-11 שנים עד ליום טיבועה מול חופי מצרים ב־21 באוקטובר 1967. הוא השתתף בקרב ללכידת ה"אבראהים אל אוואל", אנייה מצרית שהפציצה את חופי חיפה ולימים הפכה לספינה ישראלית בשם ק-38, אח"י חיפה, כמו כן ב"קרב רומני" שהסתיים בהטבעת טרפדות מצריות מדגם P183.
ב-21 באוקטובר 1967 טובעה המשחתת אילת על ידי סטי"לים מצריים מול חופי פורט סעיד. 47 מאנשי צוות האנייה קיפחו את חייהם ו-91 נפצעו. דבש, שלא החמיץ מעולם הפלגה עם אנשיו, לא היה על האנייה באותה עת עקב מחלה. מתוקף תפקידו כרס"ר האילת ליווה את המשפחות והנפגעים בלוויות, בבתי החולים ולאורך תהליכי הזיהוי והשיקום. דבש נותר בקשר עם רבים מניצולי צוות האילת והיה פעיל שנים רבות בעמותות להנצחתן.
שנים מאוחרות – חיל הים.
לאחר הטבעת משחתת אילת עבר קלמונט לשמש כרס"ר בית הספר לחובלים בבה"ד חיל הים, שם שירת כ-11 שנים. בשנת 1975 קיבל מהאלוף בנימין (ביני) תלם את תפקיד רס"ר חיל הים. בקיץ 1976 יצא לארצות הברית לארגון הופעת צוותי הספינות מבצע פעמון החירות.
בשנת 1978, העניק לו מפקד חיל הים מיכאל ברקאי, דרגת קצונה של כבוד, והוא שירת בדרגת סרן במטה חיל הים כראש מדור משטר ומשמעת. קלמונט שירת בצה"ל למשך 32 שנה והיה אחראי לעיצוב דמותם של קציני החיל לדורותיהם.
תפקידים אזרחיים.
עם פרישתו כיהן דבש למעלה מעשור כראש מחלקת תפעול של נמל חיפה.
חיים אישיים.