בתחילת אפריל 1992 הוזמנו שגריר ישראל באיטליה ורעייתו לפגישה אישית עם האפיפיור. לבקשת האפיפיור, סקר השגריר את המצב במזרח התיכון והזכיר את סירובן של חלק ממדינות ערב להכיר בישראל למרות הכרתם בפלסטינים ולמרות תהליך השלום המתמשך. נראה שדבר זה הטה את הכף מאחר שעשרה ימים לאחר מכן שר החוץ של הוותיקן הודיע לשגריר ישראל כי האפיפיור הורה לפתוח בשיחות לבחינת האפשרות ליחסים דיפלומטיים עם ישראל.
באוקטובר נפגש האפיפיור עם שר החוץ שמעון פרס.
1993 ואילך: ההכרה.
ב-30 בדצמבר 1993 נחתם הסכם היסוד בין הכס הקדוש ומדינת ישראל. במאי 1994 הוחלפו שגרירים בעלי סמכות מלאה. הסכם הייסוד פתח את הדרך להקמת ועדת משנה לנושאים נוספים. מאז מקיימת מדינת ישראל יחסים דיפלומטיים קרובים עם הוותיקן, יחסים שידעו גם תקופות של מתח ומשברים. ועדות המשנה הסתיימו מהר יחסית והביאו לחתימת הסכם משלים שנחתם ב-10 בדצמבר, ובו מכירה ישראל בסמכות הכנסייה הקתולית ומוסדותיה, גם באלו של הכנסייה הלטינית בירושלים ושל הפטריארכיות של הכנסייה הקתולית המזרחית והבישופיות שלה בשטחי ישראל, ואילו הישויות הכנסייתיות הללו מכירות בחוק הישראלי בנושאים אזרחיים ומשפטיים.
אחד משיאי היחסים בין שתי המדינות היה ביקור העלייה לרגל שערך האפיפיור יוחנן פאולוס השני בשנת היובל - שנת 2000. הביקור נשא אומנם אופי דתי אך אין להתעלם גם מהיבטיו המדיניים כמו ביקורו אצל נשיא המדינה ופגישתו עם ראש הממשלה.
התקוות הגדולות ליחסים דיפלומטיים קרובים התנפצו בפרוץ האינתיפדה בספטמבר 2000. הוותיקן מתח ביקורת על התגובה הצבאית של ישראל, וצינן יחסיו עם ישראל. עם זאת, כדי למנוע קרע מוחלט קודמו יוזמות אחרות כולל פתיחת דו-שיח פורה בשנת 2003, אשר ממשיך עד היום, עם הרבנות הראשית.
ב-1998 נקלעו היחסים למתחים נוספים כאשר מוסלמים בנצרת רצו לבנות מסגד סמוך לכנסיית הבשורה, לכאורה בשתיקה כהסכמה מצד גורמים בישראל. בעיה זו באה על פתרונה בינואר 2002, כשוועדה ממשלתית הביאה לסיום הפרשה, מאחר שהבעיה הייתה קשורה ישירות למקום הקדוש לקתולים.
לעומת זאת היחסים הדיפלומטים הוכיחו את חוזקם וחשיבותם כאשר באפריל 2002 שיתפו פעולה באופן מלא ודיסקרטי כאשר חמושים פלסטיניים השתלטו על מקום קדוש אחר - כנסיית המולד בבית לחם והחזיקו אנשי דת רבים ואזרחים פלסטיניים לא חמושים.
ביקורי שרים בוותיקן מתקיימים לעיתים קרובות כיום. הנשיא הראשון שהתקבל על ידי האפיפיור היה משה קצב בדצמבר 2002. במסגרת נאומו בברלין ב-2004 הזכיר את שינוי עמדותיו של הוותיקן כלפי ישראל. שני הצדדים מחפשים דרכים להרחבת שיתוף הפעולה והבנה בתחומי התרבות, החינוך, האקדמיה והיחסים הבין-דתיים. הנציגויות מטפלות דרך קבע גם בבעיות ארציות כמו מתן אשרות כניסה ואפשרות לכניסה לישראל לאנשי דת קתוליים ממדינות ערביות שאין להן הסכמי שלום עם ישראל.
במאי 2014 ביקר האפיפיור פרנציסקוס בישראל.
במסמך שהקריא בסוף 2015 הקרדינל קוך, הממונה על הוועדה האפיפיורית בוותיקן ליחסי יהודים-נוצרים, במלאת 50 שנה לנוסטרה אטאטה, מצהירה הכנסייה כי היא מתנגדת לתופעת המיסיון ככל שהיא מכוונת ליהודים.
שגריר הוותיקן בישראל, מספטמבר 2021, הוא הארכיבישוף אדולפו טיטו ילנה.
שגריר ישראל בוותיקן, מספטמבר 2021, הוא השגריר הוותיק רפאל שוץ.
תסמונת בכצ'ט
פילדלפיה זורחת
פילדלפיה זורחת (באנגלית: It's Always Sunny in Philadelphia) היא סדרת טלוויזיה וקומדיית מצבים שחורה אמריקאית. הסדרה נוצרה ופותחה על ידי רוב מקאלהניי, גלן האוורטון וצ'ארלי דיי, אשר היו שותפים בכתיבת פרקי הסדרה וגם מככבים בה בתפקידים הראשיים. בהמשך הסדרה גם דני דה ויטו מקבל תפקיד ראשי כאביהם של האח והאחות התאומים.
הסדרה שודרה בתחילת עונתה הראשונה ברשת FX האמריקאית ב-4 באוגוסט 2005, ומאז עונתה התשיעית (2013) היא משודרת ברשת הבת האמריקאית, FXX. בדצמבר 2020, הסדרה חודשה מראש עד לעונתה ה-18. ב-1 בדצמבר 2021, עונתה ה-15 עלתה לשידור בארצות הברית.
בישראל, שודרה הסדרה בערוץ yes+ בלוויין, בערוץ yes Oh, ולאחר מכן בערוץ yes Comedy, וכיום משודרת גם ב-yes VOD.
סקירה כללית.
הסדרה מתמקדת בעלילותיהם של ארבעה חברים, רווקים צעירים, אנוכיים ובלתי מוסריים אשר מנהלים פאב אירי כושל באזור דרום פילדלפיה שבארצות הברית - דניס (גלן האוורטון), די (קייטלין אולסון), צ'ארלי (צ'ארלי דיי) ומאק (רוב מקאלהניי).
לאורך הסדרה נוהגים חברי הקבוצה לרקום מזימות מפורטות על-מנת להשיג יתרון על שאר חברי הקבוצה או על אנשים אחרים לצורך רווח אישי או רק לשם ההנאה אותה הם מפיקים מפגיעה בזולת. החבורה נוהגת להשתמש באופן קבוע במין כאמצעי לסחיטה או כאמצעי להפעלת מניפולציות על אנשים. אף אחד מחברי הקבוצה איננו נאמן לשאר חברי הקבוצה - כל אחד יבגוד בחבריו מבלי להסס אם יוכל להפיק מכך רווח או תועלת כלשהי.
בעונה השנייה, פרנק (מגולם על ידי דני דה-ויטו) מצטרף לחבורה והופך לבעלים של הפאב, וכך גם לדמות קבועה בסדרה.
לאורך הסדרה מתמודדת הדמויות עם סוגיות שנויות במחלוקת כמו הפלות, גזענות, שנאת זרים, המתת חסד, סקסיזם, דת, זכויות הומוסקסואלים והטרדה מינית.
ערוץ אולדובאי
ערוץ אולדובאי (אנגלית Olduvai Gorge, או במבטא המקורי אולדופאי, שם של צמח מקומי בשפת שבט המסאי) הוא נקיק במישורי הסרנגטי בתחום אזור השימור נגורונגורו שבטנזניה, באזור השבר הסורי אפריקני, שאורכו כ-48 ק"מ.
אולדובאי הוא אתר עשיר ביותר במאובנים, מהם מפורסמים בייחוד מאובני הומינינים ממספר סוגים. אשר בשנות השישים והשבעים ביססו לראשונה את חשיבותה של מזרח אפריקה כאזור שבו התרחשה מרבית האבולוציה של האדם.
תולדות המחקר.
בתחילת המאה ה-20 השתייך האזור למזרח אפריקה הגרמנית, וערכו המדעי של האתר אובחן לראשונה בשנת 1911 על ידי האנטומולוג הגרמני וילהלם קאטווינקל , אשר בעת מרדף אחר פרפר נפל מעבר למדף הסלע. כשחזר לחושיו גילה שהוא נמצא בנקיק עם שכבות חשופות שמהן מבצבצים מאובנים ועצמות. הוא שאל את בני שבט המסאי המקומיים לשם הערוץ, אך עקב קשיי השפה הם חשבו שקאטווינקל מצביע על צמח אגבת סיסל, ואמרו לו את שם הצמח בשפת המסאי "אולדופאי". קאטווינקל רשם את השם בגרמנית כ"אולדוואי" (Oldoway).
קאטווינקל שב לברלין עם מספר מאובנים של בעלי-חיים נכחדים, שעוררו עניין מספיק לארגון משלחת למקום בשנת 1913 מטעם אוניברסיטאות ברלין ומינכן, ובמימון הקייזר וילהלם השני עצמו. בראש המשלחת עמד הגאולוג הנס רק (Hans Reck), שהביא מן הערוץ 1,700 מאובנים, כולל גולגולת אנושית שאת גילה העריך, על-פי מיני מאובנים אחרים באותה שכבה, ב-150 אלף שנה. הערכה זו עוררה מחלוקת בגרמניה, אך שלוש משלחות נוספות לא הצליחו להגיע לערוץ, והמחקר נפסק כאשר גרמניה איבדה את שליטתה באזור במלחמת העולם הראשונה.
האנתרופולוג והארכאולוג הבריטי-קנייתי לואיס ליקי היה הבא לחפור באתר, החל משנת 1931 כאשר ביקר בערוץ ביחד עם הנס רק, שאותו הזמין להתלוות אליו. ליקי ניצח בהתערבות עם הנס רק כאשר הוכיח לו שכלי אבן עתיקים נמצאים באולדובאי, אלא שהם עשויים מבזלת געשית ולא כלי צור שאותם חיפש הנס רק ולא מצא בשנת 1913. בהסתמך על כלים אלו התמידו ליקי ובני משפחתו בארגון משלחות לאתר מדי שנה, עד אשר בראשית שנות השישים הצליחו לבסוף לגלות את מאובני ההומינינים שסיתתו את הכלים. הממצאים שלהם זכו לפרסום רב והיו הראשונים לבסס את המעמד המרכזי שיש כיום למזרח אפריקה כאזור שבו התפתחה האנושות, מעמד שחוזק אחרי כן בעקבות ממצאים מקניה ואתיופיה. גם דונלד ג'והנסון וטים וייט חפרו באולדובאי בשנות השמונים, בתקופה שבה אתיופיה הייתה סגורה בפניהם עקב מלחמת האזרחים האתיופית, וגילו מספר ממצאים ראויים לציון. הגאולוגיה של אולדובאי נחקרה בפירוט על ידי ריצ'רד האי מ-1961 ועד 2002. כיום נמצא במקום מוזיאון ערוץ אולדובאי המציג חלק מהממצאים.
גאולוגיה.
לפני מיליוני שנים שכן האתר תחת אגם גדול שחופיו התכסו בהדרגה בשכבה על שכבה של אפר געשי ממספר הרי געש שהיו פעילים באותו זמן, הגדול שבהם הר נגורונגורו. במהלך תקופה זו התכסו באפר שלדי בעלי חיים והומינידים. לפני כחצי מיליון שנה התייבש האגם ופעילות סייסמית היטתה את מהלכו של פלג מקומי, אשר החל לחתור בתוך המשקעים ובסופו של דבר חשף שבע שכבות עיקריות בקירות הערוץ, עם העצמות המאובנות בתוכן. הסטרטיגרפיה עמוקה באופן יוצא דופן, ואת גילן של שכבות האפר הגעשי ניתן לקבוע באמצעות תיארוך רדיומטרי, בעיקר בשיטת אשלגן-ארגון וכן בשיטת ארגון-ארגון. סלעי המשקע התחתונים ביותר הם בני קצת יותר משני מיליון שנה.
פלאואנתרופולוגיה.
באולדובאי נמצאו בעיקר שרידים של שניים מהמינים הקדומים ביותר של הסוג אדם – הומו הביליס והומו ארקטוס – והמין פראנתרופוס בויזיאי. הסימון הקטלוגי הניתן למאובני הומינידים המתגלים באולדובאי מורכב מן האותיות OH (ראשי תיבות של Olduvai Hominid) בתוספת מספר סידורי. בין המפורסמים שבהם:
כל המאובנים האלו נמצאו בשכבות התחתונות של הערוץ ומתוארכים בשיטות רדיומטריות לגיל של קצת פחות משני מיליון שנה. ממצאים חשובים נוספים התגלו בסביבתו של הערוץ. המפורסם שבהם הוא שביל העקבות באתר לייטולי, כ- 45 ק"מ דרומה לאולדובאי על גדת אגם אייסי. במקום זה נמצאו טביעות רגל מאובנות באפר געשי של בעלי חיים רבים וכן של הומינידים, כנראה מהמין אוסטרלופיתקוס אפרנסיס, המעידים על הליכה בקומה זקופה.
ארכאולוגיה.