במהלך המשחק מנסים שחקנים רבים להכות זריקת "צ'ולה", שבה הכדור נורה לגובה רב לאחר הפגיעה בקיר הקדמי ובסוף קשת מעופו הוא פוגע בזווית שבין הקיר האחורי לקרקע. מכה כזו גורמת לכדור לקפץ בזווית נמוכה מאוד לקרקע המקשה עד מאוד על לכידת הכדור וזריקתו בתנועה חלקה אל עבר הקיר הקדמי.
בגרסת המשחק לזוגות, מתחלק המגרש בין שחקן מגרש קדמי לשחקן מגרש אחורי. המשחק נפתח כאשר שחקן המגרש הקדמי מגיש את הכדור לקבוצה היריבה. הקבוצה המנצחת בכל משחק נותרת על המגרש כדי לפגוש בקבוצה הבאה. הקבוצה המפסידה עוברת לסוף תור הקבוצות, כדי לזכות בהזדמנות נוספת על המגרש. הקבוצה הראשונה הצוברת 7 נקודות (או 9 נקודות במקרה ומתקיים דרוג של שלוש הקבוצות הראשונות) זוכה. אחריה מדורגות הקבוצה השנייה והשלישית. במקרה של תיקו מתקיים פלייאוף.
תעשיית האי לאי.
בארצות הברית זוכה משחק ההאי לאי לקהל אוהדים קבוע הרואים בו אלטרנטיבה להימורי סוסים, כלבים, או מרוצי כרכרות, במיוחד במדינת פלורידה. בפלורידה פועלים שישה אולמות האי לאי בהם ניתן להמר על תוצאות המשחקים. מגרש ההאי לאי המקצועי הראשון בארצות הברית הוקם סמוך לעיר מיאמי והוא פועל עד היום (במיקום חדש) סמוך לשדה התעופה הבינלאומי של העיר. אולם משחקי האי לאי זה הוא הגדול בעולם, ובו למעלה מ-15,000 מושבים והוא פועל לאורך כל עונות השנה.
הפופולריות של משחק ההאי לאי, כמפעל הימורים, פחתה במדינות צפון ומערב ארצות הברית, זאת לאחר שנפתחו ערוצי הימורים חדשים, כגון מרוצי כלבים ומכונות מזל. במדינת פלורידה נוקט הממשל באמצעים שונים כדי להמשיך ולשמר את המשחק ולמשוך קהל מהמרים לאולמות.
חנוך אבנארי
חנוך אבנארי (או: אבן־ארי; 25 במאי 1908 – 15 בספטמבר 1994) היה מוזיקולוג ישראלי, חתן פרס ישראל לחקר המוזיקה לשנת התשנ"ד 1994.
ביוגרפיה.
נולד בשם הרברט לוונשטיין בדנציג שבגרמניה (כיום גדנסק בפולין). היה בן למשפחה מסורתית, למד בתיכון בדנציג והיה חבר בתנועת הנוער Kameraden הלא-ציונית. למד מוזיקולוגיה, ספרות ואמנות באוניברסיטאות פרנקפורט, לייפציג קניגסברג ומינכן. קיבל את הדוקטורט ב-1931 מאוניברסיטת קניגסברג, נושא עבודת הדוקטורט שלו היה "מילה וצליל ביצירותיו של אוסוולד פון וולקנשטיין".
לאחר עליית הנאצים ייסד וניהל בית הוצאה לאמנות יהודית. לאחר שגורש מאיגוד המוציאים לאור הגרמני משום מוצאו היהודי עלה לישראל עם אשתו, טאה לבית ורשינסקי, בשנת 1936. בשנות הארבעים עבד כמנהל ייצור בבית חרושת ובמקביל פרסם מחקרים מוזיקולוגיים בכתבי עת. שימש כחבר מחקר במרכז לחקר המוזיקה היהודית באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1948 גויס לצה"ל, שירת בחיל האוויר ושירת בצבא הקבע, ממנו השתחרר כרב-סרן בשנת 1965.
ב-1966 היה ממייסדי החוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב, התחיל כמרצה בכיר וב-1972 מונה לפרופסור חבר. פרש לגמלאות מאוניברסיטת תל אביב ב-1975, אולם המשיך להורות שנים רבות לאחר מכן. שהה כפרופסור אורח באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטת היידלברג. בישראל שימש חבר דירקטוריון במכון למוזיקה ישראלית והיה נשיא כבוד של איגוד המוזיקולוגים בישראל.
אבנארי חקר ופירש כתבים שעסקו בחכמת המוזיקה והיו מצויים בגניזת קהיר. הוא גילה פרק חסר בהקדמה לספר תהלים מאת סעדיה גאון. הוא גילה כתב יד בלתי ידוע של נגינות התורה שמצא בספריית מדינת בוואריה. הוא השווה בין גרסאות שונות של אותה המנגינה בעשרים ארצות שונות, הן אצל האשכנזים והן אצל הספרדים.
בשנת 1977 הוענק לו פרס אנגל למוזיקה מטעם עיריית תל אביב-יפו.
דמיאן הירסט
דמיאן סטיבן הירסט (אנגלית: Damien Steven Hirst; נולד ב-7 ביוני 1965) הוא אמן ופסל אנגלי, זוכה פרס טרנר לשנת 1995, מן האמנים הבולטים בקבוצת אמנים בריטים צעירים (YBAs).
ביוגרפיה.
דמיאן סטיבן הירסט נולד בבריסטול, אנגליה בשנת 1965 וגדל בעיר לידס שבמערב יורקשייר. בהיותו בן 12 עזב אביו, שהיה מכונאי רכב, את המשפחה. בנעוריו נעצר הירסט פעמיים באשמת גנבה מחנויות. לאחר שהצטיין בלימודי אמנות בבית הספר נרשם לבית הספר לאמנות ועיצוב בעיר לידס, אולם הצליח להתקבל רק בניסיונו השני. גם אל לימודי האמנות בקולג' גולדסמית' (Goldsmiths, University of London), שם למד בין השנים 1986–1989 התקבל בניסיון שני. בגולדסמית' הושפע הירסט מן האמנות המושגית. בייחוד ציין הירסט את השפעתו של האמן מייקל קרייג-מרטין (Michael Craig-Martin) שלימד בבית הספר. בזמן לימודיו עבד הירסט בחדר מתים, עובדה שתהפוך למכריעה בהמשך יצירתו.
בשנת 1988 ארגן הירסט תערוכה בשם "Freeze", בה הציגו סטודנטים מגולדסמית' את עבודותיהם. התערוכה התקיימה בחלל ב"דוקלנדס", השייך לרשות הנמל. הירסט הציג בתערוכה יצירה המורכבת ממצבור של קופסאות קרטון המעוטרות בצבע תעשייתי. בתערוכה פגש הירסט לראשונה את צ'ארלס סאצ'י (Charles Saatchi), מי שיהפוך לפטרון המרכזי של עבודותיו בעתיד.
את עבודתו המשמעותית הראשונה - המייצב "אלף שנים" (A Thousand Years, 1990), הציג הירסט בתערוכה שארגן בבניין מפעל נטוש. העבודה נבנתה ככלוב זכוכית גדול ובו מערכת ביולוגית שלמה בה מתפתחות רימות לזבובים וניזונות מראש פרה כרות. בשנה שלאחר מכן כבר הציג הירסט את תערוכת היחיד הראשונה שלו בחנות לא מאוכלסת ברחוב וודסטוק בלונדון. בתערוכה, שנקראה "בתוך ומחוץ לאהבה" ("In and Out of Love"), הציג הירסט מאות פרפרים טרופיים חיים, שחלקם הוצמדו לבדי ציור. תערוכות נוספות הוצגו במכון לאמנות בת זמננו (Institute of Contemporary Arts) בעיר ובגלריה פריזאית.
את העבודה פורצת הדרך "חוסר היתכנותו הגשמית של המוות במוחו של אדם חי" (1992) יצר הירסט במימונו של סאצ'י. העבודה הכילה אקווריום זכוכית גדול ובו כריש טיגריסי (Tiger shark) המשומר בפורמלין. העבודה הוצגה לראשונה בתערוכה שנקראה "אמנים בריטים צעירים" שאורגנה על ידי סאצ'י. הפער בין האופי המינימליסטי של העבודה לבין הדימוי המטריד של הכריש הפך את העבודה לאחת מיצירות האמנות הידועות של תקופתה. בשנת 2004 נמכרה העבודה לאספן האמנות האמריקאי סטיבן א. כהן (Steven A. Cohen) בסכום של שמונה מיליון דולר, סכום שהיה הסכום השני בגודלו ששולם עד אז ליצירת אמנות של אמן חי.
פרסומו הגובר של הירסט הפך אותו לאחד מן המועמדים הסופיים לפרס טרנר, אולם חבר השופטים בחר לבסוף בפסל גרביל דייבי (Grenville Davey) כזוכה. בשנת 1995 נבחר בפעם השנייה כמועמד וכזוכה בפרס.
בשנת 1997 פתח הירסט מסעדה בשם ("בית מרקחת") בשכונת נוטינג היל בלונדון. היא עוצבה כמבנה בית מרקחת ובו ארונות תרופות, שלדים ואסלות בצורת גלולות אספירין. המסעדה פעלה עד שנת 2003 ובשנת 2004 נמכרה תכולתה במכירה פומבית.
בשנת 2005 בחר מגזין האמנות "ArtReview" בהירסט במקום הראשון מבין 100 האנשים רבי ההשפעה בעולם האמנות.
ב-15-16 בספטמבר 2008 ערך בית המכירות סותבי'ס מכירה פומבית של 223 מעבודותיו של הירסט. בין המוצגים שעוררו עניין רב היה הפסל "עגל הזהב" ("The Golden Calf"), שהורכב מעגל, שעל ראשו כתר זהב, משומר בפורמלין, הנתון בתוך מכל זכוכית המצופה זהב. העבודה נמכרה לבסוף בסכום של 18.6 מיליון דולר. ביום המכירה הראשון נמכרו עבודות בסכום של יותר מ-127 מיליון דולר
בשנת 2012 הציג מוזיאון טייט מודרן בלונדון רטרוספקטיבה של יצירותיו.
בייטס
אליזבת' בנקס
אליזבת' איירין בנקס (באנגלית: Elizabeth Irene Banks; נולדה ב-10 בפברואר 1974) היא שחקנית, במאית ומפיקת קולנוע אמריקאית-יהודייה. מועמדת שלושה פרסי אמי על תפקידיה בסדרות "רוק 30" ו"משפחה מודרנית".
ביוגרפיה.
נולדה בשם אליזבת' איירין מיטצ'ל (Elizabeth Irene Mitchell) בפיטספילד, מסצ'וסטס שבארצות הברית למשפחה נוצרית. היא הבת הבכורה מבין ארבעת ילדיהם של אן (לבית וואלאס) ומארק מיטצ'ל. אביה עבד במפעל של ג'נרל אלקטריק ואמהּ עבדה בבנק.
כילדה השתתפה כמתחרה בשעשועון טלוויזיה בערוץ ניקלודאון. ב-1992 סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון של פיטספילד. בשנת 1996 סיימה בהצטיינות את לימודיה לתואר ראשון באוניברסיטת פנסילבניה, ובכך הפכה לראשונה במשפחתה שהשיגה תואר אקדמי. ב-1998 השלימה לימודי משחק בקונסרבטוריון האמריקאי לתיאטרון שבקליפורניה.
קריירה.
בתחילת דרכה כשחקנית, בנקס שינתה את שמה, כדי למנוע בלבול בינה ובין שחקנית אחרת, אליזבת' מיטשל. תפקידה הקולנועי הראשון היה בסרט העצמאי "Surrender Dorothy". בשנים שלאחר מכן זכתה בנקס להכרה בזכות השתתפותה בסרטי קולנוע דוגמת "סיביסקיט", סדרת סרטי "ספיידרמן" ו"בתול בן 40". כמו כן, היא גילמה את מושא אהבתו של מארק וולברג בסרט "בלתי מנוצח".
במאי 2006 השתתפה בפרק הסיום של העונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "סקראבס", בהפקת רשת NBC. הדמות אותה גילמה, של ד"ר קים בריגס, זכתה לאהדה והיא שבה לגלם אותה בהופעות אורח במספר פרקים בעונות השישית והשביעית של הסדרה.
ב-2007 היא גילמה את התפקיד הנשי הראשי בסרט "ביל". ב-2008 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "זאק ומירי עושים פורנו", שיצא לאקרנים בארצות הברית בסוף השבוע של ליל כל הקדושים. באותה שנה גילמה גם את דמותה של הגברת הראשונה של ארצות הברית, לורה בוש, בסרטו הביוגרפי של הבמאי אוליבר סטון על חייו של נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' ווקר בוש, "W.‎". בשנת 2009 שיחקה במותחן הבלשי "מעשיה על שתי אחיות" בתפקיד רייצ'ל.