במרץ 2014, פרסמה מרינה את שורת השיר "I've been saving all my summers for you" (בעברית: "שמרתי את כל הקיצים שלי בשבילך"). בספטמבר 2014, היא העלתה קטע מהשיר לחשבון האינסטגרם שלה, ובחודש שלאחר מכן פרסמה באינסטגרם את מילות השיר. ב-10 באוקטובר, במקביל ליום הולדתה ה-29 של דיאמנדיס, השיר פורסם כסינגל המוביל מתוך אלבומה החדש, הנושא את אותו השם.
"Froot" הוא שיר מסוג פופ אופטימי, בהשראת שנות ה-80, אלקטרופופ, דיסקו ודאנס שהולחן במפתח סול מינור עם מפעם של 120 פעימות לדקה. מנעדה הווקלי של דיאמנדיס נע בין התווים F ל-D.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-42 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
ב-10 באוקטובר 2014, העלתה דיאמנדיס את האודיו של השיר לערוץ הערוץ שלה. הסרטון, שהגיע למיליון צפיות תוך מספר ימים, מכיל תיאורים מונפשים של פירות וגופים שמימיים המסתובבים באיטיות על פני רקע שמימי, ושמה של הרצועה, המופיעה מדי פעם בצבעים שונים. הסרטון הונפש על ידי האמן ביל ריצ'רדס, עם אותן אנימציות ששימשו גם לקליפ האודיו של הסינגל השני מתוך האלבום, "Happy". ב-4 בנובמבר 2014, רמזה דיאמנדיס בטוויטר שהיא תפרסם את הקליפ שבוע לאחר מכן, וכן היא פרסמה תמונה מאחורי הקלעים.
הקליפ לשיר בוים על ידי צ'ינו מויה, וצולם בארמון אלת'ם, בסוף אוקטובר 2014. הקליפ עלה לערוץ היוטיוב של דיאמנדיס ב-11 בנובמבר 2014, והוא מכיל עריכת רדיו מקוצרת של השיר.
ביקורות.
השיר זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. היידן מנדרס מ-Refinery29 ציין כי הרצועה שילבה את "משחקי המילים האירוני" מאלבום האולפן הראשון של דיאמנדיס, "The Family Jewels" ואת "הפקת הדאנס" מפרויקט ההמשך שלה, "Electra Heart". לוקאס וילה מ-AXS כתב כי השיר מהווה את חזרתה של מרינה ל"פופ המוזר" של אלבום הבכורה שלה. הוא הוסיף ותיאר אותו כ"רצועת אלקטרו-פופ בהשראת משחקי וידאו משנות ה-80".
ריאן ריד מבילבורד העניק לשיר 2.5 מתוך 5 כוכבים. הוא כינה את השיר "פופ באנגר", ושיבח את הפקתו על כך שנשמעת "מרעננת מבחינה קולית"; עם זאת, הוא ביקר את מילות השיר, וכינה אותן "מעופשות".
מארק אגנו
מארק אגנו (בצרפתית: Marc Haguenau; 23 בנובמבר 1904, פריז – 20 בפברואר 1944) היה לוחם מחתרת יהודי-צרפתי, המזכיר הכללי של תנועת הצופים היהודים בצרפת, ונרצח על ידי הגסטפו. על שמו נקראה קבוצת מחתרת יהודית צרפתית, "פלוגת מארק אגנו" (Compagnie Marc Haguenau), אחד מארגוני ה"מאקי" (Maquis de Vabre).
ביוגרפיה.
אגנו היה בנו של הרב הראשי דוד אגנו , שנולד בפריז ב-1854, והיה חבר הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת ואביר לגיון הכבוד. אגנו היה חבר ילדות של רובר גמזון. הוא נישא לרנה הס (Renée Hess), חברת המחתרת של ארגון "השישית" (Sixième), ב-6 בינואר 1944, כחודש לפני שנתפס על ידי הגסטפו ונרצח.
ב-31 ביולי 1941 כתב אגנו לקסאבייה ולה: "יש לי הכבוד להודיע לך על שני ערכים בלתי ניתנים להריסה בקרבי: לאומיותי הצרפתית, ודתי היהודית."
פעילות במחתרת.
ב-1942 היה אגנו ממקימי השירות הסוציאלי לצעירים, מיוזמתה של תנועת הצופים היהודים בצרפת. הוא היה אחראי על הפצת הכספים ששימשה לפעילות ההצלה וההסתרה של צעירים במואסק (Moissac). הוא השתתף ביצירתם ובהפצתם של מסמכי זהות מזויפים שסייעו ליהודים להישרד בתקופת השואה, וכן בהקמתם של חוגי מחתרת.
מעצר ומוות.
לפי לוסיין לזר (1987), מארק אגנו ועוזרתו, אדית פולבר (Édith Pulver) הופללו על ידי מלשין של הגסטפו בגרנובל ב-18 בפברואר 1944. לאחר עינויים קשים במטה הגסטפו בגרנובל, שהיה ממוקם במלון "Suisse &amp; Bordeaux", השליך עצמו אגנו מחלון הקומה החמישית. הוא אושפז בבית החולים "La Tronche" ומת לאחר יומיים. פולבר גורשה לאושוויץ ונרצחה. לפי ההיסטוריון אנדרה כספי (André Kaspi) , אגנו נרצח על ידי הגסטפו.
הנצחה.
פלוגת מארק אגנו ושחרור צרפת.
רובר גמזון העניק את השם "פלוגת מארק אגנו" לקבוצה שהורכבה מחברי המאקי בטארן ביוני 1944. הוא כתב: "אני חושב שאגנו היה שמח להיות איתנו, ולפחות שמו איתנו."
לפי לזר, ב-11 ביוני 1944 הוקמה פלוגת מארק אגנו, ובה שלוש מחלקות, תחת פיקודו היעיל של גמזון, שנודע בשמו המחתרתי "סגן לן" (Lagnes). הוא עצמו היה כפוף לפייר דונוייה דה סגונזאק (Pierre Dunoyer de Segonzac, לימים גנרל בצבא צרפת), ולאחר מכן היה מפקד אזור ואבר (Vabre) של צבא צרפת המחתרתי, FFI (Forces françaises de l'intérieur) .
בריז'יט מולר ג'ורדן
בריז'יט מולר ג'ורדן (באנגלית: Brigitte Muller Jordan; 1937–2016) הייתה אנתרופולוגית גרמניה-אמריקאית. היא עסקה בעיקר בתרבות הילודה במקומות שונים בעולם. ספרה: "לידה בארבע תרבויות: מחקר חוצה תרבויות על ילודה במקסיקו, הולנד, שוודיה וארצות הברית" זכה בפרס על שם מרגרט מיד בשנת 1980.
חיים אישיים.
ג'ורדן נולדה וגדלה בשנת 1937 בפסאו, במחוז בוואריה בגרמניה, במהלך מלחמת העולם השנייה. הוריה היו גרטרוד פרנק מולר וג'וסף קארל מולר. בשנת 1958 היא הגיעה לארצות הברית לאחר שהתחתנה עם חייל אמריקאי שהיה מוצב בגרמניה. ב-1971 סיימה לימודי תואר ראשון ושני באנתרופולוגיה באוניברסיטת סקרמנטו, קליפורניה. ב-1975 קיבלה דוקטורט באנתרופולוגיה ומדעי החברה באוניברסיטת קליפורניה. היא הובילה מספר קבוצות מחקר וקידמה שימוש בטכנולוגיה מתקדמת במחקר אנתרופולוגי. במקביל, היא למדה מדעי המחשב וחקרה את ההשפעה של אינטליגנציה מלאכותית על אנתרופולוגיה לאורך הקריירה שלה. בשנת 1958 היא התחתנה עם ריצ'רד ג'ורדן, ונולדו להם שלושה ילדים: ויין, סוזן, קימזי. עשר שנים לאחר חתונתם, בריז'יט וריצ'רד התגרשו, והיא נישאה בשנית לרוברט אירווין. ג'ורדן נפטרה ב-24 במאי 2016, בביתה, בגיל 78 בעקבות מחלת הסרטן שבה התעקשה לטפל "בתנאים שלה": היא דחתה טיפול רפואי ובחרה להישאר כמה שיותר פעילה ועובדת לפני מותה.
עבודה מחקרית-אקדמית.
בתזה שלה ("דיפוזיה, מודלים וניתוח מחשבים: הדמיה של התפשטות החידושים") חקרה ג'ורדן את השימוש בסימולציות מחשב וניצולן למען אנתרופולוגיה. לאורך כל הקריירה שלה היא שמרה על קשר עם חוקרים המתעסקים במחשבים, במידע, ובאינטליגנציה מלאכותית, בניסיון להבין את הממשק בין תחומים אלו לאנתרופולוגיה, ולבחון כיצד טכנולוגיה יכולה להשפיע על מחקר אנתרופולוגי.
במסגרת עבודת הדוקטורט שלה חקרה ג'ורדן אתנומתודולוגיה, ניתוח שיחה ואת חקר המחשבה והקוגניציה האנושית באמצעות סיטואציות יום-יומיות. במהלך הדוקטורט היא גם עבדה עם פרופסור בשם . יותר מאוחר בחייה היא ויתרה על עמדתה באוניברסיטת מישיגן כדי לעבור לחקור איתו במעבדות המחקר של מרכז המחקר פאלו אלטו.
שלוש שנים לאחר קבלת הדוקטורט שלה, ג'ורדן הוציאה את ספרה הראשון: "לידה בארבע תרבויות: מחקר חוצה תרבויות על ילודה במקסיקו, הולנד, שוודיה וארצות הברית". לספר יצאו מספר גרסאות חדשות, האחרונה שבהן התפרסמה ב-1993. בספר, ג'ורדן טוענת כי לידה היא דבר המשתנה בהתאם לתרבות, והיא מציגה דרך אלטרנטיבית ללמוד ולדעת על לידה, שאינה הדרך ה"רשמית"- הדרך הביו-רפואית. בנוסף ללידה עצמה, ג'ורדן מדברת בספר על החיים המוקדמים של התינוק מן ההיבט התרבותי, ובפרט מתייחסת להיבט של ידע סמכותי- ידע אותו אנו מקבלים מאדם סמכותי או בעל ניסיון, כדוגמת מורה או הורה. הדרך שבה ג'ורדן הציגה את הקונספט עדיין נמצאת בשימוש על ידי חוקרים בימינו בתחום החקר של מידע וקבלת מידע. שנתיים לאחר הוצאת הספר, הוא זכה בפרס מרגרט מיד. לאורך השנים, ג'ורדן עבדה עם חוקרים נוספים כדוגמת וג'נט בלומברג במעבדות פאלו, במסגרת ניסיונם להבין את ההשפעות של טכנולוגיה חדשנית על מחקר אנתרופולוגי. במקביל, ג'ורדן הפכה לחוקרת בכירה ב בפאלו אלטו גם כן. כחוקרת מובילה במכון היא צללה לעומקה של למידה בצורה חברתית. היא הובילה מספר קבוצות מחקר בשלל מחקרים שהובילו לגילויים חדשים. עיקר מחקרה נעשה בארצות הברית, אף על פי שהיא הקפידה על ביקורים סדירים במקסיקו, שלדעתה היו חשובים למחקרה. לאורך כל חייה, השפעתה על המחקר האנתרופולוגי והקשר שלו לטכנולוגיה מודרנית הביאו לשינויים עצומים בקהילת המחקר בתחומה.
מרסל טרודל
מרסל טרודל (באנגלית: ; 29 במאי 1917 – 11 בינואר 2011) היה היסטוריון וסופר קנדי. עבודתו התמקדה בצרפת החדשה, אזורים בצפון אמריקה שהיוו טריטוריה צרפתית במאות ה-16 עד ה-18. טרודל כתב מעל 40 ספרים בנושא, וזכה בפרסים רבים על עבודותיו, ביניהם: Governor General's Literary Award for French Non-Fiction(1966) וCompanion of the -Order of Canada(2008).
קורות חייו.
טרודל נולד בסנט מרסיס דה שמפליין, קוויבק, להרמיל טרודל ואנטוניאט קוזט. בשנת 1922, כשהיה בן חמש, התייתם מהוריו ואומץ על ידי קרובי משפחתו תאודור בריל ומרי טרפניר.
בשנת 1941 קיבל טרודל תואר ראשון מאוניברסיטת לבל שבקויבק סיטי, ובשנים 1941–1945 לימד שם יוונית עתיקה, לטינית וצרפתית. ב-1942 נישא לאן קרטיאן ולזוג נולדו שלושה ילדים. בשנת 1945 זכה ספרו הראשון בפרס פריקס-דייוויד. באותה שנה קיבל טרודל תואר דוקטור, גם הוא מאוניברסיטת לבל. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בהשפעתו של הפילוסוף וולטר על קנדה. לאחר מכן שהה טרודל כשנתיים בארצות הברית, במסגרת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת הארווארד.
בשנת 1947 חזר טרודל לקנדה והחל ללמד היסטוריה באוניברסיטת לבל. נוסף על היותו מרצה ופרופסור להיסטוריה, החזיק טרודל בתפקידים מנהליים שונים במחלקת ההיסטוריה של האוניברסיטה, והיה ראש המחלקה בשנים 1954–1964.