צ'מיליטה-נילסן זכתה להצלחה באליפות אירופה לנשים, בה זכתה במדליות כסף באיסטנבול (2003), בפלובדיב (2008), וברייקה (2010). היא זכתה באליפות העולם בשחמט בזק בשנת 2007. היא זכתה בדרגת רב אמן בשנת 2010.
באליפות העולם לנשים הגיעה להישג גבוה ב-2004, עת הובסה על ידי אלופת העולם לשעבר מאיה צ'יבורדאנידזה, וב-2006, כשהביסה את אלכסנדרה קוסטניוק ואת צ'יבורדאנידזה, אך הפסידה בחצי הגמר לאליסה גאליאמובה.
באולימפיאדת השחמט, השתתפה בנבחרת ליטא וזכתה במדליית זהב פעמיים: ראשית באולימפיאדת השחמט 2000 באיסטנבול, ושנית באולימפיאדת השחמט 2004 בקלביה. משחקה הראשון בנבחרת היה באולימפיאדת השחמט 1996 בירוואן, והיא התקדמה ללוח ראשון באולימפיאדת השחמט 1998 באליסטה.
היא חברה בנבחרת מועדון ODC באדן-באדן, בליגת השחמט הגרמנית לנשים, אך שיחקה שחמט גם בשוודיה.
ויקטוריה צ'מיליטה-נילסן באולימפיאדת השחמט - נשים.
בין השנים 1996 ל-2012 השתתפה ויקטוריה צ'מיליטה-נילסן ב-7 אולימפיאדות שחמט:
ויקטוריה צ'מיליטה-נילסן באולימפיאדת השחמט - גברים.
בשנת 2010 השתתפה ויקטוריה צ'מיליטה-נילסן באולימפיאדת שחמט לגברים:
קריירה פוליטית.
בשנת 2015 נכנסה לסיימאס מטעם התנועה הליברלית לאחר התפטרותו של חבר הסיימאס רמיגיוס שימשיוס שעבר לכהן כראש העיר של וילנה. בבחירות שהתקיימו ב-2016 היא זכתה במושב, ובמהלך 2019 כיהנה מספר חודשים כיושבת ראש האופוזיציה. בהמשך אותה שנה נבחרה לראשות מפלגתה, ולאחר הבחירות באוקטובר 2020 היא נבחרה לראשות הסיימאס לאחר יצירת קואליציה בין מפלגתה, איחוד המולדת ומפלגת החירות.
חיים אישיים.
צ'מיליטה-נילסן הייתה נשואה לרב אמן אלכסיי שירוב מאוגוסט 2001 עד ראשית 2007. ב-28 בדצמבר 2013 נישאה לרב אמן הדני פטר היינה נילסן. היא אם לשלושה בנים: דמיטרי, אלכסנדר, ומאריוס.
האסיף
האסיף (בשמו המלא: האסיף לתקופת השנה) היה אלמנך ספרותי שהוציא נחום סוקולוב בוורשה במשך שש שנים, בעשורים האחרונים של המאה ה-19. בכתיבתו השתתפו סופרים עבריים רבים מבני התקופה.
היסטוריה.
האסיף נוסד בשנת ה'תרמ"ה-1884, ויצא לאור מדי שנה בשנה בהוצאת יצחק גולדמן עד לשנת ה'תרמ"ט-1889. בשנה זו הפיקה מערכת "האסיף" ספר נספח, אף הוא בעריכת נחום סוקולוב, בשם "ספר זיכרון לסופרי ישראל החיים עמנו היום" – מקבץ ביוגרפי של הסופרים היהודיים בני התקופה.
מהדורתו השישית והאחרונה של "האסיף" התפרסמה בשנת ה'תרנ"ד, 1894.
"ספר השנה", שהוציא סוקולוב בוורשה בין השנים 1899–1902, נחשב לממשיכו של "האסיף".
תוכן.
כרכי האסיף כללו דיווחים חדשותיים מסכמים של כל אירועי השנה החולפת, סקירות מיוחדות על מצב העם היהודי בתפוצות ועל מצבה של ארץ ישראל והיישוב המתחדש בה. מדורי ספרות שבהם התפרסמו קטעי פרוזה ושירה, ומדורי היסטוריה וביוגרפיות של אישים מפורסמים, בעיקר יהודים מתחום הספרות. ב"האסיף" התפרסמו גם תמונותיהם של רבים מהאישים שעליהם נכתבה סקירה, לצד תמונות מארץ ישראל.
קישורים חיצוניים.
כרכי "האסיף":
תומאס מולקייר
תוֹמאס מוּלְקֵייר (באנגלית: Thomas Mulcair; נולד ב-24 באוקטובר 1954 באוטווה) הוא פוליטיקאי קנדי, חבר מועצת המלוכה של קנדה ובית הנבחרים של קנדה. משנת 2012 ועד ל-2017 הוא היה מנהיג את המפלגה הדמוקרטית החדשה (NPD) שהיא השלישית בגודלה בקנדה. עורך דין במקצועו.
תולדות חייו.
נולד בשנת 1954 בעיר הבירה אוטווה לאם מורה ואב שעסק בביטוח, כשני מתוך עשרה ילדים. עוד מילדות ידע גם צרפתית וגם אנגלית. החל ללמוד משפטים בגיל 18 באוניברסיטת מקגיל שבמונטריאול, וסיים בשנת 1977 תואר ראשון במשפט אזרחי ומשפט מקובל. בשנת 1976 החל להיות פעיל באגודת הסטודנטים המקומית. באותה השנה התחתן עם יהודייה. בנוסף על אזרחותו הקנדית, הוא בעל אזרחות צרפתית.
בשנת 1994 התמודד במסגרת המפלגה הליברלית לאספה הלאומית של קוויבק ונבחר פעמיים נוספות בשנים 1998 ו-2003. בפברואר 2007 הכריז כי לא יתמודד לאספה עוד פעם במסגרת מפלגה זו.
לאחר עזיבתו את הפוליטיקה המחוזית, הוא התלבט באיזו מפלגה כדאי לו להיכנס לפוליטיקה הארצית. הוא ניהל מגעים עם שתי המפלגות הגדולות האחרות בקנדה - המפלגה השמרנית והמפלגה הדמוקרטית החדשה. לבסוף, הוא בחר להתמודד עם זו השנייה, לאחר שהמגעים עם המפלגה השמרנית כשלו סביב הסוגיה של פרוטוקול קיוטו. מספר חודשים לאחר מכן הפך לסגן מנהיג המפלגה. בשנת 2011 הפכה המפלגה בפעם הראשונה בהיסטוריה למובילת האופוזיציה, ומולקייר הפך לאחר כמספר חודשים לראש האופוזיציה.
בבחירות הפדרליות שנערכו בשנת 2015 המפלגה איבדה מכוחה וקיבלה כ-44 מושבים, ובכך חזרה להיות השלישית בגודלה בקנדה. לאחר הכישלון בבחירות, נמתחה על מולקייר ביקורת רבה והתקבלה החלטת אי אמון במולקייר ועל קיום בחירות על ראשות המפלגה עד שנת 2018.
ריק מייאל
ריצ'רד מייקל "ריק" מֶייאֶל (באנגלית: Richard Michael "Rik" Mayall; 7 במרץ 1958 – 9 ביוני 2014) היה קומיקאי, שחקן וכותב בריטי.
ביוגרפיה.
מייאל נולד באפינג שבאסקס וגדל בדרויטוויץ' ספא שבווסטרשייר. הוא היה תלמיד כושל וב-1975 נרשם ללימודי דרמה באוניברסיטת מנצ'סטר, אותם לא השלים מעולם. בעודו שם הכיר את שותפו לעתיד אדריאן אדמונדסון ואת בן אלטון. הוא ואדמונדסון הקימו צוות בידור ביחד והחלו להופיע במועדון בסוהו ב-1980. לאחר מכן הם וחברים הקימו מועדון עצמאי, 'הרצועה הקומית'. מייאל ביסס לעצמו מוניטין באמצעות גילום קווין טרבי, עיתונאי חוקר תמהוני. ב-1981 הופיע בתפקיד קטן בסרט ההמשך למופע הקולנוע של רוקי. 'הרצועה הקומית' קיבלה שעות שידור בערוץ 4 החדש שנה לאחר מכן; הבי.בי.סי רכש את 'הצעירים', תוכנית מערכונים שמייאל כתב עם חברתו ליסה מאייר ואלטון. הוא ואדמונדסון זכו אז לפרסום ניכר. לאחר מכן קיבלו גם פינה בגרסה הבריטית של סאטרדיי נייט לייב. מייאל התפרסם גם בזכות מספר תפקידי אורח ב'פתן השחור' כפלשהארט, ארכי-מאצ'ו הנתקל באדמונד פתן-שחור. ב-1986 החלו מייאל ואדמונדסון לככב בקומדיה 'Filthy Rich &amp; Catflap', שנכתב על ידי אלטון, ובאותה שנה חברו שחקני 'הצעירים' לקליף ריצ'רד בכיסוי חדש לשירו Living Doll, עבור מופע הצדקה קומיק ריליף. הביצוע הגיע לראש מצעד הפזמונים הבריטי. מייאל הוסיף להופיע בטלוויזיה, בין היתר כחבר הפרלמנט הטורי הנפוח אלן מ'מזר (B'Stard) בסדרה פוליטיקאי קטן שלי (אשר שודרה בישראל, בערוץ 2 הנסיוני) של רשת ITV ובפרסומות לנינטנדו שהיוו את המקור העיקרי להכנסתו, עד שקרא לביתו 'מגדלי נינטנדו'.
ב-1991 כיכבו מייאל ואדמונדסון, כוולדימיר ואסטרגון בהתאמה, בהפקה של 'מחכים לגודו' בווסט אנד. בהשראת המחזה כתבו את יצירתם הידועה ביותר, הסדרה הקומית 'תחתית' (Bottom). הם גילמו שני שותפים מוזנחים, ריצ'י ריצ'רד ואדי אליזבת היטלר, המתקיימים מקצבת אבטלה. התוכנית התאפיינה בהומור סלפסטיק אלים ובוטה, והפכה להצלחה עצומה. על אף תקנות הבטיחות, האלימות הרבה שהפגינו בסדרה גרמה לאשפוזם מספר פעמים. גם לאחר ירידתה ב-1995, לאחר ארבע שנים, הם יצאו לסיבובי הופעות חיות ארציים באותן דמויות. ב-1999 הופק סרט המשך, "בית ההארחה פרדיסו" (Guest House Paradiso). הסדרה ביטאה את הסגנון החודר והבוטה של השניים, ושל הסצנה האלטרנטיבית שהם היו בין חלוציה בקומדיה הבריטית ושרבים מבוגרי 'הצעירים' היו נציגיה. זו החליפה את ההומור המהוגן יחסית ששלט עד אז בכיפה, ושהתאפיין גם בטון סקסיסטי וגזעני (כמו 'מישהו מטפל בך?'), בהצגה קודרת יותר של החברה.
ב-1997 זכה בפרס אמי על דיבובו של מר קרפד בעיבוד מונפש ל'הרוח בערבי הנחל'. ב-1998 עבר תאונת טרקטורון קשה שהותירה אותו בתרדמת לכמעט שבוע. ב-2000 שיחק את הורדוס אנטיפס בגרסה מוסרטת של 'ישו כוכב עליון'. ב-2002 ביצע חיקוי של אדולף היטלר בתשדיר מחאה נגד הצטרפות אפשרית לגוש היורו, אירוע שעורר סערה. ב-2003 הכריז אדמונדסון שאינו מעוניין להמשיך לעבוד על 'תחתית', ופירק למעשה את השותפות ביניהם. מייאל הוסיף להופיע בתפקידי משנה בסדרות ובסרטים, בפרסומות וכמדבב; בין היתר, גילם את פיבס ב'הארי פוטר ואבן החכמים', אך חלקו הוצא בעריכה. ב-2005 נבחר בסקר ערוץ 4 לאחד מחמישים הקומיקאים הגדולים של כל הזמנים. ב-2010 הקליט את ההמנון הרשמי של הנבחרת לגביע העולם בכדורגל, 'אנגליה האצילה', מחווה לנאום "שוב אל הפרצה" מ'הנרי החמישי'. ב-2011, במחווה לימיהם ביחד, הכה את אדמונדסון בראשו במחבת בעת מופע צדקה כשהלה ביצע קטע בלט.
ב-2014 מת מייאל מאירוע לבבי לאחר ריצת בוקר.
קישורים חיצוניים.
עצב הואגוס
באידו
רינה שחם
רינה שחם (20 בפברואר 1930 - 22 ביולי 2004) הייתה רקדנית, כוריאוגרפית ומורה למחול מודרני. פעלה ויצרה בישראל במשך 53 שנה, עד יום מותה ממש.
שחם נחשבה למי שהביאה לישראל עם עלייתה ארצה מארצות הברית ב-1951 את המחול האמריקאי ובפרט את שיטת מרתה גרהם למחול מודרני, לכוריאוגרפיה ולהוראת המחול. במשך הזמן התרחקה במידה מסוימת ממקורותיה וגיבשה סגנון אינדיבידואלי ואישי, ולכן היא נחשבת גם לאחת מהמייסדות הבולטות והחשובות של המחול המודרני העצמאי בישראל.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים בארצות הברית.
רינה שחם נולדה בשם רוזלינד גולוגורסקי (Rosalind Gologorsky) בניו יורק ב-1930, בת שלישית להוריה, מהגרים יהודים מאודסה. המשפחה ידעה קשיי קיום, וכשהייתה בת 10 עזבה המשפחה בעקבות הפרנסה ללוס אנג'לס, שם גילתה רוזי הצעירה ניצנים ראשונים של עניין במה שיהפוך להיות מרכז חייה - המחול.
יום אחד נקלעה למרכז קהילתי יהודי חדש בשכונה, וקולות תיפוף עזים משכו את תשומת לבה היישר לכיתת המחול של מורתה הראשונה, הילדה הופי.