חלק מן המכונות אף מכילות חריץ לכרטיס זיכרון של פלייסטיישן, המאפשר לשחקנים לשמור את התוצאות מן המכונה לקונסולה. כמו כן, הגרסאות הביתיות של המשחק אפשרו לשחקנים ליצור תבניות ריקוד משלהם לכרטיס הזיכרון - השחקן יכול להתאמן על התבניות שיצר ואף להתחרות בהם כנגד שחקן נוסף.
המשחק בישראל.
בישראל ניתן היה למצוא את גרסת הארקייד המקורית של המשחק במשחקיות או במרכזי בילוי עד שנת 2016. כיום ניתן למצוא ב3 מקומות בישראל רק את גרסת החיקוי הקוריאנית, Pump It Up, שיצאה לראשונה על ידי חברת ANDAMIRO בשנת 1999. בשוק הצרכנים ידועה יותר גרסת החיקוי החינמית של המשחק, Stepmania, אותה ניתן להפעיל הן באמצעות חיבור לשטיח הריקוד המקורי והן באמצעות מקשי החצים במקלדת.
בעקבות המשחק.
הצלחתו של המשחק בשוק משחקי המחשב והגדרתו כציון דרך בסוגה גררה אחריו משחקים בעלי עיקרון דומה. בשנת 2008 תבעה Konami את חברת Viacom בגין הפרת זכויות יוצרים ושימוש בעיקרון משחקי ה-DDR ללא רשות מהחברה.
כמו כן תבעה Konami חיקוי מסחרי אמריקאי בשם In the Groove על הפרת קניין רוחני. חיקוי זה פותח על ידי חברת Roxor ויצא לאור בשנת 2005, בין השאר בתצורת מכונות ארקייד. בשנת 2006 הסתיימה התביעה בהשגת זכויות הקניין הרוחני של המשחק על ידי Konami .
מעריצי DDR יצרו למשחק גרסאות משלהם, רובן פועלות תחת רישיון קוד פתוח ומוצעות בחינם לקהל הרחב. משחק המעריצים הבולט ביותר הוא Stepmania, משחק בקוד פתוח הדומה למשחק המקורי. Stepmania הוא המנוע של המשחק In the Groove, ומאפשר לשחקנים לשחק בשירים המקוריים אך גם לתכנת כוריאוגרפיה משלהם לשירים מקוריים או לשירים מתוך ספריות המחשב.
אפרים גרינבלט
הרב אפרים גרינבלט (תרצ"ב, 1932 - ב' בשבט תשע"ד, 3 בינואר 2014) היה פוסק הלכה בארצות הברית, ובסוף ימיו בירושלים. מפורסם בשל תשובותיו הרבות.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לרב אברהם ברוך ועליזה לבית בירנשטוק, כבן בכור למשפחה בת אחד עשר ילדים. הרב נטע צבי גרינבלט שכיהן כרב בארצות הברית היה דודו. המשפחה התגוררה בשכונת כרם. למד בישיבת קלצק ברחובות אצל הרב שך והושפע ממנו רבות. בצעירותו היגר לארצות הברית, במצוות סבו הרב יצחק גרינבלט, כדי לכהן ברבנות ולפרנס את משפחתו. במקביל למד בישיבת תפארת ירושלים בניו יורק אצל הרב משה פיינשטיין. בשנת תשי"ב (1952) נשלח על ידי הרב פיינשטיין להיות רב בממפיס כדי לחזק שם את היהדות. הוא שימש שם קרוב ל-60 שנה כרב המקום, אב בית דין, ראש ישיבה, ראש כולל, מחנך, שוחט ומוהל.
ספרו העיקרי הוא שו"ת רבבות אפרים (על פי הפסוק: "והם רבבות אפרים", דברים ל"ג), בן תשעה כרכים ובו אלפי תשובות לשאלות מכל העולם. ספרים נוספים מפרי עטו: רבבות אפרים על התורה (שני כרכים, הערות על המקרא), רבבות ויובלות (שני כרכים, בשיתוף עם הרב יובל נוף, אב"ד בממפיס) על הלכות דעות ונושאים נוספים. כמו כן מאות ממאמריו פזורים בביטאונים וקבצים תורניים שונים.
אשתו, מרים, נספתה בתאונת דרכים בשנת תשס"ב (2002). בשנותיו האחרונות עלה לישראל, והתגורר אצל בתו בשכונת הר נוף בירושלים.
גיסו היה הרב שלמה ברוודה.
סויוז 14
סויוז 14 (ברוסית: Союз-14) היא חללית סויוז שהמריאה ב-3 ביולי 1974 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן כשעל סיפונה זוג קוסמונאוטים: פאבל פופוביץ', יורי ארטיוכין.
ב-5 ביולי 1974 החללית התחברה לתחנת החלל סאליוט 3 ששוגרה ב-25 ביוני. הפעילות התרכזה בתחום השימושים הצבאיים בחלל. הסובייטים דיווחו על מחקרים בתחום הבריאות, מערכות אספקת חשמל ובדיקות מערכת חדשה לטיהור מים.
חואנגשאן
חוָאנְגְשָׁאן (סינית: 黄山; פיניין: Huángshān, מילולית: "ההר הצהוב") הוא רכס הרים בדרום מחוז אנחווי שבמזרח סין. הרכס התרומם מתוך ים קדום במהלך עידן המזוזואיקון, לפני כ-100 מיליון שנים. הפסגות ברכס גולפו על ידי פעילות קרחונים במהלך הרביעון. הרכס מיוער ברובו, כשהצמחייה על ההר עבותה עד לגובה של 1,100 מטרים, והעצים צומחים עד קו העצים בגובה 1,800 מטרים.
רכס ההרים ידוע בשל יופי הנוף, העננים האופפים את ההר, עצי האורן האנדמיים למזרח סין והקרויים על שמו ("Pinus hwangshanensis") שצורתם מיוחדת, פסגות הגרניט המעוצבות בצורה מיוחדת, והמעיינות החמים שמימיהם צלולים. חואנגשאן הוא נושא פופולרי בציור סיני ובספרות סינית מסורתיים. ההר הוכרז על ידי אונסק"ו אתר מורשת עולמית, ואף שבניגוד להרים מפורסמים אחרים בסין אין לו משמעות דתית הוא אחד מיעדי התיירות העיקריים בסין.
גאוגרפיה.
תיאור.
רכס חואנגשאן מתרומם לגובה של מעל ל-1,700 מטרים בדרום מחוז אנחווי, דרומית לנהר היאנגצה, מעל ל-1,000 קילומטרים דרומית לבייג'ינג בירת סין, וכ-400 קילומטרים דרומית מערבית לשאנגחאי. הרכס מתפרש על שטח שאורכו 40 קילומטרים מצפון לדרום ו-30 קילומטרים ממזרח למערב, שטח בן 1,200 קילומטרים מרובעים. החלק המרכזי של הרכס משתרע על שטח של 154 קילומטרים רבועים בין קווי הרוחב מ-'01 30° ל-'18 31° צפון ובין קווי האורך מ-'01 118° עד '17 118° מזרח. ברכס חואנגשאן יש 77 פסגות בגובה מעל 1,000 מטרים, כששלוש הפסגות הגבוהות ביותר מכונות: "הבירה השמימית" (פין-יין: Tian Du Feng) שגובהה 1,829 מטרים מעל פני הים, "הפסגה המזהירה" (פין-יין: Guang Ming Ding) שגובהה 1,840 מטרים ו"פרח הלוטוס" (莲花峰, פין-יין: Lian Hua Feng), השוכנת ב-'10 30° צפון ו-'11 118 מזרח וגובהה של 1,864 מטרים, הפסגה הגבוהה ביותר בחואנגשאן. גבהים אלו מאפשרים להגדיר את ההר כ"פסגה בולטת מאוד" (Ultra Prominent Peak, בקיצור Ultra).
תהליכי הבליה והסחיפה עיצבו את הסלעים לצורת יערות של עמודי אבן ענקיים מחורצים בנקיקים עמוקים. תהליכי הבליה עצבו צורות משונות לסלעים, רבים מהם קיבלו כינויים מיוחדים (לדוגמה "נזיר בעל ראש חזיר אוכל אבטיח"). הרכס משנה את הופעתו על פי תנאי האקלים. במשך יותר מ-200 ימים בשנה הרכס אפוף בעננים כשמתוך הערפל מבצבצות הפסגות המשוננות של ההר, נוף נפוץ בציור הסיני. כשהחמה זורחת הרכס מופיע במלוא הדרו כשצבעיו משתנים על פי עונות השנה. אביב היא עונת הפריחה וההר מנומר בכתמי צבע כשריח הפרחים נישא למרחק. בקיץ ההר מלבלב בירוק. הקיץ הוא גם עונת הגשמים העיקרית ולצבע נלווה גם פכפוך פלגי המים ורעש המפלים. מי האגמים המדורגים מוסיפים לחגיגת הצבע בצבעים של כחול, טורקיז וירוק. בסתיו נצבע ההר בגוונים של אדום וארגמן שעה שעלי עצי האדר ועצים נוספים משנים את צבעם, ובחורף ההר מתכסה בלובן שלג וקרח. עצי האורן מצליחים לגדול במקום במקומות שבהם האדמה מועטה, כשהם צומחים מתוך סדקים בסלע כשהסלע והרוחות גורמים להם לגדול בצורות משונות.
אקלים.
רכס חואנגשאן שוכן באזור האקלים הסובטרופי הגשום, גשמים יורדים כל השנה, כאשר הקיץ חם וגשום והחורף, הנמשך חמישה חודשים, קר ויבש יחסית (סיווג Cwa לפי שיטת קפן). הטמפרטורה הממוצעת ברכס ההר נע מ-3.1°C- בינואר עד 17.7°C ביולי, והלחות היחסית השנתית הממוצעת היא 70%. ערפילים נפוצים מאוד בהר, בממוצע כ-258 ימים בשנה. מרבית הגשמים יורדים בין מאי לאוגוסט, כאשר הממוצע הרב-שנתי הוא 2,395 מ"מ, והחודש הגשום ביותר הוא יולי שבו יש בממוצע 18 ימי גשם ויורדים בו 460 מ"מ גשם. התקופה הממוצעת בה יכול לרדת שלג על הרכס אורכת 158 יום.
צמחייה.
56% משטח אתר המורשת העולמית מכוסה ביערות. מיני העצים משתנים בהתאם לגובה. בין 600 מטרים ל-1,100 מטרים מצוי יער לח שהעץ השולט בו הוא "Quercus glauca" סוג של אלון המכונה באנגלית "אלון כחול יפני" (Japanese Blue Oak). בין 1,100 מטרים ל-1,800 מטרים מצוי יער של עצים נשירים והעצים השולטים הם אלון מהמין "Quercus stewardii" (תת מין של "Quercus dentata") ואשור סיני ("Fagus engleriana"). מעל לגובה של 1,800 מטרים יש צמחייה אלפינית בלבד. בולטים בין העצים שני סוגי אורנים: מתחת לגובה של 800 מטרים צומח "Pinus massoniana", המכונה באנגלית אורן אדום סיני (Chinese Red Pine), ובין גובה של 800 מטרים לגובה של 1,800 מטרים צומח "Pinus hwangshanensis" – אורן חואנגשאן, עץ אנדמי למזרח סין שקיבל את שמו משום שהוא בולט בחואנגשאן בשל צורתו המיוחדת כשהוא גדל גם על המדרונות התלולים ביותר של ההר. כמה מהעצים ידועים משום שהם עתיקים באופן מיוחד, או שצורתם גרוטסקית או שהם צומחים במקומות תלולים במיוחד, ובהם אורני חואנגשאן בני 1,000 שנים, עצי גינקגו דו-אונתי, ועצי "Sabina squamata" - מין של ערער.
ברכס חואנגשאן נמנו 1,650 מיני צמחים, שמהם 1,450 טבעיים והשאר ניטעו בהר משלהי המאה ה-20. בין המינים 240 מיני טחבים (המייצגים שליש מכלל משפחות הטחבים של סין), 100 מינים של שרכאים (המייצגים מעל לחצי מכלל המשפחות בסין), מתוכם 13 אנדמיים לחואנגשאן, 14 חשופי זרע ו-1,300 בעלי פרחים, מתוכם שישה אנדמיים לחואנגשאן. מינים נדירים כוללים את "Pseudotsuga sinensis var. gaussenii" סוג של צוגנית (עץ הדומה לאשוח) שגדל עד לגובה של 1,500 מטרים, "Manglietia fordiana", מין במשפחת המגנוליים ו-"Buckleya henryi" ממשפחת הסנטליים שהוא אנדמי לחואנגשאן ועל סף הכחדה. תשעה מינים נוספים, מתוכם שישה אנדמיים, מצויים בסכנת הכחדה משום שיש להם ערך ברפואה הסינית או משום שהם מבוקשים כצמחי נוי והם כוללים את "Orobonche coerulescens" – מין של עלקת, את "Inula linariaefolia" צמח ממשפחת המורכבים, ואת ה-"Coptis chinensis" המכונה באנגלית "חוט-זהב סיני" (Chinese goldthread) ממשפחת הנוריתיים.