בות' נולדה באינדיאנפוליס לאב ברוקר בשוק ההון ולאם עקרת בית. בנערותה עקרה המשפחה לעיר ניו רושל, פרוור של ניו יורק. בניו יורק למדה בות' דרמה. בעיר גם פגשה את ג'ון קליז, והשניים נישאו ב-1968.
באותה שנה הופיעה בות' בסרט הטלוויזיה "איך להרגיז אנשים" לצידם של קליז ומייקל פיילין, לימים חברו של קליז לחבורת מונטי פייתון. לאחר הקמת החבורה השתתפה בות' בתפקידי אורח שונים בסדרת הטלוויזיה של החבורה, הקרקס המעופף של מונטי פייתון, ולאחר מכן גם בסרטי הקולנוע שלה "ועכשיו למשהו שונה לגמרי" ו-"מונטי פייתון והגביע הקדוש", בו גילמה באחת הסצינות המפורסמות בסרט אישה המואשמת בהיותה מכשפה.
ב-1975 כיכבה בות' בסדרה הקומית של ה-BBC, "המלון של פולטי", אותה כתבה יחד עם קליז בהשראת מלון בו שהו השניים בחופשה. בות' כיכבה בסדרה בתפקיד חדרנית המלון, פולי שרמן, אשת סודו של בעל המלון (אותו גילם קליז) שבהיותה ניגוד שפוי והגיוני לדמותו האימפולסיבית והמוחצנת חילצה אותו ממצבים שונים אליהם נקלע. העונה הראשונה ארכה שישה פרקים והסדרה הפכה ללהיט עולמי.
בות' וקליז התגרשו ב-1978. למרות זאת המשיכו לעבוד במשותף, וכתבו ביחד עונה שנייה לסדרה, שהוקרנה ב-1979.
בות' המשיכה בקריירת משחק טלוויזיונית בעיקרה, עם מספר מועט של תפקידים קולנועיים. ב-1995 נטשה סופית את קריירת המשחק והחלה ללמוד פסיכותרפיה. מאז 2000 ועד יציאתה לגמלאות עבדה כפסיכותרפיסטית בלונדון. במשך שנים רבות סירבה לדבר על קריירת המשחק שלה ועל "המלון של פולטי" בפרט, עד שהשתתפה בסרט תיעודי על הסדרה ב-2009.
נשואה לג'ון לאר, סופר ומבקר תיאטרון במגזין "הניו יורקר". יש לה בת אחת מנישואיה לג'ון קליז, סינתיה, ששיחקה לצד אביה בסרטיו "דג ושמו וונדה" ו-"חיות רעות".
קרימסון דיינאמו
אשר ביטנסקי
אשר ביטנסקי (נולד ב-7 בנובמבר 1952) הוא מפיק מוזיקה ישראלי, מלחין, מנהל אישי, אמרגן, עוסק במו"לות ובניהול זכויות יוצרים ומחלוצי תחום עיצוב צליל בישראל.
ביטנסקי נשוי למירי, אב לשלושה וחי בתל אביב.
ביוגרפיה.
ילדות, נעורים וראשית הקריירה.
גדל בתל אביב. בתיכון ניגן בלהקת גרסאות כיסוי ללהיטי הרוק של התקופה. בגיל 16 וחצי ניגן בלהקת חובבים של עיריית תל אביב, שם הכיר את הזמרת נתנאלה. בעקבות ההיכרות הפך לאמרגנה ומנהלה.
בתקופת התיכון והצבא פעל כ-"אמרגן של להקות קצב ואמנים", ומכר הופעות שלהם לבתי ספר תיכוניים. בין האמנים עימם עבד היו אריק איינשטיין, "השניצלים" של דני סנדרסון וגם יצחק קלפטר, לו שימש גם מנהל אישי. ב-1972 הציע לו דני סנדרסון להיות האמרגן הראשון של להקתו החדשה "כוורת". ביטנסקי חיבר בין קלפטר לסנדרסון והביא ללהקת כוורת את יוני רכטר וגם פסנתר חשמלי, כלי נדיר באותה תקופה, לצורך החזרות. ביטנסקי ארגן ללהקה מקומות לחזרות ופעל רבות למציאת מפיקים שיצטרפו להשקעה ולפיתוח הלהקה. באמצע 1973 פנה ביטנסקי לחברת "הגר" של אריק איינשטיין וצבי שיסל לניהול משותף של הלהקה, ואלו הסכימו, אך התוכנית התבטלה עקב מעברו של שיסל ללוס אנג'לס. שיסל הפנה את ביטנסקי למפיק העל של התקופה – אברהם דשא (פשנל). בסופו של דבר ביטנסקי לא המשיך עם כוורת והקים משרד הפקות עצמאי.
ניהול אמנים והפקת מוזיקה ומופעים.
ב-1974 הקים את "מור הפקות", חברת ניהול אמנים והפקות, ושירותי הגברה ותאורה. ביטנסקי שיתף פעולה עם אמנון צבן מ"זהר הפקות" בהפקות מופעים של אמנים ישראלים ואמני חו"ל כדוגמת דורי בן זאב, מתי כספי, אריק איינשטיין במופע "אנשים אוהבים לשיר", הצגת "זה מסתובב" של יוסף מונדי, אמן הבלוז בי. בי. קינג, אשף האורגן ג'ימי סמית ואחרים. ביטנסקי המשיך לעבוד עם נתנאלה לאחר שירותה הצבאי בלהקת חיל האוויר. ב-1974 הוא הפיק לה ולמתי כספי מופע משותף בשם "חצי חצי" והוביל אותה בדרך לאלבומה הראשון שיצא ב-1976. לאחריו יצא "אל ארצי", שהוקדש בעיקר לשירי ארץ ישראל הישנה והטובה. בסוף 1974 ותחילת 1975 עסק ביטנסקי בהפקת מוזיקה ישראלית אלטרנטיבית. הוא הפיק את האלבום "ארבע-עשרה אוקטבות" של יוני רכטר ואבנר קנר וארגן את הופעותיהם.
ב-1975 הפיקו "מור זהר" ביחד עם מיכאל תפוח את המופע של להקת תמוז וייבאו מופעים מחו"ל, בהם של אמן הבלוז ממפיס סלים, וטים הרדין, הפיק את שלישיית קצה השדה עם גיא יפה, צבי בומס וראובן גבירץ שאף הופיעו יחד עם טים הרדין.
יחד עם שאול גרוסברג, אמנון צבן ויהודה זילברמן הפיק ביטנסקי מופעי מוזיקת רוק במועדון "בית ליסין" בתל אביב, בו ניגנו מיטב להקות הרוק ונגני הרוק של התקופה. "מועדון הרוק הישראלי" בבית ליסין היה הבמה המקצועית הראשונה עבור אמנים כברי סחרוף ורמי פורטיס ("חלום קוסמי"), נטי וייסמן, וכן עבור הפקות כ"14 אוקטבות" ולהקת תמוז בהפקתו האמנותית של לואי להב.
ב-1976 ארגן הופעות בקיבוצים ללהקת גן עדן, וגם הפיק לראשונה הקלטות אולפן של גרי אקשטיין: "היה לי טוב" ו"יש לנו זמן". בשנה זו הקים חברה לשירותי דיסקו בשם "דיסקונַע לכל מאורע", במסגרתה שימש כמנהל של התקליטנים (די ג'יי) אלי ישראלי, שוש עטרי, קובי מידן, משה מורד ויהודית בן יעקב. בין התקליטנים שעבדו בשירותו היו גם יאיר ניצני, דורי בן זאב, יזהר אשדות, דני בסן ואחרים.
ב-1978 הצטרף אל ביטנסקי עופר פסנזון, לימים שותפו, שותפות שנמשכה עד שנת 2004. ביטנסקי החל לנהל את נורית גלרון. הוא ארגן לה הופעות ראשונות (עם יעל גרמן ב"בית-הובן" בתל אביב ובחדרי אוכל של קיבוצים ברחבי הארץ) והוביל אותה לחוזה הקלטה בחברת "ישראדיסק". ב-1978 הפיק עם צביקה כגן את אלבומה הראשון של גלרון, "נורית גלרון". באלבום נכלל גם לחן של ביטנסקי למילים של לאה גולדברג "מה יהיה בסופנו", שנה לאחר מכן הופיע אלבום בהופעה חיה בהוצאת חברת פונוקול. ב-1981 יצא אלבומה "שירים באמצע הלילה", שכולו שירי נתן זך, ובו לחן של ביטנסקי לשיר "פזמון חוזר". ב-1982 הפיק ביטנסקי עם נחום היימן את אלבומה של גלרון "אני ראיתי יופי". ב-1980 גילה עופר נברו, מפיק בחברת "מור הפקות", את להקת "הקליק". בהמשך יצא אלבומם הראשון "אמא אני לא רוצה להיגמל". שנתיים לאחר מכן היה ביטנסקי בין מפיקי אלבומה השני של "הקליק" – "עולם צפוף".
ב-1981 סיים ביטנסקי הפקה שנמשכה שלוש שנים: האלבום בציר טוב, משירי יונה וולך שהלחינו ושרו אילן וירצברג ושמעון גלבץ. ביטנסקי הפיק לווירצברג את אלבומו "משני צידי הכדור" ב-1985 (יחד עם ליליאן שוץ) וב-1990 את האלבום "מה שנשאר".
לאורך תקופה זו הביאו ביטנסקי ופסנזון שורה של אמנים מחו"ל: ג'ו קוקר, נינה האגן , אל דימיולה, צ'יק קוריאה, ג'ק ברוס, דיוויין, סוזאן וגה, Level 42 ואחרים.
ב-1988 יצא לאור בהפקה משותפת של ביטנסקי עם "האוזן השלישית" אלבום הבכורה של הרכב האתנו-ג'אז "אנסמבל מזרח מערב" של המוזיקאי ישראל בורוכוב. ב-1996 היה ביטנסקי שותף להוצאת "Mediterranean Crossroads", אלבומה של להקת הג'אז-פיוז'ן הישראלית "אסטה".
אחינועם ניני - NOA.
בשנת 1990 היו ביטנסקי ועופר פסנזון למנהליה האישיים של אחינועם ניני, אותה ליוו לאורך הקריירה הישראלית והבינלאומית שלה כ-NOA . ב-1991 הפיק את אלבומה הראשון "הופעה חיה" עם גיל דור. מאז היה אחראי להפקת רבים מאלבומיה הישראליים והבינלאומיים (ביניהם "NOA" בהפקת פט מתיני ו-"CALLING" בהפקת רופרט היין , שניהם בחברת התקליטים "גפן").
יהודית רביץ.
ב-1997 חברה יהודית רביץ לביטנסקי ופסנזון. בהפקתם נולד אלבומה של רביץ "געגוע", בהפקה המוזיקלית של רן שם טוב ויובל שפריר. שנה לאחר מכן יצא האלבום המתעד את הופעתה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, בעיבודו ובניצוחו של אילן מוכיח.
לייבלה.
בשנת 2002 הקים ביטנסקי את הלייבל "לייבלה" למוזיקה אלטרנטיבית. בין האמנים המצויים בלייבל: איזבו, יובל שפריר, זוהר פרסקו, דין דין אביב, הבנות נחמה, דנה עדיני, היהלומים, ערן וייץ וכרמי זיסאפל, אילן פוסטופצקי, ארא דינקג'יאן , החזן אודי שפילמן, רוני גינוסר וגון הלוי, Bonafide3000, מיקה הרי, אמיתי בנד, סוואן בנד, הילה כהן אלעזר ואבא, שם הבמה של אשר ביטנסקי.
לצד פעילותה של חברת לייבלה, מתקיימת פעילותה של חברת המו"לות "מור פאבלישינג" העוסקת בקידום יצירותיהם של יוצרים ישראליים, ביניהם אחינועם ניני ויהודית רביץ בישראל ומחוצה לה.
על האמנים שביטנסקי ניהל וקידם בישראל ומחוצה לה בשנות האלפיים נמנים זוהר פרסקו, הבנות נחמה שאלבומן היה הנמכר ביותר בישראל בשנת 2007, אבישי כהן (בס) ויעל נעים.
בין האמנים שביטנסקי שותף לקידומם היום נמנים אילן מוכיח, ערן ויץ, יועד נבו, ענת פורט, דניאל סלומון, הילה כהן אלעזר, עומר קפלן, מיקה הרי, טובה גרטנר, סבינה, רעואל דניר, עדינה אבן זהר, דין דין אביב, אהר'לה קמינסקי, עמוס הדני.
יצירה אישית.
ב-1979 הוציא ביטנסקי לאור תקליט שדרים שכלל 3 שירים שכתב והלחין: "אני שלך ואת שלו" בעיבוד ונגינה של גרי אקשטיין ומשה לוי, "יש לי את הסיטואציה" (מילים עם עלי מוהר, לחן עם רמי לוין), ו"היי האני" שהוקלט בתחילת 1978. 13 שנה לאחר מכן שב ביטנסקי לשיר "היי האני" והוציא את השיר שוב בצירוף שני רמיקסים שלו בהפקתו המוזיקלית של יזהר אשדות.
בשנת 1992, לרגל יום הולדתו ה-50 של ג'ימי הנדריקס, הקליט ביטנסקי גרסה עברית בביצועו לשיר "לאורך מגדל השמירה", שירו של בוב דילן המוכר בביצועו של הנדריקס. הנוסח העברי הוא של מאיר אריאל, עם מישל עמר בתופים, מוטי דיכנה בבס, ועל הגיטרה שלמה מזרחי.