הרכבה הסופי של דסטיניז צ'יילד כשלישייה זכה להכרה בין-לאומית גבוהה. מגזין הבילבורד טען כי הן אחת מהשלישיות המוזיקליות הגדולות ביותר בכל הזמנים. הן אף דורגו כלהקת הבנות השלישית המצליחה ביותר במצעדי הבילבורד, מאחורי TLC והסופרימס. שירה "Independent Women Part I" דורג במקום השני ברשימת המגזין של "40 השירים הטובים ביותר של להקת בנות בכל הזמנים במצעד הבילבורד הוט 100. "Independent Women Part I" שבר גם שיא גינס כששהה במקום הראשון בהוט 100 כ-11 שבועות רצופים – השיר של להקת בנות שדורג במקום הראשון למשך פרק הזמן הרצוף הארוך ביותר. המונח "Bootylicious" (הלחם של המילים "booty" (עכוז) ו-"delicious" (טעים)) הפך לפופולרי מאוד בקרב בני הנוער לאחר הוצאת סינגל בעל אותו שם. הוא אף הוכנס ל ב-2006. "VH1" כללו את "Bootylicious" ברשימת "100 השירים הטובים ביותר של העשור הראשון של המאה ה-21" מ-2011, ואת הלהקה ברשימת "100 הנשים החזקות ביותר בתעשיית המוזיקה" בשנה לאחר מכן. Additionally, "Independent Women" was ranked as one of "NME"s "100 Best Songs of the 00s". בשנת 2005 הוענק לה פרס האגדה מפרסי המוזיקה העולמית עבור היותה אחת מלהקות הבנות הנמכרות ביותר. הטקס כלל הופעת מחווה לשיריה בביצוע פטי לבל, אשר, ריהאנה, בייביפייס, אמאירי וטירה מארי. בשנת 2006 נטבע הכוכב של הדסטיניז צ'יילד בשדרת הכוכבים של הוליווד.
דסטיניז צ'יילד הייתה השראה למספר מוזיקאים הכוללים את ריהאנה, מייגן טריינור, פיפת' הרמוני, ליטל מיקס, Girls Aloud, חיים, קייטי בי וג'ס גלין. סיארה קיבלה השראה להמשיך בקריירת המוזיקה שלה לאחר שראתה את הלהקה בטלוויזיה. אריאנה גרנדה ציינה אותה כאחת מהדוגמות הטובות ביותר ליכולות ווקאליות טובות, ואמרה כי האזנה למוזיקה שלה היא הדרך בה לימדה את עצמה לשיר. טריינור אף הצהירה כי הסינגל "No" נוצר בהשראת המוזיקה של הדסטיניז צ'יילד, בריטני ספירס ואן סינק. פיפת' הרמוני ביצעו מחרוזת של שירי הלהקה בתוכנית "Greatest Hits". הן אף השתמשו במספר אלמנטים מהאינטרו של "Bootylicious" לשיר "Brave, Honest, Beautiful".
איופן (כדורגל)
איופן (בגרמנית: Königliche Allgemeine Sportvereinigung Eupen, או בקיצור KAS Eupen, המכונה בפשטות: Eupen) הוא מועדון כדורגל בלגי מהעיר איופן, המשחק בליגת העל הבלגית. המועדון הוקם ב-1945 לאחר מיזוג של שני מועדוני העיר, Jugend Eupen ו-FC Eupen 1920.
היסטוריה.
מועדון איופן הוקם ב-9 ביולי 1945 לאחר מיזוג של יוגנד איופן ו-FC Eupen 1920, ושיחק את המשחק הרשמי הראשון ב-21 ביולי במהלך טורניר במהלך חג לאומי.
כמה שבועות לאחר מכן המועדון התחיל בעונת הפתיחה שלו בליגה המחוזית של לייז', ב-1951 המועדון עלה לליגה בכירה יותר, הליגה הבלגית הרביעית.
לאחר שהגיע למועדון ב-1966, הוברט ואן דורמאל הוביל את הקבוצה למקום השני בעונת 1967/1968 לפני שעלה לראשונה לליגה הבלגית השלישית בעונה שלאחר מכן. בעונתה הראשונה בליגה הצליחה הקבוצה להעפיל עוד ליגה לראשונה לליגה הבלגית השנייה.
בתחילת שנות ה-70 נקלע המועדון לקשיים כלכליים, ונאלץ למכור מספר שחקני מפתח, דבר שהוביל גם לכשלונות ספורטיביים, והקבוצה ירידה לליגה השלישית בסוף עונת 1974/1975, לאחר חמש שנים בליגה השנייה, אולם לאחר עונה אחת שבה הקבוצה לליגה השנייה, וירדה שוב בעונה לאחר מכן.
לאחר מספר עונות בליגה השלישית, המועדון עלה שוב לליגה השנייה בעונת 1980/1981. במהלך תקופה זו חלו שלושה שינויים גדולים במועדון: המועדון בחר למקד את מדיניות הספורט שלו באימונים, עיריית איופן קנתה את מתקני המועדון לתקופה של 30 שנה במאי 1979 והמועדון שינה את שמו ל-"Allgemeine Sportvereinigung Eupen". לאחר שנשר שוב לליגה השלישית, המועדון נשאר בליגה השלישית עד סוף עונת 1987/1988, ולאחר מכן שיחק בליגה הרביעית עד 1995.
ב-1997 חזר המועדון לליגה השנייה, לראשונה מאז 1977, ובעונה שלאחר מכן היה גם קרוב להעפיל לליגה הבכירה.
בסיום עונת 2009/2010 הצליחה איופן להעפיל לראשונה בתולדותיה לאחר ניצחון 2–1 על מונס בפלייאוף העלייה, עם זאת, הקבוצה לא הצליחה לשרוד בליגה הראשונה יותר מעונה אחת.
בעלות קטרית.
ביוני 2012 המועדון נרכש על ידי ממשלת קטר וקרן Aspire Zone שלה, שבבעלותה גם פריז סן ז'רמן. Aspire Academy הודיעה על כוונתה להשתמש במועדון כבית גידול לכדורגלנים צעירים בוגרי האקדמיה שלו מאפריקה, דרום אמריקה ואסיה.
איופן סיימה במקום השני בליגה השנייה בעונת 2015/2016, ועלתה לליגה הבכירה בפעם השנייה בתולדותיה.
אנטל ניאראי
אנטל ניאראי (במקור ארמין אקשטיין, בהונגרית: Nyárai Antal; נאגייד, 13 באפריל 1868 – בודפשט, 1920 . 27 בפברואר) היה שחקן תיאטרון וקולנוע יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
ארמין אקשטיין נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ (מור) אקשטיין ושל ינקה מונקצ'י. אביו היה תעשיין עשיר, אבל איבד את כל הונו. בסיום לימודיו התיכוניים, נרשם לאקדמיה לתיאטרון, אך הודח משם. למרות זאת בחר בתיאטרון כמקצוע חייו ובדצמבר 1887 החל לפעול ברוזניו. ב-1891 היה חבר בלהקתו של אלמר זאיונגי. בשנים 1893–1894 עבד בנגיבניה, בשנים 1894–1896 בצ'וקה ובמישקולץ וב-1897 בסנדריי על במות ברטיסלאבה, שופרון, ארד, פיומה הודמזוושרהיי. ב-9 במאי 1898 הוא שיחק בפני הקהל בנאג'ווארד ואז חתם על חוזה עם "תיאטרון העם" בבודפשט (Népszínház), שם הופיע ב"קזנובה" ב-11 באוקטובר 1902, שעליו כתב "ידיעון פשט" (Pesti Hírlap) את הביקורת הזו למחרת:
"»אנטל ניאראי זכה להצלחה גדולה וכנה כשהציג את עצמו הערב וייאמר שכבש את הקהל במכה אחת." "ניאראי הוא אלכסנדר ג'ירארדי ההונגרי." "לא רק בתווי פניו ובמראהו, אלא גם באישיותו האמנותית, הוא דומה מאוד לשחקן הווינאי המפורסם." "בכל מילה ומחווה יש אינטליגנציה וטעם מצוינים; אף פעם לא מחפש אפקטים זולים, תמיד מעניין וקלאסי." "חוץ מזה, הוא שר יפה." "לגוון קולו יש גם סוג של גוון כהה דמוי אודרי, מחמם לב." "«"
בשנים 1907–1908 חתם על חוזה עם "קברט התיאטרון המודרני", ב-1908 ב"קברט בונבוניירה" ובשנים 1910–1911 בסגד עם חברת האלמנה גב' מאקו. ב-1913 הופיע כאורח תקופה ארוכה יותר באזורים מחוץ לבודפשט ועל במות שונות בבירה. בשנת 1915 הוא נקרא לווינה. ב-1917 הופיע כאורח בתיאטרון קיראי ו"בקברט אפולו". מדצמבר 1918 היה חבר ב"תיאטרון מדיאסאי" עד פברואר 1919. מכאן ואילך ערך הופעות אורח באזורים הכפריים ובווינה עד מותו ב-27 בפברואר 1920. ההצלחות האחרונות שלו באופרטה היו ב"כנר הראשון הצועני" (Der Zigeunerprimas) של אמריך קלמן בתיאטרון קיראי ובנסיכת הצ'רדש בתיאטרון שטראוס בווינה.
הוא מת בביתו בבולוואר ארז'בט 34 (34 Erzsébet körút) כתוצאה משפעת ודלקת ריאות. הספידו אותו, בלה ואגו, אישטוואן גצ'י, פרנץ ריטקה, לאיוש מדיארי (מקודם אונגאר) ואנדור ז'ולדוש. מצבתו הוקמה על ידי העורך שאנדור אינצה ב-1 בנובמבר 1925. אשתו הייתה השחקנית אנה בירו, איתה התחתן ב-11 באוגוסט 1904 בבודפשט.
הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
ההתנקשות בפרנץ פרדיננד
עמרם פישר
הרב עמרם פישר (ה'תרי"ג, 1852 – י"ח בניסן ה'תרפ"ה, 1925) היה רב הונגרי, רבה של העיר יינק.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1852 (ה'תרי"ג) לרב עקיבא פישר, רבה של העיר טט, ולדבורה בילא, כבן שני מתוך 10. אחיו הבכור הוא הרב צבי פישר, רבן של אסוד וויינערן. נקרא על שמו של אחיו של סביו, הרב עמרם רוזנבוים.
בגיל 16, הלך ללמוד תורה באובודה, אצל הרב פנחס אסטרייכר. לאחר מספר חודשים עבר לישיבתו של הרב עזריאל הילדסהיימר, ישיבת אייזנשטט. לאחר לימודיו באייזנשטאדט, עבר ללמוד בשופרון אצל הדיין הרב אברהם אליעזר זאב אלט, לימים אב בית דין קוברסדורף, אולם לאחר חצי שנה עבר לישיבת פרשבורג אצל אברהם שמואל בנימין סופר, המכונה "הכתב סופר", בונה של החתם סופר. בישיבה זו למד עד פטירת הכתב סופר, ב-1872 (ה'תרל"ב), אז הלך ללמוד באוז'הורוד, אצל הרב חיים צבי מנהיימר, רבה של העיר. ברם, מספר חדשים לאחר הגעתו לעיר, בשנת ה'תרל"ג, פרצה מגפת כולרה בעיר.
פישר חזר לפרשבורג (כיום ברטיסלאבה) ללמוד אצל הרב שמחה בונם סופר, המכונה "השבט סופר", בנו של הכתב סופר.
בשנת ה'תרל"ו (1876) עזב את הישיבה עקב נישואיו עם מירל, בתו של הרב אליעזר זוסמן סופר, מחשובי הרבנים בהונגריה במאה ה-19, וראש ישיבה בקישקונהלש. עבר להתגורר בקישקונהלש, עיר חותנו, לשנתיים, שם שימש כדיין.
למרות גילו הצעיר, בשנת ה'תרל"ח הוא מונה לרבנות העיר צ'אברנדק שבמחוז וספרם. שימש בתפקיד זה עד שנת ה'תרל"ט, אז עבר ליינק. ביינק הוא שימש כרב 46 שנה, עד לפטירתו.
ביום השני של חול המועד של פסח, בי"ח בניסן ה'תרפ"ה (1925), נפטר הרב עמרם פישר, בגיל 72 ונקבר ביינק. בת זוגו מירל נפטרה כעשר שנים אחריו, בכ"ז באייר ה'תרצ"ה (1935).
בשנת ה'תשכ"ו, לאחר שכל העיר נתרוקנה מיהודים, הועלו עצמותיהם יחד עם עצמות בנם, הרב עקיבא, לישראל, ונטמנו בהר המנוחות בירושלים.
חיבוריו ופסיקותיו.
פסיקותיו וחידושיו נכתבו בקונטרס דברי עמרם שנדפס בתוך הספר של בנו הרב עקיבא 'עטרת עקיבא', שנדפס בשנת תשס"ה.
הרב פישר היה כותב באופן קבוע בכתבי העת וילקט יוסף ותל תלפיות.
אחת מפסיקותיו המיוחדות היא ההיתר למול יהודי או גר מבוגר תחת השפעת חומר הרדמה. הוא מסביר שהמועמד למילה ממנה את המוהל כשליח לפני ההרדמה, וכך גם כשהוא ללא הכרה המוהל פועל בשליחותו והמילה כשרה.
משפחתו.