במסגרת כהונתו נתן דגש על שימור אתרי ראש פנה, צביונה ומורשתה, על איכות החינוך והרחבת אפשרויות הדיור. הוא עסק כמו קודמו לתפקיד, בבניית מוסדות חדשים במושבה, לצד שיחזור ושימור מוסדות ישנים ומבנים היסטוריים.
ניסיון מקצועי אחר.
ברנזון עבד בסקטורים הממשלתי, המוניציפלי והפרטי בתפקידים הבאים:
בנוסף, כיהן ברנזון בראשות הדירקטוריונים הבאים: פארק התעשייה צח"ר, חברת צח"ר תשתיות זורמות, שותפות 2000 והיה חבר המועצה הארצית לתכנון ובנייה.
לקח חלק במועצת המנהלים של "עמותת מפנה" לטיפול בילדים אוטיסטים והיה חבר מועצת המנהלים וסייע בפיתוח משאבים בהתנדבות ב"הוספיס גליל עליון".
לוטה כהן
לוֹטֶה כהן (20 באוגוסט 1893, ברלין – 7 באפריל 1983, תל אביב) הייתה חלוצת האדריכליות בארץ ישראל.
קורות חיים.
שרלוטֶה (לוטה) כהן (Charlotte (Lotte) Cohn) נולדה בקיץ 1893 בשכונת שרלוטנבורג בברלין בירת גרמניה במשפחה יהודית ציונית, אביה, ד"ר ברנהרד כהן (לשעבר רחמיאל), היה רופא ומייסד-שותף של סניף ברלין של ההסתדרות הציונית. אחיה היה הרב הציוני והמחזאי אמיל ברנהרד כהן. כהן הייתה חברה באגודת הסטודנטים היהודים של מוסד שרלוטנבורג, בשנת 1916 הוענקה לה דיפלומה מהפקולטה לאדריכלות בבית הספר הטכני הגבוה של ברלין (כיום האוניברסיטה הטכנית של ברלין) שבשרלוטנבורג. את ניסיונה המקצועי צברה במהלך מלחמת העולם הראשונה בשיקום ערים וכפרים בפרוסיה המזרחית שספגו פגיעות קשות בתחילת המלחמה.
בספטמבר 1921 עלתה לארץ ישראל והחלה בעבודתה האדריכלית בה. כהן הייתה עוזרתו הראשית של האדריכל ומתכנן הערים ריכרד קאופמן, ובעבודתה זו סייעה ביצירת שרטוטים עבור דפוסי התיישבות חדשים בקיבוצים במושבים ובישובים יהודיים של שנות העשרים, ובהם מבני בית הספר החקלאי לבנות במושב נהלל ובית הילדים הראשון שנבנה בארץ בקיבוץ חפציבה. סגנון הבנייה שלה היה פונקציונלי וצנוע מסיבות אידאולוגיות.
את חותמה הטביעה, יחד עם המהנדס יוסף מרר, בשכונות שהוקמו עבור מעמד הביניים של אנשי העלייה החמישית, ובשיכונים של ראשית המדינה, שתִכננה בשיתוף עם האדריכל יהודה לביא.
במהלך שנות השלושים פתחה משרד משלה ברחוב ביאליק בתל אביב, יחד עם שותפה יוסף מרר, ויחד נשכרו בשנת 1934 על ידי המחלקה החקלאית של התאחדות עולי גרמניה לתכנן בתים עבור יֶקים (יהודים בני התרבות הגרמנית) שהגיעו לפרדס חנה, ברחוב שלימים נקרא רחוב "הבוטנים".
כהן הייתה האדריכלית של בניין המשרדים "שמעון בנין" ברחוב אלנבי 56, שנבנה בסגנון הבאוהאוס. היא תכננה בתי דירות, כדוגמת שפינוזה 20, ושיכוני רסקו, וכן את הרובע שבין רחובות דה האס ויהודה המכבי, בסמוך לנהר הירקון בתל אביב, והרובע שבין הרחובות גונן ועמישב בגבעתיים, ושיכון רסקו ברמת חן.
הבולט שבבנייניה היה מבנה פנסיון "קֶטֶה דן" (Pension Kaete Dan) שברחוב הירקון 97, על חוף תל אביב. בניין זה, שהקימה קטה דן (דניאלביץ), היווה גם סמל ליזמות נשית ולאדריכלות נשית בישראל, בתחומים שעד אז נחשבו "גבריים".
כהן תכננה בתי מגורים רבים גם בכפר שמריהו, בשבי ציון, ברמות השבים, בחיפה ובירושלים, בהם בית גרשם שלום ברחביה. כמו כן, תכננה את הריהוט לספריה הלאומית בבית וולפסון שבקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים.
כהן נפטרה בשנת 1983, בשנה ה-90 לחייה. נקברה בבית העלמין הדרום בחולון.
אינֶס זוֹנדֶר (Ines Sonder), היסטוריונית של האמנות והאדריכלות במרכז משה מנדלסון ללימודים יהודיים-אירופיים שבאוניברסיטת פוטסדאם, החוקרת את תולדות האדריכלות הישראלית ויוצאי גרמניה בארץ ישראל, פרסמה מספר מאמרים על אודות לוטה כהן, ובשנת 2009 פרסמה ביוגרפיה של כהן (בגרמנית). באותה שנה אצרה את התערוכה "לוטה כהן – חלוצת האדריכלות בישראל", שנערכה במרכז הבאוהאוס בתל אביב ובמרכז היהודי בבית הכנסת החדש בברלין.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטה:
פרדריק פאסיוס
פרדריק פאסיוס (בפינית: Fredrik Pacius, בגרמנית: Friedrich Pacius; 19 במרץ 1809 - 8 בינואר 1891) היה מנצח, מלחין וכנר גרמני שחי ופעל בעיקר בפינלנד. הלחן שלו הפך ברבות הימים להמנון של פינלנד, אסטוניה וליבוניה.
בזכות פועלו בפינלנד נחשב בעיני רבים ל"אבי המוזיקה הפינית".
קורות חייו.
נולד בהמבורג למריה מרגרטה שומאכר וליוהאן קונראד פאציוס, סוחר יינות. ככל הנראה מקור משפחתו של אביו הוא בפירנצה שבאיטליה. בנעוריו הצטיין בנגינה, ציור ושפות וסיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הומניסטית בעיר. הוא למד מוזיקה בקאסל אצל לואי שפור ומוריץ האופטמן. לאחר לימודיו עבד ככנר בתזמורת המלכותית בסטוקהולם.
בשנת 1834 הוזמן לאוניברסיטת הלסינקי לשמש שם כמורה למוזיקה. בפועל שימש כמנהל המוזיקלי שם עד שנת 1869, בה יצא לגמלאות. בשנת 1842 נישא לנינה מרטין.
בתקופת עבודתו באוניברסיטת הלסינקי עשה רבות לקידום החיים המוזיקליים בפינלנד, בין השאר הקים מקהלת סטודנטים ותזמורת סימפונית שם.
בשנת 1848 הלחין שיר למקהלה בשם "ארצנו" (Vårt land) למילים של המלחין הפיני ממוצא שוודי לודוויג רונברג. יצירתו של רונברג "הצוער שטאל" (Fänrik Ståls sägner), שבה נכלל השיר, היא אוסף של סיפורים ושירים מן המלחמה הפינית והמוטיב העיקרי בהם הוא האהבה למולדת המאחדת את כל שכבות העם וגורמת לכולם להירתם למטרה אחת בלא כל מניעים אנוכיים. הלחן הוא עיבוד מוזיקלי לשיר סטודנטים גרמני בשם "האפיפיור והסולטאן" (Papst und Sultan).
בשנת 1852 כתב את האופרה הפינית הראשונה, "מסע הציד של המלך קארל" (Kung Karls Jakt) ללברית בשפה השוודית של זכריס טופליוס. האופרה עוסקת באיי אולנד.
בשנת 1860 כתב את האופרה השנייה שלו, "הנסיכה הקפריסאית" (Prinsessan av Cypern), גם היא ללברית של זכריס טופליוס.
ב-1866 כתב את "לורליי", האופרה השלישית שלו, ללברית של המשורר הגרמני עמנואל גייבל (Emanuel Geibel).
לאחר צאתו לגמלאות עבר פאסיוס עם משפחתו בשנת 1871 לגרמניה. בתקופה זו ניסה להתפרסם בגרמניה ובמערב אירופה אולם ללא הצלחה. כיוון שמרכז חייו נותר בפינלנד ושם גם זכה להכרה, החליט ב-1874 לשוב לפינלנד.
פרדריק פאסיוס נפטר בהלסינקי ונטמן בבית העלמין היאטניאמי (Hietaniemi) בעיר.
"ארצנו" כהמנון.
את השיר "ארצנו" תרגם לראשונה לפינית החוקר יוליוס קרון (Julius Krohn), פיני ממוצא גרמני, בשנת 1867. בהתבסס על תרגום זה יצר המשורר פאבו קאיאנדר (Paavo Cajander) בשנת 1889 את הגרסה הרשמית להמנון פינלנד.
יוהאן וולדמאר יאנסן תרגם את "ארצנו" לאסטונית ב-1869 בשם "מולדתי, האושר והשמחה שלי"(באסטונית: Mu isamaa, mu õnn ja rõõm) והוא הושר לראשונה כיצירה מקהלתית בפסטיבל הזמר הראשון של אסטוניה באותה שנה. עד מהרה הפך השיר לסמל התחייה הלאומית באסטוניה.
הנצחתו.
בשנת 1895 הוסר הלוט מעל פסל לזכרו בפארק קאיסניאמי (Kaisaniemi) בהלסינקי.
הלחן של פאסיוס אומץ בחוק כהמנון הלאומי של אסטוניה בשנת 1920 ושוב בשנת 1990.
בשנות ה-40 הופק בפינלנד סרט על חייו.
משנת 1991 מעניקה אוניברסיטת הלסינקי פרס שנתי על שמו לאדם או ארגון שהתבלטו בפועלם המוזיקלי בפינלנד.
רוני לוית
רוני לוית (נולדה ב-14 בינואר 1979 בירושלים) היא מעצבת גרפית ישראלית.
ביוגרפיה.
רוני לוית נולדה בירושלים וב-2005 סיימה את לימודיה בהצטיינות במחלקה לתקשורת חזותית של בצלאל. החל מ-2008 החלה להרצות במחלקה לתקשורת חזותית, בבצלאל. בין השנים 2006–2012 לימדה תקשורת חזותית במכללת מנשר בתל אביב ובמקביל בין השנים 2010-2012 במכללת שנקר.
בעלת סטודיו לעיצוב גרפי בתל אביב המתמחה בעיצוב נתונים ומידע.
כותבת ומעצבת עמודי סטטיסטיקה לעיתונים שונים בארץ. בין השנים 2007–2011 כתבה ועיצבה טור אישי שבועי, בנושא סטטיסטיקה עולמית במגזין סוף השבוע של עיתון גלובס. ב-2009 הוציאה לאור את ספרה הראשון "אטלס ישראל - מיפוי סובייקטיבי של מדינת ישראל" בהוצאה פרטית. ב-2012 תורגם ספרה לגרמנית ולאנגלית, ויצא לאור בהוצאת "AphorismA Verlag" בגרמניה.
זומזום
זוּמזוּם הייתה קומדיית מצבים ישראלית, המיועדת לילדים ונוער, ששודרה בערוץ הילדים ב-yes בין השנים 2005-2006.
תקציר העלילה.
העלילה סובבת סביב מאחורי הקלעים של זומזום, תוכנית בהנחיית ארבעה ילדים: גילי (לירון כרקוקלי), שרון (יהלי סער), מורן (ידין גולדמן) ורוני (הגר טישמן). הפרקים עוסקים בכתיבת המערכונים, תיאור מצבים קומיים של השחקנים בסדרה והמעולל באולפנים. מדי פעם מופיעים כקטעי מעבר הקטעים של התוכנית "זומזום" בעצמה.
יערות קק&quot;ל
יערות קק"ל (קרן קיימת לישראל) הם שטחים מיוערים שניטעו על ידי הקרן הקיימת לישראל על אדמותיה כחלק ממפעל הייעור בארץ ישראל. יערות קק"ל מתפרסים על פני כ-920,000 דונם, שבהם למעלה מ-240 מיליון עצים.
היסטוריה.
מפעל הייעור בישראל.
מאז היווסדה ועד היום מהווה קק"ל הגורם המרכזי בייעור הארץ, פרט לתקופת המנדט בה ניטעו יותר עצים על ידי מחלקת הייעור של הממשל הבריטי כחלק ממדיניות הייעור שלה (פקודת היערות).
גורמים נוספים עסקו בייעור בשנים שלפני קום המדינה, כגון פיק"א, אך מטרותיהם היו כלכליות, כמו לצורכי מסחר בעץ. גם מטרותיה של התנועה הציונית על ידי קק"ל היו בתחילה כלכליות, אך בהמשך הפכו ללאומיות. הפעילים הציוניים, שעלו מארצות אירופה, התאכזבו לגלות את ארץ ישראל צחיחה עם מעט מאוד עצים, וכך התגבש החזון להפריח את השממה, ו"לכסותה ביער וחורש שיגאלוה משממונה וממערומיה".
מטרותיה של קק"ל בייעור בארץ ישראל היו:
פעילות הממשל הבריטי נבעה מסיבות אחרות: שמירה על קרקע חקלאית מפני סחף וחולות נודדים, הגדלת החלחול והעשרת מי תהום.