מחיקה חוזרת של אסטרטגיות נשלטות היא שיטה נפוצה לפתור משחקים. בכל שלב לפחות אסטרטגיה נשלטת אחת נמחקת ממרחב האסטרטגיות של אחד השחקנים תחת ההנחה ששחקן רציונלי לעולם לא ישחק אסטרטגיה נשלטת. המחיקה יוצרת משחק חדש, קטן יותר ומובילה לשינוי במצב האסטרטגיות שנשארו, כלומר אסטרטגיה שלא נשלטה לפני המחיקה יכולה להשלט אחרי המחיקה במשחק החדש. ממשיכים במחיקה עד שלא נשארו אסטרטגיות נשלטות לאף אחד מהשחקנים. התהליך קביל תחת ההנחה שכל השחקנים רציונליים ויודעים ששאר השחקנים רציונלים ולכן יודעים ששאר השחקנים לא ישחקו אסטרטגיות נשלטות (אומן 1976).
התהליך יכול להתבצע בשתי דרכים:
אסטרטגיה שולטת
אסטרטגיה נשלטת
אסטרטגיה שלטת
אסטרטגיה השלטת
שלשה (כדורסל)
בכדורסל, שלשה (או קליעה לשלוש) היא מונח המתאר קליעה מדויקת של הכדור לסל שמתבצעת מעבר לקשת השלוש. קשת השלוש היא סימון בצורת חצי עיגול על רצפת מגרש הכדורסל מסביב לכל אחד מהסלים. קליעה מדויקת מעבר לקשת השלוש מעניקה 3 נקודות, בניגוד לסל שדה רגיל הנקלע מתוך קשת השלוש המעניק 2 נקודות, וקליעת עונשין ששווה נקודה אחת.
היסטוריה.
הוספת קשת השלוש נוסתה לראשונה בשנת 1945, באופן חד פעמי, במשחק ליגת המכללות בין אוניברסיטת קולומביה לאוניברסיטת פורדהם. "ליגת הכדורסל האמריקאית" (ABL), שהתקיימה בשנים 1961-1963, הייתה הליגה המקצוענית הראשונה שהוסיפה את קשת השלוש באופן קבוע, ובעקבותיה הצטרפה ליגת הכדורסל המזרחית המקצוענית (CBA) בשנת 1963.
בשנת 1967 הוסיפה גם ליגת ה-ABA, הפופולרית יותר, את קשת השלוש. נציב הליגה דאז, ג'ורג' מייקן, הסביר כי הוספת השלשה נעשתה על מנת לעזור לשחקנים הנמוכים לקלוע יותר, לרווח את משחק ההגנה ולעודד משחק מהנה יותר לצפייה. בעונת אימצה ליגת ה-NBA את קשת השלוש, וב-12 באוקטובר 1979 קלע כריס פורד מבוסטון סלטיקס את השלשה הראשונה בתולדות ה-NBA, בניצחון קבוצתו על יוסטון רוקטס. בשנת 1984 הציגה את קשת השלוש גם פיב"א, הגוף העליון המנהל את ענף הכדורסל בעולם.
עם השנים הפכה זריקת שלשות לפופולרית יותר ויותר; ב-21 מתוך 39 העונות מאז הוספת קשת השלוש ב-NBA נשבר שיא ממוצע הזריקות למשחק בליגה, אשר עלה בהדרגה מ-2.8 לקבוצה (בעונת ) ל-29.0 לקבוצה (בעונת ). בעונת נשברו שיאי הזריקות והקליעות העונתיות בפעם השביעית ברציפות.
פיב"א התאחדות הכדורסל העולמי הכניס את קשת השלוש בכל העולם באופן רשמי בעונת המשחקים 1984/85.
כאשר עד שנה זאת גם במשחקי אליפות אירופה שיחקו ללא קשת השלוש, שהוכנסה לליגת ה-NBA חמש שנים קודם.
חוקים בסיסיים.
במרבית ליגות הכדורסל המקצועיות, מרחק הקשת מהסל אינו אחיד: בליגת ה-NBA, קשת השלוש נמצאת במרחק של כ-6.71 מטרים מהטבעת בפינות המגרש, ובמרחק של כ-7.24 מטרים ממול הטבעת; בליגת ה-WNBA, בליגות המנוהלות על ידי פיב"א וכן בליגות הבכירות באירופה, קשת השלוש מרוחקת 6.60 מטרים מהסל בפינות המגרש ו-6.75 מטרים ממול הטבעת; בליגות המכללות של ארצות הברית קשת השלוש נמצאת במרחק אחיד של כ-6.33 מטרים מהסל לכל הכיוונים.
בעת זריקת שלשה, על רגליו של הזורק להיות מחוץ לקשת השלוש, מבלי שיגעו בקו, על מנת שהקליעה תניב 3 נקודות. אם רגליו של הזורק נוגעות בקו בעת העלייה לזריקה - קליעה תעניק 2 נקודות בלבד. זריקה לסל תיחשב כשלשה גם במקרה בו השחקן קפץ לזריקה מחוץ לקשת השלוש ונחת בתוכה, כל עוד שחרור הכדור נעשה בטרם נחיתת השחקן.
זריקה לשלוש מסומנת על ידי שופט במשחק בהנפת יד אחת עם 3 אצבעות מתוחות. אם הזריקה נקלעת, מניף השופט גם את ידו השנייה עם 3 אצבעות מתוחות. עבירה המתבצעת על שחקן בעת שזרק שלשה שהוחטאה, מזכה את הזורק ב-3 זריקות מקו העונשין. עבירה המבוצעת על שחקן בעת קליעת זריקה לשלוש שולחת את הקולע לזריקה אחת נוספת מקו העונשין, המאפשרת לו להשלים מהלך של 4 נקודות בסך הכול. בהתאם, אם העבירה הנשרקת היא עבירה בלתי ספורטיבית, נשלח הקולע לשתי זריקות עונשין המאפשרות לו להשלים 5 נקודות במהלך.
יוסי גרפינקל
חוסה קרדוסו
חוסה סאטוריניו קרדוסו אוטסו (José Saturnino Cardozo Otazú; נולד ב-19 במרץ 1971 בנובה איטליה) הוא כדורגלן עבר פרגוואי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן כדורגל.
קרדוסו הוא מלך השערים של טולוקה בכל הזמנים (248 שערים).
קריירת מועדונים.
קרדוסו החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת ריבר פלייט הפרגוואית ב-1988. לאחר שנתיים בריבר הוא עבר לקבוצת סנט גאלן השווייצרית, במדיה שיחק בין השנים 1990 ו-1992. לאחר מכן הוא חזר לדרום אמריקה והצטרף לאוניברסידד קתוליקה, עמה העפיל לגמר גביע ליברטדורס ב-1993. לאחר מכן הוא שיחק עונה אחת בקלוב אולימפיה, בטרם הצטרף לקבוצת דפורטיבו טולוקה המקסיקנית.
בעונת הבכורה שלו בטולוקה, ב-1995, הופיע קרדוסו בשלושה משחקים בלבד ולא הבקיע אף שער. אף על פי כן, בהמשך השנים הוא הצטיין בטולוקה והפך לכוכבה הגדול, והגיע במדיה לשיא הקריירה שלו. קרדוסו זכה עם טולוקה בארבע אליפויות הליגה המקסיקנית (בשנים 1998, 1999, 2000 ו-2002), וסיים ארבע פעמים בתור מלך השערים של הליגה. עונת השיא שלו הגיעה ב-2003, אז הוא כבש 58 שערים בכל המסגרות - כמות השערים הגבוהה בעולם לשחקן באותה שנה - וזכה עם קבוצתו בליגת האלופות הצפון-אמריקאית.
במהלך תקופתו בטולוקה זכה קרדוסו בפרס כדורגלן השנה בפרגוואי בשנים 2000, 2002 ו-2003, ובפרס כדורגלן השנה בדרום אמריקה ב-2002. הוא הבקיע בסך הכול 249 שערים במדי הקבוצה שהופכים אותו לכובש המוביל שלה בכל הזמנים. קרדוסו נודע בקרב אוהדי טולוקה גם בתור שחקן שנאבק להשתתף במשחקים גם כאשר היה פצוע, וקיבל את הכינוי "El Diablo Mayor (השד הוותיק).
לאחר עשר שנים בהן שיחק בטולוקה, עבר קרדוסו ביוני 2005 לסן לורנסו הארגנטינאית. בשנה הבודדת בה שיחק בלורנסו הוא הבקיע ארבעה שערים בלבד, בשל סדרת פציעות ממנה סבל. ביולי 2006 הביע קרדוסו את רצונו לחזור על מנת לסיים את הקריירה באולימפיה, אך לא היה יכול לשחק במדיה, מאחר שהקבוצה לא החתימה אותו עד לתום מועד ההעברות בליגה הפרגוואית. בעקבות כך, החליט קרדוסו להודיע על פרישה מכדורגל, לאחר שכבש 342 שערים במהלך הקריירה.
לאחר פרישתו, שימש קרדוסו לתקופה קצרה כמאמנה של אולימפיה, בין השנים 2006 ו-2007.
נבחרת פרגוואי.
קרדוסו שיחק בנבחרת הלאומית של פרגוואי משנת 1991 עד לפרישתו, והיה, עד 2015, הכובש המוביל שלה בכל הזמנים עם 25 שערים. הוא השתתף עם הנבחרת בטורנירי גביע העולם של 1998 ו-2002, בשניהם העפיל עמה עד לשמינית הגמר. הוא הבקיע שלושער בניצחון 1-4 על נבחרת אורוגוואי במוקדמות מונדיאל 2006, אך לא יכול היה להשתתף במונדיאל עצמו בשל פציעה. קרדוסו נכלל בסגל נבחרת פרגוואי גם לאולימפיאדת אתונה 2004, וסייע לה לזכות במדליית הכסף - המדליה האולימפית הראשונה בתולדות המדינה.
להרוג את המזל
להרוג את המזל (באנגלית: Lucky Number Slevin; תרגום מילולי: מספר המזל סלבין) הוא מותחן פשע אמריקאי אשר יצא לאקרנים בשנת 2006. את הסרט כתב ג'ייסון סמיילוביק, ביים פול מקגווין ומככבים בו: ג'וש הארטנט, לוסי לו, מורגן פרימן, בן קינגסלי, ברוס ויליס וסטנלי טוצ'י.
הסרט צולם בניו יורק ומתמקד בעלילתו בסלבין כלברע, לינדזי - חוקרת מקרי מוות, שני ראשי פשע אויבים הידועים בשמות: "הבוס" ו"הרבי" ובמתנקש מסתורי הידוע בשם מר גודקאט.
עלילה.
הסרט פותח בשתי סצנות חיסול. לאחר מכן מופיע סמית', בלש מסתורי, ומספר לבחור באולם המתנה על עולם הפשע של העיר קנזס, לאחר הסיפורים הוא מחסל אותו.
גיבור הסרט, סלבין, עובר רצף של אסונות אישיים, הוא מאבד את עבודתו, ביתו מועמד להריסה עקב מתקפת טרמיטים והוא רואה את חברתו בוגדת בו. הוא מתקשר לחברו ניק פישר והלה מזמינו להתארח בביתו שבניו יורק. בהגיעו לעיר הוא נשדד, במהלך השוד אפו נשבר וארנקו נלקח. הוא מגיע לדירתו של ניק מגלה שהיא פתוחה ומתחיל לגור בה על אף כישלונו ביצירת קשר עם ניק. השכנה מהדירה ממול, לינדזי (לוסי לו) יוצרת איתו קשר והוא משתף אותה בחוויותיו. לאחר מכן מגיעים לדירה שני גברים שחורים ולוקחים אותו אל "הבוס" (מורגן פרימן). הבוס מתייחס אליו כאל ניק וטוען שיש לו חוב בסך 96 אלף דולר. הוא מציע לו להתנקש בבן של "הרבי" כחלופה לתשלום החוב. לאחר חזרתו לדירה מופיעים שני גברים בלבוש חרדי ולוקחים אותו אל "הרבי" (בן קינגסלי). הרבי דורש מ"ניק" פריעת חוב בסך 33 אלף דולר. לאחר כל אחת מהפגישות הופיע סמית' כאדם שעמד מאחורי יזימת הפגישות, כלומר עובד עבור הבוס והרבי במקביל. למחרת סלבין חוזר אל הבוס ומודיע לו על כוונתו להתנקש בבן הרבי, הבוס מספר לו שבן הרבי הוא הומוסקסואל ושיש לו שני שומרי ראש, סוכני המוסד לשעבר. לינדזי רואה בעבודתה כחוקרת מקרי מוות שלוש גופות שלהשערתה קשורים לסיפור. היא מסבירה שקורבנות החיסולים בראשית הסרט הם האנשים שידעו איך ניק נראה, הוא עשה זאת לשם ירידה למחתרת וזו גם הסיבה שניק סידר שסלבין יתפוס את מקומו.
בערב הולכים סלבין ולינדזי למסעדה ושם הם רואים את בנו של הרבי. סלבין עוקב אחריו לשירותים וקובע איתו דייט. סלבין מבלה את הלילה עם לינדזי. בבוקר הוא נוסע להיפגש עם בן הרבי בדירתו ומחסל אותו שם. לאחר החיסול מופיע סמית', מפעיל את לחצן המצוקה של בן הרבי, ומחסל את שומרי הראש שבאים בעקבות כך. סמית' וסלבין משאירים בדירה פצצה ועוזבים את הדירה.
סלבין חוטף את "הבוס" ואת "הרבי" ומספר להם שהוא הבן של אותו אחד שהם רצחו ואז הוא הורג אותם.
משחק הדיקטטור