שאול דויד מודיאנו (באיטלקית: Saul davide Modiano; ביוונית: Σαούλ Δαβίδ Μοδιάνο; ‏ 1834, סלוניקי, יוון – 1922, טריאסטה, איטליה) היה פילנתרופ ותעשיין יהודי.
קורות חיים.
מודיאנו נולד בשנת 1834 בסלוניקי, לדניאל ורגינה לבית ארדיטי, החמישי בין 11 ילדים למשפחת מודיאנו, אחת ממשפחות ה'פראנקוס' העשירות והחשובות בסלוניקי, יוון.
מודיאנו קיבל בצעירותו חינוך מערבי שכלל לימוד מסחר ושפות זרות. בשנת 1868 עבר לטריאסטה שבצפון מזרח איטליה והקים שם את 'מודיאנו פירמה', חברה בינלאומית לקלפי משחק, מוצרי נייר והדפס אבן.
פעילות פילנתרופית.
מודיאנו תרם מהונו לבני הקהילה היהודית בסלוניקי ובטריאסטה.
חיים אישיים.
מודיאנו נישא בגיל צעיר לסטלה מודיאנו ונולדו להם 2 בנים ו-6 בנות.
הליגה הראשונה של מונטנגרו
גפן קונקורד
נטעאל בנדל
נטעאל משה בנדל (נולד ב-17 בינואר 1989, ה'תשמ"ט) הוא כתב המשפט של עיתון ישראל היום. קודם לכן שימש ככתב המשפט של העיתונים הארץ ומקור ראשון, כתב באתר כיפה ועוד.
ביוגרפיה.
למד בישיבת ההסדר אורות שאול. שירת בחיל הים, תחילה כלוחם בספינות הדבורים. בשל גילוי של לקות שמיעה הועבר לשרת במערך דובר צה"ל של החיל. בעל תואר ראשון בחינוך ותואר שני בחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. שימש תחילה ככתב בעלון עולם קטן. בהמשך, בין השנים 2012–2014, שימש כתב מגזין באתר כיפה. לאחר מכן, החל מקיץ 2014, שימש עורך משנה ומקים תוכניות בערוץ 20 שהוקם באותה עת (בהן "הפטריוטים"). כן שימש עורך יומן הצהרים ותוכניות נוספות ברדיו גלי ישראל.
כתב משפט.
בין השנים 2016–2019 שימש בנדל כתב משפט ומשטרה בעיתון מקור ראשון ובאתר Nrg, וכן ככתב לענייני העיר ירושלים. במסגרת זו חשף אירוע בו סירבו פרקליטים בשירות המדינה לייצג אותה מול ארגון הטרור חמאס, הפרת הסדר עם עד מדינה שהפליל ארגון פשע, נוהל שהפעילה הנהלת בתי המשפט להסרת פרסומים לא רצויים, תופעת אונס לאומני – פרסום שעורר הדים ציבוריים נרחבים, הסמכה עצמית של מבקר המדינה לבקרת זכויות אדם במדינת ישראל, אירוע בו נחקר שניסה להתאבד הוחתם על הסדר עד מדינה בפרשת ישראל ביתנו, הפסקת פעילותם של חמישים ושמונה מדובבי משטרה בשל ליקויים, ועוד. לקראת סיום עבודתו פרסם פרויקט נרחב תחת הכותרת: "קיצור תולדות האקטיביזם השיפוטי בישראל".
באוגוסט 2019 החל לשמש ככתב המשפט של עיתון הארץ. במסגרת זו חשף בנדל בדיקה שערכה המשטרה לשיחות בין אתי כרייף לשופט העליון יוסף אלרון במסגרת פרשת מין תמורת מינוי, פורום משפטנים חיצוניים שהקים היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט לדיונים בתיקי נתניהו, פעילות הנהלת בתי המשפט להעלמת כתבות ביקורתיות נגד שופטים, הוראתו של היועץ מנדלבליט ללהב 433 שלא לחקור את חוקרי ניר חפץ, פגישות שערך שופט העליון חאלד כבוב עם תומכי טרור, הקווים האדומים של מנדלבליט בהסדר הטיעון עם בנימין נתניהו, תחקיר נרחב על מחדלי חקירה בתיק האונס באולם האירועים – שעורר הדים, מסרונים ששלח מנדלבליט לבכיר במשטרה בטענה שהסיתו נגדו, תחקיר על חקירה משפילה ומאיימת שעברו נשים שהתלוננו נגד נאשם בשוחד מיני, חשיפת הטבות סיקור של אילן ישועה מנכ"ל וואלה! לשרי הממשלה, ועוד.
ביולי 2022 החל בנדל לשמש ככתב המשפט של עיתון ישראל היום.
חיים אישיים.
נשוי לאפרת דודקביץ ואב לשתי בנות. מתגורר בירושלים.
בשורות טובות (שיר של אגם בוחבוט והפשוטע)
בשורות טובות הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אגם בוחבוט, בהשתתפות אושיית הרשת הפשוטע. הוא יצא לאור ב-6 ביוני 2022, על ידי חברת התקליטים Y.V פרודקשנס, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד הסינגלים הישראלי של המדיה פורסט.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי הפשוטע, שיר הדס מאיר, רון ביטון וסתיו בגר, שגם הפיק אותו. בוחבוט הצהירה כי הרווחים מתוך השיר נתרמו עבור בית דרור, בית מחסה עבור נערים על הקשת הלהט"בית.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-145 אלף השמעות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של פורסם ב-6 ביוני 2022, ביום צאת השיר בערוץ היוטיוב הרשמי של בוחבוט. בקליפ השתתפו מספר שחקנים ישראלים ביניהם אורנה בנאי, ענת מגן שבו, אוריאל יקותיאל, עידו ברטל, בן יוסיפוביץ', שחר טבוך, בר מיניאלי, ציונה פטריוט וקיי לונג.
נכון ליולי 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-3 מיליון צפיות.
פרס וולפסון להיסטוריה
פרס וולפסון להיסטוריה הוא פרס ספרותי המוענק מדי שנה בממלכה המאוחדת על מנת לקדם ולעודד מצוינות בכתיבת היסטוריה עבור הציבור הרחב. מדי שנה מוענק הפרס עבור שתיים או שלוש יצירות יוצאות דופן שראו אור במהלך השנה; לעיתים מוענק גם פרס מפעל חיים (פרס כללי על תרומתו הנכבדה של אדם לכתיבת היסטוריה). הם מוענקים ומנוהלים על ידי קרן וולפסון, והספרים הזוכים נבחרים על ידי חבר שופטים המורכב מהיסטוריונים בולטים.
לפי תקנון הפרס, כדי שספר יוכל להיות מועמד לפרס, עליו לראות אור בממלכה המאוחדת ועל המחבר להיות נתין בריטי בזמן מתן הפרס, ותושב קבע בממלכה המאוחדת. על הספר להיות שוטף ומלומד, ונגיש להדיוטות.
הפרס נוסד בשנת 1972 על ידי קרן וולפסון, קרן פילנתרופית בממלכה המאוחדת, ותחילה נקרא כפרס הספרות של וולפסון.
זוכי הפרס.
מאז 2016 יש זוכה יחיד (מודגש) ורשימה קצרה של חמישה מועמדים סופיים.
שנות ה־20 של המאה ה־21.
אלברט סרה
אלברט סרה (בקטלאנית: Albert Serra i Juanola; נולד ב-9 באוקטובר 1975) הוא במאי, מפיק ותסריטאי קולנוע קטלוני. הוא ידוע בעיקר בזכות סרטיו "הסיפור על מותי" (2013) ו"מותו של לואי ה-14" (2016) בכיכובו של ז'אן-פייר לאו. סרה, שידוע בסגנונו הפרובוקטיבי, כונה "אחד מיוצרי הקולנוע הייחודיים והקיצוניים ביותר שפועלים כיום".
ביוגרפיה.
סרה נולד בעיר בניולס במחוז ז'ירונה, בחבל קטלוניה שבצפון-מזרח ספרד. הוא גדל בבית קתולי הדוק ובגיל 18 נסע לברצלונה שם למד פילוסופיה וספרות באוניברסיטת ברצלונה וקיבל את התואר שלו בשנת 2006. לאחר מכן כתב מחזות והפיק מספר מיצבי אומנות ועבודות וידאו.
בגיל 23 ביים את סרטו הראשון, "Crespià, the film not the village" (2003), על חגיגות קיץ בכפר קטלוני.
סרטיו "כבודו של האביר" (2006), המספר על דון קישוט וסנצ'ו פנסה, ו"שירת הציפורים" (2008), המתאר מסע של שלושה מלכים אל עבר ישו, הוצגו בפסטיבל הקולנוע בקאן במסגרת "השבועיים של במאים".
בשנת 2013 זכה סרטו "הסיפור על מותי" ב"נמר הזהב", הפרס הראשון בפסטיבל לוקרנו. הסרט עוסק בשתי דמויות מיתולוגיות; ג'קומו קזנובה ודרקולה.
בשנת 2016 סרטו "מותו של לואי ה-14" אשר מתאר את גסיסתו של המלך הצרפתי, הוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן.
בשנת 2019 סרטו ״חירות״ התחרה במסגרת "מבט מסוים" של פסטיבל הקולנוע בקאן, המסגרת השנייה בחשיבותה של הפסטיבל. הסרט זכה בפרס מיוחד מטעם חבר השופטים.
בשנת 2022 הוקרן סרטו "פסיפיקשן" הוקרן בתחרות הראשית של פסטיבל הקולנוע בקאן, הסרט, שאורכו שעתיים ו-45 דקות, היה מועמד לפרס "דקל הזהב".
השפעות וסגנון.
סרטיו של סרה נחשבים כסרטים רדיקליים, שערורייתים ובעלי תעוזה רבה. ברמת התמה סרטיו עוסקים לרוב בשבירת מוסכמויות, ניפוץ של מיתוסים ובאלמנטים של דת. סרטיו ארוכים ומאופיינים בשוטים יחידים (וואן שוטים) והם מובנים לא פעם על אלתורים, צילום במספר מצלמות במקביל ועבודה עם שחקנים לא מקצועיים. הוא אף סיפר שלא פעם אינו מתבונן במוניטור בסט הצילומים אלא נסמך בעיקר על העבודה בחדר העריכה.
בראיונות עמו סיפר שהוא מעריך במיוחד את ג׳ון פורד, קארל תאודור דרייר, יסוג'ירו אוזו, פייר פאולו פזוליני ורוברטו רוסליני.
פרס אלבטרוס
פרס אלבטרוס היה פרס ספרותי יוקרתי בינלאומי שניתן מדי שנתיים על ידי גינטר גראס שיוסד בברמן שבגרמניה. הפרס הוענק רק חמש פעמים. הפרס ניתן בקטגוריות פרוזה, שירה או חיבור בן ימינו הכולל יצירות מתורגמות. הפרס ניתן בסכום של 40,000 אירו המחולקים בין המחבר (25,000 אירו) למתרגם (15,000 אירו).
הפרס הוענק "לסופרים מרחבי העולם שיצירתם מאופיינת באיכות ספרותית גבוהה ורלוונטית תרבותית וחברתית-פוליטית". בנוסף ל"עבודה מצוינת של חשיבה פתוחה ודיון חופשי על כל היבטי חיינו, נושאים בעולמנו וזמננו". הפרס מוענק גם למתרגם מצטיין שתרגם יצירה לגרמנית. כנס הענקת הפרס אורגן על ידי קרן גינטר גראס. בחירת הזוכים נעשית על ידי חבר שופטים. טקס הענקת הפרס התקיים בברמן.
הסופר האמריקאי דייב אגרס, שאמור היה לקבל את פרס אלבטרוס מטעם קרן גינטר גראס, סירב באפריל 2012 להשתתף בטקס, בעקבות השיר האנטי-ישראלי שפרסם גראס. בפרס בסך 40 אלף אירו זכה אגרס על ספרו "זייתון" (כנרת זמורה ביתן, מאנגלית: דנה אלעזר הלוי), המגולל את חוויותיו של אמריקאי ממוצא סורי לאחר הוריקן קתרינה. "בעקבות הפואמה השנויה במחלוקת שפרסם באחרונה גראס, הרגשתי שיש לדחות את טקס הענקת הפרס, כדי שהמחלוקת לא תסיט את תשומת הלב מהפעילות הנפרדת של הקרן ומהנושא של 'זייתון'", אמר אגרס, שהסביר כי החליט שלא להשתתף בטקס כיוון שהמארגנים סירבו לדחות אותו כבקשתו. הוא הודה לקרן על בחירתה וביקש שהכסף יועבר לארגונים בגרמניה הפועלים לקידום הבנה בין בני דתות שונות.
מטויקים