מקור השם הוא ככל הנראה מצרפתית – "voix de ville" הוא "קול העיר", כלומר המופע הנודד הביא את קולה של העיר אל העיירה הנידחת. מופעי וודוויל צמחו בצרפת במאה ה-17 ממופעים שכללו הצגת בעלי מום ("פריק שואו"), ילדי פלא המוכשרים בריקוד, שירה ואף בחשבון והופעות עם בעלי חיים. חלק מהוודווילים שמו דגש על מוזיקה (סגנון הרגטיים תואם את התקופה) ובחלקם הוצגו אפרו-אמריקאים או לבנים המחופשים לשחורים השרים את שיריהם ורוקדים את ריקודיהם (מופעים אלה כונו "מינסטרלים").
תוכני הוודוויל היו (והפכו להיות במהלך השנים יותר ויותר) "נקיים" מבחינה גזעית ומינית וכוונו לקהל של מעמד בינוני, לגברים ולנשים כאחד. לקראת סוף המאה ה-19 ולאחר מפנה המאה העשרים היה מופע הוודוויל למופע בידור מוזיקלי בעיקרו. תכנים חריגים, גזעניים ומיניים הועלו עבור קהל של מעמד הפועלים, גברים בעיקר, במסגרת מופעים דומים מבחינת המסגרת, שנקראו "בורלסקה" (Burlesque, שהוא גם שם קדום לוודוויל) והיו פרועים יותר. החומר החריף יותר צונזר בפקודות בתי משפט מקומיים. הוראות הצנזורה הגיעו במעטפות כחולות ולכן החומר הראוי לצנזורה כונה "חומר כחול", שם שדבק בתכנים מיניים בוטים עד ימינו (כגון "סרט כחול").
המופע.
בדרך כלל להקת הוודוויל הייתה מגובשת ובראשה עמד אמרגן ("אימפרסריו") שקבע את לוח ההופעות, קיבל את הכסף ושילם משכורות לחברי הלהקה. הלהקות נעו בדרכים חודשים רבים. כמעט בכל עיר או עיירה בארצות הברית הוקם מבנה תיאטרון לאירוח להקות וודוויל. המופעים חולקו לשלוש דרגות, שהשפיעו על גודל הלהקה ועל גודל האולם בו הציגה, המופע הזול והקטן ביותר נקרא "small time", הבינוני "medium time" והגדול "big time", כינוי המשמש עד ימינו לתיאור דבר-מה גדול ומוצלח במיוחד. היכל מופעי ה"ביג טיים" היה ה"Palace Theatre" (תיאטרון הארמון) בברודוויי, ניו יורק שנפתח ב-1913 ושהפיכתו לבית קולנוע ב-1932 מסמלת את סוף ימי הוודוויל.
התבנית של מופע החבובות היא של מופע וודוויל.
גלישה נומרית
במחשבים, גלישה נומרית, היא בעיה הנגרמת על ידי שימוש במספר מועט מדי של סיביות לייצוג מידע כלשהו. ברוב המחשבים, בעת ביצוע פעולה הגורמת לגלישה, יישמרו הסיביות הפחות משמעותיות של התוצאה והספרה המשמעותית ביותר תאבד (תופעה זו נקראת "קיטום").
במעבדים מסוימים, ניסיון להגדיל את המספר מעבר לתוצאה המקסימלית המתאפשרת יחזיר את אותה תוצאה מקסימלית (תופעה זו נקראת "ספיגה"). גלישה עשויה להתבצע באמצעות הגדלת מספר מעבר לערך מקסימלי כלשהו (באמצעות פעולות חיבור או כפל, למשל) ואז נקראת הגלישה "גלישה מלמעלה" ("Overflow"), או באמצעות הקטנתו מתחת לערך מינימלי כלשהו (באמצעות פעולות חיסור או חילוק, למשל) ואז נקראת הגלישה "גלישה מלמטה" ("Underflow" ).
גלישה עלולה לגרום לתוצאות לא רצויות, בהתאם לסוג המשתנה בו קרתה הגלישה. בשפות תכנות לא בטוחות עלולה הגלישה לגרום לגלישת חוצץ ולהקטין את אמינות המערכת ובטיחותה.
שיגור הניסוי הראשון של משגר הלוויינים אריאן 5, ב־4 ביוני 1996, הסתיים בהשמדה עצמית 40 שניות לאחר שהחל, כתוצאה מבאג של גלישה נומרית במחשב הניווט של המשגר. הבאג נגרם כתוצאה מניסיון להעביר מספר בן 64 סיביות בנקודה צפה למספר שלם בן 16 סיביות; ניסיון שגרם להפסקת פעולתו של המחשב.
ניקולאי פרז'וואלסקי
ניקולאי פרז'וואלסקי (12 באפריל 1839 - 1 בנובמבר 1888) היה מגלה ארצות וביולוג רוסי, בין החוקרים הבולטים של מרכז אסיה.
ביוגרפיה.
הוא נולד בשנת 1839 בכפר קימבורובו במחוז סמולנסק במשפחת קצין בגמלאות בשם מיכאיל קוזימיץ' פרז'וואלסקי (מת בשנת 1846). האם הייתה ילנה אלקסייבנה לבית קרטניקוב. יישוב הולדתו של פרז'וואלסקי שכן כ-4 ק"מ מהכפר מריגינו, שבו הוצב אות הנצחה. עם סיום בית הספר החל את השירות הצבאי.
משפחת פרז'וואלסקי השתייכה לאצילים מהשליאכטה הפולנית, שהחזיקו בסמל ההראלדי "קשת" והצטיינו בכיבוש פולוצק בעת המסע הצבאי של מלך פולין סטפאן באטורי נגד איוואן האיום. אחד מאבותיו של פרז'וואלסקי היה לוחם קוזקי מזפורוז'יה בשם קורניל אניסימוביץ' פארובלסקי ששירת את הכתר הפולני ושינה את שמו ל"פרז'וואלסקי". הוא הצטיין בימי מלחמת ליבוניה. בן משפחה אחר, לאון פרז'וואלסקי התגייס לצבא הפולני בפרובינציית ויטבסק בשנת 1698. במאה ה-19 התיישבה המשפחה בפלכים סמולנסק וויטבסק באימפריה הרוסית. הסב של ניקולאי פרז'וואלסקי התחנך בבית הספר הישועי בפולוצק אולם הפסיק את לימודיו שם, נמלט והמיר את דתו לנצרות האורתודוקסית ואימץ את השם קוזמה פומיץ'.
בשנת 1867 הוא נשלח למזרח הרחוק הרוסי. במהלך המסע הוא חקר את אזור נהר אוסורי.
בשנת 1871 הוא התחיל את מסעו הראשון למרכז אסיה. הוא יצא מבייג'ינג לכיוון מזרח. במהלך המסע הוא חקר את הרי סומה-הודי ואין-שאן כמו כן חקר מקורות נהר היאנגצה. בהמשך הוא הלך לכיוון טיבט ודרך מדבר צאידם הגיע למקורות יאנגצה. בשנת 1873 הוא חצה את מדבר גובי וחזר לאחר מסע של כ-12 אלף ק"מ במהלך 3 שנים. במהלך המסע הוא אסף כ-5,000 צמחים, 1,000 ציפורים, 3,000 חרקים וכו'.
בשנת 1876 הוא התחיל מסע נוסף דרך הרי טיין שאן לכיוון אגם לופ נור. באזור זה הוא חקר, בין היתר, את נדידת הציפורים וחקר צפרות ככלל.
בשנת 1879 הוא התחיל מסע חדש לכיוון טיבט. אך אף על פי שהיה רק כ-200 ק"מ מהעיר להסה הוא נאלץ לחזור לאור המהומות שהיו במקום.
בשנת 1883 החל המסע הרביעי לאזור. הפעם הוא חקר הרי טיבט ומקורות נהר היאנגצה. המסע הסתיים בשנת 1886 באזור אגם איסיק קול.
הוא נפטר מטיפוס זמן קצר לפני תחילת המסע החמישי למרכז אסיה.
במהלך המסעות צוירו מפות רבות והוא גילה מספר בעלי חיים (סוס פרז'וואלסקי, אייל ת'ורולד, צבי יעלי פרז'וואלסקי, יאק הבר, גמל דו-דבשתי החי בטבע, פרוש פרז'וואלסקי, הדב הטיבטי) וכן נאספו אוספים עשירים של החי והצומח באזור הנחקר.
לזכר המורשת שלו מחלקת החברה הגאוגרפית הרוסית מדליה על שמו.
בשנת 1951 צולם סרט על חייו בבימויו של סרגיי יוטקביץ'.
עד שנת 1992 נקראה העיר קרקול שבקירגיזסטן פרז'וואלסקי, על שמו של ניקולאי פרז'וואלסקי.
היחידה לשיתוף פעולה
היחידה לשיתוף פעולה (יחשת"פ 5620) היא יחידה בחיל האוויר הישראלי האחראית לתאום שיתוף הפעולה בין כוחות חיל האוויר וכוחות היבשה והים. בראש היחידה עומד קצין בדרגת אלוף-משנה. הוא כפוף לראש להק השתתפות ומסוקים במפקדת חיל האוויר.
היחידה מאיישת אנשי צוות אוויר כקציני קישור בכל מפקדות היבשה ותאי השליטה המפעילים את כוחות חיל-האוויר במרחב שבו מתבצע התמרון הקרקעי. אלה משלבים את השתתפות חיל-האוויר בנוהלי הקרב המשולב החל בערכת המצב ועד לביצוע בפועל של מהלכי הלחימה.
היסטוריה.
ב-1975 בעקבות מלחמת יום הכיפורים הוקמה בחיל האוויר יחידת המשל"קים (מוצבי שליטה קדמיים) אשר הייתה אחראית על נציגות חיל האוויר במפקדות עוצבות השדה. בנוסף הוקמה בחיל האוויר יחידת תלס"ם (תובלה סער מסוקים) אשר שימשה כמפקדה מקצועית לתחום הטסת כוחות. באפריל 1984, כחלק מהפקת הלקחים ממלחמת לבנון הראשונה, אוחדו שתי היחידות במסגרת "היחידה לשיתוף פעולה" (יחשת"פ).
בתקופה שבין מלחמת לבנון הראשונה ועד היציאה מרצועת הביטחון היו אחראים אנשי היחידה על ההפעלה השוטפת של מטוסי חיל-האוויר באזור הצפון. מתוך חמ"ל אוויר בעוצבת הגליל הם תיאמו את כל הקשור לפעילות המסוקים והמטוסים בגיזרה הצפונית.
היחידה לקחה חלק פעיל במבצעים דין וחשבון וענבי זעם בלבנון, במבצע חומת מגן ביו"ש, במלחמת לבנון השנייה ובמבצע עופרת יצוקה.
ארגון.
צוותי תכנון.
ביחידה ארבעה צוותי תכנון: צוות משימה, צפון, מרכז, ודרום, כל אחד מהם בפיקוד קצין בדרגת סגן-אלוף, הפועלים לשמירת הכשירות של כוחות האוויר והקרקע באמצעות אימונים, עדכון תורות לחימה וכתיבת תוכניות מבצעיות.
קציני הקישור.
קצין תיאום אווירי (קת"א).
ברמת האוגדה, הקישור מתבצע באמצעות "מכלול אוויר". בראש המכלול עומד "קצין תיאום אווירי" (קת"א). תפקידו לייעץ למפקד האוגדה על השימוש הטוב ביותר בכוח האווירי. הוא אחראי לתאם את התמיכה בכוחות המתמרנים באמצעות סיוע אוויר קרוב, מסוקי קרב. כלי טיס מאוישים מרחוק, ופינוי פצועים.
קצין סיוע אווירי (קס"א).
בחטיבות המתמרנות מוצבים קציני סיוע אווירי (קס"א). תפקידם לנהל את הסיוע האווירי בהתאם לצורכי החטיבה. הם לוקחים חלק פעיל בניהול הקרב תוך ניתוח ואימות הדרישות והצרכים של הכוחות המתמרנים בשטח, בדיקתם מול גורמי המודיעין הרלוונטיים, עיבודם לשפת חיל-האוויר והעברתם לתאי השליטה של היחשת"פ. שם מכניסים את המטרות למערכת ונקודת הציון הסופית מגיעה לטייסי הקרב באוויר.
בנוסף פועלים קציני סיוע אוויר במסגרת צוותי "סופ"ה" (סיוע ותקיפה), צוותי לוחמים ייעודיים המשותפים לזרוע היבשה ולחיל האוויר. הם כוללים חמישה לוחמים: קצין סיוע אווירי (קס”א), קצין שיתוף ארטילרי (קש”א) ושלושה לוחמים בעלי הכשרת מש"ק תקיפה. תפקידם לאתר ולמפות מטרות, ולתאם ולכוון אש ארטילרית, ירי טילים וכלי טיס תוקפים. ההכוונה מתבצעת באופן ישיר, באמצעים טכנולוגיים ובאמצעות מערכות שליטה ובקרה משותפות ליבשה ולאוויר. הצוות אחראי על תכנון והפעלת האש בקרב ועל הקשר בין הכוחות המתמרנים לכוחות סיוע האש. הצוות עתיד להשתלב בכל גדוד מתמרן בצה”ל, ויהיה מוכשר להפעלת כלל יכולות האש במרחב האוגדתי מהיבשה והאוויר.
תמיכה.
לצד הצוותים מורכבת היחידה גם מגפים: הדרכה, היערכות, מבצעים, מודיעין, שליטה ומנהלה.
מפקדי היחידה.