לימור פרסם עשרות מאמרים אקדמיים וכן פרקים רבים בספרים, בישראל ומחוצה לה. על ספרו הראשון, המתווכים: אמצעי התקשורת בישראל 1948–1990, שנכתב עם פרופ' דן כספי, נאמר כי ספר זה "נהפך לקלאסיקה ביום הופעתו". במסגרת פעילותו האקדמית הדריך לימור סטודנטים רבים בעבודות הגמר שלהם לתואר שני וכן בעבודות הדוקטור. עם הסטודנטים שהודרכו על ידו בעבודת הדוקטור שלהם, שהוגשו באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת פאריס 8, נמנים: ד"ר רבקה נריה-בן-שחר, ד"ר עמוס נבו, ד"ר אסנת רוט-כהן, ד"ר גדי שבת וד"ר דורית צימנד-שיינר.
חיים אישיים.
יחיאל לימור נשוי להיסטוריונית פרופסור אורה לימור מהאוניברסיטה הפתוחה. בנם הוא העיתונאי יואב לימור, ובתם גליה חוקרת קיימות וסביבה. הוא מתגורר בתל אביב. אחיו, ד"ר ניסן לימור (1944–2017), היה חוקר המגזר השלישי והשכלה גבוהה בישראל, ושימש מנכ”ל בית הנשיא וכן מנכ”ל המועצה להשכלה גבוהה והוועדה לתכנון ולתקצוב. יש לו שני אחים למחצה: פרופסור רפי מן, היסטוריון וחוקר תקשורת, ואיזי מן, עורך תוכניות ושדר בקול ישראל. יש לו שני אחים נוספים.
קישורים חיצוניים.
• רשימה חלקית של מאמרים בעברית של יחיאל לימור באתר רמב"י
• ראיון עם יחיאל לימור באתר עמותת אומ"ץ
• טור אישי על עריכת הירחון "את" בשנות ה-80
ריגאץ'
ריגאץ' (בהונגרית: Rigács) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בריגאץ' מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 231 ובשנת 2020 רק 190 תושבים.
יהודי ריגאץ'.
בריגאץ' חיו יהודים בתקופות זמן שונות. חלק מהיהודים ילידי הכפר נרצחו בשואה.
אנריקה פורטה
אנריקה פורטה (בספרדית: Enrique Porta; 17 בדצמבר 1944) הוא כדורגלן עבר ספרדי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה.
פורטה נולד בעירייה וילאנואבה גאז'גו שליד העיר סרגוסה. הוא החל את הקריירה בקבוצות מקומיות כדי לעבור לקבוצת הנוער של ריאל סרגוסה. בתחילת הדרך הרשמית עם וסקה בעונת 1967/68 כבש 34 שערים בסגונדה דיוויסון ב'. לאחר אותו קמפיין חתם פורטה בגרנדה מהלה ליגה, חתימה שהייתה חשובה עבור וסקה מכיוון שבזכותה יכלה כלכלית לבצע עבודות במגרש הכדורגל הקרוב והחדש צ'רו דה סן חורחה. בסופו של דבר יעלה שם בעתיד אצטדיונה הנוכחי של הקבוצה, האסטדיו אל אלקוראס.
פורטה התחיל ברגל שמאל את דרכו עם גרנדה כשבעונתו הראשונה נאלץ לשחק בהגנה ורק ב-5 משחקים. בעונת 1969/70 המאמן נסטור רוסי העבירו לקבוצה השנייה, אף על פי שהיה כבר בן 26. עונה אחר כך חזר לראשונה אך עדיין לא שיחק בקביעות, וכל זה השתנה בעונת 1971/72 בה כבש 20 שערים בליגה וזכה בתואר הפיצ'יצ'י. אף על פי שעורר עניין במועדונים הגדולים ריאל מדריד וברצלונה, פורטה נשאר בה עד 1975. לאחר מכן חזר למולדתו באראגון כדי לשחק בריאל סרגוסה לשתי עונות עד שפרש.
משנת 1997 אצטדיון הכדורגל העירוני של מקום הולדתו, וילאנואבה דה גאז'גו, נקרא על שמו. מתחם זה הוחלף ב-2008 במבנה חדש, אם כי השם נשמר על אנריקה פורטה.
טורו קולג'
טורו קולג' (באנגלית: Touro College) היא אוניברסיטה יהודית פרטית בניו יורק. היא הוקמה על ידי הרב ברנרד לנדר בשנת 1971 ונקראת על שמו של הרב דוד יוסף טורו ובנו, איש העסקים האמריקאי יחיאל שלמה טורו. היא חלק מ"טורו מערכת המכללות ואוניברסיטאות". משימתה כוללת התמקדות ב"העברת והנצחת המורשת היהודית".
במכללה כ-7,000 סטודנטים לתואר ראשון, עם צוות הוראה של 1,335, מתוכם למעלה משליש במשרה מלאה. יש בה כ -4,000 סטודנטים לתארים מתקדמים. כ-70% מבוגרי התואר הראשון וכמעט 80% מהסטודנטים לתארים מתקדמים הם נשים. בקרב סטודנטים לתואר ראשון, כ-4% הם אסייתים, 15% הם שחורים, 8% היספנים ו-64% לבנים. שיעור המסיימים תואר ארבע-שנתי הוא 46%.
בעבר פעלה שלוחה של האוניברסיטה בישראל שהפכה ב-2004 למכון לנדר שהוכר רשמית כמוסד להשכלה גבוהה בישראל אך נסגר ב-2014.
טיבאדר מיצגר
טיבאדר מיצגר (בהונגרית: Mitzger Tivadar; מרצאלי, 10 באפריל 1869 – בודפשט, 10 במרץ 1936) היה רופא, ומחזאי הונגרי. אחיו של אימרה מיצגר.
ביוגרפיה.
טיבאדר מיצגר נולד במשפחה יהודית כבנם של מיקשה מיצגר, רופא ושל צציליה קוהן. הוא סיים את בית הספר התיכון בקאפושוואר ובסומבטהיי ואת לימודיו באוניברסיטה בגראץ, שבה קיבל תואר דוקטור לרפואה בשנת 1893. לאחר מכן ביקר באוניברסיטאות בולטות ובמכונים רפואיים בחו"ל, כולל פריז, ברלין, לינדוויזה (Lindewiese), וריסהופן (Wörishofen), בלד ובמקומות נוספים. בשנת 1896 הקים את המכון הרפואי ל"הידרו-אלקטרותרפיה" הראשון בהונגריה בבודפשט, שאליו הגיעו גם זרים מחו"ל לטיפול רפואי. ב-13 בפברואר 1922, בבודפשט הוא התחתן עם אנה מריה גרסטנר, בתם של קארוי גרסטנר ומריה רוּף, שהייתה צעירה ממנה ב-24 שנים. הם התגרשו בשנת 1925. ב-29 בינואר 1935, נשא לאישה את אנה מולנאר, בתם של פטר מולנאר ומריה קלמן. היא הייתה צעירה ממנו ב-37 שנים. טיבאדר מיצגר נפטר שנה לאחר מכן ב-10 במרץ 1936.
ג'רל מיילס קלארק
ג'רל אטווה מיילס קלארק (באנגלית: Jearl Atawa Miles Clark; נולדה ב-4 בספטמבר 1966) היא אתלטית אמריקאית בעבר. היא אלופת עולם (שטוטגרט 1993), בעלת שתי מדליות ארד מאליפות העולם (גטבורג 1995 ואתונה 1997), 4 פעמים אלופת ארצות הברית (1993, 1995, 1997 ו-2002) ופעמיים דורגה שנייה בעולם (1993 ו-1997) בריצת 400 מטר. היא פעמיים ברציפות אלופה אולימפית (אטלנטה 1996 וסידני 2000), סגנית אלופה אולימפית (ברצלונה 1992), 3 פעמים אלופת עולם (שטוטגרט 1993, גטבורג 1995 ופריז 2003) ו-3 פעמים סגנית אלופת עולם (טוקיו 1991, אתונה 1997 וסביליה 1999) בריצת שליחות 4x400 מטר. היא 4 פעמים אלופת ארצות הברית (1998, 1999, 2003 ו-2004), שיאנית ארצות הברית (1997–2017) ודורגה שנייה בעולם (1998) בריצת 800 מטר.
ביוגרפיה.
מיילס קלארק נולדה וגדלה בגיינסוויל, פלורידה.
בתחרות שנערכה בטלהסי, פלורידה ב-31 במאי 1986 היא קבעה בקפיצה לרוחק שיא אישי חדש של 6.45 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בטמפה, פלורידה ב-18 ביוני 1988 זכתה מיילס קלארק במדליית ארד בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 51.35 שניות, אחרי לילי לת'רווד (51.01 שניות) ומייסל מאלון-ואלאס (51.35 שניות).
באליפות ארצות הברית שנערכה ביוסטון, טקסס ב-17 ביוני 1989 היא זכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.52 שניות, אחרי רושל סטיבנס (50.75 שניות) ולפני סלינה מונדי-מילנר (51.55 שניות), בתוצאה שדירגה אותה במקום 23 בעולם, בסוף השנה.
באליפות ארצות הברית שנערכה בנורווק, קליפורניה ב-16 ביוני 1990 היא סיימה במקום חמישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.90 שניות.
באליפות ארצות הברית שנערכה בניו יורק ב-15 ביוני 1991 זכתה מיילס קלארק במדליית כסף בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 50.19 שניות, אחרי לילי לת'רווד שקבעה שיא אליפות חדש של 49.66 שניות ולפני דיאן דיקסון (50.30 שניות), בתוצאה שדירגה אותה במקום שמיני בעולם, בסוף השנה.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן ב-1 בספטמבר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם רושל סטיבנס, דיאן דיקסון ולילי לת'רווד בתוצאה של 3:20.15 דקות, אחרי ברית המועצות (3:18:43 דקות) ולפני גרמניה (3:21:25 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.50 שניות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ברצלונה (1992) שנערכו בניו אורלינס, לואיזיאנה ב-24 ביוני 1992 היא זכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.30 שניות, אחרי רושל סטיבנס (50.22 שניות) ולפני נטשה קייזר-בראון (50.42 שניות). כחודש לאחר מכן, במשחקים האולימפיים עצמם היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם נטשה קייזר-בראון, גוון טורנס ורושל סטיבנס בתוצאה של 3:20.92 דקות, אחרי המשלחת המאוחדת (3:20.20 דקות) ולפני בריטניה (3:24.23 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.57 שניות.
באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין, אורגון ב-19 ביוני 1993 היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.43 שניות, לפני נטשה קייזר-בראון (50.93) ומישל קולניס (51.77 שניות).
כוכבת אליפות העולם.
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה באוגוסט אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.82 שניות, לפני נטשה קייזר-בראון (50.17 שניות) וסנדי ריצ'רדס מג'מייקה (50.44 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם גוון טורנס, מייסל מאלון-ואלאס ונטשה קייזר-בראון בשיא אליפות חדש של 3:16.71 דקות, לפני רוסיה (3:18.38 דקות) ובריטניה (3:23.41 דקות). התוצאה שקבעה דירגה אותה במקום שני בעולם בסוף השנה, אחרי מה יוקין מסין (49.81 שניות).
באליפות ארצות הברית שנערכה בנוקסוויל, טנסי ב-18 ביוני 1994 באותה שנה היא זכתה במדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.78 שניות, אחרי נטשה קייזר-בראון (50.53 שניות) ומייסל מאלון-ואלאס (50.77 שניות). שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות שנערכה בלוזאן, שווייץ ב-6 ביולי היא קבעה בריצת 400 מטר תוצאה של 50.11 שניות, שדירגה אותה במקום רביעי בעולם בסוף השנה.
באליפות ארצות הברית שנערכה בסקרמנטו, קליפורניה ב-17 ביוני 1995 היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.90 שניות, לפני קים גרהם (51.48 שניות) ומייסל מאלון-ואלאס (51.56 שניות).