מטרותיה של עונת חפירות זו היו להבין טוב יותר את ההרכב של מערכת המיגון של האתר בכל שלביה השונים, לחשוף ראיות נוספות שיוכיחו או יפריכו את ההנחה שהאתר קשור לבקכידס ולחשוף ראיות נוספות שיוכיחו או יפריכו את ההנחה שהאתר קשור לימיו האחרונים של מרד בר כוכבא.
זדון
ספוטיים
ספוטיים (שם מדעי: "Sapotaceae") היא משפחת בעלי פרחים מסדרת האברשאים. במשפחה כ-800 מינים של עצים ושיחים ירוקי-עד הנפוצים לרוב ברחבי האזור הטרופי כולל אסיה הטרופית,אמריקה הטרופית ואפריקה הטרופית.
רבים מבני המשפחה מניבים פרי הראוי למאכל אדם, או בעלי שימוש כלכלי כלשהו. לדוגמה: פרי הפלא (סינסֶפּאלוּם דוּלסיפיקוּם, או בשמו המדעי: "Synsepalum dulcificum"), צמח השיה (ממנו מופקת חמאת שיה), הקניסטל ועץ הארגן שמזרעיו מופק שמן ורבים אחרים.
מקור שם המשפחה הוא משפת הנאוואטל למין ממשפחה זו, שם שתועתק ללטינית בידי ליניאוס, אם כי הגדרת המשפחה נעשתה בידי אנטואן-לורן דה ז'יסייה.
קבוע הכובד
בלג קותליון
בֶּלֶג קוּתַלְיוׂן הוא דמות מרכזית בעלילה הפנטזית על טורין טורמבר מאת הסופר האנגלי ג'.ר.ר. טולקין, שמופיע בכל הגרסאות שבמכלול הלגנדריום - ילדי הורין, נרן אי הין הורין בסיפורים שלא נשלמו, על טורין טורמבר בסילמריליון, ובטורמבר והפואלוקה בספר הסיפורים האבודים מתוך ההיסטוריה של הארץ התיכונה. מלבד תפקידו החשוב בסיפור ילדי הורין, אין לו אלא תפקיד משני בשאר עלילות העידן הראשון, ובכל הקרבות הגדולים של בלריאנד, מלבד החמישי, הנירנית ארנוידיאד, אין הוא משתתף כלל.
בלג הוא ראש שומרי הגבולות של דוריאת, ממלכתו של תינגול. נחשב לצייד, גשש ולוחם ראשון במעלה בדוריאת. הוא אף - לכאורה - מקורב באופן מיוחד למלך תינגול, שמתייחס אליו כאל ידיד, ומבקש ממנו עצות בשעת דחקו. הוא נהרג על ידי ידידו הטוב ביותר - טורין טורמבר.
ביוגרפיה.
בלג הוא עלף סינדרין החי בדוריאת, ממלכת תינגול. על מוצאו וילדותו לא נכתב דבר. הפעם הראשונה שבה הוא מופיע בכתובים היא לאחר הדגור ברגולך, הקרב הרביעי של בלריאנד, אז הוא כבר ראש משמר הגבולות ומצביא הלוחמים, והוא מביס גדוד אורקים שמרחיק לכת דרומה בצורה מדאיגה, ועוצר בכך את גל פלישות האורקים שאחרי תבוסת הנולדור בברגולך. אירוע זה מתרחש בשנת 457 לעידן הראשון. אולם יש להניח, שבלג, שאינו משושלת המלך, והוא אציל ממעלה ראשונה בדוריאת, ניעור עם אבות העלפים בקויויינן, יצא למסע הגדול עם העלפים, והיה מאותם עלפי טלרי שמאנו להיפרד ממנהיגם תינגול בעת שנעדר, ואשר על כן נותרו בארץ התיכונה.
בשנת 473 לעידן הראשון התרחש הקרב החמישי של בלריאנד, הקרב מרובה התקוות, שהיה תבוסתם הגדולה ביותר של העלפים. השתתפו בו רוב צבאות הנולדור, אולם מדוריאת, ממלכת הטלרי הגדולה, לא באו אלא בלג ומבלונג גדולי המצביאים שלה, שלא אבו לא ליטול חלק באותם מאורעות כבירים. הם נספחו לצבאו של פינגון, אך מעלליהם בקרב לא מפורטים, ואף לא האופן שבו ניצלו מן התבוסה.
זמן לא רב לאחר מכן, טורין טורמבר הילד בנו של הורין, שנשלח על ידי אמו לאימוץ בדוריאת, אחר שאביו נעדר מאז הנירנית, מגיע לדוריאת. אולם הוא ושני מלוויו אובדים ברשת המבוכים שטוותה המלכה מלין למגן על הממלכה. בלג מוצא אותם כשהם כבר על סף רעב, ומביאם למנגרות, אלף המערות, בה שוכן תינגול המלך. בשנים הבאות, היה בלג בא פעמים רבות למנגרות ולוקח עמו את טורין שאומץ על ידי תינגול כדי ללמדו את חוכמת היער והקשתות והשימוש בחרבות. בעת שגדל טורין, אמנם עוד היה צעיר מאוד יחסית, אבל כבר הסתפח למשמר הגבולות אצל בלג, ומסופר שהוא הפליא לעשות שם יותר מכל האחרים מלבד בלג עצמו. והשניים היו רעים בכל מעשה מסוכן, וחצו יחד את יערות הפרא לאורכם ולרוחבם.
כעבור שלוש שנים (485), טורין מסתכסך עם אחד מיועצי המלך, והמחלוקת מתפתחת עד כדי הריגתו של היועץ, סירוס שמו, בגרמה על ידי טורין. בראשית סבורים הכל שטורין, שבינתיים נטש את דוריאת, שכבר לא מצא בה את ביתו, הוא האשם המרכזי בפרשה. אולם בלג, ברגע האחרון לפני שתינגול חורץ את דינו של טורין לנידוי, מביא עמו את נלס, עלמת עלפים, שמלין אשת תינגול ואחת מן המיאר מינתה אותה להשגיח על טורין, מעידה מראייה על אשמתו המוחלטת של סירוס במעשה, ותינגול מזכה את טורין. בלג יוצא את דוריאת כדי לחפש את טורין, והוא לוקח עמו את אנגלכל החרב השחורה מאוצרותיו של תינגול, "כי צפופים עתה האורקים וקרובים מכדי שתועיל אך הקשת נגדם, והלהב אשר לי לא יבקע את שריונם".
הוא מוצא את טורין כעבור כשנה בין פורעי החוק. שם הוא מנסה לשכנע את טורין שישוב לדוריאת, אולם הלה בעיקשותו ובגאוותו אינו נעתר לו, ובלג שב לבדו לדוריאת. הוא שב לגבולות הצפון, אבל בבוא החורף, כשהמלחמה שככה, ראו ידידיו כי הוא נעלם, והוא לא שב אליהם יותר. הוא הלך אל אמון רוד', שם הבטיחו טורין שימצאהו אם ירצה לחפשו, "כי נכנעה חוכמתו לאהבתו". ממקום מושבם באמון רוד', יחד עם בני לווייתם שהלכו והתרבו, בלמו בלג וטורין את האורקים של מלקור.
אולם הקץ לזה בא על ידי בעל הבית, מים הגמד הפעוט, ששנא את בלג, מחמת קנאתו אותו על אהבתו הגדולה של טורין אותו, והוא גילה (במקרה או במתכוון) את מקום מוצאם של השניים לאורקים של אנגבנד. האורקים תקפו את אמון רוד' והרגו את הכל, מלבד טורין ובלג, כי מורגות ציווה שלא להרוג את טורין, ומים, במסגרת ההסכם עם האורקים, התנה עמם שלא יהרגוהו, כי רצה לענותו. אבל אנדרוג, אחד מחבורתם של טורין ובלג, שהיה גוסס, הרג את מים לאחר שהסתלקו כל האורקים, וביתק את הכבלים בהם כבלו האורקים את בלג.
בלג יצא את אמון רוד' במרדף אחר האורקים כדי לשחרר את טורין. בדרכו הוא פגש עלף רצוץ וגידם, שהזדהה כגווינדור בן גוילין, שהיה בעבר מגדולי מצביאי נרגותרונד והנולדור, ונתפס בשבי מורגות בנירנית ארנוידיאד. הלה סיפר לו על חבורת אורקים גדולה נושאת שבויים, שמהלכה לכיוון צפון. בלג יצא לכיוונם, ובשעת לילה, אחר שמצאם, הרג ארבעה מזאביהם בדממה, ובא לשחרר את טורין. הוא ביתק את כבליו של טורין ובשוגג פצע את ידו. וטורין, שסבור היה כי אין זה אלא אחד משוביו שבא לענותו, התגושש בו, והרגו על ידי אנגלכל החרב השחורה של בלג עצמו.
אטימולוגיה.
שמו של בלג הוא בשפת סינדרין ומשמעו "אדיר". בלג היה מכונה גם כן "קותליון" - הקשת החזקה. יש בזה כדי להעיד על עוצמתו המיוחדת של נושא השם, שמלבד היותו רב הקשתים הגדול ביותר בדוריאת, היה גם כן לוחם אדיר, ראש וראשון למגיני דוריאת, הרב בכישרונו מכל אשר שכנו ביערות בלריאנד בימי קדומים.
שונו יוריקו
שונו יוריקו (ביפנית: 笙野頼子) היא סופרת יפנית.
קורות חייה.
שונו נולדה בעיר איסה שבמחוז מיאה שביפן בשנת 1956. השם שקיבלה בילדותה היה בשם אישיקווה יוריקו (Ishikawa Yoriko). למדה משפטים באוניברסיטת ריטסומיקאן (Ritsumeikan) בקיוטו, אותם סיימה בשנת 1980. בתקופת לימודיה התחילה לכתוב סיפורים קצרים שהתפרסמו בכתבי עת ספרותיים שונים. שנה לאחר תום לימודיה פורסמה נובלת הביכורים שלה 'גן עדן' (גוקוראקו). נובלה זו מבוססת על סיפורו של אקוטגאווה ריונוסקה "ג'יגוקוהן" (מסך גיהנום). באותה שנה זכתה בפרס גונזו (Gunzō) לספרות. למרות הצלחה זו, שונו נעלמה למשך עשר שנים. בשנת 1991 פרסמה את הספר 'לא עושה דבר' (Nanimo Shitenai ). גיבורת הספר שכמעט איננה יוצאת מביתה, חוטפת פריחה מוזרה בידיים, בדיוק בזמן שהיא צופה בטקס הלווייתו של הקיסר היפני בטלוויזיה. ספר זה זיכה אותה בפרס נוֺמָה לסופרים מתחילים (noma bungei shinjinshō). בהמשך פרסמה רומנים, מאסות ומאמרים רבים.
מולי אדן
שמואל (מולי) אדן (נולד ב-18 באוגוסט 1953) הוא מהנדס חשמל ומנהל ישראלי. כיהן כסגן נשיא בכיר באינטל העולמית, מנכ"ל קבוצת המחשוב התפיסתי (Perceptual Computing) ונשיא אינטל ישראל. כיהן כיועץ חדשנות וטכנולוגיה ראשי בבנק הפועלים. כיום יועץ חדשנות לחברות הזנק.
ביוגרפיה.
אדן נולד וגדל בחיפה, בוגר בסמ"ת. לאחר שירות בחיל הים, בדרגת רס"ן השלים תואר ראשון בהנדסת חשמל בטכניון בשנת 1974 בהצטיינות, ולאחר מכן תואר בניהול עסקי בכיר באוניברסיטה העברית בירושלים.
מ-1999 עד 2002 כיהן כעמית מרצה בכיר בתוכנית המוסמך במנהל עסקים של הטכניון. את הקריירה המקצועית שלו החל כמהנדס בחברת מץ ואחר כך בחברת תדיראן תקשורת בע"מ.
המציא את האנטי-מחיקון (התקן שנועד להחזיר לטלוויזיה את הצבע שנמחק באותה עת על ידי רשות השידור).
הצטרף לאינטל ב-1982 ושימש במספר רב של תפקידים טכניים וניהוליים בתכנון מיקרו-מעבדים עבור אינטל, בהם מעבד ®Intel® Pentium MMX™. מ-1999 עד 2003, שימש כדירקטור ומנהל כללי של מרכז הפיתוח של אינטל בישראל. הוא היה אחראי לפיתוח המיקרו-מעבד ומערכי-השבבים הניידים, בהם טכנולוגיית המחשוב הנייד Intel® Centrino ומעבד Intel® Pentium® M. ב-2004 שימש סגן נשיא ומנהל שיווק בקבוצת הפלטפורמות הניידות והיה אחראי להובלת הצמיחה במגזר המחשבים הניידים. ב-2005 קודם למשרת סגן נשיא ומנהל כללי של קבוצת הפלטפורמות הניידות באינטל העולמית. ב-2009 קודם למשרת סגן נשיא ומנהל כללי של קבוצת לקוחות המחשבים האישיים, שם ניהל את תחום מחשבי ה-PC של אינטל העולמית, שכלל מחשבים שולחניים וניידים.
בשנת 2012 שב לישראל, ושימש כנשיא אינטל ישראל וכן כמנכ"ל ארגון המחשוב התפיסתי, אותו הקים בשנת 2011. במסגרת תפקידו זה, ניהל את כלל פעילות אינטל בישראל עד לשנת 2015.
בשנת 2010 הופיע במקום ה-26 ברשימת 100 האנשים היצירתיים ביותר בעולם על ידי המגזין Fast Company.