באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה הוא זכה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.70 דקות, לפני יוחאי ליפשיץ (2:12.60 דקות) ואייל שטיגמן (1:14.40 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:04.95 דקות, לפני ירון אילתי (2:05.75 דקות) ויובל רותם (2:07.15 דקות) ומדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.91 שניות, אחרי נדב שנל (57.71 שניות) ולפני אילתי (58.09 שניות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:40.22 דקות, אחרי יוחאי ליפשיץ (4:38.41 דקות) ולפני עידו שפירא (4:45.31 דקות).
ארגון הוועידה האיסלאמית
MuSAR (ראשי תיבות באנגלית של Mapping using Synthetic Aperture Radar) היא הצעה לגשושית מחקר לנוגה, המבוססת על הלוויין הישראלי טכסאר. ההצעה הוגשה במכרז של סוכנות החלל האמריקנית נאס"א, במסגרת תוכנית דיסקברי, ואם הייתה נבחרת, הייתה צפויה להיות משוגרת לחלל בשנת 2015.
ההצעה התבססה על הלווין טכסאר שייוצר על ידי התעשייה האווירית לישראל, ומאיץ שייוצר על ידי נורת'רופ גראומן לשם כניסה למסלול סביב נוגה.
הלווין טכסאר היה אמור לעבור מספר שינויים על מנת להתאימו למשימה: שינוי במערכות התקשורת, הארכת הפנלים הסולאריים והוספת מאיץ לצורך כניסה למסלול סביב נוגה.
ההצעה לגשושית מחקר זו הוגשה לנאס"א במשותף על ידי התעשייה האווירית לישראל וחברת נורת'רופ גרומן, והתקדמה בתחרות לשלבים האחרונים. אם היו זוכים בתוכנית, הפרויקט המדובר היה בסדר גודל של 400 מיליון דולר.
הגשושית הייתה אמורה להיות מצוידת במטעד מכ"ם מִפְתָּח סינתטי הפועל בתחום ה־X. יכולותיו של המכ"ם מאפשרות מיפוי נוגה ברזולוציה מיטבית של 1 מטר, הטובה פי מאה מהגשושית האמריקנית מגלן שמיפתה את נוגה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
התוכנית לא יצאה לבסוף אל הפועל.
חברת אחוות ציון
חברת אחוות ציון (ברומנית: Societatea Înfrăţirea Zion) הייתה הגרסה של יהדות רומניה למסדר בני ברית.
ב-1870 עזב אברהם כהן-בוקורשטאנו את לשכת הבונים החופשיים של בוקרשט בגלל האווירה האנטי-יהודית. הוא יצר סביבו קבוצה של נכבדים בני הקהילה היהודית (ביניהם היו נפתלי פופר והבנקאי א. בלומנפלד) ויחד הם הקימו ב-1872 את החברה אחוות ציון.
בעידודו של בנימין פרנקלין פיישוטו, הקונסול האמריקאי, שהיה שר גדול בלשכה האמריקאית של בני ברית, המייסדים ניסחו את החוקה של החברה ואת הריטואל והצביעו עליהם.
ביום 17 בפברואר 1873, פתחו בוקורשטאנו וחבריו את הלשכה Înfrăţirea Zion (אחוות ציון) וכעבור זמן לא רב גם את לשכת Lumina (האור). בסיוע שתי הלשכות נפתחו והופעלו בתי ספר ומוסדות סעד יהודים. הפעולה הורחבה גם מחוץ לעיר הבירה, אל הקהילות היהודיות של פוקשאן, קראיובה, פלוישט, ברלאד, בקאו, רומן, בראילה, גאלאץ ועוד.
עם פתיחת מלחמת העצמאות הרומנית עודדו הלשכות את היהודים להירתם למאמץ המלחמתי ואף תרמו והפעילו אמבולנס, שקיבל את השם "אמבולנס ציון".
במהלך השנים היו חברים באחוות ציון כמעט כל מנהיגי יהדות רומניה, כולל אדולף שטרן ואלי ברקוביץ' והרבנים הראשיים יעקב יצחק נימירובר ואלכסנדר שפרן ואישים דוגמת וילהלם פילדרמן.
החל מ-1879 יצא לאור בבוקרשט ביטאון האחווה, שנשא את שמה, Înfrăţirea Zion. מ-1930 יצא לאור ביטאון יוקרתי יותר, Noua Fraternitate (האחווה החדשה).
השלטונות הקומוניסטיים של רומניה הפסיקו את פעילות האחוות ב-1949, אך לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי, כעבור 50 שנים, האחווה קמה מחדש.
מארש צה&quot;ל
"צה"ל צועד" הוא שיר הלכת הרשמי של צבא ההגנה לישראל. המארש מבוצע בקביעות בטקסים ובמצעדים המתקיימים במסגרת הצבאית והלאומית. המארש נכתב בשנת 1963 על ידי המלחין יואב תלמי.
עד שנת 1963 לא היה מארש רשמי לצה"ל, עד אז שימש השיר "כיתתנו בלילה צועדת" לליווי המצעדים והטקסים. בתחילת 1963, הוכרזה תחרות לכתיבת מארש רשמי לצה"ל, אליה ניגשו 208 מלחינים. 12 המארשים שהגיעו לגמר נוגנו על ידי תזמורת צה"ל בראשות יצחק גרציאני לקהל הרחב בהיכל התרבות וגלי צה"ל העבירו את הטקס בשידור ישיר לכל הבסיסים.
חבר השופטים כלל מצד אחד מוזיקאים בכירים, ומצד שני את הקהל שנכח באירוע ואת חיילי צה"ל עצמם. החיילים העבירו את הצבעתם בטלפון. בסופו של אותו ערב נבחר המארש של יואב תלמי פה אחד.
רב-טוראי יואב תלמי, אז נגן צעיר (בן 19) בתזמורת צה"ל, ותלמיד לקומפוזיציה באקדמיה למוזיקה, ניגש לתחרות בעילום שם. במקום השני זכה מאיר ויזל, ובמקום השלישי זכה אפרים כץ, שניהם נגני תזמורת צה"ל.
בנוסף למארש צה"ל, מנגנת תזמורת צה"ל גם מארשים רבים אחרים ובהם "אנחנו" ("נבנה ארצנו ארץ מולדת"), "כיתה אלמונית", "זמר הפלוגות", שיר אהבה חיילי, "מחר" מאת נעמי שמר ו"אנו נושאים לפידים".
בשנת 2007 ערכה תזמורת צה"ל תחרות מארשים נוספת, על שם יצחק גרציאני, במטרה לרענן את רפרטואר המארשים של התזמורת. כ-60 הצעות הוגשו לתחרות, ולאחר תהליכי סינון וניפוי זכתה במקום הראשון רחל ביגון, בת 84, עם המארש "כיסופים לארץ ישראל", שכתבה בברזיל כמעט 60 שנה לפני מועד התחרות, בתקופת ההכרזה על הקמת המדינה.
מכון פרס לשלום
דגל תלת-צבעי
דגל תלת צבעי
פארידאו
פיניי
קומונדאו
האימפריה הבולגרית הראשונה
האימפריה הבולגרית הראשונה (בבולגרית, Първото българско царство ובגרסאות נוספות: בולגריה של הדנובה, או בולגריה הבלקנית וכן הממלכה הבולגרית הראשונה) הייתה ישות שלטונית עצמאית במרבית שנות קיומה, אך לפרקים וסלית של האימפריה הביזנטית. האימפריה נוסדה על ידי השבטים הפרוטו-בולגרים ומנהיגם אספרוך בשנת 681 לספירה והתקיימה עד שנת 1018, עת נפלה שוב לשליטה ביזנטית מלאה. בשיאה השתרעה האימפריה מהים האדריאטי, דרך נהר הדנייפר, עד הים השחור, בואכה ממלכת הונגריה והיוותה יריב עיקש לביזנטים.
יסוד וביסוס האימפריה.
החל מהמאה ה-5, החלה הגירה נרחבת של שבטים סלאבים מערבות רוסיה האסיאתית של ימינו, לחבל הבלקן. בנוסף, נדדו לאזור, ממרכז אסיה שבטי הבולגארים, אשר פלשו לשטחי האימפריה הביזנטית, שעמדה בהצלחה בפלישות אלו, עד לתקופת השליט קובראט, אשר הצליח לכבוש טריטוריה לו ולבניו ולייסד את בולגריה של הוולגה . מוצאו של השבט המרכזי שייסד את האימפריה, המכונה דולו, הוא בחבל גאנסו שבסין .
אספרוך, בנו של קובראט, כרת ברית עם השבטים הסלאביים, כבש שטחים באזור בסרביה ומואסיה והתיישב דרך קבע באזור דוברוג'ה, בשנת 680. שנה מאוחר יותר הכירה בו המעצמה האזורית, האימפריה הביזנטית כשליט של ישות עצמאית ותאריך זה, נחשב לתאריך ייסודה של האימפריה הבולגרית הראשונה. עד שנת 700, תוך עימותים מול ממלכת הכוזרים והכנעתם הסופית של האווארים, הצליחה הישות החדשה לייצב את גבולותיה תוך חדירה מזרחה עד נהר הדניסטר.
בשנים 717–718, הצליח צבא האימפריה בהנהגת החאן טרבל, להטות את המערכה בעת המצור השני של האימפריה המוסלמית על קונסטנטינופול והמוסלמים נסוגו. מאמצע המאה ה-8 ועד לסופה, ידעה האימפריה סכסוכים בין שבטיים ואי יציבות פוליטית, תוך רציחתם של החאנים השונים מחד ונגיסה בלתי פוסקת של שטחים על ידי האימפריה הביזנטית, מאידך. עם עלייתו של החאן קרום, בשנת 803, מצב זה השתנה, ואף על פי שצבאו היה בנחיתות מספרית משמעותית, הוא הצליח להביס פעם אחר פעם את צבא הביזנטים, תוך כיבוש העיר אודרין והטלת מצור, (אם כי, סמלי), על קונסטנטינופול. האימפריה הבולגרית הרחיבה את שטחיה לתוך תראקיה, חבלי מקדוניה ואף מעבר לנהר הדנובה. העוצמה שצברה הישות הבולגרית, הולידה חוזה שלום עם האימפריה הביזנטית, ששרד 30 שנים ואת מרבית תקופת שלטונם של אומורטאג, מלאמיר ופרסיאן הראשון, אשר שלט עד אמצע המאה ה-9.
תקופת שלטונו של בוריס הראשון, 852-889, הייתה אבן דרך בעיצוב פניה של הישות הבולגרית. בשנת 866 הוטבל החאן בוריס לנצרות האורתודוקסית ושינה את תוארו לקנייז, שסמכותו מקבילה לעוצר. בתקופה זו, ייסדו האחים קירילוס ומתודיוס את הכתב הקירילי. במהלך שלטונו של בוריס ירדה חשיבותה של פליסקה ובשנת 893, בראשית כהונתו של סימאון הראשון, בנו של בוריס, הועברה בירת האימפריה הבולגרית מפליסקה לפרסלב. העיר פרסלב הגיעה לשיא פריחתה באמצעה המאה ה-10, תחת שלטונו של פטר הראשון.
האימפריה בשיאה.