החארכים לא יכלו להילחם לבד, ולא מיוזמתם, על מנת למנוע ריגול, גניבת נשק ועריקות. בראש החארכות עמדו תמיד אנשי הצבא הסדיר ממוצא אירופי, לא משנה מה הייתה דרגתם.
הצבא אריגן באופן קבוע מבחני נאמנות לחארכים ולמשפחותיהם, למשל דפקו בדלתות בתיהם באמצע הלילה תוך השמעת סימנים האופייניים לכוחות ההתנגדות כדי לראות אם יפתחו להם.
מצד שני רצה הצבא הצרפתי לגייס חיילים מוסלמים, מתוך הרצון להיעזר באנשים שהכירו את הסביבה שבה חיו. היו עוד מטרות שימושיות: למנוע מאנשים כשרים לצבא להתגייס בכוחות ההתנגדות, וגם לא להיסחף לפי תעמולת האויב שדאגה להבליט את אי יכולתם של הצרפתים למצוא מתנדבים מקומיים הנדרשים להם... בנוסף ביקשו המגייסים ליצור תמריצים קבוצתיים:
החארכים תוגמלו ב-750 פרנק ליום שירות כמו המוחזנים (חיילי המחלקות המנהליות העירוניות) וחברי GMPR (הקבוצות הניידות של המשטרה הכפרית). להעבדיל מהחארכים, המוחזנים ואנשי ה-GMPR נהנו ממגורי חינם וקיבלו הקצבות משפחתיות ובוטחו בביטוח חברתי. הבדל זה יצר לחארכים תדמית של "חיילים זולים" לעומת אחרים. ב-1960 הועלו תגמולי החארכים אולם עדיין היו נמוכים משל אחרים.
הם זכו ליום וחצי חופשיים על כל חודש שירות, לטיפולי חינם במקרה של פציעות ולפיצוי על נכות צמיתה בגלל תאונת עבודה
סוגי החארכה.
החארכות הקלאסיות.
החארכות המסופחות ליחידות הסדירות של הצבא הצרפתי היו באופן תאורטי מורכבות ממאה אנשים. במציאות היו מחולקות לקבוצות קטנות יותר.
לא כל החארכים היו חמושים:הרבה מהם שירתו את הצבא במטלות אזרחיות, במיוחד כבנאים או טבחים. לרוב השתתפו החארכים בשמירה על הסדר, לצדן של יחידות סדירות של הצבא הצרפתי.
החארכים הטריטוריאליים היו חארכים מבוגרים או פצועים ששובצו בשמירות,
"חארכים של פריז".
בימי מלחמת אלג'יריה והחל מ-20 במרץ 1960 כונו "חארכים של פריז" אותו כוח של משטרה נספחת שהוקם על ידי הפרפקט מוריס פפון. מרבית הנספחים האלה היו ממוצא אלג'ירי ו הוצבו בשכונות מאוכלסות בהרבה אלג'יראים. הם גויסו לחצי שנה ו. בהתחלת השירות אולצו לעשות מעין טירונות בת 8 ימים בנואזי-לה-סק על מנת להתאמן בנשק וללמוד איך להשתמש במגנטופון למשל לצורך הקלטות הודאות של עצורים.
לקריאה נוספת.
Paulette Péju, François Maspero et Marcel Péju, "Ratonnades à Paris" : précédé de Les harkis à Paris, Paris, La Découverte, 2000, 200 p. ,
קישורים חיצוניים.
Revue de l'Occident musulman et de la Méditerranée,vol.34, numéro 1|,1982-2 pp.119-134
חארקי
פטריק סטרודה
פטריק סטרזודה (; נולד ב-5 בינואר 1952) הוא פקיד בכיר בממשל הצרפתי, המכהן כמנהל לשכה של נשיא צרפת, עמנואל מקרון ומייצג אותו באנדורה מתוקף מעמד הנשיא הצרפתי כנסיך-שותף של אנדורה. סטרודה עבד בעבר כראש מחלקת הביטחון של ארמון האליזה. הוא משפטן ואיש מנהל בהכשרתו.
שנותיו הראשונות.
סטרודה נולד ב-5 בינואר 1952 בעיר תן, או-רן, צרפת. סטרודה למד באוניברסיטת פראנש-קונטה ובאוניברסיטת שטרסבורג. והוא בעל תואר אקדמי באנגלית ובמשפטים. בשנת 1983, סיים את לימודיו בגרנד אקול הלאומי לניהול.
קריירה.
בין השנים 1985–1987, עבד סטרודה כראש מחלקת הביטחון של מחוז דורדון. בשנת 1992, מונה למזכ"ל הוועדה של אולימפיאדת החורף ה-16, שנערכה באלברוויל. בין השנים 1992–1994, סטרודה עבד כמזכ"ל מחוז דרום.
הוא היה ראש מחלקת הביטחון של מחוז האלפים העליונים בין השנים 2002–2004, מחוז דה-סוור ב-2005 ומחוז סבואה בין השנים 2006–2007. בין השנים 2009–2016 היה אמון על מחלקת הביטחון של המחוזות רמות הסן, קורסיקה הדרומית וברטאן.
ב-14 במאי 2017, סטרודה מונה לנציג הנסיך-שותף הצרפתי של אנדורה, עמנואל מקרון.
סטרודה הוא קצין של לגיון הכבוד ושל מסדר הכישרון החקלאי, אביר של מסדר הדקלים של האקדמאים ומפקד במסדר הכבוד הלאומי.
ז'זוס לוס
ז'זוס לוס (בפורטוגזית: Jesus Luz; נולד ב-15 בינואר 1987) הוא דוגמן ברזילאי.
ביוגרפיה.
לוס נולד בריו דה ז'ניירו. בילדותו עבד דירה לעיתים קרובות, במיוחד לאחר הפרידה של הוריו כשהיה בן חמש. ב-2005 חתם לראשונה על חוזה בסוכנות דוגמנות. ב-2006 גר במשך חצי שנה בניו יורק שם התגורר אצל דודתו ולמד אנגלית.
ב-2007 הופיע בתצוגת האופנה "Fashion Rio 2007" שנערכה בעיר הולדתו. באותה תקופה החל ללמוד משחק, וקיבל תפקיד קטן בסדרת הטלוויזיה "Pegadoras". ב-2008 הוחתם על ידי סוכנות פורד מודלס ונחשב לאחד הדוגמנים הרווחיים של הסוכנות. באותה שנה הצלם סטיבן קליין בחר בו להצטלם לצד מדונה בהופעתה במגזין "W". מיד לאחר מכן נפוצו שמועות אודות מערכת היחסים ביניהם, ובהמשך הם יצאו כזוג באופן רשמי.
ב-2009 הופיע על שער מגזין האופנה הצרפתי "L'Officiel Hommes". באותה שנה דגמן לדולצ'ה וגבאנה וצעד בשבוע האופנה במילאנו.
בעת ביקורו בישראל דגמן למותג האופנה "TNT".
הוא הופיע בקליפ לשירה של מדונה Celebration, וגם הופיע בקליפ לשיר "Caliente" של הזמרת הרומנייה אינה.
מלבד הדוגמנות הוא גם תקליטן.
סימון דאך
סימון דאך (לפעמים זימון דאך) (בגרמנית: Simon Dach 29 ביולי 1605 ממל - 15 באפריל 1659 קניגסברג) היה משורר לירי ומחבר גרמני של המנונים מתקופת הבארוק.
דאך נחשב לאחד מגדולי המשוררים של העיר קניגסברג וכיהן כפרופסור לשירה באוניברסיטת אלברטינה בקניגסברג. בקניגסברג דאך נמנה עם חוג מפורסם לאנשי דת, תרבות ומדע, לצידם של המלחין ונגן העוגב היינריך אלברט, רוברט רוברטין וזיבילה שווארץ.
לדאך מיוחס השיר "אנכן מטאראו" שנכתב במקור בגרמנית תחתית ותורגם לגרמנית סטנדרטית על ידי הרדר.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
סימון דאך נולד בשנת 1605 בעיר הנמל ממל, במרקיזות ברנדנבורג שבדוכסות פרוסיה, כיום קלייפדה בליטא, במשפחתו של מתורגמן שהתפרנס בקושי מתרגומים מליטאית בבתי המשפט. דאך למד תחילה בבית ספר בעיר ממל, ובהמשך קיבל חינוך קלאסי בבית הספר שליד קתדרלת קניגסברג ואחר כך למשך שלוש שנים בבית הספר ה"לטיני" של ויטנברג ובגימנסיה של מגדבורג. בתום לימודי התיכון במגדבורג הציג עבודת גמר בשפה היוונית. ב-1625 נמלט ממגדבורג דרך דנציג מאימת מגפת הדבר וגם הרחק מזוועות מלחמת שלושים השנים ומלחמת פולין-שוודיה וחזר לפרוסיה. התיישב בקניגסברג, בה נשאר כל שאר חייו
החל משנת 1626 למד דאך פילוסופיה ותאולוגיה לותרנית באוניברסיטת בקניגסברג.
מגיל צעיר הוכיח כשרון לכתיבת שירה ולמוזיקה
עוד בימי הלימודים הקיף עצמו בידידים משוררים ומוזיקאים כמו פלנטין טילו, קלוביוס, לינמן, מיליוס ופון זאנדן.
המשך פעילותו.
בתום הלימודים עבד דאך כמורה פרטי ואחר כך בשנת 1633 התמנה למורה (Kollaborator) הרביעי בבית ספר (Domschule) שליד הקתדרלה של קניגסברג. בשנת 1636 קודם לתפקיד סגן מנהל - "קונרקטור". בשנת 1639 ידידותו עם אדריאן בראואר פתחה בפניו אופקים חדשים בעולם הספרות. בתמיכתו של ידיד אחר, רוברט רוברטין, זכה דאך להתמנות כפרופסור לשירה באוניברסיטת אלברטינה קניגסברג, משרה שהחזיק בה עד יום מותו. ב-1640 קיבל גם את התואר דוקטור. מספר פעמים נבחר לדקאן הפקולטה לפילוסופיה ובשנים 1656–1657 כיהן דאך כרקטור האוניברסיטה. דאך השקיע מאמץ רב במילוי תפקידיו באקדמיה וחלה באותן השנים במחלת ראות.
חלק מחובותיו בקתדרה לשירה היו כתיבת שירים בשפה לטינית ובגרמנית עבור טקסים, חגיגות, כנסים של האוניברסיטה וכן עבור הלוויות של עמיתים. יחד עם רעיו יוהאן שטובאוס, היינריך אלברט, רוברט רוברטין, גאורגה וייסל, פלנטין תילו ויוהאן פרנק, הקים סימון דאך בעיר חוג תרבות מפורסם בשם "קבוצת המשוררים מקניגסברג" או "Musikalische Kürbishütte' (בקתת הקישואים המוזיקלית). חברי החוג, משוררים, מחברי המנונים, תאולוגים, אנשי מדע ומוזיקאים נהגו להתכנס בבית הקיץ של היינריך אלברט, לשם חיבור המנונים ודיקלום שירה. בשנים 1638–1650 פרסם החוג שמונה קובצי שירים ולידר, שזכו להצלחה רבה. מתוך מאתיים השירים שבהם חלק הארי- 125 במספר - היו יצירות של דאך. שירים והמנונים אלה, בעיקר אלו של דאך, נפוצו וזכו לביצוע בכל רחבי גרמניה ולעיתים קרובות הופיעו במהדורות פיראטיות.
בשנת 1635 נבחר דאך לכתוב מופע חצר לפי המוזיקה של היינריך אלברט לכבוד ביקורו של מלך פולין, ולדיסלב הרביעי ואזה שביקר למשך שבועות אחדים בקניגסברג.
בשנת 1644 לרגל חגיגות מאה השנים של האוניברסיטה כתב דאך לברית לזינגשפיל בשם "פרוסיארכוס או סרובואיזה" על תווים מאת היינריך אלברט. אופרה זו נועדה להלל את מיגור הברבריות בפרוסיה בזכות המוזות והודות למנהיגותו הנבונה של המרקגרף המנוח מברנדבנורג, גאורג וילהלם. דאך קישר קשרים מצוינים עם בנו של גאורג וילהלם, הנסיך הבוחר פרידריך וילהלם, שקבע את מושבו בקניגסברג בנובמבר 1641.
הצלחותיו ושנותיו האחרונות.
דאך נעצב מאוד בעקבות מותם של רבים מחוג ידידיו: יוהאן שטובאוס מת בספטמבר 1647, באפריל 1648 מת ממחלה חברו הטוב ביותר, רוברט רוברטין. בשנת 1649 פרצה מגפהת דבר שקצרה את חייהם של ידידים נוספים, אחד מהם היינריך אלברט בשנת 1651. ב-1654 הרגיש כי המחלה יכולה לו ופנה לנסיך הבחור עם בקשה לעזרה לאשתו וליורשיו. בסופו של דבר אחרי משא ומתן ממושך
בשנת 1658 התרצה הנסיך פרידריך וילהלם להעניק לו כגמול על עבודתו אחוזה קטנה בקויקיים, על יד קניגסברג, שאפשרה למשורר להתמסר בשלווה לכתיבה, לפחות לתקופה קצרה. דאך נפטר באפריל 1659 מסיבוכים של מחלת השחפת.