עם זאת, האסטרונום ויליאם אשוורת' ואחרים הציעו כי האסטרונום המלכותי ג'ון פלמסטיד צפה באירוע, לא במודע, ב-16 באוגוסט 1680, כאשר תיעד כוכב בעל בהירות 6 במיקום קרוב לזה של קסיופאה A. אף סופרנובה לא נצפתה בגלקסיית שביל החלב מאז.
אחד ההסברים לכך שהאירוע לא נצפה הוא בליעת האור באבק הבין-כוכבי. לפי הסבר אחר, הכוכב שהתפוצץ היה מסיבי מאוד והשיל שכבות חומר רבות לפני אירוע הסופרנובה עצמו. חומר זה עלול היה להסתיר את הכוכב ולספוג חלק גדול מהאור שנפלט בקריסתו הסופית של הכוכב.
מאפיינים.
קסיופאה A מהווה את מקור הרדיו האסטרונומי הבהיר ביותר בשמיים מחוץ למערכת השמש, עם שטף של 2,720 ינסקי בתדר של 1 הרץ. היא נצפתה לראשונה בתחום הרדיו ב-1947 ובתחום הנראה ב-1950.
ב-1979, יוסיף שקלובסקי חזה המצאות חור שחור בקסיופאה A. בשנת 1999, בתצפיות מטלסקופ החלל צ'נדרה זוהה "מקור נקודתי חם" קרוב למרכז הענן, אשר מרמז על כוכב נייטרונים או חור שחור.
קוטר ענן החומר הוא כ-10 שנות אור. מעריכים כי החומר בקליפה נע במהירות של כ-15 מיליון קמ"ש ובעל טמפרטורה של כ-30 מיליון מעלות צלזיוס. תצפיות על הכוכב המרכזי בעזרת טלסקופ החלל האבל הראו כי למרות ההשערה הראשונית, ששארית הסופרנובה מתפשטת באופן אחיד, בפועל קיימים שני סילוני חומר הנעים בכיוונים מנוגדים, ונעים במהירות של כ-50 מיליון קמ"ש, מהירות הגבוהה פי יותר משלושה משאר החומר בקליפה המתרחבת.
ניתוח הדים.
לאחרונה נצפו ונותחו הדים של קסיופאה A בתחום התת-אדום, אשר נראו מכיוון ענני גז קרובים באמצעות טלסקופ החלל שפיצר. ניתוח ספקטרום ההדים הראה כי הסופרנובה הייתה מסוג II, כלומר שהיא תוצאה של קריסה והתפוצצות של כוכב מסיבי, עם סבירות גבוהה לענק אדום. זוהי תצפית ראשונה מסוגה של הד בתת-אדום מסופרנובה שהתפוצצותה לא נצפתה, דבר הפותח מגוון אפשרויות לחקר ושחזור אירועים אסטרונומיים אשר התרחשו בעבר.
דן סממה
דן סממה (22 במאי 1948 – 22 בפברואר 2009) היה עיתונאי ישראלי ומעורכי מבט לחדשות בערוץ הראשון.
ביוגרפיה.
סממה נולד בתוניסיה, ועלה ארצה עם משפחתו בדצמבר 1950. אביו, אנדרה סממה, היה מנהל מחלקת החדשות בצרפתית בקול ישראל, כתב ברדיו צרפת וכתב העיתון הצרפתי "לה מונד".
סממה עבד ברשות השידור במשך כ-35 שנה. הוא הצטרף לטלוויזיה הישראלית בשנת 1972, לאחר שסיים לימודי טלוויזיה בפריז. בין השאר שימש ככתב לענייני משפט, כתב משטרה, כתב בכנסת וכתב צבאי – תפקיד שאותו מילא בזמן מלחמת לבנון הראשונה. בשנים שלאחר מכן שימש גם כעורך חדשות, וערך את מהדורות "יומן" ו"מבט".
סממה התפרסם כאשר הביא לראשונה את קולות המחאה של חיילי צה"ל נגד מלחמת לבנון הראשונה. בכתבת טלוויזיה שהכין, נראו חיילי מילואים שרים למנגינת "רד אלינו אווירון", שיר ילדים שמילותיו הן "רד אלינו אווירון, קח אותנו למרום...". במקומן של המילים המקוריות, החיילים שרו: . הכתבה עוררה סערה פוליטית וציבורית, וסימנה את תחילת המחאה נגד מלחמת לבנון. נוסף על כך, היה סממה הכתב הישראלי הראשון ששידר מפטרה שבירדן, עוד בטרם נחתם הסכם השלום עמה.
בתקופת העלייה הגדולה של יהודי חבר המדינות, היה כתב לענייני עלייה ונשלח לבקר בקהילות היהודיות ברוסיה ובאזרבייג'ן. בשנים 1985–1984 קיבל חופשה מהטלוויזיה הישראלית על מנת לשמש כשליח קרן היסוד בבריטניה.
בשנת 2003 היה שליח רשות השידור לעיראק בזמן מלחמת המפרץ השנייה. במהלך שליחותו נעצר על ידי הצבא האמריקאי בחשד לריגול וגורש בחזרה לישראל. בנוסף לעבודתו ברשות השידור, הוא עסק גם בהוראת עיתונאות ובמתן הרצאות בנושאי תקשורת
ונושאים מדיניים.
ב-2007 פרש מעבודתו ברשות השידור, וב-22 בפברואר 2009 נפטר בגיל 60 כתוצאה מסרטן הריאה. הותיר אחריו שלוש בנות ושני נכדים. נטמן בקיבוץ עינת.
פראמרז אסלאני
פראמרז אסלאני (בפרסית: فرامرز اصلانی, תעתיק מדויק: פראמרז אצלאני; נולד ב-13 ביולי 1954) הוא זמר, גיטריסט, משורר ומלחין איראני.
ביוגרפיה.
פראמרז אסלאני נולד בטהראן, בירת איראן. בתום לימודיו התיכוניים, נסע ללמוד בלונדון, בירת בריטניה. כאשר סיים את לימודי התקשורת שלו בלונדון, שב לאיראן ועבד כעיתונאי בעיתונים ידועים. בשנת 1979 התרחשה המהפכה האסלאמית באיראן והמדינה הפכה לתיאוקרטיה. אסלאני החילוני נאלץ לעזוב את המדינה ועבר להתגורר יחד עם משפחתו בלונדון.
אסלאני כותב ומלחין את שיריו, ובעבר כתב שירים גם לאמנים איראנים נוספים. במהלך הקריירה שלו, הוציא שישה אלבומים וממשיך לאסוף חומרים לאלבומים נוספים. רבים משיריו הם להיטים באיראן, אזרבייג'ן ובקרב קהילות מהגרים איראנים במדינות רבות, ואמנים רבים מבצעים לשיריו גרסאות כיסוי שונות. שירו המפורסם ביותר של אסלאני, Age Ye Rooz, הוקלט בשנת 1977 ומושמע רבות אף בימים אלו, כעבור שלושה עשורים.
בשנת 1992 ביקר בארצות הברית והשתקע בלוס אנג'לס, שם הוא מתגורר עד היום. אסלאני נשוי ולו שתי בנות מנישואיו הקודמים, שתיהן זמרות.
מוזיאון גוסטב מורו
המוזיאון הלאומי גוסטב מורו (בצרפתית: Musée national Gustave Moreau) הוא מוזיאון לאמנות המוקדש ליצירותיו של הצייר הצרפתי גוסטב מורו. המוזיאון ממוקם ברחוב רושפוקו (rue de la Rochefoucauld) ברובע ה-9 של פריז, בירת צרפת.
מבנה המוזיאון שימש כביתו של מורו, ובשנת 1895 החל לשמש כסטודיו (חדר העבודה) של מורו, בו צייר רבות מיצירותיו. עוד בחייו הפך המבנה למוזיאון המציג את יצירותיו של מורו (כאשר דירתו של מורו הייתה בקומה הראשונה של המבנה).
תצוגת המוזיאון כוללת איורים, רישומים וציורים של מורו, וכן פסלים וציורים בצבעי מים. עוד מוצגים במוזיאון חדרי המגורים וחדר העבודה של מורו.
המוזיאון הלאומי גוסטב מורו
פרס אינדפנדנט ספיריט
פרס אינדפנדנט ספיריט (באנגלית: Independent Spirit Award) הוא פרס המוענק מדי שנה החל משנת 1987 לסרטים ויוצרים בתעשיית הקולנוע העצמאי. הפרס מוענק על ידי Film Independent, ארגון ללא מטרות רווח הפועל לקידום הקולנוע העצמאי.
טקס הענקת הפרס מתרחש באוהל על חופה של סנטה מוניקה, קליפורניה. החל משנת 1999 מוענק הפרס ביום שלפני הענקת פרסי האוסקר.
קטגוריות.
הפרס מחולק בקטגוריות הבאות:
מוזיאון פסטר
מוזיאון פסטר (בצרפתית: Musée Pasteur) הוא מוזיאון היסטורי הממוקם במתחם מכון פסטר, ברחוב דוקטור רו (Rue du Docteur Roux), ברובע ה-15 של העיר פריז, בירת צרפת.
המוזיאון, שהוקם בשנת 1935, מוקדש לזכרו של המדען הצרפתי לואי פסטר. המוזיאון ממוקם בתוך דירתו של פסטר, ומציג את הדירה וכן תצוגה של כ-1,000 מכשירים מדעיים בהם נעשה שימוש במכון פסטר ועל ידי פסטר עצמו. במוזיאון ממוקמת קפלה בסגנון נאו-ביזנטי, בה קבור פסטר.
ג'ורג' גבריאל סטוקס
משה ליפשיץ
משה ליפשיץ (בכתיב היידי הסובייטי: מוישע ליוושיץ; 18 במאי 1894 – 12 באפריל 1940) היה משורר יידי ומחזאי עברי ויידי.
קורות חיים.
נולד ב-1894 לפייגה לבית מושקובנה ולאליהו ליפשיץ בעיירה בילה צרקווה שבפלך קייב שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה). אביו אליהו היה מלמד.
בהמשך עבר לגליציה. בגיל עשר חיבר את שירו הראשון, ברוסית, לרגל מותו של תיאודור הרצל. פרסומו הראשון היה ב-1914 בעיתון הלבובי "אינטערעסאַנטען בּלאַט".
במלחמת העולם הראשונה היגר לווינה, ובנובמבר 1918 נשא לאישה את אמיליה (עמליה) נוימן. ב-1919 נולד בנו הבכור ולנטיין יחזקאל, ובשנת 1920 נולד בנו השני, אלכסנדר. בהיותו קומוניסט, נשלח לריגה, כנספח תרבותי של ברית המועצות.
כאשר החלו הרדיפות נגד טרוצקי וחבריו, עזב ליפשיץ את המפלגה והגיע עם משפחתו לברלין. כעבור שנתיים חזר לווינה, ובה התמסר לחיי התרבות היהודיים ובעקר לשירה ביידיש.
בשנת 1927, עקב בעיות פוליטיות ומשפחתיות, שב לברלין, והשתלב שם בחיים התרבותיים של חוגי השמאל.
פרסם שירים ומאמרי ביקורת ב"ניילאַנד" של שמואל יעקב אימבר (1918), בכתב העת "קריטיק" בעריכת משה זילבורג, באסופה "סאַמבּאַטיען" (ריגה 1922), בירחון הספרותי-אמנותי "שטראָם (מוסקבה 1922), באנתולוגיה "טויט ציקלוס" (וינה 1920), ב"אינזל" (ניו יורק 1925), ב-"ווילנער טאָג" (1926) ועוד.
למחרת עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 ברח לפריז, והתקיים שם בדוחק עקב מצב בריאותו הירוד.
ב-1934 הוזמן על ידי מרגוט קלאוזנר, המנהלת האדמיניסטרטיבית של תיאטרון "הבימה" לתל אביב לשמש מחזאי של התיאטרון. לאחר שהייה קצרה בארץ ישראל פגה האשרה שלו, אולם קלאוזנר הצליחה לסדר לו אשרה לישיבת קבע. אולם, הקשר עם התיאטרון לא האריך ימים, ובעקבות חילוקי דעות אמנותיים החליט להתפטר.
ליפשיץ השתייך, יחד עם אברהם שלונסקי, לאה גולדברג, ישראל זמורה, רפאל אליעז ואחרים לחוג הסופרים הצעירים "טורים", והיה חלק מחבורת המשוררים "יחדיו", אשר עסקה ביצירת יצירה עברית מקורית שקראה תגר על דור המשוררים הקודם.
כן היה קרוב לשומר הצעיר, והיה בין מייסדי הליגה הסוציאליסטית, שקדמה למפ"ם.
ליפשיץ שימש כעורך ספרותי של עיתון "השומר הצעיר", והרבה לכתוב על ספרות ועל עניינים אקטואליים.
בפסח שנת 1940 נפטר ממחלת לב, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק בתל אביב.
שני בניו הגיעו ארצה. עם אמם, עמליה. הבכור, יחזקאל ולנטין ליפשיץ היה פרופסור לכימיה אורגנית באוניברסיטה העברית בירושלים, והשני, אלכס ליפשיץ, נמנה עם מייסדי קיבוץ המעפיל, שם השתקעה גם האם.
פרסומי יצירותיו.
באסופות:
תומאס הירש
תומאס רנה הירש גולדשמיט (בספרדית: Tomás René Hirsch Goldschmidt; נולד ב-19 ביולי 1956) הוא פוליטיקאי צ'ילאני-יהודי. בשנת 2005 היה מועמד לנשיאות צילה מטעם קואליציה של מפלגות שמאל, וזכה לתמיכה של 5.4 אחוז מהמצביעים.