הארמון ידוע בכך ששימש את הצאר ניקולאי השני בשנת חייו האחרונה. הארמון היה הארמון החביב על הצאר ניקולאי השני ורעייתו אלכסנדרה מהסה. בעקבות אירועי יום ראשון העקוב מדם במהפכת 1905 החליטה משפחת המלוכה לעזוב את ארמון החורף אשר נחשב בעיניהם כאתר מסוכן, ולהפוך את ארמון אלכסנדר למשכנם הרשמי. לצורך זה עוצב מחדש חדר הנשפים הדו קומתי והפך לחדר האדר
ונבנה חדר עבודה חדש וכן נוספו חדרים עבור ילדיו של ניקולאי השני בקומה השנייה של המבנה. אלכסנדרה, ואדריכלה מלצר בחרו לעצב את הארמון בסגנון אר-נובו שנחשב בקרב האצילים כעיצוב המאפיין את מעמד הביניים. דוגמה לחדר בסגנון זה הוא החדר הסגול של אלכסנדרה.
במסגרת העיצוב מחדש חובר הארמון לרשת החשמל והותקנה בו מערכת טלפונים. בשנת 1899 הותקנה בארמון מעלית אשר קישרה את חדר הצארינה עם חדרי ילדיה בקומה השנייה. כמו כן הותקן בארמון חדר ראינוע.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה וראשית המהפכה הרוסית התגוררו בני משפחת המלוכה הצארית בארמון. פייר גיליאר, מורהו של הצארייביץ' (יורש העצר) אלכסי ניקולאביץ', כתב בזכרונותיו שהמשפחה חיה בארמון בפשטות. בני המשפחה אכלו בחדר האוכל מבלי הגשת האוכל בעזרת משרתים, ולמעט אירועים רשמיים מועטים חיו חיים פשוטים מבלי לפעול לפי כללי הטקס הפורמליים.
ב-2 במרץ 1917 ויתר ניקולאי השני על כס המלוכה, ו-13 ימים לאחר מכן שב להתגורר בארמון אלכסנדר כ"קולונל רומאנוב". משפחת המלוכה התגוררה במספר חדרים בארמון תחת מעצר בית, כאשר משמר מונע מהם לעזוב את הארמון. אלכסנדר קרנסקי עצמו, ראש ממשלת רוסיה, קבע את ההגבלות על המשפחה הקיסרית - בין היתר הוא דרש את בידוד המשפחה מהעולם החיצון, שמירה צמודה עליהם בהיותם בארמון או בעת טיוליהם בפארק של הארמון, ובדיקת כל המכתבים הנשלחים והיוצאים מן הארמון.
גילאר בספרו כתב:
לאחר המהפכה הרוסית.
על פי הוראתו של קרנסקי, הועברה משפחת הקיסר ב-1 באוגוסט 1917 לטובולסק שבסיביר, והארמון הפך למוזיאון.
בראשית מלחמת העולם השנייה פונו מהארמון יצירות האמנות שבו והרהיטים היקרים שהיו בו מחשש לפגיעה בהם על ידי צבא גרמניה הנאצית. הרהיטים והיצירות שנותרו בארמון הוחבאו במרתפי הארמון ונאטמו.
בתקופת מלחמת העולם שימש הארמון כמפקדה עבור הצבא הגרמני התוקף את סנקט פטרבורג, וגן הארמון הפך לבית קברות עבור חיילי ה-SS. האוספים ההיסטוריים והרהיטים שהיו בארמון נבזזו או נהרסו. כאשר הצבא הגרמני החל בנסיגתו, ארמונות טצארסקויה סלו הועלו באש, אולם ארמון אלכסנדר עצמו לא נשרף.
לאחר תום המלחמה שימש הארמון כמחסן עבור יצירות האמנות שהוחזרו לאזור במהלך שיפוצי הארמונות האחרים. לאחר המלחמה שימש הארמון כבית יתומים, והילדים שהתגוררו בו גרמו נזק רב לחדרי המשפחה המלכותית בקומה השנייה של המבנה.
הארמון כיום.
בעוד שארמון יקטרינה הסמוך שופץ והפך לאתר תיירות פופולרי, נותר ארמון אלכסנדר סגור לציבור. רק בקיץ 1997 נפתחה באחד מאגפי הארמון תערוכה קבועה.
כיום מוצגים לציבור חדר קבלת הפנים, חדר העבודה של ניקולאי השני וחדר העבודה של רעייתו. בארמון מוצגת תערוכת תלבושות של המשפחה הקיסרית וכן תערוכת כלי נשק. בחדר העבודה המשוחזר מוצג דיוקנו של אביו של ניקולאי השני, מעשה ידי הצייר ולנטין סרוב.
עבודות השיקום והשיפוץ של הארמון לצורך השבתו לפארו מהתקופה הקיסרית ופתיחתו כמוזיאון טרם הסתיימו.
הנס קלסן
הוגי קרמייקל
הוגלנד הווארד "הוגי" קרמייקל (באנגלית: Hoagland Howard "Hoagy" Carmichael; 22 בנובמבר 1899 - 27 בדצמבר 1981) היה פסנתרן, זמר, מלחין, שחקן קולנוע ומוביל הרכב אמריקאי. ידוע בעיקר ככותב השירים (שהפכו גם לסטנדרטים של ג'אז): "Stardust" ("אבק כוכבים"), "Georgia On My Mind" ו-"Heart and Soul" ("לב ונשמה"). חוקר ספר השירים האמריקאי הגדול, אלק ויילדר, טען שקרמייקל היה המתוחכם, המוכשר, הנועז והג'אזי ביותר מבין מאות כותבי השירים האמריקאים במחצית הראשונה של המאה ה-20.
תולדות חייו.
ילדות, נעורים וקריירה מוקדמת.
קרמייקל נולד בעיירה בלומינגטון שבמדינת אינדיאנה. אביו היה עגלון וחשמלאי ואמו ניגנה פסנתר כליווי לסרטי ראינוע. המשפחה נהגה לעבור ממקום למקום בחיפושיו של האב אחר פרנסה. בגיל שש החל קרמייקל לנגן בפסנתר. בגיל 18 עזר קרמייקל הצנום בפרנסת המשפחה בעבודות ידיים (בבנייה, במפעל לייצור אופניים ובבית מטבחיים) בעיר אינדיאנפוליס. הוא פגש את מוביל ההרכב האפרו-אמריקאי רג דובאל (Reg DuValle), שלימד אותו אלתור ג'אז.
מותה ב-1918 של אחותו בת השלוש השפיע עליו עמוקות. היא נפטרה (כנראה מהשפעת הספרדית) כתוצאה מכך שלמשפחה הענייה לא היה די כסף לתשלום לרופא. קרמייקל נשבע לא להיות עוד חסר-כל והחליט להפוך למוזיקאי מקצועי. הוא החל לנגן בנשפי ריקודים. בשנים 1925–1926 למד באוניברסיטת אינדיאנה ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטה זו וקיבל תואר בוגר. במקביל ניגן במסגרות רבות ופגש בנגן הקורנית ביקס ביידרבק, שהפך לחברו. עמו גם כתב את השיר "Georgia On My Mind". בנסיעתו לשיקגו עם ביידרבק, הכיר לו נגן הקורנית את לואי ארמסטרונג, עמו היה עתיד קרמייקל לשתף פעולה בהמשך. הוא הצטרף למשרד עורכי דין באינדיאנפוליס, שסיפק לו פרנסה.
ב-1927 כתב והקליט את השיר "Stardust" ("אבק כוכבים"). השיר הוקלט על ידי כמעט כל זמר אמריקאי מאז, מבינג קרוסבי ב-1931 דרך פרנק סינטרה, בילי הולידיי ונט קינג קול ועד פרשנויות של ג'ון קולטריין, רינגו סטאר ורוד סטיוארט. ההקלטה המקורית של קרמייקל נבחרה על ידי ספריית הקונגרס להכלל באוסף ההקלטות הלאומי. לאחר מכן זכה להוקרה כאשר "מלך הג'אז" פול וייטמן הזמין אותו לנגן ולשיר עם תזמורתו, יחד עם ביקס ביידרבק, טומי דורסי ואחרים. עם זאת, קרמייקל עדיין לא שלט היטב בקריאת וכתיבת תווים. בשלהי 1929 פוטר קרמייקל ממשרד עורכי הדין בו עבד ולאחר זמן קצר עבר לניו יורק עם תזמורתו של וייטמן .
ניו יורק.
ב-1929, במקביל להתרסקות הבורסה הגיע קרמייקל לניו יורק. הוא איבד את כל חסכונותיו אך ההקלטה המצליחה של לואי ארמסטרונג לשיר "כיסא נדנדה" ("Rockin' Chair") הצילה אותו מבחינה כלכלית באותה עת. הוא עבד בבית השקעות והמשיך לכתוב שירים עבור חברת ההפקה "Southern Music" של ראלף פאר, משרות קבועות שסיפקו לו ביטחון כלכלי.
שירו "כיסא נדנדה" ("Rockin' Chair") הוקלט (במאי 1930) עם להקה בה השתתפו מיטב כוכבי התקופה, בהם לואי ארמסטרונג, ביקס ביידרבק, ג'ו ונוטי, אדי לאנג, טומי דורסי, בני גודמן וג'ין קרופה.
ב-15 בספטמבר 1930 ניגן עם ביידרבק לראשונה את "Georgia On My Mind", הייתה זו הקלטתו האחרונה של ביידרבק. קרמייקל שר ולווה על ידי "סופרגרופ" שכללה את אדי לאנג, ג'ו ונוטי, ג'ק טיגרדן, ג'ימי דורסי ופי ווי ראסל. סטנדרט זה זכה מאז לביצועים רבים מאוד בג'אז ומעבר לו, בין היתר על ידי לואי ארמסטרונג, אניטה או'דיי וג'ין קרופה, ג'אנגו ריינהארדט, בילי הולידיי, פאטס וולר, פרנקי ליין, סטיב וינווד, ג'יימס בראון, וילי נלסון וכמובן ריי צ'ארלס שזכה עמו בפרס גראמי ובמקום ראשון במצעד הפזמונים. ב-1931 הקליט בינג קרוסבי הגרסה הראשונה של "Stardust" ("אבק כוכבים").
ב-1933 הכיר את ג'וני מרסר וכתב עמו את השירים "Thanksgiving", "Moon Country", ו- "Lazybones" שהפך ללהיט עם מכירות של 350,000 עותקים בשלושה חודשים. הוא היה חבר לחבורת הכותבים של ניו יורק יחד עם ג'ורג' גרשווין, דיוק אלינגטון, פרד אסטר ואחרים והתבלט כזמר סולן.
הוליווד.
בשנת 1935 נישא לרות מנרדי, עבר לקליפורניה והצטרף לחבורת המוזיקאים שמצאו עבודה בהוליווד כגון יפ הרבורג, דורותי פילדס והאחים גרשווין. ב-1937 הופיע לראשונה בסרט קולנוע, כששר את השיר "Old Man Moon" בסרט "Topper". במקביל להצלחה בהוליווד כתב קרמייקל עם מרסר את המחזמר "Walk With Music" ("לך עם מוזיקה") לברודוויי.
ב-1939 נולד בנו הראשון, הוא קרא לו "הוגי ביקס" לזכר ביקס ביידרבק, חברו הטוב. ב-1941 נולד בנו רנדי.
הוא גילם בקולנוע את דמותו של "קריקט" בסרט "להחזיק ולאבד" על פי ארנסט המינגוויי עם המפרי בוגרט ולורן באקול והפגין כישורי זמרה ונגינה בפסנתר. במהלך שנות הארבעים הופיע בעוד 14 סרטים. בהם "איש צעיר עם חצוצרה" (אודות חייו של ביקס ביידרבק), וזוכה האוסקר "שנות חיינו היפות ביותר". הוא גם הנחה מספר תוכניות רדיו מוזיקליות.
במלחמת העולם השנייה קרמייקל, שהיה רפובליקני מוצהר ופטריוט אמריקאי, כתב מספר שירים להעלאת המורל והופיע בפני חיילים. שירו "I'm a Cranky Old Yank in a Clanky Old Tank on the Streets of Yokohama with my Honolulu Mama Doin' Those Beat-o, Beat-o Flat-On-My-Seat-o, Hirohito Blues" היה לשיר עם השם הארוך ביותר בספר השיאים של גינס.
השיר "In the Cool, Cool, Cool of the Evening" ("בקרירות, קרירות, קרירות הערב") מן הסרט "קבלו את החתן" ("Here Comes the Groom") זיכה את קרמייקל לראשונה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר לשנת 1952 (הוא זיכה את ג'וני מרסר, כותב המילים, באוסקר השני שלו).
משנת 1953 אירח תוכניות טלוויזיה, התארח באחרות וכתב והלחין עבור מופעים וסדרות טלוויזיה. אולם, עליית הרוקנרול מחד והבי בופ מאידך הפכו את סגנונו של קרמייקל למיושן ושירים שכתב לא זכו להצלחה.
גם הצלחת "Georgia On My Mind" בביצוע ריי צ'ארלס ב-1961 לא זיכתה את כותב השיר בהכרה וחברות תקליטים סירבו להקליט שירים משלו. למרות זאת, הוא זכה לתמלוגים נאים מהשמעות הסטנדרטים שכתב.
שנותיו המאוחרות.