נקודת מבט אחרת על הנושא מספקים קרייג מוריס, שאימן את סטוסור בשנת 2004 והיה באותה התקופה המנהל הראשי של תוכנית הכשרת מאמני הטניס באוסטרליה, וג'ף מאסטרס, שאימן את סטוסור בגילאים 14–18. מאסטרס טוען שהמעבר של סטוסור מסבב הנערות לסבב הבוגרות היה קשה ומתסכל עבורה, משום שהניצחונות וההישגים טובים שהיו מנת חלקה של סטוסור בסבב הנערות כבר לא הגיעו באותה קלות כמו בעבר, דבר שסטוסור התקשתה להתרגל אליו. אחת מהתוצאות של הלם המעבר לסבב הבוגרות היה, לפי מאסטרס, ויתור על חבטות מסוימות מצידה של סטוסור. מאסטרס ציין שהתנהגות כזאת לא היה מקובלת עליו ושהיה על סטוסור ללמוד את הערך הרב שיש לכל נקודה ונקודה. מוריס מספר, שכשסטוסור הייתה בגילאים 16–20 היא התקדמה במעלה הדירוג, אולם לא במהירות שהייתה מצופה ממנה. לפי מוריס, סטוסור חסרה אז את "הדחף לשים את הקריירה שלה לפני הכל, את הדחף הפנימי להגיד: 'אני רוצה להיות שחקנית עכשיו'". כל זה השתנה, לפי מוריס, בגלל מחלת ליים. סטוסור עצמה מסכימה עם מוריס, וטוענת שלמרות שהיא לעולם לא הייתה רוצה לעבור זאת שוב, לפסק הזמן הזה היה בסופו של דבר גם צד חיובי, ושייתכן שאם היא לא הייתה לוקה במחלה, היא לא הייתה באה ואומרת לעצמה שהיא "הולכת לנצל כל הזדמנות שתינתן לה עד הסוף כדי לראות כמה טובה היא יכולה להיות". ואכן, כפי שניתן לראות, רק לאחר שהחלימה סטוסור ממחלת ליים הגיעה הפריצה המיוחלת שלה אל הרמות הגבוהות באמת.
משפחה.
ב-13 ביולי 2020 הודיעה סטוסור בפוסט באינסטגרם על הולדתה של ג'נבייב, בתם המשותפת שלה ושל בת הזוג שלה, ליז ב-16 ביוני אותה שנה.
הישגים בולטים.
יחידות.
הפסד במשחק הגמר (9).
בטבלה זאת לא מוצגים הפסדים במשחק הגמר בטורנירים שנערכו בסבב ה-ITF.
זוגות.
בפסקה זו מוצגות זכיות בטורנירים בסבב ה-WTA בלבד.
החזית הלאומית הלבנונית
החזית הלאומית הלבנונית (בערבית: الكتلة الوطنية תעתיק: "אלכתלה אלוטניה"), היא מפלגה שמרנית שנוסדה בלבנון בשנת 1936.
היסטוריה.
בשנת 1936, מקים המפלגה, אמיל אדה הפך לנשיא לבנון, תחת פרוטקטורט צרפתי. בנו, ריימונד, ירש אותו כראש המפלגה בשנת 1949. בשנת 1968, החזית הלאומית הצטרפה ל"ברית המשולשת"(الحلف الثلاثي אלחלף אלת'לאת'י) של המפלגות הנוצריות, קבוצה שכללה את המפלגה הליברלית הלאומית של הנשיא כמיל שמעון ומפלגת הפלנגות של פייר ג'ומאייל. הברית הייתה מוצלחת יחסית וגרפה בבחירות לפרלמנט שהתקיימו באותה שנה 30 מושבים (מתוך 99). עם זאת, בשנת 1969, עזבה החזית את הברית לאחר הסכם קהיר.
במהלך מלחמת האזרחים הלבנונית, למרות שהחזית היא נוצרית ברובה, המפלגה סירבה להצטרף לחזית הלבנונית, המורכבת מבני בריתה לשעבר. במהלך שנות המלחמה, המפלגה סירבה להחזיק מיליציה ונקטה בקו מתון, קו המורכב מהגנה על עצמאות לבנון ועל אחדות שהשתלב עם עמדות סוניות בורגניות, המיוצגות על ידי רשיד כראמי וסעב סלאם.
כיום.
גלותו (בשנת 1976) ומותו (בשנת 2000) של ריימונד אדה, לצד עליית הכוחות הלבנוניים והזרם הפטריוטי החופשי (מפלגתו של מישל עאון), הובילו לירידת המפלגה מכוחה.
כיום, המפלגה היא חלק מהקואליציה האנטי-סורית (קואליציית 14 במרץ) ונוקטת בקו ברור נגד חזבאללה. מנהיג המפלגה הנוכחי הוא קרלוס אדה, אחיינו של ריימונד. נשיא המפלגה נקרא באופן מסורתי العميد(ראש עדה, מועצה).
נימוסי אינטרנט
קרלוס אדה
קרלוס אדה (בערבית: كارلوس إدة; נולד בשנת 1956), הוא פוליטיקאי לבנוני. מאז 2000 הוא נשיא החזית הלאומית הלבנונית, ממשיכו של דודו ריימונד אדה. בחירתו לתפקיד הפתיעה רבים, משום שאדה חי בברזיל מאז 1976, ובקושי דובר ערבית ספרותית.
בשנת 2004 הוא השתתף באופן פעיל בקואליציית 14 במרץ, והיה בין אלה אשר גיבשו את האסטרטגיה לאיחוד האופוזיציה, שתוביל ליציאתם של הסורים מהמדינה. הוא השלים את חקיקת חוק הבחירות כדי לתקן את מערכת הבחירות הלא יעילה המבוססת על מחוז בודד. הוא גם הציג את התוכנית הכלכלית השלמה ביותר בתקופת הבחירות, תוכנית שמכוונת להמריץ את הכלכלה הלבנונית.
בשנת 2005, הוא נכשל במירוץ למושב המארוני של ג'בייל, אזור בו מפלגתו זוכה מסורתית לכח גדול, כשהוא זוכה 32,125 קולות בלבד אל מול 50,840 עבור המועמד המארוני של הזרם הפטריוטי החופשי (מפלגתו של מישל עאון). הוא מתנגד חריף לעדתיות, להשפעה הסורית בלבנון, והוא בעד פרוק הנשק של חזבאללה. כנשיא החזית הלאומית הלבנונית, הוא מחזיק בתואר "العميد" משמעותו "ראש עדה/מועצה" בערבית.
לי נה
לי נה (סינית : 李娜; פין-יין : Lǐ Nà; ) היא טניסאית עבר מהרפובליקה העממית של סין. דורגה בשיאה (17 בפברואר 2014) במקום שני בעולם, ובעת פרישתה (ספטמבר 2014), דורגה במקום שישי בעולם בסבב העולמי לנשים (WTA).
הישגי השיא של לי הן, שתי זכיותיה בטורנירי גראנד סלאם, הראשונה באליפות צרפת הפתוחה בשנת 2011, והשנייה באליפות אוסטרליה הפתוחה ב-2014. היא האסיאתית הראשונה שזכתה בתואר גראנד סלאם ליחידים (גברים ונשים).
לי זכתה ב-28 תוארי יחידות (9 WTA ו-19 ITF) וב-18 תוארי זוגות (2 WTA ו-16 ITF).
ביוגרפיה.
לי נולדה בווהאן.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה לי במקום רביעי לאחר שהפסידה במשחק על מדליית הארד לוורה זבונרבה מרוסיה 6-0, 7-5. היא ניצחה את סבטלנה קוזנצובה במשחק הראשון בשתי מערכות, איומי מוריטה מיפן בסיבוב השני ובקאיה קאנפי מאסטוניה בסיבוב השלישי. בשלב רבע הגמר היא ניצחה את ונוס ויליאמס מארצות הברית. לאחר מכן היא הפסידה בשלב חצי הגמר לדינארה סאפינה מרוסיה.
בינואר 2011 זכתה בטורניר סידני לאחר שניצחה בגמר את קים קלייסטרס, 6:7, 3:6. אולם בהמשך החודש הפסידה לקלייסטרס ב-3 מערכות 3-6, 6-3, 6-3 בגמר הגראנד סלאם של אליפות אוסטרליה הפתוחה. היה זה גמר הגראנד סלאם הראשון בקריירה של לי. באליפות צרפת הפתוחה שנערכה ביוני אותה שנה היא זכתה בטורניר הגראנד סלאם הראשון שלה לאחר שניצחה בשלב הגמר את פרנצ'סקה סקיאבונה מאיטליה (5 בעולם) בשתי מערכות. במהלך הטורניר היא ניצחה את ברבורה זאלבובה-סטריקובה מצ'כיה (49 בעולם), סוראנה צ'ירסטה (99 בעולם), פטרה קביטובה מצ'כיה (9 בעולם), ויקטוריה אזרנקה מבלארוס (4 בעולם) ומריה שראפובה (8 בעולם).
ב-28 באוקטובר 2013 דורגה לי במקום השלישי בעולם, דרוג השיא שלה.
בעונה זו הרוויחה לי 3,982,485 דולר, רק מפרסים על תחרויות בהן השתתפה.
ב-25 בינואר 2014, זכתה לי נה בטורניר גראנד סלאם נוסף, אליפות אוסטרליה הפתוחה, כשגברה במשחק הגמר על דומיניקה ציבולקובה מסלובקיה 6-7(3), 0-6.
גביע הפדרציה.
לי שיחקה בנבחרת סין בין השנים 1999 ו-2008. מאזנה עומד על 32 ניצחונות (24 במשחקי יחידות ו-8 במשחקי זוגות) ו-10 הפסדים (4 במשחקי יחידות ו-6 במשחקי זוגות).
נצרות קתולית מזרחית
נצרות קתולית מזרחית הוא שם קיבוצי למספר כנסיות או זרמים נוצריים אוטונומיים (סואי יוריס), הסרים למרות האפיפיור שברומא.
נצרות קתולית מזרחית.
כל אחת מהכנסיות הקתוליות המזרחיות שומרת על הליטורגיה, התאולוגיה והמסורת של הזרם הנוצרי המזרחי ממנו היא נובעת או אליו היא הייתה קשורה, ואלה הן בעיקר הנצרות האוריינטלית, וכן הנצרות האורתודוקסית. מסיבה זו כנסיות הנצרות הקתולית המזרחית נבדלות זו מזו במובנים רבים - הן באספקטים הרעיוניים והתאולוגיים והן באספקטים המעשיים של הפולחן והנוהג.
מאידך כל הכנסיות הקתוליות המזרחיות מכירות בזהות שבינן לבין הנצרות הקתולית, מקבלות את מרות הבישוף של רומא ומכירות בבכורתו בין כל הבישופים, כממשיך את דרכו של השליח פטרוס הקדוש. הכרה זו מפרידה בין הכנסיות הקתוליות המזרחיות לבין הכנסיות המזרחיות שאינן קתוליות, וכמעט לכל כנסייה קתולית מזרחית יש כנסייה מזרחית "תואמת" (כנסייה קופטית קתולית - הכנסייה הקופטית, הכנסייה הארמנית הקתולית - הכנסייה הארמנית וכו'). קיימים רק מספר יוצאי דופן לכך: למארונים אין כנסייה מזרחית מקבילה; הכנסייה הכלדית הקתולית גדולה בהרבה ממקבילתה ה"מזרחית" שממנה צמחה, הכנסייה האשורית; וגם בין הנוצרים של תומאס הקדוש יש מיעוט זעום של לא-קתולים לעומת הרוב המשתייך לכנסייה הסורית-מלברית. הכנסיות הקתוליות המזרחיות נוצרו מאז התקופה הצלבנית אגב פיצול מכנסייה מזרחית וקבלת מרות האפיפיור, או שנוסדו ככנסייה חדשה המכירה בסמכותו. מעבר לסיבות תאולוגיות לפיצול בין הכנסייה המזרחית המקורית, היו קיימות גם סיבות פוליטיות. בחלק מן המדינות היו הקתולים בעלי מעמד מועדף על אורתודוקסים (למשל אוקראינה כשהייתה תחת שליטת האיחוד הפולני-ליטאי). ברחבי האימפריה העות'מאנית יכלו חברי הכנסיות הקתוליות המזרחיות ליהנות מהגנה של הכס הקדוש. קיימות לפיכך טענות כי למשל הכנסייה היוונית הקתולית אינה למעשה כנסייה נפרדת, אלא "תכסיס" פוליטי שנקטו אורתודוקסים במספר מקרים.
למרות שהכנסיות ה"אוניאטיות" משמרות את רוב הנוהגים של כנסיות-האם הלא-קתוליות שלהן, ישנם הבדלי עומק תאולוגיים דקים אך משמעותיים. לדוגמה, הכנסייה הקתולית הארמנית נצרכה לדחות את המיאפיזיטיות של הכנסייה האפוסטולית הארמנית ולקבל את הדיופיזיטיות. מספר נוסחאות בסידורי התפילה שלה תוקנו בהתאם, ולמרות שמדובר היה רק במחיקת כמה משפטים אלו בעלי חשיבות אמונית מפליגה. ב"חג האורתודוקסיה" המציין את הבסת האיקונוקלסטים ובו מוקעים כל הכופרים בתולדות הנצרות המזרחית, לא מזכירים האוניאטים ברשימת המנודים את שמות אלו שהואשמו בקתוליות.
הכנסיות הקתוליות המזרחיות.