ב-26 באוגוסט, AJ התחילה פיוד עם הדיוות שמשתתפות בתוכנית המציאות "Total Divas". שבוע לאחר מכן, התקיים קרב משולש בין נטליה, נעמי וברי בלה שבו המנצחת תתחרה נגד AJ בקרב על אליפות הדיוות באירוע לילה של אלופים. במהלך הקרב AJ התפרצה לזירה, ושלוש הדיוות תקפו אותה, מה שגרם לקרב להיעצר. מכיוון שבקרב לא הייתה מנצחת, באירוע לילה של אלופים, התקיים קרב מרובע על אליפות הדיוות בין AJ, נטליה נעומי וברי בלה, שבסופו AJ ניצחה. בסוף ספטמבר, טמינה הפכה לשומרת הראש של AJ. באירוע באטלגראונד, התקיים קרב על אליפות הדיוות בין AJ לברי בלה, ו-AJ ניצחה בו בעזרתה של טמינה. במהלך הקרב, AJ נפצעה ולקחה חופש כדי להחלים. באירוע "גיהנום בכלוב", AJ חזרה וניצחה את ברי בלה בקרב על אליפות הדיוות. באירוע סדרת ההישרדות, התקיים קרב הדחות בין AJ ושש דיוות נוספת לדיוות שמשתתפות ב-Total Divas, והקבוצה של AJ הפסידה בקרב, אחרי שנטליה הדיחה אותה. באירוע התקיים קרב על אליפות הדיוות בין AJ לנטליה, שבו AJ ניצחה. ב-8 בינואר 2014, AJ ניצחה את קייטלין בקרב האחרון שלה, שסיים באופן מוחלט את הסכסוך ביניהן.
באמצע ינואר, AJ שברה את השיא של הדיווה מאריס, והפכה לדיווה שהחזיקה באליפות הדיוות במשך הכי הרבה זמן. באירוע רסלמניה 30, AJ ניצחה בקרב על אליפות הדיוות 13 דיוות אחרות. בתוכנית Raw אחרי זה, AJ הפסידה את אליפות הדיוות לפייג', אחרי 295 ימים שבהם AJ הייתה אלופת הדיוות. שבוע אחר כך, AJ הודיעה על פרישה זמנית מה-WWE.
ב-30 ביוני 2014, בתוכנית Raw, AJ חזרה וניצחה את פייג' בקרב חוזר על אליפות הדיוות והפכה בפעם השנייה לאלופת הדיוות.
ב-17 באוגוסט 2014 באירוע סאמרסלאם נקבע קרב בין AJ לפייג' על האליפות ובו AJ הפסידה, וכתוצאה מכך פייג' הפכה להיות אלופת הדיוות בפעם השנייה.
ב-21 בספטמבר 2014, באירוע לילה של אלופים, ניצחה AJ את ניקי בלה ואת פייג' וזכתה באליפות הדיוות בפעם השלישית.
בסדרת ההישרדות 2014, הפסידה מנדז את האליפות לניקי בלה וניסתה לזכות באליפות עוד פעם באירוע , אך לא הצליחה לעשות זאת מאז.
יריבות עם פייג'.
יום לאחר לילה של אלופים ב-Raw נקבע לה קרב מול ניקי בלה והיא ניצחה אותה. בתוכנית Main Event נקבע לפייג' קרב מול נעמי, פייג' ניצחה בקרב הזה, ומיד לאחר מכן AJ תקפה את פייג' מאחורה. שבוע לאחר מכן ב-Raw פייג' הציגה את ה"חברה" החדשה שלה: אלישיה פוקס. והיא התחרתה מול AJ בקרב שבו אלישיה ניצחה מכיוון ש-AJ קפצה על פוקס ופייג' ומיד לאחר מכן אלישיה ו-AJ חזרו לזירה פייג' תפסה ברגלה של AJ והיא רצתה להחזיר לה, אך אלישיה ביצעה את מהלך הסיום שלה על AJ וכך היא ניצחה. לאחר שהפסידה פייג' התעללה ב-AJ.
נקבע קרב בין פייג' לבין נעמי, פייג' ניצחה ומיד לאחר מכן AJ באה ורצתה לתקוף את אלישיה ופייג', אבל פייג' ברחה ואלישיה נשארה בזירה והיא הכתה אותה. ב-Raw נערך קרב זוגות בין פייג' ופוקס לבין AJ ואמה. פייג' ופוקס ניצחו מכיוון ש-AJ רצתה שאמה תוחלף בידיה, אבל אמה לא נענתה לבקשה והיא החליטה לעזוב את הזירה.
קרבות אחרונים ופרישה (2015-2014).
לאחר ההפסד של מנדז לניקי בלה באירוע , היא לא התמודדה שוב על אליפות הדיוות ולא הופיעה זמן מה ב-WWE.
ב-3 במרץ 2015, חזרה מנדז לזירת ההיאבקות לאחר קרב בין פייג' לניקי בלה. פייג' ניצחה בקרב כתוצאה מפסילה, כי היא הותקפה על ידי ברי בלה, אחותה של ניקי, אלופת הדיוות. מנדז חזרה ועזרה לפייג' להילחם בתאומות בלה, וזה הוביל לקרב זוגות בין AJ ופייג' נגד ניקי וברי בלה.
בקרב ניצחו AJ ופייג', לאחר ש-AJ הצליחה להכניע את ניקי בלה ולנצח בקרב.
ב-3 באפריל 2015, הוכרז באתר הרשמי של ה-WWE שמנדז פרשה מהארגון בתור מתאבקת פעילה.
חיים אישיים.
אפריל מנדז נישאה למתאבק פיליפ ברוקס (הידוע בשם הבמה "CM פאנק") ב-13 ביוני 2014.
המרכז לאתיקה ואחריות מקצועית
המרכז לאתיקה ואחריות מקצועית של עורכי דין ע"ש דייוויד וינר הוקם בחודש אוקטובר 2009 במטרה להוביל את החשיבה, המחקר, ההוראה והתוויית מדיניות בתחום האתיקה והאחריות המקצועית של עורכי דין.
בראש המרכז עומדת ד"ר לימור זר-גוטמן מבית הספר למשפטים במסלול האקדמי המכללה למינהל.
הרקע להקמת המרכז.
המספר הגבוה של עורכי הדין בישראל (השיעור הגבוה בעולם ביחס לאוכלוסייה הכללית), בשילוב עם תפקידם המרכזי של עורכי הדין בשמירה על שלטון החוק וערכי הדמוקרטיה הפך בעיני מקימי המרכז את העיסוק בשאלות האתיקה והאחריות המקצועית של עורכי הדין, לדיון חברתי חשוב הרלוונטי לא רק לעוסקים בתחום אלא גם לכלל הציבור. מתוך ראיה רחבה זו, המרכז שם לעצמו כמטרה ראשית להגביר את השיח הציבורי והמחקרי בנושאים של אתיקה ואחריות מקצועית של עורכי דין ותפקידם של עורכי הדין בדמוקרטיה.
המרכז נקרא על שם דר' דייוויד וינר, אשר כיהן כסגן הסנגורית הציבורית הארצית ושם קץ לחייו בנסיבות טרגיות שבהן הוכתם המוניטין האתי שלו. במסגרת עבודתו בסנגוריה הציבורית הרבה וינר לעסוק בשאלות של אתיקה. הוא המשיך והעמיק בתחום האתיקה בשנים בהם שימש מרצה של הקורס באוניברסיטת בר-אילן וכחבר מוביל ומשפיע בפורום המרצים לאתיקה מקצועית.
ייחודו של המרכז נעוץ בעובדה שחברי המרכז הם המרצים לאתיקה מקצועית בכל בתי הספר והפקולטות למשפטים בישראל (המשתייכים כולם לפורום המרצים לאתיקה מקצועית). המרכז משותף לכל בתי הספר והפקולטות למשפטים בישראל והוא מבקש לחולל שינוי בהוראה של התחום.
פעילויות המרכז.
ארגון כנסים וימי עיון בשילוב מרצים מהאקדמיה ועוסקים מהפרקטיקה וזאת במטרה לשמש כגשר בין השניים ולהביא לפיתוח התחום.
הרכבת האווירית לסטלינגרד
הרכבת האווירית לסטלינגרד (בגרמנית: Stalingrad Luftbrücke) הייתה ניסיון כושל של הלופטוואפה להעביר אספקה בדרך האוויר לכ-300 אלף חיילים של מדינות הציר, שכותרו בידי כוחות הצבא האדום בחורף 1943-1942 באזור העיר סטלינגרד שבדרום ברית המועצות במסגרת קרב סטלינגרד. במהלך המבצע האווירי, שהחל בסוף נובמבר 1942 וארך למעלה מחודשיים, סיפקו מטוסי התובלה הגרמניים כמויות גדולות של ציוד ואספקה לכוחות הנצורים, ופינו עשרות אלפי פצועים מכיס סטלינגרד, אך לא היו מסוגלים לספק את כל צרכיה של הארמייה השישית המכותרת. חוסר יכולתו של חיל האוויר הגרמני לעמוד במשימה שנטל על עצמו, יחד עם כישלון הניסיון הקרקעי לפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית ולחבור אל כוחות הארמייה השישית (מבצע סערת חורף), חרץ את גורל הכוחות הגרמניים ב"כיס סטלינגרד", ושרידיהם נאלצו להיכנע ב-2 בפברואר 1943. במהלך המבצע ספג מערך מטוסי התובלה של הלופטוואפה אבדות כבדות.
רקע.
במסגרת מבצע מקרה כחול בקיץ 1942, הגיעו כוחות הוורמאכט עד העיר סטלינגרד, אך הסתבכו במערכה קשה בתוך העיר ההרוסה בחודשים ספטמבר-נובמבר 1942, ולא הצליחו להשלים את כיבושה מידי כוחות הצבא האדום. ב-19 בנובמבר 1942 החלה מתקפת הנגד הסובייטית (מבצע אורנוס), במהלכה תקפו כוחות סובייטיים גדולים את אגפיה של קבוצת ארמיות B שלחמה באזור סטלינגרד. ב-23 בנובמבר, לאחר חמישה ימי לחימה, חברו כוחות מחזית סטלינגרד ומהחזית הדרום-מערבית באזור העיר קלאץ, והשלימו בכך את כיתור הארמייה הגרמנית השישית וחלק גדול מיחידות ארמיית הפאנצר הרביעית באזור סטלינגרד. כ-290 אלף חיילים של הציר כותרו ב"כיס סטלינגרד" והפיקוד הסובייטי יצר סביבם טבעת כיתור רחבה.
כשהגיעו הידיעות על המתקפה הסובייטית, הפסיק אדולף היטלר את חופשתו בבוואריה וחזר למפקדתו בפרוסיה המזרחית. הוא הורה לפיקוד הארמייה השישית להפסיק את כל המבצעים בתוך העיר סטלינגרד ולתגבר את הכוחות שהגנו על אגפיה, בניסיון למנוע את השלמת תנועת ה"מלקחיים" הסובייטית ואת כיתור כוחות הציר באזור סטלינגרד. בנוסף לכך, הוא נפגש עם ראש המטה של הלופטוואפה, הנס ישונק, ודרש ממנו תשובות לגבי האפשרות להעביר אספקה לכוחות בסטלינגרד בדרך האוויר עד שיגיע כוח חילוץ קרקעי. ישונק ענה לו כי הדבר אפשרי בהחלט (מבלי שבדק את הנושא לעומק) בהסתמכו על תקדים "כיס דמיאנסק".
אולם התנאים בכיס דמיאנסק היו שונים לחלוטין מאלו שנוצרו באזור סטלינגרד: ראשית, קו החזית, שהתייצב לאחר סיום מתקפת הנגד הסובייטית באזור מוסקבה, היה קרוב יחסית לכיס דמיאנסק, ולכן ניתן היה להשתמש בשדות התעופה הקדמיים באזור כבסיס ליציאת מטוסי התובלה, עובדה שקיצרה משמעותית את זמני הטיסה לכיס. בנוסף, קרבתם של שדות התעופה הגרמניים באזור הכיס למדינות הבלטיות, שנמצאו בטווח הטיסה של מטוסים שהמריאו מגרמניה, הקלה על העברת האספקה לכיס במהירות. שנית, העליונות האווירית המוחלטת של הלופטוואפה בשמי מרחב דמיאנסק מנעה אבדות גבוהות במטוסים ובציוד במהלך הפעלת הרכבת האווירית. שלישית, בכיס דמיאנסק כותרו כמאה אלף חיילים לעומת כ-300 אלף שכותרו בכיס סטלינגרד. כדי לספק את צורכיהם נדרשו 300 טונות של אספקה ביום, דבר שחייב את הלופטוואפה להקצות למשימה כ-150 מטוסי תובלה מדי יום, אך בפועל נדרשו לכך כ-500 מטוסים בשל נתוני ה הנמוכים.
תשובתו החיובית של ישונק תאמה את רצונו של היטלר, אשר התחייב שהצבא הגרמני לעולם לא ינטוש את סטלינגרד, וייחס לכך חשיבות פוליטית ופסיכולוגית רבה. היטלר רצה להמשיך להחזיק בסטלינגרד כמעט בכל מחיר, ולכן התנגד לפריצה החוצה של הכוחות הגרמניים המכותרים. האלטרנטיבה היחידה הייתה העברת אספקה בדרך האוויר לכוח המכותר, עד שכוחות הקרקע הגרמניים מחוץ לכיס יוכלו לפרוץ את טבעת הכיתור ולחבור אליו.