הגן הבוטני מציע סיורים מודרכים, קרונית המסיעה את הקהל ברחבי השבילים השונים, קטיף תפוחים (הגדלים בגן בשל האקלים הקריר), סדנאות לזיהוי וגידול עשבי תיבול, סיורים בשמורה הסובבת את הפארק, הכוללת מערות נסתרות וסיורי צפרות. הפארק מתוחזק על ידי המחלקה להגנת הסביבה, האקלים והמים של ניו סאות' ויילס.
הגן הבוטני הר אנאן.
הגן הבוטני הר אנאן הוא גן בשטח של 0.4 קמ"ר הממוקם בפרבר הר אנאן, בקרבת קמפבלטאון, 60 ק"מ דרום מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני. הגן נפתח לראשונה לציבור בשנת 1988 (טקס חנוכתו נערך עם כבוד הדוכסית מיורק), והציג אוסף של כ-4,000 מיני צמחים מקומיים לאוסטרליה. הגן ממוקם בנקודה גבוהה בטופוגרפיה הסובבת אותו, והמבקרים בו יכולים ליהנות ממראה פנורמי מלא של מרבית סידני רבתי. הגן כולל את מרכז מקארתור לחיים ברי קיימא, שבוחן אלטרנטיבות מחייה אקולוגיות וחקלאות אורגנית, מאגר זרעים מקיף של מיני אקליפטוס ופרוטנאים שונים, ואזור שמורת טבע לחיות מקומיות כגון קנגורו, וומבט וציפורים.
קונסטנטינוס (פירושונים)
קוזימו דה מדיצ'י
קוזימו די ג'ובאני דה מדיצ'י (באיטלקית: Còsimo di Giovanni de' Mèdici; 27 בספטמבר 1389 - 1 באוגוסט 1464) נקרא גם "הזקן" (il Vecchio) ו"אבי המולדת" (Cosimo Pater Patriae), ראש שושלת בית מדיצ'י ששלטה בפירנצה במהלך רוב הרנסאנס האיטלקי. הוא היה פטרון של האמנות והאדריכלות שהזניק את פירנצה למעמד של בירת האמנות והאדריכלות של זמנו ואחת הערים החזקות באיטליה.
תולדות חייו.
קוזימו דה מדיצ'י נולד בפירנצה למשפחת בורגנית עשירה, אביו ג'ובאני די ביצ'י (Giovanni di Bicci de' Medici) היה בנקאי.
מדיצ'י שימש כדיפלומט של הרפובליקה של פירנצה ובשנת 1415 היה חבר פמלייתו של האנטי-אפיפיור יוחנן העשרים ושלושה בועידת קונסטנץ, בהמשך אותה שנה נבחר לכהן בממשלת הרפובליקה (ה"סיניוריה"). הוא לא הרבה להחזיק במשרות רשמיות, והציג את עצמו כמשרת ציבור חסר אמביציה פוליטית, עם זאת, השתמש בכוח ממונו הרב לתמרן החלטות ולשלוט למעשה בפירנצה. הבישוף של סיינה, שלימים יהיה לאפיפיור פיוס השני דיווח שכל ההחלטות החשובות בפירנצה מוכרעות בביתו של קוזימו, ושלמרות החזות הדמוקרטית של הרפובליקה, על פיו יישק דבר והוא מכהן למעשה כמלך לכל דבר פרט לתואר.
בשנת 1433 התגבשה בפירנצה קואליציה אנטי-מדיצ'ית חזקה בראשותם של פאלה סטרוצי (Palla Strozzi) ורינלדו דלי אלביצי (Rinaldo degli Albizzi). בספטמבר אותה שנה הוביל מדיצ'י מסע כיבוש כושל על העיר לוקה. סטרוצי האשים את מדיצ'י בכישלון ותבע את מאסרו. אולם מדיצ'י הצליח להפוך את עונש המאסר לגלות ונסע לפדובה ולאחר מכן לוונציה, במסע זה ייסד סניפים של בנק מדיצ'י בערים אלה, תוך שהוא מחסל את עסקיו בפירנצה. רבים באו בעקבותיו, תוך שהם מוציאים סכומי כסף עצומים מן העיר, עד כי כלכלת העיר התערערה ועונש הגלות בוטל כעבור שנה.
ב-1434 חזר מדיצ'י לפירנצה כמנצח ושלט בה למעשה עד תום חייו, מבלי להחזיק בתפקיד רשמי כלשהו. עם זאת בני משפחתו ומשפחות הבנקאים פיטי (Pitti) וסודריני (Soderini) שימשו כעושי דברו בשלטון.
בעקבות חוויות גלותו ותובנותיו כדיפלומט, ביקש מדיצ'י לבצר את כוחה של פירנצה בתוך המסגרת האיטלקית הכוללת. כך יצר יחד עם ידידו ובן בריתו פרנצ'סקו ספורצה, דוכס מילאנו ברית הגנה שהקיפה את חצי האי האיטלקי, מתוך תפיסה פוליטית מודרנית של מאזן כוחות.
מדיצ'י ביקש להפוך את פירנצה למרכז עולמי בעל חשיבות. לפיכך שכנע את האפיפיור אאוגניוס הרביעי לקיים בעיר את מושב הועידה אקומנית שנועדה לאחד את הכנסייה הקתולית עם הכנסייה האורתודוקסית בין 1437 ו-1439, שנועדה במקור להתכנס בפרארה. כך הגיע לעיר יוחנן השמיני, קיסר האימפריה הביזנטית וחשף את אמני העיר לעושר התרבותי של האימפריה הביזנטית, דבר שהיווה את אחד הצעדים שעוררו את פריחתו של הרנסאנס האיטלקי.
מדיצ'י הנחיל למשפחתו ולעירו את ערך השקעת ההון בתרבות ואמנות. הוא היה פטרון ואדריכלות. בין האמנים שטיפח היו פרה אנג'ליקו, מזאצ'ו, פיליפו ליפי ודונטלו שאת פסלו המפורסם "דוד" פיסל לפי הזמנתו של מדיצ'י עבור ארמונו. בין השנים 1445-1460 הקים את ארמון מדיצ'י (Palazzo Medici), אחד הארמונות הראשונים בעיר. רק בזכות כספו ואמונו של מדיצ'י התאפשרה הקמת כיפת קתדרלת סנטה מריה דל פיורה על ידי פיליפו ברונלסקי, אחד מהישגי הבנייה המרשימים ביותר בתקופת הרנסאנס.
מדיצ'י ייסד את האקדמיה האפלטונית ללימודי הפילוסופיה והעמיד בראשה את ההומניסט מרסיליו פיצ'ינו שהפך אותה לאבן שואבת לפיתוח ההומניזם, לימוד קריאה ותרגום כתבים מיוונית עתיקה וערבית.
עם מותו של קוזימו דה מדיצ'י בווילה מדיצ'י בקרג'י, מחוץ לפירנצה, ירש אותו בנו פיירו, ששלט בפירנצה כחמש שנים והעבירה לבנו, לורנצו "המפואר", שהיה ממשיך נאמן לקוזימו, סבו.
במותו הוכתר על ידי הסיניוריה בתואר "אבי המולדת" (Pater Patriae), השואב את השראתו מן התואר שהוענק לקיקרו בשעתו. התואר חקוק על קברו של קוזימו בבזיליקת סן לורנצו שבפירנצה.
קוזימו מדיצ'י
קוזימו הראשון דה מדיצ'י
פרעות תר&quot;ף
מאורעות תר&quot;ף
מי מלכים
ישראל אייזנברג
ישראל איזנברג
קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה
קוזימו הראשון דה מדיצי, דוכס גדול של טוסקנה ודוכס פירנצה (באיטלקית: Cosimo I de' Medici, granduca di Toscana e duce di Firenze; 12 ביוני 1519 – 21 באפריל 1574) היה שליט פירנצה בין 1537 ועד מותו. קוזימו ביצר את מעמד בית מדיצ'י לאחר שזה התערער בעקבות רצח קודמו, אלסנדרו דה מדיצ'י, והבטיח את שלטון בית מדיצ'י בפירנצה לדורות. בהתאם למסורת משפחתו היה פטרון של האמנות והקים את גלריית אופיצי, אחד המוזיאונים העתיקים והחשובים ביותר בעולם.
תולדות חייו.
היה נינו של ראש שושלת בית מדיצ'י בפירנצה, קוזימו דה מדיצ'י (נכד בתו מריה) ובן-נינו של פרנצ'סקו ספורצה (נין בנו ויורשו גונזגו מריה ספורצה).
בעקבות רצח אחיינו דוכס פירנצה, אלסנדרו דה מדיצ'י, הפך קוזימו לדוכס ולשליט העיר כשהיה בן 17. ביוני אותה שנה הוכרה ריבונותו החוקית כדוכס פירנצה על ידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
כאשר שמעו מתנגדי בית מדיצ'י הגולים, ובראשם פיליפו סטרוצי, על הירצחו של אלסנדרו, הם פתחו במסע נגד העיר בסיוע צבא צרפת. בסוף יולי 1537 נכנסו כוחות הגולים לטוסקנה וקוזימו, הדוכס הצעיר, שלח את צבאו לפגוש אותם ולהתעמת עמם. כוחות הגולים הובסו ליד טירת מונטמורלו וראשי מנהיגיהם נערפו בכיכר העיר של פירנצה (או בארמון ברג'לו), דבר שהעניק לדוכס הצעיר מעמד של ביטחון בשלטונו.
בריתו עם הקיסרות הרומית הקדושה אפשרה לטוסקנה מידה של עצמאות. כמו כן חיזק הדבר את שליטת בית מדיצ'י בפירנצה, שנשלטה עד מות אחרון המדיצ'ים (ב-1737) על ידי בית זה.
על מנת לבצר את שלטונו בטוסקנה פעל קוזימו להפלת כל ערי המדינה העצמאיות במרחב. העיר האחרונה ששמרה על עצמאותה עד 1554 הייתה סיינה. בשנה זו יצא קוזימו, בתמיכת הקיסר ועם צבא שכירי חרב שווייצריים לשים מצור על העיר. העיר נפלה ב-17 באפריל 1555, לאחר 15 חודשי מצור, שבמהלכם קטנה אוכלוסייתה מכ-40,000 תושבים לכ-8,000. ב-1559 נפל המעוז האחרון שהיה שייך לסיינה.
קוזימו היה שליט קשוח, הוא השקיע רבות בביצור ערי טוסקנה והקים מבצרים בארצו, סיינה וערים נוספות ובנה חומה חדשה ומבוצרת סביב פיזה. כמו כן הקים את העיר המבוצרת טרה דל סולה (Terra del Sole), ביצר את האי אלבה והקים בו מבצר.
על מנת לממן את פעילותו הצבאית הטיל על נתיניו עול מס כבד, עם זאת לא חסך בפטרונות האמנות.
ב-1565 פרש מהשלטון ומסר את השלטון לבנו, פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה. ב-1569 הכתיר אותו האפיפיור פיוס החמישי כ"דוכס גדול של טוסקנה". את עשר שנות חייו האחרונות בילה בווילה די קסטלו, מחוץ לפירנצה.
משפחתו.
עם עלייתו לכס הדוכסות, נולדה לקוזימו בת מחוץ לנישואין בשם ביה (קיצור של "ביאנקה" או "לה במבינה" לאמור, הילדה). שנפטרה בעודה צעירה לימים (Bia; 1537–1542). בת זו נודעה בזכות דיוקן מפורסם שלה, מעשה ידי אניולו ברונזינו, הנמצא היום בגלריית אופיצי. עם נישואיו של קוזימו היא נשלחה לווילה די קסטלו, מחוץ לפירנצה, מקום שבו בילו רוב ילדי המשפחה את ילדותם, שאך לעיתים רחוקות הגיעו לארמונות בעיר פירנצה. לאחר פטירתה ממחלת חום נקברה בבזיליקת סן לורנצו המשפחתית.
ב-1539 נשא קוזימו לאשה את לאונור דה טולדו (Eleonora di Toledo; (1522 – 1562), בתו של דון פדרו אלוורס, שליט נאפולי. לרגל חתונתו הוזמן לעיר הצייר אניולו ברונזינו, שנשאר בעיר והיה לצייר החצר. הוא צייר דיוקנאות רבים של המשפחה וסיפק את אחת הדוגמאות הראשונות בהיסטוריה לציור ילדים וציורים משפחתיים משותפים של שליטים. הוא גם עיטר את הקפלה הפרטית של לאונור בפאלאצו וקיו (ארמון הסיניוריה) בפירנצה.
בין 1537 ו-1540 היה בית המשפחה פאלאצו מדיצ'י, ב-1540 העביר קוזימו את משכן המשפחה לפאלאצו וקיו ואיחד את בית המגורים עם מרכזו השלטוני. ב-1549 רכשה לאונור את ארמון פיטי והפכה אותו לארמון המשפחתי. לכבודה חנך קוזימו את גני בובולי מאחורי הארמון. לה ולקוזימו נולדו אחד-עשר ילדים משותפים. ב-1562 נסעה עם בניה ג'ובאני (שהיה בן 19 וכבר קרדינל) וגארציה (שהיה בן 15) לפיזה, שהייתה שרויה במגפת מלריה. השלושה נספו במגפה, דבר שהותיר את קוזימו שבור והאיץ את החלטתו לפרוש מן השלטון.