את עונת החל גריינג'ר כשחקן המוביל של אינדיאנה יחד עם טרוי מרפי וכבר במשחק הפתיחה של העונה נגד אטלנטה הוקס קלע 31 נקודות, אך קבוצתו הפסידה 109–120. גם בהמשך הפגין יכולת מרשימה ואף קבע שיאי קריירה של 16 ריבאונדים במשחק נגד גולדן סטייט ווריורס ו-44 נקודות במשחק נגד יוטה ג'אז. עם זאת, הוא ומרפי לא יכלו לסחוב את אינדיאנה לבדם והקבוצה סיימה את העונה עם 32 ניצחונות בלבד שמיקמו אותה עשירית במזרח ובמקום ה-21 בליגה. בסך הכל סיים גריינג'ר עונה אישית מצוינת נוספת עם ממוצעים של 24.1 נקודות, 5.5 ריבאונדים, 2.8 אסיסטים ו-1.5 חטיפות למשחק.
Open Handset Alliance
Open Handset Alliance היא ברית עסקית של 65 חברות שמפתחות סטנדרטים פתוחים לתקשורת סלולרית. הברית הוקמה ב-5 בנובמבר 2007 והונהגה על ידי גוגל עם 34 חברים, שכוללות יצרניות מכשירים, מפתחי יישומים, וגם כמה משווקות סלולר ויצרניות רכיבים. תוכנת הדגל של הברית, אנדרואיד, מתחרה נגד פלטפורמות של אפל, מיקרוסופט, נוקיה, פאלם, RIM וסימביאן.
במקביל להקמת הברית ב-5 בנובמבר 2007, חשפה הברית את אנדרואיד, פלטפורמה קניינית עם רכיבי קוד פתוח, המבוססת על ליבת מערכת ההפעלה לינוקס. מהדורה מוקדמת של ה-SDK לאנדרואיד יצאה לאור ב-12 בנובמבר 2007. מכשיר האנדרואיד הראשון ששווק באופן מסחרי היה T-Mobile G1 (נקרא גם HTC Dream). הוא אושר לשימוש על ידי FCC ב-18 באוגוסט 2008, והפך לזמין ב-22 באוקטובר.
בפועל, עיקר הפיתוח של אנדרואיד נעשה בידי חברת גוגל.
דאם פיק
דן אינווי
מלכת העלה
מלכת העלים
קלינטון דוויסון
דייוויד הו
דייוויד דה-אי הו (בסינית 何大一, נולד ב-3 בנובמבר 1952) הוא חוקר איידס סיני-אמריקאי הידוע עקב מחקרו המהפכני לשימוש במעכבי אנזימים (ידוע גם כמעכבי פרוטאזות) לטיפול בחולי איידס.
חייו.
הו נולד בטאיוואן, והיגר בגיל 12 עם משפחתו לארצות הברית. דייוויד למד תואר ראשון במכון הטכנולוגי של קליפורניה אותו סיים בהצטיינות בשנת 1974, והשלים לימודי רפואה באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1981, במהלך עבודתו בבית החולים, התוודע הו למחלה חדשה ובלתי מוכרת, שלימים תתגלה כמחלת האיידס.
מאז שנת 1984 התמקד במחקר על מחלה זו. במהלך מחקריו פרסם מעל 350 מאמרים, אשר חשפו אור רב על מנגנון השכפול של המחלה. הו הצליח למצוא טיפול אשר מאט את קצב השכפול של המחלה, ובכך האריך משמעותית את אורך חייהם של חולים רבים. בימים אלו עובד הו על ניסיון לפתח חיסון מקדים למחלת האיידס.
הו זכה במספר פרסים ועיטורים על עבודתו המחקרית. בשנת 2001 קיבל מידי הנשיא האמריקאי ביל קלינטון את מדליית האזרח הנשיאותית, העיטור האזרחי השני בחשיבותו בארצות הברית. בשנת 1996 זכה בתואר איש השנה של המגזין טיים, עובדה שהפתיעה קוראים רבים. בתגובה לטענות כי הו אינו דמות מוכרת, ענה העיתון כי "הו אכן אינו שם שגור בכל בית ובית, אך יש אנשים שעושים כותרות ויש אנשים שעושים היסטוריה". בשנת 2006 הכריז מושל קליפורניה ארנולד שוורצנגר כי הו נבחר להיכנס להיכל התהילה של מדינת קליפורניה.
יבגני אונייגין (אופרה)
יבגני אונייגין (ברוסית: Евгений Онегин) היא אופרה בשלוש מערכות (שבע תמונות) מאת המלחין הרוסי פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי (אופוס 24 של המלחין). צ'ייקובסקי הלחין את האופרה לליברית בסיועו של קונסטנטין שילובסקי, על פי הרומן הנודע יבגני אונייגין מאת אלכסנדר פושקין.
האופרה הועלתה לראשונה במוסקבה בשנת 1879.
היסטוריה.
במאי 1877 פנתה זמרת האופרה יליצאבטה לאברוקווסקאיה לצ'ייקובסקי והציעה לו לכתוב אופרה על בסיס עלילתו של הרומן של פושקין "יבגני אונייגין". צ'ייקובסקי, בזכרונותיו, כותב כי הרעיון נראה לו לא מציאותי, אולם לימים התלהב ממנו, והחל לעבוד על האופרה.
צ'ייקובסקי השתמש בליברית במשפטים מהרומן, ובחר סצנות אשר יראו את העולם הרגשי של הגיבורים. בהתאם עלילת האופרה מתארת אירועים בודדים על מנת לגרום לצופה להבין את הרצף, ולא מציגה סיפור המשכי. צ'ייקובסקי ידע כי עלילת הרומן ידועה היטב ברוסיה, וכי כל צופי האופרה מכירים אותה, ולכן רצף עלילתי ופירוט על העובדות לא היו אלמנטים חשובים בהרכבת האופרה. צ'ייקובסקי רצה להתמקד ברגשותיהן של הדמויות ובאירועים מכוננים של דמויות אלה, כאשר הצופים השלימו בעצמם, באמצעות הידע שלהם, את העלילה.
בינואר 1878 סיים צ'ייקובסקי את הלחנת האופרה, והחליט להעלותה בקונסרבטוריון של מוסקבה.
הופעת הבכורה נערכה ב-29 במרץ (על פי הלוח היוליאני: 17 במרץ) 1879 בתיאטרון מאלי שבמוסקבה, בניצוחו של ניקולאי רובינשטיין. האופרה הועלתה בשנית בתיאטרון בולשוי שבמוסקבה ב-23 בינואר (על פי הלוח היוליאני: ב-11 בינואר) 1881 בניצוחו של אנריקו בוויניאני.
ההופעה הראשונה מחוץ לגבולות רוסיה נערכה ב-6 בדצמבר 1888 בפראג, ועליה ניצח צ'ייקובסקי בעצמו. בהופעה זו הועלתה האופרה בגרסה בשפה צ'כית. ההופעה הראשונה מחוץ לגבולות רוסיה שנערכה ברוסית הייתה ב-19 בינואר 1892 בהמבורג שבגרמניה. על הופעה זו ניצח גוסטב מאהלר, בנוכחות צ'ייקובסקי, אשר עלה לבמה בתום ההופעה.
ב-17 באוקטובר 1892 הועלתה האופרה בתיאטרון אולימפיק, בלונדון שבאנגליה, בגרסה בשפה האנגלית. על גרסה זו, אשר תורגמה על ידי ה. ס. אדוארדס, ניצח הנרי ג'וזף ווד.
מאהלר ניצח פעם נוספת על האופרה - בהופעה שנערכה ב-19 בנובמבר 1897 בווינה שבאוסטריה.
בארצות הברית הועלתה האופרה לראשונה ב-24 במרץ 1920 במטרופוליטן אופרה בעיר ניו יורק. גרסה זו הושרה באיטלקית.
עלילה.
העלילה מתרחשת בשנות ה-20 של המאה ה-19, בעיר סנקט פטרבורג בכפר הסמוך לה.
מערכה 1.
תמונה ראשונה: גן אחוזת לארין.
מאדאם לרינה (מצו סופרן) והאומנת (מצו סופרן) יושבות בגן האחוזה. ניתן לשמוע את שתי בנותיה של לרינה - טטיאנה (סופרן) ואולגה (אלט) בתוך הבית.
קבוצת איכרים שרה שיר קומי על בת הטוחן. טטיאנה קוראת ספר רומנטי, ואימה מספרת לה כי החיים שונים מסיפורים כאלה.
לנסקי (טנור) - ארוסה של אולגה, משורר צעיר, מגיע לבקר ועימו יבגני אונייגין (בריטון).
לנסקי מציג את אונייגין למשפחת לארין. אונייגין מופתע שלנסקי בחר להתארס לאולגה על אחותה הרומנטית טטיאנה, וטאטינה מתאהבת באונייגין.
תמונה שנייה: חדרה של טטיאנה.
טטיאנה מגלה לאומנת כי היא מאוהבת. היא כותבת מכתב לאונייגין, בו היא מגלה לו את אהבתה. כאשר האומנת הזקנה שבה, טטיאנה מבקשת ממנה לשלוח את המכתב לאונייגין.
תמונה שלישית: חדר באחוזה.
אונייגין מגיע על מנת לפגוש את טטיאנה ולהשיב למכתבה. הוא מסביר לה כי אינו מסוגל לאהוב בקלות, ולכן אינו מתאים לנישואין.
טטיאנה המאוכזבת אינה מסוגלת לענות לו בשל צערה הרב.
מערכה שנייה.
תמונה ראשונה: נשף בבית לארין.
במהלך נשף שנערך לכבודה של טטיאנה, מתרגז אונייגין על אנשי הכפר המרכלים אודותיו ואודות יחסו לטטיאנה. אונייגין כועס על לנסקי ששכנע אותו להגיע אל הנשף, ומחליט לנקום בו בכך שהוא רוקד ומפלרטט עם אולגה, ארוסתו של לנסקי. לנסקי מקנא, ואולגה אינה רואה זאת ומשיבה לחיזוריו של אונייגין.
השכן הצרפתי, מסייה טיקט (טנור) מגיע ושר לכבודה של טטיאנה, אולם לאחר שהוא מסיים הריב בין לנסקי ואונייגין מתעצם. לנסקי מודיע לאונייגין כי אינם חברים עוד, ומזמין אותו לדו-קרב.
תמונה שנייה: על גדת פלג, ביער, בשעת בוקר מוקדמת.
לנסקי ממתין לאוניגין, ושר על כך שגורלו אינו ידוע, וכן שר על אהבתו לאולגה.
אונייגין מגיע, ומתחיל דו-קרב.
אונייגין יורה בלנסקי והורגו.
מערכה שלישית.
תמונה ראשונה: נשף בבית עשירים בסנקט פטרבורג.
לאחר מספר שנים, אונייגין חושב על חייו חסרי הטעם, ומצר על מותו של לנסקי. הנסיך גרמין (בס) נכנס אל הבית עם אשתו טטיאנה. גרמין שר על אושרו הגדול עם טאטינה ומציג אותה לאונייגין.
אונייגין מתרשם מיופיה, ומקווה לזכות שוב באהבתה.
תמונה שנייה: חדר קבלת אורחים בבית הנסיך גרמין.
טטיאנה מקבלת מכתב מאונייגין. אונייגין נכנס ומבקש כי תחזיר לו אהבה ותרחם עליו. טאטינה תוהה מדוע עתה הוא נמשך אליה - והאם משיכה זו נובעת ממעמדה החברתי החדש. אונייגין משיב לה שאהבתו אמיתית, וטטיאנה בוכה תוך שהיא מבקשת ממנו לעזוב. היא מודה שהיא עדיין אוהבת אותו, אולם עתה הדבר מאוחר מידי, שכן היא נשואה, ועל אף שהיא אינה שמחה בנישואיה, ואין לה תשוקה לבעלה - היא תישאר נאמנה לבעלה.
אונייגנין מתחנן שהיא תעזוב עמו, אולם היא עוזבת את החדר ומשאירה אותו לבדו.
אריות עיקריות.
מערכה ראשונה&lt;br&gt;
מערכה שלישית
הצהרת מוסקבה
הצהרת מוסקבה היא הצהרה בת ארבעה חלקים שבהּ הכריזו בעלות הברית במלחמת העולם השנייה על כוונתן למגר את מדינות הציר עד כניעתן ללא תנאי, ועל כוונתן להעמיד לדין את האחראים לפשעי מלחמה.
שלושת החלקים הראשונים של ההצהרה נחתמו ב-30 באוקטובר 1943 על ידי מזכיר המדינה של ארצות הברית, קורדל הול, ושרי החוץ של הממלכה המאוחדת וברית המועצות. שמה הרשמי של ההצהרה הוא "הצהרה של ארבע האומות על ביטחון כללי". יומיים לאחר מכן, ב-1 בנובמבר 1943, חתמו ראשי המדינות רוזוולט, צ'רצ'יל וסטלין, על החלק הרביעי, שהתייחס לפשעי מלחמה שביצעו הנאצים וקבע שמבצעי הפשעים יישלחו להישפט במדינה שבה ביצעו את הפשעים ויידונו על ידי האנשים שבהם פגעו.
שלושת החלקים הראשונים.