לצד כתובת זו ראוי להזכיר את כתובת לאדריאנוס (ירושלים), אף היא לכבוד ביקורו של אדריאנוס בארץ.
מקור השם.
שלם והבקעה הפורייה שלידה נזכרות גם בתיאור פלישתו של נבוכדנצאר מלך בבל לממלכת ישראל בספר יהודית. גם אוסביוס, אגריה והירונימוס מזכירים מקום בשם שלם במרחק שמונה מילים מדרום לבית שאן.
מקור השם בערבית - תל א-רדע'ה ("תל הבוץ") קשור בניסיונם של הערבים לפרוץ מהאזור לארץ ישראל בשנת 638 לספירה. כדי למנוע זאת פתחו הביזנטים את סכרי ההשקיה והפרשים הערבים שקעו בבוץ. קרב זה מכונה בפי הערבים יום א-רדע'ה (יום הבוץ).
תל שלם - מקום טבילתו של ישו בידי יוחנן המטביל?
מיקומו המדויק של המקום בו הטביל יוחנן המטביל את מאמיניו ואת ישו היה נושא למחקר ממושך. לפי המסתבר מהבשורה על-פי מתי וכמקובל כיום, המקום שכן ליד יריחו - בבית עברה, אך בבשורה על-פי יוחנן נטען כי היה זה במרחק הליכה בן יום בלבד מקנה שבגליל ויומיים עד שלושה מירושלים:
דבר זה ממקם את מקום הטבילה צפונה מיריחו, אולי בסמוך לתל שלם.
תל שלם במאה העשרים.
במהלך מלחמת העצמאות, לאחר שפלש לעמק בית שאן, השתלט חיל המשלוח העיראקי על מספר תלים שולטים. בניסיון לשוב ולהשתלט על תל שלם ב-27 בספטמבר 1948, על מנת להוכיח למשקיפי האו"ם שליטה בשטח ערב ההפוגה הראשונה נפגע ונהרג אברהם הבר מ"חברת הנוער" שהתחנכה אז בטירת צבי, חייל בגדוד 13. התל נשאר כעמדה צבאית המסמנת את הגבול עד מלחמת ששת הימים. המעיין שלמרגלותיו נקרא "מעין אברהם" על שמו.
נבי חזורי
נבי חזורי (ערבית: مقام النبي الحزوري, مقام سيّدنا الحزّوري, مقام الحزوري) הוא אתר קבורה של הקדוש הדרוזי השייח' עות'מאן חזורי הנמצא בצפון רמת הגולן כק"מ ממזרח לקלעת נמרוד. במקום חורשת אלונים עתיקה, שהתקדשה בעקבות קדושת הקבר. מבנה הקבר מתקופת השלטון הסורי היה בעל כיפה לבנה בצורת חרוט. בעשורים האחרונים הורחב המבנה.
במקום גם אתר הנצחה לחללי סיירת אגוז, על גלגוליה השונים הכולל שלושים ואחת פינות הנצחה לזכר שלושים ואחד נופלי היחידה. עוד מונצח במקום נחמן אלכסנדרון, מראשי קרן קיימת לישראל, שתכנן את המקום לפני מותו.
אגדות השיח' חזורי.
על השיח' נפוצה אגדה ייחודית. מסופר שהוא היה יושב על אם הדרך הראשית בין דמשק לעכו ומברך את הנוסעים. את עוברי-האורח היה נוהג להזמין להתכבד בלחם ומלח. הנוסעים שמגמת פניהם הייתה להשכנת שלום ולצדקה היו זוכים, בזכות טעימת המלח הקסום, להצלחה במעשיהם. אולם מאנשי המלחמה והמדון היה המלח משכיח את כוונותיהם הרעות והם היו שבים לביתם.
לפי אגדה אחרת קטף רועה דרוזי ענף מאחד העצים העתיקים באתר, כדי להכות בכבשיו ולהקימן. הוא לקה בשיתוק ונבי חזורי נגלה לפניו ונזף בו. רק לאחר שהרועה הבטיח שלא לשוב על המעשה, הוא נרפא.
לפי מסורת הוא אביה של סית שעוואנה (ערבית: الست شعوانة, الست شعواني), שחייתה כצדיק בתחפושת גבר, ולה מוקדש מקאם בעין קנייא (לפי מסורת אחרת היא ביתו של יתרו). לפי גרסה אחת הוא היה מלך ישראל ובעידודה של ביתו פרש והצטרף לשבעה צדיקים שחיו באזור בהתבודדות, ועסקו בקליעת מחצלות.
ממצאים ארכאולוגיים.
בסמוך לאתר נמצאת מערת קבורה לא גדולה. במעלה אותה גבעה התקיים בתקופה הרומית והביזנטית יישוב. נמצאו מבנים, מתקני חקלאות חצובים וכלי חרס. בתקופה הממלוכית נבנה שם מתחם מבוצר הצופה למבצר נמרוד. גשר אבן נמצא בראש נחל חזורי, במקום בו חצתה הדרך מבניאס לג'ובתא א-זית. טחנה נמצאה במורד הנחל.
מספר חוקרים במאה ה-19 ביקרו באתר. יוהאן לודוויג בורקהרדט הגיע ב-1810 והזכיר אותו בקצרה בספרו. בעקבות זאת העלה קרל ריטר השערה שזיהתה את שרידי החורבות עם חצור המקראית, על סמך הדמיון בשם וטעמים פרשניים נוספים.
אדוארד רובינסון כתב: "התלולית מכוסה קבוצת אלונים אצילים, שיוצרים חורשה מרשימה ביותר, וזוהר דתי עמוק. ציון הואלי בלב החורשה, הוא קבר מוסלמי פשוט מוקף בקיר אבן עלוב. מעט ממערב יש מעין קטן, עין אל-חזורי; וכאן גם ראשו של הנחל הפתוח, שעובר מדרום למבצר [נמרוד]. בסמוך לציון הואלי אין כל שרידים, וגם לא היו. … בין נקודה זו למבצר יש עוד תלולית, בגובה דומה…עליה יש כמה שרידים המכונים חזורי. אלו כמה אבני יסוד סתמיות אבל לא חורבות בהיקף גדול. אולי הייתה זו עמדה קדמית של המבצר, אבל השרידים נראים יותר כחווה או מכלאות עיזים." מטעם זה הוא שלל את השערת ריטר. ויקטור גרן כתב דברים דומים: "... עליתי על גבעה שמכתירות אותה חורבות ח'רבת עין חזור. היום זה אתר דל שמוצאים בו רק קווי קירות אחדים של בתי מגורים וגלים נצים של אבנים על שתי תלוליות, שמפריד ביניהן גיא קטן. אחת מהן מכוסה חורש אלונים מצויים זקנים, שביניהם נראית כיפת 'ולי' המקודש לשיח' חזור[י]; את השנייה מעבדים זה כבר. סמוך לכאן נובע מעיין בשם עין חזור. שם היישוב היה לפנים ככל הנראה כשמו עכשיו, אבל אי אפשר לראות בו, כפי שהוצע לפנים, את בירת המלך יבין [חצור]..." הוא הוסיף שייתכן שזוהי עין חצור הנזכרת ב.
סוגיית הקמת פרויקט תיירותי באתר.
תושב נווה אטי"ב שביקש להקים במקום פרויקט תיירות נתקל בהתנגדות של ראשי העדה הדרוזית, ובעקבות זאת מנעה ממנו המשטרה מלהמשיך בקידום הפרויקט. בעקבות עתירה לבג"ץ בשיתוף עם תנועת רגבים חזרה בה המשטרה מסירובה והודיעה שהיא תפעל למנוע פגיעה בסדר הציבורי.
שובו
שובו היא רשת חינוך פרטית חרדית בישראל הפונה לקהל חילוני, בעיקר לילדי עולים מברית המועצות לשעבר.
היסטוריה.
הרשת הוקמה בשנת 1991 בעקבות גל העלייה מרוסיה. על הקמתה הכריז הרב אברהם יעקב פאם, ראש ישיבת תורה ודעת בניו יורק, באספה השנתית של אגודת ישראל בארצות הברית, כיום עומדת הרשת תחת הנהגת הרב חיים וואלקין. ליו"ר הארגון נבחר אייב בידרמן, שר האוצר לשעבר של מדינת ניו יורק. נשיא הכבוד היה הסנטור היהודי-אמריקני ג'ו ליברמן.
"שובו" מתמקדת בהוראת מדעים, מתמטיקה ומחשבים, המשולבים בלימודי יהדות ורוסית כשפה שנייה. מוסדות הרשת מתקיים יום חינוך ארוך, מפעל הזנה, מערך הסעות ועזרה סוציאלית.
מנכ"ל "שובו" כיום הוא חיים מיכאל גוטרמן.
בעשור השני של המאה ה-21, נקלטים ברשת בעיקר ילדים אשר אינם ממשפחות עולים. לרשת כשבעים מוסדות, מגיל הגן ועד התיכון עם כאלף אנשי צוות, ולומדים בה כ-6,000 תלמידים. בחלק ממוסדות "שובו", בהם קולטים תלמידים חרדים, נקראים "שובו חזון אברהם".
"שובו" מסונפת בעקיפין למוסדות החינוך העצמאי. בפעילותה, הרשת נסמכת על תקצוב משרד החינוך, על תרומות ועל השתתפות משפחות התלמידים.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 התקשתה הרשת בתשלום משכורות המורות, אמנם בשנים האחרונות התייצבה הרשת ואף הקימה בתי ספר חדשים.
חיפה 87'
"חיפה 87'" הוא שם אלבומו השלישי של היוצר והפסנתרן דניאל סלומון. האלבום יצא בשנת 2007 וכולל 11 שירים. אלבום זה לא הצליח מבחינה מסחרית. את כל המילים והלחנים כתב סלומון, למעט "ארצות החום" שכתבה והלחינה שילה פרבר. באלבום זה חוזר סלומון אל ילדותו בעיר חיפה של לפני עשרים שנה. השיר "חיפה 87'" הוא מעין ביוגרפיה על ילדותו.
סינגלים.
לקראת צאת האלבום ב-2007 שוחרר הסינגל "הייתכן" שזכה להצלחה גדולה יחסית בתחנות הרדיו ושהה מספר שבועות במקומות הראשונים במצעדי תחנות הרדיו (ברשת ג' השיר שהה 4 שבועות בראש) במקביל לצאת השיר יצא קליפ לערוץ המוזיקה. סינגלים נוספים שיצאו מהאלבום היו "איתך" (לו צולם קליפ שזכה להצלחה סבירה בערוץ המוזיקה) "היי", ו"הכל נרגע".
יצחק אבינרי
יצחק אבינרי (רבילְסְקִי; כ"ז בתמוז ה'תר"ס, 24 ביולי 1900 – ט"ז באלול תשל"ז, 30 באוגוסט 1977) היה בלשן, לשונאי, חוקר ומחדש הלשון העברית.
אבינרי חידש עשרות מילים, ובהן: רב-מכר, תפוז, אישום, בִּנאום, איוש, יֶדַע, ילודה, רַכָּז, קימום, קמטוט, חיסול, ביים וביום, מייצר וייצור, תוצר, תרנהוד, ועוד. כתב מאות מאמרים בכתבי עת שונים, כתב וערך את המדור הלשוני בעיתון "על המשמר" וב"דבר" שלימים כונס לספר "יד הלשון". חיים נחמן ביאליק כינה אותו "שר הלשון העברית".
אבינרי חיבר ספרים בענייני לשון, שרובם משמשים למחקר בתחום. ערך את לוח הקואופרציה של ארץ ישראל ומדינת ישראל במשך 48 שנה.
ראשית חייו.
נולד בפליסקוב, בפלך קייב שבאימפריה הרוסית, בתחום המושב היהודי.
נצר לבעל שם טוב מצד אמו [קובץ שפתי צדיקים גיליון ב עמוד ס"ה כתב יוחסין]. אביו, הרב משה רבילסקי (אבינרי), היה מחלוצי הדיבור העברי ברוסיה, ובניו היו מראשוני הילדים ברוסיה שדיברו עברית.
בראשית תרע"ד, בגיל 14 שנים, נסע לארץ ישראל והחל ללמוד ב"גימנסיה הרצליה" שבתל אביב, ואצל רבה של יפו (באותה עת) הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה נאלץ לשוב לביתו. הוא המשיך את לימודיו באודסה 1920-1921, בברלין (1922-1923) ובפריז (1924-1925).
בילדותו נהג לרשם לעצמו בפתקים מילים קשות ונדירות. לאחר שנים רבות, כונסו הפתקים בספר "גנזים מגולים". כן נהג גם באיסוף וכתיבת המשקלים השונים. כעבור ארבעים שנה יצאו לאור כספר בשם "היכל המשקלות".
בשנת תרע"ז (1917), ניצל מפוגרום שנערך בעיירת פליסקוב ופגע בביתו, לאחר שהוחבא בבית סבו. לאחרי המקרה נאלצה משפחתו להתגורר בבתי זרים.
בשנת תרפ"ד החליט אביו לעברת את שם משפחתו. בעצתו שונה השם לאבינרי (ראשי תיבות: "אבי נסים רבילסקי").
בשנת תש"ל החל להנציח את הזמירות והניגונים ששמע בילדותו. הוא הקליט את עצמו ב־6 תקליטים, שבהם הביא את ניגוני וזמירות בית אביו וכן את ניגוני ופיוטי הרב אברהם פורטוגל מסקולני דודו מצד אביו . כמו כן הנציח אבינרי בקולו את פיוטי החזן פנחס מינקובסקי, שהיה מגדולי החזנים באודסה.
פעילותו בארץ ישראל.