3 שחייניות יצגו את ישראל באליפות. אנסטסיה גלושקוב סיימה במקום ה-11 בשלב הגמר בתחרות סולו חופשי.
קלומירה
רנה מעווד
רנה מעווד (בערבית: رينيه معوض, תעתיק מדויק: ריניה מעוצ'; 17 באפריל 1925 – 22 בנובמבר 1989) היה נשיאה המכהן של לבנון למשך 17 ימים, מה-5 בנובמבר 1989 עד לחיסולו ב-22 בנובמבר. למרות החשד למעורבות כוחות פרו-סוריים, רוצחו לא נמצא עד היום.
כנוצרי מארוני הידוע בדעותיו המתונות, מעווד נתן לאזרחים תקווה לסיום מלחמת האזרחים הארוכה במדינה. הוא היווה דוגמה לסובלנות וקבלת האחר בעולם הערבי, הימנעותו מעימות ואמונתו בהידברות נתנו לו את תמיכתם של מפלגות לבנוניות רבות, שראו בו את הנשיא שיסיים את המלחמה. לפני מותו, פנה מעווד אל עמו במילים הבאות: "לא יכולה להיות מדינה או כבוד, ללא אחדות האנשים, ולא יכולה להיות אחדות ללא הסכם, ולא יכול להיות הסכם ללא פיוס בין האנשים, ולא יכול להיות פיוס ללא סליחה ופשרה." מחליפו היה הנשיא אליאס הראווי.
השכלה וקריירה מוקדמת.
מעווד רכש את השכלתו בבית הספר דלה סלה בטריפולי, ולאחר מכן המשיך לתיכון סנט ג'וזף בעינטורה. הוא קיבל תואר במשפטים בשנת 1947 באוניברסיטת סנט ג'וזף בביירות. בהמשך, הצטרף לחברת עורכי הדין עבדאללה אל-יאפי (ראש הממשלה לשעבר), לפני שפתח חברה משלו בטריפולי ב-1951.
קריירה פרלמנטרית.
מעווד נכנס לראשונה לפוליטיקה בשנת 1951, כשנכשל בהתמודדות על המושב של זע'רתא באספה הלאומית. למרות ההפסד, יצרו הבחירות ברית חזקה בינו לבין משפחת פרנג'יה. ב-1957 הוא נבחר לאספה הלאומית וכן בשנים 1960, 1964, 1968 וב-1972, שהיו הבחירות האחרונות לפני היבחרו לנשיאות (לא נערכו בחירות במהלך מלחמת האזרחים 1975-1990).
בשנת 1952, מעווד נעצר ונחקר על מעורבותו במחאה העממית שכפתה את התפטרותו של הנשיא בשארה אל-ח'ורי, נשיאה הראשון של לבנון העצמאית. בנוסף הוא הסתכסך עם מחליפו של ח'ורי, כמיל שמעון, כאשר האחרון הציע שינוי חוקתי על מנת להאריך את כהונתו בת 6 השנים. מעווד יצא לגלות בלטקיה, סוריה. בתקופה זו הוא זכה לראשונה במושב באספה הלאומית.
מעווד היה תומך נלהב של ממשיכו של שמעון, פואד שהאב. הוא עמד בראש ועדת החוק הפרלמנטרית וכן בראש ועדת הפיננסים והתקציב. הוא כיהן כשר הנמלים והתקשורת בממשלתו של ראשיד כראמי בין 31 באוקטובר 1961 עד 20 בפברואר 1964.
מאוחר יותר כיהן כשר לעבודות ציבוריות, שוב תחת כראמי, מ-16 בינואר עד ל-24 בנובמבר 1969, תחת ממשלתו של צ'ארלס חלו. בשנת 1970, מעווד הפסיק את תמיכתו ב"שיהאביסטים" ,שגם כראמי נמנה עם תומכיהם, וחזר למחנהו של סולימאן פרנג'יה, שהתמודד מול נציג המחנה השיהאביסטי, אליאס סרכיס. פרנג'יה ניצח בפער של קול אחד בבחירות לנשיאות, שהיו מתוחות במיוחד עד כדי כך שבניין הפרלמנט הוקף בחמושים.
ב-25 באוקטובר 1980, חזר מעווד לכהן כשר החינוך הלאומי והאמנויות בממשלת שאפיק ווזאם תחת הנשיא אליאס סרכיס, שעלה לנשיאות בשנת 1976 (אחרי פרנג'יה). הוא החזיק בתפקיד זה עד סוף כהונת סרכיס בספטמבר 1982. נאמנותו לפרנג'יה נבחנה באותה שנה, כאשר מעווד הצביע לבשיר ג'ומאייל (יריבו של פרנג'יה) לנשיאות. למרות כעסו של פרנג'יה, היחסים ביניהם נותרו קרובים וחזקים.
בחירתו ורציחתו.
בעקבות הסכם טאיף שסיים את מלחמת האזרחים, האספה הלאומית התאספה ב-5 בנובמבר בבסיס חיל האוויר קולייטאת בצפון לבנון, ובחרה את מעווד לנשיאות לבנון, 409 ימים לאחר שאמין ג'ומאייל פינה את התפקיד בסיום כהונתו בשנת 1988. 17 ימים לאחר מכן, בדרכו חזרה מחגיגות יום העצמאות הלבנוני, מעווד חוסל בפיצוץ מכונית תופת בעלת מטען במשקל 250 ק"ג. בפיצוץ זה, שאירע ב-22 בנובמבר 1989 במערב ביירות, נהרגו עוד 23 אזרחים מלבד מעווד. שאוכי שווירי, שגריר לבנון באו"ם, אמר "זוהי טרגדיה גדולה בשנים של טרגדיות גדולות שאנו חווים. ייתכן שאיבדנו את אחת ההזדמנויות האחרונות שלנו לאחד את העם".
לא נעשתה חקירה מקיפה על הרצח מעולם ועד היום וזהותם של האחראים נמצאת בסימן שאלה. בחזרתה מהפגנות מהפכת הארזים ב-14 במרץ 2005, אמרה אלמנתו נאילה מעווד כי עצמאותה של לבנון הושבה ב-14 במרץ, וב-14 במרץ היא הרגישה כי היא נקמה את חיסול בעלה.
חייו האישיים ומורשתו.
מעווד הוא בנם של אניס ביי מעווד, שהיה ראש מועצה, ואשתו אוולין סלהוב. הוא נצר לשושלת בולטת בזע'רתא, אך למרות זאת הוא היה הנציג הראשון של המשפחה בפרלמנט.
בשנת 1965, מעווד נשא את נאילה נג'יב עיסא אל-ח'ורי, קרובתו של יריבו הפוליטי לשעבר בשארה אל-ח'ורי. למרות האיבה ההיסטורית של בין המשפחות, והעובדה שהיא הייתה צעירה ממנו ב-15 שנים, הנישואין היו מוצלחים למדי. בתם רימא, שנולדה ב-1966, היא עורכת דין ובוגרת אוניברסיטת הרווארד, ובנם מישל, שנולד ב-1972, הוא עורך דין ואיש עסקים בוגר אוניברסיטת סורבון שבפריז.
אלמנתו של מעווד, נאילה ייסדה לאחר מותו את קרן רנה מעווד, על מנת לקדם את ערכי ההידברות, השלום והצדק החברתי, שלהם הוא הקדיש את חייו. נאילה מעווד נבחרה לאספה הלאומית בשנת 1991. היא חברה בארגון האופוזיציה קורנת שהוואן, אשר התנגד לנוכחות הצבאית הסורית במדינה. בשנת 2004 היא הצהירה על מועמדותה לנשיאות במקום אמיל לחוד, שתוקף כהונתו הסתיים רשמית כבר בנובמבר אותה שנה.
מסמך החזון העתידי
מסמך החזון העתידי לערבים הפלסטינים בישראל
באסיג'
ופא
Turner Classic Movies
Turner Classic Movies (או בראשי תיבות: TCM) הוא ערוץ טלוויזיה בכבלים ובלוויין, המשדר סרטי קולנוע המוגדרים כ"קלאסיים", ומתבסס על ספריות הקולנוע של רשת "Turner Entertainment" והאחים וורנר הכוללות סרטים רבים של אולפני הקולנוע הגדולים - MGM, יונייטד ארטיסטס, RKO, והאחים וורנר. הערוץ נוסד על ידי טד טרנר, ומשרדיו מצויים באטלנטה, ג'ורג'יה.
הערוץ שודר בעבר בישראל משנת 2000 בכבלים הבסיסיים של מת"ב (ולאחר מכן ב-HOT) עד 2005, ומשנת 2000 ב-yes ועד 2013.
רקע.
הערוץ היה חלק משידורי ערוצי הכבלים שיזם טד טרנר. בסוף שנות ה-80 הפעיל טרנר ערוץ בשם TNT ששידר סרטים ישנים וסדרות טלוויזיה ישנות. בתחילת שנות ה-90 השתנה אפיונה של התחנה, והיא החלה לשדר שידורי ספורט והיאבקות ואף תכנים מקוריים. שינוי זה יצר את הצורך ביצירת ערוץ טלוויזיה שיתמחה בשידור סרטי קולנוע ישנים, המוגדרים כ"קלאסיקות", ומתן חשיפה לסרטים שנרכשו על ידי חברותיו של טרנר. אבחנה נוספת הייתה כי ערוץ TNT קטע את שידורי הסרטים בפרסומות, וכן נהג "לצבוע" סרטים ישנים שצולמו בשחור-לבן, מנהג שעורר מחלוקת בקרב אוהבי הקולנוע, שראו ערך אומנותי בצילום שחור-לבן.
TCM החל את שידוריו ב-14 באפריל 1994. התאריך נבחר בשל היותו יובל מאה השנים להקרנת סרט הראינוע הראשון בניו יורק. הסרט הראשון ששודר בערוץ היה חלף עם הרוח, סרטו הקלאסי של דייוויד או. סלזניק משנת 1939. סרט זה היה גם הסרט בו פתח ערוץ TNT את שידוריו, שש שנים קודם לכן. הערוץ החדש, בניגוד לקודמו, לא קטע את שידורי הסרטים בפרסומות, ולא צבע את הסרטים ששידר.
בשנת 1996 התאחדה חברתו של טרנר עם חברת טיים וורנר. האיחוד הביא ל-TCM גישה לסרטי האחים וורנר, וחברות נוספות אותן רכשה וורנר במהלך השנים, רבים מהם תאמו את פרופיל השידורים של הערוץ - סרטים ישנים הנחשבים לקלאסיקות.
פרט לסרטי MGM, האחים וורנר ויונייטד ארטיסטס, המהווים את עיקר ספריית TCM, משדר הערוץ גם סרטים ברישיון של חברות סרטי יוניברסל, סרטי פרמאונט, פוקס המאה ה-20, חברת וולט דיסני וסרטי קולומביה, שהזכויות עליהם מצויות בידי תאגידים אחרים.
שידורי הערוץ.
הערוץ הוא ערוץ טלוויזיה בכבלים שאינו משדר פרסומות, אלא למוצרים המשווקים במסגרת הערוץ, באתר האינטרנט שלו, פרסומות המשודרות רק בין הסרטים, ואינן קוטעות אותם. הערוץ משדר את הסרטים קרוב ככל האפשר לדרך בה הוצגו בקולנוע, כאשר לעיתים משודר סרט ראינוע שהוסף לו פסקול מוזיקלי. פורמט השידור הוא בדרך כלל הפורמט בו הוצג הסרט בקולנוע, מסך רחב או מסך מלא, בניגוד לשידור בשיטת Pan and scan, הקוטעת את הסרט משני צדדיו, על מנת להתאימו למסך הטלוויזיה הצר.
הערוץ משדר בדרך כלל סרטי קולנוע אמריקאים בני מספר עשורים, המוגדרים כ"קלאסיים", ולעיתים נדירות סדרות טלוויזיה ששודרו לתקופה מוגבלת, כגון תוכנית האירוח של דיק קאבט ששודרה בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70, שהייתה משודרת בערוץ בימי חמישי בשעה שמונה בעונת השידורים של שנת 2006. על אף שהערוץ מתרכז בסרטים שצולמו בין שנות ה-30 לשנות ה-60, לעיתים ניתן לראות בו סרטי ראינוע או סרטים שצולמו גם בשנות ה-70 או לאחריהן, המוגדרים אף הם כ"קלאסיים". בין היתר שודרו בערוץ הסרטים - "המסע המופלא" (2001) ו"" מ-2002.
הרשת משדרת גם תוכן מקורי, לרוב סרטי תעודה על קולנוע ואנשים הקשורים בתעשייה, שחקנים, במאים ואחרים. תוכנית מסוג זה היא ה"Essentials", תוכנית שבועית המציגה ניתוח לעומק של סרט המשודר יום לאחר שידורה, במהלך השנים הנחו את התוכנית אישים כרוב ריינר, סידני פולאק ופיטר בוגדנוביץ'. תוכנית נוספת היא "TCM Underground" שהחלה את שידוריה בשנת 2006, בה מציג הקולנוען רוב זומבי סרטי פולחן החביבים עליו.
הסרטים המשודרים בפריים טיים מלווים בהסבר של היסטוריון הקולנוע רוברט אוסבורן. לאחרונה החל איש הרדיו בן מנקייביץ' להציג הסבר לסרטים המוצגים בשעות הבוקר או בסופי השבוע.
בין השידורים משודרים קדימונים (טריילרים) לסרטים, המשודרים בדרך בה שודרו בקולנוע בסמוך להצגת הסרט. לעיתים משודרים סרטים קצרים קלאסיים.