לקלברזי הוענקו יותר מארבעים תוארי כבוד מאוניברסיטאות ברחבי העולם, והוא חבר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
בשנת 1985 העניקה אוניברסיטת נוטרדאם לקלברזי את מדליית לאטר, הפרס הוותיק והיוקרתי ביותר לאמריקאים קתולים.
בשנת 2006 ייסדה אוניברסיטת ייל את הקתדרה למשפטים ע"ש גווידו קלברזי.
מאיר גרין
מֶאִיר גְרִין הוא זמר-יוצר ומלחין דתי ישראלי.
ביוגרפיה.
גרין נולד בשנת תשנ"ד, 1994.
באוקטובר 2017 התחתן עם מרים רסקין. אב לילד.
קריירה מוזיקלית.
ב-2016 התמודד גרין בעונתה השלישית של תוכנית הריאלטי "הכוכב הבא (לאירוויזיון)" שמשודרת בערוץ 2. באודישן ביצע גרין את השיר "Golden Boy" שביצע במקור נדב גדג' באירוויזיון 2015, עם מילים מהמקורות ועבר לשלב הדו-קרב. לאחר מכן פרש מהתוכנית.
ב-20 בינואר 2016 הוציא את הסינגל-קליפ "נקודה של אור" אותו הלחין יחד עם ישי ריבו.
גרין הוציא סדרת סרטונים בת שישה פרקים בשם "מחובר", בה הסריט את חייו היום-יומיים ועיסוקו במוזיקה.
ב-1 בינואר 2018, כחודשיים לאחר חתונתו, הוציא את הסינגל "חופה לבנה".
ביולי 2018 הוציא את הסינגל-קליפ "לשון הרע", במסגרת פרויקט בנושא של גרין ושל כוכב הרשת שוקי סלומון. הקליפ שצורף לשיר לא עמד בגדרי הצניעות אותם דורשת ההלכה היהודית ולא פורסם באתרי החדשות החרדיים מנימוקים אלו ובעקבות זאת הסיר גרין את הקליפ מהרשת.
באוגוסט 2019 הלחין וביצע את השיר "רנה תמה", שכתב יורם גבאי להנצחתה של רנה שנרב, שנהרגה בפיגוע.
במאי 2021 הלחין והוציא יחד עם המעבד שרולי ברונכר את השיר "עד מתי", שנכתב בידי ברונכר לזכר ההרוגים באסון מירון.
יהודה בן יצחק מסר לאון
מינואית
מינואית היא שם מוסכם לשפה הנכחדת (אחת או יותר) ששימשה את התרבות המינואית העתיקה בכרתים, וכתובה בהירוגליפים של כרתים ומאוחר יותר בכתב ההברתי המכוּנה כתב קווי א'. כיוון שההירוגליפים של כרתים לא פוענחו כלל ושהכתב הקווי א' פוענח רק חלקית, השפה המינואית אינה ידועה וטרם מוינה בוודאות למשפחת שפות כלשהי. יתרה מכך, על פי העדויות הקיימות, אף לא ניתן להיות בטוחים שההירוגליפים והכתב ההברתי מתעדים את אותה שפה.
השפה האטיאוכרתית, המתועדת בכמה כתובות בכתב אלפביתי מכרתים 1,000 שנים מאוחר יותר, היא אולי צאצאית של מינואית, אבל גם היא טרם מוינה.
מסורת.
מינואית מוכרת בעיקר מהכתובות בכתב ליניארי א', שהן קריאות למדי יחסית לכתב ליניארי ב'. ההירוגליפים של כרתים מתוארכים למחצית הראשונה של האלף השני לפנה"ס. הטקסטים בכתב ליניארי א' רובם על לוחות חרס, פרוסים בכל רחבי האי כרתים ביותר מ-40 אתרים.
הטקסטים המצריים.
מהשושלת ה-18 של מצרים קיימים ארבעה טקסטים המכילים שמות ואִמְרות בשפת קפטיו . כתמיד, כתיבת טקסטים שאינם מצריים באמצעות הירוגליפים מצריים, מאפשרת לשחזר את ההגייה של אותם שמות ואמרות.
על בסיס הטקסטים האלה ניתן לשחזר עבור מינואית מערכת פונטית הכוללת את העיצורים הבאים:
מיון.
מינואית היא שפה לא ממוינת, או אולי מקבץ של כמה שפות אשר במקרה כתובות באותו כתב ליניארי א'. מינואית הושוותה – אך לא בהצלחה רבה – למשפחות השפות ההודו-אירופאיות, השמיות והטירסניות, והוצע שתהיה חברה במשפחת השפות הטרום-הודו-אירופיות .
תחביר.
ברנט דייוויס, בלשן וארכאולוג מאוניברסיטת מלבורן, הציע שסדר המילים הבסיסי של השפה הכתובה בכתב ליניארי א' עשוי להיות פועל-נושא-מושא (VSO), בהתבסס על המאפיינים של רצף רכיבים שחזר על עצמו בכתבי ליניארי א'.
דוד יוטן
דוד יוטן (5 ביוני 1916 – 12 בינואר 2000) היה פעיל ציוני, מראשי נציבות בית"ר בפולין, קצין המטה הראשי של האצ"ל, חבר מועצת העיר תל אביב-יפו, מראשי הסתדרות העובדים הלאומית וממייסדי תנועת החרות.
ביוגרפיה.
דוד יוטן נולד בווילנה, האימפריה הרוסית (כיום בירת ליטא) ב-5 ביוני 1916 לשמואל ואסנת לבית סור. הוא התחנך בגימנסיה "אפשטיין" ובפקולטה לאגרונומיה באוניברסיטת וילנה. היה פעיל בתנועת בית"ר ובארגון הסטודנטים והיה חבר בוועד הפועל של ההסתדרות הציונית החדשה, מיסודו של זאב ז'בוטינסקי בקרקוב. מסוף 1937 עד לתחילת 1939 שימש כמפקד גליל בית"ר בשלזיה ובגליציה המערבית, אשר השתרע מצ'נסטוחובה דרך קרקוב ועד לסאנוק.
במרץ 1939 עבר לשמש כקצין נציבות בית"ר בפולין, בהנהגתו של נציב בית"ר בפולין מנחם בגין ושימש כמנהל מחלקת העלייה של נציבות בית"ר ("עליית אף על פי") בוורשה (החליף את אלחנן פנימונסקי). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, חזר יוטן לווילנה וטיפל בעלייתם הבלתי לגאלית של פליטי בית"ר לארץ ישראל. ב-17 בספטמבר 1939 פלשה ברית המועצות לפולין והצבא האדום נכנס לווילנה ב-19 בספטמבר 1939 והעיר הייתה בתחילה בשליטה סובייטית, אך כעבור מספר שבועות נמסרה לידי ליטא. ביוני 1940 הפכה וילנה לחלק מברית המועצות עם פלישת הסובייטים לליטא וסיפוחה לברית המועצות. ווילנה הפכה למקום מפלט ליהודי פולין וכחלק מתפקידו סייע יוטן לפליטי בית"ר ולמנהיגיה. הוא הצליח לחמוק מהשלטון הסובייטי ולאחר נדודים הגיע במרץ 1941 עם רעייתו שרה לארץ ישראל.
יוטן השתתף בקורס מפקדים של האצ"ל בשוני ונתמנה לקצין המטה הראשי של האצ"ל. במסגרת תפקיד זה היה יוטן אחראי על הדפוס וחבר במערכת עיתון "חרות" המחתרתי. באפריל 1944 נאסר בידי שלטונות המנדט הבריטי ונכלא במחנה המעצר בלטרון ובכלא עכו. יוטן הוגלה על ידי הבריטים עם 251 אנשי אצ"ל ולח"י לאריתריאה, לסודן ולקניה. ב-15 במאי 1947 שוחרר ושב לארץ ישראל ממחנה המעצר בקניה וביוני נבחר לכהן כמזכיר הכללי של סניף תל אביב של הצה"ר. הוא נעצר שוב יחד עם ראשי הערים וראשי התנועה הרוויזיוניסטית באוגוסט 1947 והוחזק במחנות המעצר בלטרון ובעתלית עד לשחרורו ערב הקמת המדינה. בבחירות לאספה המכוננת בשנת 1949 הוצב יוטן במקום ה-41 ברשימת תנועת החרות. בשנת 1952 החל להתגורר בשיכון גולי קניה בשכונת יד אליהו בתל אביב. הוא כיהן כחבר בוועד הפועל של הסתדרות העובדים הלאומית.
בנובמבר 1952 עם התפטרותו של ד"ר משה כהן מתפקידו התמנה יוטן לחבר מועצת העיר תל אביב מטעם סיעת חרות. בפברואר 1959 נבחר יוטן על ידי מרכז תנועת החרות לראש המחלקה המוניציפלית של התנועה במרחב תל אביב. בבחירות לכנסת הרביעית הוצב יוטן במקום ה-26 ברשימת חרות לכנסת. בהמשך מונה ליושב ­ראש ועדת הביקורת המייעצת של המועצה שליד המבקר ולראש אגף האשפוז והרפואה הציבורית בעירייה, שבמסגרתו לקח חלק פעיל בהנהלת איגוד ערים "דן" ובהנהלת "אל סם", עמותה למלחמה בסמים. בשנת 1967 עם הדחתו מוועדת המכרזים העירונית למשרות פנויות, התפצל יוטן ביחד עם יוסף ולקר מסיעת גח"ל במועצת העיר והכריז על שניהם כסיעה עצמאית - "סיעת העובד הלאומי".
היה ציר לקונגרסים הציוניים העולמיים ה-23 (1951) וה-24 (1956) ובשנת 1960 שימש כציר בקונגרס הציוני העולמי ה-25 מטעם משלחת תנועת החרות-צה"ר. הוא היה חבר נשיאות הוועד הפועל הציוני, ונציג תנועת החרות בהנהלת הקונגרס היהודי העולמי בישראל. בבחירות לכנסת החמישית בשנת 1961 הוצב יוטן במקום 102 הסמלי ברשימת חרות לכנסת. בבחירות לכנסת השישית ב-1965 הוצב יוטן במקום 90 ברשימת גח"ל. בבחירות לכנסת השביעית ב-1969 הוצב יוטן במקום 110 הסמלי ברשימת המרכז החופשי לכנסת. בבחירות לכנסת התשיעית ב-1977 הוצב יוטן במקום ה-116 הסמלי ברשימת הליכוד לכנסת.
הוא כיהן בין היתר כחבר בוועד הפועל של קופת חולים לעובדים לאומיים (כיום לאומית שירותי בריאות), כאחד מנציגי קופת חולים לעובדים לאומיים בארגון הבינלאומי לביטחון סוציאלי בז'נבה וכראש מחלקת ההסברה של הסתדרות העובדים הלאומית.
יוטן היה פעיל במשך שנים רבות למען הנצחת יהדות וילנה, עיר הולדתו. בשנת 1946 הוא היה חלק מקבוצות פעילים יוצאי וילנה שהתאגדו וייסדו את "איגוד יוצאי וילנה לעזרה והצלה". ב-1965 היה יושב ראש הוועד להקמת בית וילנה להנצחת יהדות וילנה והסביבה. הנצחת יהדות וילנה והסביבה הייתה מפעל חייו של יוטן שכיהן במשך שנים רבות כיושב ראש "איגוד יוצאי וילנה והסביבה בישראל".
באפריל 1989 פרש מתפקידו כחבר במועצת העיר תל אביב-יפו ובאותה השנה הוענק לו אות יקיר העיר תל אביב-יפו.
דוד יוטן הלך לעולמו ב-12 בינואר 2000 בגיל 83 והובא למנוחות בבית העלמין נחלת יצחק.
חיים אישיים.
בשנת 1940 נשא לאישה את שרה לבית נייבורג ונולדו להם שלוש בנות.
חדותא בירבי אברהם
רבי חֶדְוְתׇא בירבי אברהם (בכתיב ארץ ישראלי חֶדְוְתׇה) היה פייטן קדום שפעל בדרום איטליה בתחילת המאה התשיעית. סגנון פיוטיו ממקם אותו בין אחרוני הפייטנים הקלאסים לבין ראשוני פייטני איטליה.
שמו.
ככל הנראה שמו של רבי חדותא הוא בארמית ומשמעותו מקבילה לשם העברי 'שמחה'.
ברוב פיוטיו הוא חותם 'חדותא', אך בפיוט המשלש ששרד מהקדושתא שלו לשבועות, הוא חתם 'חדותה'. בארמית הבבלית מקובל לסיים מילים באות א ובארמית הארץ ישראלית מקובל לסיים מילים באות ה, ולטענת פליישר העובדה שרבי חדותא חתם את שמו בשני הכתיבים מראה על מקומו בדרום איטליה הקדומה שהייתה מושפעת מהמרכז הארץ ישראלי והמרכז הבבלי כאחד.
זמנו.
בפיוט 'ה' מלכנו' שכתב רבי חדותא לחג הסוכות, הוא כותב , בפשטות פיוט זה נכתב בשנת 765 לחורבן בית המקדש שהיא שנת 833 לספירה. עזרא פליישר טוען שככל הנראה התאריך הוא אותנטי ולא תיקון של מעתיק מאוחר שביקש להתאים את הפיוט לזמנו שכן הפיוט נמצא בכתב יד מהמאה האחת עשרה ואם למעתיקים שבין המאה השמינית לאחת עשרה לא תיקנו את התאריך אין סיבה להניח שדווקא בתחילת המאה השמינית היא מי שחש שהתאריך מוקדם מידי ותיקן אותו.