ריוק החל לאמן את נוריץ' סיטי במאי 1998. הוא התפטר מתפקידו לאחר פחות משתי עונות כיוון שלא הצליח להוביל את ה"קנריות" לעלייה ישירה לליגה הראשונה או למשחקי הפלייאוף על העלייה. ריוק טען כי הסיבה להתפטרותו היא חוסר שאפתנות של המועדון (הוא צדק בתחזית שלו כי הכוכב קרייג בלאמי יועבר למועדון אחר), אך הסכים כי סיבה נוספת הייתה המצב הכלכלי הרעוע של המועדון שמנע את האפשרות לתקציב רכש גבוה.
ריוק חזר לאימון כשחתם בוויגאן אתלטיק לקראת עונת 2000/2001. הוא זכה בתואר מאמן החודש עבור נובמבר 2000, אך עזב את המועדון בפברואר בגלל המיקום בליגה. הנהלת המועדון טענה כי ריוק התפטר, אך הוא טען כי פיטרו אותו.
ריוק לא עבד במשך זמן מה, והיה מועמד לקבת את משרת המאמן של דרבי קאונטי לאחר פיטוריו של ג'ון גרגורי בסוף עונת 2002/2003. אולם, חלפו ארבע שנים בטרם חזר לאימון. ביוני 2005 הוא התמנה לתפקיד המאמן הראשי של אודנסה בולדקלאב מליגת העל הדנית. הוא הוביל את המועדון למקום השלישי בליגה בעונתו הראשונה, אך החליט לעזוב ב-12 במרץ 2007 בעקבות מחלת אשתו.
ריוק חזר לאמן ביוני 2008 כשהחל לעבוד באולבורג בולדספילקלאב, לאחר שהמאמן הקודם אריק האמרן עזב לרוזנבורג. ריוק זכה להזדמנות להוביל את אולבורג לליגת האלופות כיוון שהמועדון שובץ למשחקי הסיבוב השני של המוקדמות. הוא הצליח להוביל את המועדון לשלב הבתים לאחר ניצחונות על מודריצ'ה ו-FBK קובנה. לאחר הניצחון על סלטיק בשלב הבתים המועדון סיים במקום השלישי בבית, והיה זה ההישג הטוב ביותר עבור מועדון דני בליגת האלופות. אולם, ריוק לא זכה לאמן את המועדון לאחר הישג זה כיוון שפוטר ב-23 באוקטובר בגלל התוצאות הגרועות בליגה הדנית.
מוירדאך מק איינבכלייך
מוירדאך או מוירדאך מק איינבכלייך (Muiredach mac Ainbcellaig - "מוירדאך בנו של איינבכלייך"; נפטר בשנת 771) היה מלך דאל ריאטה וראש שקנל לואיירן (שבט לואיירן), בין השנים 733 ועד שנת 733 והוא מוזכר בשירה מהמאה ה-11 -ה"דואן אלבאנאך".
מוירדאך היה בנו של איינבכלייך. מוירדאך עלה לשלטון בשנת 733 לאחר מותו של אאוכייד מק אכדאך (אולם אין עדויות לכך שמוירדאך הדיח או הרג את אאוכייד). ייתכן שמוירדאך קיבל את השליטה על שבט לוריין לאחר בריחתו של אחיינו דונגל מק סלבאך.
ככל הנראה מוירדאך הודח בשנת 733 לאחר ניצחון של צבא פיקטי שבראשו עמד טאלורגן מק פרגוסה, אחיו של אואנגוס הראשון. קרב זה מתואר ב"דברי ימי אלסטר" אולם לא מצוין מותו של מוירדאך, וככל הנראה מוירדאך נותר שליט ממלכת קנל לואירן לאחר שאיבד את שלטונו בדאל ריאטה, אולם בשנת 736 גם ממלכה זו נכבשה על ידי הפיקטים.
המלך העצמאי הבא של דאל ריאטה היה אאד פינד (לפי "דברי ימי אירלנד") מקנל נגאבריין (שבט גבריין) ששלט החל משנת 768.
לפי "דברי ימי מלרוז", אאוגאן היה בנו של מוירדאך.
על פי "דברי ימי ארבעת המורים" מוירדאך נפטר ברישום המופיע בשנת 771 (המקבילה לשנת 776 או 778).
מוזיאון פלאנטין מורטוס
ספיישל אולימפיקס
ספיישל אולימפיקס (באנגלית: Special Olympics - האולימפיאדה המיוחדת) הוא ארגון בינלאומי שמקדם את העיסוק בספורט של אוכלוסיית האנשים עם לקויות (מוגבלות שכלית התפתחותית, אוטיזם בתפקוד גבוה או הפרעות נפשיות). הארגון הוקם בסוף שנות ה-60 בארצות הברית ובשנת 2015 היו חברות בו 190 מדינות, בהן ישראל, ומאוגדים בו כ-2.3 מיליון ספורטאים.
פילוסופיה, ייעוד, מטרה ועקרונות.
הארגון נוסד מתוך אמונה שאנשים עם פיגור שכלי יכולים בעזרת הדרכה ותמיכה, לעסוק בספורט יחידני וקבוצתי, על אף מגבלותיהם. המוטיב המרכזי בספיישל אולימפיקס הוא "כל אחד יכול".
פעולות הספורט מושתתות על ערכים אוניברסליים, בהם זכות כללית להשתתפות, השתתפות בחינם, תחרות מול שווים ברמת הביצוע, כבוד והערכה על האימונים בדרך של מתן פרסים לכל.
ייעוד הארגון הוא לספק פעילות שנתית ותחרויות בענפי ספורט אולימפיים לאנשים עם פיגור החל מגיל 8.
מטרת העיסוק בספורט היא לשפר את כושרם הגופני ויכולתם הפיזית ובכך להעלות את הדימוי והביטחון העצמי שלהם הן בעיני עצמם והן בעיני משפחתם והקהילה בה הם חיים, וכך הם יוכלו להשתלב בחברה כאזרחים יוצרים ותורמים.
המעורבות בפעילות ספורטיבית ובספורט הישגי בפרט, מעניקה למשתתפים הזדמנות לחוות הצלחות, חוויית מנצחים, ונותנת להם הזדמנות להרגיש שווים.
הדגל.
חמישה אנשים עומדים במעגל ונותנים ידיים, כמספר היבשות. האנשים ללא זהות, להבדיל מהדגל האולימפי בו לכל טבעת יש צבע שמסמל יבשת. האנשים עומדים במעגל, כיוון שבו אין ראשון ואין אחרון, וכך גם בארגון כולם שווים וכולם חברים של כולם.
היסטוריה.
ביוני 1963 ארגנה יוניס קנדי שרייבר, אחותו של הנשיא ג'ון פ. קנדי, מחנה קיץ לילדים בעלי מוגבלות שכלית בביתה שבמרילנד. קנדי הקימה את המחנה מתוך רצון ושאיפה לכך שילדים בעלי מוגבלות שכלית יוכלו לקיים פעילויות ספורטיביות ולא להישאר בביתם מבלי לעשות דבר. במהרה, מחנות נוספים הוקמו ברחבי ארצות הברית, במימונה של קרן משפחת קנדי. המחנה הפך לאירוע שנתי, והקרן שלמשפחת קנדי ​​העניקה מענקים לאוניברסיטאות ומרכזים קהילתיים כדי לקיים מחנות דומים.
יוניס קנדי שרייבר כתבה מאמר בו חשפה, כי אחותה רוזמרי נולדה עם מוגבלות שכלית קלה ועברה ניתוח לובוטומיה בשנת 1941 אשר הותיר אותה במצב מנטלי קשה וסיעודי עד יום מותה. מאמר זה על משפחת הנשיא נתפס כ"קו פרשת מים" בשינוי עמדות הציבור כלפי אנשים עם מוגבלות שכלית. מוגבלותה של רוזמרי סיפקה לקנדי שריבר חזון כולל על איך אנשים עם מוגבלות שכלית יכולים להתחרות בספורט יחדיו בפומבי. לא פעם נאמר שהנכות של רוזמרי הייתה ההשראה של יוניס להקים את הספיישל אולימפיקס, אבל היא אמרה בריאיון ל"ניו יורק טיימס" ב-1995 שזה לא בדיוק המקרה. "המשחקים לא צריכים להתמקד באדם אחד", היא אמרה.
מחקר משנת 1964 של ד"ר פרנק היידן, פרופסור ​​לחינוך גופני מאונטריו, הוכיח שאנשים עם מוגבלות שכלית יכולים וצריכים להשתתף בפעילות גופנית. הוא האמין שהיתרונות של פעילות כזו יראו בכל תחומי החיים של הספורטאים. בעזרת בית ספר מקומי שהציע מקום במרכז הספורט שלו, היידן החל את אחת מתוכניות הספורט הציבוריות המאורגנות הראשונות לאנשים עם מוגבלות שכלית, בסתיו 1968. באמצע שנות ה-60 פיתח היידן גם רעיון למשחקים לאומיים, ועבודתו הביאה אותו לידיעת קרן קנדי. הוא שיתף את רעיונותיו למשחקים לאומיים, במהלך שנת שבתון בו עבד עבור הקרן.
משחקי הספיישל אולימפיקס הראשונים נערכו ב-20 ביולי 1968, בשיקגו. כ-1,000 ספורטאים מארצות הברית ומקנדה השתתפו באירוע שנערך במשך יום אחד, והיה מיזם משותף של קרן קנדי ​​ומחוז שיקגו פארק. אן מקגלון בורק, אז מורה לחינוך גופני במחוז שיקגו פארק, העלתה את הרעיון לתחרות אתלטיקה חד פעמית, כלל-עירונית, בסגנון אולימפי לאנשים עם צרכים מיוחדים. בורק פנתה לקרן קנדי ​​בשנת 1967 כדי לסייע במימון האירוע. קנדי שריבר, בתורה, עודדה אותה להרחיב את הרעיון מעבר לעיר והקרן סיפקה מענק של 25,000 דולר לאירוע. כשבורק פנתה לארגון צדקה אחר למימון, נאמר לה, "את צריך להתבייש בכך שאתה מציג ילדים מסוג זה לראווה". במהלך במשחקים הראשונים הכריזה קנדי ​​שריבר על הקמתה של הספיישל אולימפיקס וכי משחקים נוספים יתקיימו מדי שנתיים כ"אולימפיאדה בינלאומית דו שנתית". ד"ר פרנק היידן שימש כמנהל המשחקים עד 1972, ולאחר מכן עסק בפיתוח בינלאומי של המשחקים.
בשנת 1971, הוועד האולימפי של ארצות הברית נתן לספיישל אולימפיקס אישור רשמי להשתמש בשם "אולימפיאדה". צרפת שלחה את הספורטאים הראשונים מחוץ לצפון אמריקה למשחקים השניים שנערכו בשנת 1970. במשחקים השלישיים בשנת 1972, שלחו 10 מדינות ספורטאים. משחקי החורף של הספיישל אולימפיקס נערכו לראשונה בפברואר 1977, בקולורדו, מאז נערכים משחקי הקיץ ומשחקי החורף כל ארבע שנים. ארגון האומות המאוחדות הכריז על שנת 1986, שנת הספיישל אולימפיקס. בשנת 1988, האולימפיאדה המיוחדת הוכרה רשמית על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי המשחקים הראשונים שנערכו מחוץ לארצות הברית, היו משחקי החורף של 1993 בזלצבורג, אוסטריה. נשיא אוסטריה היה ראש המדינה הראשון שפתח את המשחקים באופן אישי.
ב-2003 יצאו משחקי הקיץ לראשונה מתחום ארצות הברית והתקיימה בעיר דבלין באירלנד, מכיוון שמוצא משפחת קנדי הוא מאירלנד. בשנת 2007 נערכו המשחקים בשאנגחאי, וב-2011 המשחקים התקיימו באתונה. ב-2015 המשחקים התקיימו שוב בארצות הברית, בעיר לוס אנג'לס. ב-2019 המשחקים התקיימו באבו דאבי. ב-2023 יתקיימו בברלין.
בנוסף לכך מתקיימות לטורניר מהדורות יבשתיות. המשחקים האחרונים ביבשת באירופה התקיימו ב-2014 בבלגיה וב-2022 במלטה.
ישנן מדינות שאף מקיימות משחקים לאומיים משלהן. ישראל קיימה טורניר מסוג זה לראשונה בספטמבר 2016.
בישראל.
בשנות ה-70 הצטרפה ישראל לארגון תחת דגל אקים. משתתפים מישראל החלו לצאת לתחרויות בחו"ל ולקיים מסגרות פעילות בענפי השחייה, כדורגל וכדורסל.
ב-1987 נוסד ארגון מתנדבים בישראל לניהול פעילות הספיישל אולימפיקס בישראל. בין פעילי הארגון בישראל היה מאמן הכדורסל רלף קליין. הארגון החל לגייס תרומות לפעילותו, שהתרחבה בהדרגה במשך השנים, וב כבר היו רשומים כ-3,000 משתתפים בענפים רבים כולל: שחייה, כדורגל, כדורסל, טניס, טניס שולחן, באולינג, ג'ודו, רכיבת אופניים ואתלטיקה קלה.
בקיץ 2003 השתתפה משלחת ישראלית במשחקי הקיץ הראשונים מחוץ לארצות הברית, בדבלין, אירלנד. המשלחת הישראלית מנתה 32 משתתפים וזכתה ב-29 מדליות מהם 14 מדליות זהב.