בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה בינואר 1987 קבע פוסטר בריצת 60 מטר משוכות שיא עולם חדש של 7.36 שניות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באוטווה, קנדה הוא השווה את שיאו העולמי בריצת 50 מטר משוכות בתוצאה של 6.35 שניות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא בספטמבר אותה שנה הוא זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב ריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.21 שניות, לפני ג'ון רידג'און (13.29 שניות) וקולין ג'קסון (13.38 שניות) שניהם מבריטניה.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בסביליה, ספרד במרץ 1991 זכה פוסטר במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.45 שניות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בסוף אוגוסט אותה שנה הוא זכה בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב ריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.06 שניות, לפני בן ארצו ג'ק פירס שקבע תוצאה זהה (13.06 שניות) וטוני ג'רט מבריטניה (13.25 שניות).
שימוש בחומרים אסורים.
בשנת 1990 הושעה פוסטר ל-6 חודשים, לאחר שנימצא חיובי בבדיקות לפסאודו אפדרין, אפדרין, ופנילפרופנולאמין.
הפורום לסלולריות שפויה
הפורום לסלולריות שפויה הוא עמותה ישראלית הפועלת בנושאי אנטנות סלולריות, קרינה סלולרית והפצת מודעות לקרינה ולשימוש סביר במכשירים פולטי קרינה בלתי מייננת.
הפורום הוקם במסגרת שיתוף פעולה בין מספר קבוצות, עמותות, גופים סביבתיים ואזרחים כדי לתת מענה לתופעה של התקנת אנטנות סלולריות בשכונות מגורים בקרבת בתי תושבים ולעיתים ללא ידיעתם וללא קבלת אפשרות להתנגד להקמתן.
לפורום ועד מנהל פעיל המתכנס מדי כמה שבועות, שורה של פעילים ובעלי תפקידים. חברי הפורום פועלים בהתנדבות וללא שכר. בשנים הראשונות הוביל את פעולת הפורום לסלולריות שפויה אבי דבוש. נכון ל-2015 יושב ראש העמותה הוא רוני קלר.
מטרות.
מטרת הפורום היא הסדרת נושא הקרינה הסלולרית כך שזו תהיה סבירה, מידתית, ומבוקרת לטובת האינטרס הציבורי. הפורום פועל למען חקיקה, הסדרה תכנונית, כפיית רישוי אנטנות, ויידוע הציבור על כל אנטנה המוקמת באזור המגורים שלו. כמו כן, עוסק הפורום בסיוע לוועדי פעולה מקומיים, ייעוץ לנפגעי אנטנות ואיסוף כל המידע הנחוץ על מנת לעזור לאוכלוסייה הזקוקה לו. הפורום מרכז פעילות אנשים וגופים אשר טוענים כי השימוש הנרחב במכשירי טלפון סלולרי עלולה להיות השפעות בריאותיות של קרינה בלתי מייננת ברמות נמוכות.
פעילות עיקרית.
במהלך השנים 2009–2010 הוביל הפורום, בצד מרכז השלטון המקומי, מהלך משפטי נגד הקמת אנטנות סלולריות קטנות ברחבי הארץ. הארגון עתר לבג"ץ בטענה שיש למנוע הקמת אנטנות קטנות שאינן דורשות הליך אישור מסודר וממוקמות לעיתים במרפסות בתים ובסמוך לתושבים וילדים שעלולים להפגע מהקרינה. הפורום הצליח להשפיע על עמדת המדינה כאשר היועץ המשפטי לממשלה, יהודה ויינשטיין, הצטרף לעמדת העותרים.
יה&quot;ק
חזקיה שבתי
הרב חזקיהו שבתי (יהושע) (ה'תרכ"ב, 1862 – כ"ג באב ה'תשט"ו, 1955) היה שד"ר, אב בית דין העדה הספרדית בירושלים, ממלא מקום החכם באשי ביפו, וחכם באשי בטריפולי שבלוב ובחלב שבסוריה. חבר מועצת הרבנות הראשית.
ביוגרפיה.
נולד בסלוניקי, לרחל בת הרב משה מילו ולרב שבתי בן גבריאל יהושע. בשנת 1867 (ה'תרכ"ח) בהיותו כבן שש, עלו עמו הוריו לארץ ישראל והתיישבו בירושלים. בצעירותו למד בבית הספר דורש ציון עד שנת 1873 (ה'תרל"ג). החל מגיל 13 למד בישיבה פרטית עם הרב יצחק מולכו, ובמקביל, בין השנים 1874–1881 (ה'תרל"ד - ה'תרמ"א) למד בישיבת "חסד אל" בעיר העתיקה בירושלים, שם למד תורה מפי אביו שהיה מראשי הישיבה.
בשנת 1879 (ה'תרל"ט) נישא לחנה יעל, בת הרב אלעזר מזרחי. לאחר פטירת אביו בסוף שנת 1881 (ה'תרמ"ב), המשיך ללמוד בישיבת חסד אל, אך לאחר תקופה חש צורך במקור פרנסה, והחל לשמש כמורה פרטי בתלמוד.
במשך שנים רבות שימש כשד"ר מטעם כוללות ירושלים וחברון, בית היתומים הספרדי ומוסדות נוספים. בשנת 1888 (ה'תרמ"ח) יצא כשד"ר לערי המערב הפנימי, בשנת 1889 (ה'תרמ"ט) לערי המערב החיצוני, בשנת 1891 (ה'תרנ"א) לערי בוכרה, בשנת 1919 (ה'תרע"ט) למצרים, בשנת 1920 (ה'תר"ף) לאנגליה וצרפת, ובשנת 1929 (ה'תרפ"ט) לעיראק והודו.
בין השנים 1896–1900 (ה'תרנ"ו - ה'תר"ס) שימש כחבר הרבנות הספרדית בירושלים.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 הוציא יחד עם הרב נחמן בטיטו את הספר מעם לועז על ספר שמות.
בחורף של שנת 1900 ה'תר"ס הוזמן לשמש כסגן וכממלא מקום החכם באשי ביפו, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1904 (סוף ה'תרס"ד). עם סיום כהונתו ביפו, עבר להתגורר בטריפולי שבלוב, שם נבחר לשמש כחכם באשי המקומי, וכיהן בתפקיד עד לשנת 1908 (ה'תרס"ח).
לאחר כיבוש טריפולי בידי איטליה, בשנת 1908 (ה'תרס"ח) מונה לכהן כחכם באשי בחלב שבסוריה, וכיהן בתפקידו שמונה עשרה שנים. בתקופת כהונתו תיקן לטובת הקהילה תקנות רבות, שיפר את המצב התרבותי והכלכלי, הציל בית קברות מהריסה, וייסד בעיר בית יתומים. אף יצא לארצות אירופה וגייס עבור בית היתומים כ-4,000 ליש"ט.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה רצה הממשל המקומי לעשות שימוש עבור הצבא בבית כנסת יהודי עתיק, ולהעתיק למקום אחר את בית הקברות היהודי, שקיים לפי המסורת מזמן בית המקדש בשני. הודות להשתדלותו של הרב שבתי, לא נעשה שימוש בבית הכנסת, ובית הקברות לא הועתק.
בשנת 1921 יצא לבואנוס איירס ואמריקה הצפונית בשליחות גיוס כספים עבור בית היתומים בחלב, והרב שבתי בחבוט מונה לכהן כממלא מקומו. בשנת 1924 חזר משליחותו, ודרש את תפקידו בחזרה. בעקבות חילוקי דעות עם נציגי הקהילה שהסיקו כי לא יחזור, נערכו בחירות למשרה, אך הוא לא נבחר. בתקופה זו שב לירושלים, שם התמנה כראב"ד לעדת הספרדים בעיר.
בשנת 1940 (ה'ת"ש) נבחר לשמש כחבר מועצת הרבנות הראשית. בשנות ה-40 נכלל בהרכבי בית הדין הרבני הגדול. בשנת 1943 (ה'תש"ג) ייסד בירושלים את ישיבת "שערי אורה".
בתו רחל הייתה אשתו של המו"ל והעיתונאי הירושלמי שלמה ישראל שיריזלי, אחיו היה הרב גבריאל שבתי, ובן אחיו היה הרב חנניה גבריאל.
רחוב מרכזי בשכונת רמות בירושלים נקרא על שמו.
י.ג. 511
תלס&quot;ם
תלס&quot;מ
הפורע חובו של חבירו שלא מדעתו
בהלכה, הפורע חובו של חבירו שלא מדעתו הוא כלל המתייחס לאדם שפורע חוב של אדם אחר לנושה שלא מדעתו והסכמתו של החייב (הלווה או הקונה).
במשנה.
מדברי המשנה ניתן ללמוד לכאורה שהפורע חובו של חבירו שלא מדעתו - פטור מלשלם לו, שהרי כך פוסק חנן בקשר למי שפרע את חיוב המזונות המוטל על הבעל, ובתלמוד בבלי נראה כי אכן כך הוא הדין בכל פורע חובו שלא מדעתו, שאינו חייב לשלם לו (כי לפי דברי רבי אושעיא שם ההסבר למשנה בה נאמר שהמודר הנאה מחבירו מותר לפרוע לו חובו הוא לפי שיטת חנן במשנתינו).
אם כי רבינו תם קובע שיש חילוק בין המקרים; במקרה שאדם פורע את חיוב המזונות שהיה חייב להביא לאשתו, מדובר בחוב שייתכן שלא היה מתפתח ובכל אופן לא לסכום הנוכחי, שהרי אם לאישה שנותרה לבדה לא היה כסף לקנות אוכל, היא הייתה מצמצמת את מזונותיה ואוכלת אוכל בזול ובדוחק, מה שלא ניתן לומר על הפורע חוב רגיל שחייב לאדם אחר. לפי דבריו, כאשר הגמרא מסבירה ש"הפורע את חובו" היא משנה שנאמרה על ידי חנן, היא מתכוונת להסביר שמדובר במי שעזב את אשתו והלך למדינת הים, אך לא במקרה רגיל. עם זאת הריב"א חלוק על רבינו תם, ומביא ראיה כי גם בפורע חובו של חבירו הדין כך, והוא מביא ראיה מדברי הירושלמי (ראו בקטע הבא), אך רבינו תם דוחה זאת והוא סובר שאין להביא ראיה מדברי הירושלמי, מכיוון שהיא שיטה המנוגדת לתלמוד הבבלי.
בירושלמי.
המקור הראשוני לשאלה זו בה השאלה מוזכרת באופן מפורש, הוא בתלמוד הירושלמי, רבי אבא בר ממל רצה להשוות את ההלכה למחלוקתם של חנן ובני כהנים גדולים במי שפרע את חיוב המזונות של אדם לאשתו ששם נחלקו התנאים האם חייב הבעל לשלם את הסכום למי שפרנס את אשתו. על כך הגיב רבי אסי כי במקרה רגיל של הפורע חובו של חבירו, לפי כל הדעות אין הלווה חייב לשלם למי ששילם את חובו, כי ו - כלומר - בניגוד למי ששילם את חובו של אשתו, ששם ללא ספק בסופו של דבר הבעל היה חייב לשלם את מזונות אשתו ולא הייתה לו ברירה אחרת, הרי שכאן הוא היה יכול לפייס את המלווה ולהפטר מתשלום החוב. גם כאשר היה למלווה משכון, יכול לטעון הלווה שהוא היה יכול לפייס אותו ולבקש ממנו שיחזיר לו את המשכון ללא תמורה.
שאלתו השנייה של רבי אבא בר ממל הייתה מה ההלכה בבעל חוב שמפעיל לחץ על הלווה שישלם לו את החוב, האם גם במקרה כזה יכול הלווה לטעון שמא היה מתחמק מתשלום החוב? על כך השיב רבי אסי כי קיימת ראיה ממשנה מפורשת הקובעת כי המודר הנאה מחבירו , ומכיוון ששם מדובר ב"בעל חוב דוחק", שהרי בכל מקרה אין סיכוי להפטר מחיוב קרבן המוטל על האדם, אך הגמרא משיבה כי אין להביא ראיה משם מפני ש - .
להסבר דברי הגמרא קיימים שתי פרשנויות: רבינו תם שסובר שהירושלמי חלוק על התלמוד הבבלי, מפרש שגם במשנת "שוקל את שקלו" שבה "בעל חוב דוחק", וגבאי ההקדש ימשכנו את החייב אם לא ישלם את חובותיו להקדש, מודים בני כהנים גדולים שפטור הלווה מלפרוע לו את חובו. אך הש"ך מפרש כי הירושלמי מסביר שמה שכתוב במשנה שמותר למודר הנאה מחבירו לפרוע חובו שלא מדעתו באופן שגבאי ההקדש לא היו גובים ממנו בכוח את הקרבנות, וזאת במקרה שהוא כבר הפריש את קרבנותיו ונאבדו מיד הכהן, אך במקרה רגיל של "בעל חוב דוחק" וודאי שהפורע חובו של חבירו שלא מדעתו חייב לשלם לו, כך שהלכה למעשה אין מחלוקת בין שני התלמודים.
להלכה.