ספוט ידועה לשמצה כלא ידידותית לרוב האנשים שאינם דאטה. קומנדר ויליאם רייקר נשרט בעת שניסה להאכיל את ספוט (בפרק "Timescape"). ג'ורדי לה פורג' השאיל אותה לצורך החוויה של טיפול בחתול, אבל היא הפילה אגרטל וקנקן תה וגרמה נזק לרהיטיו ("Force of Nature"). כאשר דאטה ביקש מוורף לשמור על ספוט, וורף התגלה להיות אלרגי אליה והתעטש בפניה, דבר אשר הכעיס אותה (הפרק "Phantasms"). עם זאת, היא מסתדרת עם לוטננט רג'ינלד בארקלי, כך שכאשר דאטה נאלץ לעזוב לצורך משימה, באותו הזמן שבו ספוט הייתה צפויה להמליט, הוא שכנע את בארקלי שיטפל בה (הפרק "Genesis""). לאחר מותו של דאטה, ספוט מוזכרת בסצנה שנמחקה מ-"", בה נמסר כי וורף מטפל בה כעת, על סיפון האנטרפרייז-E.
תגובות.
כמו ספוק, דאטה הפך לסמל מין ומכתבי המעריצים של ספיינר באו בעיקר מנשים. הוא תיאר את המכתבים כמו "דואר רומנטי" שממש היה "נכתב עבור דאטה; הוא באמת אישיות נגישה".
מהנדסי רובוטיקה מתייחסים אל דאטה (כמו גם ל-"דרואידים" מסדרת סרטי "מלחמת הכוכבים") כאל הפנים המפורסמות של תחום עיסוקם בתפיסתו של הציבור הרחב. ב-9 באפריל 2008, דאטה הוכנס אל ה-"Robot Hall of Fame" אשר באוניברסיטת קרנגי מלון, במהלך טקס שהתקיים ב-"Carnegie Science Center", פיטסבורג, פנסילבניה.
"The Beat Fleet", להקת היפ הופ קרואטית, כתבה שיר בשם ""Data" לאלבומם "Galerija Tutnplok" המוקדש כולו לדאטה. הוצאתו לאור של האלבום הזה התבצע במקביל לשידורים חוזרים של " בטלוויזיה הקרואטית. בשנת 2005, הרכב מוזיקלי בשם ""The Futuristic Sex Robotz" הוציא לאור שיר בשם "The Positronic Pimp"" על דאטה.
חוג חזון איש
חוג חזון איש (בעגה החרדית: חזונאישניקים) הוא קבוצה בציבור החרדי ליטאי הפוסקת ומדגישה את ההליכה בדרכו של החזון איש, הרב אברהם ישעיהו קרליץ.
לאחר פטירת החזון איש, בשנת תשי"ד (1953), השפיעה הקבוצה, שמרכזה בבני ברק, על היווצרות הפלג ה"בני ברקי" הליטאי ועל פסיקת ההלכה ועל השקפת העולם הליטאית. עם השנים, כשהפך הרב שך למנהיג הציבור הליטאי, פחתה השפעת החוג.
עד לפטירתו, היה הרב חיים גריינימן, אחיינו של החזון איש, מנהיגה של קבוצה בולטת מתוך חוג זה. בעבר נטל הרב גריינימן חלק משמעותי בהנהגת הציבור הליטאי. בסוף שנות השבעים פחת מעמדו בשל מחלוקת עם הרב שך ונוצרה קהילה בראשותו שמרכזה בבני ברק.
היסטוריה.
החזון איש נחשב לגדול הדור הליטאי בראשית מדינת ישראל. הוראותיו והנהגותיו בנוגע להנהגת הציבור נחשבות עד היום לאבני דרך בהשקפת הציבור הליטאי ולמשפיעות גם על שאר החוגים החרדיים.
הנהגתו הייתה מאופיינת בפעילות שקטה. הוא פעל בנושאי החינוך החרדי, ביסוס מוסדות התורה בבני ברק, גיוס בנות וגיוס בני ישיבות. הוא הכריע בסוגיות כמו נטילת תקציבים מהמדינה למוסדות החינוך, לימוד בשפת העברית, הצבעה בבחירות ושליחת נציגים חרדיים לכנסת ולעירייה ועוד. על אף שלא שימש בתפקיד רבני רשמי, נחשב לפוסק הלכה בולט ובין היתר פסק בנושאים כמו שמירת שבת ושמיטה במושבים, קו התאריך בהלכה ועוד. הוא לא מסר שיעורי תורה, אך רבים, בעיקר מתושבי בני ברק, באו לדבר עמו בנושאים תורניים.
לצדו של החזון איש, בלטו בציבור הליטאי הרב יצחק זאב סולובייצ'יק וכן מספר ראשי ישיבות ובראשם הרב איסר זלמן מלצר. הנהגתו של החזון איש הייתה נחשבת למחמירה יחסית להנהגתם של ראשי הישיבות, אך מתונה יותר מדרכו של הרב מבריסק.
לאחר פטירתו של החזון איש, היה גיסו הרב יעקב ישראל קניבסקי (המכונה: ה"סטייפלר"), לרב הבולט ביותר בציבור הליטאי בבני ברק. הוא המשיך את הנהגותיו ופסיקותיו של גיסו. רוב רבני בני ברק היו מקורבים לחזון איש והושפעו ממנו (כגון הרב שמואל וואזנר, הרב אהרן לייב שטיינמן והרב מיכל יהודה ליפקוביץ), וכך רוב הליטאים בבני ברק הושפעו מדרכו של החזון איש בפסיקת הלכה והשקפת עולם.
בנוסף קבוצה מתלמידיו המובהקים של החזון איש התבלטה בציבור הליטאי בבני ברק. בין חבריה: אחייניו הרב חיים גריינימן, הרב נסים קרליץ והרב חיים קניבסקי, הרב יהודה שפירא, הרב גדליה נדל, הרב דב לנדו, הרב דוד שמידל, הרב יהודה בויאר והרב יחזקאל ברטלר. רבים מתלמידי החזון איש התרכזו בשיכון חזון איש ובבית הכנסת המרכזי בשכונה, לדרמן, ולמדו בכולל חזון איש.
רבני בני ברק תרמו לעיצוב דרכה של היהדות הליטאית בישראל, והיוו את הסמן הימני באגודת ישראל, כמו למשל התנגדות לריצה משותפת עם פא"י או חזית דתית. קבוצת תלמידי החזון איש היו פעילים בעיצוב האווירה בבני ברק, כמו למשל השפעה על מוסדות החינוך בעיר לחנך להחמרה הלכתית והשקפתית, פעילות בנושא צניעות וכדומה, לעיתים אף בדרך הפגנות.
במהלך שנות ה-70, עלה כוח חדש בהנהגת בציבור הליטאי, הרב אלעזר מנחם מן שך, ראש ישיבת פוניבז' ונשיא במועצת גדולי התורה. הרב יעקב ישראל קניבסקי, "הסטייפלר", שהעדיף לא לעסוק בהנהגה ציבורית פעילה, החל להעביר שאלות והכרעות לרב שך, וכך החלה לפחות השפעת חוג חזון איש. באותן השנים התגלעו מספר חיכוכים בין הרב שך לרב חיים גריינימן, מהבולטים שבחוג חזון איש. בין הנושאים שהיו שנויים במחלוקת: היחס לתנועת פא"י, מינויו של הרב משה יהודה ליב לנדא כרב העיר בני ברק ועוד. הסטייפלר, דודו של הרב גריינימן, הצטרף לרב שך, ולעומת זאת, קבוצה גדולה מתלמידי החזון איש תמכו ברב גריינימן. בשנות ה-90 החריף הרב שך את התנגדותו לרב גריינימן וחוגו, עד שחוג זה הסתגר ופחתה השפעתו בציבור הליטאי.
פסיקת הלכה.
סדרת ספרי החזון איש כוללת פסקי הלכה רבים, ובנוסף, פסקי הלכה רבים הועברו משמו על ידי תלמידיו. החזון איש נהג לפסוק במקרים רבים כהגר"א אף לקולא (כמו לבישת ציצית מכותנה, זמן קריאת שמע וצאת הכוכבים כשיטת הגאונים).
החזון איש נחשב למחמיר מבחינה הלכתית, אך בשונה משיטת בריסק, החמרותיו בדרך כלל הן הכרעה ברורה ולא כהחמרה במקרה של ספק או מחלוקת. במקרים מסוימים הוא הקל על מנת למנוע קולות בדברים חמורים יותר, כמו בנושא השמיטה שבה הקל בנושאים מסוימים על מנת לאפשר לחקלאים לשמור שמיטה ללא הזדקקות להיתר מכירה. אחת מפסיקותיו המפורסמות היא נושא שיעורי מידות הנפח, האורך והמשקל המופיעות בהלכה. החזון איש פסק כשיטות המגדילות את השיעורים, בניגוד למנהג הנפוץ ברוב הקהילות קודם לכן. פסק הלכה נוסף היה שהדלקת חשמל בשבת היא איסור מן התורה גם במקום שאין הבערה, משום שלדעתו יש בכך מלאכת בונה. דרך פסיקתו ההלכתית נחשבת למחודשת, משום שלעיתים העדיף פסיקה לפי המקורות והסברה ולא לפי המסורת. החזון איש עצמו נהג לא להתפלל ערבית לפני שהחשיכו השמים ונראו הכוכבים. לשם כך היה יוצא בכל ערב לבדוק האם ניתן כבר להתפלל. לדברי תלמידיו הזמן הממוצע שבו החל להתפלל היה בין 35-45 דקות לאחר השקיעה, ולכן הם נוקטים שזמן צאת הכוכבים הוא בערך 40 דקות לאחר השקיעה (תלוי בזווית השמש בייחס לקו האופק), זאת בניגוד למנהג הקדום בארץ ישראל לפסוק כדעת הגר"א שזמן צאת הכוכבים הוא כ-18 דקות לאחר השקיעה.
השפעתו ההלכתית המשמעותית ביותר הייתה בעיר בני ברק, שבה רבים היו תלמידיו. גם רב העיר, הרב יעקב לנדא, אימץ רבים מפסקיו. גיסו הסטייפלר טען שבבני ברק יש חובה לציית לו, משום שהוא נחשב מרא דאתרא. הסטייפלר אף תקף רבנים שחלקו על החזון איש, בטענה שאין בכוחם לחלוק על החזון איש שהיה גדול הדור. כך גם לגבי מגמת ההחמרה ההלכתית כתב הסטייפלר בספרו "חיי עולם", שאילו היה אדם מתייחס לחילול שבת כאל גידול סרטני, בוודאי לא היה סומך על רבנים מקלים או על ספרים שאינם מוסמכים.
הרב נסים קרליץ, אחיינו של החזון איש, היה לפוסק ההלכה המרכזי של הציבור הליטאי בבני ברק. בקרב חוג חזון איש, נחשב החזון איש כפוסק מכריע בכל מחלוקת, גם כנגד רבנים קודמים כמו החפץ חיים. הרב קרליץ פתח בית דין ובית הוראה שבהם כיהנו רבנים נוספים תלמידי החזון איש או כאלה שקיבלו את פסקיו, כמו הרב יעקב אדלשטיין, הרב פנחס שרייבר, הרב יעקב ישראל פוזן והרב בן ציון פלמן. בית ההוראה הכשיר רבנים רבים, המכהנים בריכוזים החרדיים בישראל.
גם בקרב שאר הציבור הליטאי, החזון איש נחשב לפוסק ההלכה המרכזי לאחר ה"חפץ חיים". הוא תרם למגמת ההחמרה ההלכתית אשר כיום נחשבת למאפיין של הציבור הליטאי. עם השנים מעמדו התקבע, עד שלמשל גם הרב יוסף שלום אלישיב הירושלמי החל בשנות ה-90 להחמיר יותר כפסקי החזון איש. בין הפסקים שהתקבלו ברוב הציבור הליטאי: שמירת קדושת שביעית בפירות נכרי מארץ ישראל. כמו כן נפוצות בציבור הליטאי בעקבות פסיקתו הימנעות משימוש בחשמל מחברת החשמל בשבת, החמרה על אי טלטול בשבת אף במקום שיש עירוב (בקרב חוג חזון איש מחמירים גם נשים נוהגות כך) ועישור לחומרה אף במוצרים המעושרים על ידי נותני הכשרות. בנושאים אחרים רוב הציבור לא קיבל את פסיקתו, כך בנושא שימוש במים בשבת, אי לימוד לאור החשמל בשבת ללא שומר ואכילת מצות יד, חומרות אלו הן נחלת החוג בלבד. בשנות ה-90 החל להתבלט בבני ברק הרב מרדכי גרוס, רב ליטאי ממוצא הונגרי, ותלמידו של הרב וואזנר אשר בהלכות נידה אינו פוסק בדרכו של החזון איש.
דרך לימוד.
דרך הלימוד של החזון איש הייתה שונה מדרך הלימוד המקובלת בישיבות, שעיקרה הוא שיטת בריסק. החזון איש שלל המצאת גדרים חדשים. הגדרה מפורסמת על החילוק בין שיטתו לשיטת בריסק היא: החזון איש הסתכל על השמיים וראה שצאת הכוכבים היא 40 דקות לאחר השקיעה לכל המאוחר ועל פי זה פסק. לעומתו הרב מבריסק ראה בספרי ההלכה שזמן צאת הכוכבים הוא 72 דקות לאחר השקיעה ולכן כאשר הסתכל על השמיים ראה שעדיין יום.