כיום ישנו טיפול חדש בשם היפרתרמיה מגנטית, בו משתמשים בננו-חלקיקים מגנטיים בטיפול בסרטן בעיקר. הטיפול מתבסס על כך שכאשר חושפים את הננו-חלקיקים המגנטיים לשדה מגנטי מתחלף, הם פולטים חום. כאשר מצמדים את הננו-חלקיקים לגידול בגוף באמצעות קבוצות מתאימות על פני שטח החלקיקים, ומפעילים את השדה המגנטי בתדירות ואמפליטודה מתאימים, טמפרטורת הגידול עולה, מה שגורם למות התאים הסרטניים ללא פגיעה ברקמה הבריאה מסביב.
מחקר ביולוגי ורפואי.
סימון תאים.
סימון תאים באמצעות ננו-חלקיקים מגנטיים הוא שיטה מקובלת כיום להפרדת והכוונת תאים. ניתן לסמן את התאים באמצעות חיבור הננו-חלקיקים לשטח התא או באמצעות כניסתם לתא בבליעה תאית (אנדוציטוזה). ניתן להפרידם או לכוונם בעזרת שדות מגנטיים.
מגנטופיקציה - הדבקה באמצעות שדה מגנטי חיצוני.
תהליכים של העברת חומרים לתאים באמצעות שדה מגנטי נקראים מגנטופיקציה. בתהליך זה קושרים גורם כלשהו אל הננו-חלקיקים המגנטיים ולאחר מכן מוסיפים אותם אל התאים כאשר משרים עליהם שדה מגנטי. הננו-חלקיקים נמשכים לתוך התאים בכיוון השדה המושרה. לדוגמה: באמצעות תהליך זה מכניסים רצף של דנ"א לתאים כחלק מתהליך של הנדסה גנטית.
תהליכי הפרדה.
אחד השימושים הידועים בננו-חלקיקים מגנטיים בתחום הגנטיקה הוא בידוד מולקולות רנ"א שליח. בשיטה זו קושרים קצה פולי T (רצף בסיסי דנ"א מסוג דאוקסיתימין פוספט) אל פני שטח החלקיק. כאשר מתרחש הערבוב עם הרנ"א שליח, הקצה פולי A (רצף בסיסי דנ"א מסוג דאוקסיאדנין פוספט הנמצאים בקצה של כל רנ"א שליח) של הרנ"א שליח ייצמד לקצה הפולי T המחובר לחלקיק וכך ניתן באמצעות מגנט למשוך את החלקיקים יחד עם מולקולות הרנ"א.
כימיה.
ננו-חלקיקים מגנטיים בעלי פוטנציאל לשמש כזרזים בתגובות כימיות. אפשרות נוספת, מאחר שהחלקיקים מוצקים ובעלי שטח פנים גדול, הם יכולים לשמש כתומכים בזרזים כך שהזרז נספח אל הננו-חלקיקים המגנטיים והם מצדם יכולים להשתתף בתגובה או להיות אינרטים בה.
תהליכי טיהור.
לננו-חלקיקים מגנטיים יש פוטנציאל גבוה לטיפול בזיהומים שונים במים בזכות יכולת ההפרדה שלהם על ידי הפעלת שדה מגנטי ובזכות יחס שטח לנפח גבוה. במחקר עם מתכות כבדות השתמשו בננו-חלקיקים מגנטיים על מנת להרחיק את המתכות הכבדות מתמיסות או ממים מזוהמים. לצורך כך השתמשו בננו-חלקיקים מגנטיים מברזל עם מעטפת פחמנית אליהם צימדו קלאטור EDTA. השימוש בננו-חלקיקים עם מעטפת פחמנית מספק מצד אחד יציבות לחלקיק ומאפשר מצד שני לקשור קבוצות פונקציונליות נוספות עליו. לאחר שקשרו אל פני השטח שלהם אינטר-קלאטורים הנקשרים ליוני המתכת, מוסיפים את הננו-חלקיקים המגנטיים אל המים המזוהמים תוך ערבוב טוב, כך שהם קושרים אל פני השטח שלהם את יוני המתכת. בהמשך, פולים את הננו-חלקיקים שנקשרו אל המתכות על ידי ניקוזם באמצעות מגנט.
ליתוגרפיה מגנטית.
ליתוגרפיה מגנטית היא שיטה להדפסה מולקולארית כימית או ביולוגית של פני משטחים הנקראת "מגנטוליתוגרפיה". שיטה זו משתמשת באנרגיה של שדות מגנטיים במקום באנרגיית אור. השדה המגנטי נבנה על פני המשטח באמצעות מסכה מגנטית הבנויה ממצע דיאמגנטי (חומר שלא מגיב למגנט) ותבנית העשויה מחומר פרומגנטי (חומר המגיב לשדות מגנטיים). התבנית קובעת את עוצמת השדות המגנטיים על פני המשטח ומטביעה את תבנית המסכה על פני המצע באמצעות ננו-חלקיקים מגנטיים. החלקיקים נמשכים לתבנית השדה המגנטי הנוצר על ידי המסכה המגנטית. הננו-חלקיקים יכולים להיקשר אל פני המשטח וליצור את תבנית המסכה על פני המצע - השיטה הפוזיטיבית - או לחלופין הם חוסמים את ההיקשרות של מולקולות אל פני המצע ובכך יוצרים הדפס מולקולארי שהוא בעצם תשליל המסכה - השיטה הנגטיבית.
אחד היתרונות החשובים של השיטה החדשה הזו לעומת ליתוגרפיה אופטית הוא בכך ששיטה זו אינה רגישה כלל לטופוגרפית פני השטח כמו הפוטוליתוגרפיה. ניתן להדפיס באמצעותה משטחים קעורים או קמורים ואף משטחים סגורים כמו משטחים פנימיים של מיקרו צינוריות. שיטה זו אינה דורשת כיסוי כל שטח המצע בפוטורזיסט, דבר הגורם לזיהום פני המשטח ולקשיים בתהליך קשירתם של קבוצות מולקולאריות למצע. לעומת הפוטוליתוגרפיה הדורשת תהליך רב-שלבי הכולל ציפוי, חשיפה ופיתוח, הליתוגרפיה המגנטית היא חד-שלבית, פשוטה וזולה. בשונה מהשיטות האחרות החושפות את המצע כאשר המסכה מעל פני המצע, השיטה המוצעת היא "ליתוגרפיה גבית" כאשר המסכה נמצאת בגב המשטח המודפס. לליתוגרפיה גבית יש יתרון רב בתהליכים בהם תהליכי כיסוי המשטח הם רב-שלביים, כך שכל שכבה חייבת להיות מותאמת עם כל השכבות האחרות.
אחסון מידע.
ננו-חלקיקים מגנטיים מהווים אופציה יעילה וטובה לאחסון מידע על ידי כך שהם מאפשרים להגדיל את צפיפות המידע המוכנסת ליחידת שטח תוך שמירה על רעש קריאה נמוך. המטרה היא להחליף את האזור המגנטי היחסית גדול הקיים כיום במדיה המשתמשת בקידוד בעזרת ספין מגנטי כגון בדיסקים קשיחים HD, לשימוש בננו-חלקיק מגנטי אחד שהוא בעל מבנה פשוט של התחום המגנטי. אחת הדוגמאות לכך הם ננו-חלקיקים מגנטיים מסגסוגת של ברזל ופלטינה (FePt). היתרון בננו-חלקיקים אלה שהם לא מאבדים בקלות את המגנטיזציה שהם לאחר הסרת השדה המגנטי החיצוני.
סכנות.
כיום אין מידע רב לגבי הרעילות והסכנות שיש בננו-חלקיקים. תהליכי הייצור חושפים את האדם והסביבה לננו-חלקיקים. מחקרים מראים כי החלקיקים יכולים להישאף על ידי מערכת הנשימה ולהגיע לאזורים שונים בגוף, כולל המוח.דבר המעיד, ככל הנראה, על מעבר "מחסום דם-מוח" או מעבר דרך האפיתליום האולפקטורי, Olfactory epithelium . השאלה בדבר אגירתם של החלקיקים ברקמות הגוף השונות או דרכי פינויים עדיין פתוחה ולא באה לפתרונה המלא.
מחקר על ננו-חלקיקים מגנטיים הראה כי דלעות שגודלו עם מים המכילים את הננו-חלקיקים קלטו אותם לרקמות של הצמח. מכאן, שישנה סכנה מפסולת של ננו-חלקיקים בעת שנפטרים ממנה, היכולה להגיע למי ההשקיה ומשם למזון אותו אנו אוכלים.
סיכון נוסף קיים מהשוני בתכונות החומר כאשר יורדים לרמה הננומטרית והתכונות הפיזיקליות של החומר משתנות לעומת התכונות הקיימות בחומר ברמה המיקרומטרית. כך למשל חומר במימד הננומטרי יכול להיות ריאקטיבי, פלואורסצנטי, מוליך, בעל חוזק רב יותר ואף לקבל תכונות בלתי צפויות.
ג'רג' קורטג
גֱ'רג' קוּרְטָג או גיירג' קורטג (בהונגרית: Kurtág György; 19 בפברואר 1926) הוא מלחין הונגרי-יהודי.
חייו.
ג'רג' קורטג נולד להורים יהודים דוברי הונגרית בלוגוז' במחוז באנאט ברומניה. שפת אמו הייתה הונגרית ורק מגיל שש החל לדבר רומנית בבית הספר. מגיל חמש למד פסנתר אצל אמו ומשנת 1940 למד פסנתר אצל מגדה קרדוש והלחנה אצל מקס אייזיקוביץ' בטימישוארה. בשנת 1946 החל את לימודיו באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, שם פגש את אשתו, מרטה וכן את ג'ורג' ליגטי, שהיה לידידו הקרוב. מורו לפסנתר באקדמיה היה פאל קדושה; הוא למד הלחנה אצל שאנדור ורש ופרנץ פרקש, מוזיקה קאמרית אצל לאו ויינר, ותאוריית המוזיקה אצל לאיוש ברדוש. בשנת 1948 קיבל אזרחות הונגרית. בשנת 1951 סיים את לימודיו בתואר בפסנתר ובמוזיקה קאמרית ובשנת 1955 קיבל תואר בהלחנה. בתקופה מוקדמת זו היה קורטג פעיל יותר כפסנתרן מאשר כמלחין. כתיבתו המוזיקלית הושפעה מן המבנים הריתמיים והמצלולים בנוסח שירי-עם של בלה בארטוק.
החשיפה למוזיקה מערבית הייתה מוגבלת בשנים אלה של שלטון הקומוניזם בהונגריה וקורטג התוודע רק לפרטיטורות בודדות של סטרווינסקי, שנברג ווברן. יצירות אלה כמעט לא הושמעו בהונגריה, אך למזלו של קורטג, לחברו ליגטי היה אוסף תקליטים, בהם כמה מיצירות סטרווינסקי.
לאחר סיום לימודיו יצא קורטג לפריז, שם שהה בשנים 1957–1958. עקב המרד ההונגרי של 1956, הייתה שהותו שם קריטית בשבילו. בפריז למד אצל אוליבייה מסייאן ודריוס מיו. ואולם, בתקופה זו סבל קורטג מדיכאון חמור: "הייתי נואש כיון שהבנתי, שדבר מכל מה שהאמנתי בו לגבי העולם איננו נכון...". קורטג קיבל טיפול פסיכולוגי ממריאן שטיין - מפגש שעורר מחדש את חיוניותו וזירז ביותר את התפתחותו האמנותית. בתקופה זו גילה גם את יצירותיו של אנטון וברן ואת מחזותיו של סמואל בקט. רביעיית המיתרים שחיבר בשנת 1959 לאחר שובו לבודפשט מציינת את נקודת המפנה המכרעת בהתפתחותו; היא בנויה משישה חלקים ברורים בשפת הסריאלית, במבטא מגיארי בולט. שש התמונות המיניאטוריות שלה אינן ניתנות להגדרה, אך אוצר הדימויים שלהן מלא חיים וצבעוני. הוא מתייחס אל יצירה זו כאל אופוס 1 שלו והקדיש אותה למטפלת שלו, ד"ר שטיין.
להחלטתו של קורטג להישאר בהונגריה לאחר המרד של 1956 הייתה משמעות עצומה לפעילותו המקצועית ולהפצת יצירותיו. בין 1960 ל-1968 עבד כפסנתרן חזרות בפילהרמוניה הלאומית של הונגריה בבודפשט. ב-1967 התמנה לפרופסור לפסנתר ובהמשך גם למוזיקה קאמרית באקדמיה ע"ש פרנץ ליסט, שם המשיך ללמד עד 1993.
קורטג זכה למוניטין בינלאומיים הודות ל"מסרים מאת מיס ר. ו. טרוסובה המנוחה" לסופרן והרכב קאמרי, שהשמעת הבכורה שלה הייתה בפריז בשנת 1981. מאז ראשית שנות ה-90', עבד קורטג בתדירות גדלה והולכת ברחבי אירופה; הוא היה מלחין הבית של הפילהרמונית של ברלין בשנים 1993–1995 ושל הקונצרטהאוס של וינה בשנת 1995. לאחר זאת, מ-1996 עד 1998, חי בהולנד, חזר לברלין לעונת 1998–1999
ובהזמנת אנסמבל אינטרקונטמפוריין, סיטה דה לה מוזיק ופסטיבל ד'אוטום, חזר לפריז לשנים 1999–2001. מאז 2002 חיים קורטג ואשתו סמוך לבורדו.
יצירתו.