ללא אילוח, התכונות החשמליות של מוליך למחצה טהור אינן שימושיות לרוב. האילוח גורם לשינוי התכונות הפיזיקליות של החומר, כך שהוא למשל יהפוך לחומר מוליך במתח חשמלי מסוים או בטמפרטורה מסוימת, אך מבודד בתנאים אחרים, או שיהיה בולע אור באורכי-גל מסוימים.
הצמדה של מוליכים למחצה מאולחים מסוגים שונים (p,n חיובי ושלילי, ראו בהמשך) יכולים ליצור דיודה, או טרנזיסטור, או התקנים אלקטרוניים חיוניים אחרים.
מנגנון פיזיקלי.
מוליך למחצה מוגדר על ידי ההתנהגות הייחודית של המוליכות החשמלית שלו. מתכות מוליכות היטב בגלל שברמת הפרמי שלהן יש צפיפות גדולה יחסית של מצבים אנרגטיים פנויים אשר כל אלקטרון יכול למלא, וכך האלקטרונים יכולים לנוע בחופשיות בין רמות האנרגיה ללא איבוד אנרגיה גדול. מוליכות של מתכות יורדת כאשר עולה הטמפרטורה, בשל עליית הטמפרטורה, מתחזקות התנודות התרמיות בגביש והן מפריעות לתנועה החופשית של האלקטרונים. מבודדים לעומת זאת, מוליכים בצורה גרועה ביותר בגלל הפרש אנרגיה גדול בין הרמות האנרגטיות המאוכלסות על ידי אלקטרונים לבין הרמות הפנויות כך שמעשית תנועת אלקטרונים אינה אפשרית. מוליכות של מבודד עולה עם הטמפרטורה מכיוון שהאנרגיה אשר נמסרת לחומר כתוצאה מהחום מקדמת את האלקטרונים ומקטינה את הפרש האנרגיות לעבר הרמה בה מתאפשרת הולכה (פס הולכה).
במוליכים למחצה לעומת זאת, יש רמת ביניים של אלקטרונים מוליכים בהשוואה למתכות או מבודדים. הפרש האנרגיה שלהם קטן מספיק כדי שעלייה קטנה בטמפרטורה מקדמת מספיק אלקטרונים (דבר אשר מתבטא בזרם מדיד) מרמות האנרגיה הנמוכות (פס ערכיות) לעבר פס ההולכה. קידום זה יוצר חורים, או רמות בלתי מאוכלסות בפס הערכיות. בטמפרטורת החדר המוליכות של מוליך למחצה אינטרינזי היא נמוכה יחסית למוליך. המוליכות גדלה מאוד בתהליך שנקרא זיהום, אשר בו אלמנטים אחרים מוכנסים לגביש הטהור בכמויות קטנות מאוד.
מוליכים למחצה מאולחים מסוג p וסוג n.
כאשר מוליך למחצה מזוהם, כלומר מוסיפים לתוכו אטומים בעלי מספר גדול יותר של פרוטונים (ואלקטרונים) בכל גרעין, כך שהמזהם מגדיל את כמות האלקטרונים שיכולים להפוך לאלקטרונים חופשיים בקלות, החומר ייקרא מוליך למחצה מסוג n. כאשר המזהם יוצר חוסר באלקטרונים (כלומר, יוצר חורים), החומר ייקרא מוליך למחצה מסוג p. התהליך של הזיהום מתואר כקידום רמות האנרגיה בתוך האזור האסור של הפרש האנרגיות. כך נוצר מצב שבו עבור מוליך למחצה מסוג n, יש רמת אנרגיה קרובה יותר לפס ההולכה כך שאפילו זרם תרמי קטן ביותר יכול לשחרר אלקטרונים לתוך פס ההולכה, ועבור סוג p, החורים יהיו קרובים יותר לפס הערכיות.
בית הכנסת הראשי (מינכן)
אוהל חב&quot;ד ליובאוויטש
אמיל אוגייה
דייגו לוגאנו
דייגו אלפרדו לוגאנו מורנו (בספרדית: Diego Alfredo Lugano Moreno; נולד ב-2 בנובמבר 1980 בקנלונס) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי ששיחק בעמדת הבלם. בעבר שימש כקפטן בנבחרת אורוגוואי.
קריירה.
לוגאנו החל את דרכו במחלקת הנוער של ליברטד קנלונס, מועדון בו שיחק בעבר אביו במשך 20 שנים. ב-1998 הוא סייע לקבוצה לזכות באליפות מחוז קנלונס, והבקיע את השער שהעניק לקבוצתו את הזכייה. בעקבות כישרון שהפגין הוא משך את עינהם של מועדוני כדורגל בכירים באורוגוואי.
ב-1999 החל לוגאנו בקריירה המקצוענית שלו, בקבוצת נסיונל. הוא שיחק בתחילה בקבוצת המשנה של המועדון, שהשתתפה בליגה השלישית, אך כעבור זמן קצר קודם על ידי המאמן הוגו דה לאון לקבוצה הראשונה, ששיחקה בליגת העל האורוגוואית. לוגאנו השתתף ב-15 משחקים במדי הקבוצה, והיה שותף לזכייתה בשתי אליפויות אורוגוואי בעונות 2000 ו-2001.
ב-2002 הצטרף לקבוצת פלסה קולוניה, והפגין במדיה יכולת מרשימה שגררה התעניינות בשירותיו מצד קבוצות רבות ברחבי אמריקה. לבסוף, הוא בחר לעבור ב-2003 לסאו פאולו הברזילאית. הכוח הרב והטכניקה במשחק ההגנה של לוגאנו סייעו גם להצלחתה של סאו פאולו: הוא היה שותף לזכייה בגביע ליברטדורס ב-2005 ובאליפות העולם לקבוצות באותה שנה, לאחר ניצחון בגמר על ליברפול. הוא נבחר לשחקן ההגנה המצטיין בדרום אמריקה לשנה זו. ב-2006 הוא זכה עם הקבוצה באליפות ברזיל.
ב-2006 עבר לוגאנו לראשונה לכדורגל האירופי, אל קבוצת פנרבחצ'ה הטורקית, ובמהרה הפך לאחד מהשחקנים הבולטים בכדורגל הטורקי. הוא סייע לפנרבחצ'ה לזכות באליפות ליגת העל הטורקית בעונת , ולהגיע עד לרבע גמר ליגת האלופות בעונה העוקבת, שם הודחה על ידי צ'לסי. הישג זה הוא הגבוה ביותר של המועדון במפעלים האירופיים.
בינואר 2013 הושאל לוגאנו מפריז סן-ז'רמן למאלגה הספרדית. אחרי חצי עונת השאלה במאלגה, שוחרר לוגאנו מפריז סן-ז'רמן, וחתם לשנתיים בהעברה חופשית בוסט ברומיץ' אלביון האנגלית. ב-17 במאי 2014 שוחרר מוסט ברומיץ'. במרץ 2015 עבר להאקן מליגת העל השוודית, בקיץ עבר לסרו פורטניו מליגת העל הפרגוואית ובינואר 2016 שב לסאו פאולו.
נבחרת אורוגוואי.
בשנת 2003 זומן לוגאנו לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של אורוגוואי, ובמשך השנים שימש כקפטן שלה. הוא הוביל את הנבחרת כקפטן לזכייה במקום הרביעי בקופה אמריקה ב-2007. הוא סייע לנבחרת להעפיל למונדיאל 2010, לאחר שכבש שער נגד קוסטה ריקה בשלב הפלייאוף של המוקדמות.
הירושה (סדרת ספרים)
סדרת הירושה (אנגלית: Inheritance Cycle) היא סדרת ספרי פנטזיה מאת כריסטופר פאוליני. במקור הסדרה אמורה הייתה לכלול שלושה כרכים ולהיקרא "טרילוגיית הירושה", עד שפאוליני הודיע שהעלילה מסובכת מדי לשלושה ספרים בלבד ושהוא מתכוון לפצל את הספר השלישי לשני ספרים שונים: בריסינגר והירושה.
את הספר הראשון בסדרה, אראגון, הוציאה לאור משפחתו של פאוליני בכוחות עצמה בשנת 2002 וגם הוצאת קנופף ב־2003. הספר השני בסדרה, הבן הבכור, יצא ב־2005. שניהם נכנסו לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס ומכרו בסך הכל יותר מ־20 מיליון עותקים בכל העולם. ב־20 בספטמבר 2008 יצא לאור הספר השלישי, בריסינגר. הספר הרביעי, הירושה (באנגלית Inheritance), יצא לאור באנגלית ב־8 בנובמבר 2011. התרגום העברי יצא באוגוסט 2012. הסדרה תורגמה בידי יעל ענבר.
בשנת 2006 הופץ הסרט אראגון, המבוסס (בצורה די רופפת) על עלילת הספר הראשון. בסרט כיכבו אדוארד ספלירס, ג'רמי איירונס, סיינה גילורי ורוברט קרלייל. הסרט קיבל ביקורות שליליות כך שהוא לא קיבל סרטי המשך והוא למעשה הסרט היחיד של הסדרה.
בנוסף יצא משחק וידאו: אראגון, המבוסס על הסרט.
היסטוריה.
כריסטופר פאוליני, שחונך חינוך ביתי בידי הוריו, סיים את לימודי התיכון כשהיה בן 15 אך לא הרגיש בוגר מספיק כדי לעבור למכללה. בזמנו הפנוי באותה תקופה הוא החל בכתיבת אראגון. לאחר שנה אחת בה כתב טיוטה ראשונה לספר, הוא השקיע שנה נוספת בכתיבה מחדש והעמקת הדמויות והסיפור. בסיום העבודה הוא הציג את הסיפור להוריו, שפרסמו אותו בהוצאת הספרים המשפחתית, Paolini International. במהלך מסע פרסום שערך פאוליני לספרו במספר בתי ספר, הספר נתגלה במקרה על ידי אלפרד קנופף שפרסם אותו בהוצאת הספרים שלו ב־2003.
הבן הבכור יצא לאור באוגוסט 2005, בכריכה קשה. גרסה מוגבלת בעותקים של הספר יצאה בספטמבר 2006 וכללה תוכן נוסף כגון: היסטוריה מקוצרת לאלאגייזיה, פוסטר דו צדדי של הטבעת של ברום ושל גליידר והצצה לעלילת בריסינגר. במרץ 2007 הופצה גרסה בכריכת נייר.
הספר השלישי, בריסינגר (או: שבע ההבטחות של אראגון הורג־הצל וסאפירה בג'ארסקולאר), יצא לאור ב־20 בספטמבר 2008, כפי שכתב פאוליני באתר הרשמי. משמעות השם בשפה העתיקה של אלאגייזיה שהמציא הסופר היא "אש".
הספר הרביעי יצא בשנת 2012 והוא מסכם את סדרת הירושה.
עלילה.
אראגון.
הספר פותח בפרולוג, בו צל – מכשף שרוחות מרושעות השתלטו על גופו – בשם דורזה ומספר אורגלים הורגים שני אלפים ורודפים אחרי אשה אלפית ביער. האשה האלפית מחזיקה ברשותה אבן כחולה. הצל מצליח לשבות את האלפית, אבל האלפית מספיקה לשלוח את האבן באמצעים קסומים לרכס הרי השדרה.
אראגון, נער בן 15, חי עם דודו גארו ובן דודו רוראן בחווה הגובלת בכפר בשם קרווהול. יום אחד, בעת ציד ביער ברכס השדרה, רכס הרים מסוכן ששוכן לאורך צידה המערבי של אלאגייזיה, מופיעה מול אראגון אבן כחולה, מלוטשת ובוהקת. לאחר מספר ימים, בוקעת מה"אבן" דרקונית, ואראגון מבין שהאבן הייתה למעשה ביצת דרקון. אראגון מעניק לדרקונית את השם סאפירה. סאפירה יכולה לתקשר עם אראגון באמצעות קשר מנטלי שהיא חולקת איתו. בהתחלה אראגון מצליח להסתיר את הדרקונית, ולגדל אותה ביער הסמוך. אבל עד מהרה, שניים ממשרתי המלך, הרא'זאק, מגיעים לקרווהול בחיפוש אחר הביצה. אראגון וסאפירה מצליחים להימלט ולהתחבא ביער, אבל הרא'זאק פוצעים את גארו אנושות ושורפים את החווה ואת ביתו של אראגון. לאחר שגארו מת, אראגון מרגיש שאין לו עוד שום סיבה להישאר בקרווהול, והוא פותח במסע נקמה אחרי הרא'זאק. למסע מצטרף אליו מספר סיפורים זקן ומסתורי בשם ברום, שמשום מה מתעקש לעזור לו ולסאפירה.
תוך כדי המסע, ברום מלמד את אראגון את אמנות הלחימה בחרבות ואת השפה העתיקה, שבעזרתה אראגון יכול לעשות שימוש בקסמים. המסע מוביל אותם לעיר טירם, שם הם מצליחים לעלות על עקבותיהם של הרא'זאק ולגלות שהם נמצאים בעיר הדרומית דראס ליאונה. בלילה, לאחר שיצאו מהעיר, הרא'זאק טומנים לאראגון וברום מארב. זר בשם מרטאג מציל אותם, אבל ברום נפצע אנושות. בידיעה שהוא עומד למות, ברום מגלה לאראגון שהוא עצמו היה פעם רוכב דרקונים. לדרקונית שלו קראו גם כן סאפירה, אבל היא נהרגה במהלך קרב עם גאלבטוריקס ומפרי השבועה. לאחר שברום מספר לאראגון פרטים אלו, הוא מת.