בספר מ-2002, "Art, Argument and Advocacy", נטען כי בזמן דיבייט, הקלישאה משנה את הרגש לתבונה. האתיקן ג'ק מרשל כתב ב-2005 כי הפופולריות של הקלישאה נובעת מיכולתו לפגוע ברציונליות, במיוחד בשיח על המוסר. תומכי הצנזורה משתמשים בקלישאה בשביל להגן על ילדים מפני הסכנה הנתפסת. בספר מ-2009, "Community, Space and Online Censorshi", נטען כי סיווג ילדים כחפים מפשע הזקוקים להגנה, היא סוג של אובססיה לטוהר המידות. במאמר מ-2011 שפורסם בכתב העת "Journal for Research Research", צוין כי הקלישאה צמחה מתוך פאניקה מוסרית.
הקלישאה הופיעה בסרט הדיסני מ-1964, מרי פופינס, כאשר דמותה של גברת בנקס התחננה בפני המטפלת שעוזבת אותה שלא להפסיק ולחשוב על הילדים. ב-1996, הקלישאה קיבלה התייחסות סאטרית בתוכנית הטלוויזיה המונפשת, משפחת סימפסון, כאשר הדמות הלן לאבג'וי אמרה "האם מישהו לא יחשוב על הילדים בבקשה?" ("Ohhh, won't somebody please think of the children!"), במהלך דיון שנוי במחלוקת על ידי אזרחי העיר הבדיונית ספרינגפילד.
במהדורת 2012 של "Georgia State University Law Review" , צ'ארלס ג'יי. טן ברינק אמר כי השימוש של לאבג'וי בקלישאה היא פרודיה מוצלחת. השימוש בקלישאה נהיה לעיתים קרובות כנושא ללעג.
מה עם הילדים?
תחשוב על הילד
מה עם הילד?
שה-ין
שְׁה-יֵן (בסינית: 十堰; בפין-יין: Shíyàn; מילולית: "עשרת הסכרים") היא נציבות עירונית במחוז חוביי שבמרכז הרפובליקה העממית של סין. בשנת 2007 נבחרה העיר לעשרת הערים המובילות בסין על ידי דו"ח "Chinese Cities Brand Value Report", אשר פורסם בפסגת פורום הערים הסיניות בבייג'ינג. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה 3,209,004 תושבים, מתוכם 1,428,629 בשטח האורבני.
היסטוריה.
במהלך שנות השישים, מאו דזה-דונג ופקידים אחרים בממשל, מחשש לטלטלה ופלישה, ביקשו להקים תעשייה במקומות מרוחקים יותר. שה-ין, שנמצאת בצפון-מערב חוביי שהיה ידוע אז בעוניו, הייתה אז כפר קטן המונה כמה מאות משקי בית בלבד. בשנת 1967 נשלחו לראשונה צוותי עובדים ומהנדסים לשה-ין במטרה לסקור אתרים למפעלי רכב ומפעלים במסגרת תוכנית בניית החזית השלישית. בהוראת מאו בשנת 1969, ייצור המשאיות בשה-ין החל. כ־25,000 עובדי בניין נשלחו לשה-ין במהלך תקופה זו כדי לצייד את העיר בתשתית הדרושה לפרויקט כזה.
בעשורים שלאחר מכן חוותה העיר צמיחה כלכלית מואצת עקב מתקנים אלה, שהעסיקו כמעט 200,000 עובדים. עם זאת, בתחילת שנות ה-90 עקפו את שה-ין יותר ויותר מיזמי רכב חדשים, שמוקמו בערים גדולות יותר ועם קישורי תחבורה טובים יותר. בשנת 2003, דונגפנג מוטורס העבירה את מפעל רכבי הנוסעים הראשי שלה לווהאן, וכתוצאה מכך הייתה ירידה באוכלוסייה בשה-ין.
החל משנת 2019 פועל קו רכבת מהירה המתוכנת לפעליות של 350 עד קמ"ש לווהאן.
גאוגרפיה.
שה-ין משתרעת על פני 23,708 קמ"ר בקצה הצפוני ביותר של המחוז וגובלת ב ובמועצה המיוערת שנונגג'יה מדרום-מזרח ובמחוזות חנאן מצפון-מזרח, שאאנשי מצפון-מערב וצ'ונגצ'ינג מדרום-מערב ומרוחקת כ-402 ק"מ צפון-מערבית לבירת המחוז ווהאן. הרי וודאנג עוברים מזרח-מערב דרך שה-ין, עליהם נמצא אחד ממרכזים החשובים ביותר לאמונה הדאואיסטית. האזורים מסביב מכילים כ-200 מקדשים, אנדרטאות, מנזרים ואתרים נוספים המקודשים לדאואיזם.
יחסי מרוקו–רומניה
יחסי מרוקו–רומניה הם יחסי החוץ בין מרוקו ורומניה.
סקירה כללית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1962. שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד מדינות הים התיכון ובלה פרנקופוני. בשנת 2012 חגגו שתי המדינות 50 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן, וארגנו מספר אירועי תרבות ואמנות הן ברומניה והן במרוקו. במהלך השנים מאות מורים רומניים לימדו בבתי ספר במרוקו ואלפי צעירים מרוקאים למדו באוניברסיטאות ברומניה.
הר ורנון הארקורט
הר ורנון הארקורט (באנגלית: Mount Vernon Harcourt), המכונה לעיתים, בטעות, הר הארקורט (באנגלית: Mount Harcourt), הוא הר געש, הממוקם בחצי האי האלט שלחוף ים רוס באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, במזרח אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.
להר צורה חרוטית, ושיא גובה 1,570 מטרים מעל פני הים; הר ורנון הארקורט הוא ההר ה-1,632 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר הוא הר געש מסוג הר געש שכבתי, וסמוכים אליו שלושה הרי געש מסוג חרוט מגן.
היסטוריה.
גילוי ההר.
ההר התגלה בינואר 1841 על ידי סר ג'יימס קלארק רוס.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'יימס קלארק רוס.
ההר נקרא על שם הכומר ויליאם ורנון הארקורט ממיסדיי איגוד המדע הבריטי (British Science Association).
גאולוגיה.
הר ורנון הארקורט, הוא חלק מהקבוצה הוולקנית מקמרדו.
לקריאה נוספת.
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 402
בש&quot;פ 10532/03 אירית רשל נ. מדינת ישראל
ב-בש"פ 10532/04 רשל נ' מדינת ישראל, הכריע בית המשפט העליון בשאלת מעמדם של מעמידי הערבות הבנקאית בהליכי מעצר. החלטה זו הייתה לימים לאחת ההחלטות המרכזיות בדיני המעצרים בישראל.
נקבע כי כאשר הופקדה ערבות בנקאית לצורך שחרורו של חשוד, אין לראות באדם שלבקשתו הוצאה הערבות הבנקאית כ"צד" מעוניין שיש מקום לזמנו לדיון, משאינו 'ערב' מהבחינה המשפטית.
עוד נקבע כי משך הזמן להארכת תוקף הערבות יחל מתום 180 הימים ולא מתום ההארכה.
רקע.
בית המשפט או הקצין הממונה בתחנת המשטרה רשאים לשחרר אדם בערובה, והם אף רשאים להתנות את שחרורו בערובה בתנאים. שחרור בערובה הוא על תנאי שהמשוחרר בערובה יתייצב לחקירה, הליכי משפט או לנשיאת עונשו, וכן שיינע מלשבש הליכים. בקביעת הערובה, תחשבים במהות העבירה, המידע המצוי בידי רשויות החוק, העבר הפלילי של האדם, מצבו הכלכלי ויכולתו להמציא ערובה, וכן האפשרות שיוכל לעמוד בתנאי הערובה.
אם משוחרר בערובה מפר את תנאי שחרורו בערובה, הוא מובא בפני שופט וזה רשאי להורות על חילוט הערבות או חלק ממנה, ואם התגבשה עילת מעצר - רשאי הוא להורות על מעצרו של אותו אדם או על שחרורו בערובה בתנאים שיקבע. עם זאת, כאשר מדובר בערבות שנתן ערב שהוא צד שלישי (ולא המשוחרר בערובה), בית המשפט מחויב לתת זכות טיעון לנותן העירבון. הגיונו של סעיף זה הוא שנותן העירבון, בהיותו צד מעוניין, זכאי לכך שהבקשה לחילוט הערבון תידון רק לאחר שתינתן לו הזדמנות להשמיע טענותיו. הערב אינו נתפס אך כצד כלכלי אלא כצד ממש, ובמקרה ונפטר הערב - אחריותו על-פי כתב הערובה בטלה וסכום ערבונו יוחזר לערבונו לכשיתבקש הדבר.
העובדות.
אדם בשם רונן רשל נעצר בשל עבירות על-פי חוק ניירות ערך, ובמסגרת שחרורו בתנאים מגבילים החליט בית המשפט לחייבו להעמיד ערבות לבית המשפט על-סך 75 ריבוא ש"ח, בכסף מזומן או בערבות בנקאית. לאחר בקשות להקלה בתנאי שחרורו, נקבע כי רונן יעמיד ערבות על-סך 40 ריבוא, ואילו הוריו, אירית ומישל רשל, ימציאו ערבות בנקאית על-סך 50 ריבוא נוספים. בסופו של יום, הופקדו בבית המשפט שתי ערבויות בנקאיות שהביאו לערעור בבש"פ, כתב הערבות הראשון ניתן - כאמור בראשו - "בהתאם להוראות של רשל אירית", וכתב הערבות השני ניתן - כאמור בראשו - "לבקשת ה"ה אביגדור צמח". אביגדור צמח הוא סבו של רשל, והוא ואימו של רשל, אירית, הם העוררים.
כשנתיים לאחר מכן, נפתחה נגד רונן רשל חקירה נוספת בגין עבירות על-פי חוק ניירות ערך, והוא נדרש על-ידי בית המשפט להמציא ערבויות נוספות. רשל הפקיד בתיק השני שתי ערבויות בנקאיות נוספות, כאשר בראש כל אחת משתי הערבויות נכתב כי ניתנה "בהתאם להוראות של רשל אירית".
מספר שנים אחר כך, ביקש רונן הקלה בתנאי שחרורו כך שיתאפשר לו לצאת את הארץ לתקופה קצובה לצורך קידום עסקיו. בית-המשפט נעתר לבקשה, ורשל יצא את הארץ. משעבר המועד ורשל בושש לחזור ארצה, ביקשה המדינה לחלט את הערבויות בשני התיקים.
טענות הצדדים וגלגולי הבקשה.
ההורים כי אין לחלט את הערבויות - לא את ערבויות צד ג' ולא את הערבויות הבנקאיות - הואיל ולעת הדיון בבקשתו של רשל לשנות מתנאי הערבות ולהתיר לו לצאת לחו"ל, לא צירפה המדינה אותם ואת הסב כמשיבים לבקשה. שינוי תנאי השיחרור, כך טענו ההורים, לא נודע להם אלא לאחר שרשל יצא את הארץ. עוד טענו ההורים, כי פקע תוקפן של הערבויות שניתנו בתיק המעצרים הראשון. בית-משפט השלום קבע כי הערבויות כולן עומדות בתוקפן וכי יש לחלט את הערבויות הבנקאיות כבקשת המדינה. עם זאת קיבל בית-המשפט את טענת ההורים בסוגיית ערבויות צד ג', והחליט שלא לחלטן.
על החלטתו זו של בית-משפט השלום הגישו האם והסב, העוררים, ערר לבית-המשפט המחוזי בתל אביב-יפו. בית-המשפט המחוזי (כב' השופט ח'אלד כבוב) דחה את הערר ומכאן הבש"פ.
הטיעון העיקרי של העוררים נסב על השאלה: מיהם הערבים בארבע הערבויות הבנקאיות? לשיטת המערערים, משהערבות הומצאה לבקשתם ועל חשבונם - כאמור בראשו של כל אחד מכיתבי הערבות הבנקאית - נמצא כי הם-הם הערבים האמיתיים, וכי מעמדו של הבנק לא היה אלא מעמד של מתווך ושליח פיננסי מטעמם כלפי המדינה. מכאן, הם - האם והסב - הם הערבים; בינם לבין המדינה מתקיים קשר ישיר של ערב ונושה; ועל-כן שומה היה על בית-משפט השלום לשמוע את דעתם בטרם קיבל החלטה לשנות את תנאי השיחרור ולאפשר את יציאתו של רשל מן הארץ. ומשלא נשמעה דעתם, שוב אין מקום לחילוט הערבויות הבנקאיות.