תחנות רכבת תחתית אחרות סמוכות ופתוחות הן ברוקלין ברידג'-סיטי הול/צ'מברס סטריט (רכבות 4, 5, 6, &lt;6&gt;, J ו-Z) ורחוב צ'יימברס-מרכז הסחר העולמי/פארק פלייס/רחוב קורטלנדט (רכבות 2, 3, A, C, E, N, R ו-W).
כמרכז גאוגרפי.
גוגל מפות משתמשת בבניין העירייה של ניו יורק כנקודת קילומטר אפס שממנה נמדדים מרחקים מניו יורק.
ואסילי הפוזל
כנסיית ואסילי הקדוש
ואסילי קצ'לוב
ואסילי ריאביקוב
ואסילי שויסקי
ואסילי שוקשין
סמנת'ה פוקס
סמנת'ה
אדלימומב
ארנו ביברשטיין
ארנו ביברשטיין (בגרמנית: Arno Bieberstein; 17 באוקטובר 1884 – 7 ביולי 1918) היה שחיין גרמני. אלוף אולימפי ושיאן עולם במשחה ל-100 מטר גב (לונדון 1908).
ביברשטיין היה לשחיין גב האחרון שזכה במדליית זהב אולימפית בסגנון "גב קלאסי".
ביוגרפיה.
ביברשטיין גדל במגדבורג בירת מדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה. בשנים 1907-1905 זכה 3 פעמים ברציפות באליפות גרמניה בשחייה במשחה ל-100 מטר גב.
אלוף אולימפי ושיאן עולם.
באולימפיאדת לונדון (1908) זכה ביברשטיין במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא עולם חדש של 1:24.6 דקות, לפני לודוויג דאם מדנמרק (1:26.6 דקות) והרברט הרסנפ מבריטניה (1:27.0 דקות). כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 1:25.6 דקות שאותו שיפר בשלב חצי הגמר (1:25.2 דקות).
ביברשטיין עבד כבנקאי.
טרור משפטי
ג'ו מנגניילו
ג'וזף מייקל "ג'ו" מנגניילו (באנגלית: Joseph Michael "Joe" Manganiello; נולד ב-28 בדצמבר 1976) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. התפרסם בשל תפקידו כפלאש תומפסון בסרטו של סם ריימי "ספיידרמן", ובשל תפקידו כהלסיד הרבו בסדרה "דם אמיתי", תפקיד אשר זכה עליו בפרס סאטורן.
ביוגרפיה.
מנגניילו נולד בפיטסבורג, פנסילבניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית. לו אח צעיר בשם ניקולס. בתיכון היה מנגניילו קפטן קבוצת הפוטבול ושיחק בתפקיד ראשי במחזמר "אוקלהומה!" אשר הועלה בבית ספרו. לאחר מספר פציעות ואף מתיחה בשריר בברך גברה התעניינותו של מנגניילו במשחק ובימוי. את לימודיו התיכוניים סיים בשנת 1995 ולאחר מכן שלח בקשה להתקבל למחלקת האומנות של אוניברסיטת קרנגי מלון, בקשתו נדחתה ולכן החל ללמוד באוניברסיטת פיטסבורג. שנה לאחר מכן שלח בקשה לקרנגי מלון שוב והתקבל לאוניברסיטה. בשנת 2000 סיים מנגניילו עם תואר במשחק. במהלך לימודיו טייל בין ניו יורק ללוס אנג'לס במטרה להשיג אודישנים שונים וכך יצר לעצמו קשרים בתחום המשחק.
קריירה.
לאחר סיום לימודיו עבר מנגניילו ללוס אנג'לס וחתם עם סוכנות כישרונות. שלושה ימים לאחר החתמתו בסוכנות נבחן לסרט "ספיידרמן" על תפקידו של פיטר פארקר אך לבסוף קיבל את תפקידו של פלאש תומפסון ושיחק בסרט לצדם של טובי מגוויר, קירסטן דנסט, וילם דפו וג'יימס פרנקו. הוא השתתף גם בסרט ההמשך "ספיידרמן 3" בהופעת אורח ללא טקסט. במקביל הופיע מנגניילו בסדרות שונות בתפקידי אורח בסדרות כמו "לאס וגאס".
ב-2007 הופיע בסדרה "סקראבס" בתפקיד אורח וגם בסדרה "ER". במקביל הופיע מנגניילו במספר פרקים של הסדרה "איך פגשתי את אמא" של רשת CBS.
ב-2008 הצטרף לצוות השחקנים של הסדרה "מגרש ביתי" ושיחק בה במשך שלוש עונות.
בשנת 2009 שיחק בסרט "" והשתתף בסדרה "מדיום". בנוסף הופיע מנגניילו בשלוש הגרסאות של הסדרה "CSI".
בשנת 2010 שיחק בפרסומת של הרשת טאקו בל.
בשנת 2012 שיחק בדרמה הרומנטית "למה לצפות כשאתם מצפים" לצד ג'ניפר לופז וקמרון דיאז.
אתר האינטרנט BuddyTV דירג אותו במקום הרביעי ברשימת הגברים הסקסיים בטלוויזיה לשנת 2010, שנה לאחר מכן עלה בדירוג למקום השני ברשימה. ב-2012 דורג במקום השביעי ובשנת 2013 ירד בדירוג למקום ה-55 ברשימה.
בשנת 2012 שיחק מנגניילו בסרט "מג'יק מייק" של סטיבן סודרברג, בתפקיד ריצ'י. הוא חזר לשחק בתפקיד זה גם בסרט ההמשך, "מג'יק מייק XXL", בשנת 2015.
ב-29 באוגוסט 2016 הוכרז כי מנגניילו צפוי לגלם את דמות הנבל מעולם הקומיקס של DC קומיקס, דת'סטרוק, לאחר שבן אפלק (שגם מגלם את באטמן) שכתב וביים את סרט הסולו החדש של באטמן כחלק מהיקום הקולנועי של DC, פרסם בחשבון הטוויטר שלו סרטון שבו נראה שהוא סיים לצלם סצנה שבה דת'סטרוק מופיע. מספר שעות לאחר מכן שמועה זאת אושרה בידי "פורבס".
בשנת 2019 שיחק בתפקיד הראשי בדרמת הספורט "בתחתית העמדה התשיעית", לצדה של אשתו סופיה ורגרה. מנגניילו לקח חלק גם בהפקת הסרט.
חיים אישיים.
מנגניילו אוהד של פיטסבורג סטילרס ואף ביים והפיק סרט תיעודי על הקבוצה תחת השם "DieHardz".
בדצמבר 2014 התארס לשחקנית הקולומביאנית-אמריקאית סופיה ורגרה, והם התחתנו ב-21 בנובמבר 2015.
אנדרו בובל
אנדרו בובל (באנגלית: Andrew Bovell; נולד ב-23 בנובמבר 1962) הוא מחזאי ותסריטאי אוסטרלי פעיל בתחום התיאטרון, הקולנוע והטלוויזיה.
ביוגרפיה.
אנדרו בובל נולד בעיר מכרות קלגורלי, באוסטרליה המערבית ועד לא מכבר התגורר באדלייד, בדרום אוסטרליה. אחר כך חי תקופה בניו יורק בארצות הברית. כעת חזר לגור באדלייד הילס בדרום אוסטרליה.
בשנת 1992 כתב את התסריט לסרט "רק לרקוד" יחד עם באז לורמן שזהו גם סרטו הראשון כבמאי. בובל ולורמן קיבלו מועמדות לפרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר על עבודתם בסרט.
בשנת 1996 יצר את המחזה "Speaking in Tongues" שעובד על ידו לקולנוע בשם "לנטנה" (Lantana) וזכה לפרסום באירופה ובאמריקה. יצירו זו זיכה את בובל בפרס אוגי (Awgie Award).
מחזה ותסריט זה פורסם מאוחר יותר בהוצאה לאור Currency Press בקובץ מחזות, שכלל את "After Dinner" (1988),"Holy Day" (2001), "Scenes from a Separation" (נכתב עם חני רייסון) (1995) ו "?Who's Afraid of the Working Class" נכתב עם פטרישה קורנליוס, מליסה ריווס, כריסטוס ציולקס ואייריני ולה והוא מורכב מחמשה מחזות קצרים המתארים חייהם של אנשים החיים בעוני ובשולי החברה, הנאבקים להישרדות. (1998). Who's Afraid of the Working Class? עובד לקולנוע בסרט "Blessed".
מחזהו משנת 2008 -hen the Rain Stops Falling (כשיפסיק הגשם) זכה לפרס לספרות של ראש ממשלת מדינת ויקטוריה ובפרס לספרות של ראש ממשלת מדינת קווינסלנד.
פרסים ואותות כבוד.
2008: פרס ראש ממשלת מדינת ויקטוריה על המחזה When the Rain Stops Falling
2008: פרס ראש ממשלת קווינסלנד על המחזה - When the Rain Stops Falling
תסריטים.
יחד עם אחרים:
לימה (פירושונים)
דה לימה
ביזת יצירות אמנות בידי הנאצים
בתקופת הרייך השלישי ערכו סוכני המפלגה הנאצית ביזה של יצירות אמנות מבעליהן. בנוסף ליצירות אמנות הנאצים לקחו תכשיטים וחפצי כסף וזהב אחרים, ספרים עתיקים, חפצי תרבות ודת וקרמיקה.
היסטוריה.
ביזת יצירות אמנות בגרמניה הנאצית התרחשה החל מעליית הנאצים לשלטון בינואר שנת 1933 ועד לסוף מלחמת העולם השנייה. בוזזים רבים היו אנשי יחידת קונסטשוץ (גרמנית: Kunstschutz, יחידות הגנת האמנות). רוב הביזה התרחשה בתקופת המלחמה עצמה. פריטים תרבותיים רבי-ערך ומשמעות נגנבו: ציורים, קרמיקה, ספרים ותשמישי קדושה יהודיים. למרות שרוב הפריטים הללו התגלו על ידי בעלות הברית מיד לאחר המלחמה, רבים עדיין חסרים, וקיים מאמץ בינלאומי לאתר אותם, במטרה להחזירם לבעליהם החוקיים.
מרתפים ומחסנים ובהם מאות יצירות אמנות מתגלים גם עשרות שנה לאחר הסתרתם.
גנבת יצירות אמנות כחלק מנישול היהודים מרכושם נתכנתה בתקופת גרמניה הנאצית בשם: "אריזציה". הנאצים התמקדו בעיקר בשני סוגים של אמנות אסורה בגרמניה הנאצית: "אמנות מנוונת", כלומר יצירות אמנות מודרנית או שנוצרה על ידי יהודים כגון הגדת וולף, ויצירות אמנות שהיו אהובות ומוערכות על ידי אדולף היטלר, שהיה צייר חובב ובעל יומרות אמנותיות, ונדחה בצעירותו על ידי האקדמיה לאמנות בווינה.
לקראת סוף המלחמה הוקמה על ידי המפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית (SHAEF) יחידת "אנשי המונומנטים", שתפקידה היה לאתר יצירות גנובות ולשמר ככל האפשר מבנים ארכיטקטוניים במהלך הקרבות. במקביל, ברית המועצות הפעילה יחידות תגמול שנועדו להחרים יצירות אמנות מהגרמנים ולהעבירם לברית המועצות כפיצויים על הסבל שגרמניה הנאצית גרמה לעמי המזרח.
קלמנט השביעי
צקום
אשר בן אריה
בית העץ של האימה
יעלה מקליס
יעלה מקליס (נולדה ב-3 ביולי 1959) היא ראש עיריית יהוד-מונוסון.
ביוגרפיה.
מקליס נולדה בסביון לאברהם, עורך דין בעל משרד בפתח תקווה ויו"ר הוועד המקומי של סביון, והדסה, עורכת דין, שווייצרית במקור.
אחיה, סגן , נהרג ב-1983, במלחמת לבנון הראשונה, בעת ששירת כקש"א של סיירת גולני.
עורכת דין במקצועה, בוגרת החוג לכלכלה וניהול באוניברסיטת תל אביב ומשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
במסגרת עבודתה כעורכת דין יזמה שינויי חקיקה בהתנדבות, כיועצת המשפטית של עמותת "גרנית".
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בשנת 2008 נבחרה למועצת העיר יהוד-מונוסון מטעם סיעת "יחד למען קריית הסביונים", ושימשה ראש האופוזיציה במועצת העיר וחברת ועדת התכנון והבנייה בעיר.
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל שנערכו באוקטובר 2013, התמודדה לראשות העיר יהוד-מונוסון מטעם סיעת "יחד בראשות יעלה מקליס". בסיבוב הראשון זכתה ב-36% מהקולות, יותר מכל מועמד אחר, אך נדרשה לסיבוב שני, שבו התמודדה מול ראש העיר, יוסי בן-דוד, וניצחה, עם 65.6% מהקולות.