ב-1999 הוענק לה מענק מטעם קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.
זמן קצר לפני פטירתה זכתה בתואר "יקירת קסת הזהב" מטעם אגודת הסופרים העברים.
גילה אוריאל נפטרה בינואר 2007, סמוך ליום הולדתה ה-93.
נקברה בבית העלמין נחלת יצחק לצד אמה סופיה.
קישורים חיצוניים.
מתרגומיה:
אולגה שטם
אולגה שטאם
בוריס דב ברוצקוס
בוריס דב (בֶּר) בְּרוּצְקוּס (ברוסית: Борис (Бер) Давидович Бруцкус, בוריס דווידוביץ' ברוצקוס; בכתב לטיני: Brutzkus; 3 באוקטובר 1874, פולאנגן, ליטא הרוסית – 7 בדצמבר 1938, ירושלים) היה עסקן ציבור, כלכלן יהודי-רוסי נודע, מדען, מומחה לבעיות של ברית המועצות וחוקר בעיות אגרריות, מהמומחים הגדולים באירופה בשאלות כלכלה, ובמיוחד בבעיות חקלאות והתיישבות של יהודים, פרופסור לכלכלה חקלאית באוניברסיטה העברית בירושלים.
קורות חיים.
דב-בר (בוריס) ברוצקוס נולד ב-3 באוקטובר 1874 בפולאנגן (אז פלך קורלנד שבאימפריה הרוסית; כיום ליטא), בן לדוד ברוצקוס, סוחר ענבר.
ב-1878 עברה משפחתו למוסקבה, שם שנה קודם לכן הקימו יוסף ודוד ברוצקוס (דודו ואביו של בוריס) מפעל למוצרי עור.
בשנת 1891 סיים את הגימנסיה במוסקבה עם מדליית זהב, ובשנת 1898 גמר בית ספר גבוה לחקלאות ויערנות בנובאיה אלכסנדריה ()&lt;/small&gt;, אז בפולין הרוסית, וקיבל תואר אגרונום.
בשנים 1898–1907 ריכז את ההדרכה החקלאית במושבות היהודיות ברוסיה מטעם יק"א ('החברה היהודית להתיישבות').
עסק בסטטיסטיקה חקלאית ועיבד את החומר של מפקד 1897 על האוכלוסייה היהודית ופרסם את מסקנותיו בשני כרכים.
בחוברת "דרכי המושבות היהודיות" ביקר את שיטת ההתיישבות של הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד בארץ ישראל והמליץ על הקמת משקים גדולים בהנהלת החברה המיישבת המעסיקה פועלים שכירים. לחוברת זו מפרי עטו נודעה אחר כך השפעה על פעולות הברון בארץ.
בשנים 1907–1922 שימש פרופסור לכלכלה חקלאית בבית ספר הגבוה לחקלאות בפטרבורג ()&lt;/small&gt; (בשנת 1914 שמה של העיר שונה לפטרוגרד, וב-1924 ללנינגרד). היה מומחה לבעיות אגרריות של רוסיה. כיהן כיושב ראש הוועדה לתכנון חקלאי של אזור לנינגרד.
היה מפעילי "אורט" בפטרבורג (מאוחר יותר היה חבר בוועד המרכזי של האיגוד עולמי של "אורט"), ויחד עם שמעון דובנוב ממנהיגי ה"פאלקס-פארטיי" ('המפלגה העממית'). השתתף בכתבי עת רבים ביידיש וברוסית. בשנים 1915–1917 היה עורך כתב העת "Вестник трудовой помощи среди евреев" ('עלון הסיוע בעבודה בקרב היהודים').
בסוף שנת 1922 גורש מרוסיה הסובייטית יחד עם פרופסורים וסופרים אחרים בעלי שם, והשתקע בברלין.
היה פעיל במכון מדעי של המהגרים הרוסים בברלין (ברוסית: Русский научный институт в Берлине). בשנים 1923–1932 הרצה במכון זה בנושאי החקלאות והכלכלה הפוליטית. היה חבר הנהלת "אורט" בברלין. הרצה באוניברסיטה האידית בווילנה והשתתף באופן פעיל בייווא (ייִדישער װיסנשאַפֿטלעכער אינסטיטוט או 'המכון המדעי היהודי').
הוציא (יחד עם הדמוגרף יעקב לשצ'ינסקי) כתב עת לדמוגרפיה, סטטיסטיקה וכלכלה יהודית.
כתב ספר על חקלאות יהודית במזרח אירופה וספרים רבים על בעיות המשק הסובייטי.
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, העתיק את מגוריו לפריז.
באפריל 1935 עלה לארץ ישראל, והופקד על הקתדרה החדשה לכלכלה חקלאית באוניברסיטה העברית בירושלים, שנוסדה בסיוע הקרן הקיימת לישראל. עד מותו בשנת 1938 שימש פרופסור לכלכלה חקלאית באוניברסיטה.
השתתף ב"המשק השיתופי". היה מהמומחים הגדולים באירופה בשאלות כלכלה, ובמיוחד בבעיות חקלאות והתיישבות של יהודים. היה חסיד כלכלה ליברלית ושוק חופשי, ואחד המבקרים המובילים של כלכלה מתוכננת.
נפטר ב-7 בדצמבר 1938 מסרטן בירושלים.
הרצאותיו באוניברסיטת ירושלים יצאו לאור לאחר פטירתו בשם "כלכלה חקלאית".
בנו הבכור מיכאל ברוצקוס (1903–1949) היה אף הוא כלכלן.
בנו האמצעי, ליאוניד-אליעזר ברוצקוס (1907–1987), היה מהנדס, אדריכל, מהדמויות הבולטות בתחום התכנון בישראל של שנות החמישים והששים. עבד במשרד ראש הממשלה וכיהן כממונה על התכנון האזורי במשרד הפנים. כמו כן שימש כמרצה בטכניון ובאוניברסיטת בן-גוריון.
בנו הצעיר, דוד אנטול ברוצקוס (1910–1999), היה אדריכל וצייר ישראלי. נכדתו קולין, בתו של דוד אנטול ברוצקוס, הייתה אשתו הראשונה של המשורר והמתרגם אהרן שבתאי.
אשתו אמיליה אוסיפובה-ברוצקוס (1873–1952) כתבה ביחד עם בנם אליעזר, ביוגרפיה עליו.
אחיו הבכור יוליוס ברוצקוס (1870–1951), היה רופא, פעיל ציוני, פוליטיקאי ליטאי, היסטוריון ופובליציסט.
אחותו מרגלית נישאה לשלמה גפשטיין.
פרסומיו.
לאחר מותו:
שיי ויגהאם
פרנקלין שיי ויגהאם, ג'וניור (באנגלית: Franklin Shea Whigham, Jr.; נולד ב-5 בינואר 1969) הוא שחקן אמריקאי המוכר בזכות תפקידו בתור השריף איליי תומפסון בסדרת הפשע "אימפריית הפשע".
ביוגרפיה.
ויגהאם נולד בטאלאהאסי בירת פלורידה, בנם של פרנק, פרקליט, ושל בת', ספרנית. הוא למד והתמקצע לראשונה כשחקן ב"אוניברסיטת מדינת ניו יורק" שבפורצ'ס, ניו יורק. לאחר שסיים בהצלחה את לימודיו הקים ביחד עם חברו לספסל הלימודים השחקן קירק אסבדו, כוכב הסדרה "אוז", קבוצת תיאטרון שנקראה "קבוצת רוצ'סטר".
ויגהאם נשוי ואב לארבעה.
קריירה.
ויגהאם החל לשחק באופן מקצועי בשנת 2000 לאחר שקיבל תפקיד משני בדרמת המלחמה של ג'ואל שומאכר, "טייגרלנד".
במהלך השנים הופיע בדרמות "", בתפקיד יוג'ין, חברו של הנער זיה, "כבוד ותהילה", "הבנות האמיתיות", "גורל אבותינו" ובסרט האימה "ספלינטר", בתפקיד הראשי.
בשנת 2005 שיחק לצד הית' לדג'ר בדרמה שמספרת על תרבות הסקייטבורד, "שליטי דוגטאון", בבימויה של קתרין הארדוויק.
בשנת 2009 השתתף בסרט הפעולה "מהיר ועצבני 4".
בשנת 2010 שיחק בסרט האקשן "מצ'טה" לצד דני טרחו, והחל לשחק בסדרת הפשע המושקעת "אימפריית הפשע" בתפקיד השריף של אטלנטיק סיטי איליי תומפסון, אחיו של גיבור העלילה הגזבר המושחת נאקי תומפסון (סטיב בושמי).
בשנת 2011 הופיע ויגהאם בדרמת המתח "סערת רוחות" בתור דווארט העוזר לגיבור הסרט קרטיס לפורץ' (מייקל שאנון) לבנות מקלט מפני סופות.
בשנת 2012 שיחק בדרמה הקומית "אופטימיות היא שם המשחק", בתפקיד ג'ייק, אחיו הצעיר של פאט סולטאנו (בראדלי קופר).
בשנת 2016 שיחק בסרטו של פיטר בילינגסלי "במנוסה", דרמת פשע בכיכובם של וינס ווהן, היילי סטיינפלד, טראג'י פ. הנסון ואחרים. בשנת 2017 שיחק בסרט ההרפתקאות "", אשר מהווה אתחול לסדרת סרטי "קינג קונג".
בשנת 2020 לוהק לאחת הדמויות הראשיות במותחן הפוליטי "Gaslit" אודות פרשת ווטרגייט, בגילומו של גורדון לידי, סוכן ה-FBI לשעבר והפעיל הפוליטי שהיה מיוזמי הפריצה למטה המפלגה הדמוקרטית במתחם ווטרגייט תחת ממשלו של ריצ'רד ניקסון. הסדרה כרגע נמצאת בפוסט-פרודקשן ועתידה לעלות לשידור ברשת Starz במהלך 2022.
אורלה (פולין)
אורלה (בפולנית: Orla, בבלארוסית: Орля) היא עיירה במחוז ביילסק מדרום לביאליסטוק בפולין.
תולדות היישוב.
אורלה מוזכרת בתיעוד משנת 1529. במהלך המאות ה-16 וה-17 הוזכרה העיירה במסמכי הנישואין והכלכלה של האצולה המקומית. בין השאר מוזכרים רישיונות מסחר ומלאכה שניתנו לתושבי המקום. ב-1622 ציווה נסיך מקומי על הקמת טירה וכנסייה קלוויניסטית בעיירה. ב-1663 היו בעיירה כ-800 תושבים, בהם כ-400 יהודים. בשנת 1702, בתקופת המלחמה הצפונית הגדולה בין השוודים והרוסים, הייתה אורלה זירת קרבות וסבלה פגיעות.
בשנת 1794, עם חלוקת פולין, ישב מלך פולין האחרון סטניסלאב פוניאטובסקי תקופה קצרה באורלה, וממנה הודיע על התפטרותו. עם החלוקה שכנה אורלה בשטח הכיבוש הרוסי. באמצע המאה ה-19 הוקם בית קברות אורתודוקסי בעיירה. עקב המלחמה הפולנית-סובייטית עזבו את אורלה רבים מתושביה. מספר תושבי העיירה ב-1921 היה כ-1,500 בלבד, מהם כ-1,100 יהודים. לאחר הסכם ריגה שבו לעיירה רבים מהתושבים שעזבו אותה עקב הקרבות.
בשנת 1938 פרצה בעיירה שרפה גדולה, בה נשרפו מאות בתים, בהם שני בתי כנסת. בשנת 1939 נכבשה אורלה בידי הגרמנים, אך כעבור מספר ימים הועברה לשליטת הצבא האדום, ואלו גירשו רבים מתושביה לסיביר, והחרימו רכוש רב מהכנסייה במקום.
יהודי אורלה.
קהילה יהודית בעיירה נזכרת עוד באמצע המאה ה-17, ובשנת 1754 הוקם במקום בית כנסת. יהודי העיירה התפרנסו בעיקר ממסחר זעיר וממלאכה. במשך שנים רבות היוו היהודים רוב בעיירה. ב-1867 היו בעיירה 1,375 תושבים, כ-90% מהם יהודים, ובשנת 1900 היו בעיירה כ-4,300 תושבים, מהם כ-3,600 יהודים. לאחר מלחמת העולם הראשונה והמלחמה הפולנית-סובייטית מספר היהודים בעיירה פחת משמעותית.
בין ילידי העיירה שעלו לארץ נמנים הרב חיים שלמה רוזנטל, אבי הרב אברהם דוד רוזנטל וסבו של הרב יעקב ניסן רוזנטל, "רב האסירים" הרב אריה לוין, הרב אלתר הלר ופעיל ההגנה שלמה זלוטניק.
בשואה.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו באורלה כ-2,500 יהודים, כשלושה רבעים מסך תושבי העיירה.
ב-26 ביוני 1941 כבשו הגרמנים את אורלה מידי הצבא האדום, והחלו בהטלת גזרות על היהודים בה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וסימון הבתים, וחובת גילוח זקנים. כמו כן, מונה בעיירה יודנרט בן 12 חברים, שצווה לספק לגרמנים יהודים לעבודות כפייה.
באוגוסט 1942 הוקם באורלה גטו. בתחילת נובמבר 1942 כיתרו הגרמנים את הגטו, והובילו את כל יושביו בקרונות משא לביילסק פודלסקי. כ-200 יהודים בעלי מקצועות ובני משפחותיהם הועברו לגטו המקומי, והיתר גורשו עם יהודים נוספים מהאזור למחנה ההשמדה טרבלינקה.
צו נשיאותי (ספר)