ב-1846 ראה אור תרגום של הספר לאנגלית בלונדון בשם "היסטוריה של הכנסייה בתשעה ספרים" (A History of the Church in Nine Books, from A.D.324 to A.D.440). ב-1855 ראה אור תרגומו של אדוארד ולפורד (Edward Walford) לאנגלית וב-1890 הוציא צ'סטר דייוויד הרטרנפט (Chester David Hartranft) תרגום מוקפד של ההיסטוריה לאנגלית ("The ecclesiastical history of Sozomen, comprising a history of The church, from 323 A.D. to 425 A.D").
גיליפוס
גיליפוס (ביוונית: Γύλιππος; המאה ה-5 לפנה"ס) היה מצביא ספרטני, שהתבלט בזמן מסע המלחמה האתונאי לסיציליה.
ביוגרפיה.
גיליפוס היה בנו של המצביא הספרטני קליאנדרידאס, שבתחילת המלחמה הפלופונסית הואשם בקבלת שוחד מפריקלס, הוא גורש מהעיר ונידון למוות שלא בפניו. הוא נמלט לעיר תוריי באיטליה, לפיכך גיליפוס לא היה ספרטני טהור, אלא מותאקס, גר תושב. גיליפוס קיבל אישור לחזור לספרטה, ככל הנראה לאחר שאביו מת.
המצביא האתונאי אלקיביאדס, הדליף לספרטה את תוכניות אתונה לתקוף את סירקוסאי. ספרטה חששה שהצלחה אתונאית תערער לחלוטין את מאזן הכוחות בסיציליה. ובעוד המצביאים האתונאים ניקיאס ולאמאכוס מטילים מצור על סירקוסאי, שלחו הספרטנים את גיליפוס בראש צבא לסיציליה. הוא התעכב וגייס כוחות נוספים מקורינתוס, ומערים נוספות שהיו חברות בליגה הפלופונסית. הוא הסתפק אם לשוט ישר אל סירקוסאי, או לנחות בהימרה ולהתקדם דרך היבשה וכך לגייס חיילים נוספים. הוא בחר באפשרות השנייה ונחת בהימרה בצפון סיציליה.
טימאוס טוען שהסיציליאנים לעגו לשערו הארוך ולגלימתו הספרטנית של גיליפוס. אולם בהמשך הצטרפו אליו מאה פרשים מהימרה, קלי זין ופרשים מסלינוס, וחיילים נוספים מערים אחרות, סך הכל 1,000 איש. גיליפוס גם העביר לצידו את ארכונידאס ראש שבט מקומי ובעל השפעה רבה. וכן 2,000 לוחמים ספרטנים וקורינתים, סך הכל בערך 3,000 איש. חלק מהקורינתים תחת פיקודו של גונגילוס הגיעו במהירות האפשרית אל סירקוסראי ועודדו את התושבים המדוכאים. גיליפוס חנה מול החומות של גבעת אפיפולי שהאתונאים היו באמצע בנייתן. הוא הכריז שהוא מוכן להניח לאתונאים אם תוך חמישה ימים יפנו את סיצילה, האתונאים לעגו לו והוא ניסה להתגרות בהם לקרב, אולם ניקיאס פשוט התבצר מאחורי החומה ולא יצא לקרב. כאשר פעם אחת כן יצא לקרב היה זה במקום שבו הפרשים המעולים של סירקוסאי לא יכלו להביא תועלת, והם נוצחו. גיליפוס נאם בפני חייליו והודה שהטעות היא שלו. הקרב הבא התנהל בשטח פתוח, גיליפוס ניצל היטב את פרשיו וניצח. הוא בנה חומה שהקיפה את החומה שאתונאים בנו. ערים רבות בסיציליה מיהרו לשלוח לו סיוע נוסף, וספינות קורינתיות עגנו בנמל סירקוסאי באין מפריע. ניקיאס שלח מכתב לאתונה בבקשת עזרה, האתונאים שלחו כוח נוסף תחת פיקודם של דמוסתנס, ואורימדון.
תגבורת זו לא עזרה, וגיליפוס המשיך לנחול ניצחונות. דמוסתנס החליט לנטוש את האי, הוא ניסה בתחילה דרך הים אולם ציו הובס. לאחר מכן ניסו דמוסתנס וניקיאס לסגת לקטאניה ומשם להפליג ליוון. אולם הסירקוסאים הקיפו אותם וגרמו לכניעתו של דמוסתנס ולקיחתם בשבי של חייליו. ניקיאס ניסה להאבק עוד כמה ימים, אולם כאשר הגיעו חייליו לחוף הנהר אסינרוס, החיילים היו צמאים מאוד ונעצרו לשתות. הסירקוסאים התנפלו עליהם ושחטו את רובם. דיודורוס טוען שגיליפוס שכנע את הסירקוסאים להוציא להורג את דמוסתנס וניקיאס. אולם פלוטרכוס ותוקידידס דווקא טוענים שניסה להגן עליהם, ככל הנראה כדי לקחתם בשבי בספרטה.
זמן קצר לאחר מכן הואשם גיליפוס במעילה. גורלו אינו ברור, אתנאיוס מביא מסורת לפיה הוא התאבד. אם כי דיודורוס טוען שהוא נידון למוות ונמלט מספרטה.
אריסטאס מקורינתוס
אריסטאס, (ביוונית: Αριστέας; מת ב-430 לפנה"ס) היה מצביא קורינתי שלקח חלק פעיל בקרב פוטידאה.
ביוגרפיה.
אריסטאס היה בנו של אדימאנטוס, מי שפיקד על כוחות קורינתוס בקרב ארטמיסיון וקרב סלמיס.
האתונאים יצאו למסע בכלקידיקי כדי לדכא מרידה ולהעניש את מוקדון. הקורינתים נבהלו מהפעילות האתונאית באזור, ושלחו 1,600 הופליטים ו-400 קשתים וקלעים תחת פיקודו של אריסטאס אל פוטידאה. האתונאים מיהרו וציידו 40 ספינות ו-2,000 הופליטים נוספים תחת פיקודו של קאליאס, ושלחו אותם אל כלקידיקי. הם התחברו עם הכוח של ארכסטראטוס שכבש את תרמי, וצר על פידנה. פרדיקאס מלך מוקדון, שידע שאתונה במצב קשה הציע לכרות הסכם שלום, בלית ברירה הסכימו האתונאים, כיוון שמצב העניינים בפוטידאה חייב אותם לחזור לכלקידיקי. אליהם הצטרפו 600 פרשים מוקדונים תחת פיקודם של פיליפוס אחיו של פרדיקאס, ושל פאוסניאס בן דודו של פרדיקאס. שניהם לפני כן היו בין המורדים בפרדיקאס, ולכן האתונאים יכלו לסמוך על נאמנותם גם במקרה שפרדיקאס יעתיק את נאמנותו. הם כבשו את העיר ברויאה, אולם נכשלו בכיבוש העיר סטרפסה. לאחר סטרפסה הם צעדו עוד שלושה ימים כשבמקביל הספינות שטו בים. כעבור שלושה ימים הגיעו לגיגונוס הסמוכה לפוטידאה.
בינתיים, פרדיקאס שוב בגד באתונאים והגיע עם 200 פרשים מוקדונים לפוטידאה. הקורינתים, הפוטידאים, והמוקדונים, בחרו למפקד הראשי של כוחות בעלי הברית את אריסטאס. הוא הקים את מחנהו במיצר בכיוון אולינתוס. תוכניתו הייתה כדלהלן, עיקר הכוח המורכב מכלקידיקים וקורינתים יעכב את הכוח האתונאי במיצר. בזמן שפרדיקאס ופרשיו המוקדונים יחנו באולינתוס וברגע המתאים יתקפו מהעורף את האתונאים. אולם האתונאים חזו מראש מהלך זה, והציבו את הפרשים המוקדונים שפעלו בשרותם מול אולינתוס, כדי למנוע עזרה משם. לאחר מכן המשיך הצבא האתונאי אל פוטידאה ונתקל בכוח הפוטידאי-קורינתי תחת פיקודו של אריסטאס. הקרב היה קשה, האגף שהיה נתון לפיקודו של אריסטאס נחל ניצחון ורדף מרחק רב אחרי האתונאים. אולם האגף השני ספג תבוסה מוחצת מהאתונאים ונמלט אל תוך פוטידאה. כאשר חזר אריסטאס ממרדף אחרי האתונאים הצליח אך בקושי להכניס את חייליו אל העיר. הפרשים המוקדונים של פרדיקאס לא נטלו חלק בקרב, כיוון שהיססו להילחם בפרשים של האתונאים. כך שלמעשה שני הצדדים לא השתמשו בפרשים בהתנגשות זו. תוקידידס מספר שאחרי הקרב הקימו האתונאים מצבה במקום והחזירו לפוטידאים את מתיהם. מספר ההרוגים האתונאים בקרב זה עמד על 150 איש ביניהם קאליאס, המפקד. מהקורינתים ובעלי נהרגו קצת פחות מ-300 איש.
האתונאים הטילו מצור על פוטידאה מכל כיוון אפשרי כמעט. הצטרפו אל המצור עוד 1,600 הופליטים תחת פיקודו של פורמיון. פוטידאה הייתה נתונה כעת במצור קשה. אריסטאס עם חלק מחייליו הצליח להימלט מהעיר והמשיך לסייע למורדים באתונאים. אותה שנה החל פורמיון להשחית את הארץ. אריסטאס גם לקח חלק במסע של נציגי הליגה הפלופונסית אל פרס. אולם המסע נכשל והשליחים נלקחו בשבי. האתונאים הוציאו להורג את מנהיגי המשלחת ביניהם את אריסטאס.
הרודוטוס מזכיר את המאורע, וטוען שהשליחים נרצחו כעונש האלים על כך שהספרטנים הוציאו להורג שליחים פרסיים בימי מלחמת פרס יוון.
סימון וואה
סימון ווּאֶה (צרפתית: Simon Vouet, 9 בינואר 1590, פריז – 30 ביוני 1649, פריז) היה צייר ורשם הידוע בעיקר כמי שהביא את ציור הבארוק מאיטליה לצרפת.
ילדותו.
ווּאֶה נולד בפריז ב 1590. אביו היה צייר בשם לורנס (Laurent Vouet) סביר להניח שסימון רכש אצלו את יסודות הציור. בגיל צעיר הוא עבר לאנגליה והיה חלק מפמליית הברון מסנסי, השגריר הצרפתי בקונסטנטינופול.
באנגליה הוכר כילד מחונן וצייר דיוקנאות. ישנן עדויות שצייר דיוקנאות ברמה גבוהה כבר בגיל 14 (ציור של גברת). אין ספק שסימון וואה ביקר בקונסטנטינופול (איסטנבול) בהזמנת השגריר הצרפתי ב-1611-1612 לפני שעבר לאיטליה.
התקופה האיטלקית.
באיטליה סימון וואה פעל בשנים 1613-1627. תחילה הגיע לוונציה וממנה כעבר כעבור שנה לרומא. בה היה עיקר פועלו. היה נשיא האקדמיה של סן לוקא ברומא, והזר הראשון שהוזמן לקשט את בזיליקת פטרוס הקדוש ברומא. יחד עם זאת יש לציין שמרומא יצא למספר מסעות עבודה, קצרים שהניבו ציורים רבי עניין וחשיבותם רבה.
1612–1613 – ונציה.
וואה מגיע לוונציה, עירם של גדולי הדור, יוצרי האסכולה הוונציאנית בליני, טיציאן, ורונזה וטינטורטו שהיו מתחרים מרים ביניהם, וגם השפיעו זה על זה. וואה תופס את שטיציאן שאב מבליני ולימד כאן. הוא ראה כיצד ורונזה הניעה את התפיסה הוונציאנית שלו אבל בית הספר ע״ש רוקו - היה להשראתו הגדולה. שנה הוא התבונן בעבודותיו של בליני, טיצ׳יאן וטינטורטו
לפני שעזב את איטליה בא לוונציה. מהתבוננות בעבודתו משנת 1615 "הסעודה האחרונה" או בציור משנת 1618 ״מגדת העתידות״, בעבודתו משנת 1620, ״הלידה״, וב "צליבה" משנת 1622 (מוצגת בגנואה) ויותר מכך ביצירת המופת ה-"Crucifixion" משנת 1636-1637 (מוצגת בליון, צרפת) גם משנת 1624 ״הפיתויים של פרנסיס הקדוש״ ניכר כי ההשפעה של טינטורטו עליו, מכרעת.
רומא 1613–1627.
בשנת 1613, וואה היה ברומא, (חוץ מהזמן הקצר בו שהה בג'נובה,) בה עבד עבור משפחת דוריה בשנת 1621-1622, הוא חי ופעל רוב זמנו ברומא עד שחזר לצרפת ב-1627. ככל הנראה וואה ביקר זמן קצר במילאנו, פיאצ'נזה, פארמה, בולוניה ופירנצה. בשנת 1617 וואה החל לקבל מלגה ממלך צרפת ושנה לאחר מכן גם קצבה מלכותית. עד לשנת 1620 וואה ביסס את עצמו כראש הקהילה הצרפתית ברומא; הוא זכה להכרה כצייר וערך עבודותיו עלה מאוד. גדולי האספנים של איטליה היו רוכשים את עבודותיו: משפחת ברבריני, פאולו ג'ורדנו, אורסיני קאסיטנו דל פוזו, ווינצנזו ג׳יוסטיניאני. עבודותיו נמצאות כיום באוספים החשובים ביותר בעולם.