הנקס זכה באותה שנה בפרס גלובוס הזהב על משחקו. הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר, בקטגוריות השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי והסאונד הטוב ביותר, אך לא זכה באף אחת מהן.
סרט זה הוא שיתוף הפעולה השני בין זמקיס לבין הנקס. קדם לו הסרט "פורסט גאמפ" משנת 1994.
עלילה.
בשנת 1995, צ'אק נולנד (טום הנקס) מנתח מערכות אובססיבי, נוסע ברחבי העולם ומסייע בפתרון בעיות במחסני פדקס. הוא נמצא במערכת יחסים ארוכת טווח עם קלי פרירס (הלן האנט), איתה הוא חי בממפיס, טנסי. למרות שבני הזוג רוצים להתחתן, לוח הזמנים העמוס של צ'אק מפריע למערכת הזוגית שלהם. ארוחת חג המולד עם קרובי משפחה מתבטלת על ידי צ'אק שקיבל זימון לפתור בעיה במלזיה.
במהלך הטיסה מתרסק מטוסו באוקיינוס השקט עקב סערה אדירה שמתחוללת, וצ'אק, שמאבד את הכרתו מוצא את עצמו אחרי כמה שעות על חוף אי לא מוכר.
אחרי שהוא מתעורר ומתאושש, מתחיל צ'אק לחקור את האי ועד מהרה מגלה כי הוא לבד באזור והאי לא מיושב. במהלך סיורו הוא מוצא כמה חבילות שהיו אמורות להגיע ללקוחותיו, שרידי מטוס ואת גופת אחד הטייסים אותו הוא קובר בחוף. בתחילה הוא מנסה לאותת להצלתו ועושה ניסיון בריחה עם סירת ההצלה שלקח עמו בעת שהמטוס התרסק, אך מהר מאוד הוא נכנע לגלי הים וחוזר לחפש אחר מזון, מים ומחסה. צ'אק פותח את החבילות כדי לנסות להציל את עצמו עם הפריטים שנשלחו אולם משאיר חבילה אחת סגורה, עם זוג כנפיים מצויר עליה, בתקווה להביאה ליעדה כשינצל.
במהלך הניסיון הראשון להצית אש, נפצע צ'אק בידו ומתחיל לדמם. בזעם הוא משליך חפצים שונים, ביניהם כדורעף תוצרת חברת וילסון. זמן קצר לאחר מכן הוא מסמן פרצוף על הכדור - בדפוס ידו המגואלת בדם - מכנה אותו "וילסון" ומתחיל לדבר אליו, כמעין חבר דמיוני.
ארבע שנים שוהה צ'אק באי המבודד במהלכן הוא מרזה באופן דרמטי, מגדל זקן ושיער פרוע ומפתח מיומנויות דיג שעוזרות לו לשרוד. לאורך כל התקופה הופך וילסון לחברו היחיד איתו הוא מדבר ומשתף אותו בימים שעוברים עליו. צ'אק מצליח לבנות רפסודה מאולתרת מחלקי המטוס ואחרי שבתחילת הדרך נכנע לגלים החזקים, הוא מייצר רפסודה שמחזיקה מעמד ויוצא לדרכו, יחד עם וילסון והחבילה שהחליט לשמור סגורה. במהלך ההפלגה נופל וילסון לים ומשאיר את צ'אק ההמום בתחושת בדידות אדירה. מאוחר יותר הוא נמצא על ידי ספינת משא חולפת שאנשיה מצילים אותו.
עם החזרה לחברה, ואחרי ארבע שנים בהן חי בגפו, צ'אק לומד שהוא כבר זמן רב נחשב למת, משפחתו וחבריו ערכו לו לוויה, וקלי התחתנה עם רופא השיניים שלו ואף יש להם בת. לאחר הפגישה עם קלי הזוג מצהיר על אהבתם, אך מימוש עתידי יחד הוא כבר מבחינתה בלתי אפשרי בשל מחויבותה למשפחתה.
צ'אק מחליט לצאת אל מחוץ לעיר כדי להחזיר את אותה חבילה סגורה ששמר. הוא מגיע אל הבית אך הוא ריק מאדם, והוא משאיר פתק בו כתוב כי החבילה הזאת והמטרה ששם לעצמו להחזירה, החזיקה אותו בחיים. הוא חוזר אל דרך העפר המובילה עד שמגיע להצטלבות דרכים בה פוגש אישה נוהגת בטנדר, שאותה הוא עוצר כדי לבקש ממנה עזרה. הנהגת מסבירה לצ'אק לאן מוליכה כל דרך בצומת וכשהטנדר מתרחק מבחין צ'אק באיור על המשאית, איור הדומה לזה המצויר על החבילה.
וילסון.
"דמותו" של וילסון הכדורעף, המשמש כחברו של צ'אק, נוצרה על ידי התסריטאי ויליאם ברוילס ג'וניור. כשערך את המחקר לסרט, התייעץ ברוילס ג'וניור עם מומחי הישרדות מקצועיים, שבין היתר הציעו לו לכפות על עצמו חיים מבודדים על חוף ים כדי לחוש את האווירה. ברוילס ג'וניור קיבל את העצה ויצא לשבוע במפרץ קליפורניה הקרוי גם "חוף קורטז". במהלך השבוע נשטף כדורעף אל החוף, מה שנתן לברוילס ג'וניור את ההשראה.
לאחר יציאת הסרט נמכר הכדור המקורי במכירה פומבית לקן מאי, המנכ"ל לשעבר של פדקס, בסכום של 18,500 דולר. חברת וילסון המשיכה למכור כדורים עם הדפס היד האדומה גם שנים אחרי הצלחת הסרט.
במהלך הסרט נעשית התייחסות הומוריסטית אחת להיותו של וילסון, למעשה, נגזר משם יצרנית הכדורעף. בסצנה בה צ'אק עוקר לעצמו שן רקובה שהציקה לו, הוא פונה טרם המעשה לוילסון ומספר לו שלרופא השיניים שלו קראו ג'יימס ספולדינג (בהתייחסו ל"ספולדינג" - יצרנית ציוד ספורט ומתחרה של חברת "וילסון").
חברת פדקס (FedEX).
חברת פדקס, שבה צ'אק עובד, מפורסמת רבות במהלך הסרט, החל ממטוס החברה שמתרסק, חבילות אריזה שנושאות את הלוגו שלה וכו'.
החברה לא שילמה כסף עבור הפרסום בסרט, אך בתמורה סיפקה גישה למתקני החברה בממפיס, לוס אנג'לס ומוסקבה, וכן מטוסים, משאיות, מדים ותמיכה לוגיסטית.
אנשי השיווק של החברה ליוו את הצילומים במשך כשנתיים. מנכ״ל פדקס, , הופיע בתפקיד עצמו בסצנה בה צ'אק חוזר מן האי.
הרעיון של סיפור המבוסס על מטוס פדקס שמתרסק נתן לחברה "התקף לב בהתחלה", אבל הסיפור הכללי נתפס כחיובי ובחברה החלה עלייה במודעות למותג באסיה ואירופה בעקבות יציאתו של הסרט.
ביקורות.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 90% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 154 ביקורות.
חוסה ברוסו
מוראין
דם קישוי
בהלכה, דם קישוי היא הגדרה הלכתית בהלכות טהרת המשפחה ובהלכות טומאה וטהרה, הקובע את דינה של אישה שנובע דם מצוואר הרחם שלה בתקופה הסמוכה ללידה.
במקרא.
המקור לכלל זה היא מהפסוק בפרשת תזריע העוסק בדיני טומאת יולדת:
אבוה דשמואל מסביר:
במשנה.
במשנה מוגדרים כלליה של אישה שדמה נובע ממנה "מחמת וולד ולא מחמת עצמה", שעליה קובעת התורה שדמה אינה מטמא. עיקריהם של הכללים מבחינים במשך זמן ה"קישוי", שהם חבלי הלידה, ומותנים באי היפסקות הקישוי לפני הלידה, במשך זמן ארוך מדי.
המחלוקת הראשונה במשנה היא אודות זמן ה"שיפוי" שהוא הזמן שבו נפסקו מהאישה חבלי הלידה. לפי רבי אליעזר, אם חבלי הלידה פסקו במשך 24 שעות, נמצא שה"קישוי" - הדם וחבלי הלידה שהיו בימים שקודם לכן, אינם נחשבים כחלק ממהלך הלידה, ולכן אם הדם יצא במשך שלושה ימים באחד עשר היום המוגדרים כימי זיבה היא נחשבת לזבה. לפי רבי יהושע, הדעה המקילה יותר, זמן ה"שיפוי" המפסיק בין הקישוי ללידה הוא דווקא יממה תמימה ולא 24 שעות, ודווקא אם הוא היה במשך לילה ואחריו יופ, כדוגמת ליל שבת ויומו. ה"שיפוי" הוא הפסקת צער חבלי הלידה, למרות שהדם לא הפסיק.
המחלוקת השנייה במשנה היא אודות זמן הקישוי, שמוגבל לפי רבי יוסי ורבי שמעון לשבועיים, ואם הקישוי היה יותר מכך ניתן להחשיב רק את הדם שיצא במשך שלושת הימים האחרונים כדם לידה, ואילו הדם שיצא בימים שקודם לכן עלול להביא עליה טומאת זיבה, (תלוי במספר הימים) או לטומאת נידה. לפי רבי יהודה, הדעה המקילה יותר, גם קישוי במשך חודש גורם לדם שיוצא בימים אלו להחשב כדם לידה, ולפי רבי מאיר "אפילו ארבעים וחמישים יום".
בתלמוד.
במשנה הוסבר ברורות דינה של אישה שיצא ממנה דם שלפי הכללים האמורים אינו נחשב ל"דם לידה", במשך ימי הזיבה - , ואם הדם יצא במשך הנידה, הוא לא גורם שום משמעות הלכתית - שכן בכל מקרה האישה טמאה במשך שבעה ימים, והדם אינו מעלה ולא מוריד. אך לא ברור מה כוונת המשנה במילים "המקשה - נידה", בה היא מתייחסת לאפשרות שדם יצא במשך שבעת ימי הנידה.
מסופר בתלמוד, כי שילא בר אבינא מגדולי תלמידיו של רב, נהג לפסוק כמותו בפסק זה. לפני פטירתו של רב, שהה רב אסי ליד מיטתו, ורב אמר לו כי הוא חוזר בו מפסקו זה, והוא סובר כשיטת רבי יצחק שאין כל טומאה בדם קושי הבא בימי זיבה. אלא ששילא בר אבינא תלמידו עדיין נוהג כמותו, ולכן - הורה לרב לרב אסי - "גרייה", כלומר: שכנע אותו בטעמים וראיות כי פסק זה אינו נכון. רב אסי לא שמע בבירור את קולו של רב, וחשב כי הוא אומר מילה דומה בארמית שמשמעותה שונה - "גדייה", כלומר: אם לא יסכים לדבריך, כרות אותו על ידי שמתא. לאחר פטירתו של רב בא רב אסי לשילא ואמר לו כי רב חזר בו מפסקו. נענה שילא: אם היה רב חוזר בו מפסקו, הוא היה אומר לי זאת, שהרי ידע שנוהג אני על פי פסקיו.
כאשר ראה רב אסי ששילא מסרב להשמע לדבריו, הוא הטיל עליו שמתא, כהוראתו של רב (כפי שחשב בטעות). בא אליו שילא ואמר לו: האם אינך דואג ממאמר חז"ל "והוי זהיר בגחלתן שלא תכווה"?! נענה רב אסי: כוחי גדול כשל התנא איסי בן יהודה, שנקרא גם איסי בן גור אריה, איסי בן גמליאל, ואיסי בן מהללאל (השם איסי דומה לשם אסי), "אסיתא דנחשא דלא שלט ביה רקבא" - כרפואה שנוצרת על ידי ארס של נחש, שלא שולט בו רקבון. נענה שילא בר אבינא: אני הוא שילא בר אבינא, פטיש החזק השובר את ארס הנחש. כאשר אמר זאת שילא, חלה רב אסי בחולי חמור, ולא יכול היה להרפא ממנו. כאשר נרפא מחולי אחד נפל לחולי אחר וחוזר חלילה, עד שנפטר. מיד לאחר שנפטר עוד לפני שנקבר רב אסי, אמר רב שילא לאשתו: הכיני לי תכריכים, נאלץ אני להפטר מכיוון שחושש אני מרב אסי שלא ילשין עלי אצל רב בשמים. אשתו הכינה לו תכריכים והוא נפטר. החכמים קיימו את שני ההלויות של שני החכמים שנפטרו באותו יום יחד, והחכמים ראו כי ההדסים של הדס, שאותם נהוג היה להניח על מיטתם של הנפטרים, פורחים ממיטה למיטה, והסיקו שהחכמים עשו שלום ביניהם, לאחר פטירתם.
לפי רבי יצחק הכוונה היא שאכן הדם גורם לאישה טומאת נידה רק אם היא בימי נידה (ולא בימי הזיבה), מפני שהתורה שטיהרה את דם הקושי טיהרה אותו רק מטומאת זיבה ולא מטומאת נידה.
להלכה.