חיים אישיים.
במהלך השנים עברה ניתוחים פלסטיים וקוסמטיים שונים, ביניהם צביעת שיער והוספת תוספות שיער, הגדלת והקטנת חזה, הסרת שיער בלייזר במצח, הצרת גבות ועיבוי שפתיים.
פוקס העידה על עצמה שבחרה ש"ס בבחירות לכנסת ואף שומרת שבת וכשרות.
פוקס רווקה ומתגוררת בתל אביב.
הכשה על ידי נחש.
ב-2011 נשלחה להצטלם כשהיא עטופה בנחש במסגרת תוכנית הרדיו "חצי דקה" של שמוליק טיאר, והנחש נשך אותה בחזה. הסרטון שתיעד את האירוע התפרסם בארץ ובעולם וזכה לעשרות אלפי צפיות באתרים FLiX ויוטיוב, הופיע בכותרות ראשיות של אתרי חדשות בחו"ל (ב"סאן", ב"דיילי מירור", ב"ניו יורק פוסט" וב"סקיי ניוז") ואף פורסם בפינה הדו שבועית "Equals Three" בערוץ ה-YouTube של ריי ויליאם ג'ונסון, שזכתה ל-6.5 מיליון צפיות. כשבוע לאחר מכן פורסם ב"דיילי מייל" כי הנחש מת מהרעלת סיליקון, אך הדיווח היה שגוי.
בניין משטרת מחנה יהודה
בניין משטרת מחנה יהודה או בית הקונסול מור הוא מבנה אבן דו קומתי ברחוב יפו בירושלים בסמוך לישיבת עץ חיים ולשוק מחנה יהודה. המבנה עבר גילגולים רבים החל מהתקופה העת'מאנית.
היסטוריה.
המבנה הוקם סביב שנת 1860 כאחת מ-17 מצדיות, שנועדו לשמור על הדרך שבין נמל יפו לשער יפו. לקראת סוף המאה ה-19 חדל הבניין לשמש כמצדית, נמכר והפך למשכנו של הקונסול הבריטי באותה העת, נואל טמפל מור. מור יזם בבניין שינויים, ששינו לחלוטין את צורתו המקורית. אלה כללו הרחבה משמעותית של קומת הקרקע, הוספת קומה שנייה והקמת אורווה בצמוד לבית. בחצר הגדולה ניטע בוסתן, שהוקף בגדר אבן. יורשיו של מור המשיכו להשתמש בבית עד לסוף המאה התשע-עשרה, כאשר נמכר הבית לערבי מהכפר עין כרם בשם מרחייב. מרחייב השכיר את הבית למשפחת יהודית מבולגריה בשם משפחת אריה, שהתגוררה במקום עד לכיבוש ירושלים בידי הבריטים בשנת 1917. במהלך מגוריה של משפחת אריה בבית, נקבעו בחזיתו שני אריות מפוסלים, יצירתו של האמן הירושלמי ר' שמחה יאנובר.
בימי המנדט הבריטי הפך המקום לתחנה אזורית של משטרת המנדט ולאחר קום המדינה עבר לשמש כתחנה אזורית של משטרת ישראל.
בשנת 2003, במסגרת העבודות להרחבת רחוב יפו על מנת לאפשר את מעבר הרכבת הקלה, פורקה חומת האבן של הגן ועמודי השער והאריות הוצבו מחדש בצמוד לקיר המבנה.
נכון לשנת 2021 משמש המקום את משטרת ישראל כמשרד אבידות ומציאות.
משטרת מחנה יהודה
בית הקונסול מור
החזית לשחרור לאומי של אוגדן
החזית לשחרור לאומי של אוגדן (בסומלית: Jabhadda Wadaniga Xoreynta Ogaadeenya, בערבית: الجبهة الوطنية لتحرير أوغادين, באמהרית: ኦጋዴን፡ብሔራዊ፡ነፃነት፡ግንባር) היא תנועה של מורדים בדלנים הנאבקת להקמת מדינה סומלית עצמאית באזור אוגדן שנמצא במזרח אתיופיה. היא הוקמה בסביבות שנת 1977 בימי מלחמת אוגדן כשסומליה פשטה לתוך שטח אתיופיה והובסה. החזית שהונהגה באותם הימים על ידי מוקטל דהיר נקראה במקור "החזית לשחרור סומליה המערבית". המפקדות הראשיות של החזית שוכנות בעיר כווית סיטי ובשטח סומליה. מנהיג הארגון הוא האדמירל מוחמד עומאר אוסמן, יליד מוגדישו, מפקד לשעבר של חיל הים הסומלי. לפי הצהרות הארגון יש לו 3,000-2,000 לוחמים.
החזית, הידועה בקיצור ONLF, דרשה בשלב ראשון אוטונומיה לאזור הזה ולקחה אחריות על מספר מתקפות על הכוחות של ממשלת אתיופיה. שטח אוגדן משתרע לפי תפיסתה על 400,000 קמ"ר וחיים בה כ-8 מיליון תושבים, רובם סומלים. התנועה ONLF רואה משום כך באתיופיה מדינה כובשת. התושבים באזור אוגדן מיוצגים עם זאת באתיופיה על ידי מפלגות שלהם כמו, החשובה ביניהן המפלגה הדמוקרטית של העמים הסומליים (SPDP). בחזית לשחרור לאומי של אוגדן חברים בעיקר בני השבט הסומלי אוגדן, ובעיקר בני הקבוצה ריר-עבדאללה שבראשות מוחמד זובייר. לחזית יש ענף צבאי הנקרא "הצבא לשחרור לאומי של אוגדן". החזית לשחרור לאומי של אוגדן נחשבת על ידי הממשלה האתיופית לקבוצת טרור.
בשנת 2007 ארגנה החזית שבנהגתו של מוחמד ע. אוסמן פיגוע נגד אזרחים אתיופים וסינים ואנשי משמר אתיופים שנמצאו בשטח קידוחי נפט באוגדן. בפיגוע נהרגו 74 בני אדם. צבא אתיופיה יצא למבצע נגד לוחמי החזית ותומכיהם.
בעקבות מבצע נוסף של צבא אתיופיה במהלך שנת 2009 נהרגו מוחמד דלול ומנהיגים אחרים של החזית. הארגון התפלג למספר קבוצות ובימינו מעמדו אינו ברור.
רודולף אאוקן
שברון
זניט סנט פטרבורג
אה&quot;מ אנדוור
אוניית הוד־מלכותו "אנדוור", המוכרת גם בשם בארק הוד־מלכותו "אנדוור" (באנגלית: HM Bark Endeavour), הייתה אוניית מחקר של הצי המלכותי הבריטי, בה ערך לוטננט ג'יימס קוק את מסעו הראשון לאוסטרליה ולניו זילנד (1768 עד 1771).
האונייה, מובלת פחם מסחרית במקורה, נרכשה על ידי הצי המלכותי ב-1768 כדי להוביל משלחת מדעית-אסטרונומית לדרום אוקיינוס השקט; משימתה הנוספת והחשאית הייתה לתור אחר "היבשת הדרומית הלא-נודעת" ולהכריז על המקומות שתגלה כטריטוריה בריטית. היא שופצה, שמה הוחלף ל"אנדוור", וב-26 במאי 1768 הוכנסה לשירות פעיל בצי.
"אנדוור" יצאה לדרכה מפלימות באוגוסט 1768, הקיפה את כף הורן והגיעה אל טהיטי במועד המתוכנן, שם ביצעה תצפית אסטרונומית על מעבר כוכב נוגה על פני השמש של שנת 1769. אחר כך המשיכה במסעה דרומה, גילתה את איי הואהינה (Huahine), בורה בורה ורייאטאה (Raiatea), ובספטמבר 1769 הגיעה אל חופי ניו זילנד.
באפריל 1770 הטילה "אנדוור" עוגן במפרץ הנקרא כיום מפרץ בוטני, ובכך הייתה גם לאונייה האירופית הראשונה שפקדה את חופה המזרחי של אוסטרליה. קוק ירד לחוף כדי להכריז על ריבונותה של בריטניה בחלק זה של היבשת, ואחר כך המשיכה "אנדוור" במסעה צפונה לאורך החוף. במהלך שיוטה במימי שונית המחסום הגדולה עלתה "אנדוור" על שרטון וכמעט שטבעה. קוק פקד להשליך לים את תותחי האונייה כדי להקל על משאה והיא נחלצה מאסון. האונייה הפגועה הועלתה אל חוף קרוב, שם עמלו מלחיה שבעה שבועות בתיקון ארעי של הנזקים. ב-10 באוקטובר 1770 נכנסה "אנדוור" אל נמל בטאוויה (כיום ג'קרטה) באיי הודו המזרחיים ההולנדיים כדי לבצע תיקונים יסודיים יותר, ובטרם ירדו לחוף הושבעו אנשי צוותה לשמור בסוד את זהות המקומות אותם פקדו. ב-26 בדצמבר יצאה האונייה לים כשפניה מערבה, ב-13 במרץ 1771 הקיפה את כף התקווה הטובה, וב-12 ביולי 1771, בחלוף קרוב לשלוש שנים, נכנסה אל נמל דובר באנגליה.
"אנדוור" נשכחה במידה רבה לאחר הפלגתה ההרואית, ובשלוש השנים שלאחריה הובילה חיילים ואספקה מאנגליה לאיי פוקלנד. ב-1775 נמכרה לידיים פרטיות ושמה הוחלף ל"לורד סנדוויץ'". שנה אחר כך, ב-1776, פרצה מלחמת העצמאות האמריקנית; האדמירליות חכרה את האונייה והעסיקה אותה בהובלת חיילים מאנגליה אל זירת הלחימה מעבר לים. ב-1778 הוטבעה האונייה במכוון בפתח מפרץ נרגנסט ברוד איילנד, כדי לחסום בפני האמריקאים המורדים את המוצא לים. מקומה המדויק של הטרופת אינו ידוע; חפצים מן האונייה, ובהם שישה תותחים ועוגן, מוצגים בכמה מוזיאונים ימיים בעולם. בספטמבר 2018 הכריזו ארכאולוגים ימיים כי שרידי אונייה שגילו בחופי רוד איילנד הם של "אנדוור", אך הדבר טעון בירור נוסף.
רפליקה של ה"אנדוור" הושקה ב-1994, והיא רְתוּקָה כיום לרציף המוזיאון הימי הלאומי של אוסטרליה בנמל סידני. על שמה של אוניית המחקר קרויה מעבורת החלל "אנדוור". דיוקנה של "אנדוור" מתנוסס על מטבע חמישים סנט של ניו זילנד.
מבנה האונייה.
"אנדוור" הייתה במקורה מובלת-פחם מסחרית בשם "אֶרְל אוֹף פֶּמְבְּרוֹק". היא נבנתה על ידי תומאס פישבֶּרן עבור תומאס מילנֶר, רב-החובל והבעלים, והושקה ביוני 1764 בנמל הפחם וציד הלווייתנים ויטבי בצפון יורקשייר. הייתה זו תלת־תורנית בעלת מערך מעטה של בארק: על תרניה הקדמי והראשי הניפה מפרשים רוחביים (תחתי, עילי ועלעילי), ועל תורנה האחורי מפרש תחתי אורכי ומפרש עילי רוחבי. האונייה התאפיינה במבנה חסון, חרטום פחוס ורחב, ירכתיים מרובעים וגוף תיבָני עם מחסן עמוק למטען הפחם. התחתית השטוחה התאימה לשיט במים רדודים בקרבת החופים, ואיפשרה להעלות את האונייה לחוף לצורך טעינה ופריקה ולשם ביצוע פעולות תחזוקה בסיסיות מבלי להזדקק למבדוק יבש. גוף האונייה והצלעות נבנו כמקובל מעץ אלון לבן, השדרית ומזוזת הירכתיים מבּוֹקִיצָה, והתרנים מאורן ואשוח.
את הפלגת הבכורה שלה ערכה "ארל אוף פמברוק" ביולי 1764, בהובילה פחם מנהר טיין אל לונדון. היא המשיכה לעסוק בהובלת פחם לאורך חופי אנגליה בארבע השנים הבאות.
רכישת האונייה והתקנתה להפלגה.
ב-16 בפברואר 1768 פנתה החברה המלכותית למלך ג'ורג' השלישי בבקשה כי יממן את שיגורה של משלחת מדעית לדרום האוקיינוס השקט, כדי לבצע תצפית על מעבר כוכב נוגה על פני השמש של שנת 1769. המלך נעתר לבקשה, והאדמירליות החליטה להטיל על המשלחת משימה נוספת וחשאית: לתור את חופיה הלא מוכרים של יבשת אוסטרליה, ולהכריז ריבונות בריטית על המקומות החדשים אותם תפקוד.