למרות שבאופן רטרואקטיבי המונח סטימפאנק מתייחס ליצירות רבות של ספרות ואמנות הציור שנוצרה בשנות ה-50 וה-60 ואף לפני, המונח הופיע לראשונה בשנות ה-80 של המאה הקודמת כגרסה אירונית של סייברפאנק. נראה שנטבע על ידי סופר המדע הבדיוני קווין ו. ג'טר (Kevin W. Jeter) שניסה למצוא מונח כללי ליצירות של טים פאוורס (שערי אנוביס, 1983); ג'יימס בליילוק (James Blaylock, הומונקולוס, 1986); ואת עצמו (הלילה של מורלוק, 1979, אביזרים שטניים, 1987). בכל היצירות האלה העולם היה ברמת ההתפתחות הטכנולוגית של המאה ה-19 וחיקה את הסגנון הספרותי של מדע בדיוני ויקטוריאני כמו "מכונת הזמן" של ה. ג'. וולס.
באפריל 1987 במגזין לוקוס פורסם מכתבו של ג'טר:
השם נתפס ועזר להגדיר את הז'אנר.
בספרות המודרנית.
למרות תחושת הוינטג' שלו והמקורות שיוצאים מהמאה ה-19, כאשר ז'ול ורן, ה.ג'. ולס, מרי שלי ואחרים סללו את הדרך למגוון רחב של גלגוליו מודרניים, סטימפאנק כז'אנר ספרותי הוא חדש יחסית. שורשיו בקושי נוגעים אחורה לשנות ה-70 והשם נרכש רק בסוף שנות ה-80.
אך להגדיר את סטימפאנק כ'פנטזיה ויקטוריאנית' בלבד לא יהיה מספיק. הנושא הנפוץ ביותר הוא להראות עולם שבו האנושות, שבדרך כלל נמצאת בתקופה הוויקטוריאנית, אימצה טכנולוגיות המשלבות את חשיבת העבר והעתיד, 'מכונת זמן הממונעת על ידי אדים ותיבת הילוכים'. אבל הז'אנר מקיף הרבה יותר מאשר בין 'היצורים המהונדסים גנטי' בטרילוגיה "הלווייתן" של סקוט וסטרפלד, לבין הרכיבים העל-טבעיים ב"שערי אנוביס" של פאוורס, "עידן דרקולה" של קים ניומן, ו"חסר הנשמה" המאוחר יותר של גייל קריגר.
בשנת 1990 הוצג סטימפאנק לקהל רחב יותר עם "The Difference Engine" של ויליאם גיבסון וברוס סטרלינג, שבו המחשב המכני המתואר בשנת 1822 על ידי צ'ארלס בבג' נבנה בהצלחה והוביל לפריחת עידן המידע בסוף המאה ה-19, ולא 100 שנים מאוחר יותר. למעשה, זהו מניפסט של סטימפאנק, שהיה לו את אותה משמעות כמו ל"נוירומנסר" של גיבסון לסייברפאנק. מעניין ששני המחברים המובילים של סייברפאנק, שהחליטו לתאר את אנגליה של המאה ה-19, כאילו בדרך אגב הפיחו רוח חיים בכיוון פנטסטי חדש.
דוגמאות אחרות של שילוב הטכנולוגיות שעשוי להיות מסווג כסטימפאנק הן רובוטים המופעלים באמצעות קפיץ, הצפלינים של המאה ה-22, האנרגיה האטומית של התקופה האדוארדית והרחפת הממונעת על ידי כוח קיטור.
מאפייני הז'אנר.
המאפיינים העיקריים של סטימפאנק כוללים:
ספינות וקטרי קיטור, ספינות אוויר, כדורים פורחים, נשק מתקופת המהפכה התעשייתית, שעונים מכניים, מכשירי טלפון כבדים. סגנון בגדים מזכיר את אנגליה של מאה ה-19: כובעי צילינדר, מעילים ארוכים וחולצות תחרה, מחוכים וחצאיות עם קרינולינה עם דגש על סגנון הגותי.
בעולם בדיוני זה לא קיימים חומרים סינתטיים אך יש הרבה נחושת, עור ועץ. האביזר הטיפוסי הוא גלגל שיניים.
סוגי סטימפאנק.
סטימפאנק היסטוריה חלופית מתאפיין על חיקוי העולם ההיסטורי האמיתי של המאה ה-19 – תחילת המאה ה-20, אשר במודע מתנגד להווה ולעתיד הקיברנטי. לעיתים קרובות גיבורי היסטוריה חילופית הם אנשים מהיסטוריה אמיתית או דמויות ספרותיות של הקלאסיקה של העידן. החיקוי האופייני ביותר הוא אנגליה וויקטוריאנית. העלילה מתפתחת ב"עדן הקיטור", בו בנוסף לטכנולוגיות שאכן היו קיימות מופיעות גם הטכנולוגיות הפנטסטיות (ו. גיבסון וב. סטרלינג "The Difference Engine" והטרילוגיה של ס. ווסטרפלד "לוייתן"). ביצירות אחרות העלילה מתרחשת בתקופה היסטורית המאוחרת יותר כאשר היא נטולת המרכיבים העיקריים של הטכנולוגית של המאה העשרים – אלקטרוניקה מתקדמת, בתי זיקוק ומנועי בעירה פנימית, תעופה, אנרגיה גרעינית וכו'. דוגמאות טובות של היסטוריה חילופית הן קומיקס של אלן מור וקווין אוניל "ליגה של ג'נטלמנים מובחרים", והעיבוד הקולנועי באותו השם על ידי סטיבן נורינגטון. לפנינו אנגליה אלטרנטיבית של 1898, אשר על ביטחונה שומרים הגיבורים המפורסמים של יצירות ספרותיות קלאסיות כמו קפטן נמו וריינג'ר אלן קווטרמיין.
ניתן להפריד את תת-ז'אנר מערבון סטימפאנק - טכנולוגיית קיטור בסגנון המערב הפרוע, לדוגמה - סרט וסדרת הטלוויזיה "פרוע על המערב".
סוגה זו חופפת את שני התת-ז'אנרים: המערב המסתורי והמערב מדע בדיוני. התעוררו כמה סוגות אחרות שאימצו שמות דומים, כולל דיזלפאנק, ואחרים.
פנטזי סטימפאנק - מתאר עולמות פנטסטיים, המזכירים מבחינה טכנולוגית את אירופה של המאה התשע העשרה. בעולמות אלו, יחד עם מנועי קיטור מסתדרים יפה גם הקסמים והגזעים הפנטסטיים: גמדים, אורקים ואלפים. סוג זה גובל במידה רבה עם טכנופנטזי. דוגמאות - המשחק ארקנום, רומן "זה לא הזמן לדרקונים" מאת סרגיי לוקיאננקו וניק פרומוב.
אחד הסופרים המפורסם ביותר של פנטזי הוא סופר בריטי צ'יינה מייוויל שהמציא את העיר העתיקה ניו קרובוזון. מייוויל היה קרוב מאוד לסייברפאנק הקלאסי. הדמויות שלו לעיתים קרובות אנשים מחוץ לחוק, מחוץ למוסר - חיים במטרופולין מסתורי, המזכיר את גות'אם סיטי של באטמן.
סטימפאנק בתרבות פופולרית.
סוגת הסטימפאנק הובילה להופעתו של סגנון באמנות ובתרבות עולמית. הוא מתבטא כמודינג ועיצוב מחדש של כלי בית מודרניים בסגנון הסטימפאנק, אביזרים ותכשיטים, הכוללים מנופים, שסתומים והילוכים והמעוטרים בחומרים רלוונטיים (כגון נחושת מבריקה, עץ מלוטש ועור), פרטי לבוש, מסוגננים בעיקר בהתאם לתקופה הוויקטוריאנית. סטימפאנק גאדג'טים נכנסו לעולם האמיתי. אנשים הופכים לסטימפאנק את המחשבים, רהוט, כלי נגינה, אופנועים ומכוניות. פריטים אלה יכולים להשתנות ממראה מוזנח או עתיק עד החידוש המבריק של המועדון הג'נטלמנים ויקטוריאני. סטימפאנק הוא גם אסתטיקה של העיצוב.
השפעות סטימפאנק ניתן למצוא באמנות, עיצוב, אופנה ואפילו איפור.
אמנות ועיצוב.
הרובוטים המודרניים הכוללים חלקי שעונים מיושנים, המחשבים הניידים מעוטפים בתרמילי עץ ופליז, והאפרוח שנראה ריאליסטי, שומר על גלגלי השיניים והמנגנון החשוף בגבו, כל אלה הם דוגמאות של אמנות סטימפאנק.
חומרי סטימפאנק לעיתים קרובות נראים כמו פריטים תעשייתיים או כאילו נמצאו במעבדה מדעית ישנה.
מעת לעת מתקיימים אירועים שונים המוקדשים לסטימפאנק. באתרים מיועדים ניתן למצוא מידע על אירועים שמתקיימים בכל העולם, לדוגמה:
ביוני - ספטמבר 2012 בגלריה AFA בניו-יורק התקיימה התערוכה “Steampunkinetics”, התערוכה הגדולה ביותר שהוקדשה לסטימפאנק. היא הציגה יותר מ-40 פסלים קינטיים על ידי שמונה עשרה אמנים בהשראת האסתטיקה של סטימפאנק.
קבוצת אמנות "Kinetic Steam Works" יצרה מנוע קיטור והציגה אותו בפסטיבל "Burning Man" בשנות 2006 ו-2007. מייסד הקבוצה שון אורלנדו ייצר תצוגה "בית העץ סטימפאנק" (Steampunk Tree House), תוך שיתוף פעולה עם קבוצת אמנים שמאוחר יותר הקימו קבוצת אמנות "Five Ton Crane". בית-סטימפאנק נמצא באופן קבוע ב-"Dogfish Head Craft Brewery" (מילטון, דלאוור).
בחודשים מאי - יוני 2008 אמן מולטימדיה ופסל פול סנט-ג'ורג' הציג בחוץ התקנה טכנולוגית בצורה של טלקטרוסקופ המעוצב בסגנון ויקטוריאני, שחיבר בין לונדון לניו יורק. אוולין קריט, אמרגנית וחברה בקבוצת האמנות "Brass Goggles" ארגנה פגישה טרנס אטלנטית של חובבי סטימפאנק משתי הערים.
החל מאוקטובר 2009 ועד פברואר 2010 במוזיאון להיסטוריה של מדע באוקספורד נערכה התערוכה הגדולה הראשונה של אמנות סטימפאנק. בתערוכה הוצגו עבודות של שמונה עשר אמני סטימפאנק מכל רחבי העולם. רבים מהמוצגים היו פריטים ביתיים רגילים שעברו שינוי בהתאם. התערוכה הייתה מוצלחת מאוד, היא משכה מעל 80,000 מבקרים.
בקיץ 2009, 2010 ו-2011 באבונדייל אסטייטס (ג'ורג'יה, ארצות הברית) התקיים פסטיבל "STEAMfest".
אופנה.
לאופנת סטימפאנק אין כללים, אבל יש נטייה לסנתז סגנונות מודרניים עם השפעה של התקופה הוויקטוריאנית. לעיתים קרובות, אופנת סטימפאנק יכולה לכלול שמלות, מחוכים, וחצאיות לנשים, וחליפות עם וסטים, פראקים וחותלות או בגדים בסגנון מיליטרי - לגברים. תלבושות סטימפאנק, בדרך כלל מתאפיינות בפריטים ואביזרים שמבטאים את טכנולוגיות של התקופה: שעוני כיס, מטריות, משקפי טייס/נהיגה (Goggles), מקטרות ומקלי הליכה. אביזרים מודרניים כגון טלפונים ניידים או נגני מוזיקה, יכולים להיכלל בתלבושות סטימפאנק, אבל רק לאחר קבלת מראה "ויקטוריאני".
היבטים של אופנת סטימפאנק יכולים לשלב אלמנטים של הוט קוטור, ניאו ויקטוריאני, לוליטה גותית, אריסטוקרט גותי ותת-תרבות רומנטית גותית.
הגוונים העיקריים של הבגדים הם כהים, לעיתים עם תוספות גוונים אדומים, ירוק זית ולבנים.
הסגנון הבסיסי של בגדים - ישן, עם הרבה אביזרים, רצועות, רוכסנים, כפתורים ואלמנטים דקורטיביים אחרים.
האביזרים הנפוצים ביותר הם שעוני סטימפאנק וגוגלס – משקפי נהיגה עם זכוכיות עגולות, לעיתים קרובות צבעוניות.
בשנת 2005, קייט למברט, הקימה חברה ראשונה של בגדי סטימפאנק, "סטימפאנק קוטור". בקו הבגדים שלה היא ערבבה סגנון ויקטוריאני ופוסט אפוקליפטי.
בשנת 2013, יצאה תחזית מחשב של חברת IBM, המבוססת על ניתוח של יותר מחצי מיליון הודעות ציבוריות על לוחות מודעות, בלוגים, אתרי מדיה חברתית ומקורות חדשות, ש"סטימפאנק, תת-ז'אנר המושפע מבגדים, טכנולוגיה ונורמות חברתיות של החברה הוויקטוריאנית, יהיה הטרנד העיקרי אשר יכבוש את הענף הקמעונאי".
אכן נציגי אופנה עילית כמו פראדה, דולצ'ה וגבאנה, ורסצ'ה, שאנל וכריסטיאן דיור כבר מציגים סגנונות סטימפאנק על מסלולי האופנה.
תכשיטים.