ריפה ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת ב-1 בנובמבר 1964, בדרבי של ברצלונה, מול אספניול, וכבר אז בישל שער שהיה שער הניצחון. בשלוש עונותיו הראשונות, כשעוד שיחק בקו ההתקפי, הבקיע 19 שערים. עם ברצלונה זכה כשחקן בשישה תארים, שהחשוב בהם היה זכייה בלה ליגה בעונת 1973/74 עם שחקנים כגון קרלס רשאק ויוהאן קרויף. בעונה זו גם הופיע ב-32 משחקי ליגה, אחד פחות מהשיא שלו - 33 הופעות בעונה הקודמת. ריפה גם זכה עם הקבוצה בגביע ערי הירידים בעונת 1965/66 ובעונת 1970/71 הגיע עמה לגמר מול לידס יונייטד. שני תאריו האחרים היו שתי זכיות בגביע הספרדי, ב-1968 וב-1971.
ריפה היה מעורב לאחד מהאירועים מעוררי המחלוקת הגדולים בכדורגל בספרד. בחצי גמר הגביע הספרדי בעונת 1969/70, במשחק בקאמפ נואו מול ריאל מדריד, תיקל ריפה את השחקן המדרידאי ולסקאס כחצי מטר מחוץ לרחבתה של ברצלונה, אך השופט גורוסטה פסק לבעיטת עונשין לטובת מדריד, שהוביל להדחתה של ברצלונה מהטורניר. כעס בקרב אוהדי הכדורגל בספרד הופנה כלפי העדפת השופטים את מדריד. השופט גורוסטה היה פסול מלשפוט את משחקיה של ברצלונה בעתיד.
במדי נבחרת ספרד הופיע ארבע פעמים והבקיע שער בודד. במשחק בכורתו ב-28 בפברואר 1968 בישל שער. משחקו האחרון היה ב-11 בנובמבר 1970 מול נבחרת צפון אירלנד.
לאחר פרישתו ממשחק עבר קורס באימון כדורגל והצטרף לצוות הטכני של המועדון. ב-1978, עוד לפני עזיבתו של המאמן הקודם לוסיאן מילר, מינה נשיא ברצלונה ז'וזפ ליואיס נונייז את ריפה להיות מאמן הקבוצה. עוזרו היה אנטוני טורס, חברו בקבוצה לפני כן כשחקן. עונתו הראשונה כמאמן, עונת 1978/79, הייתה מוצלחת מאוד. בסופה זכתה הקבוצה בגביע אירופה למחזיקות הגביע, לאחר ניצחון במשחק הגמר שנערך בבזל. העונה הבאה הייתה טובה הרבה פחות, וכבר באמצע העונה החליפוֹ הלניו הררה עקב ביצועיה הדלים של הקבוצה ועקב יחסיו הרעועים עם חלק משחקני הקבוצה.
ב-1984 הקים בית ספר יוקרתי לכדורגל בברצלונה בשם "Escuela TARR" (בית ספר טאר"ר), כראשי תיבות של מקימיו: אנטוני טורס, חואן מנואל אסנסי, ריפה וקרלס רשאק. בין 2000 ל-2003 היה המנהל הטכני של מדור הכדורגל במועדון.
אוניברסיטת סיאטל פאסיפיק
אוניברסיטת סיאטל פאסיפיק (באנגלית: Seattle Pacific University) היא אוניברסיטה נוצרית לאמנויות חופשיות, מדעים ומקצועות חופשיים אשר ממוקמת בשיפוע הצפוני בגבעת המלכה אן בסיאטל, וושינגטון, ארצות הברית.
האוניברסיטה יוסדה בשנת 1891 על ידי הוועידה הנוצרית של וושינגטון ואורגון בתור הסמינר של סיאטל, זה הפך להיות הסמינר והקולג' של סיאטל בשנת 1913, שינתה את שמה שוב לקולג' של סיאטל בשנת 1915 וקיבלה את שמה העכשווי בשנת 1977. אוניברסיטת סיאטל פאסיפיק חברה ב"אגודת הקולג'ים הנוצריים".
הדת באוניברסיטה.
כאוניברסיטה שקשורה באופן ישיר לאמונה הנוצרית, אוניברסיטת סיאטל פאסיפיק עדכנה לאחרונה את תוכנית הכמורה שלה, כשהיא בונה משרד חדש לכמרי האוניברסיטה ומרכז חדש לדת הנוצרית. המרכז מנסה לגרום לסטודנט להכיר ככל שיותר את הסיפורים והדת הנוצרית. האוניברסיטה עודדה הקמת קהילות שעוסקות בעבודת האל. התוכנית עוזרת לתלמידים להיות מעורבים במשרד הכמורה בכך שהם תורמים לארגון, שהוקם בלי מטרות רווח, מכספם. התלמידים נלהבים לתרום לארגון שהוקם על ידי תלמידים.
Dark Funeral
הוצאת &quot;מערכות&quot;
טיסה 961 של אתיופיאן איירליינס
טיסה 961 של אתיופיאן איירליינס נחטפה בשעות הבוקר של יום שבת, 23 בנובמבר 1996, כשהייתה בדרכה מנחיתת ביניים בנמל התעופה של אדיס אבבה, אתיופיה, לעצירת ביניים נוספת בנמל התעופה בניירובי, קניה. שלושת החוטפים דרשו לשנות את היעד לאוסטרליה, אך במטוס לא היה די דלק לטיסה כה ארוכה והוא התרסק תוך כדי נחיתת חירום באוקיינוס ההודי, בסמוך לחוף האי גרנד קומור. 125 מתוך 175 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
החטיפה.
בשעות הלילה המאוחרות של יום שישי, 22 בנובמבר, המריאה טיסה 961 מנמל התעופה במומבאי בדרכה לנמל התעופה באביג'ן, בירת חוף השנהב. בדרך נקבעו למטוס הבואינג 767-260 שלוש עצירות ביניים, באתיופיה, בקניה וברפובליקה של קונגו. בשעות הבוקר עצרה הטיסה בנמל התעופה של אדיס אבבה ושם עלו נוסעים נוספים, ביניהם גם שלושת החוטפים.
בסביבות השעה 12:00 בצהריים, עם הכניסה למרחב האווירי של קניה, פרצו החוטפים אלמיהו בקלי בליינה, מתיאס סולומון בליי וסולטאן עלי חוסיין לתא הטייס והודיעו לטייס לאול אבאטה כי יפוצצו את המטוס באוויר באמצעות רימון יד אם לא יענה לדרישותיהם. למרות שבפועל היו שלושה בלבד, הם טענו כי הם 11 אסירים משוחררים מהכלא האתיופי המבקשים מקלט מדיני במדינה אחרת.
החוטפים דרשו מהטייס לפנות לכיוון אוסטרליה, וסירבו להאמין לו כשאמר שאין לו די דלק להגיע אפילו לשליש הדרך. למרות דרישתם טס אבאטה לאורך חופי אפריקה, אך כשראו זאת החוטפים הם אילצו אותו לפנות מזרחה. הטייס, שידע כי המטוס צפוי להתרסק בדרך, החליט להערים עליהם ופנה לכיוון ארכיפלג קומורו, השוכן בין מדגסקר לבין אפריקה.
ההתרסקות.
בסמוך לאיי קומורו החל הדלק לאזול, ומשהחוטפים לא שעו לאזהרותיו החל הטייס להסתובב במעגלים במטרה לנחות בסופו של דבר באיים. לאחר דקות ספורות ניצב המחוג במד הדלק קרוב מאוד לאפס, והנוסעים קיבלו הוראה לחגור את החגורות ולהתכופף. כמה מהם החליטו לנפח עצמאית את חליפות ההצלה, מה שעלה בחייהם.
משהבין הטייס כי לא יוכל לנחות באיי קומורו הוא החליט לנחות בים, במים לא עמוקים, במהירות המינימלית האפשרית. בשלב מסוים קרס אחד המנועים, ובשל כשל בכמה מהמערכות ההידראוליות במטוס נאלץ אבאטה לבצע את הנחיתה במהירות של כ-320 קילומטרים בשעה. הוא החל להנמיך אט-אט, כשכ-30 מטר מעל למים נטה המטוס לשמאל והכנף השמאלית פגעה בעוצמה אדירה במים והתרסקה. זמן קצר לאחר מכן נשבר המטוס לשניים והחלק המרכזי שלו התהפך.
רוב הנוסעים שישבו במרכז המטוס והיו חגורים מצאו את עצמם בתוך המים, כמעט בלא יכולת להיחלץ, ורובם נהרגו. מרבית הניצולים (50 בסך הכל) ישבו בחלקו הקדמי או האחורי של המטוס, והם הספיקו לנפח את חליפות ההצלה בתזמון מדויק ולהיחלץ מהמים. כך גם הטייס אבאטה וכמה מאנשי הצוות.
באופן נדיר, כל רגעי ההתרסקות תועדו במצלמת וידאו על ידי בני זוג שהיו בירח דבש בסמוך, והסרט נמכר בעשרות אלפי דולרים לשידור טלוויזיוני. הטייסים זכו לתשבחות רבות על כך שהצליחו לנחות במים, ושניהם המשיכו לעבוד באתיופיאן איירליינס גם לאחר מכן.
הזווית הישראלית.
בהתרסקות המטוס נהרגו שבעה ישראלים.
גרמנים בלטיים
אדריאן פסדר
אדריאן פסדר (באנגלית: Adrian Pasdar; נולד ב-30 באפריל 1965) הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות גילום ניית'ן פאטרלי בסדרת הטלוויזיה "גיבורים".
ביוגרפיה.
פסדר נולד במסצ'וסטס. אביו, שהיגר לארצות הברית מאיראן, היה מנתח ואימו שהיגרה מגרמניה הייתה אחות ומורה. אחרי שפסדר גמר את לימודיו בפנסילבניה, הוא קיבל מלגת ספורט מאוניברסיטת פלורידה. במהלך שנתו הראשונה באוניברסיטה, הוא נפצע קשות בתאונת דרכים בעקבותיה נזקק לכיסא גלגלים.
אחרי פציעתו הוא החליט להתחיל בקריירת משחק. בהתחלה הוא שיחק בעיקר בהצגות תיאטרון. במהלך אחת מההצגות הוא עבר תאונה נוספת, בה נקטעה אחת מאצבעותיו.
פסדר הופיע ב-2000 בתפקיד שוטר בקליפ לשיר של הלהקה "דיקסי צ'יקס". באותה שנה התחתן עם סולנית הלהקה, נטלי מיינס.
בגיל 19, הוא הלך למבחן בד לסרט "אהבה בשחקים", והבמאי כל כך התלהב, שכתב בשבילו תפקיד מיוחד. זה הוביל אותו למספר תפקידים חשובים בסרטים "Solarbabies", "קוקי", "רחובות של זהב" ו-"Near Dark". ב-1992, הוא שיחק בתפקיד ראשי בסרט "Just Like a Woman" עם ג'ולי וולטרס. הוא עבר מהוליווד לניו יורק ושם הוא שיחק בתפקידים פחות משמעותיים. הוא כתב וביים את הסרט העצמאי "Cement" שזכה בפרסים.
ב-1996 הוא שיחק בתפקיד ראשי בסדרה קצרת הימים "Profit". ב-1997 שיחק במיני-סדרת האימה של NBC "הבית של פרנקשטיין" בתור הבלש ורנון קויל.
הוא שיחק בתפקיד אורח בסדרה "מגע של מלאכים". מ-2000 עד 2002 פסדר שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "דרכים מסתוריות". במשך שנתיים הוא שיחק בסדרה "המשפט של איימי". הוא שיחק דמות של עורך דין עצלן בפרק של "עקרות בית נואשות". מ-2005 הוא מגלם בסדרה "גיבורים" את ניית'ן פאטרלי.
מ-2012 הוא מגלם את אלק ריבק בסדרת הדרמה "משחק השקרים" המשודרת בערוץ ABC Family ובישראל בערוץ Yes Drama HD.
כמו כן, החל משנת 2015 הוא משתתף בסדרה "המושבה" המשודרת בערוץ USA, בה הוא מגלם את נולן ברגס.
ב-2016 שיחק בסרט הדרמה "דרך שדה שיפון". בשנת 2020 שיחק בסרט המתח "קריסה" שביים טיילר פרי.
ג'יימס קייסון לי
ג'יימס קייסון לי (באנגלית: James Kyson Lee ובקוריאנית: 이재혁; ) הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר הודות לגילום הדמות אנדו מאסאצ'י בסדרת הטלוויזיה "גיבורים".
ביוגרפיה.
לי נולד בסיאול שבקוריאה הדרומית. שמו האמצעי, קייסון, מורכב משתי האותיות הראשונות של הוריו והמילה "son". שמו האנגלי, ג'יימס, נגזר מג'יימס בונד. אביו היה מהנדס חשמל. בגיל 10 היגר עם משפחתו לניו יורק, שם למד מאוחר יותר בבית הספר התיכון המדעי של ברונקס. הוא החל ללמוד תקשורת באוניברסיטת בוסטון מתוך כוונה להיות שדרן ספורט לפני שעבר מאוחר יותר למכון האמנויות של ניו אינגלנד.
בקיץ 2001 מכר קיסון את מכוניתו וקנה כרטיס בכיוון אחד ללוס אנג'לס מתוך כוונה להיכנס לתעשיית הבידור. הוא נרשם לשיעורי משחק במכללה קהילתית תוך כדי בחינות אודישן לתפקידים בטלוויזיה, ובין לבין עבד כמורה פרטי לבחינות פסיכומטרי כדי לשלם את החשבונות.