סקר שערך הוושינגטון פוסט, בקרב עשרות מבקרי קולנוע ובדק רשימות שונות של עשרת הסרטים הטובים ביותר לשנת 1988, גילה ש"קו הכחול הדק" נכלל בהן יותר מכל סרט אחר באותה שנה. הוא נבחר לסרט התיעודי הטוב ביותר הן מטעם "איגוד מבקרי הסרטים של ניו יורק" ((New York Film Critics Circle (NYFCC) והן מטעם "איגוד המבקרים האמריקני". למרות ההערכה הרבה לה זכה, הוא לא היה מועמד לפרס האוסקר, מה שגרם לתרעומת מסוימת שביקרה את הליך בחירת המועמדים לפרס. האקדמיה טענה שהסרט אינו באמת תיעודי. עד לעצם היום הזה נחשב "קו הכחול הדק" לאחד הסרטים התיעודיים המוערכים ביותר שנעשו אי-פעם.
פרסומות.
בנוסף לכך שמוריס הוא במאי סרטים תיעודי בעל שם, הוא גם במאי מוכשר של פרסומות טלוויזיה. ב-2002, ביים מוריס סדרת פרסומות לטלוויזיה עבור חברת אפל כחלק מקמפיין "החלף" ("Switch"), בכיכובו של אלן פייס (Ellen Feiss), חברו מהתיכון של בנו המילטון מוריס, הייתה פופולרית באינטרנט. מוריס ביים מאות פרסומות לחברות ומוצרים שונים, בכללם אדידס, AIG, סיסקו מערכות, סיטיבנק, קימברלי-קלארק, לוי שטראוס ושות', מילר, נייקי, PBS, Quaker Oats Company, סאות'רן קומפורט, EA Sports, טויוטה, ופולקסווגן. ניתן לצפות ברבות מהפרסומות הללו באתר שלו.
ב-2002 האקדמיה האמריקאית לקולנוע הזמינה ממוריס סרט קצר לכבוד טקס פרס האוסקר ה-75. שכרו אותו בהתבסס על המוניטין שלו בבימוי פרסומות, לא בשל הקריירה שלו בסרטי תעודה. הסרט כלל ריאיונות עם אנשים מגוונים, החל מלורה בוש, המשך באיגי פופ וקנת' ארו וכלה בהמילטון, בנו בן ה-15 של מ וריס. מוריס היה מועמד לפרס אמי עבור הסרט הקצר הזה. הוא חשב לערוך את הצילומים ולכלול אותם בסרטו הארוך שיתמקד בדונלד טראמפ ויעסוק בסרט "האזרח קיין" (החלק הזה נכלל לימים במהדורה השנייה של הסרט Wholphin). מוריס המשיך ועשה סרט קצר שני עבור טקס פרסי האוסקר ה-79 בשנת 2007, בפעם הזאת ראיין מועמדים שונים ושאל אותם על ניסיונם באוסקר.
ביולי 2004 ביים מוריס סדרת פרסומות נוספת בסגנון קמפיין "החלף". הקמפיין הציג רפובליקנים שהצביעו עבור בוש בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000 והסבירו למה עברו להצביע עבור קרי בשנת 2004. אחרי שהפיק למעלה מחמישים פרסומות, התקשה מוריס להעלות אותן לאוויר. לבסוף, הקבוצה הליברלית MoveOn i שילמה כדי להקרין כמה מהפרסומות. מוריס גם כתב מאמר מערכת בהניו יורק טיימס שדן בפרסומות ובמערכת הבחירות הכושלת של קרי.
בסתיו 2004, מוריס ביים סדרת פרסומות בולטות עבור חברת שארפ. הפרסומות הציגו בצורה אניגמטית סצינות שונות ממה שנראה היה כסיפור שהגיע לשיאו במכונית שהתרסקה בתוך בריכת שחיה. כל פרסומת הראתה את האירוע בצורה מעט שונה, וכל אחת מהן הסתיימה בקישור הקישור היה לעמוד פרסומת בדוי שהעניק פרס לכל מי שיגלה את מיקומם הסודי של כדים יקרים. זה היה למעשה משחק מציאות חלופית. ניתן למצוא את הפרסומות המקוריות באתר של מוריס.
מוריס ביים גם קמפיין פרסומי לחברת ריבוק בכיכובו של זמר הראפ
50 סנט.
סרטיו המאוחרים.
בשנת 2007 יצר את הסרט התיעודי, "Standard Operating Procedure/S.O.P", על התעללות באסירי כלא אבו גרייב בעיראק. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע של ברלין.
בשנת 2011, יצר את הסרט "טבלואיד", סיפורה של פרשה שבה הורשעה אישה בחטיפה ואונס של גבר. הפרשה שכונתה בצהובונים הבריטיים ב-1977 "פרשיית המורמוני הכפות". על בחור מורמוני שנשלח על ידי קהילתו לאנגליה, אך בעקבותיו נסע ארוסתו ג'ויס מקיני, מלכת יופי לשעבר, שהתאהבה בו פגשה אותו וכלאה אותו בבית במשך שלושה ימים. מקיני טענה שהכל נעשה מאהבה, ושהיא נסעה להציל את ארוסה שמוחו נשטף על ידי ראשי הכת ובני משפחתו. אך שלטונות בריטניה חשבו אחרת, והיא מצאה עצמה על דוכן הנאשמים ואחר כך בכלא, באשמת חטיפה ואונס.
בשנת 2016, ביים סרט תיעודי על הצלמת האמריקנית אלזה דורפמן, שהייתה ידועה בפורטרטים גדולים ואינטימיים של דמויות ידועות ובהם בוב דילן, אלן גינזברג ופיי דונאווי.
בשנת 2018 יצר את הסרט התיעודי "American Dharma" על סטיב בנון. הסרט, שאורכו 98 דקות, התבסס על 16 שעות של ראיונות. מוריס שאל את בנון על תרומתו לבחירת טראמפ לנשיאות ארצות הברית, על הסיבות לעזיבתו את הבית הלבן.
עיצוב של ערים
עיצוב של ערים הוא ספר אמריקאי העוסק בתכנון עירוני, ונחשב לאחד הספרים החשובים בתחום זה. הוא פורסם לראשונה בשנת 1967 על ידי האדריכל ומתכנן הערים האמריקאי אדמונד בייקון, שהיה גם מנהל ועדת התכנון עירונית של עיריית פילדלפיה.
הספר עוסק באופן מאויר אחרי היבטי הפיתוח של הצורה האורבאנית והקשר שבין בני האדם הגרים בעיר לבין הסביבה הבנויה והטבע, כולל צבע, צורה ופרספקטיבה בסביבה העירונית. הספר גם בוחן את צמיחתן של הערים מהתקופה היוונית והרומית הקדומה עד לעיצובה של העיר פילדלפיה בשנת 1960.
יוהאן גתה
Fraps היא תוכנה המשמשת ללכידת מסך המחשב כקובץ תמונה או כסרטון וידאו. תוכנה זו פועלת על ממשק OpenGL בהתאם לסביבת DirectX, ונתמכת על ידי מערכת חלונות כאשר הממשק הגרפי Windows Aero מוגדר כברירת מחדל.
התוכנה מסוגלת להקליט וידאו ברזולוציה גבוהה בהתאם למפרט המחשב, כאשר הרזולוציה הנתמכת המקסימלית היא 4800×7680.
התוכנה מנצלת את התקן הקידוד המיוחד שלה אשר עבר אופטימיזציה לדחיסה. על מנת לנגן את קובצי הווידאו המוכנים, יש להתקינה מראש על המחשב. בעקבות הדחיסה הנמוכה המובילה לנפח קבצים גדול, התוכנה דוחסת את הקבצים לפורמטים שונים, בהם H.264, וזאת על מנת שהקבצים יפעלו בכל נגן וידאו סטנדרטי.
מאז גרסה 3.5.0, Fraps כוללת את האפשרות להתאים קטעי וידאו לקובץ פיזי אחד גדול. עד לפני עדכון זה, גודלו של קובץ היה תלוי במד התוכנה וניתן היה ליצור קובץ וידאו בגודל של עד 4 גיגה-בייט בלבד. עם עדכון זה ניתן שלא להגביל את גודלו של הקובץ כמו בעבר. אולם, התוכנה מתאימה עצמה למשתמש ומאפשרת הגבלה של גודל קובץ גם כיום.
Fraps החלה לתמוך גם בסביבת Direct3D ובמערכת ההפעלה חלונות 7.
גרסתה החינמית מאפשרת צילום וידאו של עד כ-30 שניות בלבד, ומאפשרת למשתמש לצלם תמונת מסך בפורמט BMP בלבד.
אחת הבעיות הגדולות ב-Fraps היא איבוד ביצועים גדול בזמן ההקלטה, דבר שלא מאפשר לבעלי מחשבים חלשים להקליט עם התוכנה בצורה טובה. אחת האלטרנטיבות לתוכנה היא Nvidia Shadowplay, אשר משתמשת בכרטיס הגרפי להקלטה ואחוז איבוד הביצועים בה הוא נמוך מאוד בהשוואה ל-Fraps.
פטר ארש
פטר אֵרֵש (בהונגרית: Erős Peter, 22 בספטמבר 1932 – 12 בספטמבר 2014) היה מנצח הונגרי-אמריקאי.
ביוגרפיה.
פטר ארש נולד בבודפשט ולמד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. בין מוריו באקדמיה נמנו זולטאן קודאי (הלחנה), לאו ויינר (מוזיקה קאמרית ולסלו שומוג'י (ניצוח).
בשנת 1956, בזמן המרד ההונגרי, היגר ארש להולנד. בגיל 27 התמנה למנצח-שותף של תזמורת הקונצרטחבאו של אמסטרדם, משרה בה החזיק במשך חמש שנים. בתקופת שהותו באמסטרדם, עזר לאוטו קלמפרר בהפקות אופרה לפסטיבל הולנד. בעונות הקיץ של 1960 ו-1961 עבד כמאמן ועזר להנס קנאפרטסבוש בפסטיבל ביירוית, וב-1961 היה מנצח עוזר לפרנץ פריצ'אי בהפקת אידומניאו של מוצרט בפסטיבל זלצבורג. הוא המשיך לעבוד לצד פריצ'אי בזלצבורג ובברלין עם התזמורת הסימפונית הגרמנית ודויטשה גרמופון עד שנת 1964. בשנת 1965, יצא ארש בפעם הראשונה לארצות הברית בהזמנתו של גיאורג סל לעבוד עמו ועם תזמורת קליבלנד במלגה של קרן קולאס.
מינוייו העיקריים היו כמנהל מוזיקלי ומנצח של התזמורת הסימפונית של מאלמה בשוודיה (1969-1966), תאגיד השידור האוסטרלי (בשנים 1969-1967 בסידני ומלבורן; בין 1975 ל-1979 בפרת), התזמורת הסימפונית של סן דייגו והתזמורת הקאמרית לה הויה (1980-1971), והתזמורת הסימפונית אלבורג (1989-1982) בדנמרק.
כמנצח אורח, הופיע פטר ארש בקביעות עם תזמורות סימפוניות חשובות ולהקות אופרה בחמש יבשות, בהן התזמורת הסימפונית של שיקגו, תזמורת קליבלנד, התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית, תזמורת סיאטל, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, הפילהרמונית המלכותית, פילהרמוניקר המבורג, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם, האופרה המלכותית השוודית בסטוקהולם, האופרה הממלכתית של המבורג, התזמורת הפילהרמונית של האג והתזמורת הסקוטית הלאומית, וכן יצא לתשעה סיורי קונצרטים בדרום אפריקה. בשנים 1983 ו-1985 קיבל את פרסי ASCAP על שילוב מוזיקה של מלחינים אמריקאים בתוכניות הקונצרטים.
ארש הגיע לאוניברסיטת וושינגטון בסיאטל, וושינגטון בשנת 1989 כפרופסור במענק מוריסון לניצוח וכמנהל מוזיקלי ומנצח של התזמורת הסימפונית והאופרה של האוניברסיטה, שם לימד עד פרישתו ב-2010; נכון ל-2013, מעמדו הוא של פרופסור אמריטוס. כמו כן לימד ניצוח בשנים 1965-1960 בקונסרבטוריון של אמסטרדם, שם היו בין תלמידיו האנס פונק, אדו דה וארט ויאן סטולן, וכיהן כמנהל הפעילות התזמורתית והאופראית בקונסרבטוריון פיבודי למוזיקה בשנים 1985-1982.
בהיענות לבקשה אישית מנכדתו של ריכרד וגנר פרידלינד, ניצח פטר ארש על הקובץ הראשון של הקלטות יצירותיו התזמורתיות של אבי פרידלינד, זיגפריד וגנר. שני תקליטורים יצאו בחברת דליזה, עם התזמורת הסימפונית אלאבורג בניצוח ארש: הסימפוניה בדו מז'ור והפואמות הסימפוניות Glück, Und wenn die Welt voll Teufel wär (סקרצו), Weltersteinspielung ו-Sehnsucht עוד ניצח על הקלטת האופרה "ישו לפני הורדוס" מאת המלחין גבריאל פון ויידיץ' (1969-1888) עם התזמורת הסימפונית של סן דייגו.