עם נסיגת החמדאנים מהעיר, נכנס אליה המצביא הטורקי טוזון, ונטל לעצמו את התואר "אמיר אל-אמראא". לאחר שהייה קצרה בעיר, המשיך טוזון הלאה במסעו הצבאי לעבר החמדאנים. במקביל, קנוניה פנימית בחצר הח'ליף הובילה את אל-מתקי לעזוב את העיר בחופזה תחת משמר חמדאני. אל-מתקי נמלט ראשית למוסול, ולאחר מכן לנציבין. לאחר שנסתיימה המערכה בין החמדאנים לטוזון, מצא אל-מתקי מחסה בא-רקה, עיר ששימשה כעיר מקלט לרבים מאבותיו. אך, עד מהרה סגרו עליו כוחותיו של טוזון, והוא הסגיר את עצמו בידיו. למרות הבטחתו שלא לפגוע בו, הדיח טוזון את אל-מתקי ועיוור אותו בשולחו לגלות. תחתיו, מונה אחיו אל-מסתכפי.
אל-מוסתט'הר
אל מתקי
ג'ון ואנברו
סר ג'ון ואנברו (אנגלית: John Vanbrugh; 24 בינואר 1664 – 26 במרץ 1726) היה אדריכל ומחזאי אנגלי, הידוע בעיקר כמתכנן של ארמון בלנהיים וטירת הווארד. הוא כתב שתי קומדיות רסטורציה דעתניות וישירות, The Relapse (1696) ו-The Provoked Wife (1697), שהיו פופולריות מאוד אך זכו לביקורת רבה בתקופה שלאחר כתיבתן.
ואנברו היה רדיקלי לאורך רוב חייו. כאדם צעיר וכוויגי נאמן הוא היה חלק מהתוכנית להדיח את ג'יימס השני, להכתיר במקומו את ויליאם השלישי ולהגן על הדמוקרטיה הפרלמנטרית האנגלית, ובגלל פעילותו אף נכלא בבסטיליה שבפריז כאסיר פוליטי.
בקריירה שלו כמחזאי הוא פגע רבות בחלקים אחדים של החברה האנגלית בתקופת הרסטורציה והמאה ה-18, בין השאר בגלל המסרים המיניים שהיו בהם ובגלל ההגנה על זכויות האישה בנישואים. הוא הותקף על העמדות שהביע, והיה אחד היעדים העיקריים שהותקפו בחיבור Short View of the Immorality and Profaneness of the English Stage של ג'רמי קולייר. בקריירה שלו כאדריכל הוא היה אחד ממבשרי הבארוק האנגלי. עבודתו האדריכלית הייתה נועזת כמו פעילותו הפוליטית בראשית חייו ומחזותיו על נישואים, והיא אתגרה דעות שמרניות באותה תקופה.
עגלת תינוק
עֶגלת תינוק היא מתקן גלגלי להסעת תינוקות ופעוטות על ידי דחיפת המתקן בידי אדם מבוגר.
היסטוריה.
האדריכל האנגלי ויליאם קנט פיתח דגם ראשוני של עֶגלת ילדים בשנת 1733, כאשר פנה אליו הדוכס מדבונשייר ובקשו לתכנן אמצעי להסעת ילדיו. קנט עיצב סל בצורת קונכייה המוצב על גלגלים, שבתוכו ניתן להושיב ילדים. המתקן עוטר בקישוטים רבים ונועד למשיכה על ידי עז או סוס פוני קטן. השימוש בעגלות ילדים באנגליה הלך וגבר, ולקראת מחצית המאה ה-19 הן הפכו נפוצות מאוד. עגלות הילדים של אותם הימים היו בנויות מעץ או קליעת נצרים, וחוברו יחדיו בצירי פליז. משקלן של עגלות אלה היה לעיתים רב מאוד, עקב הקישוטים הרבים שעטרו אותן. חלק מדגמי עֲגָלות אלה נשאו שמות של בני משפחת המלוכה וארמונותיהם.
בחודש יוני 1889 ניתן פטנט לוויליאם ריצ'רדסון, אשר המציא עגלת ילדים שבה ניתן להפוך את כיוון ישיבת הילד כלפי כיוון הנסיעה או כלפי דוחף העגלה. בהמצאה אף הוכנסו שינויים מבניים בעגלת הילדים. עד לאותה עת היה חיבור קבוע בין הגלגלים לציר ולא ניתן היה להניע גלגל אחד בלבד. העגלה של ריצ'רדסון איפשרה תנועת גלגל בודד ובכך הגדיל את יכולת התמרון של עגלת הילדים.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הפכו עגלות הילדים נפוצות כמעט בכל בית באנגליה. שכלולים שהוכנסו במבנה העגלות, הפכו אותן בטוחות יותר לשימוש, כך למשל הוגדל קוטר הגלגלים, הוספו מעצורים, מקום נשיאת התינוק הועמק, העגלות היו נמוכות יותר ושלדתן חזקה יותר.
בשנת 1965 החליט מהנדס אירונאוטיקה בריטי לפתח עגלת ילדים חדשה, לאחר שבתו התלוננה על הקשיים בנשיאת עגלת ילדים כבדה וגדולה בעת שנסעה מבריטניה לארצות הברית. בזכות הידע שרכש בתחום בניית מטוסים, מקלרן תכנן עגלת ילדים מתקפלת, בעלת שלדת אלומיניום. את פיתוחו ייצר ושיווק בחברת מקלרן, המוכרת עגלות ילדים עד היום.
פיתוחים חדשניים.
יצרני העגלות המודרניות שמים דגש על בטיחות, נוחות תפעול להורים (קיפול ופתיחה נוחים לרוב תוך שימוש ביד אחת בלבד, משקל קל, נפח קטן של העגלה המקופלת כך שתכנס לתא מטען של מכונית, אפשרות לעלות ולרדת בקלות על גבי מדרכות מבלי שהדבר יזעזע את התינוק ועוד), מודולריות - כך שאותו מרכב יכול לשמש הן להרכבת סל קל, הן להרכבת עריסה והן לשימוש כטיולון, עמידות בתנאי מזג אוויר ותנאי אחסון ארוך. כמו כן מושם דגש על עיצוב מעניין ומושך.
המשקל הנמוך מושג באמצעות שימוש בחומרים מרוכבים. לחלק מהעגלות החדשות שלושה גלגלים במקום ארבעה לניווט קל יותר ברחובות עירוניים, ובחלקן העריסה מותקנת גבוה יותר על מנת שמטפלים לא יצטרכו להתכופף אל הפעוט.
דגמים עיקריים.
עגלת תינוקות.
עגלת תינוקות מיועדת לילדים החל מלידתם ולפחות כל עוד אינם מסוגלים לשבת. בעת הסעתו התינוק שוכב בעגלה והמבוגר הדוחף אותה, יכול להביט ולראותו תוך כדי הסעתו. ברבות מעגלות אלה קיימות מערכות של מתלים המשככות זעזועים ומאפשרות לנסיעה חלקה יותר לתינוק. בשנות ה-70 של המאה ה-20 התפתחה מגמה של עגלות תינוק בעלות עיצוב בסיסי יותר, בעלות מערכות שיכוך זעזועים פשוטות, ובהן ניתן לנתק את הסל ובו התינוק מן המרכב התחתון של העגלה, ולשאתו בעזרת ידיות.
ישנן עגלות המאפשרות שינוי מצב השכיבה למצבי ישיבה בזוויות שונות, וכן שינוי כיוון הישיבה של הפעוט. ברוב העגלות ישנו גגון קבוע או מתקפל כדי להגן על התינוק מן השמש. כמו כן, ישנו כיסוי גשם שבו ניתן לכסות את כל העגלה ולהגן על הפעוט.
עגלת תאומים.
עגלת תאומים היא עגלת תינוקות ובה שני מושבים זה לצד זה, המשמשים להסעת שני ילדים במקביל. ברוב המקרים עיצוב העגלה דומה לעיצוב של עגלה רגילה, אולם לפעמים המושבים צרים מן הרגיל על מנת שעגלת התאומים לא תהיה רחבה מדי. בשנים האחרונות יצאו דגמים בודדים של עגלות תאומים בהם המושבים אינם זה לצד זה, אלא בכיוונים שונים ו/או בגבהים שונים. ישנו גם דגם של עגלה בו מתחבר סל קל לצד מושב רגיל, המיועד לשימוש שני ילדים בגילאים שונים.
טיולון.
טיולון הוא דגם עגלת ילדים המיועד לילדים המסוגלים לשבת, ועד גיל שלוש לערך. בעגלות אלה כיוון הישיבה הוא בדרך כלל כלפי חזית הנסיעה. יתרונו של הטיולון הוא במשקלו הנמוך, כיון שהוא עשוי חומרים קלים ומאובזר פחות מעגלת תינוק רגילה, וביכולת קיפול לגודל קטן יותר מעגלה. יתרונות אלו הקנו לטיולון את שמו הגנרי, הנגזר מהמילה טיול.
בדומה לעגלות, קיימים גם דגמי טיולונים זוגיים המיועדים לתאומים.
שירלי באסי
דיים שירלי ורוניקה באסי (באנגלית: Shirley Veronica Bassey; נולדה ב-8 בינואר 1937) היא זמרת ולשית, שהתפרסמה לראשונה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, והמשיכה מאז לנהל קריירה מוצלחת ברחבי העולם. היא ידועה גם כמי שביצעה את שירי הנושא לשלושה מסרטי ג'יימס בונד (יותר מכל אמן אחר): "גולדפינגר" (1964), "יהלומים לנצח" (1971) ו"מונרייקר" (1979). נכון ל-2009 היא מכרה כ-135 מיליון אלבומים. עם 35 להיטים שצעדו במצעד הסינגלים הבריטי ו-37 אלבומים שצעדו במצעד האלבומים הבריטי, באסי היא הזמרת הבריטית המצליחה ביותר בכל הזמנים, והאמנית היחידה שהצליחה להכניס להיטים ל-"40 הגדולים" במצעד הבריטי לאורך תקופה של 7 עשורים.
ביוגרפיה.
השנים הראשונות.
באסי נולדה להנרי באסי ולאשתו אלייזה ג'יין, בתם השביעית והאחרונה, בקארדיף, ויילס. אביה היה ממוצא ניגרי ואמה ממוצא אנגלי. היא גדלה בשכונה של מעמד הפועלים, וכבר בגיל צעיר החלה לשיר במקהלת הנוער של הסניף המקומי של צבא הישע. בגיל 15 הפסיקה את לימודיה בבית הספר, מצאה עבודה במפעל מקומי, ובמקביל שרה בפאבים ובמועדונים בלילות ובסופי שבוע. ב-1953 חתמה על החוזה המקצועי הראשון שלה, והצטרפה לצוות המחזמר "זכרונותיו של ג'ולסון", שהתבסס על חייו של אל ג'ולסון. בהמשך אותה שנה הופיעה במחזמר נוסף, "Hot from Harlem". בגיל 16 נכנסה להריון ונאלצה לנטוש זמנית את הבמה. היא חזרה לקארדיף ועבדה כמלצרית.
ב-1955 גילה את באסי צייד כישרונות בשם מייקל סאליבן, שהתלהב מכשרונה והחליט לקחת אותה תחת חסותו. היא קיבלה תפקיד במחזמר "אלה הם החיים", שהועלה בתיאטרון אדלפי בווסט אנד של לונדון. בזמן ששיחקה במחזמר, חברת התקליטים Philips Records והמפיק המוזיקלי ג'וני פרנז ראו אותה בטלוויזיה, התרשמו ממנה והציעו לה חוזה הקלטות. באסי הקליטה את הסינגל הראשון שלה, "(Burn My Candle (At Both Ends", ששוחרר בפברואר 1956, בהיותה בת 19. בשל הרמיזות המיניות במילות השיר, ה-BBC סירבו להשמיע אותו, אך למרות זאת הוא זכה להצלחה יחסית.
1979 - 1957.
אלבום הבכורה של באסי, "Born to Sing the Blues", יצא ב-1957, והסינגל מתוכו "Banana Boat Song" הגיע למקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי, והיה להיטה הראשון של באסי. באמצע 1958 היא הקליטה שני סינגלים שהפכו עם השנים לקלאסיקות שלה: הראשון היה "As I Love You", ששוחרר בתחילה כבי-סייד, אך בינואר 1959 הגיע למקום הראשון במצעד הבריטי, שהה שם ארבעה שבועות, והפך לסינגל הראשון שלה שהגיע למקום הראשון, וכן לסינגל הראשון של אמן ולשי שהגיע למקום הראשון בבריטניה. הסינגל השני היה "Kiss Me, Honey Honey, Kiss Me", שהגיע למקום השלישי במצעד הבריטי באותו זמן ש-"As I Love You" צעד במקום הראשון. מספר חודשים לאחר מכן חתמה על חוזה עם חברת התקליטים EMI, והחלה את השלב השני בקריירת ההקלטות שלה.