עזרא שבט
ד"ר עזרא דניאל שבט (Ezra Chwat) (נולד ב-2 בספטמבר 1960) הוא חוקר הספרות הרבנית, ביבליוגרף ומרצה, בעל הבלוג גילוי מילתא בעלמא.
ביוגרפיה.
השכלה.
עזרא שבט נולד בי"ב בשבט ה'תש"כ בקנזס, אביו משולם היה מנהל בית ספר יהודי ואמו עובדת סוציאלית, בצעירותו למד במתיבתא אור תורה, בשנת תשל"ח עלה לישראל ולמד בישיבת ההסדר הר עציון בה המשיך גם לאחר נישואיו בכולל של הישיבה שם למד אצל הרב אהרן ליכטנשטיין, את לימודיו בישיבה עשה בד בבד עם לימודים במכון להכשרת מורים על שם הרצוג, במכון קיבל תעודת מורה בכיר. בשנים אלו לימד בישיבת הר עציון.
בין השנים תשמ"ז–תשמ"ח למד לתואר ראשון באנתרופולוגיה באוניברסיטת ניו-יורק, והתחיל לעסוק בחקר כתבי יד רבניים בהדרכת פרופסור.
בין השנים תשמ"ט–תש"ן הוציא תואר שני בהצטיינות במחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן, בין השנים תשנ"א–תשנ"ה כתב את עבודת הדוקטורט שלו בהדרכת פרופסור שלמה זלמן הבלין, על פונקציה ומבנה אחיד של מפרשי הרי"ף, כולל ההדרת הפירוש להלכות נשים לתלמיד הרא"ש.
קריירה אקדמית.
בין השנים תשמ"ו-תשמ"ח עסק בעבודת מחקר עבור מכון וולקני בהתאקלמות גידולים ניסויים בהרי יהודה, בין השנים תשמ"ח-תשנ"ב עבד במכון שאול ליברמן בפרויקט "Databank" לשמירת להעתקה דיגיטלית של נוסח כתבי יד תלמודיים במחשב, בתשנ"א עבד כאחראי על מערכת בחינות הבקיאות והביבליוגרפיה במחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן, בין השנים תשנ"ב - תשנ"ח עבד במכון לתלמוד הישראלי השלם, בזיהוי ומיון של כתבי יד רבניים - מחקר באלפי כתבי יד וקטעי גניזה והקמת מאגר מידע מקיף של כתבי יד, המכיל 13,500 רשומות מתוארות.
בתשנ"ה שימש כמרצה בקורס "תלמוד למתחילים" באוניברסיטת בן-גוריון, בין השנים תשנ"ז – תשנ"ט שימש כמרצה בשני קורסים לתואר שני במכללת טורו קולג', בתשס"ב ערך את אוסף הגניזה עבור אוניברסיטת פנסילבניה בין השנים תשס"ג תשס"ה עסק באיסוף וסידור קטעי רי"ף שבגניזה עבור פרויקט פרידברג לחקר הגניזה.
עיסוקו העיקרי של שבט הוא החל מתשנ"ח במכון לתצלומי כתבי יד עבריים, שבספרייה הלאומית.
שבט דובר וכותב בעברית אנגלית וערבית יהודית, לשבט בלוג בשם "גילוי מילתא בעלמא", המפרסם גילויים ראשוניים ותגליות של קהליית המחקר התורני.
חיבוריו.
כמו כן סייע בהכנת מפתח לספר הקבלה לרבי מנחם המאירי מהדורת ש.ז. הבלין, ובספרים: דקדוקי סופרים השלם יבמות ג וגיטין, מהדורת המכון התלמוד הישראלי השלם, מבוא לפירוש תלמיד הרא"ש להלכות נשים רבתי, ופירוש תלמיד הרא"ש להלכות קידושין, מהדורת מכון אופק, פירוש רש"י למסכת נזיר, גם עבור מכון אופק, ומשנה תורה להרמב"ם מכתבי-היד המוסמכים עבור המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית.
שבט פרסם עשרות מאמרים במאספים תורניים, מאמריו הגם שהם בקורתיים ומדעיים, מרבים להופיע בכתבי-עת רבניים, ובכך נהיה לכתובת מרכזית המגשרת בין העולם המחקר האקדמי לעולם המחקר התורני - רבני.
חיים אישיים.
שבט נשוי למנוחה לבית קווינט ולהם שנים עשר ילדים ומעל שלושים נכדים, מאז תשל"ח מתגורר שבט בגוש עציון ונמנה עם מייסדי היישוב כרמי צור, אחיו הוא הרב ארי יצחק שבט החוקר את כתבי הרב קוק.
אלברכט השני, מרקיז מייסן
אלברכט השני, המנוון (בגרמנית: Albrecht II der Entartete; 1240 – 20 בנובמבר 1314) היה מרקיז מייסן, רוזן תורינגיה ורוזן פלטין של סקסוניה. הוא היה חבר בבית וטין.
ביוגרפיה.
אלברכט נולד במייסן בשנת 1240, והיה בנו הבכור של היינריך השלישי, מרקיז מייסן מאשתו הראשונה, קונסטנס מבאבנברג.
בשנת 1265 העניק היינריך השלישי את רוזנות תורינגיה ואת הפפאלץ לאלברכט ואת מרגיזות לנדסברג שבאוסטרלנד לאחיו הצעיר דיטריך. היינריך השלישי שמר לעצמו את מרקיזות מייסן ולוסאטיה ככוח רשמי על בניו.
ביוני 1255 התחתן אלברכט עם מרגרטה מסיציליה, בתם של הקיסר פרידריך השני, שהיה גם מלך סיציליה, ואיזבלה מאנגליה. מרגרטה, הידועה גם בשם מרגרטה משוואביה הייתה אחותו של היינריך אוטו, הידוע גם בשם "קרלוטו". כנדוניה הובטחה הפליסנרלנד לבית וטין. לאלברכט ומרגרטה היו חמישה ילדים.
לאחר תקופת מה בהתחלה של שלטון ונישואים מאושרים, אלברכט התרחק ממרגרטה והחל ברומן אהבה נלהב עם קוניגונדה מאייזנברג. היא ילדה לו שני ילדים: בת, אליזבת ב-1269, ובן, אלברכט ("אפיץ") ב-1270.
כשגילתה את הניאוף ואת הלידות הבלתי חוקיות, מרגרטה עזבה את וארטבורג ב-24 ביוני 1270 ונסעה לפרנקפורט אם מיין שם נפטרה ב-8 באוגוסט של אותה שנה. שני הבנים הצעירים, פרידריך ודיזמן טופלו על ידי דודם, תיאודוריק מלנדסברג. היינריך, המבוגר ביותר, נעלם בשלזיה ב-1282.
אלברכט התחתן עם קוניגונדה בשנת 1274 והעניק לגיטימציה לילדיהם. כאשר אלברכט התכוון להשאיר את רוזנות תורינגיה לאפיץ ולפצות את בניו מנישואיו הראשונים רק עם האוסטרלנד (שכלל את הירושה מאמם) ומחוז פלטין של סקסוניה, הם פתחו במלחמה נגד אביהם. פרידריך נתפס על ידי אביו ונכלא בטירת וארטבורג. עם זאת, הוא נמלט כעבור שנה והמשיך במלחמה נגד אביו יחד עם דיזמן. בתקופה זו, ב-1284, מת דודם תיאודוריק מלנדסברג, וארבע שנים לאחר מכן, ב-1288, מת גם היינריך המהולל, אביו של אלברכט. מקרי המוות הללו הגבירו את המחלוקות המשפחתיות.
עם מות אביו, הפך אלברט למרקיז מייסן, בעוד שאחיינו פרידריך טוטה - בנו של תיאודוריק מלנדסברג - ירש את מרקיזות לוסאטיה, שנמכרה על ידי בנו של אלברכט דיזמן ב-1303. זמן קצר לאחר מכן תפס פרידריך את אביו אלברט בקרב. על ידי הסכם רוכליץ (1 בינואר 1289), אלברכט השיג את חירותו לאחר ויתור על חלקים נרחבים מאדמותיו. הוא שמר על מייסן לעצמו, אך מאוחר יותר מכר אותה לפרידריך טוטה. כאשר, לאחר מותו (1291) בני דודיו פרידריך ודיזמן השתלטו באופן שרירותי על אדמותיו, נאלץ אלברכט - אשר סבל מקשיים כלכליים - למכור את תורינגיה בשנת 1293 למלך הגרמני אדולף מנסאו; בחוזה, נקבע כי המלך יוכל להשתלט על האדמות לאחר מותו של אלברכט. במכירה, אלברכט כלל את מייסן ואוסטרלנד כשטחים שלו, למרות העובדה שהם היו בידי בניו. הודות לכך, יורשו של אדולף, אלברכט הראשון, מלך גרמניה, הצליח להשתלט על האדמות הללו, בטענה שחוזה המכר לגיטימי וחוקי.
קוניגונדה מאייזנברג מתה ב-31 באוקטובר 1286. ארבע שנים מאוחר יותר, ב-1 באוקטובר 1290, התחתן אלברכט בשלישית עם אליזבת מאורמונדה, יורשתו של נורדהלבן ואלמנתו של הרטמן ה-11 מלובדהבורג-ארנסהאוק. באותה שנה, אפיץ, בנו של אלברכט על ידי קוניגונדה, קיבל לגיטימציה רשמית על ידי הקיסר וקיבל את התואר אדון טנברג. הוא רצה להפוך את אפיץ ליורשו בתורינגיה, אך שני בניו הגדולים התנגדו לתוכנית.
ב-11 באפריל 1291 אחותו המלאה הצעירה של אפיץ, אליזבת, התחתנה עם היינריך השלישי מפרנקנשטיין; הנישואים היו קצרי מועד וללא ילדים. אליזבת מתה ב-28 בספטמבר 1293. שלוש שנים מאוחר יותר (9 באוקטובר 1296), התחתן אפיץ עם אחותו של גיסו היינריך השלישי, שנקראה כנראה גם אליזבת. נישואים אלה, כמו אחותו, היו ללא ילדים.
ארבע שנים מאוחר יותר (24 באוגוסט 1300) התחתן בנו הבכור של אלברכט שהיה בחיים, פרידריך, עם אליזבת מלובדבורג-ארנשאוגק, בתה של אמו החורגת; זה גרם לפיוס הסופי בין האב לבן. חמש שנים מאוחר יותר (27 ביוני 1305) מת אפיץ מטנברג, בן שלושים וחמש. מותו של בנו האהוב היה מכה איומה לאלברכט. הוא מעולם לא התאושש מהאובדן.
שנתיים לאחר מכן, ב-1307, מסר אלברכט את רוזנות תורינגיה ורוזנות פלטין של סקסוניה לבנו פרידריך בתמורה לקצבה. הוא מת שבע שנים מאוחר יותר בארפורט, בן שבעים וארבע.
משפחתו.
ביוני 1255 התחתן אלברכט עם מרגרטה מסיציליה, בתם של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואיזבלה מאנגליה. לאלברכט ומרגרטה היו חמישה ילדים:
אראמיס (דמות מספר)
ארמיס (דמות ספרותית)
ברטראן בונלו
ברטראן בונלו ( בצרפתית: []; נולד ב-11 בספטמבר 1968) הוא במאי קולנוע, תסריטאי, מפיק ומלחין צרפתי. הוא ידוע במיוחד בזכות הסרטים הפורנוגרף, בית הפגישות, סאן לורן ו-נוקטורמה. בונלו ידוע בכך שהוא בוחן בסרטיו הלא שגרתיים את המבנים החברתיים שכולאים את דמויותיו ורבים מהם הפכו מזוהים עם "הקיצוניות הצרפתית החדשה״
ביוגרפיה.
בונלו גדל בניס שבפריז, אבא שלו היה עורך דין ואמא שלו עבדה בבית האופרה של ניס. אימו שלחה אותו ללמוד לנגן בפסנתר כשהיה בן 5 ובהכשרתו בונלו נהיה מלחין ומוזיקאי שליווה מספר אמנים צרפתים כמו פרנסואז ארדי ואליוט מרפי, עד שלטענתו השתעמם מכך.
בשנת 1996 התחיל להתנסות במספר סרטים קצרים, כולל ״מי אני״ (Qui je suis), שהתבסס על ספרו האוטוביוגרפי של פייר פאולו פאזוליני.
סרטו הארוך הראשון, ״משהו אורגני" (1998) הוקרן בפסטיבל ברלין במסגרת הפנורמה.
סרטו השני "הפורנוגרף" (2001) זכה בפרס FIPRESCI (פרסי המבקרים) בפסטיבל קאן.
סרטיו ״טירזיה״ (2003), ״בית הפגישות״ (2011) ו-״סאן לורן״ (2014) התמודדו בתחרות הרשמית של פסטיבל קאן ועליהם היה מועמד לפרס דקל הזהב. ״סן לורן״ גם היה מועמד ל־10 פרסי סזאר ונבחר להיות הסרט המועמד של צרפת לפרס האוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-87.
ב-2016 יצא סרטו הטעון פוליטית "נוקטורמה" שעורר סערה רבה בצרפת הוקרן בפסטיבל טורונטו ובפסטיבל סן סבסטיאן. סרטו האחרון, "נערת זומבי" (2019), הוקרן בפסטיבל קאן.
בימים אלה עובד בונלו על סרט מדע בדיוני בשם "La bête״ בכיכובה של לאה סדו. השחקן גספר אוליאל, ששיחק בסרט ״סאן לורן״ היה אמור לשוב לעבוד עם בונלו ולשחק בתפקיד ראשי בסרט, אך אוליאל נהרג ב-19 בינואר 2022, בתאונת סקי בצרפת.
חיים אישיים.