בגיל 21 נישאה למשה אבידר, ועברה לגור בתל אביב. בשנת 1954 כתבה מאמר קצר ששלחה לשבועון "לאשה", ובעקבותיו הזמין אותה עורך השבועון דוד קרסיק לשמש ככתבת. העיתונאית שושנה שגב שימשה לה כחונכת בתחילת דרכה. לאחר 5 שנים ב"לאשה" עברה לתפקיד עורכת מדור האשה ב"דבר". אחרי זמן קצר עברה ל"מעריב", לעבוד יחד עם טומי לפיד במדור שערך, שנקרא "שיחות מעריב", מדור חברה ורכילות. בשנת 1967 עברה עם לפיד לייסד את הירחון "אַת" של קבוצת מעריב, ושימשה כסגנית עורכת. אחר כך הקימה וערכה את מוסף "סגנון" של מעריב.
אבידר פרסמה קרוב לשלושים ספרים, בעיקר בנושאי נשים וזוגיות. ספריה מכילים לרוב סיפורי חיים בעלי אופי משועשע-מריר. פרסמה גם ספרים המכילים ראיונות שערכה במהלך הקריירה העיתונאית שלה.
ב-1977 נשלחה מטעם משרד החוץ לשמש כנספחת לענייני נשים בארצות הברית ושירתה בתפקיד במשך שלוש שנים. חוויה זו תיעדה בספרה "אמריקה שלי".
ב-2011 הוענק לה התואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
חיים אישיים.
בשנת 1951 התחתנה עם משה אבידר. בשנת 1963 פגשה במסגרת עובדתה את עמוס אטינגר, שהיה אז כתב קול ישראל. לאחר מכן הייתה נשואה לאטינגר במשך 30 שנה, עד גירושיהם. היא אם לשלושה בנים, שניים מנישואיה הראשונים ואחד מנישואיה השניים – אבי אטינגר, שחקן וקומיקאי.
אבידר התגוררה בתל אביב.
אבידר נפטרה ב-2016, בגיל 85. נטמנה בבית העלמין ירקון.
נקודת סינגולריות עיקרית
בשארה מרג'יה
בשארה מרג'יה (בערבית: بشاره مرجية; נולד ב-1954) הוא סופר, מסאי ומתרגם ערבי ישראלי.
ביוגרפיה.
בשארה מרג'יה נולד ב-1954 למשפחה ערבית נוצרית בכפר יפיע שליד נצרת. לאחר לימודיו התיכוניים הוא החל ללמוד באוניברסיטת חיפה, בה סיים תואר ראשון (בשנת 1979) ותואר שני (בשנת 1982) בשפה וספרות הערבית - שניהם בהצטיינות. בשנת 1996 סיים את עבודת הדוקטורט בשפה וספרות ערבית באוניברסיטת תל אביב. התיזה עסקה בייצוג האישה ומעמדה בספרות הערבית הקלאסית. בהמשך לימד באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטה הפתוחה ובמספר מכללות אקדמיות.
ספרו "דמות האישה בספרות הערבית הקלאסית" (בערבית: شخصية المراة في الادب العربي القديم) זכה לביקורות משבחות בעולם הערבי, והפך לרב-מכר במספר מדינות. הספר זיכה אותו בפרס נשיא המדינה לספרות לשנת 2005 (בשיתוף האוניברסיטה העברית). חברי הוועדה ציינו כי לספר תרומה חשובה להבנת מעמדה החברתי והספרותי של האישה בימי הביניים.
בשנת 2005 קיבל ד"ר מרג'יה את תעודת יקיר המגזר הערבי.
הוא פרסם מספר ספרים בערבית שעסקו בספרות ילדים ובייצוג האישה בספרות. זאת, לצד עשרות מאמרים שפורסמו בכתבי עת ובעיתונים מקומיים. בנוסף, חיבר עשרות ספרי ילדים ותרגם מספר רב של ספרי ילדים משפות זרות, ובפרט מעברית, לערבית.
כיום מנהל ד"ר מרג'יה את המרכז הארצי לספרות ילדים ערבית בישראל, הנמצא בעיר נצרת.
מרג'יה נשוי ואב לשלושה, מתגורר בנצרת.
מספריו.
ספרות ילדים.
ועוד מספר גדול של מחקרים וחיבורים שעסקו בספרות ילדים.
פרדריק האייק
תקנת הקהל
תקנת הקהילה
סטרייד פיאנו
סטרייד פיאנו (אנגלית: Stride Piano) הוא ז'אנר במוזיקה המנוגן על פסנתר, אשר התפתח בהארלם, ניו יורק בשנות העשרים. הסגנון יורש רבים ממאפייני סגנון הראגטיים. בסגנון, כמו גם בסגנונות פסנתר נוספים מאותה תקופה, חשיבות רבה ליד שמאל בנגינה. אבות הסגנון הם הפסנתרנים לוקי רוברטס, ג'יימס פ. ג'ונסון ופאטס וולר.
מאפיינים.
מאפייניו הברורים ביותר של הסגנון הם כאמור ביד השמאלית של הפסנתרן; היא מנגנת בס כל רבע, ונותנת את הבסיס הקצבי וההרמוני של היצירה. בניגוד לסגנונות כמו ראגטיים ובוגי ווגי התפקיד של יד שמאל חופשי מאוד, היא יכולה לנגן אקורדים בפעימה השנייה והרביעית של התיבה, היא קופצת מרווחים גדולים יותר, והתפקיד שלה יכול להיות הרבה יותר מלודי. ניתן לראות הרבה השפעה של התפתחות הג'אז, והנגינה מאלתרת הרבה יותר. כמו כן, להרבה קלאסיקות של הראגטיים כמו מייפל ליף ראג נגני הסטרייד החליפו את המלודיה בסדרה של ריפים והפכו את תפקיד יד שמאל למלודי יותר. במשך הזמן התחילו להופיע גם בלו נוטס, ותפקידי הבס החלו להעשות לפעמים באוקטבות מקבילות או לסגנונו של ואלר גם במרווחים מקבילים אחרים.
גם ליד ימין תפקיד מהותי בצליל הייחודי של הסגנון. לרוב, במקום לנגן מלודיה, יד ימין למעשה מאלתרת על ההרמוניה של השיר, ויוצרת ריפים שונים על כל אקורד, כמו כן היא תשתמש במוטיבים מקונטרפונקט. ישנם סימני היכר של הסגנון כגון "קריסה לטרצות" כששני קולות נכנסים לתוך הטרצה של האקורד משני הצדדים.
בתקופה ההיא הסגנון עדיין נקרא ראגטיים ואת ההפרדה עשו רק מאוחר יותר. אחד הגורמים להתפתחות הזו שלו הייתה תרבות המועדונים בניו יורק שבה הפסנתרנים היו צריכים לנגן שעות על גבי שעות, מול קהל, ולהישאר מעניינים וחדשים. לאט לאט הם שינו את המלודיות, הם פיתחו את הבס, הם חיפשו טכניקות שילהיבו את הקהל.
הנגנים עצמם היו לרוב נגני ראגטיים שהושפעו ממוזיקת הסווינג. כדי לנגן את הסגנון חייבת להיות לנגן שליטה וירטואזית בטכניקה, ולמעשה לעיתים היו נגני סטרייד מתחרים ביכולות הטכניות שלהם בתחרויות שמשכו קהל רב. בין הנגנים המפורסמים של הסגנון ניתן למנות את: לוקי רוברטס, ג'יימס פ. ג'ונסון, פאטס ואלר, וילי "האריה" סמית', ג'לי רול מורטון, ארט טאטום, דונלד לאמברט ועוד.
ז'ורז'ה טיישיירה
ז'ורז'ה פיליפה אבלינו טיישיירה (בפורטוגזית: Jorge Filipe Avelino Teixeira, נולד ב-27 באוגוסט 1986 בליסבון) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת סנט טרוידן.
קריירה.
טיישיירה גדל במחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון. לאחר שסיים את דרכו בנוער, ב-2005, הוא לא הוחתם בקבוצה הבוגרת ובמקום זאת הצטרף למועדון אחר מהעיר ליסבון, קאזה פיה א.ק., ובהמשך עבר גם למועדון אודיבלש ולס.ד. פטימה, שלושה מועדונים מהליגות הנמוכות בפורטוגל.
בשנת 2008 עבר טיישיירה לקבוצת אטרומיטוס ירוספיקו מליגת העל הקפריסאית, ובראשית 2009 עבר לא.א.פ. פאפוס מאותה הליגה.
ביוני 2009 עבר טיישיירה לקבוצת מכבי חיפה מליגת העל הישראלית, במדיה העפיל לראשונה בקריירה שלו לליגת האלופות. טיישיירה היה מרכיב מרכזי בהגנה של חיפה, שספגה רק 16 שערי ליגה ב-35 מחזורים. במסגרת משחקי גביע המדינה הורחק טיישיירה ל-6 משחקים בפועל ו-8 על תנאי בעקבות התבטאויות כנגד השופט איתן תבריזי. ב-15 במאי 2010 הבקיע טיישיירה את שערו היחיד במדי מכבי חיפה, כשהשווה ל-1-1 מול בני יהודה במחזור האחרון, תוצאה שמנעה מחיפה את האפשרות לזכות באליפות בעקבות ניצחונה של הפועל תל אביב במשחק המקביל.
לקראת עונת חתם טישיירה בפ.צ. ציריך מליגת העל השווייצרית. בינואר 2013 הושאל לקבוצת סיינה האיטלקית. בתום העונה ירד טישיירה עם הקבוצה לליגת המשנה, וחזר לפ.צ. ציריך, במדיה שיחק עונה נוספת.
לקראת עונת חתם טישיירה בסטנדרד ליאז' מליגת העל הבלגית ובאמצע עונת עבר לצ'רלטון את'לטיק מהצ'מפיונשיפ. ב-15 ביולי 2017 חתם לשלוש שנים בסנט טרוידן הבלגית.
פרייבורג (כדורגל)
מועדון ספורט פרייבורג (בגרמנית: Sport-Club Freiburg) הוא מועדון כדורגל גרמני אשר ממוקם בעיר פרייבורג. המועדון משחק בבונדסליגה.
היסטוריה.
פרייבורג הוקמה בשנת 1904 ובסיום עונת 1992–1993 העפילה בפעם הראשונה בתולדותיה לבונדוסליגה לאחר שסיימה במקום הראשון ובעונתה הראשונה בתולדותיה בבונדוסליגה ניצלה מירידה במחזור האחרון בזכות הפרש שערים.
בעונת 1994/1995 שהייתה בעצם עונתה השנייה בליגה הראשונה בגרמניה הקבוצה סיימה במקום השלישי בבונדסליגה ובעקבות כך הקבוצה שיחקה בפעם הראשונה במפעלים האירופאיים בעונת 1995/1996 במסגרת גביע אופ"א. הקבוצה הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת סלביה פראג מצ'כיה והודחה מהטורניר.
בעונת 1996–1997 נשרה פרייבורג לליגה השנייה אחרי 4 עונות בליגה הראשונה לאחר שסיימה במקום הלפני האחרון, שנה לאחר מכן סיימה פרייבורג במקום השני בליגה השנייה ובכך שבה לליגה הראשונה לאחר שנה של העידרות.
בעונת 2000/2001 הקבוצה סיימה במקום השישי בבונדסליגה ובעקבות כך הקבוצה שיחקה בעונת 2001/2002 בפעם השנייה בגביע אופ"א. הקבוצה ניצחה בסיבוב הראשון את קבוצת פוצ'וב מסלובקיה. בסיבוב השני הקבוצה ניצחה את קבוצת סנט גאלן משווייץ. בסיבוב השלישי הקבוצה הפסידה לקבוצת פיינורד מהולנד והודחה מהטורניר, בסיום אותה עונה נשרה פרייבורג פעם נוספת לליגה השנייה וכמו בפעם הקודמת חזרה הקבוצה לליגה הראשונה לאחר שנת העידרות אחת לאחר שזכתה באליפות הליגה השנייה לעונת 2002–2003.
שנתיים לאחר העפלתה המחודשת לבונדוסליגה ירדה פרייבורג פעם נוספת לליגה השנייה אך בניגוד לשתי הפעמים הקודמות בהן ירדה לא הצליחה פרייבורג לחזור לליגה הבכירה בעונה הראשונה שלאחר הירידה ורק בעונת 2008–2009 אחרי 4 שנים בליגה השנייה הצליחה פרייבורג לחזור לליגה הראשונה.
בעונת 2012/2013 הקבוצה הגיעה לשלב חצי גמר הגביע הגרמני וסיימה במקום החמישי בבונדסליגה ובעקבות כך הקבוצה העפילה לשלב הבתים של הליגה האירופית בעונת 2013/2014. הקבוצה הוגרלה לבית הכולל את הקבוצות סביליה, סלובן ליברץ ואשטוריל. הקבוצה סיימה את שלב הבתים במקום השלישי בבית והודחה מהטורניר. בעונה זו הגיעה לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת באייר לברקוזן. בעונת 2013/2014 סיימה פרייבורג במקום השישי. בתום עונת 2014/2015 סיימה במקום הלפני אחרון ונשרה לליגת המשנה. כעבור עונה אחת, חזרה פרייבורג לבונדסליגה לאחר שסיימה במקום הראשון.