מרתה אשתו, ניגנה בפסנתר ובמהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 היה לדני עניין גובר בקשרים בין מוזיקה לאמנות. הוא צייר דיוקן שלה ליד הפסנתר בשנת 1890. הוא עיצב ליטוגרפיה בהשתתפותה, עבור הכריכה לספר תווים של לה דמואזל שנבחר על ידי קלוד דביסי, וכן ליטוגרפיה נוספת לספר שירים.
ארט נובו ואומנויות דקורטיביות.
באמצע שנות ה-90, עם הופעת סגנון הארט נובו בבריסל ובפריז, החל דני להקדיש תשומת לב רבה יותר לאמנויות הדקורטיביות, אם כי נושאי המשפחה והרוחניות שלו נותרו זהים. רבים מהפרויקטים החדשים שלו הוזמנו על ידי סמואל בינג, סוחר האמנות שהגלריה שלו נתנה את שמה לארט נובו. הפרויקטים החדשים שלו כללו עיצובי טפטים, ויטראז'ים, שטיחי קיר, צלונים ומסכים. אבל בעוד שהוא עבד באותו תקופת הזמן והשתמש בחומרים של הארט נובו, הנושאים והסגנון נשארו אופייניים לו באופן מובהק.
עבודתו הדקורטיבית החשובה ביותר הייתה סדרה של לוחות מצוירים למשרדו של הברון קוצ'ין, שנקראו יחד "אגדת סנט הוברט", שצוירה בין 1895 ל-1897. היא הציגה בחופשיות את קפלת מדיצ'י בפירנצה. קוצ'ין ומשפחתו מופיעים בפאנל אחד, ואשתו של דני בפאנל אחר. הפאנלים הציגו משפחתיות ואמונה.
נאו-קלאסיציזם.
בינואר 1898 ערך דני את ביקורו הראשון ברומא, שם עשו עליו רושם עז יצירותיהם של רפאל ומיכלאנג'לו בוותיקן. בשובו לפריז, דני כיוון מחדש את אמנותו לכיוון הנאו-קלאסיציזם, עם קווים ודמויות ברורות יותר. הוא ציין ביומנו במרץ 1898: "חישבו על ציורים מאוחרים שבהם ישו הוא הדמות המרכזית... זכרו את הפסיפסים הגדולים של רומא".
דני היה מעריץ גדול של פול סזאן הוא נסע לביתו של סזאן ב-1896, וכתב מאמר המדווח על הערתו של סזאן: "אני רוצה להפוך מהאימפרסיוניזם למשהו מוצק ועמיד, כמו האמנות במוזיאונים." במאמר תיאר דני את סזאן כמייסד הנאו-קלאסיציזם המודרני. אחת היצירות החשובות ביותר של דני מתקופה זו היא הומאז' לסזאן (1900), שצוירה בעקבות מותו של חברו פול סזאן. בחזית התמונה, הוא הציג את חבריו של סזאן, כמה מהם מתנועת הנאבי לשעבר. הציור נראה קודר מאוד מכיוון שכולם לבושים בשחור לאבל, אבל יש לו גם מסר נוסף הציורים המוצגים מאחורי הדמויות ועל כן הציור מייצגים את המעבר של האמנות המודרנית, מיצירות של גוגן ורנואר על הקיר האחורי לציור של סזאן על כן הציור, שהמחיש, מנקודת מבטו של דני, את המעבר מאימפרסיוניזם סמליות לעבר נאו-קלאסיציזם.
דני הושפע מהמהומות הפוליטיות של אותה תקופה, כמו פרשת דרייפוס (1894–1906) שפילגה את החברה הצרפתית ואת עולם האמנות עם אמיל זולה ואנדרה ז'יד מצד אחד, שהגנו על דרייפוס, ורודן, רנואר ודני בצד האחר. דני היה ברומא במהלך רוב האירועים. משמעותית יותר עבורו הייתה הפעולות של ממשלת צרפת לצמצם את כוחה של הכנסייה, והחלטת הממשלה להפריד רשמית בין הכנסייה למדינה בשנת 1905. דני הצטרף ללאומנים והפרו-קתוליים ב-1904, ונשאר חבר בתנועה עד 1927, אז עברה הקבוצה לימין הקיצוני וגונתה רשמית על ידי הוותיקן.
ציורי קיר אזרחיים.
בסוף שנות ה-20 וה-30, יוקרתו הייתה גדולה והוא קיבל עבודות של מספר ציורי קיר למבנים אזרחיים חשובים. אלה כללו את התקרה מעל גרם המדרגות של הסנאט הצרפתי בארמון לוקסמבורג וציורי קיר להוספיס של העיר סנט אטיין, שם חזר לנושאים הצבעוניים והנאו-קלאסיים של ציורי החוף שלו. הוא הוזמן ליצור שני ציורי קיר עבור פאלה דה שאיו, שנבנה עבור התערוכה הבינלאומית של פריז ב-1937. דני הזמין כמה חברים מהקריירה המוקדמת שלו, פייר בונאר, אדואר וויאר ורוסל, להשתתף איתו בפרויקט. שני הלוחות מציגים מוזיקה קדושה ומוזיקה חילונית בסגנון נאו-קלאסי צבעוני, המזכירים את עיטור הכיפה שלו בתיאטרון השאנז אליזה. הפאנל הקלאסי מציג חגיגה עתיקה בגני בובולי ברומא, שבהם ביקר. ניתן עדיין לראות את הציורים אף שהם שונו מעט עקב שיפוצים מאוחרים יותר.
בשנותיו האחרונות, היו לו גם שתי עבודות חשובות מחוץ לצרפת, שתיהן בנושא האהוב עליו של אמונה נוצרית והומניזם. הראשונה, ב-1931, עבור משרדי לשכת העבודה הבינלאומית בז'נבה, שהוזמן על ידי האיגוד הבינלאומי של עובדים נוצרים בז'נבה בנושא "המשיח מטיף לעובדים"; והשני, ב-1938, עבור המטה החדש של חבר הלאומים. על הנושא השלום, המתאר דמות של אורפיאוס מאלף את נמר המלחמה.
חיים אישיים.
דניס התחתן עם אשתו הראשונה, Marthe Meurier, בשנת 1893. נולדו להם שבעה ילדים, והיא דיגמנה עבור יצירות רבות של דני. לאחר מותה ב-1919, צייר דני קפלה שהוקדשה לזכרה. הוא התחתן שוב ב-22 בפברואר 1922 לאליזבת גרטרולאור, שדיגמנה לו כאחת הדמויות בכיפה של תיאטרון השאנז אליזה. נולדו להם שני ילדים, ז'אן-בטיסט (נולד ב-1923) ופאולין (ילידת 1925). אליזבת מופיעה גם בכמה ציורים של דני, לפעמים לצד מרתה. הוא היה פעיל מאוד בכנסייה הקתולית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא דחה בתוקף את ממשלת וישי.
דניס מת בפריז מפציעות שנבעו מתאונת דרכים בנובמבר 1943 .
קישורים חיצוניים.
BT Global Services
ג'וינר
קיאנגי
בזיל איידנבנץ
בזיל איידנבנץ (בגרמנית: Basil Eidenbenz נולד: 9 בינואר 1993) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה שווייצרי .
ביוגרפיה.
איידנבנץ נולד בציריך, שווייץ ב-9 בינואר 1993. הוא למד פיתוח קול בקונסרבטוריון המוזיקה של ציריך לפני שהחל ללמוד בבית הספר האירופאי למשחק ובמרכז ג'יילס פורמן למשחק בלונדון אותו סיים בשנת 2013.
קריירה.
איידנבנץ החל את הקריירה שלו בסרט קומדיה גרמני "Liebling, lass uns scheiden" (יקירתי, בואי נתגרש) בשנת 2010.
בשנת 2012 שיחק בתפקיד ראשי בדרמה הרומנטית "Boys Are Us".
משנת 2010 הוא שיחק במשך שנתיים בתפקיד ראשי בסיטקום השווייצרי "Best Friends". בשנת 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה הבריטית בדרמת ההיסטוריה ויקטוריה.
בשנת 2017 שיחק בסרט הקולנוע הכחשה. שנה לאחר מכן שיחק בסדרה "X Company" בתפקיד חוזר. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע בן של אם אחרת, המבוסס על סיפור אמיתי אודות הכיבוש הגרמני באיי התעלה, על אישה מהאי ג'רזי בשם לואיזה גולד (בגילומה של ג'ני סיגרוב), שמספקת מחסה לעובד כפייה רוסי צעיר הנמלט (בגילומו של ג'וליאן קוסטוב), ומסתירה אותו מהגרמנים בעזרת אחיה הרולד לה דרולינק ואחותה אייבי פורסטר.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד קטן בסרט המועדפת. שנה לאחר מכן שיחק בתפקיד ראשי בסרט "הו רמונה", הפקת שירות הזרמת המדיה נטפליקס. באותה שנה החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "The Athena". הוא שיחק בסדרה בשתי עונותיה.
בשנת 2019 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "Wildlings".
בשנת 2021 לוהק לתפקיד אסקל בסדרת הטלוויזיה המכשף.
Molnupiravir
בית ברוולד
קרל מולביידה
קרל ברנדן מולבַַַַַיידה (בגרמנית: Karl Brandan Mollweide; 3 בפברואר 1774 - 10 במרץ 1825, לייפציג), מתמטיקאי אסטרונום גרמני.
חייו.
קרל מולביידה נולד בעיירה כ-15 ק"מ מבראונשווייג של היום. בגיל 14 הוא גילה כישרון למתמטיקה ולאחר סיום בית הספר בשנת 1793 החל ללמוד באוניברסיטה אצל יוהאן פרידריך פף. בסיום הקורס הוא קיבל הצעה ללמד באוניברסיטה זו. אמנם לאחר שלוש שנים מחלקת מתמטיקה נסגרה ומולביידה חזר הביתה.
בשנת 1800 הוא קיבל הצעה למשרת פרופסור למתמטיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת האלה. הוא עבד שם במשך 11 שנים ורוב העבודות החשובות שלו בוצעו בתקופה זו.
בשנת 1805 הוא פרסם עבודה בהקשר לבעיות של היטל מרקטור והציע שיטה חדשה שקיבלה שם "היטל מולביידה". שיטה זו נותנת דיוק משופר בתחומי של קו רוחב מ-40.7 מעלות צפון ועד ל-40.7 מעלות דרום. בהמשך שיטה זו קיבלה הרחבה ושיפורים על ידי מתמטיקאי צרפתי ז'אק בבינה והונגרי ג'רג' ארדי קראוס.
עבודה נוספת של מולביידה הייתה קשורה עם טריגונומטריה והוכחת נסוחאות ידועות כ"נוסחאות מולביידה".
בשנת 1811 מולביידה עבר לאוניברסיטת לייפציג קוביל מינוי לפרופסור לאסטרונומיה ומתמטיקה. אוגוסט פרדיננד מוביוס היה בין תלמידיו באוניברסיטה. בנוסף לתפקיד פרופסור מולביידה היה מנהל מצפה כוכבים של המוסד. בשנת 1814 הוא החליט לעבוד לתפקיד של פרופסור לאסטרונומיה ומוביוס ירש אותו בתפקיד פרופסור למתמטיקה.
בשנים 1820–1823 מולביידה היה דיקן פקולטה לפילוסופיה של האוניברסיטה.
אבי ברגר
אבי ברגר (נולד ב-1963) הוא מנהל ישראלי ואל"ם במילואים, כיהן כמנכ"ל משרד התקשורת בין השנים 2013–2015.
ביוגרפיה.
ברגר בעל תואר B.Sc בהנדסת חשמל מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בהנדסת חשמל מ-UCLA.
ברגר התגייס לצה"ל ב-1985 ופרש ב-2007, תפקידו האחרון היה ראש מחלקת אמצעי לחימה באגף התקשוב, והיה אחראי בין היתר על מערכת הסלולר הצבאית ורד הרים על תשתית הסיבים האופטיים בצבא. הוא השתחרר בדרגת אל"ם. לאחר פרישתו מונה לסמנכ"ל פיתוח ומחקר עסקי בחברת תדיראן קשר.
בשנת 2008 מונה לסמנכ"ל הטכנולוגיות של פרטנר ופרש בשנת 2012 על רקע שינויים ארגוניים בחברה. בתקופתו נבנתה הרשת המהווה את הדור הרביעי בחברה.
בשנת 2013 החל לכהן כמנכ"ל משרד התקשורת תחת השר גלעד ארדן. בשנת 2015, עם החלטות של ארדן שלא להיכנס לממשלה החדשה שהוקמה, פוטר ברגר בשיחת טלפון ביומו הראשון של שר התקשורת הנכנס, בנימין נתניהו.
ברגר כיהן כדירקטור בחברת חלל תקשורת משנת 2018 וזאת במקום בני משפחת אלוביץ' שנאלצו לוותר על השליטה בחברה, ופרש בשנת 2020.
ברגר הוא אחד העדים במשפט נתניהו בתיק 4000, בעדותו הוא מסר כי הופעל עליו לחץ לאשר את עסקת בזק-Yes.
תשלום