ב-15 בינואר 2020 חתם ולדימיר פוטין על צו להקים קבוצת עבודה שתכין הצעות לשינויים בחוקת הפדרציה הרוסית. הקבוצה כללה 75 איש, בהם ראשי הוועדות המשפטיות בשני בתי הפרלמנט אנדריי קלישאס ופאבל קרשניניקוב, מספר צירי הדומה וסנאטורים וכן מספר אנשי ציבור, תרבות וספורט.
סיקור.
הנאום הנשיאותי לאספה הפדרלית שודר בטלוויזיה בחמישה ערוצי טלוויזיה פדרליים: הערוץ הראשון, רוסיה-1, רוסיה-24, NTV, ורשת PTR. על פי חברת המחקר מדיאסקופ צפו בשידור יותר מ-8.4 מיליון רוסים.
טרבור רבין
טאלסה
זיכרון גורלי
נאום פוטין בפורום ולדאי (2014)
נאום ולדאי של פוטין הוא שם לנאום שנשא נשיא רוסיה,ולדימיר פוטין, במושב XI של מועדון הדיונים הבינלאומי של ולדאי -24 באוקטובר 2014 בעיר סוצ'י ברוסיה.
נושא המפגש הכללי היה "הסדר העולמי: כללים חדשים או משחק ללא כללים?" הנאום השנוי במחלוקת התמקד בפוליטיקה העולמית המודרנית. אנליסטים רבים ראו זאת המשך לנאום ולדימיר פוטין בפני ועידת מינכן לביטחון מ-2007, שם החל להתוות את דעותיו לגבי הסדר העולמי.
הנאום הראשוני בן 40 הדקות היווה הקדמה למסיבת עיתונאים ממושכת, שבה פוטין ענה לשאלות והעיר הערות נוספות שמשכו תשומת לב תקשורתית כבדה.
קטעים.
אתר הנשיא Kremlin.ru פרסם את תמליל דבריו של פוטין והדגיש את הציטוטים הבאים:
הערכות.
הפייננשל טיימס כינה את הנאום "אחת ההצהרות החשובות ביותר בנושא מדיניות חוץ". רויטרס כתב כי "פוטין מאשים את ארצות הברית בפגיעה בסדר העולמי".
קופים מכונפים
קופים מכונפים (הקוסם מארץ עוץ)
קופים מעופפים
הקופים המכונפים
הקופים המעופפים
ניקולאי בובריקוב
ניקולאי איוואנוביץ' בובריקוב (15 [27] ינואר 1839, סטרלנה, סנקט פטרבורג — 4 [17] ביוני 1904, הלסינגפורס) היה איש צבא ומדינאי רוסי. המושל הכללי של פינלנד ומפקד המחוז הצבאי הפיני (1898—1904). חבר מועצת המדינה; גנרל חיל הרגלים (1897). הוא היה מאוד לא פופולרי בקרב הלאומנים הפינים והציבור המהפכני-ליברלי ברוסיה בקשר למדיניות הרוסיפיקציה שלו בפינלנד; נפצע אנושות בהלסינגפורס על ידי אייגן שאומן, תומך-עצמאות פיני הנחשב גיבור בארצו, שהתאבד מיד לאחר המעשה.
ביוגרפיה.
ניקולאי בובריקוב נולד ב-15 בינואר 1839 בסטרלנה; הוריו: איוואן וסילייביץ' בובריקוב (1798—1883) ואלכסנדרה יגורובנה, לבית זילנד (1817—1896): חבר הוועדה הרפואית הצבאית ומרפא בכיר בבית החולים הצבאי בסנקט פטרבורג. אחים ואחיות: ליובוב (1834—אחרי 1888); עורכת דין, חבר מועצת המדינה איוואן (1835—1880); נדז'דה (1837—אחרי 1917); חבר הוועדה המדעית הצבאית, הסופר הצבאי גאורגי (1840—1924); היועץ החשאי אלכסנדר (1846—אחרי 1917).
הוא התחנך בחיל הצוערים הראשון, ממנו שוחרר ב-30 ביוני 1858 כסגן בגדוד הרובאים הראשון של הגרנדיר. ב-1 בנובמבר 1860 נשלח לשירות בגדוד הלייב-גווארדיה אולאן של הוד מלכותו כדי ללמוד את כללי שירות הפרשים, ב-15 באפריל 1861 הוא התגייס לגדוד זה וב-21 באפריל אותה שנה קודם לדרגת סגן.
ב-25 באוגוסט 1862 נכנס לאקדמיה של המטה הכללי על שם ניקולאי, ב-17 באפריל 1863 הועלה לדרגת קפטן מטה. ב-9 בנובמבר 1864, לאחר שסיים את הקורס בקטגוריה הראשונה, הוא שוחרר מהאקדמיה למנהל הראשי של המטה הכללי. בשנת 1865 הוא נשלח לפקח על הובלת חיילים צעירים לאורך הוולגה והים הכספי, שהוטל על ידי גדודי המילואים במחוזות הצבאיים של מוסקבה וקאזאן כדי לחזק את גדודי המחוז הצבאי הקווקזי. לשם מילוי המשימה, הועלה בובריקוב לדרגת קפטן ב-28 באוקטובר 1865 ומונה לסגן בכיר במחוז הצבאי בקאזאן. 26 ביוני 1868 מונה למפקד חטיבת הרגלים ה-22 ב-20 באפריל 1869. הועלה לדרגת קולונל.
ב-16 באוקטובר 1876 הוא מונה לשרת עם מפקד צבא הדנובה, הדוכס הגדול ניקולאי ניקולאייביץ' הזקן, בשנת 1878 שימש כעוזר מפקד מטה חיל המשמר. השתתף במבצע הטורקי בשנים 1877–1878.
ב-1 בינואר 1878 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. ב-26 בפברואר 1884 הוא מונה לראש מטה כוחות המשמר והמחוז הצבאי הפטרבורגי (הוא מילא תפקיד זה עד 1897). ב-30 באוגוסט 1884 הועלה לדרגת לוטננט גנרל.
מ-26 באפריל 1896 עד 1 ביוני אותה שנה שהה במוסקבה בחגיגות ההכתרה של ניקולאי השני, עמד בראש מטה מיוחד בפיקוד הדוכס הגדול ולדימיר אלכסנדרוביץ', שתחת פיקודו פעלה יחידת הכתרה מיוחדת.
ב-6 בדצמבר 1897 הועלה לדרגת גנרל מחי"ר. ב-28 במרץ 1898 מונה לחבר המועצה הצבאית.
המושל הכללי של פינלנד.
ב-17 באוגוסט 1898 הוא מונה למושל הכללי של פינלנד, כמו גם כמפקד המחוז הצבאי הפיני.
כאשר מונה למושל הכללי, הגיש בובריקוב הערה ניקולאי השני, ובו תיאר תוכנית פעילויות שיש לבצע בדוכסות הגדולה, בהם
בובריקוב ביצע תוכנית זו תוך זלזול בחוקה ובחוק צורת הממשל השוודית שהונהגה בפינלנד מאז 1772.
ב-3 בפברואר 1899 קיסר רוסיה חתם על מניפסט עליון בדבר נוהל הוצאת חוקים ממלכתיים כלליים, שנתפס בעיני אוכלוסיית הדוכסות הגדולה כצעד הפוגע בזכויות האוטונומיה וגרם לאי שביעות רצון והפגנות מאסיביות. ב-6 במאי 1900 מונה בובריקוב לחבר מועצת המדינה. ב-29 ביוני 1901 אושר צו שירות צבאי לפיו בוטל הצבא הפיני העצמאי והחלו לגייס פינים לצבא הרוסי על בסיס כללי. השפה הרוסית הוכנסה לעבודה המשרדית של הסנאט, הוקם "העיתון הפיני, מוסדות חינוך הושמו תחת שליטה ממשלתית, מורים "לא נאמנים" חוסלו ועוד. בובריקוב רדף קשות עיתונים והביא לסגירת רבים מהם; בשנת 1902 הוא ביקש סמכויות מיוחדות ועל בסיסם הרשה לעצמו לפעול נגד אנשי ציבור רבים בחו"ל באופן מינהלי. עם כמה צעדים שנועדו לסייע לחסרי קרקע, כמו גם עזרה לרעב, בובריקוב ניסה למשוך את המעמדות הנמוכים יותר של העם.
ניסיון התנקשות.
עם זאת, חוסר שביעות רצון הפינים הלאומיים הביא לכך שב-3 ביוני 1904, בבניין הסנאט הפיני, אייגן שאומן, בנו של סנאטור מקומי, ירה מרובה בראונינג ופצע אנושות את בובקירוב, שבליל 4 ביוני מת. שאומן עצמו התאבד. במהדורה הרוסית משנת 1905, ניסיון ההתנקשות של שאומן מיוחס להחלטת המפלגה השוודית, שלא התיישבה עם המדיניות הלאומית-רוסית של בובריקוב.
נאום ולדימיר פוטין בפני ועידת מינכן לביטחון (2007)
נאום מינכן הוא נאום שנשא נשיא הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין בוועידת מינכן לביטחון ב-10 בפברואר 2007. הנאום הוקדש לנושא החד-קוטביות בפוליטיקה העולמית המודרנית, לחזון מקומה ותפקידה של רוסיה בעולם המודרני, תוך התחשבות במציאות ובאיומים הנוכחיים.
לאחר מכן, ב-24 באוקטובר 2014, נשא פוטין את "נאום ולדאי" בעל נושא דומה, אשר אנליסטים רבים ראו בו "המשך נאום מינכן".
תגובות.
נאומו של ולדימיר פוטין הוליד פולמוסים בחוגים פוליטיים מערביים (בעיקר אמריקאים) על חידוש המלחמה הקרה. הנציגים האמריקנים בוועידה הסכימו כי נאומו של פוטין מכיל "את הביטויים האגרסיביים ביותר שהביא כל מנהיג רוסי מאז המלחמה הקרה". אף על פי כן, תגובתו של מזכיר ההגנה האמריקני רוברט גייטס הייתה מאופקת מאוד. הסנאטור האמריקני לינדזי גרהאם העיר: "בנאום אחד שלו הוא עשה יותר לאיחוד ארצות הברית ואירופה ממה שהיינו יכולים לעשות בעשור זה". שר החוץ הצ'כי קארל שוורצנברג, אמר: "עלינו להודות לנשיא פוטין, שלא רק דאג היטב לפרסום ועידה זו - יותר מהצפוי, אלא שהוכיח באופן ברור ומשכנע מדוע נאט"ו צריכה להתרחב". החודשים שלאחר נאום מינכן התאפיינו במתיחות ורטוריקה משני צידי האוקיינוס האטלנטי, אם כי בכירים רוסים ואמריקאים הכחישו את הרעיון של מלחמה קרה חדשה.
בצד הרוסי נאומו של פוטין במינכן נתפס כתוכנית נוספת לפעולות מדיניות חוץ רוסית בסוף שנות האלפיים ובתחילת שנות 2010.
הדיפלומט הרוסי פיוטר סטגניי אמר: "מבחינתי רשמיו של מינכן התמזגו בדמותו של הסנטור מקיין, שישב, הקשיב והתפתל בזעם".
על פי עורך כתב העת "רוסיה השמאלית" נאומו של פוטין במינכן נשמע אתגר לתוקפנות הגלובלית של האימפריאליזם המערבי, בראשות צלבנים אנגלו-אמריקאים... לאחר שלמד היטב את הציוויליזציה המערבית המודרנית, פוטין כיוון את הסרקזם שלו למקומות הפגיעים ביותר שלה: צביעות בוטה וצביעות של המוסר האימפריאליסטי... פוטין נשא נאום חזק ואמיתי, אמר זאת בכנות, עם תחושת הנאה גלויה לומר משהו שכבר מזמן רתח לאיזה בור ונבלה. וכך ביטאו שוב את רגשותיהם של הרוב המכריע של עמו ושל עמים רבים בארצות אחרות בעולם, החיים מתחת לעול של אדון המערב."
עשר שנים מאוחר יותר, בוועידת מינכן 53, שהתקיימה בתאריכים 18–19 בפברואר 2017, הדו"ח "פוסט-אמת, פוסט-מערב, לאחר הזמנה?", שקבע משבר עמוק בסדר הבינלאומי והדמוקרטיה הליברלית ופירט את המגמות השליליות שנצפו בעולם המודרני. עורך Lenta.ru, אלכסיי נאומוב, אישר את דברי הנשיא הרוסי: "עם זאת, עשר שנים לאחר מכן התברר כי פוטין צדק: 'רגע החד קוטביות' (ההגמוניה המוחלטת של ארצות הברית בזירה העולמית) נמצא בזירה העולמית. עבר."
קדחת הבהרות בישראל
קדחת הבהרות היא שם של קבוצת מחלות זיהומיות, הנגרמות על ידי חיידקי רִיקֶצְיָה. מבין המחלות שבקבוצה, נפוצה בישראל קדחת הכתמים הים תיכונית אשר שכיחה בעיקר באזור צפון השרון (בטווח היישובים הבאים: חדרה, בנימינה - גבעת עדה, אור עקיבא, פרדס חנה כרכור והסביבה). רוב ההדבקויות בה מתרחשות בעונת הקיץ אך גם בשאר עונות השנה יש הנדבקים ממנה. בשנות המנדט הבריטי ובמהלך העלייה ההמונית רוססו ב-DDT מיטלטליהם של יוצאי אירופה, הפליטים והעקורים, ששהו בגטאות, וממחנות הריכוז, העבודה, ההשמדה, והמעצר כדי למנוע מגפת טיפוס בישראל.