עם תחילת הצילומים באוגסט 2018 דווח על הפקתה של הסדרה. פורסם שסטיבן גראהם, פרדי פוקס, קרסידה בונאס ואלכסה דייוויס יופיעו בתפקידים ראשיים. פרטים נוספים פורסמו באוקטובר 2019, ושידור הסדרה תוכנן לתחילת 2020. שידור הבכורה של הסדרה נערך ב-8 בינואר 2020. בפברואר 2020 יצאה הסדרה על גבי DVD.
חברת All3Media הייתה אחראית להפצה הבינלאומית של הסדרה. בנובמבר 2019 נחתם חוזה עם HBO Max לשידור הסדרה בארצות הברית. בישראל שודרה הסדרה ב-yes הטלוויזיה בלוויין.
אירועי הרצח התרחשו בכפר בשם טולשאנט ד'ארסי. אף סצנה מהסדרה לא צולמה שם, אלא המפיקים בחרו באתרים אחרים כדי לדמות את הסביבה. הסצנות שמתארות את משפטו של ג'רמי באמבר צולמו באותו בית משפט שבו נערך המשפט האמיתי.
ז'ואאו ז'אקיטה
ז'ואאו לאמין ז'אקיטה (באנגלית: João Lamine Jaquité; נולד ב-22 בפברואר 1996) הוא כדורגלן מגינאה ביסאו, המשחק בעמדת הקשר בהפועל נוף הגליל ובנבחרת גינאה ביסאו.
קריירה.
ז'אקיטה נולד בגינאה ביסאו, והחל לשחק כדורגל כנער במחלקת הנוער של הקבוצה החובבנית הפורטוגלית פּוֹוֹנְשׁ. ב-8 ביולי 2015 עלה לקבוצת הבוגרים של טונדלה, שעלתה לראשונה בהיסטוריה לליגת העל הפורטוגלית.
הופעת הבכורה שלו בקבוצה הייתה ב-20 בדצמבר 2015, כשפתח בהרכב בהפסד 1–3 לוויטוריה סטובל.
בעונת 2017/2018 הושאל לעונה אחת ללוסטיאנו מהליגה הפורטוגלית השלישית.
קריירת נבחרות.
ז'אקיטה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה ביסאו ב-23 במרץ 2019, בתיקו 2–2 עם במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2019. ז'אקיטה זומן גם לסגל במשחקי הגביע עצמם, בהם הודחה הקבוצה בשלב הבתים.
קת'י הוקול
קת'לין קורטני הוקול (באנגלית: Kathleen Courtney Hochul; נולדה ב-27 באוגוסט 1958) היא פוליטיקאית אמריקאית ומשפטנית לשעבר המכהנת כמושלת ניו יורק. בשנים 2015–2021 כיהנה כסגנית מושל ניו יורק. הוקול הושבעה לתפקידה כמושלת ניו יורק ב-24 באוגוסט 2021, בעקבות התפטרותו של המושל אנדרו קואומו. היא האישה הראשונה בתפקיד המושל. בשנים 2011–2013 הייתה חברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-26 של ניו יורק.
הוקול הייתה עורכת דין ועוזרת פרלמנטרית בטרם כיהנה כחברת מועצת העיירה המבורג בין השנים 1994–2007. מ-2007 עד 2011 הייתה ראשת מחוז אירי, זאת לאחר שכיהנה כסגנית ראש המחוז בשנים 2003–2007.
במאי 2011 זכתה הוקול בבחירות מיוחדות למילוי מקומו של כריס לי הרפובליקני אחרי שעזב את הקונגרס האמריקאי כנציג מחוז הקונגרס ה-26 של ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית, ובכך נעשתה הוקול לדמוקרטית הראשונה שייצגה את המחוז מזה ארבעים שנה. את תפקיד זה מילאה בשנים 2011–2013 עד להתכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית. הוקול הפסידה בבחירות לתקופת כהונה מלאה ב-2012 לבכיר מחוז אירי לשעבר, כריס קולינס, אחרי שהגבולות וההרכב הדמוגרפי של המחוז השתנו בתהליך החלוקה מחדש של מחוזות הבחירה בניו יורק.
לאחר שעזבה את הקונגרס עבדה כמומחית ליחסי ממשל בבנק M&amp;T שבבאפלו. בבחירות 2014 המושל קואומו בחר בהוקול כעמיתתו למירוץ בבחירות שנערכו באותה השנה לתפקיד המושל. לאחר שניצחו בבחירות, התמנתה הוקול לסגנית המושל. קואומו והוקול נבחרו מחדש בבחירות 2018. לאחר התפטרותו של קואומו בשל שערוריות אחדות, הוקול ממלאת מקומו החל משלהי אוגוסט 2021, והודיעה כי תתמודד לתקופת כהונה מלאה ב-2022.
ביוגרפיה.
ראשית חייה.
הוקול נולדה בשם קת'לין קורטני בבאפלו שבניו יורק, השנייה מבין ששת ילדיהם של ג'ון פ. "ג'ק" קורטני ופטרישיה אן "פט" (רוצ'פורד) קורטני, עקרת בית. בראשית חייה התמודדה משפחתה של הוקול עם קשיים כלכליים והתגוררה במשך תקופה בבית נייד בסמוך לבית חרושת לייצור פלדה. עם זאת, כאשר הוקול החלה את לימודיה הגבוהים, החל אביה לעבוד בחברת טכנולוגיות מידע ותקשורת שבהמשך עמד בראשה. משפחתה אירית-קתולית.
כשהייתה סטודנטית באוניברסיטת סירקיוז דבק בהוקול החיידק הפוליטי, ותחילת פעילותה הפוליטית נעוצה בהובלת חרם צרכנים על חנות הספרים של האוניברסיטה בגין גביית מחירים גבוהים ויוזמה כושלת לקרוא לאצטדיון האוניברסיטה על שם הבוגר שדרס את שחקן הפוטבול ארני דייוויס. הוקול ביצעה פעולות שדלנות באוניברסיטה כדי להסיר השקעות לימודיות בדרום אפריקה בשל מדיניות האפרטהייד בה, ובאביב 1979 עיתון הסטודנטים "דיילי אורנג'" העניק לה דירוג "A", וציינה את השינויים שהתחוללו בקמפוס בין היתר בזכותה כראיה. בשנת 1980 השלימה לימודי תואר ראשון, ואת התואר השני שלה במשפטים קיבלה מבית הספר למשפט של האוניברסיטה הקתולית של אמריקה.
תחילת דרכה הפוליטית.
לאחר שסיימה את לימודי המשפטים, החלה הוקול לעבוד במשרד עורכי דין בוושינגטון הבירה, אך מצאה עבודה זו כלא מספקת ובמהרה נטשה אותה. לאחר מכן עבדה כיועצת משפטית ועוזרת פרלמנטרית לחבר הקונגרס ג'ון לה פלאס ולחבר הסנאט של ארצות הברית דניאל פטריק מויניהאן, בטרם פתחה בקריירה ציבורית. כפעילה חברתית עסקה הוקול בסוגיות מקומיות כמנהיגת התאגדות עובדים של עסקים קטנים ובינוניים ששאפו לנטרל את ההשפעה של רשת וולמארט בניו יורק. בנובמבר 1994 נבחרה למועמדת המפלגה הדמוקרטית והמפלגה השמרנית למועצת העירייה של המבורג. עד 2007 כיהנה במועצת העיר. בהיותה חברת המועצה הובילה את המאמצים להסיר נקודות אגרה במחלק ממערכת הכבישים של ניו יורק.
במאי 2003 מינה נציב מחוז אירי, דייוויד סווארטס, את הוקול לסגניתו. כאשר עזב סווארטס את תפקידו ב-2007, מינה המושל אליוט ספיצר את הוקול לתפקיד. בפעולה שהעלתה את המוניטין שלה לתשומת לב מדינתית, התנגדה הוקול להצעתו של ספיצר לאפשר למהגרים לא-חוקיים להגיש בקשה למתן רישיון נהיגה מבלי להפיק כרטיס ביטוח לאומי, ואמרה שאם ההצעה תיכנס לתוקף היא תבקש לבלום כל בקשה שכזו. מאוחר יותר ב-2007 נבחרה למלא את שארית כהונתו של סווארטס. היא התמודדה לתפקיד כמועמדות משולבת של הדמוקרטים, השמרנים, העצמאיים ותומכי מפלגת המשפחות העובודת, ובנובמבר 2010 גברה על יריבה קליפטון ברגפלד, מועמד המפלגה הרפובליקנית, עם 80% מקולות הבוחרים.
לאחר עזיבתה של הוקול את תפקיד נציבת המחוז, נחשף מצבור מכתבי דואר בידי נציב המחוז החדש כריס ג'ייקובס, שמאוחר יותר גרס כי נמצאו המחאות בסך 792,571 דולר אמריקאי בדואר שהצטבר. כנציבת המחוז הייתה הוקול בתהליך יישום מערכת חדשה לטיפול במסמכי נדל"ן מעט לפני שנבחרה לקונגרס. ג'ייקובס אמר כי 9,000 דולר הושקעו בשעות נוספות להפקדת המחאות והגשת מסמכים לא-פתוחים שהצטברו בתקופת הריק שבין עזיבתה של הוקול לכניסתו לתפקיד, בעוד המשרד הסתגל למערכת החדשה.
בבית הנבחרים האמריקאי.
היבחרה לתפקיד.
הוקול התמודדה בבחירות המיוחדות לייצוג מחוז הקונגרס ה-26 של ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית, שנותר פנוי בעקבות התפטרותו של כריס לי הרפובליקני. היא הייתה מועמדת המפלגה הדמוקרטית ומועמדת מפלגת המשפחות העובדות. בית מגוריה של הוקול בהמבורג, מחוץ לגבולות מחוז הקונגרס ה-26, הפך למטרד עבור מטה הבחירות של הוקול, אם כי זה לא פסל אותה מלהתמודד לקונגרס. חודש לאחר הניצחון, עברה להתגורר במחוז.
מועמדת המפלגה הרפובליקנית וזו של המפלגה השמרנית, חברת בית המחוקקים המדינתי ג'יין קורווין, הייתה בראשית מערכת הבחירות המתמודדת הצפויה לניצחון במחוז בעל האורינטצייה הרפובליקנית, אותו ייצגו רפובליקנים בארבעים השנים שלפני הבחירות. בסקר דעת קהל שנערך בשלהי אפריל 2011 הובילה קורווין על הוקול בפער של כחמישה אחוזים (36% לעומת 31%); ג'ק דייוויס, מועמד תנועת מסיבת התה, עמד על 23% אחוזי תמיכה. סקר מתחילת מאי העניק להוקול יתרון בן ארבעה אחוזים, וזמן קצר לאחר מכן סטטוס הבחירות נחשב ל"צמוד" בידי הארגון הלא-מפלגתי "The Rothenberg Political Report". הסקרים הנוספים בימים שלפני הבחירות הצביעו על הובלתה של הוקול על פניה של קורווין בפערים של ארבעה עד שישה אחוזים.
מאמר בעיתון "וושינגטון פוסט" ציין כי לנוכח ניצחון אפשרי של הוקול, התחוללה "מלחמת ספינים שופעת" באשר למשמעות ניצחונה. המאמר המשיך וגרס כי הדמוקרטים ראו כי המירוץ הצמוד הוא תוצאה של הצעת תקציב המדינה של הרפובליקנים "הדרך לשגשוג" (The Path to Prosperity), ובמיוחד הצעתם לרפורמה מקיפה במדיקר. מנגד, הרפובליקנים ראו בו את המירוץ כצמוד בשל התמודדותו של דייוויס כמועמד שלישי. מסע הבחירות לווה במספר תעמולת בחירות טלוויזיונית שלילית, כאשר אתר האינטרנט "FactCheck" הלא-מפלגתי האשימה את שני הצדדים ב"מתן חוסר כבוד לעובדות".
ב-24 במאי 2011, יום הבחירות המיוחדות, ניצחה הוקול את קורווין אחרי שגרפה 47.24% מקולות הבוחרים.
כהונתה.
בשבועות הראשונים של הוקול בתפקיד, נתנה את חסותה לשיתוף פעולה חקיקתי עם עמיתה מניו יורק בריאן היגינס, במטרה לייעל את תהליך רכישת הדרכון. היא גם נועדה פעמים אחדות עם הנשיא ברק אובמה בנוגע לכלכלת ארצות הברית ויצירת מקומות עבודה, והציגה הצעה לבית הנבחרים בשאיפה להשיב את קיצוצי המס שיזמו הרפובליקנים לרשות האמריקאית לפיקוח על חוזים עתידיים (CFTC). היא חיפשה דרכים לצמצם את הגירעון התקציבי הפדרלי והביעה תמיכה בצמצום ההוצאות של תוכנית המדיקייד כל עוד ההפחתות התקציביות לא יושגו בצורה של מענקי בלוק המוצעים למדינות ארצות הברית, כפי שהוצע בתוכנית התקציב הרפובליקנית. היא גם שוחחה עם אובמה על סיום הקלות מס לתאגידי נפט והגנה על עסקים קטנים ובינוניים.