דולף זילמן במאמרו מ-1986, "השפעות הצריכה הממושכת של פורנוגרפיה" (באנגלית: "Effects of Prolonged Consumption of Pornography"), טען כי צפייה מרובה בחומרים פורנוגרפיים מייצרת השפעות סוציולוגיות שליליות רבות, ביניהן הערכה נמוכה יותר ליחסים מונוגמיים ארוכי טווח, ורצון מוחלש להבאת צאצאים לעולם. הוא תיאר את הבסיס התאורטי של ממצאים ניסיוניים אלה כך:
מחקר שנערך על ידי זילמן ב-1982 הצביע גם על כך שחשיפה ממושכת לפורנוגרפיה מורידה את הרגישות של גברים ונשים כלפי קורבנות אלימות מינית. לאחר שהוצגו לנסיינים מספר סרטי פורנוגרפיה התבקשו הנבדקים לתת עונש הולם לאנס. קבוצת המבחן המליצו על משך זמן כליאה שהיו קלים יותר באופן משמעותי מאלו שהומלצו על ידי קבוצת הבקרה שלא צפו בפורנוגרפיה.
ישנם חוקרים, כמו זילמן, שמאמינים שפורנוגרפיה גורמת לפגיעה חד-משמעית בחברה על ידי העלאת שיעורי האלימות המינית. חוקרים אחרים סבורים כי ישנו קשר בין פורנוגרפיה לירידה בפשעי המין.
יש המצביעים על השפעה נרחבת של הפורנו על התרבות האמריקאית, מה שמכונה על ידם "פורנופיקציה של אמריקה".
לעיתים קרבות, תרבות האונס נדונה בכל מה שקשור לפורנוגרפיה, ומוגדרת על ידי החברה שמאשימה את הקורבנות בגלל אונסם. האשמות קורבן אלו גורמת לכך שהחברה פחות מתחשבת בנפגעי ונפגעות אונס. חלק מהכותרות הנחשקות ביותר באתרי פורנוגרפיה הן סצינות אונס.
ב-2016, הדוגמנית והשחקנית האמריקאית, פמלה אנדרסון, והרב האמריקאי, שמולי בוטח, חיברו יחד מאמר דעה ויראלי בעיתון הכלכלה היומי, וול סטריט ג'ורנל, ובו כינו פורנוגרפיה מקוונת כ-"סכנה ציבורית של רצינות חסרת תקדים". השניים קראו ל-"מהפכה חושנית" בשביל להחליף את "הפורנוגרפיה בארוטיות, התמזגות של יחסי מין באהבה, של גופניות עם אישיות, של מכניקות הגוף עם דמיון, של שחרור אורגזמי עם יחסים מחייבים." מאוחר יותר, הם העבירו הרצאה משותפת באוניברסיטת אוקספורד ליותר מ-1,000 איש. השניים כתבו ביחד גם ספר ב-2018, "Lust for Love", על האופן שבו יחסי מין משמעותיים ונלהבים הולכים ומתמעטים, וקוראים למהפכה חושנית חדשה המדגישה שותפים המתחברים בחדר השינה.
התפקיד של צפייה בפורנוגרפיה בזמן התפתחותם של ילדים ונוער אינו ברור בעיקר בשל מחסור במחקרים אמפיריים.
טענות לפורנופוביה.
פורנופוביה (מילולית: פחד מפורנוגרפיה) עשוי להתייחס גם לפחד מפני סלנגים מיניים, בפרט לפחד מפני פורנוגרפיה.
נשיאת האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות לשעבר, נדין סטרוסן , משתמשת במילים "פורנופוביה" ו"פורנופוביים" כאשר היא מתייחסת לעמדות שמרניות של צנזורה ודימויים של עירום, שלעיתים קרובות הם מכנים כ-"פורנוגרפיה". סטרוסן קובע כי אירועים התרחשו במספר מכללות ואוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית, כמו אוניברסיטת אריזונה ובית הספר למשפטים באוניברסיטת מישיגן, שם סטודנטיות פמיניסטיות פגעו פיזית בתערוכות של דיוקנאות וצילומים, בטענה כי יש להוריד אותם מאחר שלמוצגים אלו היו נושאים מיניים.
התנגדות לפורנו
מוסלמים בישראל
אשכנזים בישראל
אמיר אביגדור
אמיר אביגדור (נולד ב-29 בינואר 1970) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי והחלוץ. אביגדור מזוהה בעיקר עם קבוצת הפועל באר שבע, בה שיחק רוב הקריירה שלו.
קריירה.
אביגדור נולד וגדל בעיר באר שבע, שם בילדותו החל לשחק במחלקת הנוער של הפועל באר שבע, והצליח להתבלט בקבוצת הנערים והנוער בתור חלוץ וקשר התקפי. ב-13 במאי 1989, בגיל 19, ערך אביגדור את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של הפועל באר שבע, ואף הבקיע את שער הבכורה בהופעת הבכורה שנתנה ניצחון לקבוצה נגד שמשון תל אביב בליגה הלאומית. עם הזמן הפך אביגדור לשחקן משמעותי בהרכב הקבוצה. ב-1992 עבר בפעם הראשונה מחוץ לב"ש וחתם בקבוצת הפועל חיפה שם לא הרבה לשחק. בהמשך חזר לבאר שבע, ובעונת 1996/1997 שיחק עבור הזהובים שחורים וחתם בבני יהודה תל אביב לעונה אחת, אך גם שם לא הצליח להתבלט וחזר שוב לבאר שבע. לאחר מכן שיחק בהפועל צפרירים חולון ובהפועל נצרת עילית. בהמשך ירד אביגדור לשחק בליגות הנמוכות במכבי אשקלון ובבית"ר אברהם באר שבע, לאחר מכן פרש מכדורגל.
לאחר הפרישה הפך אביגדור למאמן כדורגל ואימן את הנוער של הפועל באר שבע. ב-2012 עזב אביגדור את הארץ והשתקע בארצות הברית בפיניקס, אריזונה.
יוון באירוויזיון 2021
יוון השתתפה באירוויזיון 2021 עם השיר "Last Dance", שבוצע על ידי הזמרת היוונייה סטפניה ליבראקאקיס.
לפני האירוויזיון.
ב-3 בפברואר 2020 נודע כי סטפניה תייצג את יוון באירוויזיון 2020. לאחר ביטול התחרות עקב מגפת הקורונה, רשות השידור היוונית החליטה לתת הזדמנות נוספת לסטפניה לייצג את יוון בתחרות. ב-7 בינואר 2021, נחשף שם השיר, "Last Dance", וב-10 במרץ 2021, הוא יצא לאור.
באירוויזיון.
ב-17 בנובמבר 2020, הוכרז כי יוון תופיע במחצית הראשונה של חצי הגמר השני של התחרות.
המנהל האומנתי של המשלחת היוונית הוא פוקאס אוונג'לינוס. סטפניה תופיעה באירוויזיון עם הרקדנים ג'ורג' פפאדופלוס, ניקוס קוקאקיס, מרקוס ג'יאקומולו וקוסטאס פבלופולוס. מריה קוז'קו וג'ורגוס קפוצ'ידיס יפרשנו את כל מופעי אירוויזיון 2021 בטלוויזיה היוונית.
ב-20 במאי 2021, סטפניה ביצעה את השיר בחצי הגמר השני של התחרות, והגיעה למקום השישי עם 184 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה סטפניה למקום העשירי עם 170 נקודות.
מנהרת אחמד חמדי
מנהרת אחמד חמדי (בערבית: نفق الشهيد أحمد حمدي) היא מנהרה לכלי רכב, הנמצאת מתחת לתעלת סואץ ומחברת את חצי האי סיני לעיר סואץ. אורך המנהרה הוא 1.64 קילומטר. המנהרה נקראת על שם אחמד חמדי , מהנדס מצרי וגנרל שנהרג באחד מקרבות מלחמת יום הכיפורים.
המנהרה הייתה חלק מפרויקט משמעותי לפיתוח האזורים המקיפים את תעלת סואץ בפרט, ולפיתוח חצי האי סיני בכלל. פרויקטים נוספים ודומים, כגון גשר תעלת סואץ, גשר פירדאן ובניית מעבר קו החשמל העליון של תעלת סואץ נועדו אף הם לפתח וליישב את המקום.
היסטוריה.
המנהרה נפתחה בנובמבר 1981. ב-1992 העניקת ממשלת יפן סיוע לפרויקט במסגרתו שופצה המנהרה, לאחר שאותרו נזילות מים באחת מהמנהרות.
קבוצת דיפלומט
ארמין רוטמן
ארמין רוטמן (בהונגרית: Rothman Ármin; ז'בינצה, 30 באוקטובר 1860 – בודפשט, 19 ביולי 1932) היה רופא שיניים יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה.
ביוגרפיה.
ארמין רוטמן נולד במשפחה יהודית כבנם של אלעזר רוטמן, סוחר ושל פפי שוורץ. בשנת 1883 סיים תואר דוקטור לרפואה באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). מספטמבר 1884 עבד כעוזר פרופסור (junior assistant professor) במשך שלוש שנים, ואז למד רפואת שיניים במכון יוז'ף ארקבי (מקודם: אַרנשטיין). בשנת 1891 הוסמך כמרצה בכיר בתחום פתולוגיית וריפוי השיניים. בין השנים 1887–1932 הוא היה הרופא הראשי של הפוליקליניקה של בודפשט. הוא היה חלוץ היסטולוגיית השיניים ההונגרית, ועסק בעיקר בהיסטופתולוגיה של דלקות כרוניות ומוך השן.
קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
חייו הפרטיים.
אשתו הייתה אולגה הלר, בתם של הסוחר ארמין הלר ושל יוהנה זילברברג, אותה נשא לאישה ב-20 באוגוסט 1890 בבודפשט. ילדיהם:
בניין אמריקן סורטי
לוליטה (סרט, 1962)
לוליטה (באנגלית: Lolita) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1962, בבימויו של סטנלי קובריק, עם ג'יימס מייסון, פיטר סלרס, שלי וינטרס וסו ליון בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ולדימיר נבוקוב והוא מבוסס על ספרו לוליטה משנת 1955.
קובריק ושותפו בהפקה, ג'יימס האריס, החליטו כדי לעמוד בקוד הייז, להעלות את גילה של לוליטה מ-12 ל-14. בנוסף לכך, ליהק קובריק לתפקיד את סו ליון שהייתה בת 16 ונראתה מבוגרת לגילה. אף על פי כן, קובריק שמר על קשר עם הצנזור בזמן עשיית הסרט, ונעשו רק מספר עריכות קטנות, בהן הסרת הסצנות הארוטיות בין לוליטה והומברט. המעשים המיניים בין לוליטה והומברט רק מרומזים בסרט. כתוצאה מכך, ההיבטים החושניים של הספר מוזערו בעריכה הסופית, תוך שהם משאירים הרבה לדמיון הצופה.
ב-1997 הופק רימייק ל"לוליטה", עם ג'רמי איירונס, מלאני גריפית ודומיניק סוויין (כ"לוליטה").
תקציר העלילה.
פרופסור המברט המברט (ג'יימס מייסון) נכנס לדירה עם אקדח שלוף. הוא מחפש את קלאר קווילטי (פיטר סלרס) ויורה בו למוות. כאן מתחילה העלילה בפלאשבק ארבע שנים לאחור.
המברט מגיע בקיץ לעיירה רמסדייל בניו אנגלנד כדי לנפוש לפני שיתחיל לעבוד כמרצה לצרפתית בקולג' באוהיו. הוא שוכר חדר אצל שרלוט הייז (שלי וינטרס), אלמנה שגרה שם עם בתה בת ה-14, דולורס, המכונה לוליטה (סו ליון).
הוא מרגיש משיכה ללוליטה ושרלוט מבחינה בזאת. היא שולחת את לוליטה למחנה קיץ ומתחילה לחזר אחרי המברט והם מתחתנים. המברט מעלה את רגשותיו כלפי לוליטה ביומן אותו הוא כותב. שרלוט מגלה זאת ורבה איתו, יוצאת החוצה נסערת ורכב פוגע בה והורג אותה.
המברט "מתאבל" עליה אבל לאחר ימים ספורים נוסע למחנה הקיץ ומוציא משם את לוליטה. הוא לא מספר לה על מות אמה. הם משתכנים במלון ומקיימים יחסים כמו ה"משחקים" שקיימה לוליטה במחנה. לבסוף הוא מגלה לה ששרלוט מתה והיא לאחר בכי קצר מסכימה להישאר אתו. הוא לוקח אותה לברדסלי באוהיו שם הוא מרצה ורושם אותה לבית ספר פרטי. המברט קנאי לכל מה שהיא עושה שם. לביתו מגיע פרופ' זמפ (פיטר סלרס) שמשכנע אותו להרשות לה להופיע בהצגה בבית הספר. לבסוף לוליטה מאושפזת עם חום גבוה. המברט מבקר אותה בבית החולים אבל כאשר הוא מגיע לשחררה מתברר שעזבה את בית החולים עם אדם זר. המברט משתולל בבית החולים ונזרק משם.