בתום המבצע המשיך הצבא הסורי להחדיר לאזור סוללות נוספות, ובכללן, לראשונה, סוללות SA-8. ביומיים הבאים יצאו מטוסי תקיפה ישראליים, מלווים במטוסי קרב, להשמיד את הסוללות שנותרו ולפגוע בסוללות החדשות שקודמו לבקעת הלבנון. חיל האוויר הסורי המשיך להזניק מטוסים סוריים ליירט אותם. בין 9 ל-11 ביוני הפילו מטוסי חיל האוויר 82 מטוסים סוריים, מתוכם כ-30 ב-10 ביוני וכ-19 ב-11 ביוני. מספר טייסים סורים נפלו בשבי הישראלי וסיפקו מודיעין יקר ערך. באחת הגיחות תקף פנטום של חיל האוויר רכיבי סוללת SA-6 שהיו בנסיגה מעמדותיהם. לאחר שהחימוש הייעודי לתקיפה לא השתחרר במספר יעפים, השמיד צוות המטוס את הסוללה ביעף נמוך בעזרת תותח המטוס. על כך הם זכו בצל"ש מפקד חיל האוויר.
מבצע ערצב 19 העניק לישראל עליונות אווירית מוחלטת בשמי לבנון ולחיל האוויר הישראלי נפתח פתח לסייע באופן חופשי לכוחות הקרקע. עם זאת, בשבועות שאחרי כן הסתפק חיל האוויר במשימות של סיוע קרוב ולא יזם מבצעים גדולים נגד כוחות אויב. כך, לא הושמדו כוחות קרקעיים גדולים של הסורים במהלך נסיגתם מלבנון לסוריה. ההחלטה על כך התקבלה בדרג הממשלתי שחשש מגלישת הלחימה מעימות מוגבל עם צבא סוריה למלחמה כוללת. ואכן, ב-11 ביוני נכנסה לתוקפה הפסקת אש בין ישראל לסוריה שהושגה בתיווך אמריקאי.
חרף הפסקת האש, עד סוף ספטמבר הושמדו 14 סוללות SA-6 נוספות, ומספר המיגים שהופלו הגיע לכ-85. במהלך המלחמה כולה איבד חיל האוויר שני מטוסים ישראלים באש מן הקרקע אך לא איבד אף מטוס בקרבות אוויר-אוויר.
מטוסי הקורנס (F-4 פנטום) שהוכחה הצלחתם בהשמדת סוללה זכו באות תקיפה ייחודי.
השלכות המבצע.
מבצע ערצב 19 נחשב בעיני בכירי חיל האוויר הישראלי, לצד מבצע מוקד, מבצע אופרה ומבצע יונתן, לאחד מארבעת המבצעים החשובים ביותר שעצבו את דמותו של חיל האוויר. עם זאת, בחוגים ביטחוניים הועלתה בדיעבד השאלה האם נכון היה לחשוף בתקיפה את היכולות המיוחדות שפיתח חיל-האוויר למטרות השמדת הטילים, מבלי לנצל את העליונות האווירית שנקנתה להשמדת היחידות הקרקעיות של הצבא הסורי בלבנון.
המבצע עורר עניין רב בחילות אוויר מערביים שראו בו דוגמה לשימוש מוצלח ביכולות הטכנולוגיות המערביות להבסת דוקטרינת ההגנה האווירית הסובייטית. משלחת אמריקאית בראשות הגנרל ג'ון צ'יין הגיעה כשנה לאחר המבצע ללמוד את לקחי התקיפה. עם זאת, בתקיפה שערכו האמריקאים בלבנון ב-1983 נגד סוללות נ"מ סוריות, בעקבות הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות, לא הושגו תוצאות טובות.
על פי האלוף דוד עברי מפקד חיל האוויר הישראלי לשעבר, תוצאות התקיפה התקבלו בתדהמה בצבאות ברית ורשה וערערו את ביטחונם בטכנולוגיה הסובייטית ובערכו של מערך הטק"א שברשותם. הישגי מבצע ערצב 19 נלמדו בחילות אוויר בכל העולם.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:מבצע שלום הגליל]]
[[קטגוריה:חיל האוויר הישראלי: קרבות ומבצעים|ערצב 19]]
[[קטגוריה:חיל האוויר הסורי]]
[[קטגוריה:חיל האוויר הישראלי: קרבות אוויר|ערצב 19]]
[[קטגוריה:חיל האוויר הסורי: קרבות אוויר|ערצב 19]]
[[קטגוריה:1982 בישראל]]
[[קטגוריה:דיכוי הגנה אווירית|ערצב 19]]
[[קטגוריה:סוריה: קרבות במבצע שלום הגליל]]
[[קטגוריה:1982 בלבנון]]
ערצב 19
הגבירה עם הסמור
הגברת עם החולד
הגברת עם הסמור
מקאם שהאב א-דין
מקאם שהאב א-דין (ערבית: مقام شهاب الدين) בנצרת הוא מבנה מקאם המזוהה כקברו של שהאב א-דין, אחיינו של צלאח א-דין, שמצא את מותו בקרב קרני חיטין ב-1187. המקום נמצא מול חאן אל-באשה בדרום השוק העירוני בעיר ובסמוך לבזיליקת הבשורה. במקום שוכן מבנה קטן הנושא כיפה ירוקה ובו חדר בודד. פרוזדור חיצוני מוביל אל חצר קטנה וממנה עולה גרם מדרגות אל הגג, המשמש כמסגד. לשהאב א-דין מיוחס גם קבר שייח' בעל כיפה השוכן בחצר המסגד הגדול ברמלה.
מסגד המריבה.
המקום ניצב בליבם של עימותים וחיכוכים בלתי פוסקים בין האוכלוסייה הנוצרית לאוכלוסייה המוסלמית בנצרת, על רקע כוונתם של האחרונים להקים במקום מסגד. התוכנית אושרה על ידי ממשלת ישראל בשנת 1997, ובשל קרבתו הרבה לבזיליקת הבשורה התנגדו לה הנוצרים. המקום זכה לכינויים "מסגד המריבה" ו"כיכר המריבה", וביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בשנת 2000 מיקד את תשומת הלב העולמית לעניין. לבסוף קבעה הממשלה בחודש מרץ 2002, לאחר שבחנה את המלצותיה של ועדה מיוחדת בראשותו של שר הבינוי והשיכון נתן שרנסקי, כי המסגד לא יוקם באתר שבו ביקשו להקימו. תחת זאת הציעה הוועדה שבעה אתרים חלופיים להקמתו של המסגד. ההחלטה גררה תגובות גינוי מצידם של פוליטיקאים ערבים ואנשי דת מוסלמים. דובר הכנסייה הקתולית בישראל והקהילה הנוצרית המקומית הביעו קורת רוח.
בתגובה נבנה במקום מבנה בלתי חוקי, אך הוא נהרס ביום 1 ביולי 2003 לפי צו של בית המשפט המחוזי בנצרת. כאשר החלו דחפורי מינהל מקרקעי ישראל לבצע את מלאכת ההריסה, קרא המואזין במסגד למאמינים להגיע אליו ולהצילו. בתגובה הגיעו כמה עשרות אנשים למקום ובהם שניים מסגני ראש העיר נצרת, אך פעולת ההריסה שגובתה בנוכחותם של כ-500 שוטרים, התנהלה בשקט יחסי. התקרית היחידה שנרשמה במהלך האירוע הייתה פציעתו של שוטר באורח קל כתוצאה מדקירה.
המתיחות בין העדות בנצרת זכתה לאזכור בנאומו של האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר עת ביקר בעיר וערך מיסה בהר הקפיצה בשנת 2009.
מסגד המריבה
כיכר המריבה
כדורסלנית
Miranda IM
אחז בן יותם
הרב אליס
מיטשל הרברט "הרב" אליס (באנגלית: Mitchell Herbert "Herb" Ellis, 4 באוגוסט 1921 - 28 במרץ 2010) היה גיטריסט ג'אז אמריקאי.
שנים ראשונות.
אליס האזין לג'אז ששמע ברדיו מאז ילדותו בפרמרסויל ליד דאלאס והתנסה בנגינה בגיטרה כילד וכנער, בנוסף לבנג'ו ומפוחית. ב-1940 התכוון ללמוד מוזיקה באוניברסיטת צפון טקסס ולהתמחות בקונטרבס, כיוון שלא הייתה קיימת אז תוכנית לגיטרה. אולם לאחר שישה חודשים בלבד נאלץ לעזוב את הלימודים כתוצאה ממחסור כספי והחל להופיע עם להקה מקנזס. ב-1943 הצטרף לתזמורתו של ג'ימי דורסי ושם ניתנה לו לראשונה ההזדמנות לנגן מספר קטעי סולו. הוא נדד עם הלהקה שהופיעה בתכיפות גדולה באולמי ריקודים ומועדונים ברחבי ארצות הברית וצבר ניסיון, ביטחון והכרה. ב-1947 פרש מהביג בנד של דורסי יחד עם הבסיסט ג'ון פריגו והפסנתרן לו קרטר. יחד יצרו שלישיית גיטרה-בס-פסנתר, בשם "The Soft Winds". ההרכב התקיים עד 1952, אז החליף אליס את ברני קסל בטריו של אוסקר פיטרסון.
שלישיית אוסקר פיטרסון.
שלישיית אוסקר פיטרסון כללה את פיטרסון בפסנתר, את ריי בראון בבס ואת הרב אליס בגיטרה והתקיימה בהרכב זה מ-1952 ועד 1958. סקוט יאנאו, מבכירי מבקרי הג'אז בארצות הברית קרא לטריו "אחת משלישיות הפסנתר-בס-גיטרה הזכורות ביותר בהיסטוריה של הג'אז". הייתה זו שלישייה ייחודית בזמנה, תקופת ההפרדה הגזעית, כיוון שאליס היה נגן לבן ושני עמיתיו אפרו-אמריקאים. בנוסף להקלטות כשלישייה עצמאית היוותה השלישייה גם "חטיבת קצב" בהקלטות חברת Verve, בין היתר ליוו את סטן גץ, בן ובסטר, דיזי גילספי, רוי אלדרידג' ואחרים, בראשם תקליטי האיחוד של הצמד אלה פיצג'רלד ולואי ארמסטרונג (יחד עם המתופף באדי ריץ').
השלישייה נסעה רבות ברחבי ארצות הברית ואירופה והופיעה גם במסגרת "ג'אז בפילהרמונית".
לאחר ימי הטריו.
ב-1959 עזב אליס את הטריו וחבר לאלה פיצג'רלד, עמה יצא לסיבוב הופעות ארוך ברחבי העולם.
סגנונו של אליס הושפע מאוד מזה של צ'ארלי כריסטיאן, דבר שהוכר על ידיו ואף הונצח בתקליטו מ-1960, "Thank you, Charlie Christian".
לאחר תום הסיור עם פיצג'רלד בשלהי 1960, התיישב אליס בלוס אנג'לס בכוונה לנוח ולהתפרנס מנגינה בסרטים ובטלוויזיה. הוא ניגן במופעי טלוויזיה רבים, תוכניות אירוח ותוכניות מוזיקה והשתתף בפסקוליהם של עשרות סרטים.
בשנות השבעים הופיע והקליט אליס בתחילה עם הגיטריסט ג'ו פאס ולאחר מכן בשלישיית גיטרה יחד עם ברני קסל וצ'ארלי בירד, יחד נקראו "The Great Guitars". עשור זה היה פורה ביותר עבור אליס ששיתף פעולה גם עם קאונט בייסי, ריי בראון, קולמן הוקינס ואחרים. בנוסף הקליט סרטי וידאו ללימוד גיטרה. הוא נע בין סגנונות ג'אז שונים מסווינג ועד בי בופ דרך ג'אז של "החוף המערבי" ו"Cool Jazz".
לאחר 37 שנות שימוש בגיטרה של חברת גיבסון הוציאה החברה דגם מיוחד על שמו.
אליס המשיך לנגן במסגרות שונות, עם הרכבים שונים ובפסטיבלים רבים, בין היתר בהופעת איחוד של "The Soft Winds" בנובמבר 1995.
מת מאלצהיימר בביתו בלוס אנג'לס בגיל 88.
קוטג' (מבנה)
קוטג' הוא בית מגורים צמוד קרקע, עם חלקת גינה פרטית, לרוב בסביבה כפרית או בסביבה המדמה עצמה ככזו. קוטג' מאפשר לדיירים בו יותר פרטיות מאשר לדיירי בית משותף, אך פחות פרטיות מאשר לדיירי וילה.
בישראל.
בישראל משתמשים בביטוי לתיאור בית מגורים הצמוד לאחד או יותר מגבולות המגרש שלו. בדרך כלל הוא נבנה בצמוד לבית מגורים זהה, או למספר בתים. בכך הוא נבדל מהווילה שהיא בית מגורים צמוד קרקע המוקף שטח אדמה.
קוטג' נפוץ הוא קוטג' דו-משפחתי: בית החולק קיר משותף עם בית אחד נוסף. בדרך כלל ייבנו בו זמנית על ידי קבלן אחד לפי תוכנית דומה. קוטג'ים חד ודו-משפחתיים, נפוצים בישראל, באזורי בנה ביתך.
קוטג' מסוג אחר הוא קוטג' טורי - בית צמוד קרקע אשר הוא חלק מקומפלקס הכולל לפחות שלושה בתים צמודי קרקע הצמודים זה לזה, ובנויים בשורה. בניגוד לבית טורי, בקוטג' טורי אין דירות מעל דירות אחרות ולכל דירה יש שטח גינה פרטי משלה.