באופן כללי, בתחום ציורי הילדים נערכו מחקרים רבים, אך טרם אוששה התקפות הסטטיסטית של אפשרויות הניתוח האיכותניות והכמותיות שלהם, ובפרט אלו של מבחני ציורי ילדים המשמשים באבחונים. בדומה לביקורת שספגו מבחני ציורי ילדים כגון בית-עץ-אדם, נטען כי קיימים הבדלים בציוריהם של ילדים מאוכלוסיות מגוונות מבחינה מגדרית, אתנית או תרבותית. הדבר משפיע על ההערכה של השלב ההתפתחותי בו נמצאים הילדים על פי הציור. כך למשל, נמצא כי בנות מציירות באופן מפותח ועשיר יותר מבנים בני גילן, ממצא חוצה תרבויות שנמצא במחקרים שונים. במחקרים שהשוו בין תרבויות נמצא כי ציורים של ילדים יפנים וערבים דורגו כמפותחים יותר ועשירים יותר בפרטים ובקישוטים בהשוואה לבני גילם בתרבויות מערביות; ייתכן כי הסיבה לכך קשורה במורכבות כתב הציורים היפני, ובמורכבות האותיות הערביות — חשיפה והתמודדות יום-יומית עם כתב זה עשויה לשפר את איכות הציור של הילדים בתרבויות אלו. טענה נוספת היא כי קיימת השפעה גם לגיל שבו ילדים מתחילים לבקר במסגרות חינוכיות בתרבויות שונות, ובשל כך יש הבדלים בגיל בו הם נחשפים לצבעים ולציורים. כך למשל, במחקר שהשווה בין ציורי ילדים בדווים ויהודים בגיל 6–8, נמצא כי ציורי הילדים הבדווים היו מפותחים פחות מהיהודים, אך הישגיהם השתפרו בהשוואה שנערכה בין הקבוצות בגילאי 9–12 — ייתכן כי בשל חשיפה דומה לכלי כתיבה וציורים במהלך הלימודים בבית הספר ושיפור במיומנות השימוש בהם. במחקר זה נמצאו גם מאפיינים של הציור שעשויים להיתפס כמפותחים פחות, אך למעשה משקפים כנראה תפיסה תרבותית שונה של מושא הציור; למשל 15% מהילדים הבדווים שהתבקשו לצייר בית ציירו אותו כמשולש בלבד, דבר המשקף כנראה את חשיפתם לבתים בצורת אוהלים.
לפיכך, אחת הביקורות המרכזיות בתחום היא שייתכן כי זמני שלבי ההתפתחות אינם אוניברסליים, אלא מושפעים מגורמים כגון מגדר, סביבה ותרבות. עם זאת, נראה כי עצם ההתפתחות והשיפור בציורי הילדים ככל שהם גדלים, מתרחשים לרוב אצל כלל הילדים בעלי ההתפתחות הנורמלית.
טטיאנה קזנקינה
טטיאנה ואסילייבנה קזנקינה-קובלנקו (ברוסית: Татьяна Васильевна Казанкина-Коваленко; נולדה ב-17 בדצמבר 1951) היא אתלטית סובייטית בעבר.
היא אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות זהב, 2 ממונטריאול 1976 ו-1 ממוסקבה 1980. היא שיאנית עולם בריצות ל-800 מטר (4 שנים), ל-1500 מטר (17 שנים) ול-3000 מטר (9 שנים). הייתה לאישה הראשונה שרצה 1500 מטר מתחת ל-4 דקות. שיאה העולמי בריצת 1500 מטר עדיין מהווה את השיא האירופי בריצה זו.
ביוגרפיה.
קזנקינה נולדה בפטרובסק שבמחוז סראטוב. היא בוגרת הפקולטה לכלכלה באוניברסיטת סנקט פטרבורג משנת 1975.
שיאנית עולם.
בתחרות שנערכה בפודולסק, שבמחוז מוסקבה ביוני 1976 קבעה קזנקינה בריצת 1500 מטר שיא עולם חדש של 3:56.0 דקות, שיפור ב-5.4 שניות לשיא בן ה-4 שנים של בת ארצה לודמילה ברגינה (4:01.38 דקות) ובכך הייתה לאישה הראשונה שרצה ריצה זו מתחת ל-4 דקות.
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה קזנקינה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:54.94 דקות, לפני ניקולינה שרבה מבולגריה (1:55.42 דקות) ואלפי צין ממזרח גרמניה (1:55.60 דקות), שיא זה החזיק מעמד 4 שנים ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:05.48 דקות, לפני גונהילד הופמייסטר (4:06.02 דקות) ואולריקה ברונס (4:06.09 דקות) שתיהן ממזרח גרמניה.
בתחרות הגביע הביניבשתי של IAAF שנערכה בדיסלדורף, מערב גרמניה בשנת 1977 זכתה קזנקינה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:12.74 דקות.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה קזנקינה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא אולימפי חדש של 3:56.56 דקות, לפני כריסטיאנה ורטנברג ממזרח גרמניה (3:57.71 דקות) ובת ארצה נדז'דה אוליזרנקו (3:59.52 דקות) וכך הגנה על תוארה. בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 3:59.12 דקות.
בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ באוגוסט 1980 שיפרה קזנקינה בריצת 1500 מטר את שיאה העולמי והעמידה אותו על 3:52.47 דקות, שיא זה החזיק מעמד 13 שנים ומהווה עד היום שיא אירופה (2012).
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 זכתה קזנקינה במדליית ארד בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:35.13 דקות, אחרי מארי דקר מארצות הברית (8:34.62 דקות) ובריגיט קראוס ממערב גרמניה (8:35.11 דקות).
בתחרות שנערכה בלנינגרד ב-26 באוגוסט 1984 קבעה קזנקינה בריצת 3000 מטר שיא עולם חדש של 8:22.62 דקות. שיא זה החזיק מעמד 9 שנים.
קזנקינה מתגוררת בסנקט פטרבורג ונשואה לאלכסנדר קובלנקו בעל מדליית ארד אולימפית בקפיצה משולשת מסיאול 1988, בעל שיא אישי של 17.77 מטר (1987).
חשד לשימוש בסמים והשעייתה.
לאחר שסירבה לעריכת בדיקת סמים בתום ריצת 1500 מטר (3:58.6 דקות) בתחרות שנערכה בפריז בספטמבר 1984, היא הושעתה ל-18 חודשים ופרשה מספורט תחרותי.
נומופוביה
נומופוביה היא פוביה (בעת) מאיבוד מגע עם הטלפון הנייד כתוצאה משכחה, אובדן, סוללה ריקה, תקלה וכיוצא בזאת.
היסטוריה.
המונח, קיצור של המילים no-mobile-phone phobia (בעברית: בעת באין טלפון נייד), נטבע במהלך מחקר של משרד הדואר הבריטי שנערך בשנת 2008 במטרה למפות את החרדות מהן סובלים משתמשי הטלפונים הניידים. המחקר, בהקף של 2,163 נשאלים, העלה שכ-53% ממשתמשי הסלולר בבריטניה נטו להיכנס לחרדה כאשר הם איבדו את מכשירם, או לחלופין כאשר הסוללה שלו התרוקנה, אשראי השיחות שלהם נוצל עד תום או שהם לא הצליחו לגשת לרשת הסלולרית כדי להוציא שיחות. המחקר מצא שכ-58% מהגברים ו-48% מהנשים סבלו מהבעת, ותשעה אחוזים נוספים נכנסו ללחץ כאשר המכשיר הנייד שלהם היה כבוי. 55 אחוזים מהנשאלים העידו שהסיבה העיקרית לחרדה היא אובדן הקשר עם משפחתם וחבריהם, 10 אחוזים העידו שהם נדרשים להיות זמינים בשביל עבודתם. המחקר גם השווה את רמת הלחץ שנוצרה בממוצע בגין נומופוביה לזו שנוצרת ביום החתונה בקרב בני הזוג ולזו הנוצרת בשל נסיעה לרופא השיניים.
מחקר נוסף שנערך ב-2012 על ידי חברת SecurEnvoy העלה כי שיעור הסובלים מנומופוביה עלה ב-13% מאז בוצע המחקר הראשון, ומאפיין יותר נשים מאשר גברים (70% לעומת 61%), יותר צעירים מאשר מבוגרים (77% מבני העשרה).
ביקורת.
למרות הממצאים שהעלו המחקרים השונים, פסיכולוגים נוטים שלא לראות בתופעה כ"פוביה", שכן גם אם נוצרת אצל הנומופוב חרדה, היא בגדר חרדה נורמלית שאינה מצריכה טיפול. כעדות לכך מציינים שאף מטופל לא הגיע למרכזים לטיפול בחרדה בשל סיבה זו.
עידית נוידרפר
עידית נוידרפר (נולדה ב-16 ביולי 1979) היא שחקנית ישראלית, יועצת להעצמת הנוכחות העסקית ומנחת סדנאות.
ביוגרפיה.
עידית נוידרפר נולדה ברמת גן, בה גדלה עד גיל 18 ולמדה במגמת תיאטרון בתיכון עירוני א' בתל אביב. בגיל 19 החלה ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב, אותו סיימה בשנת 2001.
בתום לימודי המשחק עברה נוידרפר סדנת תיאטרון תנועה אצל נאוה צוקרמן בתיאטרון תמונע. ב-2002 היא יצרה ביחד עם רננה רז את המופע "להכניס להוציא", שעוסק בקשר בין אנשים, רגש ומתוק. נוידרפר כתבה ורז יצרה את הכוריאוגרפיה. הן הציגו אותו בפסטיבל "אישה" בחולון ובמקומות נוספים.
נוידרפר טסה לאיטליה, בעקבות בן זוגה. כעבור שלושה חודשים נסעה לאמסטרדם לתקופה של חצי שנה, שם עברה קורס במחול ובקומפוזיציה ב-"S.N.D.O".
כששבה לישראל למדה פילאטיס ופתחה סטודיו פרטי בשם "לנשום עמוק".
במהלך השנים השתתפה נוידרפר בסדנאות מודעות שונות והחלה להעביר סדנאות מודעות גוף-נפש ומפגשים אישיים שמשלבים בין משחק, שחרור פיסי ומודעות.
ב-2011 פיתחה קונספט חדשני של מופע יחיד וסדנה בשם "לקחת נשימה" בו היא משחקת, רוקדת ושרה בליווי גיטריסט. במופע עידית עוברת בין דמויות שונות של נשים, שהן ה"וונדרוומן" של העידן המודרני, ומשקפת לנשים בקהל כמה חשוב לקחת נשימה, תוך כדי הצורך לנהל את חיי היומיום. תוך כדי המופע שוברת נוידרפר את "הקיר הרביעי" ומייצרת אינטראקציה עם המשתתפות, ובכך מעניקה כלים יישומיים להפגת לחצי היום-יום. באותה שנה, בה פיתחה את "לקחת נשימה", עזבה נוידרפר העיר והתגוררה במשך שלושה חודשים בקומונה אלטרנטיבית בקיסריה, בה התנהלו סדנאות גוף נפש על בסיס קבוע.
ב-2012 פיתחה נוידרפר את ה-"Red Head Technique", טכניקה המשלבת את עולם המשחק עם עולם השיווק והמכירות. באמצעות הרצאות, סדנאות ותוכניות אישיות היא מייעצת ומלווה חברות וארגונים גדולים בישראל ובמדינות נוספות, ומדריכה אותם איך להפוך ל"אמני הפרזנטציה". בינואר 2014 נבחרה למנטורית השנה בתחום אומנות הפרזנטציה, ב-"Start Up Boot Camp", חממת יזמים, אשר סניפיה ממוקמים באמסטרדם, ברלין ותל אביב.
במרץ 2015 יצאה לסיבוב הופעות והרצאות בטורקיה ובארצות הברית והופיעה מול אנשי עסקים אמריקאיים, נורווגיים ורוסים.
קריירת משחק.
נוידרפר למדה שיעורי משחק אצל מאמנת השחקנים איוונה צ'אבק, בלוס אנג'לס. פיתוח קול אצל יפעת גורן ואביה טרי. בנוסף היא עברה מספר קורסים בסדנאות הבמה: בהדרכת הבמאים שמי זרחין, ניר ברגמן ועודד דווידוף, וקורסים אצל ציפי פינס ורני בלייר. כמו כן עברה קורס משחק מול מצלמה עם רות דייכס. בשנת 2002 שיחקה נוידרפר בטלנובלה לחיי האהבה בתפקיד ענת.