ב-1990 הודיע מושל אורגון מטעם הדמוקרטים, ניל גולדשמידט, שהוא לא יתמודד על תקופת כהונה נוספת. רוברטס, שהייתה אז באמצע תקופת כהונתה השנייה כמזכירת המדינה, הודיעה על התמודדותה למשרה. היא נבחרה בבחירות המקדימות של מפלגתה ללא מתמודדים נוספים, ולאחר מכן הביסה בבחירות הכלליות את מועמד הרפובליקנים, התובע הכללי של אורגון, דייוויד ב. פרוהנמאייר, ואת המועמד העצמאי אל מובלי. בכך הייתה רוברטס לאישה הראשונה שנבחרה כמושלת אורגון.
באותה מערכת בחירות עברה במשאל עם תקנה 5, שקבעה מגבולות חוקתיות למס הרכוש.
במהלך תקופת כהונתה כמושלת, פעלה רוברטס בשיתוף פעולה עם ממשל הנשיא ביל קלינטון להטבות ומימון לטובת תוכנית הבריאות של אורגון. היא גם סייעה להגדיל את מספר הילדים בתוכנית היתרון, הבטיחה מימון ליחידות דיור בר השגה נוספות, ופיתחה תוכניות להעברת תושבי אורגון ממערכת הסעד למערכת העבודה. ממשלה של רוברטס נודע בשל תמיכתו החזקה בזכויות הלהט"ב, ומונו בו נשים לתפקידים בממשל המדינתי.
ב-1993 בעת שכיהנה עדיין כמושלת, הלך לעולמו בן זוגה פרנק רוברטס כתוצאה מסרטן הערמונית. לאחר מותו כתבה רוברטס את הספר "מוות ללא הכחשה, צער ללא התנצלות: המדריך להתמודדות עם מוות ואובדן" (Death Without Denial Grief Without Apology: A Guide for Facing Death and Loss).
להחלטתה של רוברטס לא להתמודד על תקופת כהונה שנייה ב-1994 היו כמה סיבות. בין אלו נכללו אחוז התמיכה הנמוך שלה בקרב ציבור הבוחרים, וכן סירובו של ציבור הבוחרים לאשר צעדים להנהגת מס מכירות שנועד למימון תוכנית הבריאות של אורגון. כתוצאה מכישלונו של צעד אחרון זה, נאלצה רוברטס להפר את הבטחת מערכת הבחירות שלה לקצץ בהוצאה הציבורית.
לאחר הפרישה.
זמן קצר לאחר סיום כהונתה כמושלת, קיבלה רוברטס על עצמה משרה כמנהלת התוכנית למנהלים בכירים בממשל המדינתי והמקומי של בית הספר לממשל על שם ג'ון פ. קנדי של אוניברסיטת הרווארד, ומאוחר יותר כעמיתה בכירה בתוכנית לנשים ומדיניות ציבורית. ב-1998 היא הצטרפה למכון למנהיגות ניהולית של בית הספר לממשל על שם הטפילד של אוניברסיטת המדינה של פורטלנד כמנהלת שותפה לפיתוח מנהיגות.
רוברטס המשיכה בפעילותה הקהילתית, והייתה חבר במועצת הנאמנים של כמה ארגונים מרכזיים ללא כוונת רווח, כולל אגודת ההוספיס של אורגון, הקמפיין לזכויות אדם, והמועצה המייעצת של אורגון לחמלה בעת גסיסה. היא גם הייתה פעילה כנואמת ציבורית, ודיברה על סוגיות כמו מוות ואבל, מנהיגות, נשים בפוליטיקה, ושמירת איכות הסביבה.
ב-1996 נקרא על שמה בית ספר תיכון בסיילם.
חברת מועצת האזור המטרופוליני של פורטלנד.
בראשית 2011 שבה רוברטס לשירות הציבורי כחברת מועצת האזור המטרופוליני של פורטלנד, שהיא גוף נבחר המונה שישה אנשים. היא מונתה לתפקיד לאחר שרוברט ליברטי, שייצג את המחוז השישי של המטרופולין, התפטר. בפברואר אותה שנה מונתה רוברטס לכהן את שארית תקופת כהונתו בת ארבע השנים של ליברטי במועצה, כ-22 חודשים. אף על פי שחברי המועצה נבחרים בבחירות, לא נדרשת עריכת בחירות כאשר מתפנה משרתו של אחד מחברי המועצה באמצע תקופת כהונתו. רוברטס נכנסה לתפקיד זה ב-24 בפברואר 2011. המחוז השישי של המטרופולין כולל חלקים של צפון-מזרח, דרום-מזרח ודרום-מערב העיר פורטלנד. רוברטס הודיעה שלא תתמודד בבחירות הבאות לתפקיד שנערכו במאי 2012. במקומה נבחר מטעם המחוז השישי בוב סטייסי. בינואר 2013 תמה תקופת כהונתה של רוברטס כחברת המועצה.
הבחירות לנשיאות קוריאה הדרומית 2022
הבחירות לנשיאות קוריאה הדרומית נערכו ב-9 במרץ 2022. נשיא קוריאה הדרומית, לפי חוקת המדינה, נבחר לכהונה בת חמש שנים ואינו יכול לרוץ לבחירות לקדנציה שנייה. עקב כך, הנשיא המכהן, מון ג'יאה-אין, לא היה יכול להתמודד לכהונה נוספת. שלושת המועמדים הבולטים בבחירות היו: לי ג'יאה-מיונג מהמפלגה הדמוקרטית (מפלגת השלטון שהריצה את מון ג'יאה-אין לנשיאות ב-2012 ו-2017), יון סוק-יאול ממפלגת כח העם וסים סאנג-ג'ונג ממפלגת הצדק, שעל פי הסקרים סיכוייה להיבחר לא היו ריאליים.
המפלגה הדמוקרטית נושאת מצע שנע בין ליברליזם וליברליזם חברתי לפופוליזם. מפלגת כח העם נושאת מצע הדוגל בשמרנות חברתית וליברליזם כלכלי כאשר גם בה ניכר פלג פופוליסטי. מפלגת הצדק נושאת מצע של סוציאליזם דמוקרטי ופרוגרסיביזם. שתי המפלגות הבולטות בבחירות הן הדמוקרטית וכח העם. מועמד המפלגה הדמוקרטית, לי ג'יאה-מיונג, כיהן בעבר כראש עיריית סונגנאם ומושל מחוז קיונגי. מועמד מפלגת כח העם יון סוק-יאול כיהן בעבר בתפקיד התובע הכללי של קוריאה תחת הנשיא מון.
הבחירות התקיימו במהלך שיא גל התפרצות של מגפת הקורונה בקוריאה הדרומית. לאחר ספירת 95% מהקולות, הוכרז כי יון סוק-יאול, מנהיג האופוזיציה, ניצח בבחירות.
יון סוק-יאול
יון סוק-יאול (בקוריאנית: 윤석열; נולד ב-18 בדצמבר 1960) הוא נשיא קוריאה הדרומית. פוליטיקאי, משפטן ותובע ציבורי לשעבר, התובע הכללי של קוריאה תחת הנשיא מון ג'יאה-אין בין 2019 ל-2021. ב-2022 היה למועמד מפלגת כוח העם בבחירות לנשיאות ב-2022, וזכה בבחירות כשגבר על יריבו, לי ג'יאה-מיונג.
ביוגרפיה.
יון למד באוניברסיטה הלאומית של סיאול, וקיבל תעודת הסמכה לתובע ציבורי ב-1994. הוא התפרסם בציבור ב-2016 לאחר שהוביל את החקירות נגד הנשיאה המודחת פאק גון-הייה בגין שחיתות וניצול לרעה של סמכות. הוא גם חקר את קודמה של פאק, לי מיונג-באק, בגין חשדות לשחיתות.
יון הועלה למשרת התובע כללי של קוריאה בממשל הנשיא מון ביוני 2019 אך התפטר מתפקידו ב-2021 כאות מחאה על ניסיון הממשל להפחית מסמכויות המשרד. הוא פנה נגד הממשל והתמנה למועמד מפלגת האופוזיציה הגדולה לקראת הבחירות לנשיאות, כאשר במהלך מערכת הבחירות הפנה אצבע מאשימה כלפי הממשלה על התמודדות כושלת עם משבר התפרצות מגפת הקורונה ולנוכח משבר כלכלי גובר.
נשיא קוריאה הדרומית.
ב-29 ביוני 2021, הכריז יון על מועמדותו בבחירות לנשיאות שהתקיימו ב-2022.
ב-30 ביולי 2021, הצטרף רשמית למפלגת הכח השמרנית, עת הייתה באופוזיציה. לפני כן היה יון פוליטיקאי עצמאי.
ב-5 בנובמבר 2021, זכה יון באופן רשמי להיות מועמד מפלגת כח העם לבחירות לנשיאות ב-2022. הוא זכה ב-47.85% מהקולות.
בבחירות לנשיאות שהתקיימו במרץ 2022 ניצח יון בבחירות בפער קטן את יריבו, לי ג'יאה-מיונג מטעם המפלגה הדמוקרטית של קוריאה, והוא יחליף את הנשיא המכהן, מון ג'יאה-אין. הוא נכנס לתפקידו ב-10 במאי 2022.
עמדות פוליטיות.
יון הצהיר טרם נבחר לנשיאות כי ידרוש מארצות הברית לפרוס מחדש נשק גרעיני טקטי בדרום קוריאה. נשק גרעיני לא הוצב על ידי ארצות הברית בקוריאה הדרומית מאז תחילת שנות ה-90, לאחר הסכם עם רוסיה ובמאמץ להקל על המתיחות בין צפון ודרום קוריאה.
יון הוא אנטי פמיניסט ומאשים את התנועה הפמיניסטית בילודה הנמוכה במדינה. לקראת הבחירות ב-2022 אמר כי יבטל את משרד הנשים ומשפחה. יון הוא אנטי להט"ב ומתנגד לתנועות להט"ביות בדרום קוריאה.
יון מתנגד להתערבות ממשלתית בכלכלה ונוהג לצוטט את מילטון פרידמן. הוא הבטיח כי יבטל את שבוע העבודה של 52 שעות ואת שכר המינימום.
אנרגיה ואקלים.
יון בעד חיזוק מקורות האנרגיה המסורתיים כמו דלקים מאובנים ואנרגיה גרעינית. יחד עם זאת, הוא גם תומך במקורות אנרגיה מתחדשים והצהיר שעל דרום קוריאה לחזק ולהגדיל את יעדי האנרגיה המתחדשת ל-2030 ולתת דחיפה למעבר לאנרגיה מתחדשת בדרום קוריאה. בנוסף הוא אמר "שאי אפשר לעבור ל-100% אנרגיות מתחדשות עד 2050". יון הביע את אי הסכמתו לגבי רעיון אפס נטו פליטות פחמן עד 2050 והוסיף "שעל דרום קוריאה להמשיך להשתמש במקורות האנרגיה המסורתיים תוך כדי עבודה למען צמיחה בת קיימא". יון תומך נלהב בכוח הגרעיני באנרגיה גרעינית ובכורים גרעיניים והוא הבטיח להעביר את דרום קוריאה לאנרגיה גרעינית על מנת להיגמל מהגז הרוסי ולהגיע לעצמאות אנרגטית. הפתרון הכי גדול שהוא מציע למשבר האקלים מתבטא באנרגיה גרעינית והוא שואף לבנות כמה שיותר תחנות כוח גרעיניות. הוא תומך בהגדלת הייצור החשמל הגרעיני בתחנות כוח גרעיניות. יון תומך בהעברת דרום קוריאה ל-100% מכוניות חשמליות ותחבורה חשמלית להפחתת פליטות. &lt;ret&gt;
לי ג'יאה-מיונג
לי ג'יאה-מיונג (בקוריאנית: 이재명; נולד ב-22 בדצמבר 1964) הוא פוליטיקאי, סופר ומשפטן דרום קוריאני ופעיל זכויות אדם בעברו, מועמד המפלגה הדמוקרטית של קוריאה בבחירות לנשיאות קוריאה הדרומית ב-2022. בעבר כיהן כראש עיריית סונגנאם ומושל מחוז קיונגי.
לי, שהחל דרכו כעובד מפעל בילדות, החל בקריירה משפטית ובהשראת רו מו-היון, שלימים נבחר לנשיא קוריאה הדרומית, היה לפעיל זכויות אדם. בכניסתו לפוליטיקה הקוריאנית נחל הפסד בבחירות לראשות עיריית סונגנאם ב-2006 ובבחירות הפרלמנטריות לאספה הלאומית ב-2008, אך ב-2010 נבחר לראשות עיריית סונגנאם ונבחר בשנית לכהונה נוספת ב-2014. לאחר מכן התמודד וניצח ב-2018 בבחירות למושל מחוז קיונגי, המחוז המאוכלס ביותר בקוריאה הדרומית, הסובב את הבירה סיאול. מכיוון שלפי חוקת קוריאה נשיא יכול לכהן קדנציה אחת בת חמש שנים בלבד, הנשיא מון ג'יאה-אין מהמפלגה הדמוקרטית אינו יכול להתמודד לקדנציה נוספת. במקומו נבחר לי למועמד המפלגה לבחירות לנשיאות ב-9 במרץ 2022. לקראת הבחירות התפטר לי מתפקידו כמושל קיונגי.
ממלכת הבוספורוס
אברהם אבן עזרא (אזמיר)
רבי אברהם אבן עזרא (1690 בערך - 1761) היה הרב הכולל באזמיר ומחבר ספר בתי כנסיות.
תולדותיו.