בספר השישי זוכה נוויל לקבל שרביט חדש במקום הקודם שהיה שייך לאביו ונשבר במהלך המאבק מול אוכלי המוות בסוף הספר הקודם. בזמן המסע על ההוגוורטס אקספרס הוא מוזמן על ידי הוראס סלגהורן, וכן שהוא הצליח בהתגוננות מפני כוחות האופל ובלחשים. נוויל מעוניין להמשיך בפגישות של צבא דמבלדור, אך הארי טוען שאין בכך צורך כיוון שבוודאי יהיה להם "מורה ראוי". כאשר קבוצת אוכלי מוות בראשותו של דראקו מאלפוי תוקפים את הטירה נוויל מגיע לסייע, וסופג פצעים קלים במהלך הקרב. בהלוויה של אלבוס דמבלדור הוא מלווה על ידי לונה לאבגוד, והארי חש "גל עז של חיבה כלפי שניהם" כיוון שהיו החברים היחידים בצבא דמבלדור שסייעו לרון, הרמיוני וג'יני בקרב מול אוכלי המוות.
נוויל מקדיש את רוב זמנו בספר השביעי להנהגת המאבק מול תומכיו של וולדמורט (בראשותו של סוורוס סנייפ) שהשתלטו על הוגוורטס, כיוון שהארי נעדר מבית הספר על מנת לחפש הורקרוקסים. ביחד עם ג'יני ולונה הוא מקים מחדש את צבא דמבלדור, ומנהיג אותו בהיעדרו של הארי במקביל לסיוע לתלמידים הסובלים תחת המשטר החדש. נוויל מספר להארי שהאחים אלקטו ואמיקוס קארו הכו אותו, ושאוכלי המוות ניסו לפגוע בסבתו כדי לאלצו לחדול מפעילותו. נוויל מתחבא בחדר הנחיצות, ומפגין כישרון רב בהפעלת החדר. נוויל מזעיק את שאר חברי צבא דמבלדור לאחר חזרתו של הארי, ואלה בתורם מזעיקים את חברי מסדר עוף החול.
פעמיים במהלך הקרב על הוגוורטס הוא משתמש בידע שלו בתורת הצמחים על מנת להדוף את מתקפת אוכלי המוות. מאוחר יותר מתואר כיצד הוא מסייע לאוליבר ווד לסחוב את גופתו של קולין קריווי. נוויל מצהיר על שנאתו לוולדמורט כאשר זה מגיע עם גופתו חסרת החיים לכאורה של הארי, ועורף את ראשה של הנחשית נגיני באמצעות חרבו של גודריק גריפינדור (אותה הוא מושך מתוך מצנפת המיון), ובכך משמיד את ההורקרוקס האחרון והופך את וולדמורט לבן תמותה. כאשר הקרב עובר לתוך היכל הכניסה להוגוורטס הוא מסייע לרון ויזלי להביס את פנריר גרייבק. לאחר הקרב מתואר כיצד הוא יושב באולם הגדול עם חבורת מעריצים.
אפילוג.
באפילוג של הספר השביעי (שהוא בעצם תשע עשרה שנים אחר כך) ג'יני מציינת כי נוויל הוא המורה לתורת הצמחים בהוגוורטס. בריאיון שנערך עמה אמרה רולינג שנוויל מראה את המטבע שלו מימי צבא דמבלדור לתלמידים המבקשים זאת, ומספר להם על הרפתקאותיו. רולינג הוסיפה ואמרה שנוויל נישא לחנה אבוט שלמדה איתו באותה שכבה אך בבית הפלפאף, וכעת היא הבעלים של הקלחת הרותחת).
דמותו של נוויל בסרטים.
מתיו לואיס גילם את דמותו של נוויל בשמונת הסרטים שיצאו. דמותו של נוויל הוגחכה באמצעות שיניים צהובות ולא אחידות שלואיס הרכיב, נעליים גדולות מדי שנעל, וחתיכות פלסטיק מאחורי אוזניו שנועדו להבליט אותן. לפני יציאת הסרט החמישי אמר לואיס על השינוי בדמותו של נוויל כי הוא חושב ש"מדהים שהדמות של נוויל באמת נפטרה מתדמית הקלוץ (עד גבול מסוים). טוב מאוד לראות אותו מסייע בניגוד לעבר שבו החמיר את המצב. אני מצפה בקוצר רוח לסרט החמישי, יהיה מעניין לשחק דמות כמעט שונה לחלוטין". כשנשאל האם יש דמיון בינו לבין נוויל ענה לואיס שהוא "מגושם ושכחן" בדומה לדמות אותה הוא מגלם, אך בניגוד לנוויל הוא לא מפגין עצבנות וחוסר התמצאות. לואיס גם אמר שמבחינתו זה מעניין לגלם דמות שעושה את הדבר הנכון למרות ההצקות מהן היא סובלת בבית הספר.
בסרטים המדובבים לעברית מדבבים את נוויל ניר לבנברג (סרטים 1–2) ורועי וינברג (סרטים 3–6).
תיאור.
מראה חיצוני.
נוויל מתואר כילד עגול פנים. בספר השלישי הארי משווה מבחינה פיזית בין נוויל לפיטר פטיגרו. בריאיון שנערך עמה בשנת 2000 אמרה רולינג כי נוויל הוא נמוך, שמנמן ובלונדיני.
אישיות.
לאורך רוב החלק הראשון של הסדרה מתואר נוויל כביישן חסר ביטחון עצמי ובעל יכולות קסם נמוכות מאוד (הוא עצמו הגדיר את עצמו בספר השני "כמעט סקיב"). בספר השלישי מתברר כי הבוגארט שלו הוא פרופסור סנייפ, ממנו נוויל מבועת בגלל היחס שסנייפ מפגין כלפיו. רולינג אמרה כי הדבר הגרוע ביותר שמורה יכול לעשות הוא להתאכזר לתלמידיו. ביחד עם לונה, נוויל סובל מבידוד חברתי לאורך רוב הספרים. אף על פי שפרופסור לופין הוא אחד מהראשונים שמעודדים את נוויל, הוא מפתח ביטחון עצמי גבוה יותר רק מהספר החמישי. בספר השביעי והאחרון התפתחות האישיות שלו מגיעה לשיאה, והוא הופך למנהיג ההתנגדות בהוגוורטס וזוכה להערכתם של רבים. החל מהספר הראשון מפגין נוויל אומץ רב, תכונה הזוכה להערכה רבה על ידי רולינג. היא מתארת את נוויל כאחד שלא מפגין את האומץ הגברי שלו בניגוד למה שהארי מפגין במשחקי הקווידיץ'.
יכולות קסם.
במהלך הספרים הראשונים בסדרה מתואר נוויל כקוסם מחוסר כישרון וכתלמיד גרוע בבית הספר (למעט תורת הצמחים). בספר השני אף נאמר כי משפחתו של נוויל (בעיקר סבתו) חששו במהלך ילדותו שהוא היה סקיב. משפחתו נרגעת רק כאשר מגיע המכתב המבשר על קבלתו של נוויל להוגוורטס. יכולות הקסם שלו משתפרות במידה רבה בספר החמישי, בו הוא מצטרף לצבא דמבלדור. בספר השישי הוא מקבל שרביט חדש, במקום הקודם שהיה שייך לאביו ונשבר במהלך הקרב מול אוכלי המוות בספר הקודם. מהמתואר בספר נראה כי השרביט משפר את יכולותיו של נוויל בבית הספר.
משפחה.
נוויל הוא קוסם טהור דם שנולד לפרנק ואליס לונגבוטום, שהיו הילאים ידועים וחברים במסדר עוף החול במהלך המלחמה הראשונה נגד לורד וולדמורט. בספר החמישי מציין דמבלדור כי עד 1981 שניהם נמלטו מוולדמורט שלוש פעמים. אולם, הצלחתם הייתה קצרה כיוון שהם עונו עד לשיגעון באמצעות קללת קרושיאטוס שהוטלה על ידי קבוצה של אוכלי מוות בראשותה של בלטריקס לסטריינג'. עינויים של הלונגבוטומים נחשב לאחד הפשעים המזוויעים ביותר שבוצעו על ידי תומכיו של וולדמורט. מאז אותו אירוע הם מאושפזים במחלקה הסגורה של בית החולים על שם הקדוש מנגו. נוויל מבקר אותם בחגים, אך הם לא מסוגלים לזהות אותו.
אוגוסטה לונגבוטום, אמו של אביו, גידלה אותו מאז שהיה קטן. כבר בתחילת הספר הראשון מצוין כי נוויל חושש מפני סבתו, שהיא אישה קשוחה וגאה המקפידה מאוד על משמעת ואיננה סובלנית. לעיתים קרובות היא מותחת עליו ביקורת, בעיקר על חוסר הכישרון שלו לדעתה. בספרים נאמר כי היא מעוניינת שהוא ילך בדרך דומה לזו של אביו, ללא קשר לרצונותיו או ליכולתו לעשות זאת. בספר השביעי מתרחש מפנה ביחסים בין נוויל לבין סבתו. לקראת שיא העלילה נחשף שאוכלי המוות ניסו לפגוע באוגוסטה כיוון שנוויל הנהיג את צבא דמבלדור המחודש. ההילאי דוליש שנשלח לעוצרה לא הצליח, ובמקום זאת אושפז בבית החולים בגלל הפגיעות שספג מאוגוסטה שירדה למחתרת. אוגוסטה מגיעה להוגוורטס לסייע לנוויל בקרב מול אוכלי המוות. כאשר הארי מספר לה שנוויל נלחם באוכלי המוות היא אומרת "כמובן".
זימוגן
זימוגן (zymogen) הוא אנזים בצורתו הבלתי פעילה. בעבר נקרא גם פרואנזים.
כדי לזרז תהליכים ביולוגיים, משתמשים אורגניזמים באנזימים, אותם הם מפרישים מרקמות שונות. פעולות אלה, כשאינן במקומן, עלולות לפגוע ולהזיק. לכן, כדי למנוע פעילות בלתי רצויה של האנזימים נגד הרקמה ממנה הופרשו, (כמו למשל פעילות של אנזימי עיכול, העלולים לעכל את הרקמה ממנה באו), מופרשים אנזימים אלה בצורתם הבלתי פעילה. צורה בלתי פעילה זו הופכת לאנזים הפעיל רק לאחר הפרשתה.
ברמה המולקולרית, כרוכה בדרך כלל הפיכתו של זימוגן לאנזים פעיל בהוספת מספר חומצות אמינו לזימוגן, או, לעיתים קרובות יותר, קטיעה של חומצות אמינו ממנו. פעולה זו מוסיפה או גורעת אינטראקציות בין כלל חומצות האמינו המרכיבות את הזימוגן, ובכך משנה את המבנה המרחבי שלו, המשפיע ישירות על יכולתו לזרז תגובות כימיות. לעיתים מזורזת הפעלת הזימוגן על ידי אנזימים אחרים. לעיתים מתרחשת קטיעה של חומצות אמינו רק ברמות pH מסוימות, אשר משנות את המטען החשמלי של חומצות האמינו בזימוגן וגורמות לחלק מהן להתנתק.
לעיתים קרובות נקראים הזימוגנים על שם האנזימים המקבילים, בתוספת "-נוגן". דוגמאות לזימוגנים:
סרטנים ירודים
נוה צדק
נווה צדק
נווה צדק היא השכונה היהודית הרשמית הראשונה מחוץ לתוואי חומות העיר יפו. השכונה נוסדה ב-1887, כמה שנים לאחר שחומות יפו נהרסו.
גבולותיה המקובלים כיום הם בצפון-מזרח רחוב פינס, בדרום-מזרח ואדי שבו עברה מסילת הרכבת יפו–ירושלים (כיום נסלל בו הקו האדום של הרכבת הקלה), בדרום-מערב חניון מנשייה ובצפון-מערב רחוב שבזי.
הקמת השכונה.
השכונה נוסדה בשנת 1887, 22 שנה לפני ייסוד תל אביב, על ידי משפחות יהודיות שרצו לגור מחוץ ליפו הצפופה. שמה בא מדברי ירמיהו הנביא:.
היוזמה להקמת השכונה באה מחברת "עזרת ישראל" מיפו, שהוקמה במטרה לפעול לטובת הציבור. החברה נוסדה על ידי אלעזר רוקח אחיו של שמעון רוקח. המפעל הראשון של החברה היה הקמת בית חולים לעניי העיר ולפועלי המושבות שביקרו אצל רופאי העיר.
פייבל כהנוב, שהיה מזכיר החברה, כותב, כי באחת האסיפות של מנהלי עזרת ישראל הוחלט לבנות שכונה יהודית חדשה על גבול יפו. הם קנו מגרש בין הפרדסים בדרך לירושלים וחילקו אותו לחלקות, אותן מכרו אחר כך לתושבי יפו. השכונה נועדה להיקרא בשם "נוה שלום", אך כאשר ניגשו לבנייה, הגיעו למסקנה כי לצורך חפירת באר מים יידרש מהם סכום כסף נכבד נוסף שאין ברשותם, ולכן נווה שלום הוקמה למעשה רק בשנת 1890.