דרכון הרשות הפלסטינית עומד לרשות כל אדם שבתעודת הלידה רשום שנולד בפלסטין. מה שמוגדר כ"פלסטין" למטרה זו אינו ברור. בפועל, רק תושבים באזורים שבסמכות הרשות הפלסטינית יכולים להגיש בקשה. לא ברור אם פלסטינים שנולדו מחוץ לרשות יכולים להגיש בקשה לדרכון.
היסטוריה.
בין השנים 1924–1948, המונח "דרכון פלשתינאי" התייחס למסמכי הנסיעה שהיו זמינים לתושבי פלשתינה (ארץ ישראל) תחת המנדט הבריטי. הונפקו על ידי הנציב העליון לפלשתינה, הם נקראו רשמית "הדרכון הבריטי, פלשתינה". דרכונים אלה נפסקו עם סיום המנדט הבריטי ב־15 במאי 1948. דרכונים ישראליים וירדניים הוצעו לנתיני המנדט הבריטי לשעבר על פי האזרחות שרכשו בעקבות עצמאותה של מדינת ישראל. מספר לא מבוטל של ערבים פלסטינים, במיוחד ברצועת עזה ואלה שמצאו מקלט בסוריה ובלבנון, נותרו ללא מדינה, מכיוון שמצרים, סוריה ולבנון לא אפשרו להם להשתלב כאזרחים.
ממשלת כל פלסטין הנשלטת על ידי מצרים הוציאה דרכונים פלסטיניים בין השנים 1949–1959 לתושבים פלסטינים ברצועת עזה ובמצרים. עם זאת, בעלי דרכון זה לא הורשו לעבור באופן חופשי למצרים. בינתיים, ירדן סיפחה את יהודה ושומרון ותושבי הגדה המערבית הפכו אזרחי ירדן והיו זכאים לדרכון ירדני.
לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967, במהלכה ישראל כבשה את הגדה המערבית מירדן, המשיכו הערבים הפלסטינים שגרים שם להגיש בקשה לדרכון ירדני ולגור בירדן. פליטים פלסטינים החיים בפועל בירדן נחשבו גם לאזרחים ירדנים מלאים. ביולי 1988 ניתקה ירדן את כל הקשרים המשפטיים והניהוליים עם הגדה המערבית בצעד שנקרא "ניתוק הזיקה". כל פלסטיני המתגורר בירדן יישאר אזרח ירדני; אבל תושבי הגדה המערבית לא יעשו זאת.
ירדן המשיכה להנפיק דרכונים לפלסטינים בגדה המערבית, אך הם היו למטרות נסיעה בלבד ולא כראיה לאזרחות. לפלסטינים בגדה המערבית שהיו בעלי דרכונים ירדניים רגילים הונפקו כרטיסים זמניים עם פקיעתם של הישנים, וכניסתם של פלסטינים לירדן הפכה מוגבלת בזמן ונחשבה למטרות תיירות בלבד.
ב־2 באפריל 1995, שנתיים לאחר הסכמי אוסלו מ-1993, החלה הרשות הפלסטינית להנפיק דרכונים של הרשות הפלסטינית בעזה ויריחו. דרכונים אלה שמרו על מספר הזהות האישי של המנהל האזרחי הישראלי.
ביוני 2020 פורסם בתקשורת הישראלית כי משרד הפנים הפלסטיני מתכוון לפעול על מנת שיתאפשר רישום של התושבים שרוצים דרכונים בצורה עצמאית וללא צורך לעשות את אותו רישום בישראל.
השלכות הדרכון.
הפלסטינים רואים בדרכון – 'סמל מכריע של לאום'. ההכרה בדרכונים מצד מדינות אחרות הובאה כראיה להכרה על ידי מדינה פלסטינית או על הכרה במסמכי אזרחות פלסטינית.
החל משנת 1997 לא הונפקו דרכונים פלסטינים על שם "מדינת פלסטין". יש מדינות, כולל ארצות הברית, אשר מכירות בדרכונים של הרשות הפלסטינית כמסמכי נסיעה, אם כי ההכרה בדרכונים אינה מרמזת על הכרה באזרחות, מכיוון שהם אינם מונפקים על ידי ממשלה שהיא מכירה בה. מצרים, ירדן ואיחוד האמירויות הערביות ציינו (במאי 2002) כי הדרכונים, יחד עם אשרות תקפות או ניירות נחוצים אחרים, יאפשרו לבעליהם לנסוע לארצותיהם.
לורן בות'
לורן בות (נולדה כשרה ג'יין בות ב-22 ביולי 1967) היא שדרנית בריטית, עיתונאית ופעילה המחזיקה בדרכון VIP של הרשות הפלסטינית וכן בדרכון בריטי .
ביוגרפיה.
שרה ג'יין בות' נולדה וגדלה בצפון לונדון. בות' היא אחותה למחצה של שרי בלייר , אשתו של ראש ממשלת בריטניה לשעבר טוני בלייר, ובתו השישית של השחקן טוני בות'. היא התאמנה כשחקנית באקדמיה לאמנויות הבמה של לונדון ואז בילתה מספר שנים בסיבוב הופעות באירופה עם חברות תיאטרון שונות.
בות' גדלה כחסרת דת, אולם אמה הייתה יהודייה ומעולם לא התחתנה עם בן זוגה טוני, אביה של בות'. לבות' יש אחות, אמה, ועוד חמש אחיות למחצה.
בשנת 2010, בות' התאסלמה כמה שנים לאחר ביקורה בעזה, והפכה למוסלמית אדוקה. בות' הופיעה באירוע השלום והאחדות העולמי של ערוץ האסלאם ב־23 באוקטובר 2010, כשהיא חובשת חיג'אב, ואמרה: "שמי לורן בות' ואני מוסלמית."
קריירה תקשורתית.
בשנת 2006 היא הייתה מתמודדת בתוכנית הריאליטי של ITV, "אני סלבריטאי... הוציאו אותי מכאן!".
בין 2006 ל-2008 הציגה בות' את "המוקד" בערוץ האסלאם בבריטניה. היא ניהלה קשר ארוך עם העיתונות TV בבעלות איראנית, החל מ-"Between the Headlines" בשנת 2008. בין השנים 2010–2012 הציגה את "זכור את פלסטין" ואת "התפוצות".
בשנת 2014 הציגה סדרה משלה בטלוויזיה הבריטית המוסלמית שזה עתה הושקה, בשם "Talking Booth". בשנת 2014 נכנסה לתפקיד מפיקה בכירה באל ג'זירה בדוחא, והשתחררה כעבור כמה חודשים.
אקטיביזם.
באוגוסט 2008 נסעה לעזה באונייה מקפריסין, יחד עם 46 פעילים נוספים, כדי להדגיש את החסימה של רצועת עזה ולהעביר מכשירי שמיעה ובלונים לבית ספר לחירשים בעזה. לאחר מכן סורבה כניסתה לישראל ולמצרים. לטענתה, בכך שסירבה לה את הזכות לעזוב את עזה ולחזור למדינת מולדתה, ישראל מפרה את סעיף 13 בהצהרת זכויות האדם האוניברסלית, במיוחד בנוגע לחופש התנועה.
בות' הצהירה כי עזה היא "מחנה הריכוז הגדול ביותר בעולם כיום", אף על פי שג'רוזלם פוסט הראו מספר תצלומים של בות' "במכולת מצוידת היטב בעזה" שמיישרת את התמונה העגומה שציירה ברצועה". במהלך ביקורה קיבלה דרכון פלסטיני VIP מראש ממשלת חמאס איסמעיל הניה. בות' עזבה את עזה דרך מעבר הגבול לרפיח למצרים ב-20 בספטמבר 2008. בשנת 2009 חזרה לעזה עם שיירת הסיוע ויוה פלסטינה. מאז 2012 היא חזרה במספר הזדמנויות כיו"ר הנאמנים עם הצדקה שהקימה את "שביל השלום", ומספקת סיוע לסטודנטים ומשפחות באזור.
Oni (משחק מחשב)
Oni הוא משחק וידאו מסוגת אקשן מגוף שלישי שפותח על ידי Bungie West, אשר יצא לאור ב-26 בינואר 2001 למחשב האישי, פלייסטיישן 2 ו-macOS. המשחק כולל יריות וקרבות פנים אל פנים בגוף שלישי. המשחק תוכן במקור רק למחשב האישי ולmacOS, אך לבסוף פורט לפלייסטיישן 2 פותח במקביל על ידי חברת Rockstar Canada. סגון המשחק הושפע רבות מהרוח במעטפת ו וחולק את אותו הז'אנר, כשהוא מוגדר כעולם סייברפאנק.
משחקיות.
ב"Oni" ישנם עשרה סוגי כלי נשק הכוללים אקדחים, רובים, משגרי רקטות ונשקי אנרגיה. ניתן למצוא פריטים משפרי כוח כמו "Hyposprays", שמרפאות חיים ומחזקות כוח, מכשירי הסתרה, שהופכים את השחקן לבלתי נראה, ותחמושת שמפוזרים במפה או נופלים מאויבים. מכיוון שהשחקן יכול לשאת נשק אחד בלבד בכל פעם ותחמושת דלה, קרבות פנים אל פנים הוא האמצעי היעיל והנפוץ ביותר להביס אויבים. השחקן יכול לאגרף, לבעוט ולזרוק אויבים. התקדמות לתוך שלבים מאוחרים במשחק פותחים מהלכי איגרוף ובעיטות אחרים.
ישנם מספר סוגים של אויבים, שלכל אחד מהם סגנון לחימה משלו. כל סוג אויבים מחולק לתת-סוגים של חוזק הולך וגובר. האויבים מסומנים בצבעים, ירוק (חלש ביותר), כחול (בינוני) ואדום (החזק ביותר). כמו כן, סימוני הצבע מראה את כמות החיים שנותרה לאויב. כאשר השחקן מוריד חיים לאויב נוצרים הבזקים, הבזקים ירוקים מראים שליריב נשארה כמות חיים גדולה, הבזקים אדומים מראים שהאויב קרוב למוות.
המשחק אינו מגביל את השחקן ללחימה בקבוצות אויבים קטנות באזורים קטנים. המשחק כולל בתוכו 14 גדלים שונים, שחלקם גדולים מספיק כדי להכיל בניין שלם. Bungie שכרו שני אדריכלים לתכנון הבניינים.
עלילה.
אירועי השחק מתרחשים בשנת 2032 או אחריה. עולם המשחק הוא דיסטופיה, כדור הארץ מזוהם כל כך שכמעט לא נשארו בו אזורי מחיה. כדי לפתור משברים כלכליים בינלאומיים, כל מדינות העולם התאגדו למדינה אחת, "ממשלת הקואליציה העולמית". הממשלה היא טוטליטרית ואומרת לאוכלוסייה שהאזורים הרעילים בעולם הם בעצם שמורות טבע ומשתמשת בכוחות המשטרה שלה, "כוח המשימה לפשעים טכנולוגיים" (הTCTF), כדי לדכא את האופוזיציה. דמות השחקן, בשם הקוד "קונוקו" (שדובב על ידי אמנדה ווין-לי), ששמה האמיתי "מאי הסגאווה" נחשף רק בשלב מאוחר במשחק, מתחילה את המשחק בעבודה עבור ה-TCTF. בשלב מסוים, היא מגלה שמעסיקיה שמרו ממנה סודות על עברה והיא פונה נגדם כאשר יוצאת למסע של גילוי עצמי. השחקן לומד על משפחתה ועל מוצאה בזמן שהוא נאבק הן ב-TCTF והן באויב הגדול ביותר שלו, ארגון הפשע ההמרושע באותה מידה שנקרא סינדיקט. בשיאו של המשחק, קונוקו מגלה את התוכנית של הסינדיקט לגרום ל"מרכזי המרה אטמוספיריים", מפעלי טיפול באוויר הנחוצים כדי לשמור על מרבית אוכלוסיית העולם בחיים, לתקלה קטסטרופלית. היא מצליחה חלקית בסיכול העלילה, ומצילה חלק מהאנושות.
מהדורה מיוחדת.
מהדורה המיוחדת של המשחק נוצרה על ידי אוהדים, המשפרת את המשחק, נוצרה שבע שנים לאחר צאתו של אוני, ומכאן שמו המקורי של הפרויקט, "מהדורת יום השנה השביעי".
ביקורות.
המשחק קיבל ביקורות "ממוצעות" בשתי הפלטפורמות על פי אתר Metacritic. חלק מהסוקרים לא התרשמו מהגרפיקה, חוסר האינטליגנציה של הAI במצבים מסוימים והעלילה, שלעיתים ספגה ביקורת כלא מפותחת. הקושי של המשחק בשילוב עם היעדר אזורי שמירה קיבל ביקורות שליליות.
יתרה מזאת, אוהדים רבים הרגישו מרומים מכיוון שהמשחק לא עמד בכל הבטחותיו. החיסרון הבולט ביותר היה ההיעדר מצב משחק מרובה משתתפים, אשר הוצג בדוכני Macworld Expos במהלך הפיתוח של Oni, אך הוסר לפני שחרורו. גם זה תרם לכמה ציונים נמוכים יותר של הסוקרים. חלק מתוכן המשחק נחתך גם כן. זה כלל את "Iron Demon" המיוחל, אויב גדול שמוצג במשחק קדימון אחד. כמו כן, רבים מכלי הנשק המופיעים בקדימון ובעטיפת המשחק לא היו במשחק.