המערה שוכנת כ-50 מטרים מזרחית למפגש נחל מערות עם מישור חוף הכרמל, כעשרה מטרים מעל תחתית הנחל. נראה שתקרתה קרסה בתקופה קדומה, והשאירה טרסה מכוסה בברקציה (אדמת מערות שהתאבנה). האתר נחפר בשנים 1929 - 1932 בידי ת"ד מק'קאון מבית הספר האמריקאי לחקר הפרהיסטוריה, במסגרת פרויקט החפירות הגדול של דורותי גארוד בנחל מערות.
בשכבות הברקציה שלפני המערה השתמרו כמויות קטנות של כלי צור מוסטריים ועצמות בעלי חיים, בעיקר בקר הבר. הכלים דומים לכלים משכבות C ו-B במערת תנור הסמוכה. בראשית המחקר, האנטומיה המודרנית במפתיע של השלדים במערה הוביל את החוקרים לשייך את מערת הגדי לסוף התקופה הפלאוליתית התיכונה או לשלב מעבר בינה לבין התקופה הפלאוליתית העליונה, כ-50,000 שנים לפני זמננו. החל מסוף שנות השמונים נחקרו הממצאים בעיקר על ידי דור חדש של ארכאולוגים ופלאואנתרופולוגים בריטים, כמו כריס סטרינגר. בדיקות רבות של תיארוך רדיומטרי על פריטי צור שרופים, שיני אדם ובקר בשיטות התרמולומינסנציה, ה-ESR וסדרות אורניום, קבעו את גילן האמיתי של השכבות כמצוי בין 135,000 ל-100,000 שנה לפני זמננו. כך, הקבורות של אדם מודרני במערת הגדי קדומות בעשרות אלפי שנים לקבורות הניאנדרטלים במזרח התיכון
באתר התגלו מספר קבורות של אדם מודרני (לפחות עשרה פרטים) ברמת שימור משתנה. עצמות השלדים נמצאו במנח אנטומי, ומכאן שהיו מוגנות מתהליכי הרס ובלייה על ידי קבורה מכוונת בקרקע. בתוך אחת הקבורות, סח'ול 5, נמצאה לסת שלמה של חזיר בר המפורשת כמנחת קבורה. הלסת, שרמת שלמותה יוצאת דופן יחסית לממצא עצמות בעלי החיים במערה ומרמזת גם על קבורתה המכוונת, הייתה מונחת ישירות על בית החזה של הנקבר.
תושבי האתר השתמשו במינרל צבעוני - אוכרה - לתכלית בלתי ידועה, אולי לשם קישוט הגוף או הקברים. עשרות גושי אוכרה נמצאו בשכבות הארכאולוגיות. ניתוח כימי של הגושים העלה שחלקם נאספו בשיטתיות מאתרים מרוחקים, וכי תושבי המערה נהגו ללקט גושי אוכרה צהובה וחיממו אותם ליצירת אוכרה אדומה.
באתר נמצאו כמה קונכיות של החלזון הימי אקון גבנוני ("Nassarius gibbosulus)". הקונכיות נלקטו באופן מכוון ונקדחו בהן חורים, ככל הנראה על מנת לשמש כחרוזים. זוהי אחת הדוגמאות הקדומות בעולם לשימוש בקונכיות לקישוט. שימוש בחרוזים, בנוסף לניצול האוכרה וקבורת המתים, הם מהעדויות הקדומות בעולם להתנהגות אנושית "מודרנית", ומתאימים לזיהוי שרידי האדם שנקברו כהומו ספיינס.
בשנת 2017 חודשה החפירה באתר על ידי רון שימלמיץ ומינה עברון מטעם המכון לארכיאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה.
מערכת א-סחול
יעקובוס קאהן
יעקבוס קאן
יעקובוס כהן
יעקבוס כהן
עיר קודש
אלחנן הלברשטאם
יחיאל מיכאל יוספי
הרב יחיאל מיכאל (מיכי) יוספי (נולד בא' בשבט ה'תשכ"ט, 20 בינואר 1969) הוא מורה רוחני, משנתו מבוססת על כתביו של רבי נחמן מברסלב ועל שיטת ימימה.
קורות חייו.
נולד בחיפה למרים ויהודה יוספי, משפחה ליטאית עם שנים עשר ילדים. אביו, הרב יהודה יוספי, הוא דרשן בולט.
גדל בבני ברק ולמד בתלמוד תורה "תורת אמת" וב"ישיבת תפארת ציון". בגיל 14 עזב את המגזר החרדי. למד בישיבת ההסדר קריית ארבע ובישיבת עוד יוסף חי בשכם.
לאחר שחרורו משירות ההסדר עסק יוספי בהגות הבודהיסטית, וטייל מספר חודשים במזרח הרחוק. באותה תקופה יוספי הגדיר את עצמו כרחוק מאוד מהדת. הוא קיים פגישה עם הדלאי למה ואיחל לו ש"כשם שאנחנו (היהודים) חזרנו לירושלים כך תחזרו אתם לטיבט".
לאחר שחזר לישראל הוא החל בתהליך של חזרה בתשובה והתקרב לחסידות ברסלב. למד אצל הרב יצחק בזנסון. בהמשך חזר להודו והקים שם את ”הבית היהודי", מרכז רוחני ליהודים בהודו. בהמשך הקים עוד חמישה "בתים יהודיים" בהודו.
בעבר העביר שיעור קבוע בביתם של סיון וידידיה מאיר בשכונת נחלאות בירושלים. מגיש פינה שבועית בתוכנית הרדיו של ידידיה מאיר.
בשנת 2004 עבר להתגורר בחוות ישוב הדעת (מאחז באזור שילה), שם ניהל מרכז רוחני והעביר סדנאות והרצאות לפי תורתו של רבי נחמן מברסלב. הקים במקום חווה אורגנית-אקולוגית שבה התקיימו סדנאות והרצאות בהדרכתו, בעיקר בשבתות ובחגים, שבהם התארחו עשרות אנשים באוהלים במקום. בשנת 2013 עבר יוספי להתגורר במבוא חורון, ומאז ספטמבר 2016, קבע את ביתו בשילה.
הרצה בארגון "ערכים" בירושלים, ב"מרכז שורשים" בירושלים ובתל אביב ובערוץ מאיר באינטרנט.
לרב יוספי טור בעלון השבת "קרוב אליך", ובעבר אף כתב טור בעלון שבת בשבתו.
חיים אישיים.
יוספי נשוי לתמר, מורה ומטפלת בשיטת פלדנקרייז במקצועה, בתו של הרב יהודה חזני. לבני הזוג שמונה ילדים. גיסו הוא איש התקשורת חנוך דאום.
חוזה מנואל בארוזו
שבת (מקור ראשון)
50. אקשן אקספרס
לחיים טיש
לחיים טיש היא סדרה מוזיקלית חסידית שיצאה לאור על ידי יוסף משה כהנא וחברת לחיים הפקות.
רקע.
הסדרה משלבת ניגונים חסידיים עתיקים וחדשים המושרים בחצרות חסידים בשבתות ובחגים עם מוזיקה מודרנית. הסדרה נמכרה בעשרות אלפי עותקים. שדרן הרדיו והמוזיקה החסידית יוסי גיל הגדיר את הסדרה כ"תחיית המוזיקה החסידית". בסדרה משתתפים הזמרים יענקי דסקל, אייזיק האניג, אהרלה סמט, שלמה טויסיג, לוי פולקוביץ, משולם גרינברגר, זאנוויל ויינברגר ועוד, וכן מקהלת ילדים.
למי צילצלו הפעמונים
משפחת רדזיוויל
משפחת רַדזיוויל (בפולנית: Radziwiłł, בליטאית: Radvila, בבלארוסית: Радзівіл, Radzivił, בגרמנית: Radziwill, בלטינית: Radvil, ביידיש: ראדזיוויל) הייתה משפחת אצולה עילית (מגנאטים) בפולין-ליטא, בדוכסות הגדולה של ליטא ובפרוסיה. החל מ-1518 נסיכי האימפריה הרומית הקדושה (לכן מופיעים בספרות כ"נסיכים לבית רדזיוויל" או "נסיכי רדזיוויל"). אחת המשפחות החשובות, העשירות ובעלות ההשפעה ביותר בפולין בעיקר במאות ה-17 וה-18. בניה ובנותיה שודכו לבתי מלוכה ונשאו בתפקידים רמי מעלה ונחלותיה היו בין הנחלות הפיאודליות הגדולות בממלכה (יחד עם נחלות זמויסקי, וישניובצקי ואוסטרוגסקי).
מקור המשפחה ועושרה.
המשפחה היא השתלשלות ישירה של משפחת האצולה הליטאית אסטיקאי (Astikai). מקור השם ברדווילה אסטיקאס, רוזן וילנה ומרשל ליטא (Radvila Astikas; 1384–1477). המקור האגדי של השם מתייחס לבן משפחה שגודל כביכול על ידי זאבים (rado vilko בליטאית). בני המשפחה הם גם נצר לקז'ימייז' הרביעי, מלך פולין.
ב-1518 העלה מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את מיקולאי השני (Mikołaj II Radziwiłł; 1470–1521) שלחם נגד נסיכות מוסקבה לדרגת נסיך הקיסרות (בגרמנית: Reichsfürst, בלטינית: princeps imperii). תואר זה עבר בירושה לכל ראשי המשפחה מאז וסימל את מרכזיותה ועליונותה בקרב משפחות האצולה. יחד עם התואר זכתה המשפחה בשטחי אדמה בליטא, בלארוס, אוקראינה ופולין של ימינו, שכללו בשיא כוחה 23 ארמונות וטירות, 426 ערים, 2,032 נחלות חקלאיות ו-10,053 כפרים. בין הערים והמחוזות המוכרים שהיו בשליטת המשפחה ניתן למנות את קאפוסט, מיר, נישוויז, ווהלין, צוזמיר על נהר ויסלה, ברסט ליטובסק, אשמיאני, ליסה, סלוצק (כולל עיירות בסיבה קופיל והרוזובה), ביאלא פודולסק, שומסק ואחוזות וכפרים ליד העיר קובנה.
בנוסף לארמונות וטירות בשטחי המשפחה (למשל טירת מיר, טירת ניאסוויז'), היא רכשה ובנתה ארמונות בערים החשובות (ורשה (כיום - הארמון הנשיאותי), הורודנה, וילנה, לובלין, נבהרדק, מינסק, לבוב, ורוצלב וגדנסק).
אישים עיקריים.
אחד האישים שהעלו את המשפחה לגדולה היה מיקולאי קשישטוף "השחור" (1515–1565; Mikolaj Krzysztof Radziwiłł). נישואי בת משפחתו, ברברה (Barbara Radziwiłł; 1520–1550) לזיגמונט אוגוסט, לימים מלך פולין והדוכס הגדול של ליטא העלה עוד את מעמדה של המשפחה. מאז זכו רוב ראשי המשפחה בתואר וויווד (מקביל לדוכס) ולתפקידי פיקוד צבאי עליון (מרשל והטמאן) ולמישרה בכירה בממשל (קנצלר).
הנסיך מיקולאי קשישטוף (Mikołaj Krzysztof Radziwiłł; 1549-1616) היה משנה למלך סטפאן באטורי והצליח להגדיל את נחלות המשפחה ולהרחיבן תוך איחוד הנחלות לרצף אחיד בעיקר במערב בלארוס של ימינו. הנסיך מיקולאי היה מבין המחוללים העיקריים של הרנסאנס הפולני ויצא למסעות באיטליה, בארץ ישראל, מצרים וסוריה (על מסע זה כתב את הספר "Podróż do Ziemi Świętej, Syrii i Egiptu 1582-1584"), ביוון, כרתים וקפריסין ועוד. הוא קירב את שאול וואהל היהודי לחצר המלך ואף מינה אותו טכנית למלך פולין ליום אחד, לאחר מותו של באטורי ולפני הסיים (בחירות האצילים למלך).
ראשי המשפחה בדור הבא היו יאנוש (Janusz Radziwiłł ;1612–1655) האטמאן, וויווד וילנה ומושל קמניץ וקז'ימייז' דולני והמושל-למעשה בדוכסות הגדולה של ליטא והנסיך בוגוסלב (Bogusław Radziwiłł; 1620–1669), מושל דוכסות ברנדנבורג-פרוסיה. עם פלישת מלך שוודיה לליטא, בה היו חלק ניכר מנחלות המשפחה, נשבעו השניים אמונים לממלכת שוודיה, צעד שנחשב כבוגדני על ידי החצר הפולנית. עקב כך הוחרמו נכסי המשפחה בפולין. נישואי בתו של בוגוסלב, הנסיכה לודביקה קרולינה (Ludwika Karolina Radziwiłł; 1667–1695), לנסיך הנורווגי קרל פיליפ (בנו של הבוחר הפרוסי פיליפ וילהלם) החליש עוד את מעמדה של המשפחה והביא לצמצום נוסף של נחלותיה.