ההיאחזות הוקמה על ידי גרעינים של "איחוד הקבוצות והקיבוצים". בתחילה נקראה "נחלאים ח' מיאר". באוקטובר 1953 נקראה על ידי ועדת השמות "שגב", ההסבר לשם: "לציון שגב הנוף ושגב המשימה של החייאת הגליל".
המקום לא התאים לחקלאות בגלל חוסר בקרקע ובמים, ולאחר זמן קצר הבינו כל המעורבים, הקק"ל, מחלקת ההתיישבות והתנועה המיישבת, שאין אפשרות לחקלאות במקום זה, לפחות עד שיימצאו מים, ולכן הוחלט לסגור את ההיאחזות. נמסר כי הנח"ל יפנה את המקום במרץ 1954, חצי שנה בלבד לאחר הקמתו, ובמקום יישאר כוח אבטחה צבאי, כדי לשמור על המחנה ועל קידוח סמוך.
כפר חוצבים.
בגלל החשיבות המדינית והביטחונית של המקום, נמשכו המאמצים למצוא דרך להקים יישוב. לאחר כשנה וחצי נמצאו מים בקידוחים באזור, שבוצעו על ידי המחלקה להתיישבות, וכך נפתרה בעיית המים, אך עדיין נשארה בעיית מיעוט השטח המתאים לחקלאות.
באוגסט 1955 התקיים טקס להקדשת המקום. בטקס השתתפו חברי הוועד הפועל הציוני וראשי קק"ל. כן השתתפו בטקס נשיא ההסתדרות הציונית בקנדה וחברות ארגוני הדסה וויצו בקנדה. ארגונים אלו מקנדה הודיעו שיגייסו 400,000 דולרים לצורך הקמת היישוב שגב.
מלבד טקס זה, לא נעשתה שום פעולה בשטח במשך קרוב לשנה. הכסף מקנדה לא הוזכר יותר במהלך הקמת שגב.
במאי 1956 פורסם שהיישוב יתבסס על עבודת חציבה במחצבה סמוכה ומעט חקלאות על שטח של 1,000 דונם, שניתן להשקות מקידוח מים של 250 ממ"ק שנעשה במקום. במקום הוקמו פחונים עבור המתיישבים שבשלב ראשון יגורו בהם ויבנו את בתי הקבע. בסוף יוני 1956 עלו למקום קבוצה של חיילים משוחררים, אליהם הצטרפו בסוף יולי 1956 עולים מצפון אפריקה. באפריל 1957 סיכם דבר: "הניסיון ... עלה יפה. כיום מועסקים כבר במחצבה 40 מתושבי הכפר ו-15 מועסקים בעבודות בניה. 10 מתיישבים אחרים עוברים עתה קורס מקצועי ובקרוב יפתח קורס נוסף ל-10 מתיישבים אחרים". אולם פחות משנתיים מאוחר יותר הציג מעריב תמונה אחרת: "רעיון של הקמת ישובי חוצבים עלול להיתקל בהתנגדות עקב ישוב־חוצבים אחד שלא הצליח ביותר. ביישוב זה, ששמו שגב (לפנים הכפר הערבי מיאר), מועסקים שלושים מתיישבים במחצבה של "סולל בונה". אלא שהחברה אינה שואבת נחת ממחצבה זו. אולם המומחים מציינים, כי שגב אינה יכולה לשמש דוגמה הואיל והמחצבה לא אותרה על ידי משרד הפיתוח והישוב הוקם במידה רבה בניגוד לדעת הגאולוגים.". במרץ 1959 ערכו שתי משפחות מהיישוב שביתת שבת מול הסוכנות בדרישה להעבירם לקריית שמונה או נתניה. המוסדות פנו למועצות האזוריות באזור לסייע למקום, שטרם חובר לחשמל ולא הייתה בו פרנסה, אך אלו לא מנעו את מגמת הנטישה. כן התיישבו במקום גרעין "יובלים" של צעירים שחיכו להתיישבות ביודפת וסייעו לתושבי המקום.
במחצית הראשונה של 1960 נסגרה המחצבה והוחלט להפוך את שגב לכפר עבודה בחסות הקרן הקיימת. כן נקבע שיוצב במקום גנרטור וחיבור טלפוני, הוחל בחלוקת אדמות למתיישבים וניטע כרם שקדים על 150 דונם. טלפון ראשון הותקן בפברואר 1961. למקום הובאו משפחות מעולי הודו מקרית שמונה, שדרשו לחזור חזרה לקריית שמונה כשהתברר שבשגב אין עבודה. בתחילת 1963 פוטרו 26 מתושבי המקום מעבודתם בקק"ל כדי לעבור לעבוד במטעים, אך אלו מחו על הפיטורין והעבודה במטעים לא צלחה. בראשית 1965 היו בשגב 30 משפחות, ש-18 מהן הודיעו על כוונת עזיבה והשאר קיבלו אחריות על השטחים החקלאיים שכללו 400 דונם מטע, 500 דונם זיתים, 300 דונם שקדים ו-800 דונם פלחה. לקראת סוף השנה הסתכסכו אנשי המקום עם בני יודפת על קרקעות ששני הצדדים טענו לזכות לעבדן.
בשנת 1969 היו במקום 17 משפחות.
בראשית 1972 נותרו ביישוב כ-20 משפחות. כבר בשנת 1966 הוקמו בבתים הריקים במקום ישיבה ובית ספר חרדי לבנות, למגינת ליבם של חלק מתושבי המקום. הצקות לבית הספר לבנות מצד נערי היישוב הביאו אותו להתרכז במעלה הגבעה. בשנת 1971 הוחכרו הבתים הריקים ביישוב לתנועה להפצת תורה שקיימה במקום ישיבה. ותיקי המקום מחו נגד התרחבות הקהילה הדתית במקום וטענו שכל הבתים דרושים להם עבור דור העתיד שלהם. ביוני 1975 הגיע הסכסוך במקום לנקודת רתיחה לאור התחלת שיפוצים של המבנים במקום עבור התנועה להפצת תורה. ותיקי המקום נחלקו לשתי קבוצות. 7 משפחות של נתמכי סעד ביקשו לעזוב, בעוד 11 המשפחות האחרות ביקשו לגרש את הדתיים מהמקום. הם החזירו את תעודות הזהות שלהם ופנקסי המילואים ומשזה לא עזר בקשו למנוע בכוח את השיפוצים. ועדת הפנים של הכנסת ביקרה במקום בניסיון למצוא פתרון לסכסוך. המשטרה קיימה במקום נוכחות קבועה כדי למנוע עימותים.
אנשי התנועה להפצת תורה הקימו את מורשת והמושב התפרק ונותרו בו 11 משפחות. בספטמבר 1976 תואר המושב כנטוש. ב-11 בדצמבר 1980 נהרסו 6 בתים בשגב, בהם גם בתים שהיו מאוכלסים, כדי לאפשר את הקמת היישוב עצמון במקום.
עצמון.
גרעין עצמון היה חלק מגרעין עובדי רפא"ל שביקשו החל משנת 1975 להקים יישוב קהילתי בגליל, תוך שהם ממשיכים לעבוד במקומות העבודה הקודמים שלהם. המוסדות המיישבים דחו את בקשתם בטענה שאינם מעוניינים להקים לחברי הגרעין סביון בגליל, שכן באותה תקופה הוקמו רק יישובים שפרנסתם במקום ההתיישבות. אנשי הגרעין דחו את ההצעה להיות כפר תעשייתי שאנשיו עובדים במפעלים שיוקמו ביישוב, מכיוון שהם היו כבר אנשים מבוססים שעבדו בתחומי התמחותם. במהלך שנת 1976 הועלתה פשרה שאנשי המקום ימשיכו לעבוד במקומות עבודתם, אולם הם יקימו יחד מפעל תעשייתי אחד במקום, שאם יתפתח יעברו חלק מהתושבים לעבוד בו. בראשית 1977, כשבגרעין היו 170 משפחות, הודיעו לאנשי הגרעין שהם מועמדים להתיישב באותה שנה. הגרעין הצטרף לתנועת המושבים בפברואר 1977. העלייה על הקרקע התעכבה ובינתיים גרעין רפא"ל התפלג לשני גרעינים: גרעין גילון שביקש להקים יישוב קהילתי וגרעין עצמון שביקש להקים מושב.
מקור שם היישוב הוא הר עצמון הסמוך ליודפת.
29 משפחות ראשונות עלו באופן זמני למחנה יבור, בנובמבר 1978. ב-12 בפברואר 1979 התקיים ביישוב הזמני טקס אבן פינה ליישוב הקבע, בנוכחות אריאל שרון. אולם הקמת היישוב התעכבה בגלל מגבלות תקציב. ביוני 1980 הפגינו חברי הגרעין בדרישה לתקצב את הקמת היישוב שלהם. בפברואר 1981 הוחל בעבודות הכשרת השטח להקמת היישוב.
נח"ל מרווה.
היאחזות נח"ל עצמון עלתה על הקרקע ב-2 באפריל 1979 וטקס רשמי התקיים במאי 1979. במהרה שונה שם ההיאחזות ל"מרווה". היאחזות זו הייתה מרוחקת 5 ק"מ מעצמון-שגב, וללא כל קשר אליו. במאי 1981 הוסבה ההיאחזות לבסיס גדנ"ע.
היישוב.
ביישוב יש 9 שכונות ומתגוררות בו כ-280 משפחות.
היישוב ממוקם כ-379 מטר מעל הים ונשקף ממנו נוף של מפרץ חיפה עד נהריה, גוש תפן, הר שכניה ועוד. את היישוב מקיף יער שגב.
במרכז היישוב יש ספרייה גדולה, מכולת ומספר גני ילדים (תינוקייה, גן טרום חובה, גן חובה ועוד).
לקריאה נוספת.
בני גשור, "הקרבות באזור מעאר-שעב במלחמת העצמאות", קתדרה 178, עמ' 127–150.
פלך (קיבוץ)
פֶּלֶךְ הוא קיבוץ בגליל המערבי בתחומי המועצה האזורית משגב, צפון מערבית לכרמיאל. פלך מוגדר כקיבוץ קבוצות אזּוּרִי בו מתגוררות (2015) כ-140 נפשות ב-9 קבוצות שונות. חברי הקיבוץ מקיימים מספר פעילויות לקידום ערכים של חברה טובה וצודקת יותר תחת "דעה - עמותה לתיקון חברתי".
היסטוריה.
קיבוץ פלך נוסד על ידי גרעין נח"ל מתנועת 'הקיבוץ הארצי השומר הצעיר' ב-1980, ועלה לקרקע בשנת 1983. בשנים הראשונות לא היה כביש סלול אל הקיבוץ. במהלך העשור הראשון לקיומו באו והלכו מספר גרעינים אך אוכלוסיית הקיבוץ לא הצליחה להתייצב.
בתחילת שנות התשעים פלך יושב על ידי עולים מברית המועצות אך מרביתם עזבו ובראשית שנות ה-2000 נותרו בקיבוץ 5 משפחות בלבד.
בשנת 2001 הוחלט על ניסיון נוסף לאכלוס הקיבוץ והוא הוגדר על ידי תנועת השומר הצעיר כיעד הגשמה לבוגריה. בשנים שאחרי ההחלטה הצטרפו לקיבוץ מספר גרעינים אליהם חברו קבוצות נוספות. שאינן מבוגרי השומר הצעיר.
בשנת 2007 לאחר תהליך להבטחת מקומם של החברים הוותיקים, התקבלו כ-20 חברי קבוצות חדשות לחברות ונכנסו להובלת הקיבוץ במזכירות ובמוסדותיו השונים. מהלך זה פתח את הפרק הנוכחי בחיי הקיבוץ.
הקיבוץ כיום.
כיום מתגוררות בפלך כ-140 נפשות, מרביתם משפחות וצעירים בגילאי 25–45 וכ-65 ילדים ותינוקות. בשנת 2012 הוצא הקיבוץ מרשימת היישובים בתת-אכלוס.
הקיבוץ מקיים חיי תרבות עשירים, מציין את החגים והמועדים יחד ומקיים פעילויות נוספות.
בינואר 2016 הוחל בקיבוץ מנגנון חדש של ערבות הדדית בתחומי הבריאות והחינוך. במסגרתו מממן הקיבוץ את מרבית הוצאות הבריאות של חבריו וכרבע מההוצאות בגין חינוך. למימון הערבות ההדדית, כל חבר משלם 16% מהכנסתו לקופה המשותפת.
ענפי ייצור.
לקיבוץ מספר ענפים חקלאיים - רפת חלב משותפת עם קיבוץ אילון, לול פטם המהווה חלק מאינטגרציית הפטם של תשלובת מילואות, מטע אבוקדו ושטח גידולי שדה בעמק עכו. בענפים עובדים חברי הקיבוץ ושכירים.
דעה - עמותה לתיקון חברתי.
בשנת 2014 הקימו חברי הקיבוץ את "דעה - עמותה לתיקון חברתי" במטרה לאגד מספר פעילויות לשינוי חברתי שהתקיימו בקיבוץ.
פרדס - מרכז לחינוך ערכי.
פרדס הוא מרכז להעצמת החינוך הערכי-חברתי במערכת החינוך הפורמלית והבלתי פורמלית.
המרכז לפיתוח קואופרטיבי בצפון.
קיבוץ פלך מוביל תהליך של קואופרציה, במסגרתו הוקמו ב-2009 קואופרטיב שומעים חזק, וב-2014 קואופרטיב "בטוח יחד" בתחום האבטחה והרפואה בטיולים.
פרויקטים נוספים.