ב-1891 היה קרול למוציא לאור והעורך של העיתון Davis County Republican. ב-1896 הוא נבחר לסנאט של איווה מטעם מחוז הבחירה שכלל את מחוזות דייוויס ואפאנוס. לאחר שתי תקופות כהונה בסנאט הוא היה למנהל הדואר בעיר בלומפילד. ב-1902 נבחר קרול כמבקר המדינה של איווה, תפקיד שאליו הוא נבחר שוב עוד שתי פעמים. במשרה זו הוא נחל הצלחה מרובה. ב-1908 הוא נבחר כמועמד המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל איווה ובבחירות הכלליות הוא ניצח ברוב עצום. ב-1910 הוא נבחר לכהונה שנייה כמושל.
מושל איווה.
בנאום ההשבעה שלו, הביע קרול את הצורך לשמור על משאבי הטבע של איווה. הוא הושפע מוועידה שכונסה בבית הלבן במאי 1908 על ידי הנשיא תאודור רוזוולט, בה הכריז הנשיא שהשימוש במשאבי הטבע הייתה "הבעיה כבדת המשקל ביותר שניצבה אז בפני האומה". קרול הכריז שהיערות של איווה נכחדו כמעט לחלוטין, ושהאדמות שהיו הכי פחות מתאימות לעיבוד, צריכות לשמש לגידול עצים. כריית הפחם גם היא הגיעה לשיעורים מדאיגים. יותר מכך, לדעתו תושבי איווה היו צריכים לעבד שטחים קטנים יותר לגידולים חקלאיים. תנופת הבנייה והבעלות על הקרקע הייתה אמורה להוסיף למשאבים היצרניים של המדינה. קרול המליץ על הקמת נציבות שתחקור את משאבי הטבע של המדינה. בתגובה לכך החליטה האספה הכללית של איווה על הקמת נציבות הניקוז, נתיבי המים והשימור המדינתית, שתחקור את נתיבי המים, היערות, הקרקעות, המינרלים, בקרת השיטפונות ומיזמי הניקוז של המדינה. הנציבות הייתה גם אחראית על חקירת האנרגיה ההידרואלקטרית ואת האפשרות של ניווט בלפחות אחד מנהרותיה של איווה.
קרול היה תומך פעיל בסלילת כבישים איכותיים באיווה. הוא קרא לכינוסם של פקידי המחוזות ונציגים נוספים בדה מוין כדי לדון בשיפור מערכת הכבישים המדינתית. "אגודת הכבישים הטובים" הוקמה, ובשנים הבאות היא התכנסה מדי שנה והעניין בה הלך וגבר. אחת מההצעות שלה הייתה הקמת נציבות הכבישים המהירים, שהוקמה על ידי האספה הכללית של איווה כבר לאחר תום כהונתו של קרול כמושל.
עדיפות נוספת של קרול הייתה מערכת החינוך. הוא ירש הצעה לעדכון של כל חוקי החינוך של המדינה. ב-1909 הוא ביקש את תשומת לב האספה הכללית להצעת עדכון החוקים, אך זו נקברה בוועדה שטיפלה בה. ב-1911 הוא האיץ שוב באספה הכללית להעניק לבעיית בתי הספר יותר תשומת לב. בית המחוקקים הגיב בהקמת מערכת של הכשרה בבתי הספר התיכוניים.
ב-1911 ציין קרול שחוקי המס של המדינה היו בלתי צודקים. חלפו אז 14 שנים מאז בוצע עדכון כלשהו בחוקי המס. על פי המלצתו, החליטה האספה הכללית של איווה להקים וועדה מיוחדת שתבחן את סוגיית המיסוי, תכין חוקי מס חדשים, ותגיש אותה למושב הבא של האספה הכללית. בנאומו הדו-שנתי שנשא ב-1913, שיבח קרול את הוועדה על עבודתה המצוינת, וביקש בבית המחוקקים לשקול בקפדנות את המלצותיה. עם זאת, במהלך תקופת כהונתו של יורשו של קרול, סירבה האספה הכללית להעביר את הצעת החוק שהוגשה על ידי וועדת המיסוי.
על פי חוק שעבר באספה הכללית, מינה קרול וועדה לדווח על מערכת הפיצויים לעובדים. אף על פי שהוא הציע כמה שינויים בדוח הוועדה, הוא סבר שהוועדה הייתה ראויה לשבחים הרבים ביותר על שירותה הנאמן והמיומן כאשר היא כתבה את הדוח שלה והכינה את הצעת החוק. לאחר סיום כהונתו של קרול, העבירה האספה הכללית את החוק על פי הצעת הוועדה, גם אם בסופו של דבר הוכנסו לחוק שינויים לא מעטים.
קרול נהג לומר שהחקיקה החשובה ביותר במהלך כהונתו הייתה הצעת החוק להקמת מועצת החינוך המדינתית. ב-1909 הקימה האספה הכללית את הגוף הזה, שנטל על עצמו לנהל את הקולג'ים באיווה סיטי, באיימס ובסיידר פולס. קרול מינה את תשעת חברי מועצת החינוך המדינתית ואת שלושת חברי ועדת הכספים שלה. שנתים לאחר מכן שיבח קרול את המועצה על פרסום הדוח שהוגש לאספה הכללית, במיוחד על המלצותיה בנוגע להמשך גביית מס הרכוש, ביצוע התאמות בשכר, ויישום שיטות עסקיות. 16 שנים לאחר שקרול מינה את חברי מועצת החינוך, הוא עדיין דיבר בגאווה על איכויותיהם של האנשים שהוא בחר.
שנותיו האחרונות.
לאחר סיום כהונתו כמושל, פנה קרול לעסקים, והיה לנשיא של חברת ביטוח החיים פרובידנט ושל חברת ההשקעות קרול בדה מוין.
בריל קרול נפטר ב-16 בדצמבר 1939, בלואיוויל, קנטקי, בעת שעשה שם בביקור אצל בנו. הוא נטמן בבית הקברות אוד פלווס שבבלומפילד, איווה.
ג'ורג'ה מלוני
ג'ורג'ה מלוני (באיטלקית: Giorgia Meloni נולדה ב-15 בינואר 1977) היא פוליטיקאית איטלקית מנהיגת מפלגת הימין "האחים של איטליה". מלוני היא חברת בית הנבחרים של איטליה ברציפות מאז 2006, ושימשה כשרת הנוער בממשלתו של סילביו ברלוסקוני בין 2008–2011. מאז 29 בספטמבר 2020 משמשת כנשיאת המפלגה השמרנית והרפורמיסטית הכלל-אירופית.
ביוגרפיה.
תחילת הקריירה.
מלוני נולדה ברומא ב-15 בינואר 1977. אביה הוא יליד סרדיניה ואמה היא ילידת סיציליה. אביה עזב את הבית כאשר מלוני הייתה בת אחת עשרה. בגיל חמש עשרה היא הצטרפה לאגף הנוער של התנועה הסוציאליסטית האיטלקית - מפלגה שמרנית נאו-פשיסטית. בשנים אלו ייסדה את תנועת הסטודנטים "גלי אטנאטי" (האבות) שלחמה נגד הרפורמה בחינוך הציבורי שיזמה השרה רוזה רוסו אירבולינו. ב-1995 פורקה התנועה הסוציאליסטית האיטלקית, ומלוני עברה לתנועה היורשת שלה - הברית הלאומית. באותה שנה מונתה לעמוד בראש תנועת הסטודנטים של המפלגה, ולנציגת התנועה בפורום אגודת הסוטודנטים שהוקם בידי משרד החינוך האיטלקי. במקביל למדה שפות במכון אמריגו וספוצ'י, וכן עבדה בעבודות מזדמנות כמטפלת, מלצרית וברמנית.
ב-1998 היא נבחרה כנציגת מחוז רומא במועצת תנועת הנוער של הברית הלאומית, וב-2004 הפכה לנשיאת התנועה. האשה הראשונה שכיהנה בתפקיד. בבחירות הכלליות באיטליה ב-2006 נבחרה מלוני לנציגת המחוז הראשון של לאציו בבית הנבחרים של איטליה, ומונתה לסגנית ראש בית הנבחרים, הצעירה ביותר בהיסטוריה של התפקיד. במקביל, החלה לעבוד כעיתונאית.
שרת הנוער.
ב-8 במאי 2008 מונתה מלוני בידי סילביו ברלוסקוני לשרת הנוער בקבינט הרביעי שלו. היא השרה הצעירה ביותר בתולדות איטליה. באוגוסט של אותה שנה חוללה מלוני סערה כאשר קראה לספורטאים איטלקים להחרים את אולימפיאדת בייג'ינג בשל המדיניות הסינית בטיבט. דבריה של מלוני זכו לביקורת רבה מצד רבים שטענו שהיא מחוללת משבר דיפלומטי, כולל מצד ברלוסקוני עצמו. ב-2009 התמזגה מפלגת הברית הלאומית יחד עם מפלגת פורצה איטליה - מפלגתו של ברלוסקוני, ליצירת מפלגה חדשה בשם "אנשי החופש". מלוני מונתה לנשיאת תנועת הנוער של המפלגה החדשה. בנובמבר 2010 הציגה מלוני תוכנית בשם "הזכות לעתיד" שמטרתה הייתה השקעה של 300 מיליון יורו בצעירים. התכנית כללה תמריצים ליזמים חדשים, בונוסים לטובת עובדים זמניים והלוואות לסטודנטים ראויים.
ב-12 בנובמבר 2011 התפטר ברלוסקוני מתפקידו. הנשיא ג'ורג'ו נפוליטנו הטיל על מריו מונטי להקים ממשלה חדשה. אף על פי שאנשי החופש המשיכה לשבת בממשלה החדשה, ב-26 בנובמבר הדיח מונטי את מלוני מתפקיד שרת הנוער ומינה במקומה את אנדראה ריקארדי. אנג'לינו אלפאנו הפך למנהיג הרשמי של מפלגת אנשי החופש בתוך הממשלה החדשה, אולם ברלוסקוני היה המנהיג בפועל. מלוני הביעה התנגדות לישיבה בממשלת מונטי כמו גם להמשך מנהיגותו של ברלוסקוני. בעמדתה צידדו איגנציו לה רוסה וגידו קרוסט. מלוני הודיעה שתתמודד מול אלפאנו בפריימריז של המפלגה, אולם אלפאנו הכריז על ביטול הפריימריז בנובמבר 2012.
האחים של איטליה.
בדצמבר 2012 פרשו מלוני, לה רוסה וקרוסט ממפלגת אנשי החופש והקימו מפלגה חדשה בשם "האחים של איטליה". לה רוסה מונה כנשיא הראשון של המפלגה החדשה. בבחירות הכלליות שנערכו בפברואר 2013 2.0% מהקולות ו-9 מושבים בבית הנבחרים. מלוני עצמה נבחרה לבית הנבחרים מטעם מחוז הבחירה השלישי של לומברדיה. היא מונתה לראש הסיעה בבית הנבחרים. ב-8 במרץ 2014 היא ניצחה בפריימריז הפנימיים והפכה למנהיגת המפלגה.
בחודש אפריל 2014 רצה המפלגה בבחירות לפרלמנט האירופי. היא זכתה ב-348,700 מצביעים, שהם 3.7% מקולות הבוחרים. אחוז החסימה הוא 4%, כך שהמפלגה לא עברה את אחוז החסימה ולא זכתה במושבים לפרלמנט האירופי. בהנהגתה של מלוני שברה המפלגה לכיוון הימין הקיצוני. היא כרתה ברית עם הליגה הצפונית של מתאו סלביני ויחד עמו יצאה בקמפיין כנגד ממשלת המרכז-שמאל של מתאו רנצי. ב-4 בנובמבר 2015 היא הקימה את תנועת "הארץ שלנו" - תנועה פופוליסטית שנועדה להגביר את התמיכה העממית באחים של איטליה.
ב-2016 התמודדה על ראשות עיריית רומא וזכתה ב-20.6% מקולות הבוחרים. הישג נאה (לשם השוואה, נציג מפלגתו של ברלוסקוני זכה רק ב-12.3%) אך לא מספיק כדי להעפיל לסיבוב השני. לקראת משאל העם על חוקת איטליה (2016) הובילה מלוני את הקמפיין נגד שינוי החוקה. כאשר הצעת השינוי נדחתה ברוב של 60%, דרשה מלוני לערוך בחירות בזק, אולם רנצי התפטר והנשיא הטיל על פאולו ג'נטילוני להרכיב ממשלה חדשה.
לקראת הבחירות הכלליות ב-2018, החליט ברלוסקוני להקים קואליציית ימין רחבה וכרת ברית עם מלוני וסלביני. האחים של איטליה השלישו את כוחם בבית הנבחרים ומלוני עצמה נבחרה כנציגת נפת לאטינה. קואליציית הימין גרפה 37%, הרבה יותר מקואליציית השמאל, אולם לא מספיק כדי להקים ממשלה. סלביני החליט לשבור את בריתו עם מלוני וברלוסקוני והקים ממשלת מרכז עם תנועת חמשת הכוכבים של לואיג'י די מאיו כאשר ג'וזפה קונטה משמש כראש הממשלה.
חיים אישיים.
מלוני נשואה לעיתונאי ואיש הטלוויזיה אנדראה ג'אמברונו. יש להם בת אחת.
אלן לוק
סמיואל פרצ'ס