אולם ההישגים העיקריים של אל-חוסרי היו בתחום החינוך. ראשית, בתקופתו חלה גדילה ניכרת במספר התלמידים בבתי הספר ובמוסדות להשכלה גבוהה בעיראק. שנית, באמצעות המדיניות שהתווה, מי שיהיו בבגרותם לאליטות הפוליטיות והצבאיות של עיראק הפכו מחויבים לחזון של עיראק חזקה ומאוחדת שנועדה להוביל את העולם הערבי כולו.
על אף ההישגים הרבים, הגותו ופועלו של אל-חוסרי ספגו ביקורת רבה. אחת הביקורות הבולטות היא התלישות של אל-חוסרי עצמו והגותו מהעולם הערבי בכלל ומעיראק בפרט. העובדה שאל-חוסרי דיבר ערבית במבטא טורקי, ביחד עם כך שנתפש בעיראק כמערבי מדי, חילוני מדי ומסוגר בעצמו, הובילה לכך שהוא נתפש כנטע זר בנוף העיראקי והערבי. ההשראה שאל-חוסרי שאב מרעיונות אירופאיים הובילה לביקורת רבה על הגותו בשנות ה-50 וה-60. מבקריו הציגו את הלאומיות כרעיון מערבי שאינו מתאים למזרח התיכון. על אף יומרתה לאותנטיות, עם כישלון הלאומיות הפאן-ערבית בשנים אלה היא הוצגה יותר ויותר כייבוא כושל מהמערב ואפילו כניסיון של המערב להכשיל את העולם הערבי ולזרוע בו סכסוכים פנימיים.
ביקורת מסוג אחר התמקדה בפרקטיקה של מדיניות החינוך שהנהיג אל-חוסרי. לטענת המבקרים, תוכנית הלימודים שאל-חוסרי התווה לא סיפקה לתלמידי עיראק חינוך פרקטי, כלומר חינוך לחיי יום-יום טובים יותר. תוכנית הלימודים שלו, שעוצבה בהשראת תוכניות החינוך הלאומית הצרפתית והעות'מאנית בתקופה שלאחר התנזימאת, שמה דגש על שיעורי היסטוריה לאומית ולשון ערבית על חשבון מקצועות מעשיים יותר.
ביקורת אחרת התמקדה באופי המתבדל והמסוגר שאל-חוסרי ביקש מהעולם הערבי לאמץ, כפי שניתן לראות למשל ביחסו העוין לשיעים, שאמנם היו חלק מהלאום הערבי, אך נחשדו מצדו בהעדפת האינטרסים הדתיים והעדתיים שלהם על פני האינטרס הלאומי. אל-חוסרי סלד מכל גורם, פנימי או חיצוני, שהחזיק בערכים שהיו לא מספיק ערביים בשבילו. סלידה זו מכל מה שזר עלולה להוביל מצד אחד לפילוג והחלשת המדינה העיראקית ומצד שני לפגיעה ביחסיה עם שכנות לא-ערביות כמו איראן.
דיוויזיית הפאנצר השלישית (בונדסוור)
דיוויזיית הפאנצר השלישית (בגרמנית: 3. Panzerdivision או בקיצור 3. PzDiv) הייתה דיוויזיית שריון של הבונדסוור. הדיוויזיה הוצבה במישור הצפון-גרמני ופורקה ב-1994.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-2 ביולי 1956 - יום לאחר הקמתו הרשמית של הבונדסוור. הדיוויזיה כיסתה את המישור הצפון-גרמני, והייתה כפופה לקורפוס הראשון של הבונדסוור. במקרה של מתקפה מצד ברית ורשה, נועדה הדיוויזיה השלישית להיות חוד החנית של מתקפת הנגד של הבונדסוור. לפיכך חייליה נדרשו להימצא בכוננות מתמדת, ולהיות מוכנים למתקפה תוך 48 שעות.
בפועל, חיילי הדיוויזיה לקחו חלק רק במספר תמרונים של ברית נאט"ו, ונכנסו לכוננות כמה פעמים בעקבות משברים בינלאומיים. עם זאת, חיילי הדיוויזיה סייעו במספר אסונות גדולים באזור. בין היתר במהלך סופות ב-1962, הצפת נהר האלבה ב-1976, ואסונות שלגים ב-1979. ב-1993 הוצבו חלק מחיילי הדיוויזיה בסומליה במסגרת כוח שמירת השלום של האו"ם. ב-1994, בעקבות איחוד גרמניה מחדש וסיום המלחמה הקרה, פורקה הדיוויזיה והיחידות שהרכיבו אותה שולבו במסגרות אחרות.
אוניברסיטת האיטי
אוניברסיטת האיטי (בעבר: האוניברסיטה הממלכתית של האיטי) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בפורט-או-פרנס, בירת האיטי. האוניברסיטה היא אחת מממוסדות ההשכלה הגבוהה היוקרתיים והגדולים ביותר בהאיטי.
לאוניברסיטה יש הוצאת ספרים פרטית שנפתחה בשנת 2006. מטרת ההוצאה היא לקדם את מחקרים אקדמיים שנערכים במקום, באמצעות פרסום והפצת טקסטים מדעיים, גיוון המשאבים התיעודיים לקהילה האקדמית והציבור הרחב ושיפור ההשכלה האוניברסיטאית.
עד שנת 2014 הדפיסה ההוצאה 70 מאמרים מדעיים.
היסטוריה.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 שירתו את מרבית תושבי האזור שתי מכללות, לרפואה ולמשפטים. בשנת 1942 התאחדו שתי המכללות והפכו לאוניברסיטת האיטי.
בשנת 1960 הסמיכה ממשלתו של פרנסואה דובליה את האוניברסיטה לאוניברסיטה ממשלתית, ושינתה את שמה ל"האוניברסיטה הממלכתית של האיטי".
בשנת 1981 למדו 4,099 סטודנטים באוניברסיטת האיטי, מתוכם 26% בפקולטה למשפטים וכלכלה, 25% בפקולטה לרפואה ולרוקחות, 17% בפקולטה לניהול, ו-11% בפקולטה למדע וטופוגרפיה. למרות התפקיד החשוב של החקלאות במשק של האיטי, רק 5% מתלמידי האוניברסיטה נרשמו לפקולטה לאגרונומיה ולרפואה וטרינרית. באותה השנה היו באוניברסיטת האיטי 559 מרצים, לעומת 207 בשנת 1967. רוב המרצים עבדו במשרה חלקית וקיבלו שכר על בסיס שעתי. האוניברסיטה סבלה אז ממחסור חמור בספרים וחומרים אחרים.
בשנת 1993 חזרה האוניברסיטה להיות מוסד עצמאי.
נכון לשנת 2010 שכר הלימוד השנתי באוניברסיטה היה 15 דולר אמריקאי, שיעור הקבלה ללימודי תואר ראשון עמד על 15% מהמבקשים.
רוב שטחי האוניברסיטה נהרסו במהלך רעידת האדמה העזה שהתרחשה ב-12 בינואר 2010.
ריצ'רד דילון
ריצ'רד צ'ארלס דילון (; 24 ביוני 1877 – 5 בינואר 1966) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושלה השמיני של מדינת ניו מקסיקו.
ביוגרפיה.
דילון נולד ב-24 ביוני 1877, בעיר סנט לואיס שבמיזורי. בשנת 1889 עבר עם משפחתו לספרינגר, ניו מקסיקו. הוא התחנך במיטב בתי הספר באזור. טרם משרתו הציבורית כפוליטיקאי עבד בתחום הרכבות והמסחר.
בשנת 1924 זכה דילון בבחירות לסנאט המדינתי. לאחר מכן זכה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל המדינה. ב-2 בנובמבר 1926 ניצח בבחירות, וב-1 בינואר 1927 הושבע לתפקיד. בשנת 1928 זכה בבחירות שוב, והפך למושל ניו מקסיקו השני שכיהן שתי קדנציות רצופות. במרוצת כהונתו הוכרז הפארק הלאומי מערות קרלסבד כאתר מורשת עולמית.
עם סיום התפקיד פרש דילון מהקריירה הפוליטית שלו. הוא נפטר ב-5 בינואר 1966. גופתו נטמנה בפארק הזיכרון "פיירוויו" שבאלבוקרקי.
האוניברסיטה הממלכתית של האיטי
בית נטיף
ג'ורג'ה פטרוביץ' (כדורגלן)
ג'ורג'ה פטרוביץ' (בסרבית: Đorđe Petrović; נולד ב-8 באוקטובר 1999 בפוז'ארוואץ שברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת השוער בקבוצת צ'וקריצ'קי מהליגת העל הסרבית ובנבחרת סרביה.
קריירת מועדונים.
פטרוביץ' גדל במחלקת הנוער של צ'וקריצ'קי מליגת העל הסרבית. ב-21 בספטמבר 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על מלאדוסט לוצ'אני במסגרת המחזור התשיעי בליגה לעונת . בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה הבוגרת ערך פטרוביץ' 55 הופעות ליגה.
קריירה בינלאומית.
ב-25 בינואר 2021 ערך פטרוביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת הרפובליקה הדומיניקנית במשחק ידידות.
קונסטנטין טיוקאבין
קונסטנטין אלכסנדרוביץ' טיוקאבין (ברוסית: Константин Александрович Тюкавин; נולד ב-2 ביוני 2002 בקוטלאס שברוסיה) הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת דינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית ובנבחרת רוסיה.
קריירת מועדונים.
טיוקאבין גדל במחלקת הנוער של דינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית. בשנת 2020 החל לשחק בדינמו-2 מוסקבה, קבוצת המילואים, אך במהרה הגיע לקבוצה הראשונה של המועדון.
ב-1 בנובמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה, בניצחון 2-1 על טמבוב במסגרת המחזור ה-13 בליגה לעונת 2020/2021. ב-20 בפברואר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 2-0 על ספרטק מוסקבה במסגרת הגביע הרוסי. ב-18 במרץ הבקיע את שערי הבכורה שלו בליגה, צמד שערים שסידרו לקבוצתו מהפך בניצחון 3-2 על קרסנודאר במסגרת המחזור ה-23. בעונתו הראשונה בקבוצה ערך 15 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
קריירה בינלאומית.
טיוקאבין היה חלק מסגל נבחרת רוסיה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21, וערך שלוש הופעות בטורניר.
הוא זומן לראשונה לסגל נבחרת רוסיה הבוגרת, לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022 נגד נבחרות קרואטיה, קפריסין ומלטה בחודש ספטמבר 2021. ב-4 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשהחליף את פיודור סמולוב בדקה ה-75 בניצחון 2-0 על נבחרת קפריסין.
זאב קאסטר
זאב קאסטר (באנגלית: Custer Wolf) הוא כינויו של זאב אפור אשר גרם נזק רב לבעלי חיים של חוואים באזור העיר קאסטר שבדקוטה הדרומית בין השנים 1911–1920. נזקיו של הזאב מוערכים ב-25,000 דולר. הזאב נורה על ידי צייד של הממשלה הפדרלית אשר עקב אחריו במשך חודשים.
אגדת זאב קאסטר.
החל משנת 1911 החלו חוואים בדקוטה הדרומית לסבול ממתקפות של זאב אפור אשר הרג אינספור סוסים, בקר ותרנגולים. מתקפות הזאב התאפיינו בהרג עודף; הוא נהג לאכול רק חלק קטן מקרבנותיו, והיה הורג את השאר ללא סיבה. הנזק שגרם הזאב מוערך בכ-25,000 דולר (שווה ערך לכ-320,000 דולר בשנת 2020) החוואים לא הצליחו לעצור את הזאב, והוא חמק גם מציידים מקצועיים וציידי ראשים שהגיעו לאזור במטרה ללכוד אותו. אחד מהם עקב אחריו במשך חמש שנים תמימות לפני שוויתר. הפרס על ראשו עלה בהדרגה מ-100 דולר ל-500 דולר, פי עשרה מהמחיר הרגיל של לכידת זאב באותה תקופה. המתקפות נמשכו תשע שנים, והחוואים התייאשו והאמינו שהן לא יפסקו עד שהזאב ימות מוות טבעי.
סביב הזאב מקאסטר נפוצו אגדות רבות בקרב החוואים המקומיים. רבים מהם האמינו כי הוא לא זאב רגיל אלא "מפלצת טבע" כלשהי. רווחו אף שמועות כי הוא תוצר של הכלאה בין זאב אפור לפומה. שמועות אחרות גרסו כי בת זוגו וגוריו של הזאב נהרגו בידי ציידים, ומאז הזאב משתולל כדי לנקום בבני האדם.
לכידת הזאב.