בהמשך הקדיש וושינגטון את חייו למכון טסקיגי, אותו ניהל, בו התגורר עד יום מותו ובו אף נקבר ב-1915, לאחר שמת עקב אי ספיקת לב.
ספרים שחיבר.
וושינגטון חיבר 14 ספרים, רבים מהם קובצי נאומים וחיבורים שהתפרסמו במקומות שונים. ב-1900 ראה אור הקובץ "The Future of the American Negro" ("עתיד הכושי האמריקאי"). בשנת 1901 חיבר את האוטוביוגרפיה "לגדול מתוך עבדות" ("Up From Slavery") בה תיאר את עצמו כ"משה של הגזע". הספר זכה לתהודה גדולה הן בזכות תוכנו שהציג לראשונה את חייהם ותלאותיהם של מיליוני עבדים משוחררים והן בזכות סגולותיו של וושינגטון כסופר-אמן. ב-1909 יצאו שני כרכים של החיבור "The Story of the Negro: The Rise of the Race from Slavery" ("סיפור הכושים: עליית הגזע מהעבדות"), ב-1911 ראה אור חיבורו "My Larger Education" ("החינוך המורחב שלי") וב-1912 "The Man Farthest Down" ("האיש במקום הנמוך ביותר").
חיים אישיים.
וושינגטון נישא שלוש פעמים. אשתו הראשונה הייתה פאני נ. סמית' (Fannie N. Smith), בת העיירה בה גדל עד גיל 16. השניים היו נשואים משנת 1882 ועד מותה של סמית' ב-1884 ונולדה להם בת אחת, פורשיה. ב-1885 נישא וושינגטון לאוליביה א. דווידסון (Olivia A. Davidson), אחת המורות הראשונות במכון טסקיגי, השניים היו נשואים עד מותה ב-1889 ונולדו להם שני בנים, בוקר טי וושינגטון ג'וניור וארנסט דווידסון וושינגטון. ב-1893 נישא וושינגטון למרגרט ג'יימס מארי (Margaret James Murray), לשניים לא נולדו ילדים משותפים והיא נפטרה ב-1925.
תנועת רעדוד
תנועת רעדוד (מגרמנית: Zitterbewegung, "תנועה ברעד") היא תנועה מהירה תאורטית של חלקיקים יסודיים, כגון אלקטרונים, כשהם מקיימים את משוואת דיראק. הקיום של תנועה כזאת הוצע לראשונה על ידי ארווין שרדינגר בשנת 1930 כתוצאה מניתוחיו על פתרונות של משוואת דיראק בצורת חבילת גלים עבור אלקטרונים יחסותיים בחלל חופשי, בה נוצרת התאבכות בין רמות אנרגיה חיוביות ושליליות שיוצרת תנודות (במהירות האור) של מיקום האלקטרון מסביב לחציון, בתדירות זוויתית של כ formula_1. בחינה מחדש של התאוריה של דיראק מראה כי התאבכות בין רמות אנרגיה חיוביות ושליליות לא נדרשת כדי להבחין ב-Zitterbewegung.
תנועת רעדוד של חלקיק יחסותי חופשי מעולם לא נצפתה, אך היא סומלצה פעמיים באופן ניסיוני. לראשונה, ביון לכוד, בכך שהיה בסביבה בה למשוואת שרדינגר היחסותית של היון היה אותו ניסוח מתמטי כמו למשוואת דיראק (אף כי המצב הפיזיקלי היה שונה במקצת). לאחר מכן, בשנת 2013, היא סומלצה שוב תוך שימוש בעיבוי בוז איינשטיין.
הסבר תאורטי.
משוואת דיראק התלויה בזמן היא:
formula_2
כאשר formula_3 הוא ההמילטוניאן של דיראק לאלקטרון במרחב חופשי:
formula_4
בתמונת הייזנברג, כל אופרטור Q מקיים את המשוואה:
formula_5
ובפרט, התלות בזמן של אופרטור המיקום היא:
formula_6
כאשר formula_7
המשוואה לעיל מראה שהאופרטור formula_8 הוא (עד כדי c) הרכיב ה-k של אופרטור המהירות. ניתן להוסיף את התלות הזמנית לאופרטור הזה באמצעות תמונת הייזנברג:
formula_9
התלות בזמן של אופרטור המהירות ניתנת על ידי:
formula_10
כאשר formula_11
היות ש formula_12 ו- formula_3 תלויים בזמן, ניתן לפתור את המשוואה לעיל באמצעות אינטגרציה כפולה כדי למצוא את שתי התלויות בזמן של אופרטור המקום:
formula_14
formula_15
משוואה זו מכילה מיקום התחלתי, תנועה הפרופורציונית לזמן, והתנודדות לא צפויה שהאמפליטודה שלה שווה לאורך גל קומפטון. התנודדות זו נקראת Zitterbewegung.
תופעה מעניינת היא שאיבר תנועת הרעדוד נעלם כאשר לוקחים חבילות גלים המורכבות רק מרמות אנרגיה חיוביות (או שליליות). ניתן להסביר זאת באמצעות טרנספורם פולדי וותיסן . כך, ניתן לומר שתנועת הרעדוד נגרמת כתוצאה מההתאבכות בין חבילות הגלים בעלות האנרגיה החיובית ובעלות האנרגיה השלילית.
הולכת רחוק
הולכת רחוק (באנגלית: Wild) הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי משנת 2014. הסרט מבוסס על הספר Wild שכתבה שריל סטרייד ב-2012 בו היא מספרת על מסעה האישי במהלך טרק שלה.
עלילה.
בשנת 1995, שריל מחליטה לטייל יותר מאלף מיילים בשביל הרכס הפסיפי (PCT) לבד כדי לרפא את עצמה לאחר גירושיה, מות אמה, ושנים של התנהגות פזיזה והרסנית.
הפקה.
ב-3 באוגוסט 2013 הקנדי ז'אן־מארק ואלה הוחתם לביים את הסרט. צילומי הסרט החלו ב-11 באוקטובר 2013.
ביקורת.
הסרט זכה לביקורות חיוביות, עם הרבה שבחים על ההליכה והביצועים הפיזיים והנפשיים של ריס וויתרספון והבימוי של ז'אן־מארק ואלה.
אוסטן-יודן
מחלת שריטת החתול
מחלת שריטת החתול (באנגלית - Cat scratch disease) היא מחלה זיהומית הנגרמת על ידי החיידק "Bartonella henselea" ומועברת על ידי שריטה או נשיכה של חתול. החיידק הוא תוך תאי וגרם שלילי.
חתלתולים צעירים מהווים את המאגר העיקרי של החיידק אך תוארו הדבקות גם על ידי כלבים. פרעושי החתולים מהווים את וקטור ההדבקה בין החתולים. החיידק מופרש ברוק החתול. ההדבקה היא על ידי שריטה, נשיכה או ליקוק של החתול על פצע פתוח. החתול הנושא את החיידק לא מראה סימני מחלה ועם הגדילה שלו נעלם החיידק מדמו והפרשותיו.
תסמיני המחלה.
ב-90% מהמקרים מופיעה 1 - 3 ימים מההדבקה שלפוחית או פצעון מודלק ומורם מהעור (פפולה) באזור ההדבקה. לאחר 1 - 3 שבועות היא נעלמת ומופיעה הגדלה של קשרי לימפה המנקזים את אזור ההדבקה. יכול להופיע חום, חולשה כללית, חוסר תיאבון, כאב ראש, כאב גרון וכאבי מפרקים. בחולים עם מערכת חיסון תקינה המחלה נעלמת כעבור כחודש אם כי קשרי הלימפה נשארים מוגדלים לכמה חודשים. במדוכאי חיסון יכולה להופיע מחלה של גידולים שפירים של כלי דם הנקראים Bacillary angiomatosis בעור ובאיברים פנימיים. כמו כן, יכולה להופיע דלקת פנים הלב ודלקת המוח וקרומיו. כאשר הליקוק, השריטה או הנשיכה ליד העין, יכולה להתפתח תסמונת פרינו של דלקת הלחמית והגדלת קשרי הלימפה בצוואר (Parinaud's oculoglandular syndrome).
אבחנה.
ברוב המקרים יש עדות למגע עם חתולים או לזיהום הראשוני. בכ-10% הסיפור לא ברור ויש צורך באבחנה מבדלת בעיקר בגלל הגדלת קשרי הלימפה. הבדיקה העיקרית לאבחנה היא בדיקת כיל נוגדנים ל-"B. henselea" בשיטת ELISA. אפשרת לקחת תרבית מקשר לימפה שהתמגל ולהעלות את הסיכוי לתשובה חיובית על ידי בדיקת PCR.
טיפול.
בחולים עם מערכת חיסון תקינה המחלה חולפת לאחר כחודש ואין טעם לתת טיפול אנטיביוטי אלא כאשר התסמינים קשים או אצל חולים עם פגיעה במערכת החיסון. יש תגובה טובה לאזיתרומיצין למשך חמישה ימים וכן לריפמפיצין וציפרופלוקסאצין.
אותות GPS
לווייני "מערכת האיכון העולמית" (או GPS) משדרים אותות בתדרי מיקרו-גל המאפשרים למקלטים על או ליד מעטפת כדור הארץ לקבוע את מיקומם ולסנכרן את שעונם.
לווייני מערכת GPS מקיפים את כדור הארץ פעמיים בדיוק בכל יום ומשדרים אותות GPS אל עבר כדור הארץ. מקלטי GPS מנצלים את המידע הנשלח כדי לבצע חישוב משוקלל לאיתור המיקום בו הם נמצאים.
אותות GPS מכילים אותות טווח המשמשים לקבוע את המרחק ללוויין המשדר, ומידע נווטי. ההודעה המכילה את מידע הנווט כוללת נתוני אפמריס המשמש לחישוב מיקום כל לוויין במסלולו, ומידע ומצב מערכת הלוויינים כולה, הנקרא "אלמנך" (Almanac).
מערכת ה-GPS עצמה מתופעלת על ידי משרד ההגנה האמריקאי לשימוש אזרחי וצבאי.
אותות GPS דור ראשון.
האפיון הראשוני של סיגנל GPS מכיל שני קודים:
קוד Coarse/Acquisition.
קוד C/A הוא רצף דטרמיניסטי של 1,023 ביט הנקרא "רעש פסאודו-אקראי" (PRN או PN), אשר אם ישודר בקצב של 1.023 מגה-ביט לשנייה (Mbit/s), יהיה השידור מחזורי עם זמן מחזור של מילישנייה.
תשדורת PRN מתאימה או תואמת בקירוב רק כאשר היא מסונכרנת במדויק. כל לוויין משדר קוד PRN ייחודי, אשר אינו מתאים לשידורי ה-PRN של שאר הלוויינים. משמעות הדבר כי שידורי ה-PRN של לוויינים אורתוגונליים אחד לשני. למעשה זו היא צורה של הריבוב CDMA, אשר מאפשרת למקלט לזהות מספר רב של לוויינים על אותו תדר שידור.
קוד P.
גם קוד P הוא PRN, אולם ה P Code של כל לוויין הוא באורך של 1012x6.1871 ביט (מעל 720 גיגה-בייט) ולכן חוזר על עצמו פעם בשבוע (עקב שידור בקצב של 10.23 Mbit/s). האורך הרב של הקוד ומורכבותו מגבירים את מרווח הקורלציה שלו ומונעים אפשרות של כפילות טווח בתחומי מערכת השמש. למרות זאת, הוא כה ארוך ומורכב עד כי בתחילה הוערך כי מקלט לא יוכל להינעל על אות כזה באופן ישיר, אלא יאלץ להינעל תחילה על קוד C/A פשוט ולאחר מכן, כאשר המקלט מצויד בזמן מדויק ממיקום משוער, יסתנכרן עם ה P Code.
PRN של קוד C/A הוא ייחודי עבור כל לוויין אך ה PRN של P-Code הוא בפועל מקטע מסוים מתוך רצף של P-Code כללי באורך של 1014x2.35 ביט (מעל 25.5 טרה-בייט) וכל לוויין משדר במחזוריות את המקטע שהוקצה לו מתוך הרצף השלם.
כדי למנוע שימוש על ידי מי שאינו מורשה ולהימנע ככל האפשר מהפרעות בסיגנל של תקיפות סייבר, הוחלט להצפין את שידורי P-Code. השידור אופיין על ידי רצף הצפנה "W-Code" כדי לייצר את האות המוצפן המשודר - "Y-Code". קוד זה נקרא בדרך כלל "P(y)-Code".
תכונות ה W-Code נשמרות בסוד, אך ישנה הערכה כי הוא מורכב על ה P-Code בתדירות של כ-500kHz, קצב איטי יותר (פי 20 בערך) מאשר ה P-Code עצמו. נתון זה אפשר לחברות אזרחיות לעקוב אחר סיגנל P(Y)-Code ללא ידיעת ה W-Code.
מסר ניווט.
בנוסף ל PRN, מקלט צריך לדעת פרטי מידע עבור כל לוויין, מיקומו והרשת. במערכת GPS, המידע הנוסף יושב מעל , ב-50 ביט לשנייה והוא נקרא "מסר נווט".