בסוף המאה ה-19 היו יהודי קרמניץ פעילים בחיי הכלכלה של העיר, בעיקר בתעשיית הניר, בנגרות ובסנדלרות. הם שיווקו את תוצרתם ביתר ערי רוסיה ופולין. בשנת 1910 דווח שהפעילות הציונות בעיר מועטת, אך למרות זאת נתקבלו תרומות נאות לקרן קיימת, לוועד האודסאי ולמוסדות ציוניים אחרים.
בתקופת השלטון הפולני, בראשית שנות ה-30 ראו אור בקרמניץ שני כתבי עת בשפת יידיש שהתמזגו בשנת 1935 לשבועון בשם "קרעמניץ לעבען" (חיי קרמצניץ).
עד 1939 פעלו בעיר הגימנסיה העברית "תרבות", גן ילדים עברי, תלמוד תורה ובית ספר מקצועי של רשת "אורט".
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, בעת שפלשו הנאצים לפולין, נכנס הצבא האדום למזרח פולין עד לנהר הבוג וקרמניץ נמצאה בשלטון סובייטי. הסובייטים אסרו מסחר חופשי דבר שפגע קשות בפרנסתם של יהודי העיר וכן אסרו על כל פעילות לאומית יהודית, ציונית, פוליטית ותרבותית.
בשואה.
ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו בקרמניץ 8,000 יהודים. עם ראשית פלישת הנאצים לברית המועצות, ביוני 1941 נכבשה ווהלין על ידי הוורמאכט. קרמניץ נכבשה על ידי הנאצים ב-1 ביולי 1941. כ-800 יהודים נרצחו בימים הראשונים לכיבוש בידי אנשי המשטרה האוקראינית, שהאשימו את היהודים ברצח אסירים אוקראינים בידי האנ קה וה דה קודם לנסיגתם. קבוצה של אנשי אינטליגנציה יהודית רוכזה, כביכול לעבודה, והוצאה אל מחוץ לעיר שם נרצחה.
ב-1 במרץ 1942, רוכזו כ-9,340 יהודי קרמניץ ועיירות הסביבה לגטו. תושבי הגטו חיו בתנאי מצוקה קשים של רעב ומחלות וסבלו ממחסור קשה במים. התמותה בגטו הייתה בשעור של 10–12 אנשים ליום. קבוצה של כ-1500 יהודים כשירים הוצאו לעבודות כפייה.
בחודשי אוגוסט - אוקטובר 1942, בוצע החיסול הרצוף והעיקרי של יהדות ווהלין בערים השונות במקביל וקרמניץ בכללן.
ב-9 באוגוסט 1942 הוציאו הגרמנים מן הגטו כ-1,500 עובדים, כולל עובדי היודנראט והשוטרים היהודים.
למחרת, ב-10 באוגוסט, רוכזו יהודי קרמניץ הנותרים, הובלו אל מחוץ לגטו והוצאו להורג בירי אל תוך בורות, ליד תחנת הרכבת של העיר. מנהיג הציונים בקרמניץ בנימין לנדסברג שם קץ לחייו.
בתקופה שלפני ההשמדה התארגנה בגטו קבוצת מחתרת של צעירים יהודים, שהשיגה, בעזרתם של פולנים, כלי נשק, רימוני יד ומסמכי זהות "אריים" מזויפים. תוכניתם הייתה לצאת מן הגטו ערב האקציה - הריכוז להשמדה, ולתקוף את הגרמנים מבחוץ, כדי למנוע מהם לחדור לגטו ולאחר הקרב להתאסף ולפעול כקבוצת פרטיזנים. ב-9 באוגוסט, ערב האקציה הוטל במפתיע מצור על הגטו והם לא הצליחו לצאת ממנו.
כשהחלה למחרת הוצאת היהודים מהגטו, הם פתחו בקרב. ביום הראשון למאבק נהרגו 6 שוטרים גרמנים ואוקראינים. ביום השני נהרגו 10 וביום השלישי החלו הצעירים בהצתת בתי הגטו. הגטו בער עד 18 באוגוסט עד שבתיו נשרפו כליל.
רק 20 מיהודי קרמניץ נותרו בחיים לאחר השואה.
ר.ס. לאנס
אליצור נתניה (כדורסל נשים)
אליצור נתניה היא קבוצת כדורסל נשים מהעיר נתניה, המשחקת בליגת העל.
הקבוצה מתאמנת ומשחקת באולם הספורט של "תיכון שרת". בנוסף לכך, מפעילה הקבוצה בי"ס לכדורסל בשיתוף בי"ס יונתן בעיר. הקבוצה נוסדה בשנת 1969 ושיחקה זמן רב בליגות הנמוכות. ומספר עונות בליגה הראשונה.
בשנת 1989 התאחדה הקבוצה עם "מכבי נתניה" למועדון כדורסל אחד.
הקבוצה זכתה פעמיים ב"גביע איגוד הכדורסל" על שם אברהם פסח. בעונת 2006/07 לאחר ניצחון על מכבי תל כביר. ובעונת 2007/08.
בעונת 2007/08 העפילה הקבוצה לאחר 30 שנה, בחזרה לליגת העל.
בסיום עונת 2014/15 נשרה הקבוצה להליגה הלאומית בכדורסל נשים אך נשארה בליגת העל לאחר שקבוצת הפועל מעגן מיכאל ויתרה על העלייה לליגת העל.
במהלך חודש ספטמבר 2015 הכריזה הקבוצה באופן רשמי כי אין בכוונתה לשחק בליגת העל בכדורסל נשים עקב כך ירדה הקבוצה לליגה הלאומית ושם היא משחקת כיום.
בהופאל
שנג'ואו 8
שנג'ואו 8 (בסינית מפושטת: 神舟; בפין-יין: shénzhōu) היא חללית סינית ששוגרה למשימה בלתי מאוישת ב-31 באוקטובר 2011. החללית שוגרה על מנת לבצע תמרונים בחלל שיאפשרו לה להתחבר לטיאנגונג 1, המדגים הטכנולוגי של תחנת החלל הסינית.
משימתה של שנג'ואו 8 ביצעה גם ניסויים מדעיים בתחום מדעי החיים עבור סוכנות החלל האירופית. החללית שנג'ואו 8 זהה לחלליות המאוישות מסדרת שנג'ואו ויכולה להכיל צוות של 3 בני אדם אך היא נשלטת ממרכז הבקרה הקרקעי של סין. ב-3 בנובמבר 2011 התחברה החללית עם טיאנגונג 1, ולראשונה במסגרת תוכנית החלל הסינית התחברו שתי חלליות במסלול סביב כדור הארץ.
המרוץ למיליון
המרוץ למיליון (ישראל)
רלית אדומה
רלית אדומה או התרנגולת האדומה של מאוריציוס (שם מדעי: "Aphanapteryx bonasia") היא רלית שנכחדה.
עוף זה היה מצוי על האי מאוריציוס בלבד. הרלית האדומה, המוכרת כיום רק ממספר רב של עצמות, כמה תיאורים וכמה איורים וציורים, הייתה עוף חסר יכולת תעופה, גדול במקצת מתרנגולת (אורכו כ-50 ס"מ). העוף היה מכוסה בפלומת נוצות בצבע חום אדמדם שהיו רכות ודומות לשיער. כמעט שלא ניתן היה להבחין בזנב בעוף החי, וגם הכנפיים הקצרות כמעט שנבלעו בפלומה. לעוף היה מקור חום ארוך מעוקל במקצת שצורתו הייתה שונה מעוף לעוף ובמקרים מסוימים היה ישר לחלוטין, ורגלים ארוכות (יחסית לרלית). בסך הכל העוף דמה יותר לקיווי מאשר לרלית.
הרלית האדומה מוזכרת כמעט בכל דו"ח על מאוריציוס משנת 1602 ואילך, בתקופה בה שלטו ההולנדים על מאוריציוס, עם זאת, הפרטים המופיעים בד"וחות חוזרים על עצמם ואינם מספקים מידע על אורח החיים של העוף. במקום זאת, הם מספרים על הקלות היחסית בה ניתן היה לצוד את העוף בהתאם לשיטת הציד, ועל העובדה שהעוף הצלוי נחשב תחליף טוב לבשר חזיר. רוב המידע על המראה של העוף מגיע מציור של יוריס הופנאחל (Joris Hoefnagel), שנעשה לפי עוף שחי בגן החיות הפרטי של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה סביב 1600.
מה שמפתיע יותר הוא הופעת עוף הדומה לרלית אדומה בציורו של הצייר האיטלקי פרנצ'סקו באסנו (Francesco Bassano), "תיבת נוח" ("Arca di Noè"). מקורו של העוף בציור הוא תעלומה, שכן באסנו מת לפני שהוקמה המושבה הולנדית במאוריציוס ב-1598. לבסוף, יש איורים גסים של מה שנראה כרלית אדומה בשלושה מתוך ציורי הדודו האפור של רוּלאנט סאוורי (Roelant Savery) המתוארכים לשנות ה-20 של המאה ה-17. מה שאפשר לומר הוא שסביב 1600, וכנראה אפילו מוקדם יותר, הגיעו כמה רליות אדומות בחיים לאירופה, בנוסף יש כארבעה איורים גסים שנעשו במאוריציוס.
הכחדה.
הרלית ניצודה עד שנכחדה כמאה שנים לאחר שנתגלתה. הדודו היה עוף שבשרו לא היה ניתן למאכל, ובדרך כלל הרגו אותו מתוך סקרנות או שעמום. לעומת זאת, בשרה של הרלית האדומה היה אכיל וטעים לחך. לכן המתיישבים ההולנדים, והצרפתים שבאו אחריהם, אהבו לצוד אותה. העוף היה אומנם זריז ויכול היה להימלט בקלות אם נרדף, אבל קל היה לפתות אותו אם הציגו לפניו בד אדום. אז הוא היה תוקף את הבד (התנהגות דומה נצפתה אצל רלית רודריגז, עוף מאותו סוג). ניתן היה ללכוד בידיים את העוף, וקריאותיו כאשר אחזו בו הזעיקו עופות נוספים למקום, שכן הרליות האלה, שהתפתחו בהיעדר טורפים, היו סקרניות ולא חששו מבני אדם.
העוף נהג לקנן על הקרקע, ולכן נהגו חזירים לאכול את ביציו ואת הגוזלים, ותרמו אף הם להכחדת העוף. כאשר חוקר הטבע פרנסואה לגואה (François Leguat), שהכיר היטב את רלית רודריגז, הגיע למאוריציוס ב-1693, הוא ציין שהרלית האדומה הפכה להיות עוף נדיר. הוא היה המקור האחרון שהזכיר את העוף. משערים כי העוף נכחד סביב במהלך שנת 1700. קביעת התאריך בו נעלמה הרלית נעשה מורכב יותר משום שהשם המקומי לדודו האפור, "Todaersen" (או "dodaersen", "תחת שמן") ניתן לרלית האדומה, שגם לה היה ישבן מרופד בפלומה, כאשר הדודו נכחד.
טקסונומיה.
בשל הבלבול הקיים בנוגע לדודו שהוגדר לעיל ואי ההתאמות באיורים הגסים, קיימים לעוף לא מעט שמות נרדפים:
עין הבשור (מעיין)
מעיין הבשור או עין הבשור המכונה בערבית עין שלאלה, הוא מעיין שופע הנמצא בתחום גן לאומי אשכול שבנגב המערבי.
גאוגרפיה.
עין הבשור הוא אחד מבין מספר מעיינות הנובעים בקטע נחל בשור מצומת צאלים ואילך (לכיוון מערב). ברוב המעיינות המים שנובעים הם מים ברמת מליחות גבוהה יחסית (מים מליחים), כך ששתייה מהם היא כמעט בלתי אפשרית. בעוד שהשפיעה בחלק המעיינות נפסקת במהלך הקיץ, שפיעתו של עין הבשור יציבה גם בתקופות של בצורת קשה. תפוקתו 60-75 מ"ק לשעה ומליחותו 1300-1210 מ"ג כלור לליטר. טמפרטורת המים מגיעה ל-20 מעלות צלזיוס.
מקור מי הנביעות באזור נחל בשור הוא במי נגר תת-קרקעיים המתפרצים החוצה לאורך קטע הנחל: בחורף מי הגשמים חודרים לקרקע ונעצרים בשכבת איטום (אקוויקלוד) המורכבת מקירטון, מחרסיות או מחווארים. האזור שבו נוצרים מי התהום (האקוויפר) הוא בשכבת החלוקים שהיוותה בעבר את תשתיתו של נחל קדום שזרם בעוצמה רבה - הבשור הקדמון. תוואי נחל בשור, אשר חתר את ערוצו באזור התוואי העתיק של הבשור הקדמון, חשף את מי התהום, דבר שמביא לפריצה של המים החוצה.
מי המעיינות נתפסו בעבר על ידי הבריטים ושימשו את הצבא הבריטי לשתייה ולהפעלת הרכבות, שפעלו על מנוע קיטור. כיום מתועלים מי המעיין בפארק אשכול לאגם קטנטן ולבריכות שכשוך ומשמשים להשקיית הדשאים ולטיפוח שאר גינות הגן הלאומי.
אנטיטריפסין אלפא-1
טוב-טוב הגמד
ישיבה בחור
האפקס לגומנה
האפאקס לגומנה
יוסף בן-דוד (סוציולוג)
יוסף בן-דוד (19 באוגוסט 1920 - 12 בינואר 1986, ב' בשבט ה'תשמ"ו) היה סוציולוג שעסק בחקר הסוציולוגיה של החינוך והמדע.
ביוגרפיה.