נכון לשנת 1944, גדוד פאנצרגרנדיר כלל 853 חיילים (בהם 24 קצינים). באופן אופטימלי, הגדוד היה נע על בסיס זחל"מים בעיקר ממשפחת ה-Sd.Kfz. 251 בהם דגמים שונים כמו זחל"מ פיקוד, קשר, רפואה, לחימה וכדומה. הפלוגה הכבדה עשתה שימוש בזחל"מים שהרכיבו תותח נ"ט בתא הלחימה, לקראת סוף שנת 1944 אף הוכנסו זחל"מים נגד מטוסים לסיוע הגדודים כנגד האיום הגובר של מטוסי בעלות הברית. החלוקה הפנימית בתוך הגדוד לצוותי לחימה וסיוע התבססה על היכולות של הזחל"מים השונים; צוות רובאים לדוגמה מנה 10 לוחמים משום שתא הלחימה של ה-Sd.Kfz. 251 הכיל מספר מקומות דומה (גדוד הורכב מ-27 צוותים כאלה אשר התחלקו ל-3 פלוגות בעלות 3 מחלקות כל אחת).
כיום.
גרמניה.
בצבא הגרמני כיום ישנן שתי חטיבות פאנצרגרנדיר: ה-41 (תחת פיקוד הדיוויזיה המשוריינת הראשונה), וה-37 (תחת פיקוד הדיוויזיה המשוריינת ה-10), כל אחת מהחטיבות כוללות שני גדודי פאנצרגרנדיר. מלבד אלו, ישנן שלוש חטיבות משוריינות: ה-9 וה-21 (תחת פיקוד הדיוויזיה המשוריינת הראשונה), וה-12 (תחת פיקוד הדיוויזיה המשוריינת ה-10); כל חטיבות משוריינות מכילה שני גדודי פאנצרגרנדיר, מלבד החטיבה המשוריינת ה-21 שמכילה רק גדוד אחד.
שווייץ.
הצבא השווייצרי מחולק לשמונה חטיבות שדה לוחמות; בהן חטיבות משוריינות, רגליות והרריות, כאשר בכל אחת בין 6-12 גדודים מסוגים שונים. מבין גדודים אלו ישנם ארבעה המוגדרים גדודי פאנצרגרנדיר: ה-8 וה-28 (בחטיבת הרגלים השביעית), ה-20 (בחטיבה ההררית ה-10) וה-29 (בחטיבה המשוריינת ה-11). עם זאת, מאז תחילת 2011 וארגון הגדודים לכדי גדודים מעורבים, גדודי השריון והפאנצרגרנדיר הפכו למעשה להיות זהים, כך שבכל אחד שתי פלוגות משוריינות ושתי פלוגות פאנצרגרנדיר, לצד פלוגת מפקדה ופלוגת לוגיסטיקה.
סך הכל ניתן כיום למנות 20 פלוגות פאנצרגרנדיר בשני סוגי הגדודים, פלוגות אלו עושות שימוש בעיקר בנגמ"שי לחימה מסוג CV90, זאת לצד נגמ"שי 'MOWAG 'Piranha.
אוסטריה.
בצבא אוסטריה (הבונדשיר) ישנם כיום שתי חטיבות פאנצרגרנדיר (השלישית והרביעית), כל חטיבה מורכבת מגדוד שריון, גדוד חיל רגלים, גדוד סיור וארטילריה, וגדוד פאנצרגרנדיר. גדודי הפאנצרגרנדיר עושים שימוש בנגמ"שי אולן (Ulan).
מירה פוכרר
מירה פוכרר (בפולנית: Mira Fuchrer; 1920 – 8 במאי 1943) הייתה פעילה בתנועת ההתנגדות היהודית בגטו ורשה, חברה בארגון היהודי הלוחם ולוחמת במרד גטו ורשה.
חייה.
מירה פוכרר נולדה בוורשה. הייתה פעילה בתנועת השומר הצעיר ובה ככל הנראה פגשה את מרדכי אנילביץ' המבוגר ממנה בשנה והפכה לבת זוגו. מירה ומרדכי חברו יחד, ובספטמבר 1939 נמלטו לוילנה. הם חזרו לוורשה בינואר 1940, ובנובמבר של אותה שנה הצטרפו לגורלם של אזרחים יהודים אחרים בגטו ורשה.
בגטו עבדה מירה בחנות תפירה קטנה עם חברותיה טובה פרנקל ורחל זילברברג. בשנת 1942 היא ביקרה בגטאות אחרים כשליחה.
במהלך המרד בגטו היא לחמה במה שכונה "הגטו המרכזי". ב-8 במאי 1943 הייתה בבונקר ברחוב מילא 18, יחד עם מרדכי אנילביץ' וקבוצה של כ-120 לוחמים. כאשר הבונקר התגלה והוקף על ידי הגרמנים, הלוחמים שבתוכו סירבו להיכנע. רובם התאבדו בהוראתו של אריה וילנר.
הנצחתה.
השם מירה פוכרר נחרט על גבי עמוד מחט, והוצב לרגלי מדרגות אתר הזיכרון שהוקם על הבונקר בשנת 2006. שמה נוסף לשמם של 51 לוחמים נוספים במרד שאת הנצחתם קבעו היסטוריונים.
אבו שושה
אבו שושה (בערבית: ابو شوشة), פירושו בעל הבלורית הפרועה.
קרום קרקע ביולוגי
קרום קרקע ביולוגי הוא חברת מיקרואורגניזמים הנמצאת בפני השטח באזורים צחיחים וצחיחים למחצה. מכילה אצות כחוליות, ירוקיות, חזזיות, חיידקי קרקע וטחבים, הנמצאים באינטראקציה עם חלקיקי הקרקע ויוצרים קרום על פני הקרקע. מכונה גם "קרום קרקע ביוגני", "קרום מיקרופיטי", "קרום קריפטוגמי", "קרום מיקרוביוטי".
עובי הקרום נע מ-1 ועד 2 מ"מ (באזורים שיורדים בהם פחות מ-100 מ"מ גשם) ועד 15 מ"מ (באזורים שיורדים בהם כ-300 מ"מ גשם).
קרומי הקרקע הביולוגיים הם בעלי תפקיד חשוב במערכת האקולוגית המדברית, הם קושרים חנקן, מווסתים נגר עילי, מלכדים את הקרקע ומונעים את סחיפתה, ומהווים מקור ייצור ראשוני של חומר אורגני בשרשרות מזון. נוכחות הקרום הביוגני משפיעה על מכלול התהליכים הגאומורפיים והקרקעיים המתרחשים בפני הקרקע ובתוכה.
תפוצה.
קרומים ביוגניים נפוצים באזורים צחיחים (חמים וקרים) ובאזורים צחיחים למחצה. תפוצתם כלל עולמית, ובאזורים מסוימים, כגון אוסטרליה, אף מכסים כ־70 אחוזים מפני השטח. נוכחות הקרומים הביולוגיים ניכרת באזורים מדבריים בשל עמידות המיקרופלורה לטמפרטורות גבוהות, עקות מים, ולחצים אוסמוטיים גבוהים (הנגרמים ממלחים בקרקעות צחיחות), בהשוואה לצמחים עילאיים.באזורים לחים התפתחות הקרומים הביולוגיים מוגבלת בגלל ריבוי צומח עילאי, שכושר התחרות שלהם גדול יותר.
הרכב.
כחולית.
"ציאנובקטריה" (שם מדעי: Cyanobacteria) נקראות גם "חיידקים כחוליים". הם המרכיב הנפוץ ביותר בחברת המיקרופיטים היוצרים את קרומי הקרקע במדבריות. האצה הכחולית החוטית מהסוג מיקרוקולאוס (Microcoleus) היא האחראית העיקרית ליצירת הקרום ברוב האזורים המדבריים בעולם. אצה זו יוצרת סבך של חוטים, ומפרישה רב-סוכרים המדביקים את גרגרי הקרקע זה לזה.
הדומיננטיות של הכחוליות כמאכלס ראשוני באזורים מדבריים נובעת מיכולתן להפיץ עצמן באבק ובנגר עילי, להתקשר לחלקיקי הקרקע וליצור גופים עמידים לרוח. זאת, ביחד עם העמידוּת למחסור במים, טמפרטורה גבוהה ולקרינה– הופכים את תהליכי האכלוס, ההתבססות וההשתלטות של הכחוליות למהירים ביותר.
בהמשך מתבססים מינים נוספים של כחוליות כגון Nostoc ו Calotrix אשר קושרות חנקן ומיטיבות עם משטר הנוטריינטים.
ירוקיות.
(שם מדעי: Chlorophyta), מופיעות בקרומי הקרקע אחרי התבססות הכחוליות. על אף תפוצתן הרחבה בקרומים, בשל ייצור הביומסה המועט, נחשבות הירוקיות כבעלות חשיבות משנית בהיווצרות הקרומים.
טחבים.
(באנגלית Bryophytes) מופיעים אחרי התבססות הכחוליות, משמשים כשלד המהדק את קרום הכחוליות אל הקרקע בעזרת ריזואידים (מֵעֵין שורשים) החודרים אל הקרקע עד לעומק של כ־10 מ"מ. בנוסף לכך, רשת של טחבים תת-קרקעיים מתפתחים בתוך הקרקע ויוצרים מבנים שנקשרים לחלקיקי הקרקע ותורמים לייצוב השכבות העליונות. נוכחות טחבים לרוב מאפיינת בתי גידול לחים יחסית של קרומי קרקע.
חזזיות.
(באנגלית Lichen) דורשות להתפתחותן קרום קרקע יציב ולכן מופיעות בשלב מתקדם, לאחר ביסוס הכחוליות הירוקיות והטחבים. מבנה החזזיות חודר לשכבות העליונות של הקרקע, ומסוגל להגיע עד לעומק של 4–5 מ"מ בתוך האדמה. נוצרת רשת תת-קרקעית המהדקת ומעגנת את חלקיקי הקרקע. כך תורמת החזזית ליציבות הקרקע, ומסיעת לעמידות בפני כוחות בליה כגון מים ורוח.
ללא טחבים וחזזיות נשאר הקרום דק ושביר מאוד, ובהתייבשות מהירה הוא מתקפל ונִתק מהקרקע.
היווצרות.
קרום הקרקע נוצר כתוצאה של יחסי גומלין בין חברת מיקרואורגניזמים לבין גרגרי הקרקע.
תהליך ההתפתחות:
א. התייצבות קרקע ראשונית אשר חלה עם היווצרות המעטה הראשוני של הקרום על ידי הכחוליות. ליכוד חלקיקי הקרקע נוצר בשלוש דרכים: 1. ספיחה של חלקיקי הקרקע לדפנות של הכחולית; 2. ספיחה של חלקיקי הקרקע לריר דביק המופרש לקרקע; 3. אחיזה של חלקיקי הקרקע באופן מכני על ידי החוטיות.
ב. הופעת אצות הקרקע הירוקיות.
ג. הופעת טחבים. הטחבים תורמים לייצוב נוסף כאשר השורשים שלהם חודרים לתוך הקרקע ומשמשים כשלד המהדק את הקרום של הכחוליות אל הקרקע.
ד. התפתחות חזזיות. החזזיות מתפתחות בשלב אחרון מכיוון שהן צריכות קרום קרקע יציב על מנת להתפתח.
השפעות גיאומורפולוגיות.
חידור ונגר.
לקרום תפקיד חשוב בהגברת הנגר העִלי והקטנת החידור אל תוך הקרקע. הקרום המיקרופיטי מווסת את זרימת המים בקרקעות הלס במדבר על ידי ויסות החדירות וההתאדות. קרום מיקרופיטי מפותח הוא הידרופובי, בשל מַעֲטֶה של רב-סוכרים המיוצר על ידי הכחוליות והאצות הירוקיות. מַעֲטֶה זה מדביק את חלקיקי הקרקע זה לזה אוטם את פני השטח, וגורם לירידה בחדירוּת הקרקע למים ולעליה בייצור נגר עילי.
ייצוב קרקע ומניעת סחף.
התבססות אצות כחוליות הן שלב משמעותי בתהליך ייצוב חול. שלב ראשוני בייצוב החול מתרחש עם התבססות דגנים רב שנתיים בגוף חול. אלה מאפשרים את התנאים להתבססות כחוליות חוטיות על פני החול או מעט מתחת לפני השטח. הכחוליות מפרישות ריר וקורים אשר מדביקים את חלקיקי הקרקע. בהמשך, הירוקיות ויתר המיקרופיטים מחזקים את אחיזת הקרקע ותורמים לייצוב הקרקע גם על ידי מניעת סחף-קרקע על ידי רוח ומים. הקרום מאפשר עלייה בכמות המים הזמינים בקרקע, הגנה על הקרקע מפני סחיפה, ובתהליך של משוב חיובי, מעודד הקרום תהליכים מייצבים נוספים (למשל קליטת אבק).
מבחינה אקולוגית, הקרומים ממלאים תפקיד חשוב בייצוב פני הקרקע לטובת בעלי החיים. לדוגמה ישימונית תמנע ("Stenodactylus doriae") בחולות הערבה וישימונית רביבים ("S. peterii") בחולות הנגב המערבי משתמשות במחילות שהן חופרות בחול, הרחק משיחים, בשטחים פתוחים, כאשר פתח המחילה מיוצב על ידי קרום מיקרופיטי. הרס הקרומים, למשל על ידי רעיה חזקה, אינו מאפשר לישימונית לבנות מחילה בשל התמוטטות החול.
תפיסת אבק איאולי והתפתחות קרקע.