לטחורים קיימים טיפולים להקלה וטיפולי מניעה מסוגים למיניהם. בחלק מהטיפולים קיים הבדל באופן הטיפול בטחורים פנימיים וחיצוניים:
הקלה זמנית.
אצל רוב הסובלים מטחורים, המחלה אינה קריטית וניתנת להקלה באותם אמצעים המומלצים גם כגורמי מניעה:
טיפול טבעי.
בקרב המצדדים בטיפול טבעי נפוצים תכשירים טבעיים שונים המחזקים את כלי הדם (כגון Horse Chestnut ו-Butcher's Broom), תכשירים המונעים גירוי ונפיחות (כגון מיץ המופק מצמח האלוורה), ותכשירים המכווצים את כלי הדם.
בדומה, טיפול ברפואה סינית נחשב יעיל ומפחית את הגירוי.
יש הממליצים על ישיבה שפופה (כלומר, בהתכופפות קמעה), בעת עשיית הצרכים.
במקרה של טחורים חיצוניים (טחורים טרומבונים) ניתן להשתמש בתמיסת מגנזיום ובכך להעלים במהירות וביעילות את הבצקות סביב פי הטבעת .
מחקרים אחרונים ממליצים להימנע משימוש בתרופות משלשלות כנגד עצירות מכיוון שמנגנון הפעולה של רוב התרופות הטבעיות, כמו תה צמחים, סנה, אלוורה וכדומה, עובד על גירוי כימי של רירית המעי אשר גורם לרירית המעי להפריש נוזלים, היוצרים מין שלשול. מחקרים הראו כי החומרים הללו גורמים למעי להפוך לעצל ולתפקד פחות טוב.
הטיפול המומלץ הוא לאכול יותר סיבים, תאית, תאית מלאכותית של סובין, או סיבים סופגים. כל אלו יוצרים ניפוח של תוכן המעי וגורמים לו להתכווץ בצורה יותר אפקטיבית ומקלים על היציאה.
המערה
המספר 23
לאה איני
לאה איני (נולדה ב-1962) היא סופרת ומשוררת ישראלית. פרסמה שורה ארוכה של ספרי שירה ופרוזה. חלק מסיפוריה הקצרים זכו לתרגומים רבים וכן הופק אלבום שירים פרי עטה. כלת פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת תשנ"ד ולשנת תשס"ד, זוכת פרס ברנשטיין (למחזה עברי מקורי) לשנת תשס"ו, 2006, פרס ביאליק לשנת תש"ע, 2010 פרס ניומן לספרות עברית לשנת תשע"ה ופרס עגנון לאמנות הפרוזה לשנת תש"ף
ביוגרפיה.
לאה איני נולדה בתל אביב לאב ניצול השואה מסלוניקי ולאם ממוצא נאשדידני, כך שגדלה בצל שתי לשונות נכחדות: ספניולית וארמית. החלה לכתוב מגיל צעיר. למדה ספרות ולשון בסמינר הקיבוצים, ועבדה כעורכת בעיתון יומי. כתבה פרוזה, אך לאחר שמרצה ביקש ממנה שירים, הפכה קטע סיפורי שכתבה כחיילת, לשיר. כך התפרסם "אחמד", ולאחריו נכלל בקובץ שיריה הראשון "דיוקן", שזכה בפרס ורטהיים ובפרס אדלר לשירת ביכורים. אחרי קובץ שירים נוסף שבה לכתיבת פרוזה למבוגרים, ואף כתבה לילדים ולנוער. סיפורים ושירים פרי-עטה תורגמו לשפות רבות. ב-2008 יצא לאור אלבום מוזיקלי ("סוג של ורוד") בביצוע תמר גלעדי ובהלחנתה ובהפקת חמי רודנר, הכולל תריסר שירים פרי-עטה של איני.
עבודות הפרוזה הייחודיות ושוברות הטאבו שלה זיכוה בשבחים חריגים. חבר-השופטים בפרס ראש הממשלה לספרות לשנת תשס"ד, נימק: "לאה איני היא כיום הסופרת המובילה של דורה... סופרת בעלת תעוזה ומודעות חברתית עמוקה...". ב-1993 זכתה בפרס קרן תל אביב, וזכתה פעמיים בפרס ראש הממשלה לספרות: ב-1994, וב-2004. ב-2006 זכתה בפרס ברנשטיין למחזאות על המחזה "מי אלמה". מלמדת כתיבת פרוזה למבוגרים בסדנאות כתיבה. ספריה של איני היו מועמדים לפרס ספיר שלוש פעמים עד כה: "ורד הלבנון" בשנת 2010, "סוסית" בשנת 2012 ו"בת המקום" בשנת 2014. בשנת 2014 הוענק לה פרס ניומן. בריאיון עם רזי ברקאי בתוכניתו ברדיו גלצ, אמרה שהיא עוסקת עתה אך ורק בכתיבת פרוזה למבוגרים.
קישורים חיצוניים.
מכּתביה:
על כתביה:
נסיכי ולדימיר
Sus domestica
נסיכי קייב
Bos taurus
אכסניית וינדזור
טיל עורב
איסאן
איסאן (באיסאן ובתאית: อีสาน) הוא האזור הצפון-מזרחי של תאילנד הכולל 20 מחוזות. אזור זה גובל בנהר המקונג בצפון ובמזרח (לאורך הגבול עם לאוס), בקמבודיה ובהרי פרצ'ינבורי בדרום ובצפון ובמרכז תאילנד במזרח.
על פי מדדים שמפרסמת ממשלת תאילנד זהו האזור העני ביותר והכי פחות מתויר במדינה, תושביו מתפרנסים בעיקר מחקלאות ושטחו 160,000 קמ"ר. מאזור זה באים רוב העובדים התאילנדים שמגיעים לעבוד בחקלאות בישראל.
השם "איסאן" נגזר מהשם "איסאנפורה", בירת ממלכת צ'נלה, ממלכה קמבודית קדומה. השפות המדוברות הן איסאן (ניב של שפת לאו שנכתב באותיות תאיות) ותאית.
דמוגרפיה.
נכון לשנת 2010, אוכלוסיית איסאן מונה כ-21,305,000 איש. ארבעים אחוזים מתושבי איסאן מתגוררים במחוזות אובון רטצ'תאני, אודון תאני, קוראט וקון קאן.
שירה עממית
אורית גידלי
אורית גידָלי (נולדה ב-16 בינואר 1974) היא משוררת וסופרת ילדים ישראלית, מנחת כתיבה ומנהלת שותפה של "סדנאות הבית".
ביוגרפיה.
גידלי היא בוגרת הקולג' הבינלאומי בניו מקסיקו, בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית ותואר שני במסלול הכתיבה באוניברסיטת בן-גוריון. היא מנחת סדנאות כתיבה מאז שנת 2000 ומלמדת במחלקה לספרות של אוניברסיטת תל אביב. בשנת 2014 ייסדה את בית הספר לכתיבה ספרותית, "סדנאות הבית", יחד עם שותפה, הסופר אשכול נבו.
גידלי כתבה שלושה ספרי שירה וארבעה ספרי ילדים. שיריה פורסמו גם בכתבי העת "כרמל", "גרנטה" ו"משיב הרוח". המופע "ארזת לבד", המבוסס על ספרה "עשרים נערות לקנא", הוצג בפסטיבל עכו בשנת 2006. התרגום לאנגלית של ספרה "עשרים נערות לקנא", בתרגומה של מרצלה שולק, היה מועמד לפרס פן בשנת 2017.
בביקורת על ספרה "ערש" כתב המשורר והמבקר אלי הירש כי "ספרה החדש מציב אותה בחזית השירה הישראלית" ומצביע על כך שבתוך מסורת שירה של אבות ובנים, מביאה גידלי את קולה הייחודי של האם הכותבת. שירתה של גידלי מתאפיינת בדחיסות רגשית, והתבוננות עדינה ואינטימית על זוגיות, משפחה ואהבה על כל מורכבותם. ברשימה על ספרה "סמיכות" כתב המשורר יצחק לאור: . מאפיינים אלו מופיעים גם בספרי הילדים שלה שעוסקים בנושאים כואבים בכנות גבוהה ובמעטפת מחויכת.
ספרי הילדים של גידלי תורגמו למעל עשר שפות, והיו לרבי מכר. הוול סטריט ג'ורנל אפיין את כתיבתה כ-"מקסימה ואינטליגנטית רגשית", יותם שווימר כתב שהיא "חגיגה של תפיסה ילדית".
כמנחת כתיבה גידלי ליוותה דורות של כותבים ומשוררים, בגישה הבנויה על משוב מקצועי חד הנובע מנקודת מוצא של אהבה לטקסט, יצירה ושמחה. בין ספרי השירה שערכה: "ומה יש עוד", שרי שביט; "יבוא", רוני אלדד; "כותנה, ילי שנר.
גידלי מתגוררת ברחובות, נשואה למשורר אלכס בן-ארי ואם לארבעה.
המועצה הלאומית למחקר ופיתוח אזרחי
המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח (המולמו"פ) היא גוף ממשלתי ישראלי הנמצא באחריות משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה ומטרתו לספק ייעוץ בלתי-תלוי לממשלת ישראל בנושאי תכנון, תיאום ותקצוב מחקר ופיתוח אזרחי בישראל. למועצה מערך נתונים לאומי על המחקר והפיתוח בישראל.
מטרות.
מטרתה של המועצה לתת לממשלה ייעוץ מקצועי בלתי תלוי בתחומי תכנון, תיאום והתקצוב של כל המחקר והפיתוח האזרחי בישראל (בעיקר באוניברסיטאות ותמריצים), לגבש מדיניות אחידה ומאוזנת, ליצור מסגרת תומכת לניצול מיטבי של הפוטנציאל המדעי הטכנולוגי של מדינת ישראל. להבטיח את פיתוחו, ואת מיצויים של המשאבים הלאומיים המושקעים במחקר ובפיתוח למען רווחתה ושגשוגה של מדינת ישראל.
כחלק מתפקודה, המועצה מקימה ועדות לאומיות וועדות-משנה כדי לחקור ולתת המלצות בנושאי מדיניות מחקר ופיתוח (מו"פ). בין הנושאים שבהם עסקו הוועדות הללו היו מו"פ הממשלתי, בהקמת מערך נתונים לאומי, למו"פ במכוני המחקר ובמדענים הראשיים, בתשתיות מחקר, בקשרי מו"פ בינלאומיים, בקשרי אקדמיה-תעשייה, במדעי החיים והרפואה, באנרגיה ובתיאום מו"פ ביטחוני ואזרחי.
היסטוריה.
המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח הוקמה לראשונה על פי החלטת ממשלת ישראל השמינית בראשות דוד בן-גוריון ב-15 בנובמבר 1959 והתכנסה לראשונה בפברואר 1960. בין השאר מימנה מחקרים לתעשייה התרופות ותעשיית האלקטרוניקה בישראל.
בשנת 1997 החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו לסגור את המועצה, אך היא הוקמה מחדש על פי שחוקק בנובמבר 2002. ביולי 2004 כוננה לראשונה המועצה בראשות הפרופסור דן זסלבסקי. המועצה מורכבת ממליאה שבה 15 חברים ומשקיף ממשרד הביטחון, ובראשם עומד יושב ראש. המועצה כפופה לשר המדע והטכנולוגיה ולמשרדו מאז שנת 2007.
בתחילת 2010 התפטרו חברי מליאת המועצה ביחד עם יושב ראש המועצה, במחאה על כישלון המאמצים להקנות למועצה מעמד עצמאי, לדבריהם, בניגוד לחוק המועצה מ-2002. הם קובלים על כך שמכיוון שהמועצה נמצאת תחת משרד המדע והטכנולוגיה, הם מתקשים להפעיל סמכות, לקבל תקציב נאות לפעילות, ולפעול באופן אובייקטיבי ללא תלות במשרד המדע, אותו הם אמורים לתכנן. הם ביקשו להעביר את המועצה למשרד ראש הממשלה, בדומה למועצה הלאומית לכלכלה או המועצה לביטחון לאומי, או להפוך אותה לגוף סטטוטורי, בדומה למעמד האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בעלי תפקידים.
חברי המועצה ממונים על ידי נשיא המדינה, על פי המלצת הממשלה. בספטמבר 2007 מונה לתפקיד יושב ראש המועצה פרופ' עודד אברמסקי, והתפטר ממנו ביוני 2010, במחאה על חוסר הנכונות להסדיר מעמד עצמאי לוועדה. החליף אותו בתפקיד היושב ראש פרופ' יצחק בן ישראל, אשר כיהן כיושב ראש המועצה בין השנים 2010–2017. אחריו כיהן משה ארנס כיושב ראש המועצה, והחל ממרץ 2018 כיהן בתפקיד הרב פרופ' דניאל הרשקוביץ עד אשר מונה לתפקיד נציב שירות המדינה כחצי שנה לאחר מכן. בנובמבר 2020 מונה פרופ' פרץ לביא ליושב ראש המועצה.
פרגוס מילר
איסן
מהינה
בנק אמריקאי ישראלי
בנק אמריקאי ישראלי, או בנק יפת בשמו הראשון, היה בנק ישראלי שפעל משנת 1933 ועד למיזוגו הסופי בבנק הפועלים בשנת 1999.
אודות הבנק.