בשנת 1983 כתב וביים עזרתי את ההצגה הראשונה שלו, "שחקני מילואים", שעלתה בפסטיבל עכו. ב-1985 עיבד וביים בפסטיבל עכו את המחזה "שמפרחת", שכתב עמוס קינן, בכיכובה של עדי עציון-זק. ההצגה זכתה לציון לשבח ולביקורות נלהבות.
בשנת 1986 ביים ועיבד במסגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, עיבוד לטרגדיה הקלאסית "איפיגניה באאוליס" מאת אוריפידס בכיכובה של איילת מרגלית.
בשנת 1987 בייים בתיאטרון הספרייה מחזה מקורי מאת אוריה באר "כאילו בחלום", ואחר כך ביים את המחזה "אדי ופוס" ב"צוותא בהשתתפות עדי עציון וגיל אלון, אות המחזה "אני גבר", בכיכובם של נילי צור וצפריר קוחנובסקי (שגם כתב את המחזה).
בשנת 1988 נסע להשתלמות בבימוי תיאטרון בלונדון. לאחר לימודיו, ביים שם את ההצגות "אינטימיות", "איש המרתף", "ברגמן" ו"מיס ג'ולי". לאחר שחזר לישראל בסוף 1989, ביים במסגרת פסטיבל עכו עיבוד למחזה "אכזר מכל המלך" מאת נסים אלוני.
בשנת 1990 עזרתי ייסד, יחד עם גבי אלדור את "תיאטרון מקומי". תיאטרון בעל אוריינטציה חברתית-פוליטית: העוסק בדמוקרטיה, מיעוטים, זכויות אזרח ודו-קיום יהודי-ערבי. הקבוצה ממחפשת שפה תיאטרונית ייחודית המשלבת בין תנועה וחומרים פוליטיים-חברתיים. המחזה הראשון שהעלה התיאטרון היה תיאטרון תיעודי שכלל שחזור "משפט גבעתי ב'", של חיילי גבעתי שהכו פלסטיני למוות, שהוצג בפסטיבל עכו בשנת 1990, בהשתתפות יוסי ידין ויוסף כרמון. ב-1991 העלה "תיאטרון מקומי" את ״הערב רוקדים״, בהשתתפות ח'ליפה נאטור ורונית אלקבץ, מחזה בו סיפרו שחקנים יהודים וערבים את תולדותיהם של בית קפה ואולם ריקודים ביפו, מהמאה ה-19 ועד היום. המחזה הוצג במרג סוזן דלל ובפסטיבל עכו. ההצגה עלתה עשרות פעמים במשך שנתיים עד קיץ 1993.
בשנת 1998 אוחד "תיאטרון מקומי" עם התיאטרון "אל-סאראייא" ביפו, שייסד השחקן אדיב ג'השאן, ליצירת "התיאטרון הערבי-עברי ביפו", המשלב בתוכו שתי קהילות תחת קורת גג אחת. העמותה הערבית מאחדת אנשי תיאטרון ויוצרים ערבים. אך שתי להקות אלה מפיקות יחדיו ובנפרד הצגות בשפה העברית והערבית. תיאטרון זה מאפשר לקבוצות אתניות שונות לבוא לידי ביטוי אמנותי. כמו כן מועלות הצגות שבהן אמני תיאטרון, עבריים וערבים משתפים פעולה מלאה מבחינה אמנותית, על הבמה ומחוצה לה. התיאטרון נתמך על ידי עיריית תל אביב ומשרד התרבותץ התיאטרון ממשיך לפעול שנים רבות, הודות לרוח המיוחדת והאמונה שתיאטרון אחר, המאחד קהילות, הוא הכרח מוסרי ואמנותי, שלא היה ממשיך להתקיים, בגלל אילוציו הכלכליים. בתיאטרון הערבי-עברי "רב תרבותיות" היא עובדה ואידאולוגיה. המעורבות התרבותית מתבטאת בשיתוף פעולה עם תושבי יפו, ביצירת קהל עברי וערבי, כולל נשים ותלמידי בתי ספר ערביים ועוד. התיאטרון מעלה עשר הפקות בשנה וכן חמש הפקות לילדים, שלוש או ארבע מתוכן בערבית עם שחקנים ערבים. ייחודו הוא בהעלאת מחזות שנכתבו במקור בערבית ותורגמו לעברית.
חיים אישיים.
עזרתי היה נשוי לסופרת אילנה ברנשטיין, אותה הכיר בגרעין הנח"ל בקיבוץ סופה, הם התגרשו לאחר מספר שנים.
עזרתי מתגורר בתל אביב עם בן זוגו אורי ושתי בנותיהם.
תיאוריית ההיקשרות
סטניסלאב שסטאק
סטניסלאב שסטאק (בסלובקית: Stanislav Šesták; נולד ב-16 בדצמבר 1982 בדמיאטה) הוא כדורגלן סלובקי, המשחק כחלוצה של קבוצת הכדורגל פ.ק. פופרד מהליגה הסלובקית השנייה. לזכותו של שסטאק 66 הופעות ו-13 שערים במדי נבחרת סלובקיה.
קריירה.
שסטאק החל לשחק כדורגל בקבוצת טאטרן פרשוב. בדצמבר 2001, הוא עבר לשחק בקבוצת סלובן ברטיסלאבה. בברטיסלאבה, הוא שיחק במשך שתי עונות ב-58 משחקי ליגה, בהם כבש 9 שערים. בדצמבר 2003, שסטאק חתם במ.ש.ק. ז'ילינה. את עונת 2005-2006, שסטאק סיים כמלך השערים של הליגה הסלובקית. בשנה שלאחר מכן, הוא זכה יחד עם קבוצתו באליפות סלובקיה, כאשר הוא מסיים הפעם כסגן מלך השערים של הליגה עם 15 כיבושים.
ב-7 ביוני 2007, שסטאק חתם במועדון הגרמני בוכום על חוזה לארבע עונות. כבר במשחקו הראשון בקבוצה, משחק קדם עונה נגד היידוק ספליט הקרואטית, הוא כבש את שערו הראשון עבור מועדונו החדש. בשנת 2010 הושאל לקבוצה הטורקית אנקרהגוצ'ו ובשנת 2011 חתם בקבוצה הטורקית בורסאספור.
בקיץ 2014 חתם בבוכום הגרמנית מהבונדסליגה השנייה. בקיץ 2015 חתם בפרנצווארוש ההונגרית. בתחילת 2017 חזר שסטאק לסלובקיה כאשר חתם בפ.ק. פופרד מהליגה השנייה.
שסטאק היה לשחקן סגל קבוע של הנבחרת הסלובקית. באופן אירוני, משחקו הראשון בנבחרת (לא משחק הבכורה) לאחר שעבר לשחק בבוכום, היה מול נבחרת גרמניה. את שעריו הראשונים בנבחרת כבש ב-13 באוקטובר 2007, במשחק נגד סן מרינו. ב-15 באוקטובר 2008, הוא כבש שני שערים מהירים בדקות הסיום במשחק נגד פולין, והפך את תוצאת המשחק מפיגור 0-1, לניצחון 2-1. לאחר יורו 2016 הודיע שסטאק על פרישתו מהנבחרת.
פאבל נחימוב
פאבל נחימוב (ברוסית: Павел Степанович Нахимов) (5 ביולי 1802 - 12 ביולי 1855) היה אדמירל רוסי, בין המפקדים הרוסים הבולטים במלחמת קרים וכיהן כמושל צבאי של סבטופול במהלך המלחמה.
ביוגרפיה.
פאבל נחימוב נולד בכפר בגוברניית סמולנסק. בשנת 1813 ביקש להתקבל לבית הספר לקציני חיל הים אך התקבל רק כעבור שנתיים. בשנת 1818, עם סיום הלימודים החל את השרות בצי הבלטי. בשנים 1821–1825 השתתף במסע סביב העולם. בשנת 1827 השתתף בקרב נברינו והיה אחראי על תותחנות באחת הספינות. בשנת 1828 קיבל לפיקודו את הקורבטה "נברין" שהייתה ספינת שלל טורקית. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) היה חלק מהצי שהשתתף במצור על מצרי הדרדנלים. בשנת 1830 חזר לים הבלטי. בשנת 1834 הועבר לצי של הים השחור. בשנת 1852 קודם לפקד על קבוצת אוניות.
מלחמת קרים.
בתחילת מלחמת קרים פיקד על הצי הרוסי בקרב סינופ. במהלך הקרב גרם לתבוסה מוחצת של הצי הטורקי. במהלך מצור על סבסטופול היה מפקד הצי והנמל. בפברואר 1855, לאחר הטבעת הצי, היה מפקד של החזית הדרומית של קו ההגנה הרוסי. ביוני 1855 קודם לדרגת אדמירל. ב-10 ביולי 1855 במהלך בדיקת המבצרים הקדמיים נפצע מירי צלף ונפטר לאחר יומיים. הוטמן בקתדרלת העיר.
הנצחה.
בשנת 1928 פסלו בסבסטופול נהרס בהתאם לפקודת השלטונות. במהלך מלחמת העולם השנייה יוסיף סטלין החליט להחיות את זכרו. הוקמו פנימיות צבאיות ליתומים שנקראות על שמו. בשנת 1944 הוספו למערכת העיטורים הסובייטים עיטר נחימוב ומדליית נחימוב.
בשנת 1946 צולם סרט על חייו.
במשך שנים בצי הרוסי והסובייטי היו אוניות מלחמה שנקראו על שמו. נמצאת כיום (2010) בשרות סיירת גרעינית שנבנתה בשנת 1986. כמו כן אוניית נוסעים אזרחית נקראה על שמו.
אפרים אורבך
נאמני תו&quot;ע
מעטפת המכס
מעטפת המכס היא מדיניות הפעלה מיסים אחידים בין ישראל והרשות הפלסטינית.
מעטפת המכס היא מונח משפטי-כלכלי ישראלי שמתאר את טיב היחסים הכלכליים בין ישראל לרשות הפלסטינית. מתוקף הסכם פריז בין ישראל לרשות הפלסטינית, נקבע שהשקל הישראלי ישאר המטבע החוקי בשטחים (אם כי לא נפסל המעבר העתידי למטבע פלסטיני). היות שבעת חתימת ההסכמים, לא היה רצון ליצירת הפרדה בין הכלכלות, הוסכם כי הרשות הפלסטינית לא תנהל מדיניות מיסוי ותקינה עצמאית, והרשות וישראל תנהלנה מדיניות יבוא זהה, למעט לגבי רשימת מוצרים ספציפית (למשל רכב).
המשמעות של שמירת של מדיניות מיסוי זהה היא האפשרות להקמת אזור מסחרי משותף, כמו זה הקיים באיחוד האירופי או במידת מה, NAFTA. בתוך האזור המסחרי המשותף אין מיסים ומכסים על תנועות של סחורות, והדבר תורם לפעילות להורדת העלויות ושיפור כדאיות ותחרותיות של פעילות כלכלית בתוך האזור. כתוצאה מההסכם, מוצרים שיבואו עבור הרשות-הפלסטינית יוכלו להמכר (למעט סייגים מסוימים) בישראל, ולהפך. כמו גם נקבע כי הרשות לא תנהל מעברים סחורות עצמאיים, אך נציגיה יתפעלו את המעברים תוך פיקוח ונוכחות אנשי מכס ישראלים. בנמלים הישראלים יינתן יחס שווה לסחורה פלסטינית או שיעדה השטחים הפלסטינים. את המיסים (מכס, מע"מ והיטלים שונים) שתגבה ישראל עבורה סחורה שיעדה הרשות הפלסטינית - תעביר ישראל לרשות הפלסטינית.
הטיעון בעד ההחלטה לשמור על מעטפת מכס אחידה הוא הרצון לשמור על אזור הסחר בין המדינות. אילו הוסכם שהפלסטינים ינהלו מדיניות יבוא עצמאית, ולאור העובדה שהתל"ג שלהם נמוך יותר מהתל"ג הישראלי, הם עשויים היו להוריד את המיסים לעומת ישראל. כמו כן, הם עשויים לאמץ תקינת מוצרים שונה, ייתכן מקלה יותר, לעומת התקינה הישראלית שלרוב נצמדת לסטנדרטים החמורים של אירופה וארצות הברית. במידה והיבוא לרשות הפלסטינית היה מקבל מיסים נמוכים יותר, היה צורך למנוע מצב בו סחורה שיועדת לשטח הישראלי תיובא לרשות הפלסטינית ולאחר מכן תוכנס לישראל, ובכך תעקוף את המערכת המיסוי והתקינה הישראלית, לחמוק מתשלום מיסים ואף לסכן את האוכלוסייה הישראלית.
בעת חתימת ההסכם, התנועה בין אזורים בשליטת היה חופשית למדי שכן המחסומים עוד לא הוקמו וישראל עוד התנגדה להקמת גדר הפרדה.