במרץ 1960 מונה סומך למפקד בית הספר לטיסה ומילא תפקיד זה עד יולי 1962. ב-1964 מונה למפקד בסיס רמת דוד. הוא יזם את ההקמה מחדש של טייסת 107, כטייסת מטוסי אוראגן. במלחמת ששת הימים פעלו בכנף בפיקודו שלוש טייסות קרב (טייסת 109, טייסת 110 וטייסת 117), וטייסת נוספת הייתה תחת אחריות מנהלית (טייסת 107) שלו. סומך השתתף בעצמו בגיחות מבצעיות במלחמה, בהם תקיפת שדה התעופה דמייר בסוריה ושדה התעופה H-3 בעיראק. לאחר המלחמה, ביולי 1967, סיים את תפקידו ויצא ללימודים.
במרץ 1969 מונה לראש מחלקת אוויר במפקדת חיל האוויר, תפקיד שהיה למעשה סגן מפקד החיל, ושירת בתפקיד זה במהלך מלחמת ההתשה בה מילא חיל האוויר תפקיד מרכזי. ב-1971 הוחלף על ידי בני פלד ויצא ללימודים, ומשלא מונה למפקד החיל השתחרר משירות הקבע.
אחרי מלחמת יום הכיפורים עמד בראש ועדה לבדיקת תפקוד חיל האוויר בחזית הצפון. ב-1978 היה חבר בצוות הבדיקה (יחד עם יונה אפרת ושבתאי לוי) אשר נתמנה לבדוק את תפקוד צה"ל בפיגוע כביש החוף.
לאחר שחרורו מצה"ל עבד כטייס אזרחי בחברת אל על, וב-1976 מונה לסמנכ"ל המבצעים של החברה אך לאחר מספר חודשים נאלץ להתפטר, בשל התנגדות ועד העובדים בחברה שבתפקיד ניהולי זה ישמש טייס פעיל והוא חזר לעבוד כטייס מהשורה. ב-1984 מונה שוב לסמנכ"ל המבצעים של החברה ושימש בתפקיד זה עד לפרישתו לגמלאות ב-1987.
יחזקאל סומך נפטר באפריל 2008 ונטמן בבית העלמין מורשה ברמת השרון.
פלטיאל מקלף
פלטיאל (פלטי) מקלף (4 במרץ 1924 - 1 במרץ 2012) היה טייס ותעשיין, מקים מפעל אלתא מערכות ומחלוצי ההיי-טק הישראלי.
שנים ראשונות.
פלטיאל נולד בירושלים למשפחת מקלף, מאנשי העלייה הראשונה וממתיישבי פתח תקווה. אביו, ליש, בנם של אריה לייב מקלף ואשתו בתיה-חיה בת יחיאל צבי צימרינסקי, היה הבן הראשון של המושבה מטולה. אמו עלתה לארץ ישראל מפולין במסגרת השומר הצעיר. כשהיה בן 5, במאורעות תרפ"ט, החליטו הוריו שאין זה בטוח להשאירו בבית סבו במוצא והחזירוהו לירושלים. כך ניצל מהמתקפה על בית המשפחה בה נהרגו חמישה מבני המשפחה. בין הניצולים דודו מרדכי מקלף, לימים הרמטכ"ל השלישי של צה"ל.
מקלף עבד כנער במחלקה הטכנית של הרדיו המנדטורי, בגיל 17 ניסה להתקבל לחיל האוויר המלכותי, אך נדחה בשל גילו הצעיר. בזהותו את האלקטרוניקה כמקצוע העתיד, החליט ללמוד במכון האיכותי ביותר למקצוע זה, MIT בבוסטון. ב-1947 קיבל ויזה לארצות הברית והחל את לימודיו ב-MIT. לפרנסתו עבד באגף האבטחה של ההגנה ושימש מאבטח של עזר ויצמן ומשה שרת בעת שהייתם בארצות הברית. כמו כן פגש את טדי קולק שניסה לגייס טייסים יהודים למלחמת העצמאות, קולק שלח את מקלף לקורס טיס מחתרתי בבייקרספילד, קליפורניה. מקלף התקבל לקורס, עזב את לימודיו והחל באימונים. בקורס, בו השתתפה גם זהרה לביטוב הכיר את אשתו, שרה גוברמן. הקורס המזורז הסתיים ביוני 1948 ובני הזוג הוצבו בטייסת א'.
טייס חיל האוויר.
מקלף היה טייס במגוון משימות, רבות מהן משימות צילום אוויר במטוס "פיירצ'יילד" יחד עם מונטי גולדנברג, צלם מחיל האוויר הדרום אפריקאי. באוגוסט 1948, כחלק מההכנות למבצע "עשר המכות" (הוא מבצע יואב), יצאו השניים מתל נוף לגיחת צילום מעל כוחות צבא מצרים. על המטוס נפתחה אש נ"מ עזה מאזור ח'אן יונס והמטוס נפגע, עם זאת מקלף הצליח להנחיתו נחיתת אונס בסביבות הכפר דאהרייה. מקלף וגולדנברג שרפו את המטוס, את ציוד הצילום ואת הסרט ונכנעו לאש כנופיות כפריים מקומיות בהציגם את עצמם כמשקיפי או"ם. אף על פי שזקני הכפר החליטו להעבירם לנגבה, תפסו אותם אנשי צבא מצריים והם נלקחו למשטרת עיראק סווידאן. לאחר חקירה ראשונית נלקחו השניים, שכבר הזדהו כקציני חיל האוויר הישראלי, לאל-מג'דל (אשקלון). במהלך חקירתו הארוכה סיפר מקלף סיפורי בדים והאדיר את כוחו של חיל האוויר הדל שהיה אז למדינת ישראל במטרה לספק לאויב דיסאינפורמציה.
מקלף וגולדנברג נלקחו לכלא עבאסיה שבפאתי קהיר, שם פגשו בשבויי ניצנים. לאחר מכות ועינויים מונה מקלף למפקד שבויי צה"ל במצרים במלחמת העצמאות במחנה. במסגרת ההתארגנות הנחה מקלף את השבויים לספק דיסאינפורמציה המאדירה את צה"ל והעביר מכתב מוצפן לגורמים ישראלים, בעקבותיו זכו השבויים לביקור של משקיפי או"ם ואנשי הצלב האדום. הסעיף התשיעי בהסכם רודוס שסיים את מלחמת העצמאות מול הצד המצרי בפברואר 1949 היה שחרור השבויים. טקס חילופי השבויים התקיים ב-7 במרץ במחסום ארז. לאחר שכל משפחות השבויים האחרים נטלו את בני משפחותיהם המשיך מקלף לבסיסו מבלי שיידע את בני משפחתו. לאחר שלושה ימים נסע עם רעייתו במשלחת חיל האוויר לניו יורק, בפקודת מפקח החיל, אהרן רמז, וזאת ללא כל טיפול פיזי או נפשי.
מסלול מקצועי.
מקלף ניצל את השהות בארצות הברית על מנת להשלים את לימודיו ב-MIT, הוא סיים את המוסד כדוקטור לאלקטרוניקה בהצטיינות. במקביל עסק בגיוס כספים במסגרת המגבית היהודית המאוחדת. בארצות הברית נולדו שני בניו, אהוד וגדעון.
עם שובו לישראל התמנה לראש ענף אלקטרוניקה בחיל האוויר ופיתח את תחומי האוויוניקה, המכ"ם והלוחמה האלקטרונית, תוך דגש על מחקר ופיתוח, חשיבה יצירתית ומענה טכני לאתגרים מבצעיים. הוא סיים את השירות הצבאי ב-1964 כקצין אלקטרוניקה ראשי של חיל האוויר בדרגת סגן-אלוף.
עוד בשנות החמישים פנה במכתב לדוד בן-גוריון בו טען שעל מדינת ישראל לייצר את כל הציוד האלקטרוני המבצעי שלה בכוחות עצמה. עם שיחרורו פנה להקמת חברת-בת של התעשייה האווירית לפיתוח מכ"ם אווירי וימי וציוד אלקטרוני מבצעי ומודיעיני. החברה, אלתא מערכות, פעלה בתחילה בלוד ולאחר מכן באשדוד. מקלף ניהל את החברה עד 1975.
במסגרת ניהולו הניח מקלף את היסודות לחברות ההיי טק שצמחו דור אחד לאחר מכן, ובהם דגש על כוח אדם איכותי, עידוד חדשנות, מקוריות ויצירתיות וערכים כגון תעוזה, דבקות במטרה, אחריות אישית, רוח צוות וגאוות יחידה. הוא היה הראשון שהנהיג שבוע עבודה בן חמישה ימים.
יהודית גריסרו
יהודית גְרִיסָרוֹ (נולדה ב-1962), תת-אלוף במילואים, הייתה יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים בין ספטמבר 2006 - יוני 2009.
ביוגרפיה.
גריסרו ילידת קריית שמונה והתגוררה במקום עד גיוסה לצה"ל. היא התגייסה לצה"ל בשנת 1981 ואת רוב שירותה עשתה בחיל האוויר. היא החלה שירותה בקורס חשמלאות מטוסים, אשר נפתח בפני נשים בצה"ל ביוזמת קצינת ח"ן ראשית אל"ם דליה רז. כחשמלאית מטוסים הוצבה בטייסת מסוקים בטרם יצאה לקורס קצינות בבה"ד 12. כקצינה שירתה במגוון תפקידי מנהלה וכוח אדם. היא הייתה שלישת טייסת, קצינת ניהול וקצינת ח"ן. כקצינה בכירה הייתה מפקדת טייסת מנהלה בבסיסים רמת דוד ותל נוף, האשה הראשונה בתפקיד זה בחיל האוויר. היא שימשה ראש מחלקת תכנון ומקורות במטה חיל–האוויר. טרם מינויה ליוהל"ן שירתה כראש מחלקת הסגל באגף כוח האדם במטכ"ל, בדרגת אל"ם. בשנת 2005 הייתה שופטת בהרכב בית הדין הצבאי המיוחד, בראשות השופט אמנון סטרשנוב, אשר הרשיע את אל"ם עאטף זאהר בבעילה תוך ניצול מרות. בחודש ספטמבר 2006 מונתה על ידי הרמטכ"ל דן חלוץ ליועצת הרמטכ"ל לענייני נשים. היא המשיכה בתפקידה זה אף תחת פיקודו של הרמטכ"ל גבי אשכנזי עד שחרורה מצה"ל.
במסגרת תפקידה כיוהל"ן הבליטה את המאבק בהטרדה מינית בצה"ל והשוואת זכויות חיילים וחיילות במהלך השירות. לאחר שחרורה מצה"ל התמנתה לראש אגף השירות בטיסה בחברת אל על, בחודש נובמבר 2010 מונתה למנהלת חטיבת השירות בחברה. ב-2017 מונתה לסמנכ"ל משאבי אנוש ומינהל בחברה.
מאז מרץ 2017 מגישה ברדיו ללא הפסקה (103FM) את התוכנית "תחשבו טוב", תחילה לצד דרור רפאל, ומאז יוני 2019 לצד גדעון אוקו.
גריסרו נשואה ואם לשלושה, בעלת תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני בתוכנית למנהלים באוניברסיטת תל אביב.
ד&quot;ר פומרנץ
ד"ר פומרנץ הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של אסי דיין, שיצא לאקרנים בשנת 2012. זהו סרטו האחרון של דיין כבמאי.
עלילה.
הסרט מתאר את ד"ר פומרנץ (אסי דיין), פסיכולוג קליני בערוב ימיו המקצועיים והאישיים, שחי עם בנו יואב (מיכאל הנגבי), איש תסמונת אספרגר העובד כפקח חניה. השניים מתפקדים לכאורה ושורדים את חייהם בדוחק ובדחק, אך הפער בין חייהם היומיומיים ותפקודם האישי והחברתי הנורמטיבי הולך וגדל לאורך העלילה ומהווה את מוקד הסרט, הן מבחינת ההומור המקברי והן מבחינת המסר האקזיסטנציאליסטי שמלווה אותו - "החיים הם מחלה עם 100% תמותה", מסביר ד"ר פומרנץ למטופליו האובדניים.
רעיונות אלו מושפעים מחייו האישיים של השחקן והבמאי אסי דיין, המגלם את גיבור הסרט, במיוחד לגבי סוגיית ההתאבדות והקשר שלה למידת התמיכה החברתית או הבדידות והניכור הבינאישי בחיים, שעימם מתמודדים כל גיבורי הסרט.
שחקנים בולטים נוספים בסרט הם רבקה מיכאלי, שלמה וישינסקי, יוסף כרמון, שמיל בן ארי, שלמה בר שביט, יבגניה דודינה, צופית גרנט, לוסי דובינצ'יק ואושיק לוי.
התגובות לסרט.
הסרט לא זכה לצופים רבים בבתי הקולנוע, אך זכה לביקורות חיוביות.
הפצה.
הסרט נתמך על ידי קרן הקולנוע הישראלי בשיתוף yes והופץ לבתי הקולנוע על ידי חברת "יונייטד קינג", אולם לא הופץ תחילה במדיה ביתית. בעקבות מותו של אסי דיין במאי 2014, הסרט ראה אור לראשונה במהדורת DVD ביוני 2014.
אפורה ממורקת
משפטי מוסקבה