שני הפסלים המפורסמים ביותר של המוזיאון, ונוס ממילו, שהתגלתה מחדש בשנת 1820 ונרכשה באותה השנה על ידי שגריר צרפת בטורקיה, וניקה מסמותרקיה, שהתגלה שבור בשנת 1863, באי סמותרקי על ידי הקונסול הצרפתי באדירנה, שארל שמפואזו.
מלבד אמנות, בלובר תצוגות רבות מסוגים אחרים, הכוללים ארכאולוגיה, היסטוריה, פיסול ואדריכלות. ישנו אוסף רהיטים גדול, בו הפריט המרהיב ביותר היה בעבר לשכת המלך (Bureau du Roi) במאה ה-18, וכיום הוחזר לארמון ורסאי.
יצירות אמנות מפורסמות באוסף.
המאה ה-19.
יצירות של אמנים כגון פרגונר (Fragonard), רמברנדט, רובנס, טיציאן, פוסן ודויד מוצגות דרך קבע במוזיאון. מבין הפסלים המפורסמים באוסף מצויים ניקה מסמותרקיה ופסל ונוס ממילו.
ניהול.
המוזיאון נוהל זמן רב על ידי מדינת צרפת, תחת "איגוד המוזיאונים הלאומיים" (Réunion des Musées Nationaux). לאחרונה השיג האתר כוח ניהול עצמי רב יותר, כ"מוסד ציבורי אוטונומי" (Etablissement Public Autonome. תאגיד בבעלות ממשלתית), במטרה לשפר את ניהול הרחבתו.
גישה.
לצד המוזיאון נמצאת תחנת המטרו "Palais Royal — Musée du Louvre", אשר נקראת על שמו ועל שם הארמון פאלה רויאל הסמוך. עד שנות התשעים של המאה ה-20 היה שם התחנה פאלה רויאל; שמה שונה לאחר שנבנתה דרך-גישה תת-קרקעית חדשה, מתחת לכיכר קרוסל, שקישרה את התחנה לחלק התת-קרקעי במוזיאון המחודש.
לובר-לאנס.
מאחר שעבודות רבות שבלובר מאוחסנות במחסנים, הוחלט ששלוחה של המוזיאון תוקם בצפון צרפת. הפרויקט הושלם בסוף שנת 2012. המבנה החדש מתאים להצגת בין 500 ל-600 יצירות מרכזיות ומיועד לקבל כ-500,000 מבקרים בשנה. שש ערים היו מועמדות לארח את הפרויקט: אמיין, אראס, בולון-סור-מר, קאלה, לאנס וואלנסיין). ב-29 בנובמבר 2004 ראש הממשלה הצרפתי ז'אן פייר רפראן בחר בלאנס כאתר לשלוחת הלובר החדשה, שנקראה לה לובר-לאנס.
המבנה החדש, שמצוי תחת המנהל הציבורי של מועצת מחוז נור-פה דה קאלה, מאכלס תצוגה חצי-קבועה על-פני שטח של חמש מאות מטרים רבועים. יש בו חלל נוסף עבור תצוגות לאומיות ובינלאומיות מתחלפות. הבניין מורכב ממבני זכוכית ואלומיניום במרכזו של גן גדול. בעיצוב הבניין עסק משרד האדריכלות היפני SANAA, בראשות קזויו סג'ימה (Kazuyo Sejima) וריון נישיזווה (Ryue Nishizawa), יחד עם אמרי קולברט ל. פ. (Imrey Culbert LP).
לובר אבו דאבי.
במאי 2009 הניח ניקולא סרקוזי אבן פינה לשלוחה נוספת של המוזיאון באבו דאבי שבמפרץ הפרסי. המבנה של לובר אבו דאבי תוכנן על ידי האדריכל ז'אן נובל כמבנה כביר בעל כיפת שיש שהיקפה 180 מטר. הכיפה מורכבת מאלפי אלמנטים בדמות כוכבים הלקוחים ממוטיבים עיטוריים (ערבסקה) ומונחים זה על זה בשמונה שכבות. המוזיאון ממוקם באי התיירותי סעדיאת. סמוך לו החלה בניית מוזיאון גוגנהיים בשטח של 30 אלף מטר רבוע, שתכנונו הופקד בידי האדריכל פרנק גרי. בניית המוזיאון החלה בשנת 2009, ולאחר מספר דחיות וקריאות לחרם בשל תנאי העסקה לקויים של עובדי הבנייה - נפתח המוזיאון בשלהי 2017.
לובר אבו דאבי הוא מיזם ראשוני מסוגו של שיתוף פעולה בין מוזיאונים בעולם והוא אף מוזיאון האומנות הגדול במזרח התיכון.
במוזיאון מוצגות בין היתר יצירות אמנות אשר הושאלו ממוזיאון הלובר שבפריז במחיר גבוה.
כן מוצג במוזיאון ספר תנ"ך שנכתב בתימן בשנת 1498.
פרד
פֶּרֶד (בנקבה: פְּרֵדָה; שם מדעי: "Equus mulus") הוא בן-כלאיים של זיווג חמור עם סוסה (פרד כזה נקרא באנגלית Mule) או של אתון עם סוס (Hinny). ההכלאה הנפוצה יותר היא הכלאת חמור וסוסה, היות שהפרד הנוצר מהכלאה זו חזק ויעיל יותר. הפרד עקר, אף כי יש לו אברי מין חיצוניים.
מאפייני המין.
פרד מחמור וסוסה ידוע כחיה חזקה מאוד, בעלת כוח סבל רב. עמידות זו היא דוגמה לתופעה גנטית של און כלאיים. הפרד משמש את האדם לעבודה, להובלת משא בדרכים קשות ובהרים, ולפעמים גם לרכיבה. הפרד דומה בצורתו ובגודלו לאמו הסוסה, והוא ארוך אוזניים, בעל פרסות קטנות וצרות, קצר רעמה ומצויץ זנב (זנב קרח ליד הבסיס) כאביו החמור. גם בעמידותו ובחוסר בררנותו לאוכל דומה הוא לחמור. קולו של הפרד שונה מנעירת החמור ומצהלת הסוס, והוא משמיע קולות המשלבים נעירה וצהלה.
הפגם האחד של הפרד הוא עקשנותו. כאשר יסרב ללכת, לשאת משא, או לבצע פעולה אחרת כלשהי קשה מאוד להניעו לעשותה..
הכלאת סוס ואתון.
פרד בן סוס ואתון (Hinny) הוא קטן יותר ופחות שימושי לצורכי האדם, הכלאה כזו קשה יותר להשגה משום שהאתון בררנית יותר מהסוסה ולרוב תסרב להזדווג עם סוס. נראה שההבדל בגודל אינו גנטי אלא נובע מהתפתחות ברחם קטן יותר של האתון. פרדים אלו דומים יותר לסוס במראה הראש והזנב מצאצאי חמור וסוסה והאזניים קצרות יותר מאזני חמור (אך עדיין ארוכות מאזני סוס).
הפרד כבהמת עבודה.
היוונים והרומים הרבו להשתמש בפרדות לנשיאת משא, גם במערב ארצות הברית היה להם תפקיד מרכזי כבהמת עבודה במאה ה-19. במאה ה-20 עיקר השימוש בפרדות היה לצרכים צבאיים, ודוגמה לכך היא גדוד נהגי הפרדות שהקימו זאב ז'בוטינסקי ויוסף טרומפלדור במסגרת הצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה. אמצעי לוגיסטי זה מצא את ביטויו גם במלחמת העצמאות. היחידה שנקראה גדוד נהגי הפרדות (צה"ל) הוקמה בינואר 1948 ופורקה כשנה לאחר מכן. הפרדות הופעלו כפלוגת תובלה רכובה של חיל ההספקה אשר פעלה עד מבצע קדש.
פרדים פוריים.
הפרד אינו יכול להתרבות עקב מספר הכרומוזומים האי-זוגי בגופו שלא מאפשרים תהליך מיוזה. לסוס 64 כרומוזומים, לחמור 62 ולפרד 63.
אף על פי שפרדים עקרים נרשמו כמה מקרים של פרדות שהמליטו.
מאז 1527 נרשמו מעל 98 מקרים של פרדות שהמליטו. נכון ל-2018 בכל המקרים פרט לאחד הפרדה הייתה צאצא של חמור וסוסה (Mule) ולא סוס ואתון.
ב-1873 פרדה אפריקנית הורבעה על ידי סוס והמליטה נקבה, מאוחר יותר הרתה אותה פרדה שוב לסוס ואחר כך לחמור ולסוס אחר. בסך הכול המליטה שתי נקבות ושני זכרים. הנקבות היו פוריות אך צאצאיהן מתו מעט לאחר ההמלטה. בדומה דווח על פרדה הודית שהמליטה סייח בריא.
ברוב המקרים של פרדות פוריות שנחקרו, האם מעבירה לצאצא את סט הכרומוזומים שמקורם באם (הסוסה) כלומר כאשר האב הוא סוס הצאצא הוא 100% סוס ואם הוא חמור הצאצא הוא פרד רגיל. במקרה אחד במרוקו המליטה פרדה צאצא שהיה 25% חמור ו75% סוס כלומר באופן נדיר במיוחד הפרדה העבירה תערובת גנים לצאצא.
המקרה המתועד הקדום ביותר של פרדה ממליטה דווח על ידי ההיסטוריון הרומי סויטוניוס (גאיוס סויטוניוס טרנקוילוס, המאה ה-2).
לפי סויטוניוס המלטה של פרדה הייתה אות נבואי לעלייתו לשלטון של הקיסר גלבה.
ביהדות.
בספר בראשית, בהקשר לאחד מבני שעיר החורי נאמר: "...הוּא עֲנָה אֲשֶׁר מָצָא אֶת הַיֵּמִם בַּמִּדְבָּר בִּרְעֹתוֹ אֶת הַחֲמֹרִים לְצִבְעוֹן אָבִיו", מפרש התורה, רש"י הביא את דברי חז"ל כפירוש המילה: "ימם"- "פרדים, הרביע חמור על סוס נקבה וילדה פרד, והוא (ענה המוזכר בפסוק) היה ממזר והביא פסולין לעולם. ולמה נקרא שמם ימים? שאימתן מוטלת על הבריות, דאמר רבי חנינא מימי לא שאלני אדם על מכת פרדה לבנה וחיה", בכך מדגיש את עוצמת חיה זו ואת הנזק שאדם זה הביא לעולם. בתקופת הברונזה, השימוש בפרדים לא היה מקובל במזרח התיכון עד לאמצע תקופת הברזל, וגם בתנ"ך אין הפרד נזכר בתורה ובנביאים ראשונים, עד ימי המלוכה.
מבחינה הלכתית, פרד הוא בגדר כלאי בהמה, משום שנוצר מהרבעה של שני מינים שונים. ההלכה אוסרת הרבעה כזו, אך אינה אוסרת את השימוש בוולד שנולד כתוצאה מהרבעה כזו. רוב פוסקי ההלכה סוברים שגם על בני נח (גויים) אסרה התורה להרביע בהמות ממינים שונים זה בזה, ויש פוסקים הסוברים שבני נח לא הוזהרו על כך.
הפרד מוזכר בעוד כמה מקומות בתנ"ך. מוזכר שאבשלום נתקע בענפי העץ כשהוא רכוב על הפרד. ייתכן שהוא מופיע גם בכינויים אחרים, כמו "בעיר" ().
בתלמוד הבבלי מתואר ויכוח שהתנהל בין רבי פנחס בן יאיר לבין רבי בעניין גידול פרדות. בפתח ביתו של רבי היו פרדות לבנות, ועל כך אמר רבי פנחס בן יאיר "מלאך המות בביתו של זה ואני אסעוד אצלו", כיוון שמכת הפרדות הללו חזקה והן עלולות להזיק לבני אדם. שמע זאת רבי ואמר שימכור אותן, ועל כך אמר לו רבי פנחס שיש בכך ולפני עור לא תתן מכשול. אמר רבי שיפקיר אותן, ורבי פנחס אמר שעל ידי כך ירבה הנזק. הציע רבי שיעקור את פרסות רגליהן כך שלא יוכלו להזיק, ועל כך אמר רבי פנחס שיש בזה משום צער בעלי חיים. הציע רבי שיהרוג אותן, ורבי פנחס אמר שיש בזה משום בל תשחית.
הארץ
הארץ הוא היומון הוותיק ביותר הפועל בישראל. נוסד ב-4 באפריל 1918 על ידי יצחק לייב גולדברג מכונה יל"ג ונקרא בשם הנוכחי החל משנת 1919. נכון לינואר 2022 שיעור החשיפה של העיתון עומד על 5.1% בימות השבוע ו-5.5% בסופי שבוע. העיתון מפעיל גם אתר חדשות, שמרבית התכנים שעלו בו מאז מרץ 2013 פתוחים למנויים בלבד.
מאז שנת 1935 היה העיתון בבעלות משפחת שוקן, ובשנים האחרונות נמכרו 40% ממניות קבוצת הארץ, החברה שמוציאה אותו לאור, לאלפרד דומונט (20%) ולאוניד נבזלין (20%). בדצמבר 2019 רכשו משפחת שוקן ונבזלין את חלקה של דומונט.
העורך הראשי הנוכחי הוא אלוף בן ומנכ"ל קבוצת "הארץ" הוא רמי גז.
היסטוריה.
הקמה.