רובין וושינגטון () עיתונאי ויוצר קולנוע אמריקאי, הפך לאחד משלושת המייסדים של "הוועידה הלאומית של יהודים שחורים", שנקראה מאוחר יותר הברית של היהודים השחורים (Alliance of Black Jews). הברית נועדה לבנות גשר בין כל היהודים האמריקאים אפריקאים, המזוהים עם קבוצות רבות ושונות. ההערכות של מספר היהודים השחורים בארצות הברית נעות בין 20,000 ל-200,000.
ישנם מספר בתי כנסת אמריקאים אפריקאים בארצות הברית, לדוגמה בית הכנסת בית שלום בני זקן הקהילה העברית האתיופית (), שהוא בית כנסת בשיקגו, אילינוי. מנהיג הקהילה של בית שלום הוא הרב קייפרס פוניי. עוזרי הרבנים שלו הם אברהם בן ישראל ויהושע סלטר. הקהילה, המונה כ-200 חברים, היא בעיקר אפרו-אמריקאית. הקהילה הוקמה על ידי הרב הוראס חסן מבומביי (כיום מומבאי ), הודו, בשנת 1918 כארגון עובדי ההתיישבות העברית האתיופית, והיא הושפעה מקבוצת "בני ישראל העבריים השחורים" ומקבוצת "שומרי המצוות השחורים" ().
הדבר על מפתן הדלת
הדבר על מפתן הדלת או הדבר על סף הדלת (באנגלית: The Thing On The Doorstep) הוא סיפור קצר בשבעה פרקים מאת הסופר האמריקאי ה.פ. לאבקרפט אשר נכתב באוגוסט 1933 ופורסם לראשונה בינואר 1937 במגזין . עלילתו עוקבת אחר דמותו של אדוארד פיקמן דרבי, השתקפות אוטוביוגרפית אומללה של לאבקרפט עצמו. דרבי הוא משורר המעונה בידי אשתו, אסנת, אישה מסתורית בעלת כוחות כישוף המסוגלת לפלוש לנפשותיהם של הסובבים אותה.
עלילה.
הסיפור מסופר בגוף ראשון מפיו של דניאל אפטון, הפותח את דבריו בתיאור הדרך בה ירה למוות בחברו הטוב, אדוארד פיקמן דרבי, ומביע את תקוותו שהעדות שיספק תוכיח כי מעשיו אינם מסתכמים לכדי רצח. הוא ממשיך לתאר את ילדותם המשותפת בארקהם, כיצד שניהם חלקו עניין נלהב בתורת הנסתר ובמיתולוגיה אפלה, אם כי בזמן שהוא פנה ללמוד אדריכלות, שקע חברו בלימודי ספרות אנגלית וצרפתית, והפך למשורר מפורסם. אפטון מספר כי בכל פעם שהגיע דרבי לבקר בביתו תמיד היה מקיש על הדלת שלוש פעמים, עוצר לרגע, ולאחר מכן מקיש פעמיים נוספות.
דרבי הכיר את אשתו, אסנת וייט, בעודו בן שלושים ושמונה והיא בת עשרים ושלוש, ב. אפטון מתאר את אסנת כאישה משונה מאוד; קטנה, כהת שיער ובעלת עיניים בולטות מדי שמבטן החודר גרם לאנשים רגישים לחוש בחוסר נוחות. לדבריו, המוניטין שלה בקרב המלומדים היה בכי רע, הודות לשייכותה למשפחת וייט מאינסמאות', עיירה אפלה ונטושה למחצה שסיפורים המגיעים עד לשנת 1850 מתארים את מעלליה הקודרים, ובייחוד אלמנטים לא אנושיים לגמרי הזורמים לכאורה בדם המשפחות שהתיישבו בה.
השניים מתחברים לאור התעניינותם המשותפת בלימודי הנסתר, ומתחתנים במהרה. דרבי עובר לגור עמה באחוזת קראונינשילד יחד עם שלושה משרתים מסתוריים מאינסמאות'. אביה של אסנת, אפרים, היה אדם זקן שלדברי האגדות היה יכול לעורר ולשכך סערות בלב הים בעזרת כוח רצונו בלבד, אולם לבסוף השתגע ומת תחת נסיבות מוזרות מאוד. אסנת, כך מסופר, הייתה תלמידתו המסורה, ושמה באוניברסיטה הלך לפניה כמהפנטת שבכוח מבטה לגרום למושא הסתכלותה להרגיש כי הוא מצוי בתוך גופה, בעודו מסתכל על עצמו. אכזבתה הגדולה ביותר, כך אמרה, הייתה שאינה נולדה בתור זכר, מאחר שהשכל הגברי מחזיק בכוחות ייחודיים ומרחיקי לכת הרבה יותר מאלו הנשיים.
לאורך השנים הבאות מתנתק הקשר בין אפטון לדרבי והופך רעוע יותר ויותר. דרבי מתחיל להפגין סימנים פסיכולוגיים שאינם אופייניים לו, והתנהגותו משתנה; הוא נראה נוהג במכונית ה של אשתו אף על פי שמעולם לא למד כיצד לנהוג, ולעיתים שב לביתו בעודו שרוע במושב האחורי כאשר נהג שכיר או מכונאי יושבים מאחורי ההגה. רק בשנה השלישית לנישואיהם מתחיל דרבי לרמוז בפני אפטון על פחד מסוים, מעין חוסר נוחות, המקננים בו, ופולט הערות לא ברורות על כך ש ושהוא .
אשתו של אפטון מספרת לו על כך שחברתה, מכרה טובה של משפחת דרבי, הגיעה לבקר בביתם של הזוג הטרי, אך המשרתים סיפרו לה כי הבית ריק מאדם. כאשר יצאה החוצה הזדמן לה להביט לעבר אחד מחלונות הספרייה, שם ראתה את אסנת נשענת כנגד הזכוכית, ופניה הכאובים והמובסים חשפו במבטם את עיניו העצובות של דרבי. אפטון מתחיל לתהות האם יש אמת בדבר כוחות הטלפתיה של אסנת.
יום אחד מקבל אפטון מברק מ, מיין, מידי המרשל העירוני, בו נכתב כי אדם מטורף השוגה בהזיות יצא מתוך היער וצרח את שמו בתחינה שיגן עליו. אפטון מגיע למקום בכדי לגלות את דרבי מוחזק באחת החוות, שקוע בשיגעונו הנע בין חוסר אכפתיות מוחלט להשתוללות מאנית. הוא מזהה את אפטון מיד ומתחיל לשוחח עמו במלל חסר היגיון.
השניים נוסעים חזרה לארקהם. בדרך מספר לו דרבי על כך שאסנת גונבת את גופו בכדי ללכת למקומות לא ידועים ולבצע טקסים משונים, בעודו נותר כלוא בתוך גופה שבביתם. לדבריו אין ביכולתה עדיין לשלוט בו למשך זמן רב, ולפיכך הוא מתעורר במקומות שאינו מכיר, ללא ידע מוקדם כיצד הגיע לשם. לפתע משתנה קולו לכדי צרחה עדינה ונסגר ברעש מכני, פניו מתעוותות, וגופו רועד בצורה מוזרה, כאילו עצמותיו ואיבריו מנסים להסתגל לכניסתה של אישיות אחרת. הוא תופס בהגה ומכריח את אפטון להתחלף עמו, וכעבור זמן מה מבקש ממנו לשכוח את דברי ההבל שאמר, .
לילה אחד, כעבור מספר חודשים, מופיע דרבי בפתח ביתו של אפטון, לאחר שהוא מקיש על דלתו את נקישתם הסודית. הוא מספר לו כי אסנת נכנסה לגופו כאשר חזרו לארקהם ברכבו ממיין, ושהיא למעשה כלל אינה אסנת, אלא אביה המכשף, אפרים, אשר השתלט על גופה. לאחר שהוא חושף בפניו כי גירש אותה מביתם יחד עם שלושת המשרתים מאינסמאות', מציע לו אפטון להישאר ללון אצלו.
דרבי מאבד את עצמו לדעת באופן מוחלט בחודשים הבאים. הוא מגיע לביתו של אפטון ערב אחד בעודו ממלמל דברי הבל. אפטון מחליט לאשפז אותו בבית המשוגעים של ארקהם והופך לאפוטרופוס החוקי שלו. בחודש ינואר מתקשרים הרופאים לאפטון ומדווחים לו כי בריאותו של דרבי שבה אליו, על אף שזיכרונו נפגע לצמיתות, וכי הוא דורש לעזוב את המקום לאלתר. עם הגעתו למקום נדהם אפטון לגלות את חברו קם ממיטתו ומשוחח עם הרופאים באופן נורמלי, אך מזהה בעיניו את אותו רוע שראה קודם לכן.
אפטון גומר אומר בדעתו לשים סוף לדבר. הוא מגיע למוסד ויורה למוות בדרבי; להגנתו הוא טוען, .
אפטון מספר על זוועה אחת אחרונה. הוא מתעורר מאוחר בלילה למשמע נקישות בדלת, יחד עם צלצול הפעמון, שניהם בדפוס הסודי שרק הוא ודרבי הכירו. על מפתן הדלת עומדת דמות מצחינה ועטופת סחבות, המשמיעה קולות מימיים, ומושיטה לאפטון פתק מקופל בו כתוב, . אפטון מתעלף תוך כדי קריאת הפתק, והשוטרים שמגיעים לביתו מאוחר יותר מוצאים בין הסחבות שעל הרצפה , ערימת עצמות לצד גולגולת מרוסקת, שלפי הפתולוגיה הדנטלית שלה מזוהה כשייכת לאסנת.
השראה.
הרעיון לסיפור הגיע ללאבקרפט בחלום שחלם ב-1928, עליו כתב ביומנו, .
שני סיפורים אחרים מאותה תקופה עשויים היו להשפיע על כתיבתו של לאבקרפט; הראשון, התרופה מ-1925 מאת ה. ב. דרייק, מגולל את סיפורה של דמות עם כוחות היפנוזה והחלפת נפשות, החוזרת לחיים על ידי השתלטות על גופו של חברה הפצוע. השני, חילופי נשמות מ-1911 מאת , עוסק בהמצאה של מדען המאפשרת לו להחליף את נפשו עם זו של אשתו.
עולמו הספרותי של ה.פ. לאבקרפט.
הסיפור מתייחס באופן חוזר ונשנה לאלמנטים ספרותיים מיצירות אחרות של הסופר, ביניהם מקומות בדיוניים כגון העיר ארקהם, שעל רקעה מתרחשת העלילה, וכן הנמצאת בעיר, בה לומדים דרבי ואסנת. כמו כן מוזכרת העיר אינסמאות', התיישבות קודרת וחורשת רעות אשר ממנה הגיעה משפחת וייט יחד עם משרתיה המוזרים.
ישנן כמה וכמה התייחסויות לספרים אפלים המכילים ידע אסור, ביניהם הספר של איבון, ה, ואף ה, אשר מוזכר שלוש פעמים בסיפור; דרבי מוצא עותקים, ככל הנראה, בספריית האוניברסיטה, ומזהיר את אפטון כי ייתכן שגם אפרים קרא את הכרך הנוראי, וממנו למד כיצד להחליף נשמות, .
מספר ישויות בדיוניות מוזכרות אף הן, כגון , אשר הופיעה לראשונה בסיפור משימת החלום של קאדאת' האבודה, ודרבי מכניס את שמה לכותרת של ספר שירתו, המכונה . כמו כן מוזכרת בסיפור פעמיים הישות , אותה תיאר לאבקרפט לראשונה ברביזיה שערך בעבודתו של , המבחן האחרון; דרבי נוקב בשמה תוך כדי התפרצויות הטירוף שלו, וטוען שראה בה לאחר שהושלך לתהום מלאה ב, מעין יצורים תמנוניים בעלי מאות עיניים, .
לדברי אפטון, דרבי הוא מכר קרוב של המשורר המטורף והידוע לשמצה ג'סטין ג'ופרי, אשר כתב את הספר, , ומת בבית משוגעים בעודו צורח, לאחר שביקר בכפר מרושע בהונגריה. ג'ופרי הוזכר לראשונה בסיפורו של רוברט אי. הווארד, , אשר פורסם גם הוא במגזין סיפורים מוזרים.
דמותו של אדוארד פיקמן דרבי נחשבת לאוטוביוגרפית ברובה ומבוססת על חייו של לאבקרפט הצעיר עצמו; התנהגותה המחניקה של אמו המגוננת, חולניותו ובריאותו הרופפת, והסתגרותו בין ספריו הרחק מפני העולם החיצון, הם כולם דפוסי התנהגות אשר אפיינו את הסופר. מספר מבקרים אף השוו בין דמותה של אסנת ל, אשתו. אף על פי שישנן מספר נקודות דמיון בולטות, כאשר העיקריות מביניהן הן ככל הנראה הדומיננטיות של גרין על נישואיהם, ונטייתה לדחוף את לאבקרפט לנסות לצאת מאזור הנוחות שלו, הדבר נעשה במסגרת הסיפור בידי אסנת במובן דרמטי וספרותי יותר. כמו כן ישנם גם מספר הבדלים בין אסנת לגרין, ובמבט רחב יותר נראה כי אסנת היא למעשה פסיפס של הדמויות הנשיות המשמעותיות ביותר בחייו של לאבקרפט, קרי אמו ואשתו.