הייתה זו התבוסה הראשונה שספג הצבא הקונטיננטלי. קרלטון דיווח על 30 הרוגים אמריקנים ו-431 שבויים, שכללו כשני שלישים מהכוח של ארנולד. הוא ציין בנוסף ש"רבים מתו בנהר" כשניסו להימלט. אלן מאקלין דיווח כי 20 גופות נוספות נתגלו לאחר הפשרת השלגים של האביב במאי 1776. ארנולד דיווח על כ-400 הרוגים ונעדרים, ודיווחו הרשמי לקונגרס סיפר על 60 הרוגים ו-300 שבויים. אבדות הבריטים היו קלות יחסית: דיווחו הראשון של קרלטון לגנרל ויליאם האו הזכיר רק חמישה הרוגים או פצועים, אם כי עדויות שונות העלו את מספר האבדות עד לכדי 50. הדיווח הרשמי של קרלטון ציין חמישה הרוגים ו-14 פצועים.
גופתו של מונטגומרי נמצאה על ידי הבריטים ביום הראשון של שנת 1776 ונערכה לו הלוויה צבאית פשוטה ב-4 בינואר, אשר מומנה על ידי סגן המושל קרמאה. הגופה הוחזרה לניו יורק ב-1818.
מצור.
ארנולד סירב לסגת; על אף שסבל כעת מנחיתות מספרית של שלושה לאחד, מטמפרטורות שהגיעו אל מתחת לאפס ומעזיבה המונית של חייליו לאחר שתם חוזה השירות שלהם, הוא הטיל מצור על העיר.
למצור הייתה השפעה שולית על העיר, שנהנתה לטענתו של קרלטון ממלאי מספיק של מזון עד לחודש מאי. מיד לאחר התבוסה, שלח ארנולד את מוזס חאזן ואדוארד אנטיל למונטריאול כדי לדווח על תוצאת הקרב לגנרל ווסטר. משם, המשיכו לפילדלפיה על מנת לדווח לקונגרס (שניהם היו קנדים דוברי-אנגלית שמוצאם מאזור שלוש עשרה המושבות שהתיישבו בקוויבק, והמשיכו לשרת בצבא הקונטיננטלי במהלך המלחמה). בתגובה לדיווחם, הורה הקונגרס על שליחת תגבורות לצפון, ובמהלך חודשי החורף הגיעו פלוגות קטנות מרגימנטים שגויסו בחופזה בניו המפשייר, מסצ'וסטס וקונטיקט כדי לחזק את חילות המצב של מונטריאול וקוויבק. מחלות, בעיקר אבעבועות שחורות, גבו את מחירן מהצרים במחנה מחוץ לקוויבק, כמו גם מחסור כללי במזון. בתחילת אפריל הוחלף ארנולד בגנרל ווסטר, שבעצמו הוחלף בסוף אפריל על ידי הגנרל ג'ון תומאס.
אף על פי שנהנה מיתרון גדול בכוח אדם, בחר קרלטון שלא לצאת מתחומי קוויבק סיטי ולתקוף את האמריקנים. מונטגומרי, שניתח את המצב לפני הקרב, העריך כי קרלטון, אשר שירת בזמן מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, תחת פיקודו של מייג'ור גנרל ג'יימס וולף (James Wolfe) במצור על קוויבק ב-1759, במהלכו שילמו הצרפתים מחיר כבד על שעזבו את ביצוריהם ויצאו ללחום בבריטים בקרב מישורי אברהם, ובסופו של דבר איבדו את העיר. בהמשך, נחל הגנרל הבריטי ג'יימס מוריי תבוסה בקרב סיינט-פויי ב-1760, לאחר שעזב גם הוא את העיר ויצא ללחום בצרפתים בשדה הפתוח, כך שקרלטון למוד הניסיון לא התכוון לחזור על טעויות קודמיו. ב-14 במרץ הסתנן אל העיר טוחן פרו-בריטי מגדתו הדרומית של הסנט לורנס ודיווח לקרלטון על כ-200 אנשי מיליציה נאמנים בצד הדרומי המוכנים לפעול כנגד האמריקנים. כוונתם הייתה להשמיד את סוללת התותחים האמריקנית המוצבת בפוינט לוי, אך כוח החוד של אותה מיליציה הובס על ידי כוחות מיליציה פרו-אמריקנים בקרב סיינט-פייר ב-25 במרץ.
כאשר הגיע ג'ון תומאס למחנה האמריקני, הביאו אותו התנאים הקשים אשר שררו שם למסקנה כי המשך קיום המצור אינו אפשרי והחל בהכנות לנסיגה. הגעתה ב-6 במאי של שייטת קטנה אל העיר ועימה כ-200 חיילים סדירים בריטיים כחלוץ לפני תגבורת גדולה בהרבה, האיצה את הכנות האמריקנים לעזיבה, אך הנסיגה המסודרת הפכה לבריחה מבוהלת כאשר הוציא קרלטון את התגבורת שהגיעה בצירוף חייליו מהעיר כדי לזנב באמריקנים המתמוטטים. מוכים בידי מחלת האבעבועות השחורות (שגבתה את חייו של הגנרל תומאס במהלך הנסיגה), נסוגו האמריקנים כל הדרך בחזרה לפורט טיקונדרוגה. אז יצא קרלטון למתקפת נגד במטרה לכבוש מחדש את מצודות ימת צ'אמפליין. על אף שהבריטים הכו את האמריקנים בקרב האי ואלקור והשתלטו מחדש על הימה, מנעה ההתגוננות המוצלחת של המשמר האחורי של בנדיקט ארנולד את כיבושן של פורט טיקונדרוגה וקראון פוינט ב-1776.
תוצאות.
ב-22 במאי, עוד לפני שהושלמה נסיגת האמריקנים מהפרובינציה, הורה קרלטון על פתיחת חקירה שמטרתה לזהות את כל הקנדים אשר שיתפו פעולה עם האמריקנים בסביבות קוויבק. החוקרים מנו 757 איש שהודו בשיתוף פעולה פעיל. קרלטון הטיל עונשים קלים על משתפי פעולה קטנים, ואפילו שחרר משתפי פעולה בכירים יותר על בסיס הבטחה לתיקון התנהגותם. ברגע שהושלם סילוק האמריקנים מקוויבק, החלו האמצעים נגד משתפי פעולה להחריף, וגיוס עבור עבודות כפייה לשם תיקון תשתיות שנהרסו במהלך נסיגת האמריקנים היה לעונש נפוץ. אמצעים אלה צמצמו את ביטויי התמיכה של האוכלוסייה המקומית באמריקנים למשך שארית המלחמה.
בין ה-6 במאי וה-1 ביוני 1776 הגיעו עשרות ספינות של הצי הבריטי אל קוויבק. הן נשאו כ-9,000 חיילים בפיקודו של הגנרל ג'ון בורגוני, מתוכם כ-4,000 שכירי חרב ממוצא גרמני המכונים "הסים" (על שם מדינתם, רוזנות הסן-קאסל, אף שחלקם הגיעו למעשה מבראונשוויג) בפיקודו של הברון פרידריך אדולף רידסל (Friedrich Adolf Riedesel). כוחות אלה, שחלקם הספיק להשתתף במתקפת הנגד של קרלטון, שהו בפרובניציית קוויבק בחורף 1776–1777, במהלכו הכבידו מאוד על האוכלוסייה שמנתה רק כ-80,000 תושבים. חיילים רבים מתוכם השתתפו במערכה על עמק ההאדסון בפיקודו של בורגוני ב-1777, ששיאה בקרב סרטוגה.
קתדרלת מריה הקדושה בהילדסהיים
קתדרלת מריה הקדושה בהילדסהיים (גרמנית: Hildesheimer Dom) היא הקתדרלה של העיר הילדסהיים שבגרמניה. הקתדרלה קרויה על שם מרים, אם ישו והיא הוכרזה כאתר מורשת עולמית ב-1985 יחד עם כנסיית מיכאל הקדוש בהילדסהיים.
ב-815 הפכה הילדסהיים לבישופות ונבנתה בה קתדרלה בגודל 36 מטרים מרובעים ואפסיס במזרחה. באותו מקום, נבנתה הקתדרלה בצורתה הנוכחית בשנים 1010-1020 בסגנון רומנסקי אוטוניאני האופייני לסקסוניה העתיקה, סגנון שמתבטא בין השאר בקיומם של אפסיס בשני קצות המבנה. שיפוצים והרחבות נערכו במאות הבאות מספר פעמים וב-22 במרץ 1945 נחרבה הקתדרלה כליל מהפצצות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 נבנתה הקתדרלה מחדש.
בקתדרלה מצויות מספר פריטי אומנות ומורשת, בהן:
במרכז הקלויסטר עומדת קפלת אן שבנויה בסגנון גותי. הקפלה נבנתה ב-1321 וכמעט שלא ניזוקה במלחמת העולם השנייה. על קירותיה מטפס שיח ורדים אגדי בן 1000 שנים המסמל את ההצלחה והשגשוג של הילדסהיים. על פי האגדה, כל עוד ימשיך השיח להצמיח פרחים, תישאר הילדסהיים על כנה. למרות שהקתדרלה חרבה בהפצצות מלחמת העולם השנייה, השיח ניזוק אמנם, אך צמח שוב משורשיו שלא נפגעו.
מוזיאון הקתדרלה מציג אוסף נרחב של חפצי אומנות מימי הביניים.
ב-2010 החלו עבודות שיפוצים בקתדרלה שצפויות להסתיים ב-2014, ובמסגרתן נמצאו יסודות המבנה הקדום מ-815.
ברכיפלמה אמיליה
איירבוס A220
איירבוס A220 (באנגלית: Airbus A220) ידוע גם בשם הקודם בומברדייה סדרה C (באנגלית: Bombardier CSeries) היא סדרת מטוסי סילון צרי גוף לטווח בינוני מתוצרת חטיבת התעופה של בומברדיה; בומברדיה אירוספייס.
מטוס זה מתחרה ב-737-600 וב-737-700 של בואינג, וב-E-195 של אמבראר. על פי בומברדייה, סדרה C חוסך כ-15% דלק בהשוואה למטוסים המתחרים. בדומה למטוסים של החברות המתחרות, למטוסי סדרה C מערכת טוס-על-חוט וג'ויסטיק לשליטה על המטוס.
איירבוס A220-100 (לשעבר: CS100) טס לראשונה ב-16 בספטמבר 2013 ונכנס לשירות ב-15 ביולי 2016 בחברת סוויס. הוא מכיל בין 108 - 133 מושבים.
איירבוס A220-300 (לשעבר: CS300) טס לראשונה ב-27 בפברואר 2015 ונכנס לשירות ב-14 בדצמבר 2016 בחברת אייר בלטיק. הוא מכיל בין 130 - 160 מושבים.
החל מה-1 ביולי 2018 איירבוס מחזיקה בנתח של 50.1% משווי החברה. באוגוסט 2019 פתחה קו ייצור שני למטוס במפעל החברה באלבמה.
תכנון ופיתוח.
רקע.
בעת פשיטת הרגל של יצרנית המטוסים ההולנדית פוקר, הגישה בומברדיה בקשה לרכוש את תוכניות הפוקר 100, אולם בסופו של דבר החליטה בומברדיה לבטל את העסקה בפברואר 1996.
"BRJX" היה תוכנית לייצור מטוס סילון אזורי גדול יותר מבומברדיה CRJ700. במקום מטוס המכיל כ-66-78 מושבים בתצורת ישיבה 2-2, מטוס רחב יותר המכיל 80-120 בתצורת ישיבה של 2-3. דגם זה תוכנן להתחרות בMD-80, 717, 737-500 737-600 ו-A318. אולם לאחר שהגיעו לשוק מטוסי האמבראר E-Jets של המתחרה הברזילאית אמבראר, החליטה בומברדיה לזנוח את הפרויקט לטובת פיתוח הגרסה החדשה ל-CRJ700 ה-CRJ900.
CSeries.
ביולי 2004 הודיעה בומברדיה על הפיתוח של סדרה C, כמחליפה של פרויקט BRJX שבוטל. סדרה C יהיו גדולים יותר מסדרת המטוסים האזוריים שלה , ומסוגל לשאת כ-110-130 נוסעים. בפעם הראשונה בתולדותיה, תתחרה בומברדיה ישירות עם היצרניות הגדולות בעולם; בואינג ואיירבוס.
במרץ 2005 החליטה מועצת המנהלים של בומברדיה לקדם את המטוס בין חברות התעופה על מנת לאסוף הזמנות מראש. באותה התקופה הודיעה על שני דגמים: C110 שבו 100-125 מושבים, ו-C130 שבו 120-145 מושבים. סדרה C תוכננה עם מנועים חדשים חסכוניים בדלק, ובעלי אחוז גבוה של חומרים מרוכבים בגוף המטוס. אסטרטגיה דומה לזו שהשתמשה בואינג בדרימליינר ואיירבוס ב-A350.
מטוסי הסדרה תוכננו לתצורת מושבים 2-3 במחלקת תיירים, ו2-2 במחלקת עסקים/מחלקה ראשונה. בתצורה זו 80% מהמושבים יהיו ליד החלון או ליד המעבר, לנוחות הנוסעים.