חמש שנים מאוחר יותר, במרץ 1950, אימצה האספה המחוקקת של אונטריו פה אחד חקיקה האוסרת אמנות מגבילות, כאשר ראש הממשלה באונטריו, לסלי פרוסט, הכריז, כי "אין מקום באורח חייה של אונטריו לאמנות מגבילות". בשנת 1957 הפך מקיי לסגן מושל אונטריו. הוא כיהן עד שנת 1963. כאשר מקיי נכנס לתפקידו, אירוע חברתי שנתי בשם "יום השנה האזרחית החדשה" היה סגור לקהל הרחב. מקיי שינה את זה, ופתח את האירוע לציבור.
בשנת 1964 הוא ייסד את האגודה הקנדית להגנה על חירויות וזכויות האזרח וכיהן כנשיא כבוד של האגודה. בשנת 1967 הוא מונה לקצין ב"מסדר קנדה".
הוא היה גם אביר החסד של "מסדר סנט ג'ון מירושלים" והיה אחראי על הבאת מסדר סנט לזרוס מירושלים לקנדה.
הוא היה נשוי לקתרין "קיי" ז'אן מקלאוד ונולדו לו שלושה בנים. הוא נפטר בטורונטו בשנת 1970 ונקבר בבית הקברות מאונט פלזנט, בטורונטו.
מורשתו.
בנוסף לשירותו הצבאי הנכבד במלחמת העולם הראשונה; מעורבותו בייסוד הלגיון המלכותי הקנדי; פסיקתו השיפוטית על ביטול ברית אדמות מגבילה אנטישמית; והדמוקרטיזציה שלו בחסותו השנתית של סגן-מושל, מורשתו של ג'יי קיילר מקיי כוללת את הדברים הבאים:
ג'וזאיה וג'ווד
סינגפור סלינגרס
סינגפור סלינגרס (באנגלית:Singapore Slingers) היא קבוצת כדורסל של סינגפור, שמתחרה בליגת אסא"ן. לפני זה היא שיחקה בליגת העל האוסטרלית בכדורסל
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1979 בעיר קנברה שבאוסטרליה. היא שיחקה בליגת העל האוסטרלית בכדורסל וזכתה באליפות שלוש פעמים - 1983, 1983 ו-1988. בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 לאור המצב הכלכלי, הקבוצה עברה לניוקסל. הקבוצה שיחקה ללא הצלחה יתרה ולקראת עונת 2006-07, הרישיון נמכר לקבוצת משקיעים מסינגפור שהעבירו את הקבוצה לעיר. בעונות 2006/07 ו-2007/08 מייק הלמס היה בין כוכבי הקבוצה וזכה בתואר השחקן המצטיין של הונעה. בשנת 2008 התברר שעלויות הטיסה הם גבוהות מדי וקבוצה נאלצה לעזוב את הליגה. בספטמבר 2009 הוככז על הקמת ליגה חדשה - ליגת אסא"ן בה משחקים קבוצות ממדינות שונות באזור. סינגפור סלינגרס סיימה את העונה כסגנית אלופת הליגה. היא שחזרה הישג זה מספר פעמים אך טרם הצליחה לזכות באליפות.
רוזי!
רוזי! (!Rosie) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1967, בבימויו של דייוויד לואל ריץ', עם רוזלינד ראסל, לסלי נילסן וסנדרה די בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "אישה עשירה מאד" של רות גורדון.
העלילה היא על אלמנה עשירה שבנותיה וחתנה עושים הכל כדי להשתלט על רכושה.
תקציר העלילה.
רוזי לורד (רוזלינד ראסל) היא אלמנה מיליונרית שלאחר מות בעלה היא מתנהגת באופן מוחצן ובזבזני. היא נוהגת במהירות במכונית הפרארי שלה ומתכננת לרכוש תיאטרון נטוש בלוס אנג'לס ב-2.5 מילון דולר כדי שתוכל להופיע בו כשחקנית.
היא קשורה מאוד לנכדתה דפני (סנדרה די), בתם של חתנה קבוט שו (לסלי נילסן) ובתה אדית שו (ונסה בראון). יש לה גם בת גרושה - מילדרד (אודרי מדוס).
לרוזי יש עורך דין וידיד נאמן, אוליבר סטיבסון (בריאן ארן) שהתאלמן ומחזר אחריה. דפני מאזינה לשיחה בין אביה ושתי הבנות על תוכניתם להשתלט על רכושה של רוזי בטענה שאינה שפוייה בדעתה.
דפני נחרדת ומגיעה למשרדו של אוליבר ומוצאת שם עורך דין צעיר ונאה בשם דייוויד וילרייט (ג'יימס פרנטינו) שמתאהב בה מיד ומציע את עזרתו. אוליבר ממנה אותו להיות עוזר אישי של רוזי ולהגן עליה מלעשות שטויות. בלש מטעם הבנות עוקב אחריהם ומצלם את רוזי במצבים "מביכים" עם הבחור הצעיר (ה"ג'יגולו") שלה.
לבסוף הם מארגנים לה אשפוז כפוי במוסד סגור שם מטפלת בה אחות (חואניטה מור). קבוט מבקר אותה ומורה לה לחתום על מסמך ויתור על רכושה לטובתם אחרת תישאר במוסד זמן בלתי מוגבל, אך היא מסרבת.
דפני, אוליבר ודייוויד מגלים את מקום המוסד ובמבצע מתוחכם הם מבריחים אותה משם.
לבסוף מתנהל המשפט בו מנסים להוכיח שאינה שפוייה. רוזי מביימת התעלפות ובהיותה "מטושטשת" היא אומרת לבנותיה שמחקה אותן מהצוואה כי חשבה שהן לא אוהבות אותה. כעת אם תוכרז בלתי שפוייה אין אפשרות לתקן את ה"צוואה". הן קוראות בקול שהיא נורמלית, רוזי "מתעוררת" והשופט קובע שבזה מסתיים המשפט לטובתה.
אוליבר מציע נישואים לרוזי ודפני ודייוויד מחזקים את הקשר.
הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 1872
הבחירות הפרלמנטריות השניות בהיסטוריה של קנדה מאז איחוד קנדה התקיימו מה-20 ביולי ועד ה-12 באוקטובר 1872. היו אלו בחירות לבית הנבחרים הקנדי, הבית התחתון בתוך הפרלמנט של קנדה. במהלך הבחירות היו שתי מפלגות מרכזיות: המפלגה השמרנית בראשות ראש הממשלה המכהן, ג'ון אלכסנדר מקדונלד והמפלגה הליברלית בראשות אדוארד בלאק (לא מועמד רשמי), לשעבר ראש ממשלת פרובינציית אונטריו. נוסף על כך התחרתה גם המפלגה השמרנית-ליברלית, שהייתה מפלגה בחסות המפלגה השמרנית בעלת מצע דומה אשר העמידה גם כן את ג'ון אלכסנדר מקדונלד כמועמד מטעמה לראשות הממשלה. היו אלו הבחירות הראשונות שבהן הצביעו תושבים במניטובה ובקולומביה הבריטית מאז כניסתן לאיחוד.
במהלך הבחירות התגלתה המפלגה הליברלית כמפלגה החזקה ביותר בעלת מירב הקולות אך השמרנים והשמרנים-ליברלים התאחדו כדי ליצור קואליציה. בסופו של דבר השיג הגוש השמרני 100 מושבים בבית הנבחרים, מספר שווה לבחירות הקודמות בעוד הליברלים ניצחו ב-95 מושבים, 33 מושבים יותר מאשר בבחירות הקודמות. מתוך כלל בעלי זכות ההצבעה 70.3% הצביעו, משמע ירידה של 2.8 אחוזים מבבחירות הקודמות. הקואליציה השמרנית נשארה בשלטון ומקדונלד המשיך לכהן בראשות הממשלה. קולות השמרנים התחלקו בין 63 מושבים למפלגה השמרנית ו-36 מושבים למפלגה השמרנית-ליברלית. הקואליציה השמרנית נתמכה בידי מועמד שמרני בעל מושב אחד. מועמדים עצמאיים בבחירות ניצחו ב-6 מושבים בבית הנבחרים.
אליהו שוסהיים
אליהו יוסף שוסהיים
My Love (שיר של ראוט 94)
My Love הוא סינגל של התקליטן ומפיק התקליטים הבריטי ראוט 94, בשיתוף פעולה עם הזמרת הבריטית ג'ס גלין. השיר יצא ב-28 בפברואר 2014. השיר וגרסתו האקוסטית מופיעים בגרסת הדלוקס ובגרסה האמריקאית של אלבומה "I Cry When I Laugh".
השיר "Proud of Me" של ליל קיד , בשיתוף פעולה עם יאנג ת'אג, לקח דגימה מהשיר.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ של השיר "My Love", שבוים על ידי ריאן סטייק, יצא לראשונה ליוטיוב ב-27 בינואר 2014. הווידאו קליפ צולם באינפרה אדום. הווידאו קליפ עוקב אחר צעיר (ג'ון פלמינג) כשהוא נכנס למועדון לילה, רוקד עם צעירה (לורנה סרריה), עוזב איתה, מתחבק איתה בגשם, ובהמשך נרמז שמקיים יחסי מין איתה בביתה של הצעירה. לאחר מכן, היא מתקלחת והוא עוזב. רגע לפני שהווידאו קליפ מסתיים, הוא חוזר לצבעו הרגיל, והוא מוצג הולך בחוץ בגשם.
פרנסיס דייוויס מילט
פרנסיס דייוויס מילט (באנגלית: Francis Davis Millet; 3 בנובמבר 1848 - 15 באפריל 1912) היה צייר, פסל וסופר קלאסי אמריקאי, שנפטר בטביעת האוניה טיטאניק ב־15 באפריל 1912.
ראשית חייו.
פרנסיס דייוויס מילט נולד במטאפואיסט, מסצ'וסטס. בגיל חמש עשרה נכנס מילט לגדוד של מסצ'וסטס, תחילה כילד מתופף ואז כעוזר כירורג (שעזר לאביו, המנתח) במלחמת האזרחים האמריקאית.
הוא ציין מספר פעמים את ניסיונו בעבודה עבור אביו כסיבה להעדפת הצבע אדום - הדם החי, בו הוא השתמש לעיתים קרובות בציוריו המוקדמים. הוא סיים את לימודיו בהרווארד עם תואר שני באמנויות. הוא עבד ככתב ועורך בחברת בוסטון קורייר ולאחר מכן ככתב בתערוכת המאה בפילדלפיה.
קריירה.
בשנת 1876 חזר מילט לבוסטון כדי לצייר ציורי קיר בכנסיית טריניטי בבוסטון יחד עם ג'ון לה פרג'. הוא נכנס לאקדמיה המלכותית לאמנויות יפות באנטוורפן, בלגיה. הוא היה התלמיד הראשון שזכה במדליית כסף בשנתו הראשונה. בשנה שלאחר מכן הוא זכה במדליית זהב. במלחמת רוסיה-טורקיה בשנים 1877–1878 הוא עבד ככתב צבאי של מספר עיתונים - ניו יורק הראלד, לונדון דיילי ניוז וה- London Graphic. הוא עוטר באותות על ידי רוסיה ורומניה בזכות האומץ שבאש ושירותיו לפצועים.
מילט הפך לחבר באגודת האמנים האמריקאים בשנת 1880, ובשנת 1885 נבחר כחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק וכסגן יו"ר הוועדה לאמנות יפה. הוא מונה לנאמן של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, וישב בוועדה המייעצת של הגלריה הלאומית לאמנות. הוא היה מנהל העיצוב בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו בשנת 1893. הקריירה שלו כללה עבודה במספר ירידי עולמיים, כולל וינה, שיקגו, פריז וטוקיו, שם תרם כשופט, מנהל, צייר / מעצב ציורי קיר ויועץ.
מילט היה בין מייסדי בית הספר למוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון, והיה בעל השפעה בראשית ימיה של הפדרציה האמריקאית לאמנויות. מילט היה מעורב באקדמיה האמריקאית ברומא מראשיתה וכיהן כמזכיר שלה בשנים 1904 עד 1911. הוא היה חבר מייסד וסגן יו"ר הוועדה האמריקאית לאמנויות יפות, וכיהן משנת 1910 עד מותו בשנת 1912.
הוא מת על סיפונה של הטיטאניק בעת שנסע לעסקי אקדמיה לניו יורק.
מילט היה גם סופר ועיתונאי. הוא תרגם את טולסטוי וגם כתב מאמרים וסיפורים קצרים. בין פרסומיו ספרי סיפורים (1892), הדנובה מהיער השחור לים השחור (1892) ומשלחת לפיליפינים (1899).
כפסל ומעצב ידוע, מילט תכנן את מדליית מלחמת האזרחים בשנת 1907 לבקשת צבא ארצות הברית ומחלקת המלחמה של ארצות הברית ומדליית המבצע הספרדי ב -1908. הוא עיצב את תקרת חדר הישיבות של בית המושל בבולטימור, מרילנד.
חיים אישיים.