בעיירה קטנה, חבורת צעירים נרגשים מתכננים את נשף יום האהבה. האניגר, ראש העיר, מספר למנהלת המכבסה המקומית, מייבל אוסבורן, שזה נשף יום האהבה הראשון שנערך מזה עשרים שנה. הוא מספר שהסיבה לכך היא שבנשף האחרון אירע פיצוץ במכרה המקומי אשר לכד בתוכו חמישה כורים בזמן שמנהלי העבודה סיימו את עבודתם מוקדם יותר בשל ההכנות לנשף. שישה שבועות לאחר התאונה, השורד היחידי, הארי וורדן, הסובל מטראומה המלווה בטירוף, אי-שפיות ושיגעון, חולץ מהתאונה ונשלח למוסד לחולי נפש בעקבות מצבו המעורער. לאחר שנה, הוא בורח מהמוסד ביום האהבה ורוצח את אנשי הצוות שהיו אחראים לפיצוץ שהיה במכרה. כמו כן, הארי משאיר אזהרה לאנשי העיירה, לפיה אם יחגגו שוב את חג האהבה, הוא יחזור לנקום. מכיוון שעברו עשרים שנה ומעטים האנשים שעדיין מאמינים לסיפור הזה, הוחלט לקיים שוב את הנשף ולשים את העבר מאחור.
ג'סי "טיג'יי" האניגר, בנו הצעיר של ראש העיר, חוזר אחרי זמן ארוך שהוא חי מחוץ לעיר ומגלה שהאקסית שלו, שרה, יוצאת עם חבר ילדותו אקסל. הרגשות המעורבים של השניים כלפי שרה מעכירים את היחסים ביניהם והופכים אותם מחברים ליריבים.
ראש העיר ומפקד המשטרה, ג'ייק ניובי, מקבלים קופסת שוקולדים ומגלים בתוכה, לחרדתם, לב אנושי מדמם ולצידו פתק איום עם אזהרה שלא לחגוג את הנשף. בניגוד לשאר אנשי העיירה, השניים מאמינים שוורדן חזר.
בלילה מבצע הארי את זממו הראשון. הוא נכנס למכבסה ומוצא את מייבל, ואז הוא רוצח אותה ומכניס את גופתה לתוך מייבש. בבוקר שלמחרת, מגיע ג'ייק למכבסה ומוצא את הגופה. כדי למנוע פאניקה כבדה, ג'ייק לא מספר את האמת ומשחרר הודעה שבה נכתב שמייבל מתה מהתקף לב. הוא מתקשר למוסד חולי הנפש בו היה מאושפז הארי ומגלה שאין לו כל זכר, דבר המעיד שבאמת הארי חזר לנקום.
עקב מותה של מייבל הנשף מבוטל. טיג'יי, שרה, אקסל וחבריהם פאטי, הוליס, האוורד, מייק, הארייט, דייב, סילביה, ג'ון וגרטשן, מתאספים בבר המקומי שבו הם נוהגים לבלות ומתכננים לקיים מסיבה משלהם במקום הנשף שבוטל. הייפי, הברמן במקום, מספר להם על הארי אך הם לא מאמינים לו. על מנת לגרום לביטול המסיבה ולגרום להם לחזור בם מדבריהם, הייפי מתכנן להתחפש להארי ולהפחיד אותם. עם זאת, כשהוא לבד בביתו, הארי האמיתי רוצח אותו על ידי כך שהוא מכה בראשו באמצעות מכוש.
בלילה הבא בזמן המסיבה, טיג'יי ואקסל ממשיכים לריב על שרה עד אשר היא מחליטה שהיא אינה מעוניינת באף אחד מהם. בינתיים, דייב נמצא לבד במטבח ומותקף על ידי הארי, אשר מטביע את ראשו בסיר מים רותחים ולאחר מכן דוקר אותו בבטנו וכורת את ליבו, שמורתח בסיר. גרטשן מגיע למטבח בשביל להכין נקניקיות ומגלה שהמים אדומים מדם הנוזל מתוך הלב של דייב. למרות זאת, היא חושבת שמדובר במתיחה ושהלב והדם מלאכותיים.
ג'ון וסילביה עזבו את המסיבה והלכו למלתחות של המכרה, שם הם מתמזמזים ומקיימים מעין מין אוראלי. ג'ון חוזר למסיבה כדי להביא בירה ומשאיר את סילביה לבדה. אחרי כמה דקות, מגלה סילביה את גופתו של הייפי ואז מותקפת בהפתעה על ידי הארי, המשפד את ראשה על צינור האמבטיה. ג'ון חוזר עם הבירה ומגלה את גופתה של סילביה ובשל כך רץ בהיסטריה למסיבה.
הוליס, יחד עם פאטי, שרה, האוורד, מייק והארייט, יורדים למכרה. בינתיים, גרטשן מגלה את שאר חלקי גופתו של דייב בתוך המקפיא וג'ון חוזר אליהם ומספר על הרצח של סילביה. טיג'יי מספר שהוא חושב שהארי אחראי לרציחות וכל החוגגים מאמינים לו ומתפזרים. ג'ון וגרטשן נוסעים לספר זאת לג'ייק. טיג'יי ואקסל יורדים למכרה להציל את חבריהם. בינתיים, מייק והארייט הולכים לחדר המנועים לקיים סקס, אבל עוד לפני שהם מתפשטים, מגיע הארי והורג אותם עם מקדחה. הוליס הולך לחפש את מייק והארייט, ומוצא גופותיהם המנוקבות ואז הארי מופיע ורוצח אותו בהפתעה עם אקדח מסמרים.
שרה, פאטי והאוורד מגלים את הגופה המנוקבת של הוליס והאוורד בורח בבהלה ומשאיר את הבנות לבד. אקסל וטיג'יי מגיעים על מנת לחלץ את הבנות. החבורה הולכים לכיוון המעלית, אבל מגלים שהיא מקולקלת ולכן מחליטים לטפס בסולם. בחצי הדרך למעלה, גופתו של האוורד נופלת עליהם והם נבהלים. במחשבה שהארי נמצא מעליהם ומנסה להגיע ולרצוח אותם, הם מחליטים לרדת, אך הם מגלים ושמים לב שהמכרה חצי מוצף ועוברים על גשר מאולתר. אך כאשר אף אחד לא שם לב, אקסל נופל מהגשר וככל הנראה טובע.
שרה ופאטי מאבדות את טיג'יי ולאחר כמה רגעים, הארי מפתיע אותם והורג את פאטי עם מכת מכוש בבטן. שרה, שנשארה לבדה, מצליחה לברוח מהארי ולפגוש מחדש את טיג'יי.
ג'ון וגרטשן מגיעים למשרד של ג'ייק ומספרים לו על הרציחות הנוספות. ג'ייק, יחד עם כמה מהגברים של העיירה, יוצא להציל את טיג'יי ושרה.
שרה וטיג'יי הודפים את הארי בסדרה של עימותים. בסופו של דבר הם מגיעים למנהרה צדדית קטנה, וכשנראה שידו של הארי על העליונה, שרה הודפת אותו ומצליחה להוריד ממנו את המסכה. וכאן מתברר, לתדהמתם הרבה של השניים, שהרוצח הוא לא באמת הארי אלא אקסל המחופש שביים את המוות שלו מקודם כדי שיוכל להמשיך לרצוח. בסצנת פלאשבק המתארת מה הוביל אותו לשרשרת הרציחות, מתברר שאקסל הוא הבן של אחד מאנשי הצוות אשר היה אחראי על הפיצוץ. מכיוון שהוא היה עד לרצח של אביו על ידי הארי האמיתי, הוא איבד את שפיותו ומסיבת יום האהבה מימשה את הפוטנציאל שלו לאלימות, ולכן הוא התחפש להארי.
אקסל בטעות שובר קורת עץ אשר ממוטטת את המנהרה הצדדית, בדיוק בזמן שג'ייק ואנשי העיירה מגיעים לחלץ את טיג'יי ושרה. ההתמוטטות של המנהרה ככל הנראה הרגה את אקסל. שרה וטיג'יי מספרים הכל לג'ייק, אשר מספר שהארי וורדן למעשה מת לפני חמש שנים ושלא יכול להיות בכלל שאחת מהרציחות באמת בוצעה על ידו, אפילו אם בבירור אקסל היה איתם בזמן הרציחות והיה עד להן. כשהם מתכננים ללכת, הם שומעים שאקסל עדיין בחיים והשניים חוזרים למנהרה. עם זאת, רק ידו של אקסל גלויה לעין. בצד השני של המנהרה, אקסל קוטע את ידו כדי להשתחרר והולך, כשהוא מתפתל מכאבים בזרועו הכרותה והמדממת, לכיוון המערה הנטושה, ומבטיח להתנקם בטיג'יי ושרה ביום האהבה הבא.
רימייק.
ב-16 בינואר 2009 יצא לקולנוע בארצות הברית החידוש לסרט בטכנולוגיית 3D, בכיכובם של ג'נסן אקלס, ג'יימי קינג וקר סמית'. הסרט יצא לבתי הקולנוע בישראל ב-12 בפברואר 2009.
מעיין שטוב
מעיין שְטוּבּ היא חנות כלבו ותיקה בירושלים. החנות, בפינה הצפונית-מערבית של צומת הרחובות יפו והמלך ג'ורג' (צומת האיקסים), נפתחה בראש חודש ניסן ה'ת"ש, 9 באפריל 1940, והייתה למותג ירושלמי ידוע.
בעלי החנות, משפחת שטוב, הם יוצאי העיר מיינץ בגרמניה, שעלו לארץ ישראל קודם מלחמת העולם השנייה, תוך שהם נוטשים את חנות הכלבו השנייה בגודלה בעיר פרנקפורט שהייתה בבעלותם והייתה בעלת שם דומה: "Stubs Quelle".
לפי תוכנית בינוי שאושרה ב-2008, יוקם במקום חנות הכלבו, שהייתה במבנה דו-קומתי, מבנה חדש בן 10 קומות שישמש למסחר, משרדים ומגורים, מעל שתי קומות תת-קרקעיות לשימוש כמחסנים.
מקור ה"מעיין".
בשם החנות ובסמלה מופיע ציור של מעיין. הסיבה לכך הוא הסיפור שבפי מייסד החנות, יהודה אלכסנדר שטוב. בצעירותו יצא מגליציה לגרמניה על מנת ללמוד תורה. לצורכי מחייתו ותשלום שכר הדירה, שימש כרוכל המציע מוצרי סדקית. שטוב הלך והצליח, במרוצת הזמן רכש עגלה קטנה בה הניח את סחורתו, ולבסוף בנה לעצמו דוכן קבוע ברחוב. באחד הלילות חלם חלום מוזר לפיו ברצפת החדר שבו התגורר נובע מעיין ובו דגים חיים, והוא עומד ודג אותם. כשהגיעו ימי החגים, נסע למשפחתו, וכשנכנס ליחידות אצל רבו האדמו"ר מבאבוב, סיפר לו את דבר החלום אשר חלם. האדמו"ר רבי שלמה הלברשטאם האזין ופסק: "דגים הם סימן למזל ולברכה, מים נובעים הם סימן לשפע - הרחב עסקיך ותזכה להצלחה מאת ה'". כשחזר שטוב למיינץ, פתח חנות קטנה, ואחר כך חנות גדולה יותר, עד שפתח חנות שהשתרעה על בלוק שלם, השנייה בגודלה בפרנקפורט, והיא נקראה: Stubs Quelle - "המעיין של שטוב".
הכלבו בגרמניה.
החנות נשאה אופי משפחתי. הזבנים היו בני המשפחה היהודית. המוניטין שלה היו המקצועיות והיושר. בניגוד לכלל החנויות שהיו פתוחות ביום השבת, חנותו של שטוב נותרה סגורה בשבת. זמני פתיחת החנות במוצאי שבת פורסמו, ותורים ארוכים השתרכו בפתח החנות והמתינו בסבלנות לפתיחתה במוצאי שבת.
לאחר שעלו הנאצים לשלטון ב-1933, ולאחר כמה תקריות אנטישמיות שכללו פריצה אלימה של אנשי האס אה לחנות בשנת 1934, נמלטו יהודה אלכסנדר שטוב ובנו וחתנו לארץ ישראל והגיעו לירושלים.
בירושלים.
בני המשפחה שכרו חמש חנויות קטנות מאת יורשי עזבון חיים ולירו, בעל קרקעות במרכז העיר, והם פרסמו מודעה: "בקרוב ייפתח בית מסחר לכל מיני סחורות מצרכים מעין שטוב רח' יפו, פינת צ'נסלור. תחכו - בכל קנייה תחסכו". לאחר הקמת המדינה שמו של רחוב צ'נסלור שונה לשטראוס.
סמל החנות מורכב מהאות העברית "ש", ובאמצעה האות הגרמנית "S", המייצגות את שם המשפחה. מהאותיות נובעים כלפי מעלה קילוחי מים. הסמל "מעיין שטוב" הפך למותג בירושלים.
המיוחד בחנות היה שהיו בה בגדים לכל גיל ולכל עונות השנה לפי האופנה המקובלת, במחירים הוגנים ושירות מסור ואמין. בשנות הצנע בימיה הראשונים של המדינה סיפקה החנות סחורה איכותית וגם בשנים אלו יכלו מעוטי יכולת לקנות בה ולשלם בתשלומים או בהתחייבויות לזמנים לפי בחירה.
החלטת ההריסה.