במהלך הקריירה צילם גוטליב מאות צילומי דיוקן של מוזיקאי ג'אז בולטים, לרוב בעת הופעה באחד ממועדוני הג'אז הידועים בניו יורק. עם המוזיקאים הבולטים שאותם צילם נמנים לואי ארמסטרונג, דיוק אלינגטון, צ'ארלי פארקר, בילי הולידיי, דיזי גילספי, ארל היינס, ת'לוניוס מונק, סטן קנטון, ריי מקינלי, בני גודמן, קולמן הוקינס, לואי ג'ורדן, אלה פיצג'רלד ובני קרטר.
ביוגרפיה.
גוטליד נולד ב-28 בינואר 1917 בשכונת קנרסי בברוקלין, וגדל בבאונד ברוק, ניו ג'רזי, שם עבד אביו בעסקי הבנייה והנגרות. ב-1938 סיים את לימודיו לתואר בכלכלה באוניברסיטת ליהיי (Lehigh) בפנסילבניה. במהלך לימודיו בליהיי היה כתב בשבועון הסטודנטיאלי ואף הגיע להיות עורך אחראי של "The Lehigh Review", מגזין סטודנטיאלי בנושא מדע ואמנות. בשנתו האחרונה בלימודים החל לחבר טור שבועי בנושא ג'אז בעיתון היוקרתי "וושינגטון פוסט". לאחר שהוחלט במערכת העיתון שאין די תקציב כדי לממן צלם שיצלם תמונות עבור הטור, רכש גוטליב לעצמו מצלמה לצילום עיתונות והחל לצלם בעצמו את התמונות לטור.
ב-1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, גויס גוטליב לשירות בחיל האוויר האמריקאי, שבו שירת כקצין צילום וקצין מיונים. לאחר מלחמת העולם השנייה עבר גוטליב לניו יורק כדי לעסוק בעיתונות. הוא עבד ככתב וצלם במגזין "דאון ביט" (שהיה בזמנו מגזין הג'אז המוביל), ועבודתו פורסמה גם לעיתים קרובות ב-"Record Changer", ב-"Saturday Review" וב-"Collier's". ב-1948 פרש גוטליב מעיסוק בתחום הג'אז כדי לבלות זמן בחיק אשתו דֶליה וילדיו.
לאחר שעזב את "דאון ביט", החל גוטליב לעבוד בחברת "Curriculum Films", חברה שייצרה סרטי שקופיות חינוכיים. לאחר מכן הקים חברה משל עצמו שעסקה בהכנת סרטי שקופיות, שנרכשה לאחר מכן על ידי חברת מקגרו-היל. רבים מסרטי השקופיות שהכין זכו בפרסים, מטעם מועצת הסרטים הקנדית (Canadian Film Board) ומטעם איגוד הספרנים לסרטים חינוכיים (Educational Film Librarians Association). גוטליב אף חיבר ואייר ספרי ילדים, לרבות "The Four Seasons" ("ארבע העונות"), "Tigers Adventure" ("הרפתקאות נמרים") ו-"Laddie the Superdog" ("לדי, סופר-כלבה"). הוא אף כתב ספרי לימוד כמו "Science Facts You Won't Believe" ("עובדות מדעיות שלא ייאמנו") ו-"Space Flight" ("טיסה בחלל").
מלבד קריירת הצילום שלו, גוטליב אף עסק בטניס כתחביב. גוטליב ובנו סטיבן דורגו פעמים רבות במקום הראשון בדירוג הקבוצות של אב ובן בחוף המזרחי של ארצות הברית, ופעמיים הם נמנו עם עשרת הצמדים המובילים בארצות הברית. בנו סטיבן הלך בעקבות אביו והיה אף הוא לצלם מקצועי. תצלומיו של סטיבן הופיעו לעיתים קרובות באתרי האינטרנט של קודאק ושל ניקון, וקודאק ציינה אותו כאחד מחמשת "הסמלים המקצועיים של קודאק" בארצות הברית. האדריכל איי אם פיי אמר כי "[סטיבן] גוטליב מתעלה מעל לצילום האדריכלי המסורתי בעזרת פירוש האדריכלות בתפיסה של אמן אמיתי".
גוטליב נפטר ב-23 באפריל 2006 בגרייט נק, ניו יורק, בשל סיבוכים של שבץ.
מורשתו.
לפי בקשתו של גוטליב, תצלומיו עברו לאחר מותו (ב-2010) לרשות הציבור. בתמונותיו נעשה שימוש במיזמים חופשיים רבים, ובהם ויקיפדיה.
דיסונאנס
קונרד מן
קונרַד מַן (גרמנית: Konrad Mann; 15 באפריל 1915 - 31 בדצמבר 1991) היה פסנתרן, מנצח, מלחין ומנהל מוזיקלי בישראל ובגרמניה המזרחית.
קורות חיים.
מן נולד בווינה בירת אוסטריה, בנו של משה מן. למד מוזיקה בעירו, ועם תום לימודיו עבד כפסנתרן ומנצח בה ובלבוב.
בשנת 1939 ברח עם הוריו לרומניה, ומשם הגיעו לארץ ישראל. בארץ כיהן כמנצח מקהלות, קונצרטים ואופרות.
בשנת 1945 נוסדה ביוזמת המפלגה הקומוניסטית הישראלית מקהלת הפועלים "רון", ומן היה למנצחהּ. רפרטואר המקהלה כלל שירי עם ארצישראליים, שירים סובייטים ושירי פועלים. המקהלה התפרקה עם עזיבתו את הארץ. כן שימש כמנצח המקהלה של קבוצת שילר.
בשנות ה-50 כיהן כמנהל המוזיקלי וכמנצח המקהלה של התיאטרון המוזיקלי "דו רה מי" וכמנצח המקהלה של תיאטרון "הבימה". בנוסף הלחין פזמונים ויצירות מוזיקליות, הופיע בנגינה בפסנתר, ובראשית שנות ה-50 לימד שירה במקהלה בבית הספר הדרמטי שליד התיאטרון הקאמרי.
מן זכה להערכה. מבקר המוזיקה של "דבר", מנשה רבינא, כתב כי המקהלה של מן בתיאטרון המוזיקלי "ראויה לשבח". בביקורתו על המחזמר "זעקי ארץ אהובה" מאת מקסוול אנדרסון וקורט וייל על פי ספרו של אלן פטון, שעלה בתיאטרון "הבימה" ב-1953 בבימוי יוליוס גֶלנֶר, בכיכובו של אהרן מסקין ועם גדעון זינגר כראש המקהלה, וזכה להצלחה רבה, כתב כי מן "הכין את המקהלה לזימרה מלוכדת ואמנותית. פרקי הזימרה אינם מסובכים ביותר, אבל יש קטעים אחדים דיסונאנסיים, שביצועם מחייב מומחיות רבה. רמת הביצוע במקהלה גבוהה ורב חלקה בהצלחת המחזה כולו".
מבקר התיאטרון של "דבר" כתב כי "להצלחה זאת [של המחזמר] עשה רבות מדריך המקהלה והאחראי לביצוע המוזיקלי קונראד מאן, אשר נתן לזמרים ולמוזיקה עומק, ביטוי, רגש".
מבקרת המוזיקה של "על המשמר", אוליה זילברמן, כתבה על מקהלת רון: "התברכנו במקהלה עממית שמנצחה הצעיר הוא כשרון אמיתי בענף זה. הושגה גמישות צלילית של המנגנון, המאפשרת אפקטים צליליים רבים... עיבודי השירים והשיר של המנצח מן עצמו ("שיר למחר") מעידים על טעמו הטוב... צמחה כאן מקהלה עממית, שיש לה כבר זכות לפירסום ולהופעות". בעקבות ניצוחו על האופרה הקומית "פרא דיאבולו" לדניאל אובר כתבה כי מן הוא "מנצח צעיר בעל כשרון בולט. ידיים ברוכות, מלאות הבעה של מצח אמיתי, יש לו לצעיר זה, אוזן מבחינה ודקה, מרץ ואינטנסיביות ההרגשה המוזיקלית. הוא "החזיק" את האנסאמבל כולו כמעט בלי הכנה מוקדמת, ובנקל יכולים אנו לתאר לעצמנו עד כמה מסוגל היה לגלות את כוונותיו אילו עמד לרשותו מנגנון תזמורתי מלא וטוב". על הצגת הבכורה של התיאטרון המוזיקלי, האופרטה "ברון הצוענים" ליוהאן שטראוס (הבן), כתבה: "המנצח הצעיר והכשרוני, שגם הוא היה טירון בניצוח על הצגה בימתית - קונראד מן מילא את אשר ציפיתי. לרשותו עמדה תזמורת דלה, אך בניצוחו הייתה דינאמיקה טובה וריתמוס חי, אוזן מבחינה, אך עוד לא היה הליכוד הדרוש, שיבוא בוודאי בהמשך ההצגות. צליל המקהלות היה מצוין וסצינות האנסאמבל מלוכדות בצליל ומעובדות יפה". עם כנס המקהלות בבאר שבע ב-1954 העירה כי "קונרד מן הוא כשרון יוצא מן הכלל כמנצח־מקהלה, מסוגל הוא להביא את שירתה לידי פלאסטיות תיאוריות-ממש".
מן נישא לרות אורית, ובסוף שנות ה-40 היו השניים הורים לבן, יאיר. בשנות ה-50 התגרשו בני הזוג, והבן נותר עם האב, עם עזיבתו של מן את הארץ בסוף אותו עשור הוא מסר את בנו לקיבוץ יד חנה, לאחר שנאסר עליו להוציאו מן הארץ.
בשנת 1959 הוזמן על ידי ממשלת גרמניה המזרחית לנצח על מקהלות ברדיו ובטלוויזיה לפרק זמן של שנה.
באוקטובר 1960 התמנה מטעם משרד התרבות של גרמניה המזרחית כמנצח התזמורת הסימפונית של זול (Suhl) שפעלה בעיירה הילדבורגהאוזן (Hildburghausen) (כיום במדינת תורינגיה). שם פעל לקדם את המוזיקה המודרנית (יצירותיהם של מלחינים כמו ארנולד שנברג, פאול דסאו, הנס אייזלר, קרל אורף ועוד). כן ניהל את פסטיבל המוזיקה העכשווית.
ב-1965 התפטר מהנהלת תזמורת הילדבורגהאוזן ועבר לברלין, שם הקים וניהל תזמורת קאמרית (Neue Kammerorchester Berlin).
עד מלחמת ששת הימים לימד בבית הספר הגבוה למוזיקה. בעקבות המלחמה והיותו אזרח ישראלי פוטר ממשרתו.
היה חבר איגוד המלחינים והמוזיקולוגים של גרמניה המזרחית (Verband der Komponisten und Musikwissenschaftler der DDR).
הצייר שבתאי אלדג'ם, מחברי מקהלת רון, צייר ציור שמן שבו נראה המנצח, קונרד מן, ולמולו דיוקנאותיהם של זמרי וזמרות המקהלה. בצד העליון של הציור נאבקים כוחות הרשע עם כוחות הטוב, על פי המשנה הקומוניסטית. לדברי אלדג'ם, כל הדמויות בציורו הן אמיתיות וצוירו על פי צילומים ועל פי הזיכרון. הציור ניתן במתנה לקבוצת שילר.
קונרד מאן
קונראד מן
קונראד מאן
אסטוניה במשחקים הפאראלימפיים
אסטוניה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992). עד משחקים אלו, התחרו הספורטאים האוקראינים במסגרת המשלחת הסובייטית, ובמשחקים שנערכו ב-1992 השתתפו, לצד ספורטאים ממדינות נוספות שהרכיבו בעבר את ברית המועצות, במשלחת מאוחדת (Unified Team). גם במשחקי החורף הפאראלימפיים לקחה אסטוניה חלק מאז אולימפיאדת הנכים אלברוויל (1992) ושלחה משלחות גם למשחקים אלו עד לאולימפיאדת הנכים סולט לייק סיטי (2002).
היסטוריה.
הופעת הבכורה של אסטוניה כמדינה עצמאית במשחקי הקיץ הפאראלימפיים נערכה במשחקים שנערכו בברצלונה 1992, כששלחה משלחת של שני גברים וארבע נשים. המשלחת שבה מהמשחקים עם 3 מדליות פאראלימפיות.
לאורך השנים זכתה המשלחת האסטונית ב-18 מדליות פאראלימפיות, בהן ארבע מדליות זהב, שמונה מדליות כסף ושש מדליות ארד במשחקי הקיץ, ומדליית ארד אחת במשחקי החורף.
הספורטאית האסטונית המצליחה בתולדות המשחקים הפאראלימפיים היא השחיינית מרקה קורקיאס שזכתה בשבע מדליות פאראלימפיות, בהן שתי מדליות זהב, ארבע מדליות כסף ומדליית ארד אחת.
גאורגי סקלרוב
גאורגי סקלרוב הוא ספורטאי בולגרי שהתחרה במשחקים הפאראלימפיים במסגרת המשלחת הבולגרית. הוא מחזיק בחמש מדליות פאראלימפיות, מהן שלוש מדליות זהב, והיה לספורטאי הבולגרי הראשון שזכה במדליית הזהב במשחקים.
ביוגרפיה.