פתח (תנועה)
פרידייש גרוס
פרידייש גרוס (בהונגרית: Grósz Frigyes; נאג'ווארד, 16 בנובמבר 1798 – נאג'ווארד, 3 בינואר 1858) היה דוקטור לרפואה, רופא עיניים, סופר יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
פרידייש גרוס נולד במשפחה יהודית. אביו משה גרוס היה אחד מפרנסי הקהילה בעירו. ב-1816 הפך לסטודנט באוניברסיטת פשט (נדיר ביותר ליהודי באותה תקופה). בשנת 1819 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה. הוא למד לאחר מכן רפואה בווינה. בשנת 1825 קיבל את התואר דוקטור לרפואה וכירורג. בשנים 1825–1829 עבד כרופא הית אצל התעשיין לאנג בטלץ' שבמוראביה. הוא הקים שם בית חולים למחלות עיניים. הוא ביקר באתרי ספא של צ'כיה וגרמניה והעשיר את הידע הבלניולוגי שלו. לאחר מותו של לאנג, חזר לעיר הולדתו ועבד בה משנת 1829 כרופא הראשון בבית חולים יהודי. בשנת 1830 ייסד שם בית חולים לעיוורים עניים, וטיפל בחולים אלה ללא תשלום. כפי שכתבו מעריציו, בית החולים לרפואת עיניים היה ביישוב סמוך שנטמע בתוך העיר בשנת 1848, בחלק היפה והבריא ביותר של העיר. הגן האנגלי והטיילות לצד בית החולים נבנו לרווחת החולים שראייתם שבה אליהם עקב הטיפול. מבין 18 חדרי המוסד, 15 יועדו חולי העיניים, חדר מרווח עם חלונות מהרצפה עד לתקרה וכן מרפסת היה עבור הניתוחים, היה חדר לרופא המפקח. וחדר לאחות.
גרוס טיפל במהך חייו ב-40,000 חולי עיניים באזור ובסביבתו וביצע 1,500 ניתוחי קטרקט בהצלחה. ב-26 במאי 1856 גם פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומלך הונגריה ביקר בבית החולים שלו והעניק לו עיטור הצטיינות מוכתר בשל הישגיו וזכויותיו את עיטור מסדר פרנץ יוזף. גרוס קיבל תעודת הוקרה גם על פועלו במהלך השריפה של 1836 ושל השיטפון של 1846. בפגישה שערך בקושיצה ב-1846 הציע להקים גם שם מחלקת עיניים.
משפחתו.
אביו, היה משה גרוס (? -1817); בנו היה אלברט גרוס (1819–1901); נכדו, אמיל גרוס (1865–1941); נינו, אישטוואן גרוס (1909–1985), כולם היו רופאי עיניים.
כתביו.
מאמריו התפרסמו בכתב העת של "רופאים וחוקרי טבע הונגרים":
כתבי מחקריו.
1. Dissertatio inaug. chemico-pharmacologico-medica de chinina et cinchonina earum e corticibus chinae educendi methodo, atque usu medico, observationibus comprobato. Vindobonae, 1826.
2. נתונים סטטיסטיים על פעולת מוסד העיוורים העניים, הקיים באוראדיה משנת 1830, וכמה מילים על עתידו של מוסד זה, באשר למוסדות העיוורים העניים שיוקמו במספר מקומות בהונגריה ובטרנסילבניה כדי להקל על העיוורון בקרב החקלאים שלנו. אוראדיה, 1846.
3. Die Augenkrankheiten der grossen Ebenen Ungarns. Statistische Uebersicht der Leistungen der Privat-Augenkrankenheilanstalt für Arme in Gross-Wardein durch fünfundzwanzig Jahre von 1830–56. Nagyvárad, 1857.
4. Die Augenkrankheiten der grossen Ebenen Ungarns (, 1857) - מחלות העיניים של המישור ההונגרי הגדול - נאג'ווארד, 1857
הוניאד
וילהלם ריינהרד (טייס)
וילהלם ריינהרד (בגרמנית: Wilhelm Reinhard; 12 במרץ 1891 – 3 ביולי 1918) היה אלוף הפלות גרמני במלחמת העולם הראשונה. לזכותו נזקפות 20 הפלות מאושרות. לאחר מותו של הברון האדום ירש אותו כמפקד טייסת הקרב הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
ריינהרד נולד בדיסלדורף ב-12 במרץ 1891. ב-1909 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית והוצב ברגימנט התותחנים הבווארי ה-14. הוא נפצע קשה בתחילת מלחמת העולם הראשונה והרופאים קבעו שהוא אינו כשיר לשרת בחזית. הוא התקבל לקורס הכשרת טייסים של שירות האוויר הגרמני. ביוני 1915 הוא חזר לשירות הקרבי אולם נפצע שוב. בפברואר 1916 הוא חזר לחזית והועלה לדרגת אובר-לויטננט. הוא לחם בחזית הבלקנית ובתחילת 1917 חזר לקורס הכשרת טייסים.
ביוני 1917 הוא סיים את הכשרתו כטייס והוצב בטייסת הקרב ה-11. ב-24 ביוני הוא הפיל את המטוס הראשון שלו ולקח בשבי את אלוף ההפלות הבריטי ג'פרי הורנבלואר קוק. ב-4 בספטמבר 1917 הוא נפצע שוב לאחר שהפיל שמונה מטוסים וכבר סומן כאחד האלופים המבטיחים של גרמניה. ב-26 בנובמבר הוא חזר לטוס כמפקד טייסת קרב 6. הוא המשיך להפיל מטוסי אויב וב-23 במרץ 1918 הועלה לדרגת האופטמן. ב-21 באפריל של אותה שנה נהרג הברון האדום, וריינהרד נקרא למלא את מקומו בפיקוד על טייסת קרב 1. ב-12 ביוני הוא הפיל את המטוס ה-20 שלו, ועל כך היה אמור להיות מעוטר בפור לה מריט.
ב-18 ביוני נסע ריינהרד לברלין כדי להשתתף בניסוי במטוסי צפלין-לינדאו D.I. הניסוי נערך ב-3 ביולי. הרמן גרינג הטיס את המטוס,ולאחר שנחת ביקש ממנו ריינהרד לטוס בו גם כן. כשהיה באוויר, הכנף העליונה התפרקה וריינהרד צלל אל מותו.
הסרט "המקס הכחול" מבוסס באופן חלקי על סיפורו של ריינהרד.
ראגד (אי, איי שטלנד הדרומיים)
האי ראגד (באנגלית: Rugged Island; בספרדית: Isla Rugosa) הוא אי ממערב לאי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים.
אורכו של האי ראגד 4.8 קילומטרים; רוחבו של האי ראגד 1.6 קילומטרים.
שטחו של האי 10.4 קילומטרים רבועים.
שיא גובהו של האי 256 מטרים מעל פני הים (בפסגת סן סטפנו)
היסטוריה.
גילוי ומיפוי האי.
האי ראגד התגלה בשנת 1819 על ידי המפליגים באניית ציד כלבי הים "אספיריטו סנטו" ("Espirito Santo") שאותה שכרו סוחרים אנגליים בבואנוס איירס, והיא הפליגה לאיי שטלנד הדרומיים בפיקודו של רב החובל ג'וזף הרינג (Joseph Herring). הספינה הגיעה למפרץ בחוף הצפוני של האי (הקרוי כיום מפרצון הרסיליה), בו, ביום חג המולד 1819, ירדו אנשי הצוות לחוף, והיו האנשים הראשונים שהגיעו אל האי. הצוות הכריז על האיים, כאיים תחת ריבונותו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. מספר ימים לאחר מכן, ב-23 בינואר 1820 הגיע למפרץ הבריג האמריקאי "הרסיליה" ("Hersilia") בפיקודו של קפטן ג'יימס שפילד (James Sheffield) וסגנו, עם בן הזוג הראשון אלוף בנסון (Elof Benson) וסגנו השני נתנאל פאלמר (Nathaniel Palmer) - ספינת צייד כלבי הים האמריקאית הראשונה באיי שטלנד הדרומיים.
מקור השם.
מקור השם תיאורי, והשימוש בו מקובל החל משנות ה-20 של המאה ה-19.
באנגלית "ראגד" משמעו "בתרוני" או "טרשי"
Paraneoptera
פיגוע הדקירה בשכונת ארמון הנציב (2022)
פיגוע הדקירה בשכונת ארמון הנציב היה פיגוע דקירה שבוצע ברחוב חנוך אלבק בשכונת ארמון הנציב שבירושלים ב-21 במרץ 2022 בו נרצח איוואן טנובסקי, עובד זר ממולדובה, ונפצע עובד זר נוסף ממולדובה, בשנות ה-40 לחייהם. את הפיגוע ביצע המחבל ואסים א-סעיד, פעיל דאעש מחברון, שישב בכלא ב-2015 בשל תמיכתו בארגון. 3 שנים קודם לכן הוא ביצע באותו הרחוב, יום אחר יום, פיגוע דקירה בו נפצעה הנערה הדר בצלאל ואת רצח תמר ויהודה כדורי.
הפיגוע.
בשעה 01:28 התקבל דיווח במשטרת ירושלים על קטטה ברחוב חנוך אלבק בשכונת ארמון הנציב בדרום העיר, תוך מספר דקות הגיעו למקום צוותי הצלה וקבעו את מותו של אחד הפצועים מה שנחשד תחילה כקטטה בין שכנים התברר לאחר כ-3 שבועות כפיגוע טרור על רקע לאומני.
הרוצח, ואסים א-סעיד, שוחרר חמישה ימים טרם הפיגוע ממעצר מינהלי של שנתיים. הוא נעצר מספר שעות לאחר הפיגוע על ידי שוטרי מג"ב בזמן שניסה לחצות את גדר ההפרדה. ב-14 באפריל 2022 הותרו לפרסום שמו ומעשיו.
פיגוע הדקירה בשכונת ארנונה
קוריקנצ'ה
קורינקנצ'ה (במקור: Coricancha, Koricancha, Qoricancha או Qorikancha; הלחם בסיסים מקצ'ואה: "קורי" (quri, זהב) ו"קנצ'ה" (kancha, מתחם סגור), כלומר "המקדש המוזהב") היה המקדש החשוב ביותר באימפריית האינקה. הוא שכן במרכז קוסקו, פרו, שהייתה בירת האימפריה, ולא שרד את הרס של הכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה. כיום נותרו רק שרידי קירות בודדים המעידים על פאר היצירה ההיא. לאחר רעידת אדמה קשה בשנת 1650, כוסו חורבותיו ברובן על ידי בנייתו של מנזר סנטו דומינגו הקתולי. רק ארבעה חדרים עדיין שימשו את המנזר. רעידת אדמה קשה נוספת בשנת 1950 גרמה נזק לכנסייה וחשפה את הריסות חומת המקדש, שבמשך כל השנים האמינו כי נהרסה.
בנייה ואדריכלות.
מקדש קוריקנצ'ה נבנה בשנת 1438 באתר של היישוב העתיק ביותר בקוסקו. אם הקיסר האגדי מאנקו קאפאק בחר באתר, ששכן בין שני הנהרות המתכנסים בחדות ואטאניי וריו טויומאיו (Río Tullumayo), מסיבות צבאיות ולצורך השקיה כדי לייסד את האינטי קנצ'ה שלו - בית קטן בו חיו אחיותיו – פאצ'אקוטי הגדיל את החשיבות הקדושה של מקום: הוא עיצב מחדש את קוסקו בצורה של פומה, סמל עתיק לכוח הקשור לפולחן הירח, כאשר מקדש הקוריקנצ'ה הוצב ממש מתחת לזנב הפומה במקום איברי המין שלה.
במקור היה המקדש קרוי אינטיקנצ'ה (Intikancha) או אינטיוואסי (Intiwasi), הוא הוקדש לאינטי, ושכן בקוסקו, בירת האינקה לשעבר. כדי לבנות את קוריקנצ'ה השתמשו בני האינקה בבנייה באבני גזית, תוך הנחת אבני אנדזיט קובייתיות בגודל דומה שנחצבו וסותתו למטרה זו. השימוש בבנייה מאבני גזית הפך את המקדש לקשה הרבה יותר לבנייה, שכן האינקה לא השתמשו באבן עם פגמים או סדקים קלים. על ידי בחירת סוג בנייה זה, האינקה הדגימו בכוונה את חשיבות הבניין באמצעות היקף העבודה הדרושה לבניית המבנה. צורת בנייה זו הדגימה את כוחה של אימפריית האינקה לגייס ולכוון את כוחות העבודה המקומיים. השכפול של הטכניקות האדריכליות של האינקה ברחבי הרי האנדים של אמריקה הדרומית, כמו אלו שבהן השתמשו בקוריקנצ'ה, מדגימים את השליטה של האינקה באזור גאוגרפי נרחב.