שמעון אוחיון (נולד ב-1 ביוני 1945) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם סיעת ישראל ביתנו בכנסת התשע עשרה. בעבר היה מורה מן החוץ בבית-ספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן.
קורות חייו.
שמעון אוחיון נולד במרקש, מרוקו בשנת 1945, ועלה ארצה עם הוריו ב-1956. לאחר לימודיו בבית הספר התיכון הדתי בבאר שבע התגייס לצה"ל ושירת במסגרת הנח"ל. בן דודו הוא ראש עיריית פתח תקווה לשעבר יצחק אוחיון.
אוחיון למד לקראת תואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן, ובמהלך לימודיו שימש יו"ר אגודת הסטודנטים. אחרי תקופה קצרה של עבודה כסגן המזכיר האקדמי של אגודת הסטודנטים יצא לשליחות בארצות הברית מטעם הסוכנות היהודית. במסגרת תפקידו טיפל בהבאתן של קבוצות סטודנטים ללימודים באוניברסיטאות בישראל, וקבוצות מתנדבים לעיירות הפיתוח, נתיבות וירוחם. כן ארגן גרעיני עלייה להתיישבות בארץ, שכללו את גרעין "לב ציון" שהתיישב בתקוע וגרעין "נאות מדבר" שחלקו הגדול היה מראשוני המתיישבים בגוש קטיף, וחלקו התיישב בירוחם.
בשנת 1979 חזר לישראל והשתלב בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן, תחילה כעוזר מנהל בית הספר לחינוך ובמשך השנים כסגן מנהל (מנהלי) של בית הספר לחינוך. במשך השנים הללו למד לקראת תואר שני ושלישי בחינוך, בישיבה יוניברסיטי ובבית המדרש לרבנים באמריקה (JTS). אוחיון השתלב בצוות ההוראה (כמורה מן החוץ) בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן ובמכללה האקדמית אשקלון, בקורסים העוסקים בחינוך לדמוקרטיה וזהות יהודית.
במסגרת עבודתו בבית הספר לחינוך היה מעורב ביוזמות ובפרויקטים של הכשרה בחינוך, כגון: תוכניות האקדמיזציה למורים ולעובדי ציבור במגזרים שונים ברחבי הארץ, בכלל זה תוכניות אקדמיזציה במגזר לאוכלוסיות חרדיות, היה שותף פעיל בהקמתו של המרכז להוראת ספרות השואה, ופיתוח תוכניות ייחודיות להכשרת מורים, לספרות והיסטוריה להתמחות בנושא השואה.
לאחרונה הוא משמש כמנהל אקדמי של התוכנית "נחשונים להוראה", פרי יוזמה של משרד הביטחון, משרד החינוך ואוניברסיטת בר-אילן, תוכנית אשר ייעודה הוא לעודד צעירים שזה עתה השתחררו מצה"ל ושירתו בתפקידי פיקוד והדרכה, ובעלי תודעת שליחות חינוכית, ללמוד לקראת תואר ראשון ושני, וכן תעודת הוראה במשך ארבע שנים.
מנהל מרכז דהאן.
בשנת 2000, עם ייסודו של המרכז העולמי לזהות יהודית באוניברסיטת בר-אילן נתמנה אוחיון כיועץ נשיא האוניברסיטה לענייני תרבות ומנהל מרכז דהאן, המרכז למורשת יהדות ספרד והמזרח.
במרכז דהאן נערכו למעלה מ-100 ימי עיון וכשלושים כנסים בינלאומיים. הכנסים הוקדשו למורשתן של קהילות ישראל השונות. לצד הכינוסים נערכות פעילויות המיועדות למורים ולתלמידים במערכת החינוך, בהן בולט במיוחד פרויקט "נשמה", בו תלמידי תיכון מכינים עבודות גמר במקום בחינת בגרות, בהנחיה אקדמית של סטודנטים לתארים מתקדמים בנושאים שונים, כמו: ציונות, תודעת השואה, ערכים בתנ"ך, זהות יהודית-קהילתית ואחרים.
פעילות ציבורית.
אוחיון משמש כיו"ר ברית יוצאי מרוקו בישראל ובמסגרת פעילותו מקדם נושאי תרבות ומורשת, על ידי עריכת סמינרים, ערבי תרבות לשימור המסורת המוזיקלית וטיפוחה (כולל השירה האנדלוסית, שירת הבקשות), ההתיישבות בארץ ישראל, תרומת יהודי מרוקו להתיישבות בערי הפיתוח ועוד.
אוחיון פועל לעידוד סטודנטים יוצאי המגרב להשתלב בלימודי רפואה, ולצורך כך גויס עד עתה, בעזרת קרנות, סכום של חצי מיליון דולר.
אוחיון חבר ופעיל גם בגופים נוספים, בהם הנהלת הפדרציה הספרדית בישראל, הוועד הפועל הציוני, וועדת הביצוע של קרן פינקוס לחינוך יהודי.
לקראת הבחירות לכנסת השמונה-עשרה הוצב אוחיון במקום ה-12 ברשימת 'הבית היהודי' אך לא נבחר. לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הצטרף אוחיון ל'ישראל ביתנו' והוצב במקום ה-11 ברשימתה. ברשימה המשותפת לכנסת, הליכוד ישראל ביתנו, שובץ אוחיון במקום ה-31 ונבחר מטעמה, לאחר שהרשימה קיבלה 31 מנדטים. בבחירות לכנסת העשרים הוצב במקום ה-14 ברשימת 'ישראל ביתנו', אך המפלגה זכתה בשישה מנדטים בלבד והוא לא נכנס לכנסת.
בכנסת אוחיון שימש כיו"ר השדולה לקידום ההוראה ומעמד המורה בישראל, השדולה למאבק באנטישמיות ושדולות נוספות.
חיים אישיים.
אוחיון נשוי ואב לשלושה, גר בראשון לציון.
פרסים.
בין השנים אוחיון זכה במספר פרסים, בהם:
תלמי השלישי
תָּלְמַי הַשְּׁלִישִׁי "גומל החסד" או "המיטיב" (אֵאוּאֵרְגֵטֶס = Εὐεργέτης, 285 - 222 לפנה"ס) היה בנו ויורשו של תלמי השני וארסינואי הראשונה. הוא נולד ב-285 לפנה"ס בקירוב וירש את אביו ב-246 לפנה"ס.
ראשית מלכותו עברה עליו בסערת מלחמה. הוא התעמת עם המלך הסלאוקי סלאוקוס השני במלחמה שנקראה המלחמה הסורית השלישית (246 - 241 לפנה"ס) והשתלט לזמן קצר על רוב שטחי סוריה ועיראק של ימינו. תלמי השלישי המשיך במסורת של אביו ותמך במלומדים, סופרים ואנשי מדע. פעולותיו הצבאיות גרמו לו להוצאות כספיות כבדות שהביאו להתמרמרות ומרי שהיה עליו לטפל בהם. הוא מת בשנת 222 לפנה"ס.
משפחתו.
בשנת 245 לפנה"ס נישא לברניקי שהייתה בתו של המלך מגאס מקירנה (לוב). ילדיהם המשותפים היו:
ראשית מלכותו והמלחמה הסורית השלישית.
תלמי השלישי עלה לכס המלוכה ב-246 לפנה"ס ואז התגלע סכסוך בינו לבין אנטיוכוס השני מלך סוריה. אנטיוכוס השני התחמק מההסכם שהיה בינו לבין אביו של תלמי השלישי להעמיד את אחותו של תלמי השלישי, ברניקי, למלכה, ואת בנה ליורש העצר. לקראת סוף ימיו שינה את דעתו והמליך את בנו מאשתו השנייה לאודיקה, ששמו היה סלאוקוס השני. לאודיקה שלחה שליחים להרוג את בנה של ברניקי ואחר כך איימה על ברניקי עצמה שהתבצרה במצודה הסמוכה לאנטיוכיה.
תלמי השלישי יצא בשנת 246 לפנה"ס להילחם כנגד סלאוקוס השני בחיל רגלים וגם עם אוניות מלחמה. מלחמה זאת נקראת המלחמה הסורית השלישית. על פי עדותו של תלמי השלישי לא נתקל החיל התלמיי בהתנגדות כלשהי. אך לא עבר זמן רב והוא הבין כי אחותו וגם בנה נרצחו.
תלמי כבש אזורים באסיה הקטנה ובסוריה והגיע עד לבבל.
בכתובת שנותרה באדוליס (מאסווה של היום) בחוף אתיופיה נכתב כי תלמי השלישי כבש גם את מסופוטמיה וחזר עם אוצרות למצרים.
חזרתו של תלמי למצרים ושליטתו בה.
כאשר יצא תלמי השלישי ממצרים למלחמה בסלאוקוס השני פשט אי-שקט במצרים. הייתה עדות להתקוממות עממית נגד המלך אך כנראה שהיא דוכאה ולא היו לה השפעות ארוכות טווח.
בשנת 238 לפנה"ס כינס תלמי השלישי בקנופוס שליד אלכסנדריה, ועידה של הכהונה שייצגה את כלל מקדשי הארץ של המוני המרים ובה העלו על נס את מעשיהם הרבים והגדולים של הזוג המלכותי "גומלי החסד" (Εὐεργέται). תלמי השלישי העניק תנופה מדינית פנימית למצרים, מימן הקמת מקדשים לאלי הארץ השונים. כמו כן הוא עורר תנופת בנייה של היכלות ברחבי הארץ כולה. מטרתו הייתה לגשר בין השושלת התלמית לבין אוכלוסיית הארץ וכוהניה. בעקבות הוועידה הוצא צו קנופוס המספר על מעשיהם של הזוג המלכותי ומצווה על הקמת פולחן לכבוד תלמי השלישי ואשתו ברניקי.
פעילויותיו של תלמי מחוץ לממלכתו.
תלמי פעל גם רבות ביוון ובמקומות רבים מחוץ למצרים. הוא פיתח את המסחר הבין-ימי בארצות ובחופים של הים התיכון המזרחי והים האגאי. כמו כן הוא תמך בחיזוק הליגה האכאית במרכז יוון (קונפדרציה של ערי מדינה יווניות באי פלונפסוס) כנגד ממלכתו של מקדון. הוא ייחס עדיפות עליונה לבלימת השפעתה של מקדון בארץ האם היוונית.
תלמי הפגין את טוב ליבו עם היוונים כאשר רעש אדמה הרעיד את קאריה ורודוס וגרם הרס רב לרודוס העיר ולנמל שלה, בשנת 227–226 לפנה"ס. הוא הבטיח להם כסף רב, מזון, עצים לבנייה ודברים רבים אחרים.
בסוף ימיו החליט תלמי לצמצם בעשייה המדינית בתחומי ארץ האם היוונית באורח חד צדדי. כנראה שהפעילות בתחום זה הייתה כרוכה במאמצים רבים עבורו, הוא נפטר בגיל שישים ושלוש.
נלסון דיבל
נלסון דיבל (באנגלית: Nelson W. Diebel; נולד ב-9 בנובמבר 1970). הוא שחיין אמריקאי בעבר. הוא אלוף אולימפי, בעל שתי מדליות זהב שהתמחה בסגנון חזה.
ביוגרפיה.
דיבל נולד בהינדסדייל, אילינוי. הוא למד בקולג' של אוניברסיטת פרינסטון.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1989 זכה דיבל במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:14.94 דקות אחרי בן ארצו יריבו מייק בארומן שקבע שיא עולם חדש של 2:12.89 דקות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בהוואנה, קובה בשנת 1991 זכה דיבל במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:16.08 דקות.
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה דיבל בשתי מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 1:01.50 דקות, לפני שיאן העולם נורברט רוז'ה מהונגריה (1:01.68 דקות) ופיל רוג'רס מאוסטרליה (1:01.76 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם ג'ף ראוס, שקבע כשחיין ראשון שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר גב (53.86 שניות), פאבלו מוראלס וג'ון אולסן בהשוואת שיא העולם בתוצאה של 3:36.93 דקות, לפני המשלחת המאוחדת (3:38.56 דקות) וקנדה (3:39.66 דקות). הוא שחה את סגנון החזה ב"זינוק שליחם" בתוצאה של 1:01.45 דקות. שיא עולם זה החזיק מעמד עוד 4 שנים ונשבר באולימפיאדת אטלנטה (1996).
בני נוח
טוטם (פירושונים)
סג'עיה
אחרי הצלצול (הגרסה הישראלית)
אלי בן-דהן
הרב אליהו (אלי) מיכאל בן-דהן (נולד בח' באדר א' ה'תשי"ד, 11 בפברואר 1954) הוא איש ציבור ישראלי המשמש החל מינואר 2022 כיושב ראש המועצה הדתית בירושלים. בעבר כיהן כסגן שר הביטחון, כסגן שר הדתות וחבר הכנסת מטעם מפלגת אח"י, וכמנהל בתי הדין הרבניים.
ביוגרפיה.