ביום 5 בספטמבר 1988 הותרה התעמולה הפוליטית לאחר 15 שנות דיקטטורה. התעמולה הייתה אמצעי חיוני של מתנגדי המשטר באמצעותו תארו עתיד שונה ואופטימי, שעמד בניגוד לתעמולת הבחירות הרשמית, שנודעה כלא יעילה והזהירה מפני חזרת שלטונו של האיחוד העממי במידה שיפסיד פינושה. על אף שתעמולת תומכי המשטר ניסתה לפצות על הכישלונות התעמולתיים הראשוניים, הראו התוצאות הסופיות כי היו אלו המתנגדים שניצחו עם כ-56% מהקולות, לעומת כ-44%. על אף הסתייגותו הראשונית הכיר פינושה בתוצאות משאל העם ואישר את המשך תהליך המעבר בהתאם לחוקת 1980, והכריז על בחירות לנשיאות ולקונגרס שיערכו ב-14 בדצמבר 1989. בטרם נערכו הבחירות, כתוצאה ממשאל עם נוסף שנערך ב-30 ביולי 1989, נערכו מספר רפורמות בחוקה שהפחיתו את מידת הסמכותניות של הממשל.
בבחירות שנערכו בסוף 1989 ניצח פטריסיו איילווין, מועמד קואליציית המפלגות למען הדמוקרטיה, בו תמכו 55.17% מהמצביעים. שאר הקולות התחלקו בין בוצ'י (29.4%) ופרנסיסקו חוויאר ארסוריס (Errázuriz; 15.43%), שהיה מועמד עצמאי, ובכך תמו 16 שנות דיקטטורה וצ'ילה שבה למשטר דמוקרטי.
הגוף של ג'ניפר
הגוף של ג'ניפר (באנגלית: Jennifer's Body) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2009, אשר בוים על ידי קרין קוסמה ונכתב על ידי דיאבלו קודי.
עלילה.
אניטה "נידי" לסניקי וג'ניפר צ'ק היו החברות הכי טובות מהילדות, למרות שיש להן מעט מאוד מן המשותף. לילה אחד, ג'ניפר לוקחת את נידי לבר כדי לצפות בהופעה של להקת אינדי רוק בשם "לואו שולדר". שרפה חשודה פורצת בבר, הורגת כמה צופים, וג'ניפר נלקחת על ידי הלהקה למרות ניסיונותיה של נידי לעצור אותם. הם לוקחים אותה ליער ומציעים אותה כקורבן בתולה לשטן תמורת תהילה ועושר. עם זאת, ג'ניפר היא לא בתולה, וכאשר הסולן ניקולאי רוצח אותה, רוח שטנית משתלטת על גופה. מאוחר יותר באותו ערב, ג'ניפר, מכוסה בדם, מופיעה במטבח של נידי ואוכלת עוף מהמקרר אך היא אינה יכולה לעכל את האוכל, והיא מקיאה שובל של נוזל שחור. ג'ניפר לאחר מכן ממהרת לעזוב בעוד נידי קוראת לה.
למחרת בבוקר בבית הספר, ג'ניפר מופיעה בסדר אך מושכת את החששות של נידי. בעוד שהעיירה הקטנה הרוסה על ידי שמונה מקרי מוות שנגרמו על ידי השרפה, מפתה ג'ניפר את ג'ונאס קוזל, הקפטן של נבחרת הכדורגל, ולאחר מכן תוקפת אותו ביער, שם הגופה שלו נמצאת מאוחר יותר.
כעבור חודש, ג'ניפר מתחילה להיראות חיוורת ונענית להזמנה מהנער הגותי של בית הספר, קולין גריי, רק כדי להרוג אותו באכזריות באותו לילה. בעוד נידי והחבר שלה, צ'יפ, מקיימים יחסי מין, נידי מרגישה שמשהו איום ונורא קרה. היא עוזבת בבהלה וכמעט דורסת את ג'ניפר, אשר מכוסה בדם. היא ממהרת הביתה ומוצאת את ג'ניפר בחדר השינה שלה. היא יוזמת אינטימיות פיזית איתה ואז מסבירה לה מה קרה אחרי השרפה.
למחרת בבית הספר, בעוד שהעיירה המומה ממותו של קולין, נידי הולכת לספריית בית הספר במחלקת "תורת הנסתר" ומשערת כי ג'ניפר היא סוקובוס; היא חלשה כאשר היא רעבה, וחייבת לאכול בשר כדי לשמור על חייה והמראה. נידי מספרת לצ'יפ על הגילויים שלה ומזהירה אותו לא ללכת לנשף האביב. הוא לא מאמין לה והיא לאחר מכן נפרדת ממנו כדי להגן עליו.
צ'יפ הולך לנשף, בתקווה להיפגש עם נידי, אבל הוא נעצר על ידי ג'ניפר, אשר מפתה אותו ולוקחת אותו לבית בריכה נטוש. נידיי מגיעה ומוצאת את ג'ניפר אוכלת את צ'יפ. נידי מנסה להטביע את ג'ניפר ולאחר מכן עוזרת לצ'יפ לצאת מתוך הבריכה. ג'ניפר מרחפת באוויר, ותוקפת את נידי אבל נדקרת מאוחר יותר על ידי צ'יפ. ג'ניפר נמלטת בזמן שנידי צופה בחבר שלה מת.
נידי הולכת לבית של ג'ניפר, נכנסת דרך החלון ותוקפת את ג'ניפר עם סכין, מסמנת X על בטנה ולאחר מכן דוקרת אותה בלב, היא הורגת אותה. אמא של ג'ניפר מגיעה ומוצאת את נידי על גבי גופתה של בתה. זמן קצר לאחר מכן, נידי נכנסת לבית חולים לחולי נפש. משום שהיא ננשכה על ידי ג'ניפר, היא משיגה כמה מהיכולות העל טבעיות של ג'ניפר. מתוך רצון לנקום, היא נמלטת מבית החולים לחולי נפש ולוקחת טרמפ לבית המלון של הלהקה; שם היא מוצאת הלהקה ומתנקמת בהם בעזרת הסכין שבה דקרו את ג'ניפר.
פסקול.
הפסקול כולל, בין היתר, את שירם של להקת הפאנק רוק פאניק! אט דה דיסקו הנקרא "New Perspective". בין השירים הידועים נמצאים גם השירים "Teenagers" של היילי ויליאמס, סולנית להקת הפאנק פאראמור, השיר "Toxic valentine" של All Time Low הידועה בסגנון האימו רוק, והשיר "Violet" של להקת הרוק האלטרנטיבי הול.
משרד המיעוטים
משרד המיעוטים היה משרד ממשלתי שמונה על הטיפול במיעוטים בישראל.
המשרד הוקם יחד עם הממשלה הזמנית, ופעל מ-1948 ועד הקמתה של ממשלת ישראל הראשונה ב-1949. בשנים שלאחר מכן, מונו שרים בלי תיק שעליהם הוטלה האחריות לטיפול בענייני המיעוטים.
היסטוריה.
משרד המיעוטים.
עם הכרזת העצמאות והקמתה של מדינת ישראל, ב-1948, קם משרד ממשלתי שמונה על הטיפול במיעוטים באוכלוסייה. בכור-שלום שטרית מונה כשר האחראי על משרד, במקביל לתפקידו כשר האחראי על משרד המשטרה, וגד מכנס שימש כמנכ"ל המשרד. המשרד נועד לטפל בצרכי בני המיעוטים בתוך מדינת ישראל באופן זמני, כאשר על פי התוכנית הייתה כוונה להעביר את פעילויות משרד המיעוטים בהדרגה לידי משרדים אחרים ולהותיר את המשרד רק כגורם מייעץ. המשרד טיפל בנושאים שונים הקשורים בערביי ישראל, ובין השאר דאג לעבודה, חינוך, שירות רפואי, חשמל, מים ומזון לאזרחי ישראל הערבים. המשרד הקים סניפים במקומות בהם היו ריכוזים של ערבים שנשארו תחת שלטון ישראל, בהתאם להתקדמות כוחות צה"ל.
לקראת הקמת ממשלת ישראל הראשונה התקיימו דיונים בשאלה מי יהיה שר המיעוטים, אולם לבסוף הוחלט לפרק את המשרד, להעביר את סמכויותיו למשרדים השונים ואת הטיפול בענייני זכויות המיעוטים למשרד המשפטים.משרד המיעוטים פורק באופן רשמי ביוני 1949.
שר אחראי על ענייני מיעוטים.
לאחר ביטול משרד המיעוטים שפעל למעשה רק בממשלה הראשונה, לא כיהן עוד אדם בתואר "שר המיעוטים", אך בחלק ממשלות ישראל כיהן שר בלי תיק, או שר אחר שהיה אחראי על ענייני המיעוטים:
הסכם על הקמה מחדש.
כחלק מההסכם הקואליציוני בין "הליכוד" ל"כחול לבן" להקמתה של ממשלת ישראל השלושים וחמש, הוחלט על חידוש פעילות המשרד.
תחילה דובר על שר חיצוני ממוצא ערבי, עם חלוף הזמן פורסם שהמשרד יאויש על ידי חבר כנסת מ"כחול לבן". לבסוף הקמת המשרד מחדש לא יצאה אל הפועל.
שרי המיעוטים לדורותיהם:
מנזר קרנטל
מפלגת הפועלים היהודית הבלתי-תלויה
מפלגת פועלים יהודית בלתי תלויה (ביידיש: ייִדישע אונאבהענגיגע ארבעטער פּאַרטײַ; ברוסית: Еврейская независимая рабочая партия, בראשי תיבות: ЕНРП) הייתה מפלגה יהודית שנוסדה באימפריה הרוסית בשנת 1901 על ידי מניה שוחט ביוזמת סרגיי זוּבַּאטוֹב, ראש המשטרה החשאית הצארית (האוכרנה), מתוך האידאולוגיה של אקונומיזם.
המפלגה, שחבריה נודעו בכינויים "הבלתי תלויים", "הלגליסטים", "האקונומיסטים" ו-"הזוּבַּאטוֹביסטים", הייתה זרם בתנועת הפועלים של סוף המאה ה-19 ברוסיה שנבע מהתנועה המרקסיסטית. זרם זה טען שהמהפכה הסוציאליסטית יכולה להתבצע רק על ידי פועלי התעשייה. על כן תפקידם הראשון של מרקסיסטים אקונומיסטים אלו הוא להחדיר את תעמולתם לתוך ציבור פועלים זה, לחנך אותם ולארגן אותם. רק אחרי שלבים אלו יכול להתחיל המאבק הפוליטי. חינוך וארגון הפועלים יכול לבוא רק על רקע האינטרסים הכלכליים שלהם, וכל עוד אינטרסים אלו לא ישופרו, אין מקום למאבק מהפכני. על כן האקונומיסטים סברו שיש להזניח לפי שעה את המאבק הפוליטי נגד המשטר, ולפעול רק בכיוון של הטבת תנאי השכר והעבודה ויצירת מקומות עבודה לפועלים.
אקונומיסטים קיצוניים טענו שעל הפועלים לבצע מהפכה כלכלית, ואת המהפכה הפוליטית נגד המשטר יש להטיל על הבורגנות.
בתוך זרם זה נוסדה גם המפלגה האקונומיסטית היהודית הבלתי-תלויה. מייסדיה ראו את מצבם החמור במיוחד של הפועלים היהודים ברוסיה ואת אי-יכולתם להשיג שינוי פוליטי של מצב היהודים בתנאי הגולה בכלל ורוסיה בפרט. גישה זו קירבה את מפלגת הפועלים היהודית לחוגי הציונים.
תקופה מסוימת תמכו שלטונות רוסיה במפלגה, היות שראו בתמיכה זו דרך לנתב את אי-שביעות הרצון של הפרולטריון היהודי לכיוונים של מאבק כלכלי ולא מאבק נגד המשטר בנוסח המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של לנין.
המפלגה התנהלה מן העיר מינסק, והפעילה סניפים בערים אודסה, בוברויסק, קרסלבה ווילנה. מנהיגיה הבולטים היו מניה וִילְבּוּשֶׁבִיץ (לימים שוחט), אלכסנדר צ'מריסקי ויהודה וולין. היו מתנגדים רבים להתארגנות זו בקרב הציבור היהודי ובראשם אנשי הבונד, והמצב הגיע עד כדי מלחמת אחים בקרב ציבור הפועלים היהודי.
לאחר פרעות קישינב חל משבר חמור במפלגה, וראשיה הבינו כי לא די במאבק כלכלי בלבד. בראשית שנת 1903 הורה שר הפנים הרוסי, ויאצ'סלב פון פלבה, על פיזור המפלגה. ב-5 בפברואר הודיעה המפלגה לחבריה בווילנה על השעיה זמנית של פעילות המפלגה. ביוני החליטה ועידת המפלגה על סגירתה.
וידין
וידין (בבולגרית: Видин) היא עיר נמל הממוקמת על הגדה הדרומית של נהר הדנובה, בצפון מערב בולגריה, בירת מחוז וידין, השוכנת כ-200 קילומטרים צפונית מערבית לבירה סופיה, בסמוך לגבולות רומניה וסרביה.
אקלים, גאוגרפיה ודמוגרפיה.