צ'וטה קאילאשה (Chhota Kailash), או קאילשה הקטנה, נקראת כך בשל הדמיון של גילופים שבה לאלה שבמקדש קאילשה. מקדש זה נבנה כנראה בראשית המאה ה-9, במקביל לבניית המפלס התחתון של אינדרה סבהא, כמה עשורים לאחר סיום מקדש קאילשה. הוא כולל שני תבליטים גדולים מהחיים של אינדרה רוקד, אחד עם שמונה זרועות ואחד עם שתים עשרה, שניהם מעוטרים בקישוטים וכתר; זרועותיו של אינדרה מוצגות במודרות שונות המזכירות את יצירות האומנות הריקודיות של שיווה שנמצאו במערות ההינדיות סמוכות. עם זאת, יש באיקונוגרפיה כמה הבדלים המצביעים שבמערה מגולף אינדרה רוקד ולא שיווה רוקד. בפאנלים של אינדרה בכניסה מופיעים גם אלילים אחרים, מוזיקאים ורקדנים.
היסטוריונית האמנות ליסה אוון העלתה תמיהות הנוגעות לשאלה האם מוזיקה וריקוד היו חלק מהג'ייניזם של המאה ה-9, בהתחשב בכך שתאולוגיית ג'יין מתמקדת בסיגוף מדיטטיבי. רג'אן, למשל, הציע שייתכן שמערה 30 הייתה במקור מונומנט הינדי שהוסב מאוחר יותר למקדש ג'יין. עם זאת, אוון משערת שהיצירות החגיגיות במקדש זה יובנו טוב יותר כחלק מדוקטרינת הסמווסארנה בג'ייניזם.
החפיפה בין המיתולוגיות של ג'ייניזם להינדואיזם גרמה לבלבול, בהתחשב בספר השלישי של המהאבהארטה ההינדית, המתאר את משכנו של אינדרה כמלא במגוון גיבורים, קורטיזנות ובעלי מלאכה, בתוך מסגרת דמוית גן עדן. דימויים אלה חוזרים על עצמם בכל מערה 30, בדומה למערות ההינדיות, וקובעים את ההקשר של המקדש. עם זאת, הסמלים הקרובים יותר למרכז המקדש מתיישרים יותר עם רעיונות הליבה של הג'ייניזם; שכיחות רבה יותר של דמויות מדיטציה וג'ינאס - המקום בו המאמין בדת הג'יין מבצע את טקס האבישקה (abhisheka, פולחן).
מערה 31.
מערה 31, המורכבת מארבעה עמודים, מקדש קטן ומספר גילופים, לא הושלמה. גילופי פרסוונאתה, הנשמר על ידי יאקסה דרננדרה (Dharanendra) עם 7 ראשי הנחש שלו, ובהובאלי הוכנסו לקירות הימניים והשמאליים של האולם, בהתאמה, ואילו בתוך המקדש שוכן האליל של מאהאווירה. האליל יושב בתנוחת לוטוס על כס האריה וצ'אקרה נראית בפאנל האמצעי של הכס. דמותו של יאקסה מטנגה על פיל נמצאת בצד שמאל של המקדש ואילו דמותה של יאקסי סידהאיקי, יושבת על אריה עם ילד על ברכיה, מימין.
מערה 32: אינדרה סבהא.
אינדרה סבהא (Indra Sabha, מערה 32), שנחפרה במאה ה-9, היא מערה דו קומתית עם מקדש מונוליתי בחצר שלה. היסטוריונים מהמאה ה-19 טעו בין דמויות יאקסה מהג'יין לדמויות חלופיות של אינדרה שנמצאו ביצירות אמנות בודהיסטיות והינדיות, ובכך גרמו לכך שהמקדש קיבל את השם השגוי "אינדרה סבהא". אינדרה הוא אלוהות חשובה בכל שלוש הדתות הגדולות, אך יש לו חשיבות מיוחדת בג'ייניזם, שכן לא רק שהוא אחד מ-64 האלוהויות השולטות על השמים, הוא, במיוחד, מלך גן העדן הראשון של הג'יין, סאודהרמקאלפה, והאדריכל הראשי של אולם הכינוס השמיימי על פי האדיפורנה, טקסט קדוש של הג'יין.
מקדש אינדרה סבהא הג'ייני חשוב מבחינה היסטורית מכיוון שהוא מכיל עדויות, בצורת תיעוד טקסטואלי, לפולחן פעיל בקרב קהילת ג'יין. במיוחד היה ידוע כי טקסים נערכו במפלס העליון, שם ייתכן שהיצירות מילאו תפקיד מרכזי.
כמו במערות רבות באלורה, גילופים רבים מעטרים את המקדש, כמו אלה של פרח הלוטוס על התקרה. במפלס העליון של המקדש, שנחפר בחלקו האחורי של החצר, נראית דמותה של , היאקשיני של (הטירתנקרה ה-22), יושבת על אריה מתחת לעץ מנגו, עמוס פרי. מרכז המקדש מציג את סרבטובאדרה, שם ארבעה טירתנקרות של הג'ייניזם - רשיבה (הראשון), נמינאתה (ה-22), פרסוונאתה (ה-23) ומהאווירה (ה-24) מכוונים לארבע רוחות השמים תוך יצירת מקום פולחן למאמינים.
מערה 33: ג'אגאנתה סבהא.
ג'אגאנתה סבהא (Jagannatha Sabha, מערה 33) היא מערת ג'יין השנייה בגודלה באלורה והיא מתוארכת למאה ה-9 לספירה על פי הכתובות על העמודים. זו מערה דו קומתית עם שנים-עשר עמודים מסיביים וראשי פילים הבולטים לעבר המרפסת, כולם מגולפים מסלע אחד. באולם יש שני עמודים מרובעים כבדים מלפנים, ארבעה באזור האמצעי, ואולם ראשי פנימי של כיכר ריבועי עם עמודים מחורצים, כולם מגולפים בצורה מורכבת עם כותרות, רכסים ותושבות. בין האלילים העיקריים נמצאים פרסוונאתה ומהאווירה, שני הטירתנקרות האחרונות בג'ייניזם.
מערה 34.
כתובות מסוימות במערה 34, או J26 כפי שמכנה אותה ההיסטוריון חוסה פריירה, עדיין לא פוענחו, אך ככל הנראה נוצרו בין 800 ל-850 לספירה. כתובות אחרות, כמו זו של סרי נגווארמה, הן מהמאה ה-9 או ה-10.
מערה זו כוללת דמות גדולה של פרסוונאתה יושב עם ארבע משרתות (camara, קמארה), שתיים מהן אוחזות במניפות מרחיקות זבובים ולכאורה מגיחות מכס הג'יין. כמו בחפירות רבות אחרות של ג'יין, נמצא גם זוג גדול של יאקסה-יאקסי במערה זו ליד הג'יין. בחלק האחורי של המערה דמות מזוקנת עם קערה המכילה מנחות מעוגלות, בעלות צורות המזכירות פיננדות (כדורי אורז) או לאדוס (בשר מתוק). זה מצביע על כך שהסצנה עשויה להיות קשורה לפולחן דבקות דתית של ג'יין, אולי טקס שרדה. הפרסוונאתה במערה משולב עם גומטשבארה (Gommateshvara) עומד ומלווה בפיתוחים אחרים המראים מוזיקאים מנגנים על מגוון כלים כגון קרנות, תופים, קונכיות, חצוצרות ומצלתיים. מאפיין בולט במיוחד במערה הוא גילוף פרח לוטוס פתוח ענק על תקרתו וגגו, שנמצא רק בחפירת ג'יין אחת אחרת ובמערה 25 ההינדית בכל אלורה. מיקום הלוטוס על המערה ולא על פסל מסמל שהמקדש הוא מקום אלוהי.
דמות חצובה בסלע של פרסוונאתה.
על הגבעה שמצפון-מזרח למתחם המערות הראשי נמצא מקדש ג'יין המכיל דמות מגולפת בסלע של לורד פרסוונאתה מתקופת שושלת רשטרקוטה בגובה 4.9 מטרים עם כיתוב משנת 1234 לספירה. הדמות השמורה היטב מוקפת על ידי דהראנדרה ופדמוואטי. הכתובת מזכירה את האתר כגבעת צ'ארנה, אתר קדוש. המקדש עדיין פעיל ולכן אינו מוגן על ידי ה-ASI. יש לטפס שש מאות מדרגות כדי להגיע אליו.
גילופים צבועים וציורים.
הגילופים באלורה היו צבועים בשעתם בשפע. הסלע כוסה בסיד אשר נצבע. הטיח והצבע שרדו בחלק מהמקומות.
מבקרים, חילול הקודש ונזקים.
יש מאות דיווחים שנכתבו במאות שנים לאחר השלמת בניית המערות, שהצביעו על כך שבמערות אלה נהגו לבקר באופן קבוע, בייחוד מכיוון שהן היו בטווח ראייה של דרך מסחר. ידוע למשל, שנזירים בודהיסטים ביקרו באלורה לעיתים תכופות במאה ה-9, ובמאה העשירית. אל-מסעודי תושב בגדאד מהמאה העשירית, מכנה את האתר בטעות בשם "אלאדרה", מקום של מקדש גדול, מקום העלייה לרגל בהודו ובו אלפי תאים שבהם מתגוררים מאמינים. בשנת 1352 לספירה, ברישומים של הסולטאן מוזכר שהוא לן באתר. דיווחים אחרים נכתבו על ידי , ז'אן דה תבנו (1633–67), (1653–1708), צ'ארלס מאלט (Charles Warre Malet, 1794) וג'ון סילי (John B. Seely) שכתב על אלורה ב-1824. דיווחים מסוימים מכירים בחשיבותה של אלורה, אך מצהירים הצהרות לא מדויקות בנוגע לבנייתה; לדוגמה, תיאור המערות של הנוסע הוונציאני ניקולאו מנוצ'י, שההיסטוריה המוגולית שלו התקבלה היטב בצרפת, כתב כי מערות אלורה "... בוצעו על ידי הסינים הקדומים" בהתבסס על הערכתו לגבי איכות הביצוע ומה שסיפרו לו. אלורה הייתה אתר ידוע בתקופות המוגוליות: הקיסר אורנגזב נהג לעשות שם פיקניק עם משפחתו, כמו גם אצילים מוגולים אחרים. מוסטייד חאן, אציל מחצרו של אורנגזב, הצהיר כי אנשים ביקרו באזור בכל עונות השנה, אך במיוחד במהלך המונסון. הוא דיבר גם על "סוגים רבים של דמויות עם צורות טבעיות" שנחצבו על כל התקרות והקירות, אך ציין כי המונומנטים עצמם היו במצב של "חורבן למרות היסודות החזקים שלהם".
ה"לאליטקרירה" - טקסט מראטהי המתוארך לסוף המאה ה-13 לספירה, הוא הדיווח הראשון לפיו השימוש הפעיל באלורה הופסק במאה ה-13. מתיעוד חצר הסולטנות האסלאמית עולה כי דאוגירי, בירת שושלת ידאבה, וכ-10 קילומטרים מאלורה, הייתה תחת התקפה מתמשכת בתקופה זו ונפלה לאחר מכן לידי סולטנות דלהי בשנת 1294 לספירה. על פי חוסה פריירה, ישנן עדויות לכך שהעבודות במערות הג'יין באלורה פרחו תחת סינגהאנה, ששלט בשושלת ידאבה בין השנים 1200 עד 1247 לספירה, ומערות אלה שימשו מבקרים ומתפללים של הג'יין במאה ה-13. עם זאת, הפעילות הדתית של ג'יין נפסקה לאחר שהאזור עבר לשלטון אסלאמי בסוף המאה ה-13.
המונומנטים הבודהיסטיים, ההינדיים והג'ייניים באלורה סבלו מנזק משמעותי, במיוחד דמויות האלילים, ואילו גילופים מורכבים על העמודים ודמויות מהטבע על הקירות נותרו על כנם. חילול האלילים והדמויות יוחס למאות ה-15 עד ה-17, כאשר באזור זה של חצי האי דקאן היה איקונוקלאזם ביוזמת צבאות מוסלמים. על פי גרי מלנדרה, הרס כזה מצד המוסלמים נבע מהאמונה ש"התמונות הגרפיות, האנתרופומורפיות של מקדשים הינדים ובודהיסטים" הם חטא. היסטוריונים מוסלמים מתקופת הסולטנות האסלאמית מזכירים את אלורה בתיאוריהם של הנזק הנרחב וההרס הקנאי של אלילים ויצירות אמנות באזור, אם כי ידוע שחלק מהמוסלמים בתקופה זו הביעו דאגה בנוגע לנזק שלא לצורך ו"הצטערו עליו כהפרה של יופי ", לדברי קרל ארנסט.
לקריאה נוספת.
קיימת ספרות ענפה על מערות אלורה, והרשימה להלן מכסה רק חלק ממנה. לרשימה מקיפה יותר מומלץ לעיין בערך המקביל בוויקיפדיה באנגלית.
פרי דין יאנג
פרי דין יאנג (באנגלית: Perry Deane Young; 27 במרץ 1941, וודיפין - 1 בינואר 2019, צ'אפל היל) היה סופר ועיתונאי אמריקני.
קורות חיים.