הצאר היה השליט הכל יחיד של רוסיה הצארית. ברם, הוא הסתייע פעמים רבות ביועצים, שהורכבו לא פעם מאצילים ("בויארים"). לצד הצאר פעלה גם מועצה מייעצת, שכונתה "זמסקי סובור" ומהווה למעשה לגלגול הראשון של הפרלמנט ברוסיה.
לא הייתה ממשלה מרכזית ברוסיה הצארית, ברם הוקמו מינהלות (פריקאזי), המהוות גלגול ראשון של משרד ממשלתי ברוסיה ומרבית משרדי הממשל המודרניים יונקים שורשיהם מאותן מינהלות.
שליטי רוסיה הצארית.
לאחר 1721 שלט פיוטר על האימפריה הרוסית עד למותו בשנת 1725.
דגלי רוסיה הצארית.
בתקופת רוסיה הצארית לא היה דגל מדינה אחד, אלא כמה דגלים בשימוש:
יעקב (ינקל) מרגוליס
יעקב (ינקל) מרגוליס (ברומנית: Iacov (Iankel) Margulies; 1809–1871) היה הרב האורתודוקסי של יהודי בראילה במשך 44 שנים.
חייו.
מוצאו של ינקל מרגוליס מחוטין, שם כיהן אביו כרב ראשי. הוא עבר ליאשי בכוונה להיות רב בווסלוי, אך במהלך תקופת החודש שלקחו לעצמם, הוא וקהילת וסלוי, כדי להחליט סופית, הגיעה משלחת מבראילה שהזמינה אותו להיות רב הקהילה. הרבנות של אודסה, שם למד ינקל, התירה לו לעבור לבראילה והוא שימש את הקהילה היהודית של בראילה בין השנים 1827 - 1871. ביוזמתו נבנה בית תפילה במקום ששימש מאוחר יותר עבור היכל קורל של בראילה.
ב-1857 החליטו מנהיגי הקהילה היהודית של בראילה לבנות בית כנסת מודרני, היכל קורל, אך ינקל מרגוליס, בהיותו אורתודוקס נאמן, התנגד לכך והקהילה נחלקה על כך. לבסוף הוחלט על שכירת שני רבנים, ינקל מרגוליס עבור האורתודוקסים והרב אבנר קסוואן עבור המודרניים (מילת קוד ביהדות רומניה עבור בעלי נטיות רפורמיות). בין שני הרבנים לא היה שום קשר ושיתוף פעולה.
לרב יעקב (ינקל) מרגוליס היו שלושה בנים ובת אחת ובניו המשיכו בדרכו והיו רבנים. אפרים זלמן מרגוליס כיהן כרב בבוקרשט, אברהם מרגוליס כיהן כרב בגאלאץ ואהרון זיליק מרגוליס כיהן בבראילה. מאוחר יותר, נכד של ינקל שנשא את שמו, יעקב מרגוליס, כיהן כרב בבראילה.
טאניס
טאניס (מיוונית עתיקה - Τάνις ופירושו גומא, בערבית קרוי המקום סאן אל-חג'ר (בתעתיק מדויק - צאן אל-חג'ר, صان الحجر)) הוא שמה של העיר המצרית העתיקה דג'אנט שהייתה בירת מצרים מהמאה ה-11 לפנה"ס ועד המאה השמינית לפנה"ס. העיר נמצאת בצפון מזרח הדלתה של הנילוס, במקום בו הייתה זרוע של הנילוס שנקראה "הזרוע הטאניתית", שמזה שנים רבות אינה זורמת עוד. יש המזהים את העיר עם "צוען" המופיעה במקרא.
היסטוריה.
טאניס נוסדה בסוף תקופת השושלת העשרים של פרעוני מצרים, בסוף תקופת "הממלכה החדשה" (המאה ה-11 לפנה"ס) והפכה לבירתה של צפון מצרים במהלך שלטון השושלת העשרים ואחד, באמצע המאה ה-11 לפני הספירה. הייתה זו עירו של הפרעה סמנדס מייסד השושלת ה-21. במהלך תקופת שלטון השושלת ה-22 נותרה טאניס כבירתה הפוליטית של מצרים, אם כי לעיתים היו נוסדות שושלות יריבות ששלטו מערים אחרות במצרים העליונה. העיר נותרה כמרכז מסחרי ואסטרטגי חשוב עד למאה השישית לספירה, בה עמדה בסכנת הצפה ממימי אגם מנזלה. בתקופה זו ניטשה העיר, ותושביה ייסדו בסמוך לה את העיר טניס.
ממצאים ארכאולוגיים בעיר.
העיר מוזכרת לראשונה בימי השושלת ה-19 אך בשטח לא נמצאו ממצאים ארכאולוגיים הקודמים לתקופת השושלת ה-20 בעיר נמצאים שרידיהם של מספר מקדשים, לרבות מקדש מרכזי המוקדש לאמון, בו התגלה ספינקס עשוי מגרניט המוצג כיום במוזיאון הלובר בפריז, ועיר מתים חשובה מתקופת הביניים השלישית. רבות מהאבנים ששימשו לבניית העיר טאניס באו מהעיר הקדומה פר-רעמסס, עובדה שיצרה בתחילה בלבול אצל הארכאולוגים.
בעיר נמצאו קבריהם של שלושה פרעונים מהשושלות ה-21 וה-22 ששרדו דורות של שודדי קברים, ונתגלו בשנים 1939 ו-1940 על ידי הארכאולוג הצרפתי פייר מונטה , וכללו ממצאים מרשימים מזהב, ולאפיס לאזולי, לרבות מסכות הקבורה המוזהבות של פרעונים אלו.
האתר נחפר לראשונה בין השנים 1860–1880 על ידי אוגוסט מארייט. בשנת 1866 ביקר במקום האגיפטולוג הגרמני קארל ריכרד לפסיוס במסגרת משלחת. הוא מצא בעיר את צו קנופוס, כתובת מתקופת תלמי השלישי, דו-לשונית הכתובה בשלושה סוגי כתב. חפירה נוספת נערכה ב־1884 על ידי הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי.
האלים העיקריים להם סגדו בני העיר היו אמון, רעייתו מות וילדם חונסו. מערכת אמונה זהה התקיימה גם בתבאי ולכן יש ארכאולוגים המכנים את העיר "תבי הצפונית".
זיהוי מקראי.
יש המזהים את העיר עם העיר "צֹעַן", המוזכרת מספר פעמים במקרא כבירת מצרים, בין היתר בפסוק "אך אולים שרי צען חכמי יועצי פרעה" (ישעיה י"ט), בתרגום השבעים ובתרגום אונקלוס מתורגם השם לטאניס והשם השתמר גם בשמה הערבי של העיר "צאן" (صان), פלינדרס פיטרי שחפר בה היה הראשון שהציע לקשר את התל לצאן וטאניס.
כעיר מרכזית בעולם הקדום שימש יסוד העיר כנקודת יחוס לאירועים שונים ובניהם יסוד העיר חברון ""וַיַּעֲלוּ בַנֶּגֶב וַיָּבֹא עַד חֶבְרוֹן וְשָׁם אֲחִימַן שֵׁשַׁי וְתַלְמַי יְלִידֵי הָעֲנָק וְחֶבְרוֹן שֶׁבַע שָׁנִים נִבְנְתָה לִפְנֵי צֹעַן מִצְרָיִם." (במדבר, יג, כב). גם אסטלה מימי רעמסס הראשון שנתגלתה בצאן אל חגר מציינת "ארבע מאות שנה לבנין צוען", וכנראה הכוונה לאותו תאריך.
בתרבות הפופולרית.
העיר הוצגה בסרט "שודדי התיבה האבודה" כמקום בו, כביכול, הוסתר ארון הברית. התיאור של העיר בסרט היה שגוי, במיוחד בטענה כי זו, כביכול, הושמדה בסופת חול לאחר שובו של פרעה שישק ועמו ארון הברית, ולא נתגלתה שוב, אלא על ידי משלחתם של הנאצים שחפרה במקום בשנת 1936 בחיפוש אחר ארון הברית. למעשה החפירות במקום החלו כבר בתחילת המאה ה-19, והעיר הייתה מיושבת עוד מאות שנים לאחר זמנו של שישק.
הוצאת עם הספר
חטיפת ג'ייסי לי דוגארד
ג'ייסי לי דוגארד (באנגלית: Jaycee Lee Dugard; נולדה ב-3 במאי 1980), היא אזרחית ארצות הברית שהתפרסמה לאחר שנחטפה מתחנת אוטובוס ליד ביתה באגם טאהו קליפורניה ב-10 ביוני 1991 בהיותה בת 11, והוחזקה על ידי חוטפה, פיליפ גארידו ואשתו ננסי, בחצרם האחורית בעיר אנטיוק במשך 18 שנה.
באוגוסט 2009 היא חשפה את זהותה במשרדו של הקצין האחראי לתנאי שחרורו של גארידו, עבריין מין ואסיר לשעבר, והוחזרה לחיק אמה ומשפחתה.
השתלשלות אירועי החטיפה והשחרור.
החטיפה אירעה ב-10 ביוני 1991, בעיר סאות' לייק טאהו. דוגארד נחטפה לעיני אביה החורג, מנקודת איסוף של ההסעה לבית ספרה אשר ליד ביתה. חטיפה זו משכה את תשומת לב התקשורת הלאומית בארצות הברית ואף הגיעה לתוכנית "המבוקשים ביותר של אמריקה".
דוגארד שימשה לחוטף שפחת מין, נאנסה במשך שנים, וילדה לחוטף שתי ילדות, שנהגו לספר לשכנים, במקרים הבודדים בהם נראו, כי היא אחותם הגדולה. הן מעולם לא הלכו לבית הספר או ראו רופא.
החוטף היה עבריין מין מורשע, אשר שחרורו מהכלא היה מותנה בפיקוח של קצין תנאי שחרור לכל חייו. קצין זה לא ראה בביקוריו הקבועים, את "החיים האחוריים" שהוסתרו בביתו של החשוד.
התפנית התרחשה ב-24 באוגוסט 2009 כאשר החוטף הביא את ילדותיה של דוגארד, באחד מן המקרים הבודדים בהם יצאו משטח חצר הבית, לאוניברסיטת קליפורניה, כדי לחלק פליירים.
בעת שביקש אישור לקיים את פעילותו, הציג גארידו את הילדות כבנותיו, אולם קצינת הביטחון של האוניברסיטה חשה כי משהו חשוד באינטראקציה שבין החוטף לבין הילדות. "הן היו רובוטיות כאלה", סיפרה מאוחר יותר, וציינה כי לא יצרו עימה קשר עין ולא נראו כבעלות כישורים חברתיים כלל.
לאחר שביקשה ממנו להזדהות, העלתה בבדיקה קצרה כי הוא עבריין מין מורשע תחת פיקוח של קצין תנאי שחרור לכל חייו, ויצרה קשר עם קצין תנאי השחרור. הקצין התפלא לגלות שהאסיר המשוחרר תחת פיקוחו מסתובב עם ילדות, וזימן את דוגארד וילדותיה לבירור במשרדו. בבירור שערך, חשפה ג'ייסי לי דוגארד את זהותה האמיתית, נוצר קשר עם אימה והיא שבה לחיק אמה ומשפחתה.
זהותה אומתה בין השאר באמצעות בדיקות די-אן-איי.
החמצת הזדמנות הצלה בשנת 2006.
בשנת 2006, התקשר אחד השכנים למשטרה ודיווח כי ישנם ילדים שחיים בחצרו האחורית של גארידו. עוד הוא אמר כי גארידו הוא "פסיכופת בעל התמכרות מינית". בעקבות הדיווח הגיעו שוטרים לביתו של גארידו, אך הם לא ביצעו חיפוש בחצר האחורית והסתפקו בתשאולו של גארידו בפתח ביתו, שבסופה קבעו כי לא מתקיימת כל פעילות פלילית בביתו, למרות מידע על עברו של החוטף במשטרה. זמן קצר לאחר שחרורה של דוגארד התנצלה המשטרה על החמצת ההזדמנות לשחרר אותה באותו האירוע.
איחוד משפחות.
אביה החורג, שצפה בחטיפה ונפרד מאמה בעקבות משבר בנישואין עקב העלמות הילדה, סיפר לאחר שנפגשה עם אמה לראשונה, כי "היא באמת עוברת מסע של רגשי אשמה", וכי היא מרגישה אשמה כי יצרה מעין "ברית" עם החוטף, ולאחר שראתה את אמה חשה אשמה על כך שלא ברחה משוביה. כמה פסיכיאטרים שהתראיינו לכלי התקשורת אמרו כי ייתכן וסבלה מתסמונת סטוקהולם, תופעה ידועה בקרב ילדים שנעלמו עקב חטיפה. אביה החורג גם הסביר את העובדה מדוע לא ניסתה לברוח, "לג'ייסי יש רגשות חזקים לאיש הזה. היא באמת חשה כאילו זה כמעט כמו נישואין", כך אמר לכתבים. עוד סיפר אביה החורג כי אמה אומרת כי היא נראית "כמעט כמו בזמן החטיפה", וכי "היא נראית ממש צעירה ואינה נראית בת 29 כלל".
רק לאחר המעצר של אביהם הביולוגי, אירוע שגרם לילדותיה של דוגארד לבכות ולכעוס על מעצרו, גילתה להם כי היא אינה אחותם כפי שחשבו וכי היא נחטפה בידי אביהם.
אינברסיה (מטאורולוגיה)
חבל גאולוגי