בשנות ה-60 וה-70 עבר מחוז ניאיגטה עבודות תשתית ותחבורה רבות שסייעו לפיתוחו, בהן בניית רכבת מהירה ותחנת כוח הידרואלקטרית, הודות לפעילותו של קקואיי טנאקה, פוליטיקאי יליד המחוז, וראש ממשלת יפן בשנות ה-70.
גאוגרפיה.
למחוז ניאיגטה רצועת חוף באורך 240 קילומטרים, לאורך חופי ים יפן, ושטח המחוז כולל גם את האי סדו. המחוז מתחלק לארבעה אזורים: אזור ג'וּאֶצו בדרום, צ'וֹאֶצו במרכז, קַאֶצו בצפון, והאי סדו. שיפכו של נהר שינאנו, הארוך ביותר ביפן, נמצא במחוז וכרבע מכלל שטחי המחוז מוקדשים לפארקים לאומיים.
כלכלה.
כלכלת מחוז ניאיגטה נשענת בעיקר על חקלאות, והמוצר העיקרי הוא אורז. מחוז ניאיגטה הוא המחוז השני ביפן בייצור אורז, אחרי מחוז הוקאידו. בסביבת העיר אואונומה מגדלים את זן האורז קושיהיקרי, הנחשב לאיכותי ביותר ביפן. כפועל יוצא מגידול אורז, מחוז ניאיגטה גם מפורסם בייצור מוצרי אורז, כגון סאקה ופריכיות אורז.
בנוסף, משגשגת במחוז גם תעשיית הפרחים, ובייחוד שושנים, צבעונים ואזליאות.
במחוז נמצאו מצבורי נפט, אך לא בכמות המאפשרת עצמאות ליפן, והמדינה עדיין תלויה בייבוא מבחוץ. בעבר פעל באי סדו מכרה זהב, אך הוא נסגר ב-1989, ובסנג'ו וצובמה ישנם מכרות כסף פעילים.
ערים.
במחוז ניאיגטה 20 ערים:
מירה ליבס
מירה (מרים) לִיבֶּס (5 בדצמבר 1913 - 14 בספטמבר 2003) הייתה אמנית וקדרת ישראלית, ילידת האימפריה הרוסית.
ביוגרפיה.
מרים ליבס לבית ליבוביץ נולדה בריגה, האימפריה הרוסית (כיום לטביה), בשנת 1913. אביה, צבי הירש, היה סוחר עצים. אחיה היו אסתר רייפנברג, שלמה לבב וחנה זילברטל. דודניה היו הפילוסופים ישעיהו ונחמה ליבוביץ. בשנת 1919, בעקבות מלחמת האזרחים ברוסיה, נמלטה המשפחה לברלין, גרמניה. למרות שהמשפחה הייתה דתית, נשלחה לבית ספר כללי ואף הייתה פעילה בתנועת נוער ציונית. עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון עלתה לארץ ישראל. עם זאת שבה לאירופה, שם למדה כשנתיים קרמיקה בפריז ובפראג. עם שובה, באזור שנת 1935, הצטרפה למפעל הקרמיקה "כד וספל" שנוהל על ידי חוה סמואל ופאולה אהרונסון בראשון-לציון. באותה עת התגוררה בתל אביב והייתה קרובה אל הצייר אריה ארוך, שאף יצר בעזרתה במדיום זה. בשנת 1940 נישאה למתרגם וחוקר הספרות יוסף גרהרד ליבס. לאחר נישואיהם התגוררו בני הזוג כשנה בפרדס חנה, ולאחר מכן התיישבו בירושלים. בשנת 1952 הקימה סטודיו לקרמיקה שמוקם ברחוב אגרון (אז "ממילא"), שם עבדה תקופה ארוכה גם הדסה אופנבכר, אותה הכירה בעת עבודתה ב"כד וספל". בעבודתן המשותפת יצרה אהרונסון את רוב עבודת האובניים, בעוד ליבס הייתה אחראית על החיפוי והכנת הגלזורות. בספטמבר 1976 הציגה מיצירותיה בביתן הקרמיקה שבמוזיאון ארץ ישראל
בנה הוא חוקר היהדות והמתרגם יהודה ליבס ובתה הייתה תמר ליבס.
דגל ארבע הפרובינציות
דגל ארבע הפרובינציות (באנגלית: Four Provinces Flag) הוא דגל המשלב את דגלי ארבע פרובינציות אירלנד ההיסטוריות, לנסטר, אלסטר, מנסטר, וקונכט. הדגל משמש כייצוגם של ארבע הפרובינציות באירועי ספורט ואירועים נוספים.
נירה טסלר
נירה טסלר (נולדה ב-26 בספטמבר 1947) היא מרצה וחוקרת, מתמחה בתולדות האמנות, אמנות מודרנית, אמנות ישראלית, אמנות נשים ומגדר ותולדות העיצוב והאדריכלות. פרסמה ספרים ומאמרים בנושאים שונים בכתבי עת אקדמיים, בספרים ובאתרי אמנות בישראל. מחקריה מתמקדים בתרבות חזותית ובאמנות "האישה החדשה" בעשורים הראשונים של המאה ה-20 – מהיבטים סוציולוגיים, מגדריים ופסיכולוגיים – במסגרת השיח שעוסק בפוליטיקה של זהויות.
ביוגרפיה.
טסלר היא דור שני בארץ מצד אמה מרים ודור ראשון מצד אביה יעקב, ששירת אז ביחידת שומרי הראש של דוד בן-גוריון במטכ"ל. בשנת 1966 זומנה לשירות צבאי, אך מחזור הגיוס של הבנות בוטל ובמקום זאת שירתה במילואים בתפקידים שונים עד לנישואיה בשנת 1973. עבדה בחברה הלאומית לביטוח ונשלחה על-ידם ללימודים במכון הישראלי לביטוח. במלחמת ששת הימים גויסה ושירתה בצוות הכתבים הצבאיים באזור ירושלים. בין השנים 1969-1968 התגוררה בלונדון, עבדה כמזכירת מנכ"ל המועצה לשיווק פרי הדר באירופה, ולמדה רישום אופנה בקולג' סן מרטינס (St. Martin's) ושפה וספרות אנגלית בקורסים של ה-LCC לזרים. עם שובה ארצה חזרה לעבודה בתחום הביטוח, התקדמה בתפקידיה בחברת ביטוח "מנורה". בשנת 1973 נישאה לאריה טסלר. המשפחה עברה להתגורר בהרצליה ובמהלך השנים נולדו להם שלושה בנים וששה נכדים. כיום מתגוררים ביפו. בשנת 1987 עזבה את תחום הביטוח והחלה בלימודי אמנות במדרשה למורים לאמנות ברמת השרון, במסלול ארבע שנתי ומאז ועד היום עובדת בתחום הוראת האמנות. בה בעת המשיכה בלימודי תולדות האמנות וחינוך באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב.
השכלה.
2006 - תואר דוקטור לפילוסופיה (Ph.D), אוניברסיטת תל אביב, החוג לתולדות האמנות. עבודת הדוקטור בנושא: "האיקונוגרפיה של הפרח: 'נשים חדשות' אמריקאיות בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20", בחסות מלגת "רוטנשטרייך" לדוקטורנטים מצטיינים.
2001 - תואר M.A בהצטיינות. אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה לאמנויות, המסלול הבין-תחומי (תיאטרון, קולנוע ותולדות האמנות).
1998 -  תואר B.A. בהצטיינות. האוניברסיטה העברית, מסלול דו-חוגי (חינוך ותולדות האמנות).
1991 - תעודת הוראה במקצועות האמנות מבית ברל - המדרשה למורים לאמנות. התמחות בציור, אוצרות ותולדות האמנות אצל האמן רפי לביא ז"ל.
הוראה ופעילות באקדמיה.
תפקידי הוראה באקדמיה.
2010-2015 - המכללה האקדמית לחינוך "תלפיות", בחולון. הוראת קורסים בתחום תולדות האמנות והעיצוב.
2012-2006 - המכללה להוראת טכנולוגיה וסמינר הקיבוצים (קלישר), מכללת שנקר, מכללת אריאל ומכללת "תלפיות". הוראת קורסים בתחום תולדות האמנות והעיצוב.
פעילות מקצועית.
2008-2007 - "זמן אשכול" (אשכולות) - מרכז ללימודי פנאי במתחם הסינמה-סיטי ברמת השרון, ארגון, הפקה, השתתפות וניהול הקורס "גדולות מהחיים".
2003-1991 -
פעילות אקדמית.
2015 - חברה בעמותה לחקר אמנות נשים ומגדר בישראל.
2015-2005 -
2003-2001 - חברות בצוות בכיר של משרד החינוך לכתיבת מבחני בגרות בתולדות האמנות וביסודות העיצוב.
רב סמל
רב-סמל (צה&quot;ל)
רפי בן שטרית
רפאל (רפי) בן שטרית (נולד ב-2 בינואר 1966) הוא פוליטיקאי ישראלי. כיהן כראש עיריית בית שאן בשנים 2013–2018.
ביוגרפיה.
בן שטרית נולד בבית שאן, למד בבית ספר תחכמוני ובתיכון אורט דתי בעיר. ב-1984 התגייס לצה"ל ושירת כקצין קשר באגף המודיעין. הוא רב-סרן במילואים.
לאחר שחרורו למד חינוך והוראה במכללת אורנים אך לא סיים את התואר, עבד כרכז הדרכה ונוער עירוני במתנ"ס בבית שאן, שימש מדריך בכפר הנוער של "אמונה" בעפולה, מנהל המדרשה להעמקת הזהות היהודית בכפר הנוער הדתי. ב-1999 מונה לרכז מחוז הצפון של תנועת בני עקיבא. ב-2009 מונה למנהל הפנימייה של כפר הנוער "נווה עמיאל" בשדה יעקב.
בתחום הפוליטי היה חבר במפלגת הליכוד, שימש יו"ר הנהלת סניף הליכוד בבית שאן וחבר מרכז הליכוד. ב-2003 נבחר למועצת העיר בית שאן, כיהן כממלא מקום וסגן ראש העיר ופוטר על ידי ראש העיר ב-2008 הקים את תנועת "בית שאן החדשה" והתמודד במסגרתה בבחירות המוניציפליות לראשות העיר ולמועצה. התנועה זכתה לשני מושבים במועצה ובן שטרית כיהן כיו"ר האופוזיציה במועצת העיר. באוקטובר 2013 ניצח בבחירות את ראש העיר המכהן ז'קי לוי ברוב של 50.5%. ב-21 בנובמבר 2017 הודיע על פרישה מהליכוד ומעבר לכולנו בראשות משה כחלון עקב אכזבתו מיחס שרי הליכוד.
בבחירות 2018 הפסיד לז'קי לוי, שהתמודד שוב מטעם הליכוד וקיבל 63.26% מהקולות. רשימתו של בן שטרית קיבלה 2 מנדטים בבחירות אלו.
לאחר מכן הצטרף למפלגת תקווה חדשה – אחדות לישראל של גדעון סער.
חיים אישיים.
בן שטרית נשוי בשנית ואב לחמישה.
רפאל בן שטרית
סיסטרס אוף מרסי
סיסטרס אוף מרסי (באנגלית: The Sisters of Mercy) היא להקת רוק בריטית שהוקמה בשנת 1977 בעיר לידס. לאחר השגת תהילה מחתרתית מוקדמת בבריטניה, השיגה הלהקה הצלחה מסחרית באמצע שנות השמונים והחזיקה בה עד שנות התשעים המוקדמות כאשר הפסיקו להפיק תקליטים כמחאה נגד חברת התקליטים שלהם. בימים אלה, הלהקה רק עושה סיבובי הופעות.
הלהקה הוציאה שלושה תקליטי אולפן מקוריים כאשר האחרון מביניהם יצא בשנת 1990. כל אלבום הוקלט על ידי הרכב שונה כאשר הזמר והכותב אנדרו אלדריץ' ומכונת התופים הנקראת דוקטור אוולאנץ` הם החוליות המקשרות היחידות מבין ההרכבים השונים. אלדריץ' ואוולאנץ' היו שותפים גם בסיסטרהוד (The Sisterhood), פרויקט צדדי הקשור לסכסוך של אלדריץ' עם חברי ההרכב בעבר.
הלהקה הפסיקה להקליט בשנת 1993, כאשר שבתו כנגד חברת התקליטים שלהם, טיים וורנר, שאותה האשימו באי תשלום של תמלוגים ובחוסר הבנה. אף על פי שבסופו של דבר שחררה טיים וורנר את הלהקה בשנת 1997, הם לא חתמו עם חברה אחרת וגם בחרו שלא להשתמש במותג עצמאי, זאת על אף שהלהקה מבצעת מספר רב של שירים חדשים בהופעות החיות שלה.
מאז שנת 1985, כאשר עזבו חברי הלהקה המקוריים, הפכה הלהקה לרכב היצירתי של אלדריץ'. חברי ההרכב בעבר הקימו את הלהקות גוסט דאנס (Ghost Dance) ואת המסיון (The Mission).
היסטוריה.
הקמה (1977–1980).