אדוארד אנטולייביץ' סְטְרֶלְצוֹב (; 21 ביולי 1937, מחוז מוסקבה - 22 ביולי 1990) היה כדורגלן סובייטי ששיחק בעמדת החלוץ. נחשב לאחד מטובי כדורגלנים של ברית המועצות.
תחילת קריירת כשחקן.
סטרלצוב החל לשחק כדורגל בקבוצת ילדים. כבר בגיל 16 הוא התקבל לקבוצת בוגרים של טורפדו מוסקבה. בגיל 17 הוא החל לשחק בנבחרת ברית המועצות לכדורגל ובשני המשחקים הראשונים הבקיע 6 פעמים. בגיל 19 סטרלצוב נסע לאולימפיאדת מלבורן וזכה במדליית זהב עם נבחרתו.
פרשת האונס.
ב-27 במאי 1958 סטרלצוב ועוד שני שחקני הנבחרת נעצרו והואשמו באונס. למרות שהראיות בתיק לא היו חד-משמעיות והנאנסת משכה בחזרה את התלונה, השלטונות לחצו להמשיך בחקירה. לאחר מספר ימים רק סטרלצוב נותר במעצר.
עתה קיימות גרסאות שונות לסיבות האמיתיות ללחץ השלטון להמשיך בחקירה: סירוב סטרלצוב לעבור למועדון "דינמו" שהיה קשור למשטרה הסובייטית, סירוב להתחתן עם הבת של יקטרינה פורצבה, רצון השלטונות להעניש את הצעיר שהיה פופולרי מאוד בקרב הצעירים, חשש שסטרלצוב יערוק מברית המועצות במהלך אליפות העולם. מה שברור עתה זה שלא היו ראיות של ממש בתיק אך הוא הגיע לבית המשפט וסטרלצוב נשפט ל-12 שנות מאסר.
במקביל, פדרציית הכדורגל הסובייטית החליטה שסטרלצוב לא יוכל לשחק במועדוני כדורגל גם לאחר השחרור. ב-4 בפברואר 1963 סטרלצוב שוחרר מהמעצר וחזר למשפחתו.
הקריירה הספורטיבית לאחר השחרור.
לאחר השחרור סטרלצוב החל לשחק במועדון כדורגל לחובבים של מפעל זיל. בהיוודע הנושא, אוהדי כדורגל החלו להגיע למשחקי הקבוצה. לראשי המדינה היו מגיעות אלפי פניות עם בקשות להרשות לסטרלצוב לחזור לכדורגל ולמשחקי הליגה הסובייטית העליונה. התשובה החיובית התקבלה רק לאחר שניקיטה חרושצ'וב איבד של השלטון. בשנת 1965 סטרלצוב חזר לקבוצתו.
בשנת 1965 המועדון זכה באליפות ברית המועצות בכדורגל, בשנת 1968 היא זכתה בגביע הסובייטי. סטרלצוב גם חזר לנבחרת ושיחק בה עד לשנת 1968. בשנים 1967 ו-1968 סטרלצוב זכה בתואר כדורגלן השנה.
הוא שיחק עד לשנת 1970 ואחר כך היה מאמן נוער במועדון ששיחק בו כל השנים.
סטרלצוב נפטר ב-22 ביולי 1990 מסרטן הריאה.
האצטדיון של קבוצתו נקרא על שם סטרלצוב ובכניסה הוצב פסלו. בשנת 2002 יצא מטבע כסף ועליו דיוקנו של הספורטאי.
וילהלם בורגדורף
וילהלם בורגדורף (בגרמנית: Wilhelm Burgdorf; 14 בפברואר 1895 - 2 במאי 1945) היה גנרל גרמני בוורמאכט, ושלישו הצבאי של אדולף היטלר בשלהי מלחמת העולם השנייה. התאבד עם סיום המלחמה.
במלחמת העולם הראשונה השתתף כקצין בצבא הקיסרות הגרמנית ועוטר בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. לאחר המלחמה המשיך בשירות קבע ברייכסווהר. ב-1935 שימש כמדריך באקדמיה הצבאית בדרזדן והועלה לדרגת מיור. ב-1937 שימש כשליש לכוח אדם בקורפוס ה-9. ב-1938 הועלה לדרגת אוברסטלויטננט. ממאי 1940 - אפריל 1942 היה מפקד רגימנט החי"ר 529 ועוטר בצלב האבירים של צלב הברזל. הוא התקדם בדרגות באגף כוח האדם וב-1942 הועלה לדרגת גנרל-מאיור בתפקיד סגן מפקד אגף כוח האדם בוורמאכט.
עם מותו של רודולף שמונדט הוא מונה באוקטובר 1944 לראש אגף כוח אדם ולשלישו הצבאי של היטלר והועלה לדרגת גנרל של חי"ר. בתפקידו זה היה איש אמונו של היטלר שהטיל עליו משימות מיוחדות.
מותו של ארווין רומל.
לאחר ניסיון ההתנקשות בהיטלר, רומל נחשד כי היה מעורב בקשר העשרים ביולי. היטלר הטיל על וילהלם קייטל את המשימה לחסל את רומל בדרך שתיראה כהתאבדות היות שרומל היה גנרל נערץ והוצאתו להורג הייתה פוגעת במורל הצבא. רומל נפצע קשה ב-17 ביולי 1944 לאחר שמכונית המטה שלו נפגעה מהפצצת מטוסי קרב של בנות הברית. לאחר טיפול בבית חולים הועבר להחלמה בביתו בעיירה הרלינגן ליד אולם.
קייטל הטיל את המשימה על בורגדורף וצייד אותו בכמוסת ציאניד. בורגדורף וסגנו ארנסט מייזל נסעו לביתו של רומל ב-14 באוקטובר 1944, שם אמר לו בורגדורף כי הוא מואשם בבגידה וכי יש לו ברירה להתאבד ולהיקבר בלוויה ממלכתית ומשפחתו לא תיפגע. רומל הסכים ולאחר שנפרד ממשפחתו הוסע מרחק קצר, מייזל והנהג ירדו והתרחקו מהרכב ובורגדורף נתן לו את כמוסת הציאניד. לאחר שרומל מת הגיע בורגדורף לבית חולים סמוך, אסר עליהם לבצע נתיחת הגופה וכפה על הצוות הרפואי להוציא תעודת פטירה ובה נכתב שסיבת המוות היא שטף דם במוח.
בפיהררבונקר.
בורגדורף היה במעגל הקרוב ביותר להיטלר. הוא היה בין המוזמנים הבודדים למסיבה שנערכה לרגל נישואיו של היטלר עם אווה בראון, ואף אחד מהעדים והחתומים על צוואת היטלר, ביחד עם יוזף גבלס, מרטין בורמן והנס קרבס.
שלא כיתר רוב שוכני הבונקר הוא החליט לא לברוח לאחר התאבדותם של היטלר וגבלס. ביחד עם קרבס החליט להתאבד. לאחר שחיסלו מספר בקבוקי אלכוהול שלפו בורגדורף וקרבס את אקדחי הלוגר שלהם וירו לעצמם בראש. רוכוס מיש ראה אותם עם ראשים שמוטים ליד שולחן מלא בקבוקי אלכוהול וכך הם נמצאו על ידי ראשוני החיילים הסובייטים שנכנסו לבונקר. הם זוהו לפי מסמכים בכיסיהם.
בתרבות.
דמותו של בורגדורף מופיעה בסרט "הנפילה", שמתאר את ימיו האחרונים של היטלר ופמלייתו בפיהררבונקר.
תרקים
קשר נערי המלך
קשר נערי המלך הוא קשר שקשרו כמה מנערי המלך לרצוח את אלכסנדר בשנת 327 לפנה"ס לקראת סוף מסע המלחמה באסיה התיכונה. יוזם הקשר היה אחד הנערים, הרמולאוס, בנו של איליארך (מפקד פלוגה) בחיל ההטיירוי (פרשים כבדים). על כך שהוצלף בגין הריגת חזיר בר בציד במקום לאפשר לאלכסנדר להרוג את חזיר הבר בעצמו. המניע המידי לקשר היה רגשי הנקם שחש הרמולאוס על כך שהוצלף בנוכחות הנערים האחרים.
לצורך ביצוע הרצח קשרו מספר נערים לארוב לאלכסנדר באחד הלילות כאשר שמירת האוהל תהיה נתונה לאחריותם. הקשר התגלה כשאחד הקושרים ניסה לשדל נער נוסף להצטרף לקשר והאחרון בגד בהם וסיפר לתלמי על הקשר. הנערים עונו, והוצאו להורג.
מלבד העילה המידית לקשירת הקשר סימל הקשר את הרתיעה של האריסטוקרטיה היוונית-מוקדונית מפני אימוץ מנהגים פרסיים מצדו של אלכסנדר, ובמיוחד מנהג הפרוסקינסיס - מחוות קידה פרסית. גורם חשוב אחר היה שילוב גורמים פרסיים ושבטיים בצבא ובמיוחד מסירת פיקוד על יחידות שלמות, בהן כאלה ששירתו בהם מוקדונים לפיקודם של גורמים אלה. מלבד הנערים, הוצא להורג גם אחד ממבקריו החריפים של אלכסנדר - היסטוריון החצר קליסתנס. קליסתנס לא היה מעורב באופן ישיר בקשירת הקשר, אך שמו עלה כאחד ממניחי הבסיס האידאולוגי לקשירת הקשר על ידי התקפותיו הפוליטיות על אלכסנדר ובמיוחד התקפותיו על אימוץ המנהגים הפרסיים.
נערי המלך.
נערי המלך הם בניהם של אריסטוקרטים בכירים שתפקידם היה טיפול במלך, סיוע בציד, שמירה על חייו ועוד. ייתכן ששימשו גם כבני ערובה שהבטיחו את נאמנות הוריהם. חרף שמם "נערי המלך" גילם לא היה צעיר במיוחד. גילם המדויק לא מצוין במקורות, אך סביר להניח שהיו לכל הפחות באמצע שנות העשרה או אפילו לקראת סוף שנות העשרה.
אריאנוס מספר שפיליפוס השני, אביו של אלכסנדר הגדול הוא זה שייסד את הגוף הזה, אך יש חוקרים מודרניים שטוענים שהמוסד היה קיים עוד לפני הרפורמה הצבאית של פיליפוס. מספרם המדויק אינו ידוע ומעריכים שהיה 100 - 200 השירות ביחידה זו היה מכובד מאוד וסביר להניח שרבים מהאריסטוקרטים המוקדונים התחילו את שירותם הצבאי ביחידה זו.
איתמר שמעוני
איתמר הנרי בנואה שמעוני (נולד ב-9 באפריל 1968) היה ראש עיריית אשקלון בין השנים 2013–2017. בפברואר 2017 הושעה מתפקידו עקב הגשת כתב אישום נגדו. ב־2019 הורשע בלקיחת שוחד, בהפרת אמונים ובעבירת מס, ובעקבות זאת נגזרו עליו בינואר 2021 ארבע שנות מאסר בפועל וקנס של 400,000 ש"ח.
ביוגרפיה.
שמעוני בעל תואר ראשון במנהל עסקים וכלכלה משלוחת אוניברסיטת Thames Valley University (כיום University of West London).
בשנת 2005, בעת ששימש יועץ כלכלי לשר הבריאות, דני נווה, פגע שמעוני בהולך רגל, בעת שנהג ממסעדה באשדוד לביתו באשקלון, וגרם למותו. שמעוני לא הועמד לדין בגין תאונה זו.
בין השנים 2005–2013 שימש מנכ"ל של החברה הממשלתית עירונית "אתרים" בתל אביב. נגד מינויו לתפקיד זה הוגשו עתירות לבג"ץ ופרקליטות המדינה הודתה שנפלו פגמים במינויו, אולם לאור בחירתו של שמעוני לראש עיריית אשקלון לא הכריע בית המשפט בעתירות.
כיהן שנים רבות כחבר מועצת עיריית אשקלון והתמודד פעמיים לראשות העיר אשקלון. בשנת 2008 הפסיד לראש העיר בני וקנין, אך בבחירות ב-2013 חל מהפך, כאשר שמעוני ניצח את וקנין: שמעוני קיבל כ-52.3% מקולות הבוחרים לעומת וקנין שקיבל כ-40.3% מהקולות.
במאי 2014 הוצמדה לו אבטחה בהמלצת המשטרה, בעקבות שינויים במדיניות העירייה נגד עסקים לא חוקיים הפועלים בעיר וחשש להתנכלות מצד גורמי פשיעה בעיר.
במהלך כהונתו נערך מבצע צוק איתן, ביולי-אוגוסט 2014, שבמהלכו נורו רקטות רבות לעבר אשקלון. מרביתן יורטו על ידי כיפת ברזל, אך אחדות מהן פגעו בעיר וגרמו לפצועים ולנזק. העירייה נערכה לתמיכה בתושבים ששהו במקלטים, בארגון פעולות הירגעות מחוץ לעיר ובאירוח אח"מים רבים שהגיעו לביקורי עידוד.
בעקבות הפיגוע בבית הכנסת קהילת בני תורה, שבו שני מחבלים תושבי מזרח ירושלים רצחו חמישה אנשים, הורה שמעוני על הפסקת עבודות בנייה, כולל בניית ממ"דים, בגני ילדים בעיר, שבהן מועסקים ערבים ישראלים. הוא נימק צעד זה ברצון "להגביר את הביטחון האישי אצל ההורים, הילדים והצוות החינוכי".