מתקפת שלזיה העילית הייתה מתקפה סובייטית בעלת משמעות אסטרטגית בחזית המזרחית של מלחמת העולם השנייה ב-1945. היא נועדה לכבוש את משאבי התעשייה והטבע הנכבדים שנמצאים בשלזיה עילית, והתבצעה על ידי כוחות של החזית האוקראינית הראשונה תחת מרשל איוואן קונייב. בשל חשיבותו של האזור לגרמנים, הועברו כוחות ניכרים לקבוצת ארמיות מרכז להגנתו והגרמנים נדחקו לאיטם לגבול צ'כוסלובקיה. הלחימה על האזור נמשכה מאמצע ינואר ועד ליומה האחרון של המלחמה באירופה ב-8 במאי 1945.
רקע כללי.
לאחר סיום מתקפת הקיץ הסובייטית של 1944 (מבצע בגרטיון), קו החזית של החזית המזרחית התייצב בערך באמצע פולין, כשהוא משתרע מריגה על החוף הבלטי דרך ורשה והוויסלה להרי הקרפטים. רוב השטח הגרמני שלפני המלחמה היה עדיין בשליטת הרייך השלישי בסוף 1944. ב-12 בינואר 1945 פתחו כוחות סובייטים במתקפה בו-זמנית של ויסלה-אודר והקרפטים המערביים.
קווי החזית בשלזיה הוקמו בתום מתקפת ויסלה-אודר בינואר, במהלכה אילצו חייליו של קונייב את הארמייה הגרמנית ה-17 של הגנרל פרידריך שולץ לצאת מהלב התעשייתי של שלזיה עילית סביב קטוביץ. במתקפת שלזיה התחתית, שהתקיימה בפברואר, האגף הצפוני של כוחותיו של קונייב השיגו הישגים נוספים, והגיעו אל נהר הנייסה. עם זאת, זה הותיר אגף חשוף מדרום וממזרח בהרי הסודטים, שעדיין הוחזק בידי חייליו של שולץ, מה שהיווה איום פוטנציאלי על ההתקדמות הסובייטית המתוכננת לעבר ברלין.
מבצע גמזה: התקפות הנגד הגרמניות בלאובאן ובסטריגאו.
מפקד קבוצת ארמיות מרכז, פילדמרשל פרדיננד שרנר, החל לבנות את כוחותיו של שולץ במהלך פברואר להתקפת נגד נגד ראשי החנית של ארמיית המשמר המשוריינת השלישית, שהגיעו וכבשו את לאובן במהלך מתקפת שלזיה התחתית. קורפוס הפאנצר ה-56 וקורפוס הפאנצר ה-39 קובצו בפיקודו של גנרל נהרינג; התקפה דו-כיוונית החלה ב-1 במרץ, כאשר דיוויזיית הפאנצר ה-17 והפיהרר-גרנדיר תוקפות בצפון, ודיוויזיית הפאנצר ה-8 מדרום.
ארמיית הטנקים של המשמר השלישית הופתעה בתחילה, אם כי עד ה-3 במרץ מצאו עצמם כוחות גרמנים מאוימים על ידי התקפות נגד סובייטיות מנאומברג. כתוצאה מכך, החליט נהרינג על תוכנית כיתור מוגבלת יותר. חייליו של ריבלקו פינו את לאובן כדי להימנע מכיתור, והעיירה נכבשה מחדש על ידי דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-6. עד 4 במרץ נסגר הכיתור, אם כי מספר גדול של חיילים סובייטים הצליחו להימלט; תוך 4 ימים הושמד הכוח הלכוד (הלחימה בשלזיה אופיינה כ"חסרת רחמים", כאשר הכוחות הגרמניים אינם לוקחים שבויים).
למרות אופיו המוגבל של הניצחון, כיבושה מחדש של לובן הוצג כהצלחה גדולה על ידי התעמולה הגרמנית, כאשר יוזף גבלס ביקר בעיירה ב-9 במרץ כדי לשאת נאום על הקרב. שרנר עשה הכנות למתקפה נוספת לדרום-מזרח בשטריגאו, שהחלה ב-9 במרץ. אף על פי שלא היו מספיק כוחות זמינים לכיתור כפול, הצליחו הגרמנים לחדור לקווים הסובייטיים ולנתק יחידות של ארמיית המשמר החמישית בלילה שבין 11 ל-12 במרץ; הייתה התפרצות של בהלה בקרב הכוחות הלכודים, שנטבחו על ידי אנשי שרנר כשניסו להימלט.
שרנר החל לארגן מתקפה שאפתנית יותר צפונה כדי להקל על העיר הנצורה ברסלאו, תוך הזזת הדיוויזיות של נהרינג צפונה מלובן ברכבת, אך קונייב פעל בנחישות כדי להחזיר את היוזמה בשלזיה. בהסטת ארמיית הטנקים הרביעית מהאגף הצפוני של החזית שלו, הוא פרס אותה מחדש ליד גרוטקאו על מנת להוביל מתקפה גדולה לתוך שלזיה עילית, לנטרל את האיום על האגף השמאלי של כוחותיו ולהשתלט על האזור סביב רטיבור.
סדר הכוחות.
הוורמאכט.
ציוות דיוויזיות לקורפוסים החל מ-31 בדצמבר 1944. יחידות נטו לנוע בין הקורפוסים בהתאם למצב.
עוד נכחו: דיוויזיות הפאנצר ה-8, ה-16, ה-17, ה-19 וה-20. אלה נטו לעבור בין הקורפוסים. גם דיוויזיית הפיהרר בגלייט, דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-18, דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-20, ודיוויזיית הפאנצר הרמן גרינג.
ההתקפה.
קונייב פתח במתקפה העיקרית שלו ב-15 במרץ. ארמיית הטנקים הרביעית פרצה את הקווים הגרמניים ממערב לאופלן ונסעה ישירות דרומה, לכיוון נוישטאדט. מתקפה של של קורפוס הטנקים של המשמר ה-4 התפרצה כדי לכבוש את ניסה. מדרום-מזרח לאופלן פרצו גם הארמיות ה-59 וה-60, הראשונות נעו מערבה כדי לחבור עם ארמיית הטנקים הרביעית. הקורפוס ה-11 של ארמיית הפאנצר הראשונה, שהחזיק את הקווים ליד אופלן, היה כעת מאוים בכיתור.
בדרום, הארמייה ה-38 תקפה חיילים גרמנים של הקורפוס ה-59 שהגנו עם הגב אל הרמות של מוראביה. באמצעות נסיגה טקטית מוגבלת ב-10 במרץ, הצליח היינריצי למזער את הנזק שנגרם מהפצצת ההכנה, והחזית בגזרה זו נותרה איתנה.
הכיתור באופלן.
גם קורפוס הפאנצר ה-56 שהתמקם ליד אופלן החל לסגת, אבל דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-20 (האסטונית) ו-168 מצאו את עצמם לכודים בהתקדמות ארמיית הטנקים הרביעית והארמייה ה-59 שחברו ליד נוישטדט. עד ה-22, הכוחות הסובייטיים של הארמיות ה-59 וה-21 הצליחו לצמצם את ה"קלחת" של אופלן, בטענה שהרגו 15,000 ולכדו עוד 15,000 מהחיילים הגרמנים שנלכדו שם.
קונייב פתח בהתקפות נוספות ב-24 במרץ, ועד ה-31 במרץ, כאשר רטיבור וקטשר נכבשו, הצליח להכריז על סיום השלב ההתקפי של המבצעים.
לאחר מכן.
מתקפת שלזיה העילית הצליחה לייצב את האגף השמאלי של קונייב כהכנה להתקדמות על ברלין, והסירה את האיום של כל התקפות נגד גרמניות מקבוצת ארמיות מרכז. הקווים בשלזיה נותרו ללא שינוי במידה רבה עד תום המלחמה, כאשר כוחו של שרנר נכנע.
רוז ויליאמס (שחקנית)
רוז ויקטוריה ויליאמס (באנגלית: Rose Victoria Williams; נולדה ב-18 בפברואר 1994) היא שחקנית אנגלייה. היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד הנסיכה קלוד בסדרת הטלוויזיה "ממלכה" ובתפקיד שארלוט הייווד במיני-סדרה "סנדיטון".
ביוגרפיה.
ויליאמס נולדה באילינג שבמערב לונדון. אמה הייתה מעצבת תלבושות ואביה היה גנן.
עבודתה הראשונה הייתה בחנות בגדים של רשת Dover Street Market . בתחילה למדה אופנה, אבל בגיל 18 החליטה לפנות לקריירת משחק.
ויליאמס הופיעה בסדרות הטלוויזיה "חדר מיון", "ממלכה", "מדיצ'י", ו-"Curfew". בהמשך שיחקה בסרט "Changeland" בכיכובם של סת' גרין ומקולי קאלקין.
ב-2019 החלה ויליאמס לככב בסדרת הטלוויזיה "סנדיטון", עיבוד של אנדרו דייוויס לרומן בלתי גמור באותו שם מאת ג'יין אוסטן. בשל תפקידה בסדרה "ממלכה" היא התגוררה בטורונטו במשך שלוש שנים.
ב-2021 שיחקה ויליאמס בתפקיד ראשי בסרט האימה הבריטי "The Power" יחד עם אמה ריגבי, על אודות אחות בלונדון של שנות השבעים של המאה העשרים. עוד שיחקה ויליאמס בסרט "Mrs. Harris Goes to Paris" בכיכובה של לזלי מנוויל.
קיתירה
הקרב על שלזיה
המתקפות השלזיות היו שתי התקפות נפרדות שבוצעו בפברואר ובמרץ 1945 על ידי הצבא האדום הסובייטי נגד הוורמאכט בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה כדי להגן על אגפי הצבא האדום במהלך ההתקדמות לברלין כדי למנוע התקפת נגד גרמנית. זה עיכב את המתקפה האחרונה לכיוון ברלין בחודשיים.
ההתקפות.
מתקפת שלזיה התחתית נמשכה בין 8 ל-24 בפברואר 1945, ומתקפת שלזיה העילית בין 15 ל-31 במרץ. שני המבצעים נועדו לאגף את ההתקדמות הסובייטית העיקרית על ברלין, דחקו את הוורמאכט משלזיה.
לפי מידע סובייטי, הגרמנים איבדו 54,000 חיילים: 40,000 הרוגים ו-14,000 שבויים במתקפת שלזיה העילית.
החזית האוקראינית הראשונה בפיקודו של איוואן קונייב - לאחר שהשלימה את מתקפת ויסלה-אודר - התקדמה מערבה לכיוון שלזיה במטרה העיקרית להגן על האגף השמאלי של החזית הבלארוסית הראשונה, שדחפה לכיוון ברלין. באופן דומה, על מתקפת פומרניה המזרחית של החזית הבלארוסית השנייה בצפון הוטלה המשימה להגן על האגף הימני של החזית הבלארוסית הראשונה.
עיכוב.
בשל הצורך לאבטח את האגפים התעכבה עד אפריל המתקפה האחרונה של הסובייטים לכיוון ברלין, שתוכננה במקור לפברואר. עד אמצע אפריל, מתקפת פומרניה המזרחית - שבוצעה על ידי החזית הבלארוסית השנייה, וגורמי החזית הבלארוסית הראשונה - הצליחה במטרותיה, והגיעה לעיר הנמל הגרמנית החשובה שטטין (כיום שצ'צ'ין).
מניעים.
החלטתו של יוסיף סטלין לדחות את המתקפה לכיוון ברלין מפברואר עד אפריל 1945 הייתה נושא למחלוקת בקרב גנרלים סובייטים והיסטוריונים צבאיים, כאשר צד אחד טען כי בפברואר היה לסובייטים סיכוי לכבוש את ברלין הרבה יותר מהר ועם הרבה פחות. אבדות, והשני בטענה שהאפשרות של יחידות גרמניות גדולות (שרידי מערכת הביצורים הצ'כית) שנותרו על האגפים יכלה להביא למתקפת נגד גרמנית מוצלחת ולהאריך עוד יותר את המלחמה. מטרתו של סטלין לעכב את ההתקדמות על ברלין הייתה כנראה פוליטית, שכן היא אפשרה לו לכבוש חלקים ניכרים מאוסטריה במתקפת וינה.
מתקפת שלזיה
מתקפת שלזיה הייתה מתקפה רוסית בשנת 1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה.
המתקפה נמשכה מ-11 בנובמבר עד 6 בדצמבר 1914, וכללה את קרב לווביץ' וקרב לודז'.
אף על פי שבמהלך המתקפה הכוחות הרוסיים הגיעו לנקודה הכי רחוקה במערב במהלך המלחמה, זה היה ניצחון רוסי טקטי - אבל הם נחלו בה תבוסה אסטרטגית.
BBC World Service
מתקפת שלזיה התחתית