ב-17 במרץ 2017, הנשיא פרנסואה הולנד, תיאר התערבויות רפואיות המנסות להפוך את גופותיהם של תינוקות אינטרסקסים לזכר או נקבה כלקויות.
טיפולי המרה.
קורבן צרפתי אשר עבר סדנת טיפולי המרה תיאר את התרגול כ-"אונס פסיכולוגי" בעוד היקף קיום התרגולים בצרפת אינו ידוע. עמותת "Le Refuge" העריכה כי כ-3% עד 4% מהשיחות למוקד הסיוע שלה עסקו בנושא. בקיץ 2019, חברת הפרלמנט לורנס ואנסונברוק-מיאלון הודיעה על כוונתה להציג בפני האספה הלאומית בשנת 2020 הצעה לאיסור קיום הפרקטיקות הפסאדו-מדעיות בעוד העונשים על עבירה על החוק ינועו בין שנתיים מאסר או קנס של 30,000 יורו.
הצעת החוק לאיסור משפטי על קיום טיפול המרה עברה בסנאט ב-7 בדצמבר 2020 ואושרה על ידי האספה הלאומית ב-25 בינואר 2022. ב-1 בפברואר פורסמה רשמית.
שירות צבאי.
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בכוחות המזוינים של צרפת.
תרומת דם.
טקסט ממנהל הבריאות הכללי, שראשיתו ב-20 ביוני 1983 בשיאה של מגפת ה-HIV, אסר על גברים שמקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) לתרום דם. עם זאת, הוזכר גם כן ב-12 בינואר 2009.
ב-3 באפריל 2015, חבר מפלגת איגוד הדמוקרטים והעצמאים, ארנו ריצ'רד, הציג תיקון נגד הכללת "MSM" בין קבוצות החסומות מלתרום דם, אשר אומץ מאוחר יותר באותו חודש. בנובמבר 2015, שרת הבריאות מריסול טוריין הודיעה כי הומוסקסואלים וביסקסואלים בצרפת רשאים לתרום דם לאחר שנה אחת של הימנעות מקיום יחסים. מדיניות זו יושמה ונכנסה לתוקף ב-10 ביולי 2016. ביולי 2019 הודיעה שרת הבריאות אגנס בוז'ן שתקופת הדחייה תצומצם ל-4 חודשי הימנעות מ-2 באפריל 2020.
החל מ-16 במרץ 2022, צרפת הסירה את מדיניות תקופת הדחייה בעוד דווח כי "לא תהיה עוד התייחסות לנטייה מינית" בעת תרומות דם.
תנאי מחיה.
בשנות ה-50, פרסומה של האמנית הטרנסג'נדרית הצרפתייה, קוקסינל, ברחבי העולם תרם לביסוסה של העיר המרוקאית קזבלנקה כאזור בו רופאים מסוימים היו מוכנים לבצע פעולות לשינוי מין עבור טרנסג'נדרים בהיותה של מרוקו קולוניה לשעבר של צרפת, אם כי בנסיבות חשאיות (ראו: זכויות להט"ב במרוקו). כיום, לא ברור אם מעמד זה עדיין קיים או מהי מדיניות הממשלה הנוכחית לגבי טרנסג'נדרים. על פי דיווחים, אישה טרנסג'נדרית מרוקאית בשם רנדה פרסמה ספר בנושא מטעמה, אם כי מעט ידוע על תוכנו או על הצלחתו המסחרית. ב-1958 עברה קוקסינל ניתוח להתאמה מגדרית במרוקו והייתה לצרפתייה הראשונה שעברה ניתוח זה. הדבר קידם מאוד את קריירת הבמה שלה. ב-1963 החלה להופיע בפריז במועדון "אולימפיה" המפורסם, שבו הופיעו, מאז נפתח בסוף המאה ה-19, גדולי הזמר הצרפתי ואמנים בינלאומיים מהשורה הראשונה. בשנת 1964 הגיעה לשני סיבובי הופעות בישראל במספר מועדונים ביפו, תל אביב וחיפה, ביניהם מועדון הלילה "כליף" ביפו, ו-"קולנוע ארמון" בחיפה, והייתה הטרנסקסואלית המפורסמת ביותר שהופיעה עד אז בישראל. הופעותיה של קוקסינל היוו השראה לראשונות הנשים הטרנסג'נדריות בישראל, בהן גילה גולדשטיין וננסי שניידר. בדצמבר 2016 החליטה עיריית פריז לקרוא על שמה טיילת הסמוכה למועדון "מאדאם ארתור", בו החלה את הקריירה שלה.
ארגוני זכויות להט"ב בצרפת כוללים בין היתר את "Act Up Paris" "SOS Homophobie", "Arcadie", "FHAR", "Gouines rouges", "GLH", "CUARH", ו-"Bi'Cause""." מצעד הגאווה הראשון בצרפת נערך בבירה פריז ב-4 באפריל 1981 בכיכר מאובר ואורגן על ידי העמותה "CUARH" אשר במהלכו נרשמה השתתפות של כ-10,000 איש. המצעד מתקיים בכל שנה מאז בחודש יוני. אחוז ההשתתפות בו גדל באופן משמעותי מאז שנות השמונים והגיע ל-100 אלף משתתפים בסוף שנות התשעים. מצעד 2019 הגיע לשיא משתתפים של מעל 500,000 איש. האירוע הוא השלישי בגודלו בעיר, בעקבות מרתון פריז ומצעד הטכנו, והוא כולל תמיכת 60 אגודות, ארגוני זכויות אדם שונים, מפלגות פוליטיות וחברות.מחוץ לפריז נערכים אירועי גאווה גם בערים רבות ברחבי המדינה, כולל רן ומרסיי, שערכו את מצעדיהן בשנת 1994. נאנט, מונפלייה וטולוז ארגנו את פסטיבלי הגאווה הראשונים שלהן בשנת 1995, וליון, ליל, בורדו, גרנובל, קאן ואקס-אן-פרובאנס בשנת 1996. רואן, ביאריץ, אנז'ה ופואטייה בשנת 2000, וקאן ושטרסבורג בשנת 2001. אחרים כוללים את הערים אוסר, דיז'ון, ניס ואביניון אשר מקיימות מצעדים בשטחן גם כן. בשנים 1997 ו-2013 אירחו פריז ומרסיי בהתאמה את אירועי הגאווה האירופיים, "Europride" ברחבי צרפת.
בפברואר 2020 סיימה העיר התאומה הצרפתית סן-ז'אן-דה-ברייה את שותפותה עם העיר טוחוב הפולנית כתוצאה מהצהרת "אזור חופשי מלהט"ב" אשר אומצה על ידי הרשויות בשטחה. בפברואר 2020 השביתה הקומונה הצרפתית נוגנט-סור-אוז את שיתוף הפעולה שלה עם העיר קרשניק הפולנית כתגובה על העברת ההחלטה על ידי רשויות העיר. בפברואר 2020, האזור הצרפתי סאנטר-עמק הלואר השעה את שיתוף הפעולה שלו עם מחוז פולין הקטן כתגובה לאימוץ ההצהרה על ידי רשויות המחוז.
טריטוריות צרפת מעבר לים.
נישואים חד מיניים חוקיים בכל המחלקות והטריטוריות שמעבר לים של צרפת. למרות זאת, קבלתה של הומוסקסואליות ומערכות יחסים חד מיניות נוטה להיות נמוכה יותר מאשר בצרפת המטרופוליטנית, שכן התושבים בדרך כלל מוגדרים כדתיים-נוצריים יותר, בעוד הדת משחקת תפקיד גדול יותר בחיים הציבוריים. רבות מהחברות הללו הן מוגדרות כמשפחתיות מאוד ושבטיות שבהן "כבוד המשפחה" זוכה להערכה רבה אשר נוטה לראות הומוסקסואליות כ-"בושה". בחלק מהטריטוריות הללו, הומוסקסואליות נתפסת מדי פעם כ-"זרה" ו-"מתורגלת רק על ידי האוכלוסייה הלבנה". כתוצאה מגישה ציבורית זו, הנישואים החד-מיניים הראשונים שבוצעו בסנט מן ובפולינזיה הצרפתית גרמו להפגנות פומביות נגד הכרתם. בערות לגבי הומוסקסואליות הובילה ברחבי הטריוטוריות לאלימות ושנאה, או מצד שני לסקרנות. מחקר משנת 2014 הראה מיעוט של כ-20% מתושבי צרפת מעבר לים שראו בהומוסקסואליות נטייה מינית כמו כל נטייה אחרת, בהשוואה ל-77% בצרפת המטרופוליטנית. אף על פי כן, החלת חוק ההכרה בנישואים חד מיניים משנת 2013 בשטחים הביא לדיון מוגבר על הטאבו החברתי כלפי הומוסקסואליות ברחבי הטריטוריות בעוד תושבי הלהט"ב בהן זכו לנראות בולטת מאז אותה שנה.
מתוך 27 חברי הסנאט ברחבי הטריטוריות מחוץ לצרפת, 11 (2 ממיוט, 3 מראוניון, 1 מגיאנה הצרפתית, 1 מגוואדלופ, 1 ממרטיניק, 2 מקלדוניה החדשה ו-1 מסן פייר ומיקלון) הצביעו בעד התרת נישואים חד-מיניים בעוד 11 (2 מגוואדלופ, 3 ממרטיניק, 3 מפולינזיה הצרפתית, 2 מראוניון ו-1 מסנט מרטין וסן ברתלמי) הצביעו נגד, 1 (מגיאנה הצרפתית) נמנע ו-3 (1 מראוניון, גוואדלופ וואליס ופוטונה) לא נכחו במהלך ההצבעה.הקבוצה "Let's go" (בצרפתית קריאולית: An Nou Allé) היא ארגון להט"ב הפעיל בטריוטוריות הקריביים הצרפתיות. קבוצות אחרות כוללות את AIDES Territoire Martinique", "KAP" Caraïbe", "Tjenbé Rèd Prévention" ו-"SAFE SXM" (במקור מסנט מארטן). גוואדלופ, מרטיניק, סנט מארטן וסן ברתלמי מפורסמות בעולם בזכות החופים והאטרקציות התיירותיות שלהן, הכוללות גיי ברים, דיסקוטקים, סאונות וחופים. מצעד הגאווה הקריבי הראשון נערך בעיר לה קארביט' במרטיניק ביוני 2017. האירוע דווח כמוצלח, בעודו משך אלפי תושבים וכלל מסיבת חוף וריקודים מוזיקליים. בנוסף, המוניטין של סנט ברתלמי כיעד תיירות בינלאומי של סלבריטאים הביא לאקלים חברתי פתוח ונינוח יותר עבור תושבי להט"ב משאר הטריטוריות הצרפתיות הקריביות.
אזרחי להט"ב בקלדוניה החדשה מוגדרים לצד קבלה רחבה ונהנים מחיי לילה וסצנת היכרויות גדולה, אשר בולטים הרבה יותר במחוז הדרומי מאשר במחוז הצפוני של רוב קאנאק או באיי הנאמנות. על פי סקר משנת 2008, 65% מהזכרים ו-77% מהנקבות בקלדוניה החדשה הסכימו עם ההצהרה כי "הומוסקסואלים הם אנשים כמו כולם". עם זאת, אנשי קאנאק דיווחו על קבלה נמוכה יותר. דוגמה לכך היא שבשנת 2006, היישוב ליפו הציע "קוד משפחתי" שביקש לאסור הומוסקסואליות ולהטיל עונשים של גירוש או לינץ' נגד תושבי להט"ב אם כי ההצעה נדחתה.
באופן דומה, ראוניון ידועה בהיותה מסבירת פנים עבור אזרחי להט"ב ותוארה כ-"מקלט ידידותי ללהט"ב באפריקה". בשנת 2007, רשויות התיירות המקומיות השיקו אמנת "קבלת פנים עבור תיירי להט"ב" בליוי טיולים, בתי מלון, ברים ומסעדות. ישנם חופים הידועים בקהל חברי הקהילה מפורסמים בסן-לאו ואטנג-סאלה. עמותת הלהט"ב "LGBT Réunion""" ארגנה את מצעד הגאווה הראשון של האי באוקטובר 2012. מחוז מיוט, לעומת זאת, הוא ברובו מוסלמי ובעל תרבות ערבית-באנטו חזקה אשר משפיעה מאוד על התפיסה הציבורית כלפי קהילת הלהט"ב, שכן התרחשו דיווחים תכופים על דחיות משפחתיות, הטרדה ואפליה באי בעבר. הומוסקסואליות היא בדרך כלל נושא טאבו בקרב המהורטים, בעוד רבים מתושבי הלהט"ב בוחרים לעבור לראוניון השכנה או לצרפת המטרופוליטנית כתוצאה. אף על פי כן, הנישואים החד-מיניים הראשונים במיוט, הראשונים בתחום השיפוט המוסלמי ברובו, נערכו בספטמבר 2013 והתקבלו בברכה. למיוט ישנה מסורת ארוכת שנים של "סרמבביס" המתייחסת לגברים שבוחרים ב-"חוק האישה" ובכך מתלבשים, מתנהגים ומתנהגים כנשים ולוקחים חלק בפעילויות נשיות מסורתיות אם כי לעיתים, המונח משמש כעלבון נגד להט"ב.