בצמוד לטירה התפתח במקור היישוב מריאנבורג. ההכנסה העיקרית של מריאנבורג נבעה בתחילה ממסחר בענבר, וכמו גם ממסים שנגבו מהתנועה בנהר. מריאנבורג עברה לשלטון פולני באמצע המאה ה-15. ב-1871 עברה השליטה במריאנבורג לקיסרות הגרמנית. במשאל העם שבוצע לאחר מלחמת העולם הראשונה הצביעו 9,641 מתושבי היישוב בעד השתייכות לפרוסיה המזרחית, ו-165 הצביעו בעד השתייכות לפולין.
מריאנבורג וטירתה נהרסו קשות בתום מלחמת העולם השנייה, כאשר קרבות עזים התרחשו בתחום העיירה. רוב האוכלוסייה האזרחית הצליחה להימלט מערבה, אך כ-1,840 תושבים מתו במהלך המלחמה. בסוף 2008 התגלו קברי אחים בתחום העיירה עם כמויות גדולות של שרידי גופות. ישנן אינדיקציות רבות לכך שמדובר בקורבנות של מעשי טבח.
בוועידת פוטסדאם ב-1945 הוחלט שהעיירה תעבור לשליטה פולנית. בעקבות כך שם העיירה שונה למאלבורק.
הקהילה היהודית.
יהודים הגיעו לראשונה לעיר בסביבות 1815. בית הקברות היהודי נפתח ב-1819 ובית הכנסת הראשון ב-1830. הקהילה צמחה בהדרגה עד שהגיעה לשיא גודלה ב-1871, אז נמנו בה כ-340 יהודים שהיו יותר מ-3% מהאוכלוסייה הכללית, אך לאחר מכך החלה ירידה הדרגתית. ב-1898, לאחר השקעה נדיבה של הקהילה, נחנך בית כנסת חדש. לאורך הזמן קמו מוסדות קהילתיים רבים וסניפים של ארגונים יהודיים ארציים בגרמניה ובפרוסיה המזרחית בפרט.
בעת עליית הנאצים לשלטון ב-1933 הקהילה הצטמצמה לכ-130 יהודים, והמגמה רק התגברה בשנים שלאחר מכן כך שבערב מלחמת העולם השנייה התגוררו בה 34 יהודים בלבד. בית הכנסת המקומי הוחרב באירועי ליל הבדולח ב-1938, וידוע על 31 מיהודי המקום שנרצחו בשואה. במהלך המלחמה הנאצים השמידו את בית הקברות והפכו אותו לשדה גידולים, ולאחר המלחמה האוכלוסייה המקומית השתמשה בהריסות המצבות לצורכי בנייה.
תקיפת זאב ערבות
תקיפת זאב ערבות או תקיפת קויוט נגרמת בידי זאבי ערבות באמריקה הצפונית במקרים די נדירים, אך בכמה מדינות כמו בקליפורניה הם הופכים לתכופים יותר ויותר. לאורך 30 השנים האחרונות דווח על מעל 160 תקיפות, רובם במחוז לוס אנג'לס. לפי מחלקת הדגה וחיות הבר של קליפורניה (California Department of Fish and Wildlife) ושאר מקורות מדווחים על 41 תקיפות בין 1988 עד 1997 ועוד 48 תקיפות בין 1998 עד 2003, מרביתם בדרום קליפורניה. ואולם בניגוד לזאבים הגדולים יותר, זאבי ערבות לא יהרגו אדם בקלות. למעשה מכל התקיפות הללו רק 2 תקיפות היו קטלניות, של ילד בן 3, קלי קין , שנטרף בלוס אנג'לס לאחר שנחטף, ובקנדה של הזמרת טיילור מיטשל שהותקפה על ידי זאבי ערבות מזרחיים בנובה סקוטיה ומתה מאובדן דם.
זאבי ערבות מזרחיים הם בני כלאיים עם זאבים, מה שהופך אותם לגדולים יותר ולנועזים יותר מזאבי ערבות אחרים, מה שמדרבן אותם לתקוף. כמה חוקרים סוברים שתקיפות של זאבי ערבות מצפון-מזרח אמריקה הצפונית לרבות מפנסילבניה, ניו יורק, ניו אינגלנד ומזרח קנדה היו של זאבי ערבות מזרחיים, בני כלאיים, בעוד שזאבי ערבות רגילים לא היו תוקפים אנשים.
תקיפות.
זאבי הערבות הופכים לתוקפניים בעיקר עקב התרגלות לאדם ואובדן הפחד ממנו, נוסף לעובדה שחלק מזאבי הערבות מקבלים מזון מאנשים בגינות וברחובות, או כשהם מחפשים מזון באשפה עירונית. אט אט, זאבי הערבות הופכים לציידים שתוקפים עוברי אורח, מתעמתים עם בעלי כלבים ועוקבים אחרי ילדים קטנים או אנשים חלשים. במספר מקרים זאבי ערבות תקפו ילדים קטנים בניסיון לטרוף אותם, אך ברוב המקרים פצעו אותם בדרגות שונות והקורבנות שרדו. במקרים אחרים התקיפות היו לשם הגנה עצמית (למשל כשזאב ערבות מופתע מנוכחות האדם), או להגנה על טריטוריה. לפעמים זאבי הערבות חולים בכלבת, אז התקיפה מסוכנת יותר ועלולה להיות קטלנית. היו גם אנשים שהותקפו כשניסו להציל חיות מחמד מטריפה.
הגנה.
כדי למנוע תקיפות, יש להיזהר שלא להאכיל זאבי ערבות, ולא להשאיר זבל אורגני או מזון לחתולים בקרבת הבתים. גם יש להימנע מהאכלת סנאיים שימשכו בתורם זאבי ערבות. לרוב פקחים הורגים זאבי ערבות נגועי כלבת שנשכו אנשים, אך לא את כלל האוכלוסייה.
במקרה שזאב ערבות מתקרב ומנסה לתקוף עדיף לאיים ולהרעיש כדי להפחיד אותו וומומלץ שלא לברוח, הואיל והבריחה תעורר את האינסטינקט של הטורף. שימוש באמצעי רעש ובתרסיסים יכול למנוע תקיפה ולעיתים כלבים יגוננו על בעליהם מתקיפה. עם זאת לרוב זאב הערבות קטן מכדי לגרום לפגיעה חמורה (למעט מחלות), כך שאדם בוגר יכול לפגוע בזאב ערבות תוקף ולהינצל.
ניר וסט סייד (שיקגו)
ניר וסט סייד (באנגלית: Near West Side) הוא אחד מ-77 תתי-אזורים של העיר שיקגו אשר נמצא בחלק המערבי של העיר.
אזור ניר וסט סייד ממוקם ממערב לנהר שיקגו וסמוך לאזור הלופ. השריפה הגדולה של שיקגו ב-1871 החלה במקור באזור הזה של העיר.
באזור זה ממוקמת בין היתר אוניברסיטת אילינוי בשיקגו, מכללת שיקגו-קנט למשפטים ומכללת מלקולם אקס. מבנים בולטים נוספים באזור זה כוללים את תחנת הרכבת שיקגו יוניון, מרכז התחבורה אוגילבי, והיכל הספורט יונייטד סנטר.
רובן אום ניובה
רובן אום ניובה (בצרפתית:Ruben Um Nyobè; (1913 - 13 בספטמבר 1958) פעל להשגת עצמאות קמרון ונרצח על ידי הצרפתים בשנת 1958.
ביוגרפיה.
רובן אום ניובה נולד בשנת 1913 כאשר שטח של קמרון של היום היה בשליטת האימפריה הגרמנית. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה השטח חולק בין בריטניה לבין צרפת ומשפחתו התגוררה בשטח בשליטת צרפת. רובן הצעיר למד בבית הספר הנוצרי ואחרי סיומו למד באוניברסיטה באדיאה אותה סיים בשנת 1939. בהמשך הוא התגורר באדיאה ועסק במשפטים.
עוד בסוף שנות השלושים הוא התחיל להתעניין בפוליטיקה. הוא היה פעיל בארגון שהוקם על ידי השלטונות נגד תעמולה הנאצית. בהמשך הוא התקרב לקבוצה לאומנית שהייתה תחת השפעה מרקסיסטית וראתה את המטרה שלה בלחימה נגד "נאציזם, גזענות וקולוניאליזם".
בשנת 1946 רובן אום ניובה נשלח לבמקו כנציג האיגודים המקצועיים לכנס "איגוד הדמוקרטי של אפריקה".
בשנת 1947 הוא היה מעורב בהקמת ארגון CGT שפעל נגד חלוקת המדינה לשטח בשליטת צרפת ובריטניה. הוא היה פעיל בארגונים המקצועיים ובשנת 1947 נבחר לראש האיגוד המקצועי של קמרון. בשנת 1948 רובן אום ניובה פעל להקמת UPC, המפלגה החדשה של קמרון. בנובמבר 1948 הוא נבחר לעמוד בראש המפלגה.
בשנת 1952 המפלגה הקימה ארגון נשים ובשנת 1954 תנועת נוער. למפלגה היו שלוש עתונם שהתרכזו נושאים כמו עצמאות, איחוד הקמרון הגרמני וצדק חברתי.
בשנים 1952 ו-1954 רובן אום ניובה נעם בישיבות של האומות המאוחדות. בתחילת דרכו הוא התנגד למאבק מזוין, אך בהמשך המפלגה החלה במאבק זה. ב-13 ביוני 1955 המפלגה הוצא מחוץ לחוק ופעילי המפלגה ירדו למחתרת. ב-13 בספטמבר 1958 רובן אום ניובה נהרג על ידי צבא צרפת.
בשנת 1960 הקמרון זכתה לעצמאות וכעבור מספר שנים חלק מקמרון הגרמני שהיה תחת שליטת בריטניה צורף למדינה. בתחילת דרכה של המדינה, שמו של רובן אום ניובה נאסר ליזכור, בהמשך זה השתנה. כיום הוא נחשב לגיבור לאומי. בשנת 2007 הוקמה אנדרטה לזכרו שכוללת פסל בגובה של 6 מ' המוצב על בסיס בגובה של 5 מ'. בשנת 2019 הזמר בליק באסי הוציא אלבום לזכרו.
אאסיוויסואיט-ניפיסט
אאסיוויסואיט-ניפיסט. אזור ציד אינואיטי בין קרח לים (באנגלית: Aasivissuit – Nipisat. Inuit Hunting Ground between Ice and Sea) הוא נוף תרבותי ואתר מורשת עולמית של אונסק"ו הממוקם בחלק המרכזי של מערב גרינלנד. האתר, שנוסף לרשימת המורשת העולמית בשנת 2018, משמר את השרידים הארכאולוגיים של למעלה מ-4,000 שנות התיישבות ומכיל עדויות שמורות היטב לציד ולקט עונתי. שרידים מתרבויות , ו ואתרים מתקופת האינואיטים והקולוניאליים המאוחרים יותר מוגנים בתוך האתר.
מיקום.
אתר המורשת העולמית אאסיוויסואיט-ניפיסט ממוקם ממש צפונית לחוג הארקטי במחוז קקאטה במערב גרינלנד. הוא משתרע ממזרח למערב לאורך 235 קילומטרים ולרוחב מקסימלי של כ-20 קילומטרים, מהאי שבמצר דייוויס ועד ל.
אתרים ארכאולוגיים.
בתוך אתר המורשת העולמית, יש 7 אתרים ארכאולוגיים ויישוב אחד עכשווי, המייצגים היבטים שונים של ההיסטוריה הכרונולוגית של האזור ומדגימים את מגוון מסורות האדמה בגרינלנד שהופיעו עם הזמן.
היסטוריה.
ההתיישבות באזור התנהלה לסירוגין החל בסביבות שנת 2000 לפני הספירה, עם הגעתה של תרבות סאקאק אל החוף. תיארוך פחמן-14 באי ניפיסט מצביעים על כך שאנשי סאקאק המשיכו לפעול באזור זה עד לפחות 700 לפני הספירה, התקופה הארוכה יותר מכל מקום אחר בגרינלנד. זמן קצר לאחר מכן, שגשגה תרבות דורסט באזור, כשבניה חדרו עמוק יותר פנימה, עד לאאסיוויסואיט, שברים קטנים של כלקדון ועצמות מרמזים על כך שאנשי דורסט אולי הגיעו עד כיפת הקרח. בסביבות שנת 1100 לספירה היגרו בני עם התולה לגרינלנד מצפון קנדה, והתיעוד המוקדם ביותר של חפצי תולה באזור הוא בערך משנת 1250 לספירה. לאנשי תולה הייתה מערכת מתוחכמת יותר של ציד ימי (לעיתים קרובות כללה צוותי כלבים וקיאקים), והם נדדו עונתיות. בחורף הם היו שוהים בבתי אבן קבועים ליד החוף באינאפ נואה ובאראיוציסוט, כשהם צדים יונקים ימיים ולוכדים דגים, ובקיץ היו עוברים פנימה כדי לצוד את אייל הצפון במחנות בקיץ הזמניים (כגון אאסיוויסואיט).
בתחילת המאה ה-17, היה ניסיון להקים מושבה דנית באי ניפיסט, אך היא ננטשה במהירות. עם זאת, במהלך המאה הבאה הוקמו באזור עיירות קולוניאליות (כגון סאקארלייט וסרפנגואיט) כדי לחזק את הסחר בדיג ובעורות אייל הצפון. רבים מהכפרים הללו ננטשו עקב רעב ומגיפות שונות.
.NET Framwork
כהני חזקה
קולטון ראיין