שריאל שליו (נולד ב-1952) הוא פרופסור חבר באוניברסיטת חיפה המשמש כראש החוג לארכאולוגיה. בנוסף, משמש פרופ' שליו כמנהל המעבדה הארכאולוגית של חומרים וטכנולוגיות עתיקות ומסורתיות. במחקריו מתמקד פרופ' שליו בכימיה ופיזיקה של פריטים וסדימנטים ארכאולוגיים, כאשר בעזרת אנליזות כימיות ופיזיקליות משוחזרים מקורות חומרי הגלם, תהליכי הייצור, התפוצה ועוד. כיום עורך פרופ' שליו מחקרים בעיקר על מתכות עתיקות, כלי חרס, זכוכית וסדימנטים ארכאולוגיים.
קריירה אקדמית.
שליו, יליד תל אביב, החל את לימודיו באוניברסיטת תל אביב, בה השלים בשנת 1979 תואר ראשון בארכאולוגיה ולימודי המזרח הקדום, ותואר שני באותם התחומים - בשנת 1986. בשנת 1993 הוענק לו תואר דוקטור לארכאולוגיה מטעם אוניברסיטת תל אביב על מחקר תעשיית המתכת בארץ ישראל בתקופה הכלקוליתית ובתקופת הברונזה הקדומה ותרומתה להבנת המבנה החברתי. החל משנת 1978 לימד פרופ' שליו באוניברסיטת תל אביב ומכללת בית-ברל, ובשנת 1992 החל ללמד כמרצה בכיר באוניברסיטת חיפה ובשנת 2007 מונה כפרופסור חבר בחוג לארכאולוגיה ובחוג לציוויליזציה ימית באוניברסיטת חיפה. בין הקורסים שמנחה פרופ' שליו: מבוא לארכאולוגיה ימית, ארכאומטלורגיה, טכנולוגיות עתיקות, ויישומים מדעיים בארכאולוגיה. בין תפקידיו האקדמאיים שימש כחבר סנאט באוניברסיטת חיפה, אחראי קשרי מחקר מול אוניברסיטת סורבון בפריז, ומשנת 2011 משמש כראש החוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה.
פרסומים בולטים בספרות המדעית.
דוקטורט.
מטרולוגיה עתיקה בארץ ישראל ותרומתה להבנת המבנה החברתי, בהנחייתם של פרופ' ז. הרצוג ופרופ' א. גרינבאום, אוניברסיטת תל אביב, 1993
מדיולאנום (פירושונים)
מדיולאנום (בלטינית: Mediolanum וגם Mediolanium) – פירושו "[יישוב] באמצע המישור" או "[מקום] בין נתיבי המים"
הרברט מקייב
הרברט מקייב (באנגלית: Herbert McCabe; 1926 – 2001) היה תאולוג ונזיר דומיניקני אירי.
ביוגרפיה.
מקייב נולד במידלסברו בצפון-מזרח אנגליה, מחוז יורקשייר. לאחר שלמד כימיה ופילוסופיה באוניברסיטת מנצ'סטר, הצטרף אל שורות הדומיניקנים בשנת 1949, והתמסר לחקר עבודותיו של תומאס אקווינס. לימים, לימד מקייב בהיכל הנזירים השחורים (Blackfriars, Oxford), מוסד חינוכי באוניברסיטת אוקספורד, שם חיבר אף ארבעה ספרים בנושאי תאולוגיה ופילוסופיה. מקייב לא התיירא מהביע עמדתו השלילית ביחס לאיסור השימוש באמצעי מניעת היריון של הכנסייה הקתולית, וראה באיסור זה כיישום שגוי של המסורת הקתולית. מקייב נודע בהקפדתו לבסס ולנמק בדרך לוגית את טיעוניו, ולנסחם בדייקנות ובשנינות רבה, כפי שבא לידי ביטוי בדרשותיו. למשל, הזהיר מקייב את קהל מאזיניו לבל יורד מעמד הבורא למעמד אחד העצמים בתוככי העולם, עליהם חלים אילוצים חיצוניים, כי אז למעשה יהיה המדובר בשטן, ומן הצדק ניתן יהיה לומר The hell with Christianity. בשנת 1974 נעשה מקייב אזרח אירי.
אמיר גבע
אמיר (משה) גבע (במקור גולדברג; נולד ב-9 בספטמבר 1950), הוא מומחה לשוק ההון, יועץ פיננסי, מפיק סרטי קולנוע וטלוויזיה, משקיע אנג'ל ופעיל ציבור.
ראשית חייו והשכלתו.
אמיר (משה) גבע נולד בתל אביב לפרופ' דן גולדברג ולמרים לבית כרסנטי מראש פינה. גדל בכפר שמריהו ולמד בבית הספר "תיכון חדש" בתל אביב. ב-1968 התגייס לצה״ל והצטרף ליחידה 8200 של חיל המודיעין בה שירת בשירות חובה ובמילואים. לאחר שחרורו סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ומאוחר יותר, השלים לימודיו וקיבל תואר דוקטור במנהל עסקים באוניברסיטת דרום קליפורניה (USC) בארצות הברית.
קריירה.
בשנת 1976 מונה לעוזרו האישי של דוד שוהם, מנכ"ל "בנק כללי לישראל בע"מ", שהיה אז בשליטת הברון אדמונד דה רוטשילד, נכדו של הנדיב הידוע, ומילא שורה ארוכה של תפקידים עד פרישתו בשנת 1993 לרבות: מזכיר הבנק, דובר הבנק, מנהל החברה לנאמנות, מנהל קופות התגמולים, ההשתלמות והפיצויים, מנהל חטיבת ההשקעות ונציג הבנק בדירקטוריון הבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 1993 מונה לדירקטור, מנכ"ל ומנהל עסקים ראשי של "בנק הספנות", שהיה אז בשליטת מייקל שטיינהרדט, אחד ממנהלי הכספים המוצלחים ביותר בתולדות שוקי ההון בעולם המערבי וממייסדי פרויקט תגלית. במסגרת תפקידו, הקים גבע, בין היתר, ביחד עם קונצרן כור, בראשותו של בני גאון, את בית ההשקעות "כור שוקי הון", שהיה בשליטה משותפת של הקונצרן והבנק, ולימים נמכר ל"מנורה מבטחים". לאחר מכן, החל משנת 1997, שימש יושב ראש בית ההשקעות "מוריץ את טוכלר בע"מ" ויו"ר השלוחה הישראלית של בית ההשקעות האמריקאי "ג'וזפטל, ליון, רוס ושות'".
במהלך השנים כיהן גבע כדירקטור ב-15 חברות ציבוריות, בהן חברת הביטוח "הפניקס", חברת "לידר החזקות והשקעות״ וחברת ההחזקות "פורמולה ויז'ן טכנולוגיות" והיה יו"ר הדירקטוריון של חברת ההשקעות "ארזים". כמו כן כיהן כיו"ר דירקטוריון "סינמה נאמנויות השקעות בסרטים" - שותפות רשומה שתעודות ההשתתפות שלה רשומות למסחר בבורסה וכיו"ר "אפסילון חיתום והנפקות בע"מ". גבע היה חבר בוועדת ההשקעות של הפוליסות המשתתפות ברווחים של "כלל חברה לביטוח בע"מ" בין השנים 2003–2007 וכן היה חבר בוועדת ההשקעות - עמיתים- של חברת הביטוח "מנורה מבטחים ביטוח" בין השנים 2010–2016. באמצעות "קבוצת גבהים" שבשליטת משפחתו, השקיע במגוון עסקים, בין היתר: במשרד פרסום, בחברה לייעוץ לחברות הזנק, בחברה לניהול קרנות נאמנות, בחברת שיווק קופות גמל, בחברת סחר ליצירות אומנות, בחברת הפקות סרטי קולנוע ועוד. גבע נמנה עם קבוצת משקיעי אנג'ל, דרכה העניק מימון לחברות הזנק לרבות: רדויז'ן, פאנדטק, נור מקרופרינטרס, ויזקום ורוזטה ג'נומיקס, בטרם הונפקו ונרשמו למסחר בבורסות בחו"ל.
בשנות ה-80 כתב באופן קבוע מאמרים כלכליים בשבועון העסקים "כספים" ובירחון "מוניטין" וכן כתב, ואף היה חבר מערכת ב"רבעון לבנקאות" של איגוד הבנקים בישראל. בין השנים 1996–1998 כתב טור פיננסי קבוע במוסף "עסקים" של העיתון "מעריב". מאז שנת 1999 שימש כיועץ פיננסי וחבר בוועדת ההשקעות של חברת נמלי ישראל פיתוח ונכסים בע"מ (לשעבר רשות הנמלים) במשך 18 שנים. מאז חודש יוני 2017 מכהן גבע כיו"ר דירקטוריון חברת אפסילון ניהול קרנות נאמנות (1991) בע"מ וכחבר בוועדת ההשקעות של החברה.
פעילות ציבורית.
גבע שימש כחבר מועצת העיר כפר סבא, (בהתנדבות), משנת 2003 ועד שנת 2018, כמחזיק תיק התרבות, כראש ועדת התרבות העירונית, כחבר בוועדת הכספים ובוועדת המכרזים העירונית, כדירקטור בחברה הכלכלית לפיתוח כפר סבא וכמ"מ יו"ר דירקטוריון החברה העירונית לתרבות הפנאי בכפר סבא. כמו כן, כיהן כחבר בהנהלת מפעל המים העירוני. במסגרת פעילותו ההתנדבותית בתחום התרבות הוא מנחה ומגיש את "אפוס" הפסטיבל הבינלאומי לסרטי תרבות ואומנות, שמתקיים בעיר, בחודש יוני של כל שנה, החל משנת 2013. כיום מוסיף גבע לכהן כדירקטור בחברה העירונית לתרבות הפנאי בכפר סבא, כנציג ציבור, ובנוסף, משמש כחבר בחבר הנאמנים של המכללה האקדמית בית ברל.
משנת 1995 שימש גבע למשך יותר מעשור כגזבר וחבר הנהלת אגודת ידידי התיאטרון הלאומי "הבימה" וכן כיהן כחבר בוועדת ההשקעות של קרן התזמורת הפילהרמונית הישראלית. עמד בראש תהליך ההפרטה של מועדון הכדורגל הפועל כפר סבא בשנת 1995 ובשנים 1998–1999 כיהן כנותן חסות ונשיא מועדון הכדורסל של הפועל כפר סבא.
גבע תמך רבות גם בפעילות ילדים ונוער במסגרת מועדון הכדורגל בית"ר כפר סבא שפועל בשכונות המזרחיות של העיר והיה שותף בקידום פרויקט "כדורגל ולימודים" שהקנה לילדי השכונות בעיר והכפרים הערביים הסמוכים אפשרות ללמוד חשבון והבנת הנקרא לצד המשחק בכדור.
פעילותו בתחום האמנות.
פרסם שני ספרי שירה, "מחול פרוע" (1988) ו"הושיטי ידך" (1990), שניהם בהוצאת טרקלין. שירו "מחול פרוע" הולחן על ידי אלדד שרים ובוצע על ידי הזמרת חני דינור, והוא נכלל בדיסק שלה "עד קצה הבהירות", שאותו הפיק גבע (אלדד שרים הוא המפיק המוזיקלי).
השקיע, או סייע ותרם, והיה מפיק (קולנוע וטלוויזיה) או מפיק שותף במספר סרטי קולנוע ובהם: "החברים של יאנה" (1999), "הדברים שמאחורי השמש" (2006), "לבנון" (2009), "פרדייס קרוז" (2013),
" פרשת אונקלוס" (2018), הסרט הקצר " ליבי ואני " ( 2022 ), הסרט התיעודי "סיפורים מהמספרה" (2020) וסדרת הטלוויזיה "תעשה לי ילד" (2008).
הוא חבר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה וחבר באיגוד מפיקי הקולנוע והטלוויזיה בישראל מאז שנת 2006. החל משנת 2021 הוא נכלל במאגר הלקטורים של המועצה הישראלית לקולנוע ומשרד התרבות.
חייו האישיים.
גבע נשוי למלכה לבית גייגר מכפר סבא, אב לשני בנים וסב לנכד.
אליפות וימבלדון 1890
אליפות וימבלדון 1890 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-30 ביוני והסתיימה ב-23 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרות זוגות גברים.
התחרות.
תחרות הגברים.
התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון המתחרים חולקו ל-2 בתים. מנצח של השלב הראשון היה מקבל זכות להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1889 על התואר. לתחרות מתמודדים נרשמו 29 טניסאים. לאחר מספר שנים שהתחרו רק ספורטאים בריטים, הפעם לתחרות נרשמו טניסאי מארצות הברית ומאוסטרליה. ארנסט רנשו הודח כבר בסיבוב הראשון. וילובי המילטון ניצח בגמר מתמודדים ובמשחק הקובע ניצח את ויליאם רנשו ב-5 מערכות. זו הייתה התחרות האחרונה בהשתתפות ויליאם רנשו. גם וילובי המילטון לא חזר לווימבלדון להגן על התואר.
תחרות הנשים.