מת'יו ניית'ן "מאט" דראדג' (נולד ב-27 באוקטובר 1966) הוא היוצר והעורך של אתר החדשות האמריקאי "דראדג' ריפורט" . באתר פורסמו לראשונה מספר סיפורים חדשותיים חשובים, כגון פרשת מוניקה לווינסקי. דראדג' מגדיר את עצמו כשמרן וכפופוליסט. כמו כן, דראדג' הנחה תוכניות רדיו וטלוויזיה ואף הוציא לאור ספר. דראדג' פגש את אנדרו ברייטברט בשנות ה-90 בלוס אנג'לס והפך למורה הרוחני של ברייטברט, שעזר לדראדג' בניהול האתר.
ספרו.
דראדג' כתב עם ג'וליה פיליפס את הספר דראדג' מניפסט שיצא לאור בשנת 2000. הספר היה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. הספר כולל תמליל של שאלות ותשובות שנערכו במועדון העיתונות הלאומי ב -2 ביונים 1998, שפורש את סיבת פועלו של דראדג' בתחום החדשות.
הספר מכיל גם עותקים של הודעות דואר אלקטרוני שנשלחו לדראדג' על ידי קוראיו, תיאור מקיף של מסיבות בהן דראדג' נכח וכן האופן שבו הסלבריטאים במסיבות הללו הגיבו אליו.
בביקורת על הספר בוושינגטון פוסט נאמר ש "אכן, בעוד שאורכו של הספר הוא 247 עמודים ... מה שמשאיר, בסופו של דבר, 112 דפים של מידע חדש, כולל תשעה דפים של שירה".
FN Minimi
FN Minimi הוא מקלע בלגי בקליבר 5.56x45 מ"מ נאט"ו מתוצרת חברת FN Herstal והוא האב טיפוס של המקלע M249. המקלע הוצג לראשונה בשנת 1974, והוא נכנס לצבאות של למעלה משלושים מדינות.
דגמים.
למקלע FN Minimi יש 3 דגמים (לא כולל את מקלע M249):
מקלע M249 הוא גרסה אמריקאית שפיתח צבא ארצות הברית למקלע המקורי. על המקלע נמתחה ביקורת: הוא היה לא אמין ונטה להיתקע בתדירות גבוהה בתנאי מדבר בגלל החול. בנוסף, מאחר שתוכנן כמעין מאג מוקטן, הנוקר שלו נטה להישבר. במלחמת עיראק (2003) מקלעים רבים נתבלו ונשברו, וחיילים העידו שחלקם הוחזקו באמצעות סרט בידוד ואמצעים מאולתרים אחרים.
בצה"ל.
המינימי שירת תקופה מסוימת בהיקף מצומצם גם בצה"ל, בעיקר בגזרת דרום לבנון ורצועת הביטחון, אך הוחלף בשנת 1997 במקלע הנגב הישראלי שהפך למקלע הקל הסטנדרטי של חיל הרגלים. הנגב עלה על המינימי בביצועיו, אך בעיקר בעמידותו ואמינותו (אך גם בנגב היו לא מעט מעצורים).
דייוויד ג'. סקאל
דייוויד ג'. סקאל (באנגלית: David J. Skal; נולד ב-21 ביוני 1952) הוא היסטוריון אמריקאי חוקר תרבות שידוע בשל כתביו העוסקים בסרטי אימה ובספרות אימה.
ראשית חייו.
סקאל, יליד בגרפילד הייטס, אוהיו, למד עיתונאות באוניברסיטת אוהיו, ובעת לימודיו עבד כמבקר קולנוע וכמשנה לעורך בעיתון האוניברסיטה. ב-1974 סיים את לימודיו לתואר ראשון. לאחר שסיים את לימודיו, הוא מצא התמחות בעזרת הקרן הלאומית לאמנויות (National Endowment for the Arts) והיה למנהל השיווק של חברת הבמה של הרטפורד (Hartford Stage Company). לאחר מכן עבד ב-"American Conservatory Theater" בסן פרנסיסקו ובארגון "Theatre Communications Group" בניו יורק. במהלך שות ה-80 חיבר סקאל שלושה ספרי מדע בדיוני: "Scavengers" (1980), When We Were Good" (1981), ו-"Antibodies" (1988).
ספרי עיון.
ספר העיון הראשון שכתב סקאל היה "Hollywood Gothic: The Tangled Web of Dracula from Novel to Stage to Screen" (1990; "גותיות הוליוודית: הרשת הסבוכה של דרקולה, מספר למחזה לסרט"). הספר דן בעיבודים השונים לספרו של ברם סטוקר "דרקולה" (1897), והמקום שתופסת דמות הערפד בתרבות הפופולרית. חלק גדול מהספר מוקדש למאמצים שהקדישה אלמנתו של סטוקר פלורנס להגנה על זכויות היוצרים של בעלה. הספר אף כולל את הניתוח המחקרי המעמיק הראשון שנעשה לגרסה הקולנועית של "דרקולה" משנת 1931 בשפה הספרדית. קתלין קווין מהניו יורק טיימס שיבחה את הספר "Holywood Gothic", וכתבה: "סקאל מתחקה אחר הערפד הפופולרי ביותר של טרנסילבניה בהרבה שנינות ובכישורים בלשיים מעולים". קנת' טוראן מלוס אנג'לס טיימס תיאר את הספר "שנון ומקיף" ואף הוסיף הערה עוקצנית המתייחסת למועד הפצתו של הספר בחנויות כשכתב ש"ניתן היה להשתקע בספר הרבה אחרי שכל אותם מבקרי ה'תעלול-או-ממתק' כבר הלכו לדרכם". ב-2004 כתב דייוויד קולטון מה-USA Today כי הספר "הפך לאחד מספרי החובה בתחום" ו"[העלה] את הסטנדרטים במחקר יצירות האימה".
ב-1993 הוציא סקאל לאור את ספר העיון השני שלו, "The Monster Show: A Cultural History of Horror" ("מופע המפלצות: היסטוריה תרבותית של האימה"). בספר זה מנתח סקאל את תולדות סרטי האימה, ומותח קווי דמיון בין הסרטים לבין משברי התרבות בתקופת עשייתם או הפצתם, למשל מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה, הסערה הציבורית סביב התרופה הפגומה תלידומיד ומגפת האיידס. מ.ל. לייק מהסיאטל פוסט-אינטליג'נסר ("Seattle Post-Intelligencer") תיאר את הספר כ"חוויה אינטלקטואלית מושלמת בעבור חובבי התחום לסוף שבוע של הלווין". סטפן ז'מיאנוביץ (Stefan Dziemianowicz) מהוושינגטון פוסט סבר שכמה מהטיעונים שהציג סקאל היו "קלושים למדי", אך הוסיף כי הספר כמכלול "מגיש הוכחה משכנעת לכך שכדי להבין תרבות לעומקה, עליך להכיר את פחדיה".
ב-1995 יצא לאור הספר "Dark Carnival: The Secret World of Tod Browning, Hollywood's Master of the Macabre" ("קרנבל אפל: עולמו הסודי של טוד בראונינג, אומן היצירה המקברית של הוליווד"), שחיבר סקאל יחד עם אליאס סבאדה. הספר "Dark Carnival" היה הביוגרפיה הראשונה באורך מלא שנכתבה על חייו של טוד בראונינג, שנודע בעיקר בתור הבמאי של הסרטים "פריקס" (1932), "דרקולה" (1931) בכיכובו של בלה לוגוסי וכן כמה סרטים בכיכובו של לון צ'ייני. מרטין פ. נורדן כתב על הספר בכתב העת האקדמי "Journal of Popular Film &amp; Television" כי הוא מציג "ניתוח מעמיק ומרתק של אחד מבמאי סרטי הפולחן הראשונים של אמריקה". סטיבן א. אלפורד מהיוסטון כרוניקל ("Houston Chronicle") כתב כי "הספר "Dark Carnival" מצליח להשיב את המוניטין האבוד של אחד מהדמויות החריגות של הוליווד, שהושלך מזמן לתהום הנשייה".
ספרים בולטים אחרים שפרסם סקאל הם "V Is for Vampire: The A to Z Guide to Everything Undead" ("ע' זה ערפד: המדריך השלם מא' ועד ת' לכל האל-מתים"; 1996), "Screams of Reason: Mad Science and Modern Culture" ("צעקות של היגיון: מדע מטורף והתרבות המודרנית"; 1998), "Death Makes a Holiday: A Cultural History of Halloween" ("המוות חוגג לו חג: היסטוריה תרבותית של ליל כל הקדושים"; 2002) ו-"Claude Rains: An Actor's Voice" ("קלוד ריינס: קולו של שחקן"; 2008). סקאל אף היה שותף לעריכה של "המהדורה הביקורתית של נורטון" (של חברת ההוצאה "W. W. Norton &amp; Company") שנכתבה ב-1997 על ספרו של ברם סטוקר "דרקולה". כמו כן הוא קיבץ מגוון סיפורי ערפדים לכדי אנתולוגיה בשם "Vampires: Encounters with the Undead" ("ערפדים: מפגשים עם האל-מת") שיצאה לאור בשנת 2001.
פעילות נוספת.
סקאל הופיע במספר תוכניות "ספיישל" בטלוויזיה, למשל במיני-סדרה "The 100 Scariest Movie Moments" ("100 הרגעים המפחידים ביותר בקולנוע") וב-"The Perfect Scary Movie" ("סרט האימה המושלם"). הוא תרם לכמה מארזי DVD קטעי תעודה הכלולים בתוספות המיוחדות, וכן רצועות פרשנות בערוץ השמע, למשל בסרטים "דרקולה" (1931), "פרנקנשטיין" (1931), "האיש הבלתי נראה" (1932), "פריקס" (1932), "כלתו של פרנקנשטיין" (1935), "האדם-זאב" (1941), "אבוט וקוסטלו פוגשים את פרנקנשטיין" (1948), "היצור מהלגונה הכחולה" (1954) ו"אלים ומפלצות" (1998).
סקאל אף הופיע בסרט התיעודי "Wrangler: Anatomy of an Icon" ("ורנגלר: אנטומיה של אייקון תרבותי"; 2008), שבו הוא דן מנקודת מבט של מבקר תרבות הומו, בהשפעה התרבותית שהותיר כוכב סרטי הפורנוגרפיה ההומו ג'ק ורנגלר.
בית הולמן האנט
שריעה (ספינה)
אל-שריעה
אל שריעה
אות ה-!Wow
אות ה-"!Wow" היה אות רדיו חזק מאוד שזוהה ב-15 באוגוסט 1977 על ידי הרדיו-טלסקופ "האוזן הגדולה" של אוניברסיטת המדינה של אוהיו, ונשא את סימני ההיכר הצפויים של תשדורת רדיו, אך האות לא הגיע מכדור הארץ או ממערכת השמש. האות נמשך כ-72 שניות ולא זוהה שנית.
ג'רי אהמן, שגילה את האות בשעה שעבד על פרויקט סט"י, התרשם כל כך מההתאמה של האות לחתימה הצפויה של אות בין-כוכבי באנטנה של הרדיו-טלסקופ, עד שהקיף את האותיות שמציינות את העוצמה של האות בפלט המודפס של המחשב - "6EQUJ5", וכתב את ההערה "" בצדו של הדף. הערה זו הפכה לשמו של האות.
ההדפס המקורי של אות ה-!Wow, יחד עם ההערה המפורסמת של אהמן, נשמר על ידי החברה ההיסטורית של אוהיו כמוצג היסטורי.
על אף שהאות לא נשא כל שיטת אפנון מוכרת - כלומר שיטה לקידוד מידע מעל גלי רדיו, האות נחשב לראייה לכאורה החזקה ביותר לתשדורת רדיו חוצנית שהתגלתה אי פעם.
משמעות תדפיס הנייר.
הקוד 6EQUJ5 מתאר את השינוי בעוצמת האות. רווח מסמן עוצמה בין 0 ל-1, המספרים 1 עד 9 מסמנים עוצמות מותאמות (מ-1.00 ל-10.00), ועוצמות מעל 10.00 מסומנות באות ('A' מתאים לעוצמות בין 10.00 ל-11.00, 'B' ל-11.00 עד 12.00 וכו'). הערך 'U' (עוצמה בין 30.00 ל-31.00) מתאר את העוצמה החזקה ביותר שנקלטה אי פעם על ידי הרדיו-טלסקופ. בקנה מידה ליניארי, היה אות זה חזק מרעש חלל עמוק רגיל פי 30.
שני ערכים שונים ניתנו עבור התדירות: 1420.356 מגה הרץ ו-1420.4556 מגה הרץ. תדר 1420 מגה הרץ משמעותי למחפשי חיים תבונתיים מחוץ לכדור הארץ, משום שמימן, היסוד הנפוץ ביותר ביקום, מהדהד בערך ב-1420 מגה הרץ, ולכן צפוי שחוצנים יעשו שימוש בתדר כזה כדי להעביר אות חזק.