בנם של פגי ג'יין (לבית פארק) ושל וילארד ריצ'רדס קארד, השלישי משישה ילדים. קארד נולד בריצ'לנד שבמדינת וושינגטון, וגדל בסנטה קלרה שבקליפורניה, במסה שבאריזונה ובאורם שביוטה. שירת כמיסיונר מורמוני בברזיל, ולמד באוניברסיטאות בריגהאם יאנג ויוטה. כמו כן למד שנה בתוכנית לדוקטורט באוניברסיטת נוטרדאם. תקופה מסוימת במהלך שנות ה-70 עבד כעורך שותף ב-"Ensign" , מגזין הכנסייה המורמונית.
ספריו.
המשחק של אנדר.
ספרו המוכר ביותר, שזכה בפרסי הוגו ונבולה, הוא "המשחק של אנדר" (1985). אחריו כתב קארד שתי סדרות המשך, אף הן מאוד מפורסמות, העוקבות אחר דמויות מספר זה.
הסדרה הראשונה מתחקה אחר אנדר בתקופה שלאחר עלילת "המשחק של אנדר". הסדרה כוללת את הספרים:
הסדרה השנייה מתחקה אחר בין, דמות משנית במשחק של אנדר (ההופכת לדמות הראשית בסדרתה שלה), וכן אחר פיטר ויגין, אחיו הבכור של אנדר. הסדרה, שנודעה כ"סדרת הצל", כוללת את הספרים:
קארד חיבר אוסף של סיפורים קצרים הנקרא "First Meetings in the Enderverse", המתאר אירועים הקשורים לדמויות שונות מסדרת הספרים. בנוסף הוא כתב ספר המספר על בית הספר לקרב שבו למד אנדר הנקרא "A war of Gifts".
בשנת 2009 פורסם "אנדר בגלות" המתארת את קורותיו של אנדר בתקופה שבין סיום עלילת המשחק של אנדר, לבין תחילת עלילת "קול למתים".
בשנת 2021 יצא הספר "הצל האחרון" (The Last Shadow) שמאחד את עלילת שתי הסדרות, ומהווה המשך וסיום לשתיהן.
מלחמת הפורמיקים.
בשנת 2012 פורסם "והארץ אינה יודעת" כספר ראשון בסדרת "מלחמת הפורמיקים הראשונה". הספר נכתב בשיתוף עם אהרון ג'ונסטון, והוא מתאר את הרקע לספר "המשחק של אנדר". יצא לאור בעברית ב-2014 בתרגומו של בועז וייס. בשנת 2013 פורסם "הארץ בלהבות" כספר השני בסדרה. הספר נכתב גם הוא בשיתוף עם אהרון ג'ונסטון, והוא יצא לאור בעברית ב-2016 בתרגומו של בועז וייס. בשנת 2014 פורסם "הארץ מתעוררת", הספר השלישי, שנכתב גם הוא בשיתוף ג'ונסטון, ויצא בעברית בשנת 2016 בתרגום בועז וייס.
בשנת 2016 יצא הספר הראשון מתוך טרילוגיית המשך של מלחמת הפורמיקים השנייה.
סדרה זו טרם תורגמה לעברית
כתיבה נוספת.
מאז החל קארד להוציא מגזין עצמאי לסיפורי מדע בדיוני, טרח לכלול בכל גיליון (שמונה בסה"כ, נכון ליוני 2008) סיפור קצר או נובלטה המתרחשים בעולם של אנדר, רובם עוסקים באירועים או דמויות מהספר הראשון או מטילים אור עליהם, אך חלקם עומדים כיצירות עצמאיות.
בחודש יוני 2008 הודיע מגזין המדע הבדיוני הישראלי מרקורי שהגיע להסכמה על פרסום אחד הסיפורים האלה - Pretty Boy, העוסק בילדותו של בניטו מדריד לפני הגעתו לבית הספר ללחימה - בעברית במסגרת אחד מגליונותיו הקרובים.
רבים מספריו תורגמו לעברית והוא היה אורח הכבוד בפסטיבל אייקון 2003 שנערך בתל אביב.
Homecoming.
סדרת ספרים נוספת שכתב קארד היא סדרת Homecoming, המספרת על קבוצת אנשים שהמחשב המפקח של כוכב הרמוניה, שאליו ברחה האנושות אחרי שהשמידה את כדור הארץ, קורא להם לחזור לכדור הארץ המשוקם. הסדרה כוללת את הספרים:
הסדרה טרם תורגמה לעברית.
The Worthing Series.
סדרת ספרים נוספת שכתב קארד, העוסקת בעולם עתידני (Capitol) שבו העלית של האוכלוסייה מסוגלים להאריך את חייהם באמצעות כניסה לתרדמת הנגרמת באמצעות סם מיוחד (Somec), שבמהלכה אינם מתפקדים, אך הזמן איננו מתבזבז מאורך החיים הכולל שלהם. הם יכולים להקיץ בכל זמן כלשהו בעתיד, באותו מצב נפשי וגופני שבו נכנסו לתרדמת. למעשה, המנגנון הזה מתפקד בדומה לטיסה בחלל במהירות האור למשך זמן רב, המוכר מסדרת אנדר.
מוטיב נוסף בסדרה הוא היותם של אנשים מסוימים (Swipe) בעלי כוח טלפתי המאפשר להם לקרוא את מחשבותיהם של אחרים. יכולת זו מתפתחת במשך הדורות כך שהיא מאפשרת להם להתערב במחשבותיהם של אחרים וגם במציאות הממשית, ללא הגבלות של מרחק. בשלב כלשהו מייסדים אנשים כאלה מושבה על כוכב לכת מרוחק, משם הם שומרים על תושבי הכוכבים האחרים מכל סוג של נזק. קארד משתמש במוטיב הזה כדי לחקור שאלות על משמעותם של הבחירה החופשית, אי-הידיעה והייסורים.
במסגרת הסדרה פורסמו ארבעה ספרים:
למעשה, השלישי (Chronicles) אינו אלא עיבוד של השני (Hot Sleep), וכלול בעצמו, ביחד עם הקטעים הנבחרים מן הראשון (Capitol) ומעט תוספות נוספות בספר הרביעי - The Worthing Saga, כך שמוצדק להתייחס אליו ככולל את כל הסדרה (מה גם שהספרים האחרים אזלו מן הדפוס).
כל הספרים טרם תורגמו לעברית.
קורותיו של אלווין מייקר.
בסדרת בת שבעה ספרים מספר קארד על ארצות הברית טרום מלחמת האזרחים כסיפור פנטזיה אשר בו אגדות הפולקלור והאמונות התפלות האמריקניות קיימות ביומיום. אלווין, גיבור העלילה, הוא בן שביעי לבן שביעי והוא בעל כישרון מיוחד לברוא. הוא יוצא למסע ללמוד איך לבנות עיר מקריסטל ולמלא אותה באנשים שלומדים לברוא כמוהו.
הסדרה מפגישה דמיון ומציאות. דמויות דמיוניות לחלוטין פוגשות דמויות מההיסטוריה האמריקנית של המאה ה-18 והמאה ה-19 ומשפיעות על מהלך ההיסטוריה.
הסדרה כוללת:
הסדרה טרם תורגמה לעברית.
חיים אישיים.
קארד הוא מורמוני, ומתגורר בגרינסבורו שבצפון קרוליינה, עם אשתו קריסטין ממנה נולדו לו חמישה ילדים. אחד מבניהם, צ'ארלס בנג'מין, היה בעל שיתוק מוחין ונפטר לאחר הגעתו לגיל 17, ואחת מבנותיהם, ארין, מתה בלידתה.
סיפור-עם
ספור עם
תו (מוזיקה)
תו מוזיקלי הוא סימן גרפי מוסכם המסמן צליל. תווים משמשים לרישום מוזיקה ולהפצתה.
בימינו, תווים נכתבים על חַמְשָׁה כעיגולים בגבהים שונים – כל עיגול מציין את גובהו ומשכו של צליל יחיד. מלבד התווים עצמם, המציינים את הצלילים, כתב התווים כולל עוד סימנים רבים המורים על אופן ביצוע המוזיקה במובנים של עוצמת הנגינה, מהירותה, וכלי הנגינה. ניתן לנגן בעזרת התווים במגוון כלים שונים ביניהם: גיטרה, פסנתר ועוד.
שמות התווים.
המוזיקה המערבית מחלקת את האוקטבה לשנים עשר צלילים. מסיבות היסטוריות, ישנם שבעה צלילים "טבעיים", ועוד חמישה צלילים שנחשבים כשינוי של הצלילים הטבעיים, שהם הדיאזים והבמולים.
שמות הצלילים ברוב העולם הם: דוֹ, רֶה, מִי, פַה, סוֹל, לַה, סִי, אולם במספר ארצות (בעיקר ארצות דוברות אנגלית) משתמשים בסימונים C, D, E, F, G, A, B בהתאמה.
שמות תווי הביניים משתנים לפי סוג הסולם. לדוגמה, התווים דו דיאז ורה במול, שהם אותו תו בדיוק ונקראים אחרת לפי סוג הסולם. בסולם לה מז'ור קיים דו דיאז, הוא נקרא כך ולא רה במול משום שבסולם זה מנוגן התו רה (לא רה במול או דיאז) ולא נהוג לרשום צליל מאותה משפחת הצלילים של תו מסוים, כלומר, לעולם לא יִמָצאו בסולם גם רה וגם רה במול. ומשום שלא קיים בסולם זה דו רגיל, וגם לפי נוסחת הטונים בסולם המז'ורי, הדו יהיה דו דיאז ולא רה במול. היחס בין צלילים שכאלה נקרא אנהרמוניה.
הגבהה של חצי טון (למשל מדו לדו דיאז) מחושבת על ידי הכפלתו ב-1.05946309 (formula_1) כאשר החישוב מתחיל בדרך כלל מ-442 הרץ לתו לה. הגבהה של טון שלם תהיה הכפלה ב-1.12246204 (הכפלה פעמיים של חצי טון). התדירות של התו מוכפלת במעבר לאוקטבה הבאה. תדירותו של התו מי, למשל, היא כ-330 הרץ, ובאוקטבה שמעליה תדירותו כ-660 הרץ.
הסימנית formula_2 (דיאז) מורה לנגן את התו יותר גבוה בחצי טון מאשר התו הנתון.
הסימנית formula_3 (במול) מורה לנגן את התו יותר נמוך בחצי טון מאשר התו הנתון.
הסימנית x (דיאז כפול – דוּבֶּל דיאז) מורה לנגן את התו יותר גבוה בטון שלם מאשר התו הנתון.
הסימנית formula_4 (במול כפול – דוּבֶּל במול) מורה לנגן את התו יותר נמוך בטון שלם מאשר התו הנתון.
כאשר ייראה דיאז או במול בתיבה מוזיקלית מסוימת, כל תו זהה שיבוא לאחר מכן באותה התיבה יהיה גם הוא במול או דיאז בהתאמה, גם אם לא כתוב לידו הסימן. על-מנת לבטל דיאז או במול באותה התיבה, ישתמש המלחין בסימן formula_5 (בקר).
על כיצד לבטל דיאז כפול או במול כפול אין הסכמה גורפת: יש שייכתבו סימן של דיאז רגיל ולידו סימן של בקר, ובכך יבטלו חצי עלייה בדיאז הכפול, ויש שייכתבו שני סימני בקר על מנת לבטל את הדיאז או הבמול הכפול, ויש שייכתבו סימן בקר אחד על מנת לבטל את הדיאז או הבמול הכפול.
לעיתים גם תו רגיל נכתב כדיאז כמו בסולם "דו דיאז מז'ור", שהתו השלישי בסולם לא ייכתב בתור פה, אלא בתור מי דיאז, בהתאם למרווחים של הסולם העולה בסקונדות: דו דיאז, רה דיאז ומי דיאז. כיוון שבין מי ל-פה קיימת סקונדה קטנה (חצי טון), המרווח בין שני הקלידים הללו איננו מכיל קליד שחור ועלייה של חצי טון תביא את מי דיאז אל פה.
כפי שניתן לראות בפסנתר, יש מחזוריות לתווים: כל רצף של 12 קלידים (כלומר, כל אוקטבה) חוזר על עצמו לאורך הפסנתר, כך:
רformula_2רformula_2ררformula_2רformula_2רformula_2ר-רformula_2רformula_2ררformula_2רformula_2רformula_2ר-רformula_2רformula_2ררformula_2רformula_2רformula_2ר (ר="רגיל", formula_2="דיאז"). ושמות התווים זהים בכל אוקטבה, התו הראשון בכל רצף הוא דו, התו השני הוא דו-דיאז, וכן הלאה.
ההבדל בין תו באוקטבה אחת לאותו תו באוקטבה שמעליו, או מתחתיו, הוא הבדל בגובה הצליל (הכפלת תדר הצליל בשניים או הפחתתו בחצי).
רישום התווים.
לרישום התווים של מנגינה מסוימת משמשת החמשה.
התווים יכולים להיות מונחים בחמשה ישרה על פסיה או בין קוויה. לדוגמה: אם התו מונח על הקו העליון, במפתח סול, התו תמיד יהיה "פה". אם התו מונח בין הקו העליון לקו שמתחתיו, התו תמיד יהיה "מי".