עם מינויו של גולדמן כסגן שר בממשלת ישראל, בשנת 1992, הוא פרש מניהול המועצה ואת מקומו תפס יוסף דולה. קודם למינויו לראש המועצה, היה דולה חבר במועצת הכפר ומנהל סניף הצפון של חברת הבנייה "אשטרום". במהלך כהונתנו של דולה (1992 - 2018) גדלה אוכלוסיית המושבה מאלף תושבים למעל 4,000 איש באמצעות עשר תוכניות בנייה רחבות היקף, שקודמו ואושרו במוסדות התכנון, כדוגמת שכונת "כרמי בנימין", "שקמים", "ערמונים", "הזיתים מזרח" ושכונת "שזיפים דרום". גידול מסיבי זה הצריך בינוי רחב היקף של מבני ציבור, ביניהם בניית בית ספר יסודי חדש (שכן עד אז למדו ילדי המושבה בבית הספר החקלאי כדורי הסמוך), בניית 14 כיתות חדשות למעונות יום, גני טרום-חובה ובנוסף, בניית שורת מבני ציבור חדשים ושיפוץ והגדלת מבני הציבור הקיימים. גידול מסיבי זה נבע מהצורך לבצר את מעמד המושבה כישוב מרכזי בגליל, ולמנוע את החלטת הממשלה לאחד את כפר תבור, שהייתה עד אז מושבה קטנה, עם המועצה האזורית "הגליל התחתון". כפר תבור, שסבלה ממצוקה תקציבית גדולה הייתה חייבת לאזן את תקציבה ולגדול באופן מסיבי על מנת לאפשר התנהלות עצמאית. הדבר עלה יפה בתקופת כהונתו של דולה והאיחוד שכבר הוחלט עליו בוטל. במהלך תקופה זו שמרה המושבה על הפיתוח האסתטי של הכפר. מזה 16 שנה ברציפות זוכה המועצה בפרס משרד הפנים על ניהול תקין.
בשנת 2004, בוצע שחזור של מגדל המים ההיסטורי של המושבה. השחזור כלל גם את הכתובת שנרשמה על מגדל המים המקומי, לאחר העלייה לביריה, במרץ 1946, בתגובה לניסיונות הבריטים להוריד את ההתיישבות העברית בביריה. הכתובת קובעת, בעברית ובאנגלית: "ביריה שלנו" - "Birya Belongs to Us".
בעשור השני של המאה ה-21, עוברת המושבה תנופת פיתוח גדולה. במרכזה, נבנה מרכז מסחרי חדש בגודל של כ-8,000 מטר רבוע וכן קאנטרי קלאב לשירות תושבי המקום בשכונה החדשה "כרמי בנימין" הנבנית בצפון היישוב, שיפוץ בניין קופ"ח כללית, הקמת בניין מועצה חדש, הקמת ארבעה גני ילדים חדשים, הרחבת בית הספר היסודי ביישוב, הקמת מגרשי ספורט חדשים מקורים ומבני ציבור נוספים. על פי התוכניות המאושרות עתידה אוכלוסיית היישוב להגיע ללמעלה מ-6,000 נפש.
באחד באפריל 2016, נחנכה כיכר הברון בשכונת "כרמי בנימין" בשדרות רוטשילד, הרחוב המרכזי של השכונה, בכיכר נבנה מעמד יצוק בטון ועליו פסל בעיצוב וביצוע של הפסל אסף ליפשיץ, שמציין את ביקור הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד ורעייתו עדה, בשנת 1914, בכפר תבור. הפסל מעוצב מכרכרה הרתומה לשני סוסים, בה יושבים הברון ורעייתו.
באוקטובר 2018, נבחר עודד הלפרין לראש המועצה המקומית כפר תבור.
במושבה קיים אזור תעשייה מקומי, אשר בהדרגה הופך לאזור עסקים, מיון ואחסון וכן מרכז מסחרי ובו חנויות, מסעדות ובנק. כמו כן, פועל בשטח המושבה מרכז "יקב התבור" ובו יקב גדול עם מרכז מבקרים, מסעדה ו"מוזיאון המרציפן", המציג את תהליך יצירתו של המרציפן, מפרי עץ השקד עד המוצר המוגמר. סמוך לבניין המועצה ולספריית היישוב, שוכן בית הקפה "קפדרציה" מזה שש שנים.
מוזיאון המושבה כפר תבור, מוזיאון שני בשטח הכפר, מגולל את תולדות הקמתה והתפתחותה של המושבה.
חינוך.
בשנים הראשונות לקיומו של הכפר, למדו ילדי המושבה בבית ספר יסודי, אשר פעל בבניין בו ממוקמת כיום הספרייה המקומית. עם הגידול במספר הילדים, נדרש להקים מבנה חדש לבית הספר. מבנה זה הוקם ב-1911 בחלקה הצפוני של המושבה (כיום משמש המבנה כ"בית המוזיקה"). חלק מהתלמידים, וביניהם יגאל אלון, המשיכו בלימודיהם העל-יסודיים באזור בבית הספר החקלאי כדורי. עם זאת, עברו רובם ללמוד במוסדות לימוד אחרים ברחבי הארץ.
בשנות השבעים והשמונים של המאה ה-20, למדו תלמידי כפר תבור בבית ספר יסודי אזורי שהוקם לצדו של בית הספר העל-יסודי במתחם "כדורי". עם התחדשות פני הכפר, החל משנות השבעים, שונו פניה של מערכת החינוך במקום. בית הספר כדורי הפך לבית ספר על-יסודי שש-שנתי רב-נתיבי לכל ילדי האזור, ובכללם רובם של בני כפר תבור. בית הספר היסודי חזר לשכון בכפר תבור, במבנה חדש, לאחר שמספר התלמידים בכפר החל משנות התשעים של המאה ה-20 הגיע למספר המצדיק את הקמתו מחדש של בית הספר בכפר.
בכפר תבור הוקמה מועצה דתית מקומית בראשותה עמד הרב בן ציון לוין תלמידו של הרב קוק. הרב לוין כיהן כראש המועצה הדתית משנות ה-40 עד 1977.
בשנים 1977 עד 1997 כיהן כראש המועצה הדתית בכפר תבור מרדכי סויסה.
במסגרת שירותי הדת, בכפר תבור קיימים ופועלים שני בתי כנסת: אחד, הוא בית הכנסת המרכזי והוותיק, בו מתפללים על פי נוסח עדות אשכנז ובבית הכנסת השני, הממוקם בקצה שכונת הגפנים, מתפללים על פי נוסח עדות ספרד.
בבית העלמין של המושבה ישנם קברים של אלמונים, מקרב תושבי מרכז הארץ, בעיקר בני יפו, פליטי גירוש תל אביב, אשר הוגלו על ידי הטורקים במהלך מלחמת העולם הראשונה, בד בבד עם נסיגתם צפונה מפני האנגלים הכובשים בהדרגה את הארץ.
להבים
לְהָבִים היא מועצה מקומית במחוז הדרום בישראל. היא שוכנת סמוך לכביש 31, צפונית לבאר שבע, דרומית-מזרחית לעיר רהט ומערבית לקיבוץ להב. נכון לשנת 2010, יש ביישוב כ-1,400 יחידות דיור צמודות קרקע.
היסטוריה.
בשנת 1982 המועצה האזורית בני שמעון ומינהל מקרקעי ישראל יזמו את הקמתו של היישוב במקום שתוכנן לשמש כאתר פסולת. ביישוב תוכננו כ-600 יחידות צמודות קרקע. לתושבי היישוב הובטחה איכות חיים גבוהה, לכן הצטרפו לפרויקט משפחות רבות מהאזור.
היישוב הוקם כיישוב קהילתי שבתחילה נקרא "גבעת להב", על-שם גבעות להב הסמוכות ליישוב. ועדת השמות הממשלתית קבעה כי היישוב יקרא "שלהבית", אך תושבי היישוב התנגדו לשם. לבסוף הוצעה פשרה והוחלט לקרוא ליישוב "להבים". משפחות המייסדים מאוגדות בעמותת "גבעות להב".
"להבים" הוא שמה של דמות תנ"כית המוזכרת ב:
בניית היישוב ותשתיותיו מומנה על ידי המתיישבים, ומוסדותיו הציבוריים מומנו ברובם על ידי המדינה. עבודות הפיתוח החלו בשנת 1983 ותחילת בניית יחידות הדיור החלה בשנת 1984. ראשון המתיישבים נכנס לגור בשנת 1985.
בשנת 1988 הוכרזה להבים כמועצה מקומית. המתחם הראשוני של היישוב, שבשנות האלפיים מכונה "השכונה הישנה", הכיל כ-22 רחובות, שנבנו סביב למרכז מעוגל. המרכז הכיל מרפאה, סניף דואר, מרכול, מאפייה וחנות לציוד חקלאי. קרוב למרכז הוקם בית הספר היסודי "להבים" בו לומדים ילדי היישוב בכיתות א'-ו'. בבית הספר הוקם גם אמפיתיאטרון המשמש את צורכי בית הספר בשעות הלימודים (טקסים, כינוס תלמידים), ואת היישוב כולו בשעות שלאחר הלימודים (טקסים, ערבי שירה בציבור, מיצגים של חוגים ביישוב ועוד). במתחם בית הספר שוכנת גם ספריית היישוב. בשנת 1989 חנכה תנועת הצופים את שבט "נופר" ביישוב. תלמידי להבים בגיל חט"ב ותיכון לומדים בכפר הנוער אשל הנשיא.
מתחם צמוד ליישוב יצא למכרזים למען הרחבת היישוב, וזכה לכינוי "להבים ב'", הוקמו בו מאות יחידות, כאשר לכל יחידה הוקצו כחצי דונם. הצלחת ההרחבה הביאה לתוספת תושבים מכובדת ליישוב, ושירותים שונים זכו לשדרוג והרחבה - הבריכה היישובית שודרגה לקאנטרי קלאב, נוספו כיתות לימודים ומבנים בשטח בית הספר, אורגן שירות הסעה עבור תלמידים הגרים בלהבים ב' ואינם יכולים להגיע רגלית לבית הספר ועוד.
לא עבר זמן רב, והיישוב הוציא מכרז נוסף על מנת להרחיב את היישוב - המתחם החדש זכה לכינוי "להבים ג'". לקראת הרחבה זו בוצעו כמה שינויים מהותיים - מרכז מסחרי חדש נבנה בסמוך לכניסה ליישוב, תוכנן ובוצע מחלפון שיאפשר כניסה ויציאה בצורה מסודרת יותר, משרדי המועצה עברו למתחם של המרכז המסחרי הוותיק ועוד.
מסילת רכבת עוברת ממערב ליישוב וב-2007 נחנכה בלהבים תחנת הרכבת להבים-רהט. בסמוך לתחנה נבנתה שכונה חדשה הנקראת "שכונת המניפה".
כביש חוצה ישראל עובר סמוך ליישוב.
באפריל 2010 הוכרז על חנוכתו של פארק התעשייה "עידן הנגב" סמוך ללהבים, על-פני שטח בגודל 1,700 דונם. ניהול הפארק יעשה במשותף על ידי מועצת להבים, המועצה האזורית בני שמעון ועיריית רהט ועל-פי התכנון, יפעלו בו, בשלב הראשון, 18 חברות.
במרץ 2015 הוחל בהכנות להוספת שכונה דרומית ליישוב, שכונת "שרונית", על-שם אריאל שרון.
צמוד ללהבים ממזרח נמצא אתר פריחה גדול ומוסדר של חלמונית גדולה הפורחת בחודש נובמבר.
אוכלוסייה.
ביום 15/12/2020 פרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה כי להבים מדורגת בדירוג 10 ברמה החברתית-כלכלית של האוכלוסייה לשנת 2017. יצוין כי זו רמת הדירוג הגבוה ביותר ונמצאות בה 4 רשויות מקומיות בלבד.
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
לקיה
לַקִיָּה (בערבית: اللقية) היא מועצה מקומית במחוז הדרום בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1996. כלל תושביה הם בדואים.
היסטוריה.
לקיה הוקמה למען הבדואים שחיו באזור צפון הנגב, כחלק ממערך של שבעה יישובים שכוללים בנוסף ללקיה את רהט, כסייפה, חורה, תל שבע, שגב שלום וערערה בנגב.
היישוב הוקם בשנת 1990 אף על פי שתוכנן לקום כבר ב-1974 לבדואים שהתגוררו אז באזור תל ערד.
בני השבטים החלו להתאגד במקום כבר בשנת 1985. בין השבטים המרכיבים את היישוב נמנים שבט אלסאנע (שהוא השבט הגדול ביותר בלקייה), אלאסד, אלבדור, אבו סעד, אבו עאיש ושבט אבו מחארב. כיום ישנם ביישוב כ-14,400 תושבים ועוד כ-4,500 תושבים בפזורה בקרבת היישוב. בשנת 1999 נערכו הבחירות הראשונות למועצה המקומית בהן זכה השייח אבראהים אבו מחארב, והיום ראש המועצה הוא סאלם אבו עאיש.