תוכנית לימודים לחינוך לטוהר המידות, המיועדת לתלמידי חטיבות הביניים. התוכנית מקדמת את מודעות התלמידים לנושא טוהר המידות כמרכיב חיוני בחברה דמוקרטית ומבהירה הבדלים בין מושגים דוגמת "מלשין", "רכלן", ו"מתריע". מטרת הפרויקט היא קידום מודעות תלמידים לנושא טוהר המידות כמרכיב חיוני במדינה דמוקרטית.
פרויקט "אתיקה בסביבת העבודה".
ערכת הדרכה לעובדים, בנושא של אתיקה בסביבת העבודה.
העמותה מעבירה הרצאות באורך של כשעתיים, במהלכה מוצג לעובדים נושא האתיקה בסביבת העבודה בדגש על שחיתויות במקום העבודה והצורך בחשיפתן. קהל היעד של פרויקט זה הם גופים ציבוריים וחברות עסקיות פרטיות וציבוריות.
"תו היושר".
תו תקן למניעת שחיתויות בארגונים. מטרתו של תו היושר הוא העברת ארגונים תהליך אשר בסופו, על פי אמות מידה ונהלים קבועים, יקבלו ארגונים אישור בדמות "תו התקן" לפיו הארגון פועל למיגור ולמניעת השחיתות בקרבו. הליך מתן "תו היושר" כולל שלבים רבים, החל בגיבוש מסגרת ואופן הפעילות, תוכן, תהליכים ונהלים, הטמעה (מינוי והכשרת גורמים בארגון), בקרה ומעקב.
הקליניקה המשפטית להגנה על חושפי שחיתויות.
קליניקה ייחודית, ראשונה מסוגה בארץ, הפועלת בבית ספר רדזינר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה ומטרתה לסייע לעובדים אשר חשפו שחיתות במקום העבודה. הקליניקה פועלת במישורים הבאים:
פרויקט "הגנה על חושפי שחיתויות".
פרויקט משותף של העמותה יחד עם היחידה למעורבות חברתית במכללת ספיר, בו לוקחים חלק סטודנטים למשפטים, אשר מנסחים "תו תקן", המוענק לארגונים הפועלים למיגור ולמניעת שחיתות.
"קו היושר".
"קו חם" אנונימי, אשר מטרתו לתת מענה וכתובת לציבור הרחב בנושא שחיתויות, לדווח על שחיתות וכן להתייעץ באילו צעדים יש לנקוט במקרה ונתקלת בכזו.
העמותה בחברה הישראלית.
לאורך השנים, טיפלה העמותה ביותר מ-1,000 מקרים. בין המקרים הבולטים בהם טיפלה ניתן למנות את:
הוועד המנהל של העמותה.
חברי הוועד המנהל של העמותה הם עו"ד חי בר-אל המשמש כיו"ר העמותה, זאב ליפקוביץ, ד"ר חן קוגל – מנהל המכון הלאומי לרפואה משפטית אשר היה זה שחשף את אי-הסדרים בניהול המכון על ידי פרופ' יהודה היס, עו"ד מעיין רוזנברג, דב גולדברד ורו"ח חנה כהן.
מועצת הזיתים
מועצת הזיתים הייתה מועצת ייצור שאיגדה את מגדלי הזיתים בישראל. המועצה הוקמה בשנת 1964 על ידי שר החקלאות משה דיין. בשנת 2010 מוזגה לתוך מועצת הצמחים, והייתה לענף הזית במועצת הצמחים.
החלטה על הקמת מועצת הזית נתקבלה במשרד החקלאות כבר בשנת 1962. מועצת הזיתים הוקמה בשנת 1964 על פי החלטת ועדת השרים הכלכליים. במועצה היו 17 נציגי מגדלים, 4 יהודים ו-13 ערבים, וששה נציגי הממשלה. משכן המועצה נחנך בנצרת בדצמבר 1965. המועצה הוקמה כחברת מניות והפעילה סמכויות פיקוח על פי החוק לפיקוח על מצרכים ושירותים. אולם הפעלת סמכויות כפייה נתקלה בבעיות משפטיות ועל כן משרד החקלאות בקש לחוקק חוק מיוחד המסדיר את פעילות מועצות הייצור, ובהם מועצת הזית. החוק חוקק בשנת 1973 ומועצה סטטוטורית מכח החוק הוקם בשנת 1976.
יו"ר המועצה היה נציג משרד החקלאות. מנכ"ל המועצה היה עזאר ערטול, ערבי נוצרי שלמשפחתו מטעי זית גדולים, ערטול מילא תפקיד זה למעלה מעשרים שנה. הייתה זאת מועצת הייצור היחידה שבראשה עמד ערבי.
המועצה הסדירה את ייצור ושיווק הזיתים ובקשה שכל המגדלים ויצרני שמן הזית ישווקו את תוצרתם דרכה. עם זאת, מראשית קיומה נאלצה המועצה להתמודד עם חקלאים ששווקו את תוצרתם עצמאית ועשתה זאת על ידי העברת סובסידיה ממשלתית רק לאלו ששיווקו את תוצרתם דרך המועצה, החרמת סחורה שהועברה בין יישובים ללא היתר מהמועצה ופתיחת תיקים פליליים.
המועצה ייצגה את מגדלי הזיתים בפני הממשלה, בשנים של יבול נמוך בהם דרשה מהממשלה פיצוי על היבול הנמוך, ובשנים של יבול גבוה, בהם דרשה מהמדינה פיצוי על המחיר הנמוך שנתקבל על התוצרת. בשנת 1981 הוקם לצד המועצה קרן ביטוחים לענף הזית.
במשך שנים בקשה הממשלה להקטין את מספר מועצת הייצור, על ידי איחוד מועצת הטבק לתוך מועצת הזיתים. המיזוג יצא לבסוף אל הפועל בסוף שנות ה-70. מינוי אחרון של חברים למועצת הזיתים נעשה בשנת 1999 ותוקף המינוי פג בשנת 2003. בשנת 2010 החליט השר שלום שמחון על מיזוג מועצת הזיתים לתוך מועצת הצמחים והיא הייתה לענף הזית במועצת הצמחים.
בדו"ח מבקר המדינה שפורסם במאי 2010 נכללה התייחסות נרחבת למעשים ומחדלים של בעלי תפקידים בכירים במועצת הזיתים, שעוררו חשדות חמורים לפגיעה בטוהר המידות. הדו"ח היווה את אחד הנימוקים לסגירת המועצה ומיזוגה לתוך מועצת הצמחים.
בסמה בנת טלאל, נסיכת ירדן
הנסיכה בסמה בנת טלאל (בערבית: بسمة بنت طلال, נולדה ב-11 במאי 1951) היא בתם היחידה של טלאל, מלך ירדן, ושל אשתו זיין א-שריף בנת ג'מיל. הנסיכה בסמה היא אחותו של חוסיין מלך ירדן, וכמו כן דודתו מצד האב של עבדאללה השני, מלכה הנוכחי של ירדן. ההתייחסות לנסיכה בירדן היא בתור הנסיכה המלכותית של ירדן.
ביוגרפיה.
הנסיכה בסמה נולדה בשנת 1951 לנסיך טלאל מירדן, בנו הבכור של מלך ירדן עבדאללה הראשון, ולאשתו זיין א-שריף בנת ג'מיל. חודשיים לאחר לידתה, ובעקבות ההתנקשות בחייו של עבדאללה במהלך ביקורו בהר הבית, הפך טלאל למלכה של ירדן, ובתו בסמה לנסיכת הממלכה. עם זאת, תקופת כהונתו של טלאל, כמלך ירדן הסתיימה כשנה לאחר שהחלה, בשנת 1952, בעקבות החרפה במחלת הנפש ממנה סבל, ואשר כתוצאה ממנה נאלץ להעביר את התפקיד הרם לבנו, חוסיין, וזאת בשעה שבסמה הייתה בת שנה.
בסמה התחנכה בבית הספר הפרטי היוקרתי "בית הספר המלכה עאליה לבנות", בעמאן. בהמשך, ובהתאם לנוהל המקובל בקרב משפחת המלוכה הירדנית, נסעה הנסיכה לבריטניה, והמשיכה אל לימודיה בבית הספר בנדן לבנות (באנגלית: Benenden School), בעיר בנדן שבמחוז קנט. במהלך לימודיה, התחברה בסמה עם הנסיכה הבריטית אן, אשר אף היא למדה באותו בית הספר. לאחר סיום לימודיה, המשיכה הנסיכה בסמה את לימודיה באוניברסיטת אוקספורד, שם למדה שפות מודרניות. עם תום לימודיה, שבה הנסיכה לממלכת ירדן.
בשנת 2001, הוענק לנסיכה התואר דוקטור לפילוסופיה, וזאת בהמשך לתזה שכתבה, אשר כותרתו הייתה: Contextualising development in Jordan: the arena of donors, state and NGOs.
נישואים ופעילות פוליטית.
הנסיכה בסמה נישאה לראשונה בשנת 1970 לטימור דאגסטי. לבני הזוג נולדו שני ילדים:
בשלהי שנות ה-70, נישואיהם של בני הזוג עלו על שרטון, ובהמשך הם התגרשו. במהלך שנת 1980, נישאה בסמה בשנית לוואליד אל-כורדי, כאשר לבני הזוג נולדה גם כן שני ילדים:
החל משנות ה-70, הנסיכה בסמה פועלת על מנת לקדם את נושא הפיתוח האנושי בממלכת ירדן, לרבות בתחומי זכויות הילד ויחסי מגדר בממלכה. מרבית פועלה מתאפיין בגיוס תרומות למטרות אלו, בעיקר בארצות הברית.
בתאריך ה-2 בינואר 2013, דווח כי צו מאסר הוצא כנגד בעלה של בסמה, ואליד אל כורדי, מטעם משטרת ירדן, וזאת בשל חשדות בדבר מעילה בסכומי כסף גדולים, אשר נאמדו במאות מיליוני דולרים. בהמשך דווח, כי אל-כורדי נמלט מירדן לבריטניה.
בסמה בנת טלאל
כף אוונס
כף אוונס (באנגלית: Cape Evans) הוא כף סלעי בצדו המערבי של האי רוס, אנטארקטיקה, היוצר את הצד הצפוני של המבוא אל הר ארבוס.
היסטוריה.
את הכף גילתה המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה, 1904-1901, בהנהגת רוברט פלקון סקוט, שקרא לו "סקוארי", על שם ציפורי הסקואה. המשלחת השנייה של סקוט, משלחת טרה נובה, 1913-1910, בנתה כאן את המטה שלה ושינתה את שם הכף להיקרא על שם לייטננט אדוארד אוונס, קצין הצי המלכותי והמשנה לפיקוד על המשלחת.
על שם רוברט פלקון סקוט נקרא בסיס סקוט המשמש את מדעני המקום.
אתרים היסטוריים ומצבות זיכרון.
בכף שני אתרי מורשת:
ויד זיכרון בעקבות הצעה של ניו זילנד והממלכה המאוחדת של האספה המייעצת לברית האנטארקטית.
האתר כולו נחשב לאזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA) מס' 155, במידה רבה עקב חשיבותו ההיסטורית כאחד האתרים העיקריים של פעילות אדם מוקדמת באנטארקטיקה.
וינקלר
וינקלר הוא שם משפחה אשכנזי וגרמני ממקור גרמני.
Dungeon Keeper
Dungeon Keeper (תרגום: שומר הצינוק) הוא משחק אסטרטגיה למחשב מבית Bullfrog שהופץ על ידי חברת EA Games בשנת 1997, ובו השחקן בונה צינוק ומגן עליו מפני "גיבורים" שתוקפים אותו במטרה להרוס או לשלוט על החדרים השונים ולגנוב את האוצרות.
תיאור המשחק.
מטרתו של המשחק הוא לפתח צינוק מלא ביצורים אפלים, כמו טרולים וגובלינים, להילחם בבני אדם הפולשים לצינוק ובצינוקים אחרים. השחקן נעזר בעכבר (בצורת כף יד) כדי להפעיל את היצורים שבשליטתו ולתפעל את התפריט הנמצא משמאל למסך. בתפריט ניתן לבחור את סוג החדר אותו רוצים לבנות או לבחור איזה קסם להפעיל. השחקן יכול בעזרת היד לקחת יצור או אובייקט שבשליטתו ולהעבירו למקום אחר על מנת להרחיק יצורים חלשים מאזור לחימה, או להביא לשם יצורים חזקים, או להעביר יצורים לעיסוק באזור אחר. בנוסף ניתן לסתור ליצור על מנת לזרז אותו בפעילותו.
המבט על המשחק הוא מלמעלה, וקיימת אפשרות לקרב או להרחיק את המבט. כמו כן, שחקן יכול באמצעות קסם לראות את הצינוק מנקודת מבטו של יצור אחד; כאשר הוא עושה זאת, הוא יכול לשלוט על אותו יצור. בנוסף למפה העיקרית, בצד שמאל למעלה קיימת מפה קטנה. בכל שלב, ניתן לסייר ולראות את כל המפה, אולם ניתן לראות רק אזורים שהיצורים שבשליטת השחקן היו בהם, בעוד שאר האזורים מוחשכים.