כותבים רבים לקחו חלק בכתיבת פרקים לסדרה בהם: אלפרד שונסי, ג'ון הוקסוורת', פיי ולדון, טרנס בריידי, שרלוט בינגהם, ג'ון האריסון, ג'וליאן בונד, ריימונד באוורס, ג'רמי פול, רוזמרי אן סיסון, אנתוני סקין ואליזבת ג'יין האוורד.
ההפקה.
כל פרק ב"על אדונים ומשרתים" תוכנן ללוח זמנים של שבועיים. שבוע וחצי ראשונים הוקדשו לחזרות, ויומיים באולפן כאשר חצי יום הוקדש להקלטות. צילומי החוץ נעשו באיטון פלייס 65, כשהוסף "1" למספר הבית. "על אדונים ומשרתים" היה אחד מההפקות הגדולות הראשונות של רשת LWT שנעשו בצבע.
צילומי הפנים עבור העונה הראשונה והפרק "A Pair of Exiles" מהעונה השנייה הוקלטו באולפני LWT בוומבלי שבלונדון. הצילומים של שאר הפרקים של העונה השנייה והעונות הבאות הוקלטו ב"קנט האוס", האולפנים החדשים של החברה, המוכרים היום בשם "אולפני לונדון".
פרסים.
הסדרה "על אדונים ומשרתים" הייתה מועמדת וזכתה בפרסים לאומיים ובינלאומיים רבים. הסדרה הייתה מועמדת לפרס באפט"א בקטגוריית "סדרת הדרמה הטובה ביותר" בין השנים מ-1972 ועד 1975. הסדרה זכתה בפרס ב-1972 וב-1974. ב-1973 פולין קולינס הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר על תפקידה כשרה. וב-1975 גורדון ג'קסון היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר על תפקידו כמר הדסון.
בארצות הברית הסדרה זכתה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב. בשנים 1974, 1975 ו-1977 זכתה בפרס אמי כסדרת הדרמה הטובה ביותר. ב-1975 זכתה ג'ין מארש בפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה, וביל ביין זכה בפרס על הבימוי. בשנה שאחרי כן זכתה הסדרה באמי בקטגוריה "Outstanding Limited Series". גורדון ג'קסון זכה בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר, ואנג'לה באדלי הייתה מועמדת בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה. ב-1977 ז'קלין טונג הייתה מועמדת לפרס כשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה.
ב-1975 זכתה הסדרה בפרס גלובוס הזהב כסדרת הדרמה הטובה ביותר והייתה מועמדת באותה קטגוריה גם ב-1978. ג'ין מארש הייתה מועמד לפרס השחקנית הטובה ביותר בדרמה בשנים 1976 ו-1977.
אלפרד שונסי העורך והתסריטאי, היה מועמד פעמיים לפרס אמי, עבור הפרקים "מיס פורסט" ו"עוד שנה". ג'ון הוקסוורת' שהיה המפיק וגם הכותב של חלק מפרקי הסדרה, היה מועמד אף הוא לפרס אמי על כתיבת הפרק "The Bolter". ב-1971 זכתה פיי ולדון בפרס של "גילדת הכותבים של אמריקה" על התסריט שכתבה לפרק הראשון של הסדרה.
סדרת ספין-אוף.
אחרי שידור הפרק האחרון של "על אדונים ומשרתים" הועלו רעיונות רבים לסדרות ספין אוף. אחד מהרעיונות היה שהלורד והליידי סטוקברידג' (שמתחתנים בפרק האחרון) יקנו את הבית באיטון פלייס. חברה אמריקאית בקשה להעלות סדרה שבה רוז ומר הדסון מהגרים לארצות הברית. המפיק והשחקן האמריקאי ג'ק ווב רצה שג'ין מארש וגורדון ג'קסון יגלמו את אותן הדמויות כמנהלי סוכנות תעסוקה בלוס אנג'לס. רעיון נוסף היה סדרה שבה מר הדסון יחד עם גברת ברידג'ס ורובי יפתחו בית הארחה על חוף הים. רעיון זה היה עשוי להתממש לולא נפטרה אנג'לה באדלי ב-26 בפברואר 1976.
הספין אוף היחיד שעלה לשידור הייתה הסדרה "תומאס ושרה" ששודרה בשנת 1979, ובה מככבים פולין קולינס וג'ון אלדרטון המגלמים את הדמויות שגילמו בסדרה המקורית.
עיבודים של הסדרה לרומנים.
בכל עונה של "על אדונים ומשרתים" נעשה עיבוד לרומן שכלל פרטים נוספים, אך גם הושמטו בו חלק מהפרקים של הסדרה. כל הספרים יצאו לאור בהוצאת הספרים הבריטית "ספיר בוקס" (Sphere Books). העיבודים לרומן של העונה הראשונה, שנקרא "על אדונים ומשרתים, או סודות ממשק בית מהתקופה האדוארדית" נכתבו על ידי ג'ון הוקסוורת' ופורסמו בשנת 1972. הוקסוורת' כתב גם את הרומן על פי העונה השנייה, שיצא לאור ב-1973. את הרומן השלישי, "שנים של שינוי", כתבה הסופרת מולי הרדוויק, וכמו גם את הרומן של העונה הבאה, "המלחמה לסיום כל המלחמות", שפורסם ב-1975. על פי העונה החמישית שהייתה ארוכה יותר נכתבו שני ספרים על ידי מייקל הרדוויק.
בנוסף לעיבודים של הסדרה לרומנים, נכתבו ספרים שכללו ביוגרפיות של הדמויות העיקריות ובהן הקורות אותם לפני תחילת הסדרה. ב-1972 פורסם "סיפורה של רוז" מאת טרנס בריידי ושרלוט בינגהם. בשנה שאחר כך יצאו לאור "סיפורה של שרה" מאת מולי הרדוויק ו"יומנו של מר הדסון" מאת מייקל הרדוויק. עוד פורסמו הספרים "סיפורו של מר בלאמי" ו"סיפורה של גברת ברידג'ס" בשנים 1974 ו-1975 בהתאמה.
השפעת הסדרה.
סדרת הטלוויזיה "הדוכסית מרחוב דיוק" הייתה התשובה של ה-BBC ל"על אדונים ומשרתים". זאת דרמה תקופתית המתרחשת אף היא בתחילת המאה העשרים. חלק מהמפיקים והכותבים של "על אדונים ומשרתים" השתתפו ביצירת "הדוכסית מרחוב דיוק". גם נעימת הנושא של שתי הסדרות הולחנו על ידי אותו מלחין.
הסיטקום של ה-BBC משנת 1990 , עוסק בנושא דומה של אדונים ומשרתים. בשנות התשעים יצרו ג'ין מארש ואיילין אטקינס דרמה תקופתית מצליחה נוספת בשם "בית אליוט".
ב-1975 הופקה לפי הסדרה גרסה אמריקאית בשם "ביקון היל" שלא זכתה להצלחה ובוטלה אחרי שידור של 13 פרקים בלבד.
סדרת הדרמה "הארמון" משנת 2008 תוארה כגרסה מודרנית של "על אדונים ומשרתים", ובה מוצגים החיים בארמון של בני משפחה מלכותית בדויה ושל משרתיהם.
לפניך ברעדה
"לפניך ברעדה" (באנגלית: Trembling Before G-d) הוא סרט תיעודי בבימויו של סנדי שמחה דובובסקי שיצא לאקרנים בארצות הברית בשנת 2001 ולאחר מכן הוקרן בישראל ובעולם.
הסרט מביא את סיפוריהם האישיים של הומואים ולסביות דתיים בארצות הברית ובישראל, ומשלב ראיונות עם רבנים אורתודוקסים ועם אנשי טיפול העוסקים בתרפיה רפראטיבית וכאלה התומכים בסירוס כימי.
הסרט היה פורץ דרך בהעלאת נושא הנטייה המינית לשיח הציבורי הדתי.
בעקבות הסרט הוקם בארץ פרויקט הנחיה בשם "פתח לב", במסגרתו הוקרן הסרט בפני 2000 אנשי מקצוע, רבנים ומטפלי נפש, במסגרות חינוכיות וטיפוליות שונות. הקרנת הסרט לוותה בדיון שהונחה על ידי מנחי קבוצות.
יציאת הסרט ופרויקט "פתח לב" עוררו דיון מורכב בציבור הדתי המבוסס על ההכרה שהומואים ולסביות בציבור הדתי הם מציאות קיימת.
הסרט זכה במספר פרסים בינלאומיים, ובכלל זה הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר לשנת 2001 בפסטיבל ברלין, והסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר לשנת 2001 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של שיקגו. בנוסף, זכה הסרט בפרס טדי ובפרס הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה.
בולגריה במלחמת העולם השנייה
בתחילת מלחמת העולם השנייה הכריזה ממלכת בולגריה על נייטרליות, אך בהמשך הצטרפה למדינות הציר מתוך שאיפה להשבת השטחים שנגרעו מבולגריה במסגרת חוזה ניי שסיים את מלחמת העולם הראשונה. הסתבכותו של הוורמאכט במבצע ברברוסה ומותו הפתאומי של המלך בוריס השלישי הובילו לשינוי המגמה ועם כיבושה של הממלכה על ידי הצבא האדום, הצטרפו החיילים הבולגרים בפועל למלחמה לצד בעלות הברית. סיום המלחמה הביא לסיום המלוכה בבולגריה והפך אותה לגרורה סובייטית. במהלך המלחמה גירשו הבולגרים אל מחנות ההשמדה את 11,343 יהודי תראקיה, מקדוניה ופירוט. מספר פוליטיקאים וראשי הכנסייה הבולגרית מנעו את גירושם של 48,000 יהודי בולגריה גופא והם ניצלו מהשמדה.
רקע כללי.
משפחת המלוכה הבולגרית סקסה-קובורג-גותה הייתה משפחת אצולה גרמנית ולכן נטתה באופן טבעי לכיוון מדיניות פרו גרמנית, כפי שהופגנה גם במלחמת העולם הראשונה. בוריס השלישי, מלך בולגריה היה נשוי לג'ובאנה מבית סבויה, ביתו של המלך האיטלקי ויטוריו אמנואלה השלישי ולא הסתיר את אהדתו למשטרו של בניטו מוסוליני. המלך בוריס ניצל מספר פעמים מניסיונות התנקשות, שחלקם אורגנו על ידי חברי המפלגה הקומוניסטית ולכן קשריו מול ברית המועצות הלכו והתקררו.
ההפסד הצורב במלחמת העולם הראשונה ואובדן "שטחי מולדת" כהגדרתם של הבולגרים, כגון במקדוניה, נתפש כבלתי נסבל בנרטיב הבולגרי ומחייב תיקון. לא זו, אף זו, הקמתה של ממלכת יוגוסלביה שכללה את סרביה הנמסיס ההיסטורית של הבולגרים, אשר זכתה לחלק מאותם "שטחי מולדת" ונטייתה הפרו צרפתית המובהקת, גרמה בין השאר לבולגרים לאמץ לחיקם את הצד השני, קרי הגרמנים. המלך בוריס טרוד היה כל העת בהישרדותו האישית ולכן הפגין "לוליינות פוליטית", תוך ניסיון למקסם רווחים פוליטיים וטריטוריאליים במינימום הקרבה מצידו ומצד ממלכתו. לאחר שב-19 במאי 1934 תפסה הליגה הצבאית את השלטון לתקופה קצרה, ניצל המלך בוריס שעת כושר ובינואר 1935 הדיח את הממשלה, פרק את הליגה הצבאית בתמיכת גרמניה הנאצית והנהיג בפועל משטר אוטוקרטי.
ממשלתו של המלך בוריס החלה להתקרב לגרמניה הנאצית בשל שילוב אינטרסים. שאיפתה של גרמניה להגמוניה על אוצרות הטבע והמשאבים החקלאיים בבלקן שהיו חיוניים לכלכלתה, מחד ושאיפת ממשלו של בוריס לקבלת תמיכתה של מעצמה מובילה, מאידך. במאי 1935 ביקר הרמן גרינג בסופיה וביולי 1936 ביקר המלך בוריס בברלין ונפגש עם אדולף היטלר.
גרמניה הכירה בתביעותיה הטריטוריאליות של בולגריה, בתראקיה מקדוניה היוונית ודרום דוברוג'ה ובוריס חזר על טעותו של אביו בשאיפתו ל"בולגריה הגדולה", תוך תמיכה בגרמניה הנאצית. אך הבולגרים סירבו לשתף את צבאם באופן פעיל בקרבות ובולגריה לא הכריזה מלחמה על אף אחת משכנותיה.
פתיחת מלחמת העולם השנייה.