בשדה המקצועי חזר וינשטיין לעבוד כעורך דין פלילי המייצג נאשמים – עיסוקו טרם מינויו. במסגרת זו ייצג את אנשי העסקים בני שטיינמץ ודן גרטלר. בשנים האחרונות הצטרף לצוות המשרד דרור, מנצ'ל, וינשטיין יחד עם בתו קארין, עורכת דין אף היא.
בשנת 2022 יצא לאור ספרו "היועץ", על תקופת כהונתו כיועץ המשפטי לממשלה.
חיים אישיים.
וינשטיין נשוי ואב לשלושה ילדים, מתגורר בהרצליה פיתוח. הוא מתאמן באגרוף מדי שבוע ומכהן כנשיא כבוד של איגוד האגרוף.
David Bowie (אלבום, 1967)
David Bowie הוא אלבום האולפן הראשון של המוזיקאי דייוויד בואי, משנת 1967. האלבום זכה לביקורות פושרות, ובואי ראה את הצלחתו רק שנתיים לאחר מכן, עם האלבום Space Oddity.
ההשפעות על בואי בזמן כתיבת האלבום כללו את התיאטרון, אליו היה מחובר בתקופת הלימודים, והלהקות פינק פלויד, הרולינג סטונז והביטלס.
באופן מקרי יצא האלבום בדיוק ביום בו יצא לאור, לאחר ציפייה ובניית מתח ארוכה, האלבום Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band של הביטלס ולפיכך לא משך בשעתו כל תשומת לב.
הישרדות (תוכנית טלוויזיה)
וסטלנד לייסנדר
וסטלנד לייסנדר (באנגלית: Westland Lysander) הוא מטוס סיור בריטי. טיסתו הראשונה הייתה ב-15 ביוני 1936, והמטוס נמסר לשירות חיל האוויר המלכותי החל מיוני 1938.
עם כניסת בריטניה למלחמת העולם השנייה, ובייחוד עם נפילת צרפת לידי הגרמנים ב-1940, שימש המטוס להעברת סוכנים בריטים לצרפת וממנה, זאת משום שיכול היה לנחות על משטח קצר ביותר של 100 מטר. נוסף לכך, העבירו בו נשק עבור המחתרת הצרפתית. יתרון גדול נוסף היה למטוס זה שהמנוע היה יחסית שקט. היה לו אמנם רעש בדומה לזימזום של אלפי דבורים, אולם רעש זה לא הסגיר את התקרבותו לאויב.
המטוס היה בעל יכולת נשיאה של שלושה נוסעים או מכל דלק נתיק שמספיק לכ־300 ק"מ ומקלע M1919 בראונינג עם 2,000 קליעים. בנוסף, ניתן היה לחבר לכן הנסע מיתלה ל-8 פצצות במשקל של כ-20 ק"ג כל אחת.
שתי טייסות של מטוסים מסוג זה, נמסרו לחיל האוויר המלכותי המצרי בשנת 1939.
טייסת אחת של וסטלנד לייסנדר צורפה לחיל המשלוח המצרי, ופעלה במסגרתו החל מה-15 במאי 1948. בסיסה היה באל עריש. מלחמת העצמאות הייתה פעילותו המבצעית האחרונה של הלייסנדר.
נוסח וינה
נוסח וינה או מנהג וינה (בגרמנית: Wiener Ritus) היה מתכונת התפילה והטקס שאומצו בבית הכנסת הגדול של וינה ב-1826. עיקרה של מתכונת זו היה סדר, הדר, כובד ראש ושילוב מוזיקה בנוהג הקיים, שהיו שונים מאוד ממסורת התפילה האשכנזית המוכרת. "נוסח וינה" התקבל הן על הקהילה ויותר מזה על השלטונות האוסטריים.
בבית הכנסת הוזמן לכהן הדרשן יצחק נח מנהיימר. רשמית אסור היה ליהודים להעסיק בעלי תפקידים דתיים למעט משגיח כשרות, ותפקידו הרשמי היה מנהל בית-הספר. כחזן שימש סלומון זולצר, שפיתח בווינה סגנון חדש לניהול המוזיקלי של טקס התפילה שכלל מקהלה, המלווה את החזן ואת התפילה בקטעים קבועים.
סגנון זה, שהתקבע בבית הכנסת שטאדטטמפל, התפרסם בכל רחבי העולם בכינוי "נוסח וינה" או "מנהג וינה", ועד היום מושפעים בתי הכנסת מסגנון התפילה שהונהג בו. מנהיימר היה רדיקלי יחסית בנעוריו, אך זנח את מנהגו זה במהרה. הוא נמנע לחלוטין מכל שינוי אידאולוגי ודחה את דוגמת ההיכל בהמבורג. התמורות שהנהיג היו אסתטיות בלבד, ותוקנו בקפידה כדי להימנע מלעורר את עוינות השמרנים בקהילה ובמיוחד השלטונות. ההיסטוריון מיכאל מאיר כתב: מתינותו של מנהיימר השתלמה. הוא התקבל בכבוד לביקור בפרשבורג, וב-1828 שיגר החת"ם סופר לווינה את תלמידו, אלעזר הלוי איש הורוביץ, שנתמנה בהמלצתו לרב ועבד יחד עם הדרשן. אחדות הקהל נשמרה, והורוביץ התפלל בבית-הכנסת הגדול.
בין אלה שעשו שימוש בנוסח וינה היו בית הכנסת הספרדי של פראג, שנפתח לאחר שיפוצים ב-1837, בתי-כנסת רבים בבוהמיה, מוראביה והונגריה והיכל קורל של בוקרשט שנחנך ב-1867. הקמתו של סמינר להכשרת רבנים בווינה הוסיפה להפצת הנוסח, כי בוגרי הסמינר, שנפוצו על פני אירופה, הביאו אותו לקהילותיהם.
מהר"ץ חיות, בחיבורו הגדול נגד הרפורמים מ-1849, "מנחת קנאות", כתב על יחסו לכך:
בנוסח וינה חלו שינויים במהלך הזמן, זולצר התנגד תחילה לשימוש בעוגב, אך בהמשך היה לתומך נלהב שלו. נוסח וינה כלל אווירה מכובדת, אסתטיקה, דרשנות בסגנון מודרני, אך לא ערך אף שינוי עקרוני. אדולף ילינק, שהחליף בתפקיד את מנהיימר, היה מתון פחות ורצה גם הוא בעוגב לליווי התפילות. בנוסף למה שערך בבית-הכנסת, הוא לא קרא את הנוסח הארמי של הכתובה מתחת לחופה, לא תבע קיום טקסי חליצה ולא התנה גיור בטבילה במקווה.
ב-1868, בעקבות הענקת שוויון מלא ליהדות אוסטריה, החלו פרנסים מקהילת וינה ללחוץ לכיוון הנהגת רפורמה של ממש בעבודת בתי הכנסת. בהשפעת החלטות ועידת לייפציג ב-1869, שהנחו במוצהר להסיר את התפילות הנוגעות לחידוש עבודת הקורבנות וקיבוץ גלויות – שינויים שנערכו כבר ברוב הקהילות בגרמניה, שנטו לרפורמים – קראו גם פעילים בווינה למהלך דומה. כמו כן ביקשו להתקין עוגב שיפעל בקביעות בשבתות בשני בתי הכנסת הקהילתיים.
בעימות שהתחולל בעניין איימו האורתודוקסים בפרישה מלאה מהקהילה כמו שנעשה בהונגריה; יורשו של ילינק, הרב משה גידמן, הודיע שיתפטר אם התפילות תוסרנה. לבסוף הוחלט על פשרה - התקנת העוגבים בוטלה והתפילות האמורות יאמרו מאותו זמן בלחש בלבד, כך שכל מתפלל יחליט בעצמו אם לומר ואיך לנסח את התפילות. ההסכם שהתקבל ב-1872 לא כונה בשם "רפורמה" אלא "מודיפיקציה", כדי לפייס את השמרנים. האורתודוקסים, שהתפללו במניינים נפרדים, נחלקו ביניהם: חלקם, כמו המוראבים והפולנים, לא עסקו בעניינה של הקהילה הכללית, אך ההונגרים יצאו בכל כוחם למאבק בנידון. לבסוף מנעה הפשרה את פיצול העדה המאוחדת. , קבעה מרשה רוזנבליט,
M10 (מ-Messier 10, נקרא גם NGC 6254) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים נושא הנחש הנמצא במרחק של כ-14,300 שנות אור ממערכת השמש. זהו צביר דחוס למדי עם קוטר קטן יחסית. הצביר ממוקם במרכז הקבוצה, כ-11 מעלות ממזרח לכוכב δ בנושא הנחש וכשלוש מעלות מדרום מזרח לצביר הכדורי M12.
היסטוריה.
הצביר התגלה על ידי שארל מסיה בשנת 1764 ותואר על ידיו בקטלוג מסיה כ"ערפילית חסרת כוכבים". רק בשנת 1783 גילה האסטרונום ויליאם הרשל שזהו צביר, ותיאר אותו כ"דחוס במיוחד".
בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 6.6 וניתן להבחין בו בקלות באמצעות משקפת בה הוא נראה ככתם מעורפל שגודלו כשליש מגודלו של הירח המלא. למעשה, גודלו יותר מכפול, אך מכיוון שרוב מוחלט של כוכביו נמצא במחצית הרדיוס של הצביר, נחוץ טלסקופ מקצועי כדי להבחין בצביר במלואו.
מאפייני הצביר.
קוטרו של M10 הוא כ-83 שנות אור, אך בתצפית באמצעות ציוד חובבים נראה שגודלו הוא פחות ממחצית, שכן כמעט כל כוכביו מרוכזים בקוטר של כ-35 שנות אור. מרחקו ממערכת השמש הוא כ-14,300 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-20 דקות קשת - כשני שלישים מגודלו הזוויתי של הירח המלא. צפיפותו גבוהה במיוחד במרכזו ועד היום התגלו בו 4 כוכבים משתנים בלבד. עוצמת ההארה הכוללת של הצביר היא רק פי 38,000 מעוצמת ההארה של השמש והספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F3.
ווסטלנד לייזנדר
נבחרת גואדלופ בכדורגל
משפט האי שלמות השני
דורית אורגד
דורית אורגד (נולדה ב-5 באוקטובר 1936) היא סופרת ישראלית, הכותבת לילדים ונוער ולמבוגרים.
ביוגרפיה.
דורית אורגד נולדה בברסלאו שבגרמניה (כיום בפולין) לאב רופא, קרל לדרמן. בשנת 1939, כשהייתה בת שלוש, עלתה לארץ ישראל עם משפחתה, שהשתקעה בנתניה. אביה של אורגד נפטר מהתקף לב כשהייתה בת 13 וחצי. את סיפור מותו סיפרה הבת בספרה "עמליה וג'ו". בצה"ל הייתה מדריכת גדנ"ע. סיימה לימודים בכלכלה וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1986 קיבלה תואר דוקטור לפילוסופיה יהודית מטעם אוניברסיטת בר-אילן, על עבודה בנושא "זיקתו של פרנץ רוזנצווייג לרבי יהודה הלוי".
עסקה בהוראה במוסדות אקדמיים ובעיתונאות.
פרסמה למעלה משישים ספרים לילדים, לנוער ולמבוגרים, כולל ספר שירים. חלק מספריה תורגמו לאנגלית, צרפתית, איטלקית, ספרדית, גרמנית, רוסית, ערבית ויפנית. אחדים מספריה הוסרטו לטלוויזיה, עובדו למחזות תיאטרון ושודרו ברדיו.
בשנים האחרונות היא מנחה סדנאות כתיבה לילדים ולמבוגרים.
אורגד הייתה נשואה לעמוס הלר (שעברת את שמו לאורגד, כשמה), רואה חשבון במקצועו, עד מותו ב-2016. לבני הזוג שלוש בנות.
יוג'ין לוי
יוג'ין לוי (באנגלית: Eugene Levy; נולד ב-17 בדצמבר 1946) הוא שחקן קולנוע, מוזיקאי ותסריטאי יהודי-קנדי. זוכה שלושה פרסי אמי ופרס גראמי, מוכר מתפקידו בסדרת סרטי "אמריקן פאי".
ביוגרפיה.
לוי נולד בהמילטון, אונטריו שבקנדה, למשפחה ממוצא יהודי-אשכנזי ויהודי-ספרדי, את לימודיו באוניברסיטת מקמסטר סיים בהצלחה בשנת 1969.
לוי התפרסם לראשונה בזכות תפקידו הקומי בסדרת קומדיית המצבים הקנדית "עיר הטלוויזיה השנייה". הוא זכה ביחד עם שאר שחקני הסדרה בשני פרסי אמי בתחילת שנות ה-80.
את קריירת הקולנוע שלו החל לוי בקומדיית האימה הקנדית "Cannibal Girls". לאחר מכן דיבב במותחן הפעולה המונפש "רוק בחלל", ושיחק בקומדיה הרומנטית של רון הווארד "ספלאש" ובתפקיד משני בקומדיית ההרפתקאות "נסיעה טובה, המפתחות בפנים".
ב-1995 שיחק לוי בקומדיה "אבי הכלה 2". בשנה שלאחר מכן השתתף בקומדיות "בעל משוכפל" ו"מחכים לגופמן".