בראשית המאה ה-18, הסוואי ג'אי סינג השני שלט במדינה אוטונומית בשטח ראג'סטאן שהייתה חלק מהאימפריה המוגולית המתפוררת, והוא ייסד את העיר ג'איפור וקבע בה את בירתו. ג'אי סינג השני גילה עניין רב במתמטיקה, אסטרונומיה ואדריכלות, ובניית הג'נטאר מנטאר הייתה קשורה באופן ישיר להקמת העיר ב-1727. הוא אחראי להקמת מצפים נוספים בהודו דוגמת הג'נטאר מנטאר בדלהי ובוורנסי. המבנה נבנה באתר מישורי סמוך לארמונו של השליט והושלם ב-1738. נעשה בו שימוש במכשירים שכבר היו מוכרים לערבים, לפרסים ובעולם המערבי, דוגמת שעוני שמש, אצטרולבים וכיוצ"ב. מכשירים אלה נבנו בקנה מידה גדול במיוחד, כדי להקנות להם יכולת תצפית מקסימלית. באתר שולבו מספר מכשירים חדשניים דוגמת שעון שמש ענק שבו שתי קערות המיספריות משלימות, מערך של 12 מכשירים ל-12 סימני קבוצות הכוכבים של גלגל המזלות ועוד. במצפה הועסק צוות קבוע של כעשרים אסטרונומים שעסקו בתצפיות וערכו חישובים על פיהן. מבחינה מדעית החישובים התבססו על המודל הגאוצנטרי וערבו תצפיות בכוכבים, תחזיות לליקויים ולאירועים שמימיים וקביעה ובקרה של זמן מקומי ולוח שנה. הזמן המקומי פורסם מהמצפה באמעות תיפוף בתופים או ביריה מתותח, מנהג שנהג משך זמן רב ואשר התאפשר בשל מיקומו המרכזי של המצפה. המצפה סיפק תחזיות לרוחות וגשמים וכן להכרזת עונת המונסון, ואף מילא תפקיד אסטרולוגי. המצפה שופץ ב-1771, אך הפעילות האסטרונומית בו פסקה ב-1800 והוא סופח לבית יציקה לתותחים. במקום הוקם תנור ושניים מהמכשירים נהרסו כליל ותחתם הוקם מקדש. המצפה שופץ ב-1876 וחלק מהמכשירים שוחזרו, אך ב-1880 המקום שוב נזנח עד 1901, עת שופץ באופן מקיף בשנית. המכשירים שופצו ואלה שנהרסו נבנו מחדש. לאחר עצמאות הודו ב-1947 המצפה הושם תחת חסותה של ממשלת ראג'סטאן, וזכה למעמד של מונומנט מוגן ב-1968. ב-2010 הוכרז המבנה כאתר מורשת עולמית.
המכשירים.
במתחם מוקף החומה ששטחו 18,700 מ"ר, שוכנים 19 מכשירים עיקריים המונים, יחד עם מכשירי המשנה, סך של 35 מכשירים. המבנים עשויים אבן ומצופים בסיד, בדרך כלל בגוון אדמדם עם מוטיבים בלבן, ובשיש, ומשולבים בהם פיסות מתכת דוגמת פליז וארד שנועדו בעיקר למדידים השונים. המכשירים בנויים באוריינטציה המכוונת לארבע רוחות השמיים ומחוברים ביניהם באמצעות שבילים. המכשירים נבנו בממדים גדולים במיוחד, לכאורה כדי להקנות להם דיוק, אך למרות זאת בדרך כלל הסטייה שלהם היא גדולה למדי. מעבר לכך, חוסר ניסיון בבנית מכשירים כה גדולים הביא לסטייה שנובעת, בין היתר, משקיעת האדמה ומערעור יסודות המבנים.
אנדראס שול
טעם (פונטיקה)
סרט הרעשנים
סרט הרעשנים (באנגלית: The Loud House Movie, בתרגום חופשי: "סרט הבית הרועש") הוא סרט הנפשה אמריקאי, מסוגת קומדיה ומוזיקה, שמבוסס על סדרת הטלוויזיה "הרעשנים" של ערוץ ניקלודיאון. הסרט בוים על ידי דייב נידהם, נכתב על ידי קווין סאליבן וכריס וויסקרדי, הופק על ידי Nickelodeon Movies והונפש על ידי Top Draw.
הסרט, שאורכו כ-87 דקות, הופץ ב-20 באוגוסט 2021 על ידי שירות הסטרימינג "נטפליקס" ברחבי העולם ודובב לשפות שונות, ביניהן עברית וצרפתית, בנוסף לשפת המקור - אנגלית.
תקציר העלילה.
הסרט מתרחש לאחר פרק הסיום של העונה הרביעית של הסדרה, "מכונית החלומות" ("Coupe Dreams"), ולפני אירועי העונה החמישית. עלילת הסרט עוקבת אחר משפחת רעש היוצאת לחופשה בסקוטלנד, בה הם מגלים שהם נצר לשושלת סקוטית. אנגוס, דייל הטירה של השושלת, מקבל את פני המשפחה בחום ומשכנע את לינקולן, הילד היחידי ממין זכר במשפחה, שהוא יכול להיות דוכס. לינקולן לא מפספס את האפשרות הזאת, מתוך רצון שלא יהיה עוד צל של אחיותיו. אולם בינתיים, מוראג, גברת מבוגרת שאבותיה כבשו את הטירה לפני 400 שנה, רוצה לגרש את המשפחה בהקדם האפשרי כדי להפוך בעצמה לדוכסית.
במהלך הסרט ישנן מספר הפניות תרבותיות, ביניהן:
מדבבים.
הדיבוב האנגלי בוים על ידי ליסה שפר. הדיבוב העברי, שנעשה באולמן מדיה, בוים על ידי גבי אלון, והופק על ידי אפרת אולמן וגליה הרטמן, כאשר בר קליין עשתה הדרכה קולית והגייה במהלך הדיבוב. רוב המדבבים בגרסה האנגלית והעברית הם אותם מדבבים כמו בסדרת הטלוויזיה.
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי לורן סביר, יהונתן מגון, קארין היימן, גליה הרטמן, טל לוי ודודו זוהר.
הפקה.
ב-28 במרץ 2017 הוכרז שסרטי פרמאונט מפיקה סרט קולנוע שמבוסס על סדרת הטלוויזיה "הרעשנים" של ערוץ ניקלודאון, אשר צפוי לצאת על ידה לאקרנים ב-7 בפברואר 2020. באפריל 2018 נאמר על ידי קווין סאליבן, אחד מכותבי הסדרה והסרט, שהפקת הסרט הושתה ושהוא מקווה שיהיו חדשות טובות לגביו עד סוף השנה. ב-5 בפברואר 2019 הוכרז שהסרט יופץ על ידי נטפליקס בשנת 2020 ולא על ידי סרטי פרמאונט, דבר שגרם לסרטי פרמאונט לרדת מהפקת הסרט. הנפשת הסרט נעשתה על ידי Top Draw ולא על ידי Jam Filled Entertainment, אולפן ההנפשה הראשי של הסדרה, מפני שהיה עסוק בפרויקטים אחרים.
במאי 2019 פורסם שהסרט יופץ בשנת 2021 ולא בשנת 2020, ואילו ביוני באותה שנה סיפר סאליבן שסיים את הטיוטה של הסרט. בינואר 2021 הוכרז שהסרט יופץ באפריל באותה שנה, כאשר בחודש זה הסרט לא הופץ אך פורסם הטיזר שלו ונאמר שהוא יופץ בקיץ. ביולי 2021 פורסם טריילר הסרט, וב-20 באוגוסט באותה שנה הסרט הופץ.
סרט זה הוא הסרט החמישי שמבוסס על סדרה של ערוץ ניקלודיאון, לאחר הסדרות "ראגרטס", "היי ארנולד!", "משפחת תורנברי" ו"בובספוג מכנסמרובע", ואילו השישי אם מחשיבים את הסדרה "החיים על פי דאג" ששלוש העונות האחרונות שלה והסרט שלה, "", הופקו על ידי חברת וולט דיסני.
פסקול.
באותו יום בו הופץ הסרט, ב-20 באוגוסט 2021, יצא לאור הפסקול שלו שאורכו כ-26 דקות ו-27 שניות. הפסקול כולל 12 רצועות - 9 מהן שירים ו-3 מהן מנגינות, כאשר הם הולחנו על ידי פיליפ ווייט וכריסטופר לנרץ. בגרסה העברית של הסרט השירים דובבו בניהול המוזיקלי של טל לוי, על פי תרגומו של גיא זיידמן.
ביקורות.
עמית סלונים מאתר "וואלה!" כתב על הסרט:
"הסרט החביב מומלץ לא רק לחובבי הסדרה המצוירת מבית ניקלודיאון, ולמעשה מתאים גם למי שלא צפה בפריים אחד מהסדרה מכיוון שהוא עומד בפני עצמו. אל תחפשו פה רבדים מורכבים או עומק, אלא רק שעה וחצי של כיף, כשמשפחת לאוד יוצאת למסע לחיפוש השורשים שלהם בסקוטלנד. עם הרבה מסרים חיוביים על משפחתיות, שיתוף פעולה והחשיבות של ערך עצמי, זו צפייה מומלצת במיוחד להורים לילדים בכל הגילאים."
יוסי לוין
יוסי לוין (נולד ב-1 באוקטובר 1935) ממובילי ענף הדאייה בישראל. פעיל מרכזי בהקמה מחדש של ענף הדאייה בקלוב התעופה לישראל ב-1957 ובהכשרת מנחת מגידו לדאייה ב-1961. מראשוני הגלישה אווירית בישראל, אלוף ישראל (1986) בגלישה אווירית שארגנה האגודה הישראלית לגלישה אווירית.
ביוגרפיה.
לוין נולד וגדל ברמת גן, בנם של רחל ומשה לוין ונכד לרב מנחם יצחק (אלתר) לוין שהיה המוכתר של רמת גן. בהיותו בן 15 נפטרה אימו ממחלת הסרטן. מאז, התמסר יוסי לפעילות דאייה בגדנ"ע אוויר. בשירותו הצבאי היה אחראי להבאת מטוסי המיראז' הראשונים לחיל האויר. ביום הראשון של מלחמת ששת הימים, הוא נשלח לחלץ את מטוסו של הרצל בודינגר מאילת להמשך טיסות.
הקמת ענף הדאייה מחדש.
ענף הדאייה של קלוב התעופה לישראל נסגר ב-1954 בעקבות תאונה. בשנת 1957, אסף לוין, בעקבות פנייה של מנחם בר, וועד שכלל את משה מנחמי, הרצל שריר ופרידל לוין. הוועד יזם קורס דאייה בבסיס רמת דוד בשבתות, על ידי שימוש בשני דאונים שהושאלו מגדנ"ע אוויר. הוועד דאג לשיפוץ הדאונים שהגיעו מגדנ"ע אוויר והכשרתם לטיסה. ב-1960 פנה הוועד פנה לחברות מסחריות (ביניהם חברת פז) למימון רכישת דאונים מתקדמים.
הכשרת מנחת מגידו לדאייה.
ב-1961 בעקבות בקשת מפקד בסיס רמת דוד, ביחד עם משה מנחמי הכשירו הדואים האדוקים את המסלולים שהותיר הצבא הבריטי, הקימו סככה, העבירו את הדאונים ואף פעלו לרכישת 3 מטוסים מסוג סטירמן ומטוס פוני אחד.
הקמת תחום הגלישה האווירית בארץ.
בשנת 1975 הנחה לוין שני צעירים, הראשונים שהביאו גלשנים מחו"ל, ביסודות הדאייה. הוא חבר ליורם מוהליבר לקפיצות הראשונות בחוף תל ברוך ואחר כך הדגים קפיצות המיוחדות וחשף את הדואים הראשונים לדאיית מרחק. בעקבות כך הקים יורם מוהליבר (נהרג ב-1986) בית ספר ראשון לגלישה אווירית. ונוסדה האגודה הישראלית לגלישה אווירית. ב-1986 זכה לוין במקום ראשון באליפות הארץ בגלישה אווירית. ב-2009 הקים בנו, ירון, את בית הספר לגלישה אווירית Levin - Hang Gliding.
חיים אישיים.
לוין התחתן עם לאה לוין שנהרגה ב-2004 ב. לזוג נולדו ארבעה ילדים.
דה-בעת'יפיקציה
דה-בעת'יפיקציה (באנגלית: De-Ba'athification; בערבית: اجتثاث حزب البعث; תעתיק מדויק: אג'תת'את' חזב אל-בעת', תרגום מילולי: עקירת מפלגת הבעת') הוא מונח המתאר את המדיניות שנוהלה בעיראק על-ידי הרשות הזמנית של הקואליציה ועל-ידי הממשלות שעלו אחריה, במטרה למחוק את השפעתה של מפלגת הבעת' על המערכת הפוליטית בעיראק לאחר הפלישה האמריקאית למדינה ב-2003. מדיניות זו נתפסה, בעיני רבים בממשל האמריקאי, בתור המקבילה העיראקית לתהליך הדה-נאציפיקציה שהוחל בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה.
המדיניות הותוותה לראשונה עם ראשית פעילותה של הרשות הזמנית של הקואליציה בשנת 2003 ובוטלה רשמית ביוני 2004, כחלק מהעברת הריבונות לממשלת המעבר העיראקית. אולם, המדיניות המשיכה להתקיים בחלקה גם תחת מועצת הממשל העיראקית ולאחר מכן גם תחת הפרלמנט העיראקי הנבחר.