הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל בהפסד 1 - 2 לגרימסבי טאון ב-6 בנובמבר 1937, בו הבקיע את השער היחיד לטובת קבוצתו. הוא סייע למועדון לזכות באליפות בעונתו הראשונה שם; ג'ונס שיחק כחלוץ שני נסוג עבור ארסנל, ובשל כך הבקיע רק שלושה שערים ב-31 משחקים באותה עונה. הוא זכה עם ארסנל במגן הצדקה בעונה שלאחר מכן, אך הקריירה הרשמית שלו שם נקטעה בשל פריצת מלחמת העולם השנייה.
במהלך המלחמה הוא שירת בחיל האוויר המלכותי, אך למרות זאת הצליח להשתתף ב-71 משחקים לא רשמיים במדי ארסנל, ובחמישה משחקים של נבחרת ויילס. עם סיום המלחמה הוא היה בן 35, ומשחקו האחרון במועדון היה מול וסטהאם יונייטד בגביע ה-FA ב-9 בינואר 1946.
הוא שוחרר מארסנל בהעברה חופשית ב-1946, והצטרף לסוונסי טאון כמאמן-שחקן. תקופתו בסוונסי הייתה קצרה, והוא עזב על מנת למלא את אותו תפקיד בבארי טאון שמחוץ לפוטבול ליג, וסיים את הקריירה שלו במועדון המקצועני ברייטון אנד הוב אלביון.
ביוני 1950 הוא התמנה לתפקיד המאמן של סקנתורפ יונייטד, והפך למאמן הראשון של המועדון במסגרת משחקיו בפוטבול ליג. הוא הביא לסקנתורפ שחקנים רבים חדשים, בעיקר כאלו מוויילס. סקנתורפ סיימה במקום ה-12 באותה עונה, שהיה הגבוה ביותר מבין ארבע הקבוצות שהצטרפו אז לשתי החטיבות של הליגה השלישית. אולם, לקראת סוף העונה נתגלעו מחלוקות בינו לבין הנהלת המועדון, והוא עזב בקיץ 1951 בעקבות ביקורות שנאמרו עליו.
פייטרו קאנדיאנו הרביעי
פייטרו קאנדיאנו הרביעי (באיטלקית: Pietro IV Candiano; נפטר בשנת 976) היה הדוכס ה-22 של ונציה. פייטרו כיהן כדוג'ה בין השנים 959–976.
חייו.
פייטרו היה בנו הבכור של פייטרו קאנדיאנו השלישי אשר כיהן כדוג'ה לפניו. פייטרו הרביעי כיהן תקופה קצרה במקביל לאביו, כמקובל, ולאחר מות אביו נבחר לתפקיד הדוג'ה וירש אותו.
הורשת התפקיד לא עברה על מי מנוחות. כאשר פייטרו קאנדיאנו השלישי ניסה להכריז על בנו כיורש באספת עם, זעמו אנשי ונציה על הניסיון להפוך את עירם למונרכיה וכמעט הרגו את הדוג'ה. פייטרו הרביעי התערב והציל את חיי אביו.
פייטרו הרביעי זכה לפופולריות רבה לאחר שהגן על העיר מפני התקפה עליה, וזמן קצר לאחר מכן נבחר לדוג'ה.
לאחר בחירתו, עיוור וגירש את הבישוף של קסטלו שהואשם בשוחד דתי. ביוני 960 כינס אספת עם ואישר חוק האוסר על סחר עבדים בוונציה.
משיקולים פוליטיים גירש פייטרו את אשתו הראשונה, יואן, ושלח אותה למנזר הסמוך לכנסיית סן זכריה. מיואן נולדו לו שני ילדים: בן - ויטאלה, לימים דוג'ה, ובת אשר נישאה לטריבונו ממו, לימים דוג'ה נוסף.
בשנת 966 נשא פייטרו לאישה את ואלדראדה, בתו של הוברט, דוכס ספולטו, וקרוב משפחה של קיסר האימפריה הרומית הקדושה אוטו הראשון. ואלדראדה, שהייתה קרובת משפחה של מלך איטליה, הביאה עימה נדוניה גדולה שכללה את הערים טרוויזו, פרולי ופרארה.
ב-2 בדצמבר 967 פייטרו נשא ונתן עם הקיסר וקיבל זכויות מסחר רבות, הן עבור הסוחרים הוונציאנים בכלל, אולם גם עבור בני משפחתו ועצמו. זכויות אלה גרמו לקרע ביחסי ונציה עם קיסר האימפריה הביזנטית יוחנן הראשון צימיסקס. יוחנן איים לפתוח במלחמה כנגד ונציה, בעיקר לאור קשרי המסחר של הוונציאנים עם המוסלמים (כנגדם נלחם יוחנן). בעקבות הלחץ הביזנטי הסכים פייטרו בשנת 971 להפסיק את הסחר של ונציה עם האסלאם.
בשנת 973 נפטר הקיסר הקארולינגי אוטו הראשון אשר העניק חסות לפייטרו הרביעי. יורשו, אוטו השני, השקיע את זמנו בהרגעת מרידות בגרמניה, ותושבי ונציה ניצלו את ההזדמנות להדיח את פייטרו השנוא, והם נעלו אותו בארמונו ושרפו את הארמון עליו.
השרפה התפשטה במהרה ופגעה בבזיליקת מרקוס הקדוש הסמוכה, ואף שרפה חלקים ניכרים מרובע סן מרקו של העיר.
גופתו של פייטרו הרביעי, ובנו הצעיר (ילדה של ואלדראדה) נמצאו לאחר השרפה, והם נקברו בכנסיית סנט'אילאריו. ואלדראדה שרדה את השרפה ופייטרו אורסאולו הראשון, הדוג'ה הבא, לא פגע בירושה שלה (בין היתר על מנת שלא להכעיס את קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך איטליה).
ויטאלה, בנו הבכור של פייטרו, נמלט לסקסוניה ומשם פעל להדיח את פייטרו אורסאולו.
שלמה גל (איש המוסד)
שלמה גל (15 ביוני 1935 - 2 במאי 1994) היה מבכירי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, זכה לעיטור העוז על פעולתו בקרב על משטרת קלקיליה ב-1956.
ביוגרפיה.
שלמה גל (גודלביץ) נולד באנטוורפן שבבלגיה, בנם של שרה וחיים. בעקבות פלישת הנאצים נאלץ להימלט עם משפחתו לשווייץ, בה שהה בזמן מלחמת העולם השנייה ולמד בבית ספר יסודי בציריך. לאחר מות אביו ב-1949 עלה לישראל במסגרת עליית הנוער, נקלט בנהלל ואחר כך הצטרף לאמו בתל אביב בה למד בתיכון גאולה.
ב-1954 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים, השתתף בפעולות התגמול ונפצע מספר פעמים. בקרב על משטרת קלקיליה (מבצע שומרון) שנערך ב-10 באוקטובר 1956 הצטרף גל לכוח של סיירת צנחנים כקצין טיווח קדמי. במהלך הקרב נפגעו רבים מחיילי הכוח בהם מפקדו, ואת הפיקוד נטל סג"ם דב תמרי. תמרי הנחה את גל לטווח את הארטילריה על מנת לבלום את החיילים הירדנים שכיתרו את הכוח. גל טיווח את ההפגזה ביעילות, למרות התנאים הקשים והחשכה, כך שהפגזים נפלו במרחק עשרות מטרים בודדים מהלוחמים עד חילוצם. על פעולתו זכה בעיטור העוז.
במלחמת סיני פיקד על סוללה בגדוד 403. לאחר חמש שנות שירות בקבע השתחרר מצה"ל בדרגת רב-סרן.
ב-1962 גויס למוסד, שירת בתפקידים מבצעיים כסוכן וכלוחם, שימש מדריך לוחמים, מנהל הדרכה, רמ"ח מבצעים וסגן מפקד יחידת קיסריה, אגף המבצעים של המוסד.. הוא פיקד על יחידת "ביצור" שעסקה בהעלאת יהודים מארצות ערב וממדינות מוסלמיות אחרות ובאבטחת מוסדות יהודיים ברחבי העולם, לאחר מכן שימש ראש יחידת קיסריה.
בין המבצעים שהותרו לפרסום בהם היה מעורב גל, היה שליחותו תחת מסווה במצרים יחד עם רעייתו דפנה, במטרה לפעול נגד מאמץ ההתחמשות המצרית במהלך שנות השישים. פעילות נוספת הייתה מבצע לחיסולו של מנהיג בכיר בלוב שסייע לארגוני טרור באמצעות פיצוץ מכונית ממולכדת. יחד עם סילביה רפאל הגיע לטריפולי אך המבצע בוטל לאחר שהשניים דיווחו כי הפיצוץ יגרום לנזק היקפי ופגיעה בחפים מפשע.
גל השתתף בצוות בדיקת ההתכנות לקראת מבצע יונתן ב-1976. בין השאר ארגן המוסד טיסת צילום אוויר של נמל התעופה אנטבה באוגנדה שהראתה כי הפעולה אפשרית והעבירה מידע על סימון המסלולים שהיה חיוני לצוותי מטוסי התובלה.
פעילות אחרת הייתה מבצעים חשאיים לחילוץ יהודים מסוריה, וחילוץ יהודי אתיופיה במבצע אחים.
כראש מחלקת מבצעים נטל חלק בחיסולו של עלי חסן סלאמה בביירות ב-1979 במסגרת מבצע זעם האל, כראש יחידת "קיסריה" היה מעורב בתכנון וביצוע מבצע הצגת תכלית לחיסולו של אבו ג'יהאד.
החל מ-1989 ריכז את הפעילות החשאית להעלאת שארית יהודי תימן.
ב-1994 נפטר גל בעודו משרת במוסד, ונקבר בבית הקברות קריית שאול. הוא הותיר אחריו אישה ושלושה ילדים. אשתו דפנה, אשר שירתה יחד עמו כסוכנת המוסד, נפטרה ב-2001 לאחר סיבוך במהלך ניתוח שעברה.
סטיב גטינג
סטיבן פול גטינג (אנגלית: Stephen Paul Gatting; נולד ב-29 במאי 1959 בלונדון) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדות הקישור.
קריירה.
גטינג החל את הקריירה שלו בארסנל, אליה הצטרף כשחקן חובב ביולי 1975. הוא חתם על חוזה מקצועני ב-1977, וערך את הופעת הבכורה שלו כשעלה כמחליף במשחק מול לוקומוטיב לייפציג בגביע אופ"א ב-13 בספטמבר 1978, שהסתיים בניצחון 3 - 0 לטובת ארסנל. הוא הפך לשחקן הרכב קבוע בארסנל, ובעונת 1978/1979 השתתף ב-30 משחקים בסך הכל, אך לא שותף בניצחון 3 - 2 על מנצ'סטר יונייטד בגמר גביע ה-FA של אותה עונה.
הוא המשיך לשחק בארסנל גם בשתי העונות הבאות, אך היה שחקן משני בלבד בגלל יכולתו הגבוהה של בריאן טלבוט. בספטמבר 1981, לאחר 76 משחקים ושישה שערים, הוא עזב את ארסנל והצטרף למועדון ברייטון אנד הוב אלביון, ששילם תמורתו סכום של 200,000 לירות שטרלינג. הוא הוביל את מועדונו החדש לגמר גביע ה-FA ב-1983, שהסתיים בהפסד למנצ'סטר יונייטד לאחר משחק חוזר. הוא היה אחד השחקנים הבולטים בברייטון במשך תקופה של 10 שנים, וערך למעלה מ-300 הופעות במדי המועדון. בסופו של דבר הוא עזב את ברייטון, שיחק במשך שתי עונות בצ'רלטון אתלטיק, ולבסוף פרש מכדורגל ב-1993.
לאחר שפרש הוא החל לעבוד כמאמן. הוא אימן בבית ספר בשם Christ's Hospital במשך שבע שנים, וביולי 2007 הצטרף כמאמן לקבוצת הנוער של ארסנל תחת הדרכתו של שחקן העבר סטיב בולד. בעונת 2009/2010 הוא עתיד להדריך בעצמו את קבוצת הנערים עד גיל 16.
אחיו הוא שחקן הקריקט לשעבר מייק גטינג, ובנו ג'ו משחק עבור מועדון הקריקט סאסקס.
Sinatra &amp; Company
Sinatra &amp; Company הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום האולפן ה-57 של סינטרה וה- 30 הרואה אור בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום ראה אור בשנת 1971.
הפקה.
בשנת 1969 החל סינטרה להקליט את האלבום השני שלו עם אנטוניו קרלוס ז'ובים. מסיבות שאינן ידועות החליטה חברת רפרייז לא להוציא את כל עשרת השירים שהוקלטו. במקום זאת שבעה שירים נבחרו והם מופיעים על צידו הראשון של האלבום שמוקדש כולו לסגנון הבוסה נובה.
סגנון השירים שונה מהאלבום הקודם בו שיתפו השנים פעולה Francis Albert Sinatra &amp; Antonio Carlos Jobim. המפיק המוזיקלי אומיר דאודטו, ארגן את השירים בצורה חופשית, קלילה ורגועה יותר מזו של המפיק הקודם, קלאוס אוגרמן.