וריאנט למדא (Λ, לעיתים מתועתק גם כלמבדה), המכונה גם שושלת C.37, הוא וריאנט (מוטציה) של נגיף SARS-CoV-2, נגיף שגורם ל-COVID-19. הווריאנט של נגיף הקורונה זוהה לראשונה בפרו בדצמבר 2020. ב-14 ביוני 2021, כינה אותו ארגון הבריאות העולמי (WHO) "וריאנט למדא", וקבע אותו כוריאנט מדאיג . כחודש לאחר מכן התפשט הווריאנט ללפחות ל-30 מדינות ברחבי העולם ועלתה השערה שהוא עמיד יותר לחיסונים נגד COVID-19 בהשוואה לווארינטים אחרים. כמו כן, ייתכן כי הוא מדבק יותר מואריאנט האלפא או הגמא.
מוטציות.
לגנום למדא יש את המוטציות הבאות של חומצות אמינו, שכולן נמצאות בקוד של הנגיף: G75V, T76I, Δ246-252, L452Q, F490S, D614G ו-T859N.
היסטוריה.
דגימות ראשונות של הזן התגלו בפרו בדצמבר 2020 ועד אפריל 2021, למעלה משמונים אחוז מהמקרים החדשים של COVID-19 בפרו היו מהזן החדש.
עד יוני 2021 החל הזן להתפשט בדרום אמריקה והתגלה בעשרים ותשע מדינות בסך הכל, במיוחד בארגנטינה, צ'ילה ואקוודור. ארגון הבריאות העולמי הגדיר את הזן כ"זן בעל עניין" ב-14 ביוני 2021. באמצע יוני 2021, 90.6% מהמקרים החדשים של קורונה בארקיפה ו-78.1% מהמקרים החדשים בקוסקו היו זן למדא, לפי משרד הבריאות הפרואני.
ב-6 ביולי אוסטרליה דיווחה על המקרה הראשון של זן למדא אצל מטייל מחו"ל ששהה במלון בהסגר באפריל בניו סאות' ויילס.
זכות ההתאגדות
זכות ההתארגנות
חופש הקניין
יהודית יחזקאלי גלילי
יהודית יחזקאלי גלילי (נולדה ב־29 ביולי 1930) היא חברת פלמ"ח ושליחה של המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים בצפון אפריקה. גדלה בעיר נשר שם גם שימשה כגננת. מחנכת ותיקה שעסקה בחינוך ובכתיבת ספרות ילדים בתחום שילוב אומניות בהוראה וכן חלוצת תחום תיאטרון הבובות בארץ. זכתה בפרסים רבים וביניהם פרס רוטרי, פרסי חינוך, יקירת חיפה וכנשיאה בבני ברית זכתה בפרס הוקרה ארצי על פעילותה והתנדבותה בקהילה.
ביוגרפיה.
ילדות.
יהודית גלילי נולדה ב-1930 בטבריה לשמעון בן משה-מזרחי (דור שישי בארץ) ולנעמי מרד לבית לוריא מצפת. המשפחה עברה לגור בנשר על ידי חיפה עקב עבודתו של אביה במפעל המלט נשר שהוקם ביישוב. יהודית היא מבני נשר הראשונים והתחנכה ולמדה בגן הילדים ובבית הספר לילדי העובדים בנשר.
בנעוריה הדריכה בסניף הנוער העובד והלומד במקום וכן הצטרפה לגדנ"ע. בגיל 14 הצטרפה לארגון ההגנה. לאחר מכן עבדה כגננת לילדי נשר. ב-1941 במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרפה, יחד עם בני כיתתה, למאמץ הביצורים במצדה על הכרמל. ב-1945, אחרי הפריצה למחנה בעתלית, הצטרפה לליווי העולים לבית אורן.
ב-1946, אחרי השבת השחורה התנדבה לעבודה בקיבוץ יגור.
השירות בפלמ"ח.
בקיץ 1947 עברה יהודית קורס מכי"ם בקיבוץ אלונים ובג'וערה והייתה חלק מהמלווים החמושים באוטובוסים מנשר לחיפה. בוואדי רושמיה עברה את טבילת האש הראשונה שלה.
באפריל 1948 השתתפה במבצע "חסימה" שנועד לעצור את הלגיון הערבי ליד יגור כדי שלא יגיע לחיפה ונפצעה בקרב על שחרור חיפה.
במאי 1948 הצטרפה יהודית לפלמ"ח להכשרת תל יוסף והמשיכה בהכשרה בקבוצת גבע. בהמשך עברה לשרת בפלוגה ב' בגדוד השישי של חטיבת הראל עסקה בהדרכה ובליווי שיירות.
פעילותה החינוכית.
ב-1949, עם תום מלחמת העצמאות, למדה בסמינר למורים בחיפה ועבדה בבית הספר הריאלי בהדר. עברה ללמוד באוניברסיטה בירושלים ולימדה בבית חינוך ארלוזורוב.
ב-1952 הייתה בין מקימי בית הספר הממלכתי במעברת בית שמש [הר טוב]. כסטודנטית לקחה חלק בפעילות בשירות המתנדבים. במעברה פיתחה שיטת למידה באמצעות שירים ושימוש בבובות תיאטרון אותן הכינה עם התלמידים. לימים השיטה הודפסה בחוברות למידה בשם: "אני שר וקורא" ורבים מתלמידי ישראל למדו בדרך זו.
השירות במוסד.
הפעילות במרוקו.
ב-1954 נשלחה יהודית למרוקו, מטעם מחלקת החינוך והתרבות של הסוכנות היהודית לגולה. הוטל עליה להקים גן ילדים עברי ישראלי וללמד עברית באולפן.
ב-1955 המצב הביטחוני של יהודי מרוקו התערער עקב שאיפת מרוקו לעצמאות משלטון הצרפתים. ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון וראש המוסד איסר הראל, החליטו להקים מחתרת יהודית במדינה זו שנקראה "המסגרת". מטרתה הייתה לגייס צעירים יהודים מבני המקום ולהכשירם להגנה עצמית. ראש המשלחת להקמת הארגון במרוקו ומפקדה הראשון היה סגן אלוף שלמה יחזקאלי.
בתקופה זו יהודית גויסה ל"מסגרת" מטעם המוסד ועסקה בנושאים הקשורים לביטחון המדינה. במסגרת תפקידה גייסה חברים למחתרת, עסקה ברישום עליית יהודים לארץ. קישרה בין חוליות, הכינה סליקים וטיפלה בהצפנת חומר סודי והעברתו ליעדו.
ב-1956 קיבלה מרוקו את עצמאותה. משרדי העלייה וגן הילדים נסגרו והעלייה הלגאלית הוגבלה. השליחים נאלצו לעזוב את מרוקו. הם הוחלפו על ידי שליחי מוסד שהגיעו בזהות שאולה. יהודית נשארה לעבוד במחנה העולים "מזאגאן" שליד קזבלנקה, בהנהלת מינה בלומנפלד, שם עבדה כם ילדי עליית הנוער. שימשה בנוסף גם כקשרית בין אנשי המחנה לבין אנשי המסגרת והממונים עליו מחוצה לו. במסגרת פעילותה סייעה להעביר הודעות מוצפנות, להבריח ילדים במשאיות ממרוקו לטנג'ר ומשם לגיברלטר ולמרסיי.
ב-1957 נסגר מחנה העולים ויהודית עזבה את מרוקו והמשיכה לעבוד בשרות המוסד בעיר מרסיי שבצרפת. במקום זה עבדה במעבדה לצילום ולזיוף דרכונים וחותמות בשיתוף עם המומחה בתחום זה נתן שמר. במעבדה ייצרו מאות דרכונים מזויפים שהוסתרו במזוודות ונשלחו למרוקו כדי לאפשר ליהודים לצאת ממנה.
בין השנים 1960–1964 שהו יהודית ובעלה שלמה יחזקאלי בפריז מטעם המוסד ועסקו בתפקידים מיוחדים ובפרשיות עלומות. בין היתר בפרשת יוסל'ה שוחמכר ובמבצע יכין שבמהלכו הועלו כ-80,000 מיהודי מרוקו לארץ.
השירות באפריקה.
ב-1965 יצאה המשפחה לשליחות במרכז אפריקה מטעם מש"ב (המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי של משרד החוץ). בעלה, שלמה יחזקאלי, עמד בראש המשלחת ויהודית הקימה כיתת לימוד לילדי השליחים הישראלים.
עיסוק בחינוך ותרבות.
ב-1976 עברה יהודית קורס עיתונאים מטעם הסתדרות המורים. פרסמה מאמרים וכתבות בתחום החינוך והמשיכה בלימודים אקדמיים.
מ-1977 ועד פרישתה לגמלאות עסקה יהודית בחינוך ובהוראה במכללות בהשתלמויות מורים וגננות (במכללות אורנים, שאנן וגורדון). כמו כן הייתה מדריכה פדגוגית בהכשרת פרחי הוראה ומרצה לספרות ילדים ושילוב אומנויות בהוראה ולתיאטרון בובות ככלי תרפיה בחינוך.
ב-1988 פרשה יהודית לגמלאות והמשיכה בעבודה חלקית. במקביל לפעילותה החינוכית עסקה בציור, פיסול, כתיבת ספרים והכנת סרטים.
כנשיאה בבני ברית, מתנדבת ועוזרת לנזקקים. מרצה בהתנדבות בחוגים שונים. יוזמת ומפיקה פעולות תרבות בקהילה על כול גווניה כמו סדרים לחגים: חגי תשרי, חנוכה, ט"ו בשבט, יום העצמאות, ליל שבועות, טיולים והכנת סרטים לטלוויזיה הקהילתית בחיפה.
מ-2017 החלה יהודית להתנדב בארכיון חיפה, שימשה חברה בוועד הכרמל, הייתה יו"ר בית 9 (בית ספר לתיאטרון בובות), הייתה מרצה בהתנדבות בנושאי מורשת במרכזים קהילתיים, בבתי ספר ובבתי אבות בחיפה.
ב-2020–2021 (תקופת מגפת הקורונה) הדריכה יהודית תלמידים בהכנת עבודות בנושאי מורשת. ביוני 2021 השלימה סרט תיעודי נשר בת מאה לכבוד מאה שנים לשכונת ילדותה.
סרטיה.
ככתבת בטלוויזיה הקהילתית, יהודית יחזקאלי גלילי הכינה למעלה מ־50 כתבות וסרטים. הפיקה וביימה סרטי דיוקן וזכתה בפרסים על שלושה סרטים.
תערוכות.
יהודית עוסקת בציור, פיסול ובהכנת בובות תיאטרון. היא השתתפה ב-10 תערוכות.
ב-2010 הייתה לה תערוכת יחיד על "ששים שנות יצירה". חלק מהבובות שהוצגו בתערוכה נתרמו לגני ילדים באזורי מצוקה, לבית יד לבנים וההגנה בקריית חיים ולמוזיאון הבובות בחולון.
ב-2021 הציגה בתערוכת יחיד את יצירותיה במוזיאון הווירטואלי העולמי [ציורים, פסלים, בובות.]
פרסים והוקרה.
יהודית יחזקאלי גלילי זכתה בעשרות תעודות הערכה והוקרה (רשימה חלקית):
משפחתה.
יהודית גלילי נישאה לשלמה יחזקאלי אותו הכירה בעת שליחותה במרוקו. לזוג נולדו שלושה ילדים: יגאל, נועם ויעל. סא"ל שלמה יחזקאלי [שורנשטיין], נולד בווינה (אוסטריה) ב-1922 ונפטר ב-1993 בישראל.
הארכאולוג הימי אהוד גלילי, הוא בן אחיה של יהודית יחזקאלי גלילי. אחיה יוסף גלילי היה ממייסדי האגודה למחקר תת-ימי בישראל.
כדוריד חופים
כדוריד חופים הוא ענף ספורט קבוצתי תחרותי של משחקי כדור. במשחק משתתפות שתי קבוצות, כשבכל קבוצה שלושה שחקני שדה ושוער אחד. קבוצות יכולות לכלול גברים, נשים או קבוצות מעורבות בהתאם לחוקי הטורניר הרלוונטי. מטרת כל קבוצה להכניס את הכדור לשער הקבוצה היריבה ולהגן על שערה מפני הקבוצה היריבה. המשחק דומה לכדוריד אך משוחק על חול ולא על משטח קשיח.
המגרש.
המגרש הוא מלבן באורך 27 מטר וברוחב 12 מטר. שתי פאותיו הקצרים של המלבן מהווים את קוי השער ובמרכזן ממוקם שער בגובה 2 מטר ורוחב 3 מטר. רחבת השוער בכל צד של המגרש היא השטח שבין קו השער לקו הרחבה שמקביל אליו במרחק 6 מטר ולרוחב כל המגרש. בכל צד של המגרש מוגדר אזור המחליפים עבור קבוצה מסוימת (צד לכל קבוצה) שרק דרכו ניתן לבצע חילופי שחקנים במהלך המשחק.
חוקי המשחק.