גינות המוזיאון, הבנויות כטראסות, עוצבו על ידי אדריכלית הנוף הירדנית לארה זוריקאת, וכוללות צמחייה אופיינית לארץ: הן הפלורה הילידית והן צמחים שהגיעו ונטמעו בנוף המקומי כגון עצי זית, צמחי תבלין שונים ועד לעצי פרי.
הנהלת המוזיאון.
יושב ראש הוועד של המוזיאון הוא עומאר אל-קטן, איש קולנוע ממוצא פלסטיני המתגורר בבריטניה. מנהל המוזיאון והאוצר הראשי הראשון שלו היה ג'ק פרסקיאן (Jack Persekian), שהוחלף על ידי מחמוד הווארי. מ-2018 מנהלת את המוזיאון ד"ר עדילה לעאידי-הניה.
תערוכות ואוספים.
בזמן שנחנך ב-2016 עוד לא הכיל המוזיאון אוספים או תערוכות, אך בו-זמנית נפתחה "תערוכת לוויין" בשם "קצות החוטים: הרקמה הפלסטינית בהקשר הפוליטי שלה" במוזיאון בביירות. לדברי אל-קטן תערוכות לוויין כאלה יהיו גם בעתיד, כיוון שההגעה לשטחי הגדה המערבית דורשת מעבר גבולות שבשליטת ישראל. התערוכה הראשונה במוזיאון עצמו, בשם "ירושלים חיה" (Tahya Al Quds), נפתחה באוגוסט 2017. התערוכה הקבוצתית כללה 48 יצירות של אמנים פלסטיניים, ערבים ובינלאומיים ועסקה בירושלים כמקרה בוחן המייצג את הגלובליזציה, את כישלונותיה, וניסיון למצוא תשובות להשראת עתיד טוב יותר. את התערוכה אצרה רים פאדא, שהייתה אוצרת אמנות המזרח התיכון בפרויקט גוגנהיים אבו דאבי , אצרה את הביתן של איחוד האמירויות הערביות בביאנלה ה-55 של ונציה, וכן הייתה האוצרת של הביאנלה השישית של מרקש.
בהיעדר אוסף יצירות אומנות למוזיאון, עוסק צוות המוזיאון בגיבוש אוסף וירטואלי וארכיון מקוון. מה שהחל ב-2014 כפרויקט קטן בשם "אלבום משפחתי" ובמסגרתו הוזמנו אנשים להעביר למוזיאון תמונות משפחתיות שנסרקו וקוטלגו, התפתח לקונספט גדול יותר של בניית ארכיון דיגיטלי חופשי, שיאפשר לאנשים להעלות אליו תמונות, כולל קטעי וידאו ביתיים, פוסטרים ועוד כדרך לשימור ההיסטוריה והמורשת הפלסטינית.
הרצל בוקר
הרצל בוקר (בוקובזה) (24 בספטמבר 1952 - 30 במאי 2015) היה ראש המועצה המקומית מטולה.
ביוגרפיה.
שירת בצה"ל ובין השאר היה קצין אג"ם בחטיבה 769. ביולי 1982, כחודש לאחר תחילת מלחמת לבנון הראשונה, התמנה למפקד גדוד 931 של הנח"ל. תחת פיקודו השתתף הגדוד בכניסה לביירות, ומיד לאחר מכן סיים את תפקידו בגדוד, באוקטובר 1982. שימש קצין אג"ם אוגדה 91 במשך כשנתיים. בתפקידו הבא מונה לסמח"ט החטיבה המזרחית של צד"ל תחת היק"ל ולמעשה נמנה עם מקימיה - בפועל שימש כמח"ט. לאחר מכן שימש כשנתיים מפקד גזרת שכם עד לשחרורו מצה"ל בשנת 1993, בדרגת סגן-אלוף. בתקופה שבה שירת כמג"ד עבר להתגורר במטולה.
בשנת 1993 מונה למזכיר המועצה המקומית מטולה ושימש בתפקיד זה במשך 11 שנים. בשנת 2004 פוטר על ידי ראש המועצה דאז קובי כץ. בוקר תבע בבית הדין האזורי לעבודה את המועצה וראשה על פיטוריו, ובית הדין קבע כי בתהליך הפיטורים נמצאו פגמים, ואף שאין לבטל את ההחלטה, בוקר זכאי לפיצוי בסך 10,000 ש"ח. בשנת 2008 התמודד על ראשות המועצה מול ראש המועצה המכהן, ונבחר. ניצחונו תואר כניצחון נציג המתיישבים החדשים על נציג החקלאים הוותיקים. בנובמבר 2010 הגיש בוקר תביעת לשון הרע נגד המקומון "ידיעות קריית שמונה", בטענה שהמקומון פרסם כתבה מכפישה אודותיו. התביעה הסתיימה בפשרה. בבחירות בשנת 2013 נבחר לקדנציה שנייה.
בשנה וחצי האחרונות לחייו חלה בסרטן. כשבוע לפני מותו פרש מראשות המועצה המקומית מטולה, וב-30 במאי 2015 נפטר.
היה נשוי לרחלי ואב לשלושה ילדים.
בלוצ'יסטן
בלוצ'יסטן (באורדו: بلوچِستان, בפשטו: بلوچِستان) הוא אחד מארבעת המחוזות של פקיסטן. הוא ממוקם באזור הדרום-מערבי של פקיסטן. העיר הגדולה ביותר במחוז היא כוויתה, שהיא גם בירת המחוז. מחוז בלוצ'יסטן גובל במחוזות פנג'אב, סינד, ח'ייבר פח'טונח'ווה, והאזורים השבטיים המנוהלים פדרלית, הנמצאים בצפון-מזרח המדינה. מחוז בלוצ'יסטן גובל גם באפגניסטן, באיראן, ובים הערבי בדרום.
שטח המחוז הוא 347,190 קמ"ר, ובכך הוא הגדול שבמחוזות פקיסטן.
המחוז מאוכלס בדלילות, בעיקר על ידי בלוצ'ים, פשטונים וקהילות בראהוינים. יש קהילות קטנות יחסית של בלוצ'ים איראניים, האזארים, סינדהים, פונג'בים, ומתיישבים אחרים כגון אוזבקים, טורקמנים. המחוז מהווה ריכוז של זיכרים, שנאלצים לעזוב את הזרו בעקבות הרדיפות מתנועות אסלמיום קיצוניות.
ברוב שפות האזור, פירוש השם בלוצ'יסטן הוא "ארץ הבלוצ'ים". למרות היותה בלתי מפותחת במידה רבה, הכלכלה המחוזית מאופיינת בעיקר על ידי המשאבים הטבעיים ושדות הגז הטבעי שנמצאים בה שאת תוצריה היא מספקת לכל רחבי פקיסטן. גם לנמל גואדאר יש תפקיד משמעותי בפיתוח הכלכלי של המחוז.
האקלים בבלוצ'יסטן הוא אקלים מדברי יבש המתאפיין בקיץ חם מאוד ובחורף מתון.
מבחינה גאוגרפית בולטים בה רכסי הרי גרניט.
באזור פועל צבא שחרור בלוצ'יסטן שהוכרז על ידי ממשלת פקיסטן ארגון טרור.
פול די שאיו
פול בלוני די שאיו (בצרפתית: Paul Belloni Du Chaillu; 31 ביולי 1831 - 29 באפריל 1903) היה נוסע, צייד, זואולוג ואנתרופולוג צרפתי-אמריקאי נודע.
התפרסם ב-1860 כאירופי המודרני הראשון שדיווח על קיומן של גורילות דמויות אדם, ועל הפיגמים במרכז אפריקה. בתקופה מאוחרת יותר של הקריירה שלו, חקר את הפרהיסטוריה של סקנדינביה.
ביוגרפיה.
ההיסטוריה המשפחתית של די-שאיו לוטה בערפל, וישנם דיווחים שונים לגבי מקום הולדתו ובשאלת מוצאה של אמו. יש הסבורים כי די-שאיו הסתיר במכוון מוצא שחור שלו, בשל הדעות הקדומות ששררו באירופה כלפי האדם השחור, בתקופה בה חי ופעל.
בצעירותו ליווה די-שאיו את אביו, סוחר צרפתי, לחוף המערבי של אפריקה. והתחנך בגבון על ידי מיסיונרים. בתקופה זו רכש את ידיעותיו על המדינה, ההיסטוריה והטבע שלה, ילידיה והשפות בהן דיברו.
הוא נשלח בשנת 1855 על ידי האקדמיה למדעי הטבע בפילדלפיה כחלק ממשלחת לאפריקה. עד שנת 1859, הוא חקר את האזור המשווני של מערב אפריקה, וצבר ידע רב על הדלתא של נהר האוגואה . במהלך מסעותיו 1856–1859, נצפו על ידו מספר רב של גורילות, חיה שהייתה ידועה באירופה רק מדו"ח מהמאה ה-5 לפנה"ס, והייתה מוכרת למדע רק על ידי כמה שלדים. הוא הביא עמו לאירופה כמה גופות של גורילות, והציג את עצמו כאדם האירופי הלבן הראשון שראה אותם. הוא דיווח גם על כך שבשר הגורילות משמש לבני שבט הפאנג כתחליף לגופות האדם שנהגו לרכוש ולאכול בעבר.
די-שאיו מת כתוצאה משבץ מוחי בסנט פטרסבורג בה שהה בביקור לימודי, כחלק ממחקרו על העמים הסקנדינביים. הוא נטמן בבית העלמין "וודלוון" בברונקס, ניו יורק.
מגפת השפעת ב-1918
ירושמיים
ירושמיים הוא אתר אינטרנט העוסק במזג האוויר באזור ירושלים. האתר הוקם בשנת 2002 על ידי בועז נחמיה.
הקמה ופיתוח.
בועז נחמיה, בוגר מדעי האטמוספירה בגבעת רם, עבד בעברו במכון המטאורולוגי בבית דגן והגיש תחזיות מזג אוויר בגלי צה"ל.
האתר עוצב מחדש על ידי גלי זורע, כפרויקט הגמר שלה בבצלאל בשנת 2013.
באוקטובר 2014 הועלתה אפליקציה של האתר עבור אנדרואיד ובהמשך שוחררה גרסה לאייפון.
בשנת 2021, גויס כסף בפרויקט הדסטארט על מנת לשדרג את היישומונים.
בינואר 2022 שוחררה גרסה משודרגת וחדשנית לאפליקציה
תוכני האתר.
האתר מדווח על מזג האוויר בירושלים ומתעדכן כל דקה מתחנה פיזית על הגג. למעשה, ישנן 4 תחנות שמספקות נתונים לאתר. התחזית מתעדכנת פעמיים ביום, בשעות 9:00 ו-21:00.
בנוסף לדיווח על המדדים כמו טמפרטורה, לחות, משקעים, האתר מספק מידע שימושי כגון תיאור של מידת הקור והצעות ללבוש תואם, בין ההצעות המוכרות יותר מצויות - "קור של כפפות", "חום של מכנס קצר" וכדומה. הטמפרטורה מדווחת גם לפי תחושתה בצל. מידע זה נוצר על ידי הגולשים המדרגים אפשרויות קיימות. הקשר עם הגולשים מתבצע גם בפורום שבו עולות שאלות, מתפרסמים שירים למזג אוויר מיוחד וכיוצא בזה.
כמו כן, מוצג באתר מידע על מזג אוויר קיצוני בפריסה היסטורית (דיווחי שלג מ-1869 ועד ימינו), סרטוני שלג, השוואת המדדים הנוכחיים לשנים קודמות ועוד.
פופולריות.
בשנת 2010 דווח על כ-6,000 כניסות יומיות לאתר וב-2012 הכמות הוכפלה ודווח על 13,000 כניסות.
בימים גשומים התעבורה באתר עומדת על כ-15,000 כניסות. בימי שלג מספר הכניסות נע בין 70 ל-100 אלף כניסות יומיות.
ב-2017 עמדו מספר הכניסות החודשיות על כמיליון וחצי כניסות לחודש חורפי, באותו חודש היה שלג, הרף עלה לכ-2 מיליון כניסות. בחודש קייצי מספר הכניסות עומד על כ-400 אלף.
ארנק אלקטרוני
א'סיאת
ערך מרכזי
כנסת ישראל (קובץ תורני)
חנוך הניך אייגש
א.ג. קופנהאגן
ישראל גורלניק
ישראל גורלניק (13 במרץ 1928 - 2 ביולי 2002) היה מנכ"ל משרד העבודה, ומנהלה הכללי של אורט ישראל.
ביוגרפיה.
גורלניק נולד ב-1928, ונישא לשרה לבית שידווסר. בצעירותו ריכז 3 שבטי צופים בחיפה: "משוטטי הכרמל", "גאולה" ו"הלל". בשנת 1949, יחד עם חברי גרעין ד' של תנועת הצופים, ייסד גורלניק את קיבוץ פלמחים. בקיבוץ נולדו שלושת ילדיהם. בתו הבכורה, הסופרת תלמה אדמון, הייתה הילדה הראשונה של הקיבוץ. שימש גם כיו"ר מגזר העמותות, המלכ"רים וארגוני ההתנדבות, וראה בו ביטוי לחברה הדוגלת במעורבות ובצדק חברתי.
פציעתו "במבצע דני".
בצעירותו היה גורלניק חבר פלמ"ח בחטיבת יפתח. השתתף ב"מבצע דני" במלחמת העצמאות, בו נפצע ונקטעה ידו. כחובש קרבי טיפל בפצועים בתעלה ליד המסגד בלוד, כאשר ממשוריין ירדני נזרק לעברם רימון שלא התפוצץ. גורלניק הרים את הרימון שהתפוצץ בכף ידו וזרק אותו חזרה, על מנת להציל את חבריו.
הקשר לחינוך.