כותרים נוספים נבעו במקור מדמויות שהיו קיימות במגזינים של הספרות הזולה משנות ה-20 של המאה ה-20. דוגמאות ראויות לציון הן של קונאן הברברי, החרב הפראית של קונאן, מאסטר הקונג-פו וג'ונה הקס. ההצלחה ההתחלתית של הכותרים הללו הובילה לעיבודי ספרות זולה נוספים כמו טרזן, הצל, דוק סאבאג', קול מאטלנטיס ו"צדק בע"מ". במהלך תקופה זו, גם מארוול וגם DC פרסמו באופן קבוע עיבודי קומיקס רשמיים למגוון פרויקטים, כולל סרטים פופולרים (כוכב הקופים, גודזילה, אינדיאנה ג'ונס, מלתעות 2, , מלחמת הכוכבים), סדרות טלוויזיה (בטלסטאר גלקטיקה, מסע בין כוכבים), צעצועים (כח המחץ, רובוטריקים, מיקרונאוטים, רום, כוח אטארי) ואפילו דמויות ציבוריות כלהקת קיס.
למרות שהם לא בהכרח נחשבים כשייכים לז'אנר גיבורי-העל, מספר חוברות קומיקס לא קונבנציונליות מאותה תקופה כללו נבלי-על כדמויות מרכזיות (הג'וקר, החברה הסודית של נבלי-העל, "הציוות של נבלי-העל").
סופו של תור הארד.
יש מחלוקות בנוגע לסופו של תור הארד, כמו תחילתו, ויש האומרים כי הוא מעולם לא הסתיים. תקופת הזמן השכיחה לציון סופו של העידן היא בין השנים 1985-1986. כמו תור הכסף של הקומיקס, סוף תור הארד מתייחס למספר טרנדים ואירועים שהתרחשו בערך באותו זמן. בנקודה זו, חברת DC השלימה את פרויקט המשבר בעולמות האינסופיים, שסימן את תחייתם המחודשת של מותגי החברה על מנת שיהפכו שוב למתחריה הרציניים של חברת מארוול בשוק הקומיקס. תקופת זמן זו כוללת גם את פרסומן של חוברות משפיעות כמו "השומרים" של אלן מור ו"" של פרנק מילר, אשר הגדירו מחדש את ז'אנר גיבורי-העל והיוו השראה לשנים רבות של חוברות קומיקס "אפלות וקודרות". במארוול קומיקס, אבן הדרך השכיחה לציון סופו של תור הארד היא המלחמות הסודיות.
לאחר תור הארד הגיע העידן המודרני של הקומיקס, שמיוחס לרוב בתור העידן האפל של הקומיקס.
האדריאנוס הראשון
שדרות ח&quot;ן (רחובות)
שדרות ח"ן, שדרה ברחובות הקרויה על שם חיים נחמן ביאליק. השדרה מחברת שני רחובות מרכזיים בעיר - רחוב הרצל ורחוב עמיאל רוז'נסקי, ומקבילה לדרך יבנה.
השדרה מחופה עצי פיקוס. בשנת 2007, לקראת השנה ה-120 של העיר, עוצבה השדרה כ"רחוב סיפור ושיר" המוקדש ליצירותיו של ביאליק. בשדרה הוקמו פסלים צבעוניים (של הפסל גיל שדה) הממחישים רכיבים משירי ביאליק. השירים הפרח לפרפר והפרפר לפרח מומחשים על ידי ספסלים בדמות פרחים ופרפרים. השיר קן ציפור מיוצג באמצעות דמות ציפור בעלת שלושה חללים דמויי ביצים, שני ספסלים דמויי ביצה ופסל ביצה חלול, שבתוכו ספסל המקיף אפרוח. השיר מקהלת נוגנים מיוצג על ידי דמויות כלי נגינה ענקיים, המוצגים כשרק חלקם צץ מעל פני הקרקע. שילוט על גבי עמודי תאורה מציג את מילות השירים. גודל הפסלים מאפשר משחקי ילדים - לחלקם חלל שניתן להיכנס לתוכו ומבנה המאפשר טיפוס.
החל משנת 2009 התנהל מאבק משפטי בין ועד שדרות ח"ן לבין עיריית רחובות בשל כוונה להקים מקווה בשדרה.
שלמה לב-עמי
שלמה (לוי) לב-עמי (20 במרץ 1919 - 4 במאי 2011) היה מחנך והיסטוריון ישראלי, מחברי המפקדה הראשית של האצ"ל ומ"מ מפקד האצ"ל, ומגולי אצ"ל ולח"י באריתריאה.
ביוגרפיה.
לב-עמי נולד בהר-טוב לשרה וישראל לוי, הוריו עלו עם סבו וסבתו מבולגריה בעליית חובבי ציון במאה ה-19 והתיישבו בהר-טוב. אביו ודודיו הקימו מפעל תעשייתי מודרני להכנת סבונים, אבני בניין, בשמים ותרופות. אביו היה האקדמאי היחיד במושבה. שנתיים לאחר מאורעות תרפ"ט עברה משפחתו לפתח תקווה.
בשנת 1934 סיים את בית הספר היסודי פיק"א ויצא לעבוד בחקלאות ובמחצבות והשתתף בגיל 16 במאבק לעבודה עברית, על כך נעצר ונשפט למאסר עם עבודת כפייה.
בשנת 1936 הצטרף לשורות ההגנה, סיים קורס מפקדי פלוגות ונתמנה למפקד אזור הביטחון בפתח תקווה ומאוחר יותר למחוז חיפה והצפון. בשל מדיניות ההבלגה ותלייתו של שלמה בן-יוסף, הצטרף בשנת 1938 לארגון האצ"ל, שם לקח חלק בפעולות החבלה נגד הבריטים, וסיים קורס צבאי בפולין, מחוזו היה היחיד שלא התפלג בשנת 1940 והוא השפיע על שיקומו של האצ"ל ונעצר בעקבות פעילותו.
בשנת 1942 שימש קצין הדרכה ראשי, ראש המטה הכללי ומ"מ מפקד האצ"ל, בשנת 1943, בתקופת המעבר בה שימש מפקד האצ"ל, מנע את פיצוץ מסגד כיפת הסלע בהר הבית, וארגן את האצ"ל ללוחמה הדרגתית ומתונה. בתקופת הסזון, בשנת 1944, יזם החלטות כדי להימנע ממלחמת אחים.
בשנת 1945 נעצר והוסגר לבריטים שהגלוהו למעצר באפריקה, שם שימש כעורך ביטאון האצ"ל ומפקד העצירים. ב-29 ביוני 1946 היה ראש המורדים העצורים שברחו דרך מנהרה והוחזרו למעצר. ב-12 ביולי 1948 חזר עם אחרוני הגולים מקניה.
עם קום המדינה היה ממייסדי "תנועת החרות", אך התפטר מניהולה מכיוון שרצה להציבה כתנועה לקליטה המונית ולהתיישבות בגבולות.
משנת 1949 התנדב באזורי מצוקה. ולאחר מלחמת ששת הימים התנדב בצה"ל, ושימש מורה ומנהל בבתי ספר יסודיים ותיכוניים.
בשנת 1956 החל בהוראה בבית הספר מכס פיין, ומאוחר יותר הפך למנהלו.
בשנים 1955–1959 למד באוניברסיטאות בר-אילן, בתל אביב וביתה ספר הגבוה למשפט ולכלכה: פילוסופיה, היסטוריה, פסיכולוגיה, תנ"ך וחינוך. בשנת 1971 קיבל תואר דוקטור בתולדות עם ישראל, מהאוניברסיטה העברית.
בשנת 1959 הוזמן להוראה בבית הספר התיכון עירוני מקצועי ג' והוטל עליו להפעיל "מעבדה פדגוגית" עבור המורים, התלמידים והוריהם בעקבות תופעת ואדי סאליב והבעיות בשכונות המצוקה והמעברות. התיכון נועד להיות "דו-שנתי" והוא הנחיל בו תוכנית חינוכית - תרבותית.
לב-עמי היה יועץ אקדמי להקמת המכון לחקר המחתרות באוניברסיטת בר-אילן, ושימש מרצה באוניברסיטה העברית, באוניברסיטה הפתוחה, באוניברסיטה העממית ובמכללת ההסתדרות, והיה ראש צוות מנחים למורים תיכוניים מטעם משרד החינוך.
בשנת 1953 ייסד את אגודת הנוער "בני האומה".
במלחמת יום הכיפורים התגייס לצה"ל ובסיומה הגיש תוכנית שיפור יסודית לצה"ל.
בשנת 1992 היה אחד משלושת מועמדי הליכוד לראשות הממשלה. ובשנת 1998 היה אחד משלושת מועמדי הליכוד לתפקיד נשיא המדינה.
בשנת 1997, נבחר ליקיר תל אביב על מפעל חייו.
לב-עמי נפטר ב-4 במאי 2011, בן 92 במותו, ונקבר בבית העלמין ירקון, הוא השאיר אחריו את אשתו תמר צינברג וילדיו עזי ועינת.
שלמה לב עמי
השבועה (פועלי ציון)
השבועה הוא שירו של יהושע פלוביץ' במזרח אירופה בשנת 1903. התחבר ביידיש והפך להמנונה של מפלגת "פועלי ציון". במקביל, תורגם השיר לעברית על ידי אברהם לוינסון.
"השבועה" הולחן על ידי אברהם משה ברנשטיין.
תכנים ואמירות.
"השבועה" כולל את עיקרי הציונות הסוציאליסטית כפי שנתפסה בתודעתם של רבים במפנה המאות ה-19-ה-20: התארגנות והליכה משותפת בגוף ראשון רבים, ערכי הציונות ובכללם החזרה ההמונית לארץ ישראל והזיכרון הקיבוצי של ההיסטוריה היהודית, והנכונות להאבק ואף למסור את הנפש על השחרור הלאומי בגולה ובארץ ישראל. על פי החוקר אליהו הכהן: "שיר "השבועה" לא היה שיר רגיל ברפרטואר הזמר היהודי והעברי. הוא נחשב לכעין המנון, והושר בדרך כלל בעמידה בסופן של התכנסויות פועלים. תחרות סמויה התנהלה בימי העלייה השנייה והשלישית בינו לבין שירו של ביאליק "תחזקנה" ("ברכת עם") על התואר – המנון תנועות הפועלים בארץ, אם כי בפועל הוא היה המנונה של תנועת "פועלי ציון", שעם מנהיגיה נמנו דוד בן-גוריון ויצחק בן צבי".
אליפות העולם באתלטיקה 1995
אליפות העולם באתלטיקה 1995 הייתה אליפות העולם החמישית באתלטיקה, שנערכה בין 5 באוגוסט ל-13 באוגוסט 1995 באצטדיון אולבי הממוקם בגטבורג שבשוודיה. בתחרות השתתפו 1,804 אתלטים ואתלטיות מ-191 מדינות, ב-44 תחרויות (20 לנשים ו-24 לגברים).
אירועים בולטים.
ארצות הברית () זכתה במקום הראשון עם 12 מדליות זהב ו-19 מדליות בסך הכל. בלארוס () דורגה במקום שני עם 2 מדליות זהב בלבד ו-7 מדליות בסך הכל. רוסיה () שדורגה במקום 11 עם מדליית זהב אחת בלבד, צברה 12 מדליות בסך הכל והייתה שנייה בכמות המדליות.
שיאי עולם.
באליפות זו נקבעו 3 שיאי עולם חדשים, שניים לנשים ואחד לגברים:
נבחרת ישראל.
נבחרת ישראל כללה רק אתלטים גברים ואף לא אתלטית אחת.
השחר הזהוב
השחר הזהוב (ביוונית: Χρυσή Αυγή, בכתב לטיני: Chrysi Avgi) הוא ארגון פלילי ומפלגה יוונית לאומנית ימנית קיצונית בראשותו של ניקולאוס מיכלוליאקוס. המפלגה מתוארת כנאו-נאצית בידי מבקריה.
היסטוריה.
מיכלוליאקוס הקים את היסודות של מה שיהיה ברבות הימים השחר הזהוב בשנת 1980, בשנת 1991 הפכה התנועה לארגון בולט, ובשנת 1993 נרשמה התנועה כמפלגה פוליטית. התנועה הפסיקה באופן זמני את פעולותיה הפוליטיות בשנת 2005, אך בחודש מרץ 2007 ערכה מפלגת השחר הזהוב את הקונגרס ה 6 שלה, שבו פקידי המפלגה הודיעו על חידוש הפעילות הפוליטית של התנועה כמפלגה.
החל מ-2011 זכתה המפלגה למימון נדיב ממקור לא ידוע, והיא מפזרת כספים בתוכניות סעד משלה, מה שעזר לה בבחירות לפרלמנט היווני שהתקיימו ביוני 2012, שבהן המפלגה זכתה ב-18 מושבים (יותר מ-6 אחוזים).
בשנת 2012 הכריזה המפלגה על החייאת "רעיון יוון הגדולה" (מגלי אידאה) ועל הכוונה לחדש את האימפריה הביזנטית על ידי יצירת מדינה יוונית-נוצרית שבירתה קונסטנטינופול (איסטנבול).
בספטמבר 2013, בעקבות רצח ראפר המזוהה עם השמאל על ידי פעיל המפלגה, החלו ביוון הפגנות כנגד המפלגה וקריאות להוציאה מחוץ לחוק. המשטרה החלה בחקירה כנגד המפלגה במהלכה פשטה על ביתו של מיכלוליאקוס ומצאה נשק, תחמושת וכסף רב. לאחר מכן עצרה מספר בכירים לרבות מנהיג המפלגה מיכלוליאקוס וארבעה חברי פרלמנט נוספים בחשד לחברות בארגון פשיעה.