זכרו של טראיאנוס נשמר במהלך ההיסטוריה כשליט טוב ומיטיב, ואף עליית הנצרות לא פגעה במוניטין זה. בימי הביניים הופצה האגדה לפיה האפיפיור גרגוריוס הראשון, הקים אותו מן המתים והטביל אותו לנצרות. ביצירתו של דאנטה, הקומדיה האלוהית, פוגש דאנטה את טראיאנוס בגן עדן, ביחד עם שליטים נוספים שהיו ידועים כאנשי צדק. כלפי הנצרות, שנרדפה עד אז כאמונה תפלה הנהיג מדיניות טולרנטית יותר, לפיה אף על פי שהנצרות נשארה דת אסורה אסור היה לשלטונות לרדוף את הנוצרים על דעת עצמם, אין לבדוק האשמות אנונימיות כלפיהם ובמשפט יכלו הנוצרים לחזור בהם מנצרותם.
כיום יש הרואים בעליית טראיאנוס לשלטון דוגמה כיצד אימצה רומא את הרעיונות והלכי הרוח מכל רחבי האימפריה, ואילו אחרים רואים בעליית הספרדי לשלטון ברומא כתחילת נפילתה של החברה הרומאית הטהורה.
היהודים וטראיאנוס.
במסורת היהודית ידוע טראיאנוס כרשע מרושע. לאחר תקופה קשה, בה היו זכרונות המרד הגדול עוד טריים, ו"המס היהודי" שהוטל על ידי אספסיאנוס, נגבה בחוזק יד מן היהודים שברחבי האימפריה, הייתה תקופת שלטונו של נרווה (96-98) כמשב רוח רענן. נרווה ניסה להיטיב עם היהודים ולפייסם. טראיאנוס לא המשיך בקו זה. בימי כהונתו פרץ מרד התפוצות, אשר דוכא בידו בחוזק יד. מאות אלפים מיהודי התפוצות הומתו בחרב בכל רחבי האימפריה, ובית הכנסת הגדול באלכסנדריה שהיה ידוע ביפיו ובתפארתו, הוחרב.
אריאנוס, מפקד צבאי והיסטוריון בן התקופה, כתב בפרתיקה: כי "טראיאנוס היה נחוש בדעתו להשמיד את האומה לחלוטין, אם הדבר יעלה בידו, ואם לא, לפחות למחוץ אותה, ולשים קץ לרשעותה השחצנית". בנימין איזק סובר לאור טענות של חוקרים אחרים ואישושים של מקורות היסטוריים נוספים כמו אוסביוס, שדבריו של אריאנוס כוונו כלפי היהודים, וטראיאנוס בלט לרעה באנטישמיות שלו, בין כל שליטי רומא.
טראיאנוס נזכר במדרש איכה רבה בכינוי "שחיק עצמות" שהיה שמור לצוררים מסוגם של נבוכדנצר השני, אספסיאנוס ואדריאנוס אשר פגעו בעם ישראל באופן קריטי. במדרש מסופר כי לטראיאנוס נולד בן בתשעה באב ומת בחנוכה, ומשנודע לטראיאנוס כי היהודים התאבלו ולבשו שק עם לידת הבן, אך הדליקו נרות עם מותו, יצא לנקום בהם והרג בהם אנשים ונשים.
בתלמוד מסופר על עונש מוות שעמד טראיאנוס לבצע בשני אחים יהודים (פפוס ולוליינוס) חפים מפשע שהודו בביצוע מעשה רצח של בתו כדי להציל את שאר היהודים מעונש מוות קולקטיבי. הנידונים למוות התרו בו קודם ביצוע הדין שהוא יינקם על כך משמיים, ואכן, מיד לאחר מכן באו שני שרים ופצעו את מוחו. בפרשני התלמוד יש דעות אם הספיק טראיאנוס לפני כן לבצע בהם את דין המוות או שניצלו.
דעתו של ההיסטוריון רבי יצחק אייזיק הלוי היא שאין הכוונה לטראיאנוס עצמו, אלא לשליחו ובא כוחו, לוסיוס קווייטוס, מי שהיה הנציב ביהודה מטעמו לצורך דיכוי המרד היהודי הידוע בשם "פולמוס קיטוס". על פי היסטוריה אוגוסטה ודיו קסיוס, קוויטוס, בעודו בדרכו למאוריטניה, נהרג בפקודתו של אדריאנוס מחשד מרידה.
התגובה החריפה של טראיאנוס מקורה ככל הנראה בשל הפגיעה הקשה באינטרס הרומי, יש המבארים את הנרטיב הרומאי כך: קבוצות קנאים שנמלטו מארץ ישראל אחרי המרד הגדול הגיעו למצרים וקירנייקה וחיזקו את הקנאים במקום. הם מעצימים את מתח הציפייה לשחרור וגאולה, ומביאים להקצנה ששיאה במרד התפוצות 115–117. טריאנוס המצוי במלחמה נגד האימפריה הפרתית נאלץ לשלוח צבא כדי לדכא בחריפות את המרידות, מה שהחליש אותו במלחמה עם הפרתים והיא הסתיימה ללא השגת ניצחון עליהם. האימפריה הפרתית מהווה איום גם משום שאיפתה להשתלט על מצרים שהיא העוגן הכלכלי של האימפריה הרומית.
קישורים חיצוניים.
דורות הראשונים, חלק א כרך ה, ii עיקר ימי יבנה פרק לז - ימי ממשלת טראיאנוס, הרב יצחק אייזיק הלוי
מפלגה
מִפְלָגָה היא תנועה פוליטית השואפת להשיג שליטה מלאה או חלקית במוסדות הממשל או הפרלמנט. פעולת ההצטרפות למפלגה נקראת התפקדות.
מאפייני המפלגה.
למפלגה מספר מרכיבי יסוד:
סוגי מפלגות.
מפלגות ניתנות למיון על בסיסים שונים. החלוקות העיקריות:
במקרה הראשון, נחשבת המפלגה לתנועה חברתית, או לחלק מכזו.
במדינה בה יש מערכת דמוקרטית קיימות שתי מפלגות או יותר, המתחרות ביניהן על השליטה במוסדות הנבחרים. במערכת כזו מתקיים משחק פוליטי המכיל יריבויות עמוקות יותר או פחות, הסכמי תמיכה הדדית, פיצול ואיחוד מפלגות ותהליכים אחרים.
בשיטה רב-מפלגתית, לעומת שיטה דו-מפלגתית, קיימת קרבה וריחוק יחסיים של מפלגות. מידת הקרבה או הריחוק נקבע על פי ההבדל או הדמיון בזהותם, ההרכב הפרסונלי של המפלגות, המשחק הפוליטי ביניהן וההיסטוריה של משחק זה.
בשיטה זו קיימת מפה פוליטית המתארת את קרבתן ואת ריחוקן של המפלגות זו מזו. בדרך כלל מורכבת המפה הפוליטית משני גושים ("ימין" ו"שמאל") עיקריים, או משלושה (ימין, מרכז ושמאל) ומפלגות קטנות המשחקות ביניהם.
בשלטון דיקטטורי קיימת רק מפלגה רלוונטית אחת, היא מפלגת השלטון.
בישראל.
בישראל, פעילותן של מפלגות מוסדרת על ידי חוק המפלגות, התשנ"ב-1992 ובמספר חוקים נוספים כגון חוק הבחירות (דרכי תעמולה), התשי"ט-1959, חוק הבחירות לכנסת (נוסח משולב), התשכ"ט-1969 ו. מפלגה מוגדרת על ידי החוק כ"חבר בני-אדם שהתאגדו כדי לקדם בדרך חוקית מטרות מדיניות או חברתיות ולהביא לייצוגם בכנסת על ידי נבחרים". במפלגה חייבים להיות 100 חברים, ועליה להיות רשומה אצל רשם המפלגות. החוק אוסר על מפלגה להתאגד אם במטרותיה יש אחד מאלה: שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, הסתה לגזענות, תמיכה במאבק מזוין, של מדינת אויב או של ארגון טרור, נגד מדינת ישראל או יסוד סביר למסקנה כי המפלגה תשמש מסווה לפעולות בלתי חוקיות.
החוק אוסר על חברות במספר מפלגות בו-זמנית. הוא אינו מגדיר את דרך בחירת יו"ר המפלגה ורשימתה לכנסת, אלא קובע רק כי "מועמדי מפלגה לבחירות לכנסת ייקבעו בהליך שיוגדר בתקנון". לפיכך, מפלגות שונות בוחרות את היו"ר שלהן ורשימתן בדרכים שונות. לדוגמה, לקראת הבחירות לכנסת ה-18, במפלגות הליכוד, קדימה והעבודה, נבחרו היו"ר והרשימה על ידי כלל חברי המפלגה, בעוד שבמפלגת ישראל ביתנו נבחר היו"ר על ידי מרכז המפלגה ובמפלגת ש"ס קובעת מועצת חכמי התורה את רשימת המפלגה ואת היו"ר. כמו כן, החוק לא קובע איזה מוסדות צריכה כל מפלגה לקיים ומה יהיו סמכויותיהם, ולכן אלה נקבעים על ידי כל מפלגה, לרוב באמצעות תקנון המפלגה.
מימון המפלגות בישראל מוסדר בחוק מימון מפלגות, אשר קובע שכל מפלגה תקבל מימון מהמדינה לפי מספר המנדטים שלה בכנסת, מדמי חבר ומכספי תרומות מוגבלים. מימון המתמודדים בפריימריז מוסדר בחוק המפלגות, אשר קבועות בו שורת הגבלות על התרומות אשר ניתן לתת למועמד ועל הוצאות המועמד.
דניאל כהנמן
דניאל כהנמן (נולד ב-5 במרץ 1934) הוא פסיכולוג קוגניטיבי ישראלי-אמריקאי, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2002. מחקריו נחשבים לפורצי דרך בתחומי שיפוט וקבלת החלטות, היוריסטיקה וכלכלה התנהגותית. כיום הוא מכהן כפרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה ולמדיניות ציבורית באוניברסיטת פרינסטון שבארצות הברית.
קורות חיים.
הוריו של כהנמן היגרו מליטא לצרפת בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. הוא נולד בשנת 1934 בתל אביב, בעת שאמו ביקרה קרובי משפחה בארץ ישראל. כהנמן הוא צאצא לשושלת של רבנים מליטא. המפורסם ביותר בשושלת זו הוא הרב יוסף שלמה כהנמן, מייסד ישיבת פוניבז' בבני ברק שהיה דודו של כהנמן (אח אביו אפרים). הוא גדל בפריז, ובזמן הכיבוש הגרמני התחבא עם הוריו ואחותו (כהנמן מספר על מפגש מקרי ומרגש עם חייל אס. אס. גרמני בפריז, מפגש שהותיר בו רושם עמוק). אביו נתפס ונכלא במחנה הריכוז דראנסי, אך שוחרר לאחר שישה שבועות כתוצאה מהתערבותו של אז'ן שילר מנהל חברת לוריאל בה עבד. המשפחה נמלטה לדרום צרפת ואביו מת מסוכרת ב-1944. ב-1946 עלה לארץ ישראל עם אמו. תחילה התגוררו בירושלים ולאחר מכן עברו לתל אביב.
כהנמן הוא בוגר התיכון ליד האוניברסיטה ובוגר עדת הצופים - הצופים הדתיים, למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה ובמתמטיקה באוניברסיטה העברית וסיים בשנת 1954. בשנת 1955 התגייס לצה"ל ושירת כפסיכולוג ביחידה לפסיכולוגיה. בין השאר פיתח את מבחני הקב"א, ועסק בתכנון מבדקים לקורס קצינים. ב-1958 החל בלימודי דוקטורט בפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אותם סיים בשנת 1961. לאחר קבלת תואר דוקטור חזר לישראל והצטרף לסגל המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית. בתחילת שנות ה-70 היה שותף בצוות חשיבה שעסק במשא ומתן בנושא הסכמי הביניים בסיני, ותרם ממומחיותו בהקשר זה.
בשנת 1978 עבר כהנמן לאוניברסיטת בריטיש קולומביה בקנדה, ב-1986 עבר לברקלי, וב-1993 עבר לאוניברסיטת פרינסטון, שם הוא עובד וחוקר כיום. משנת 2000 הוא חבר במרכז לחקר הרציונליות שבאוניברסיטה העברית. בתקופה זו החל לשתף פעולה עם כלכלנים, במיוחד עם ריצ'רד ת'אלר, ולפתח את המחקר בתחום הכלכלה ההתנהגותית.
כהנמן הוא אתאיסט.
כהנמן היה נשוי בשנית לפסיכולוגית הקוגניטיבית אן טריזמן. לפני כן היה נשוי לעירא, מורה וסופרת, ממנה נולדו לו שני ילדים ושלושה נכדים.
פרסים והוקרה.
פרס נובל לכלכלה לשנת 2002 הוענק לדניאל כהנמן על המחקר שערך יחד עם עמוס טברסקי (שכבר לא היה אז בחיים) על 'הכרעה בתנאי אי ודאות' במסגרת עיסוקם בפסיכולוגיה חברתית, וההשלכה של המחקר על אופן פעולתם של כלכלנים. אף שלדבריו "מעולם לא למד קורס בכלכלה".