לאחר תבוסת צרפת במערכה על צרפת, והקמת ממשל צרפת של וישי, זומן מרפי אל הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט והוטל עליו תפקיד סודי ורגיש. הוא נדרש לבחון את האפשרויות לקבל את שיתוף הפעולה של גורמי ממשל וישי במושבות צרפת בצפון אפריקה לטובת מטרות בעלות הברית. מרפי נשלח אל וישי ואל צפון אפריקה ויצר שם קשרים טובים. בפברואר 1941 אף הצליח להביא לכריתת הסכם סחר בין ממשל וישי ובין ארצות הברית, שכונה "הבנות מרפי - וייגאן" (על שם שר המלחמה הווישאי, מקסים וייגאן), שאיפשר העברת סחורות וכוח אדם אמריקאים בצפון אפריקה, בניגוד למדיניות בעלות הברית שחייבה חרם על משטר וישי.
בינתיים יצר מרפי קשרים עם בכירי צבא וישי בצפון אפריקה, ובמיוחד עם הגנרל אלפונס ז'ואן, מפקד כוחות צבא וישי בצפון אפריקה. עם התקרבות נחיתת בעלות הברית בצפון אפריקה, המכונה מבצע לפיד, הוסמך מרפי ליצור קשרים עם אנשי וישי, ואף לספר להם מראש על מועד הנחיתות. לדרישתם של אנשי צבא וישי, זימן מרפי פגישה חשאית על סיפונה של צוללת בריטית, בין אנשי וישי ובהם הגנרל שארל מאס, מפקד צבא וישי באלג'יריה ובין הגנרל מארק קלארק, מראשי המתכננים של הנחיתות המיועדות. הפגישה נערכה לחוף העיר שרשל שבאלג'יריה, ב-21 באוקטובר 1942, ובה הצליחו אנשי בעלות הברית לקבל את אמונם של אנשי וישי, ואת הבטחתם לשיתוף פעולה.
ב-7 בנובמבר 1942, ערב הפלישה, שידרו תחנות הרדיו החשאיות את הסיסמה "רוברט מגיע" וכך ידעו האנשים שבסוד הקשר בצפון אפריקה כי הפלישות קרבות. מרפי בישר לגנרל ז'ואן על דבר הפגישה הקרובה. באותה עת שהה האדמירל דרלאן, סגנו של המרשל פטן בביקור פרטי באלג'יר. עם הידיעה על הנחיתות עצרה משטרת וישי, בהוראת דרלאן, את ז'ואן, מרפי, וסגנו קנת. רק לאחר שכוחות וישי גילו התנגדות סמלית, ולאחר שכנועים רבים מצד ז'ואן, הורה דרלאן לז'ואן להיכנע, ולשתף פעולה עם בעלות הברית.
בעיני רבים נתפסה תמיכת בעלות הברית באדמירל דרלאן כמפקד הכוחות הצרפתים, שבאה לאחר נחיתות "לפיד" והסבה אל הצד אישים שזוהו מלכתחילה עם מטרת בעלות הברית כגנרלים שארל דה גול ואנרי ז'ירו, כמעין בגידה, ומתן פרס למי שאינו ראוי לכך. בזיכרונותיו הסביר מרפי כי המטרה העליונה הייתה למנוע התנגדות אנשי וישי לנחיתות "לפיד" שהייתה עלולה לגרום לאבידות קשות לכוח הפולש, וכי דה גול "ראה בהחזרת עטרת צרפת ליושנה משימה גדולה בחשיבותה מהשגת הניצחון".
בשנת 1944 צורף למטה של הגנרל דווייט אייזנהאואר כיועץ מדיני בשטחי הכיבוש בגרמניה. הוא נתן דעתו לזכויות הגישה לעיר ברלין וניסה לפעול לכך שאלו תובטחנה בכתב. דעתו של הממשל האמריקאי הייתה כי ניתן לסמוך על מילתה של ברית המועצות בעניין זה, ודעתו של מרפי לא התקבלה.. בשנת 1947 כיהן כסגן שר החוץ לדיונים על עתיד אירופה. בשנת 1953 שימש כיועץ מדיני לצד כוחות האו"ם במלחמת קוריאה. כסגן שר החוץ בשנת 1954 טיפל בפרשת הספינה בת גלים. ביולי 1956 היה נציג ארצות הברית לשיחות עם צרפת ובריטניה על התגובה להלאמת תעלת סואץ על ידי מצרים.
בהמשך כיהן כשגריר ביפן ובבלגיה ובתפקידים דיפלומטיים במוסדות האו"ם.
בראשית 1958 תיווך בין צרפת ותוניס.
ביולי 1958 בעת משבר לבנון וההפיכה בעיראק, נשלח כיועצו המיוחד של הנשיא אייזנהאואר למזרח התיכון. הוא זכה להכרה כמי שהצליח להביא לסיום מהיר של מלחמת האזרחים בלבנון. בשנת 1959 פרש מן השירות הדיפלומטי לעסקים פרטיים, אך המשיך לייעץ לנשיאים אייזנהאואר, ג'ון פ. קנדי ולינדון ג'ונסון.
בשנת 1978 מת. הוא זכה להנצחה בבול של שירות הדואר של ארצות הברית שהונפק בשנת 2006, בגיליון מזכרת שהנציח אישים בולטים בשירות החוץ האמריקאי.
Bank of America Corporation
רביעיית ורמיר
רביעיית ורמיר (באנגלית: Vermeer Quartet) הייתה רביעיית מיתרים, שנוסדה בשנת 1969 בבית הספר למוזיקה ופסטיבל מרלבורו בוורמונט ופעלה עד 2007.
בהופעותיה בכל עיר גדולה, פחות או יותר, בצפון אמריקה ובדרומה, באירופה, במזרח הרחוק ובאוסטרליה, השיגה רביעיית ורמיר מעמד בינלאומי כאחד ההרכבים המעולים בעולם. ורמיר הופיעה בכל הפסטיבלים היוקרתיים ביותר, בהם טנגלווד, אלדבורו, נורפוק, אספן, "בעיקר מוצרט", טאוס, סאות' באנק, לוצרן, אדינבורו, ספולטו, רוויניה, פסטיבל קזאלס ואחרים. הרביעייה, שישבה דרך קבע בשיקגו, עשתה חלק מכל קיץ בחוף מיין בהרכב הקבוע של "הקונצרטים הקאמריים במפרץ".
רביעיית ורמיר ביצעה מעל מאתיים יצירות, שכללו כמעט את כל רביעיות המיתרים ה"סטנדרטיות", יצירות רבות ידועות פחות, מספר ניכר של יצירות בנות זמננו ויצירות אחרות שונות עם אורחים. רשימת הקלטותיה של הרביעייה כוללת את מכלול רביעיות המיתרים של בטהובן, צ'ייקובסקי ובארטוק, וכו יצירות שונות משל היידן, שוברט, מנדלסון, ברהמס, דבוז'אק, צ'ייקובסקי, שוסטקוביץ' ושניטקה.
בשנת 2003 הייתה רביעיית ורמיר מועמדת בפעם השנייה לפרס גראמי על תקליטור של חמישיות פסנתר של שוסטקוביץ' ושניטקה עם בוריס ברמן, שיצא בחברת נאקסוס. הקלטתם לשש הרביעיות של בארטוק יצאה בחברת נאקסוס במאי 2005 וזכתה למועמדות שלישית לגראמי.
רביעיית ורמיר עמדה בקשר עם אוניברסיטת צפון אילינוי כחברה ב"סגל אמני הבית" מאז 1970. בתפקידם זה הכשירו חברי הרביעייה כמה מן ההרכבים במחוננים ביותר המופיעים כיום, בהם רביעיית שנחאי, רביעיית אנזו, רביעיית אוואלון, רביעיית פאסיפיקה ורביעיית אריאנה. כמו כן היו חברי ועד הנאמנים של הקולג' המלכותי הצפוני למוזיקה במנצ'סטר, אנגליה.
הבחירות לפרלמנט במצרים (2011–2012)
בוריס ברמן
בוריס ברמן (באנגלית: Boris Berman, ברוסית: Бори́с Бе́рман; נולד ב-3 באפריל 1948) הוא פסנתרן, נגן צ'מבלו ומורה יהודי-רוסי.
חייו.
ברמן, יליד מוסקבה, למד אצל לב אובורין בקונסרבטוריון של מוסקבה. הופעתו הראשונה הייתה במוסקבה בשנת 1965. הוא הצטרף להרכב מוזיקה עתיקה, בשעתו היחיד בברית המועצות, כצ'מבליסט. במקביל עבד עם מלחינים בני התקופה כמו אלפרד שניטקה ואדיסון דניסוב. הוא ניגן בהופעות הראשונות ברוסיה של יצירות מאת ארנולד שנברג, קרלהיינץ שטוקהאוזן, לוצ'אנו בריו וג'ורג' ליגטי.
בשנת 1973 קיבל היתר לעזוב את ברית המועצות ולעלות לישראל. ב-1979 היגר לארצות הברית, ומאז לימד באוניברסיטת בוסטון, אוניברסיטת ברנדייס, אוניברסיטת אינדיאנה ובית הספר למוזיקה של אוניברסיטת ייל. ברמן הקליט את מכלול יצירותיו לפסנתר של פרוקופייב לחברת צ'אנדוס, נוסף להקלטות אחרות.
בשנת 2008 ראה אור ספרו של ברמן, "הסונאטות לפסנתר של פרוקופייב", בהוצאת אוניברסיטת ייל.
שארל מאס
גנרל שארל עמנואל מאס (בצרפתית: Charles Emmanuel Mast; 7 בינואר 1899–1977) היה איש צבא צרפתי, והיה בעל תפקיד חשוב במהלך שחרור צפון אפריקה מכוחות מדינות הציר.
חייו.
מאס הצטרף לצבא הצרפתי ושירת בתפקידים שונים, ובהם נספח צבאי בטוקיו. במהלך התבוסה הצרפתית במערכה על צרפת מונה לתפקיד ראש מטה הקורפוס העשירי בדרגת בריגדיר גנרל זמנית. הוא נשבה על ידי הנאצים, ושהה בשבי בגרמניה עד ספטמבר 1941.
מאס נשלח על ידי אנשי צרפת של וישי לפקד על הדיוויזיה השלישית הצפון אפריקנית של צבא וישי באלג'יריה. מלכתחילה נחשד כי הוא אוהד את בעלות הברית ואף נעצר לתקופה קצרה. הוא המשיך לשרת בתפקידי פיקוד שונים בצבא וישי, כשהוא עומד בקשר עם אנשי בעלות הברית, בהם הדיפלומט האמריקאי רוברט מרפי. מרפי הכניס את מאס לסוד נחיתת בעלות הברית בצפון אפריקה. מאס ואנשיו דרשו להיפגש עם נציג אמריקני בכיר כדי לתאם את שיתוף הפעולה ביניהם. כתוצאה מכך ארגן מרפי מפגש בעיר האלג'ירית שרשל, עם הגנרל מארק קלארק, מבכירי הפיקוד האמריקאי, שהונחת אל החוף בצוללת. בפגישה, שנערכה ב-21 באוקטובר 1942, הבטיחו קלארק ומאס את שיתוף הפעולה ההדדי.
לאחר סיום מבצע לפיד, והצטרפות אנשי וישי בצפון אפריקה, בראשות האדמירל ז'אן פרנסואה דרלאן, אל כוחות בעלות הברית מונה מאס למפקד כוחות צבא צרפת במצרים ובסוריה. במאי 1943, לאחר סיום המערכה בתוניסיה וכיבוש הערים תוניס וביזרטה מונה מאס כמושלה הצבאי של תוניס. מאס שימש בתפקיד זה עד פברואר 1947. בשנה זו קיבל גם תואר קצין בכיר בלגיון הכבוד. לאחר מכן שב לצרפת ושימש בתפקידי הדרכה ומטה עד לפרישתו בשנת 1950.
מאס מת בפריז בשנת 1977.
חזוק
מאוריציוס במשחקים הפאראלימפיים
מאוריציוס השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע, למעט אולימפיאדת הנכים סידני (2000) ממנה נעדרה. במשחקי החורף לא נטלה מאוריציוס חלק מעולם.
כל המשלחות אותן שלחה מאוריציוס למשחקים הפאראלימפים לאורך השנים היו תמיד משלחות קטנות, ומעולם לא עלו על שני ספורטאים. הספורטאים הנכים אותם שלחה מאוריציוס מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
מאלי במשחקים הפאראלימפיים
מאלי השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים סידני (2000), כששלחה ספורטאי בודד להתחרות במשחקים. במשחקי החורף לא נטלה מאלי חלק מעולם.
למשחקים שנערכו בסידני בשנת 2000 שלחה מאלי ספורטאי בודד, מרים הכוח פאקורו סיסוקו, לייצגה. סיסוקו התחרה בקטגוריה של עד 75 ק"ג, וסיים את המקצה במקום ה-17, כשהרים 130 ק"ג. סיסוקו אמור היה להיות נציגה היחיד של מאלי גם באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008), אולם הוא הושעה ביום פתיחת המשחקים עקב שימוש בחומרים אסורים.
ונואטו במשחקים הפאראלימפיים
ונואטו השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים סידני (2000), כששלחה שני ספורטאים להתחרות במשחקים. במשחקי החורף לא נטלה ונואטו חלק מעולם.