האוסף מכיל גם חוקים שנחקקו על ידי מלכים קודמים כמו אלאריך השני ו- Leovigild אולם חלק נכבד ממנו הם חוקים חדשים. אוסף החוקים מבוסס כמעט כולו על החוק הרומאי, ובנוסף, ניכרת גם השפעה של החוק הגרמני. החוקים החדשים היו תקפים הן לאוכלוסייה הגותית והן לאוכלוסייה הספרדית המקומית. שתי קבוצות אלו היו בעבר נתונות תחת מערכות חוק שונות וספר החוקים החליף את כל מערכות החוקים הישנות. בין החוקים שבוטלו היו הגם החוקים הקשים שנחקקו כנגד היהודים. אנשי האצולה קיבלו אחריות גדולה יותר בתחומי השלטון. החוקים החדשים אפשרו גם לנשים לרשת תואר וקרקעות ולנהלן באופן עצמאי אם לא היו לרכוש יורשים ממין זכר. כמו כן יכלו הנשים להעיד או לייצג את עצמן בבתי משפט.
המלך Chindasuinth שמלך בשנים 653-642 חיזק את המלוכה על חשבון מעמד האצולה, הוא הוציא להורג כ-700 אצילים והכריח נכבדים אחרים להישבע לו אמונים ובמועצה השביעית של טולדו, הכריז על זכותו לנדות אנשי כמורה הפועלים כנגד הממשל. כמו כן הוא דיכא מרד של האצילים שלו ששיתפו פעולה עם הבסקים. בנו Reccesuinth שמלך בשנים 672-653 אישר בוועידה נוספת בטולדו את זכותה לבחור במלך. יורשו המלך ומבה 672–680 נבחר להיות מלך, והיה עסוק בדיכוי המרד כנגדו בהיספניה טארקוננסיס שבו חברו חלק מקציניו לבסקים ולפרנקים בניסיון להדיחו. ומבה הביס אותם ובתקופת השקט לאחר ניצחונו שיקם את החומות הרומיות של טולדו וכנראה גם את הונדריביה.
המלחמות, המרידות והסכסוכים הפנימיים דלדלו בצורה נכרת את מספר החיילים. כדי להגדיל את צבאו, הכריז המלך ומבה, בצו מלכותי שעל כל הדוכסים הרוזנים ובעלי תפקידים אחרים בצבא, כולל בישופים, לבוא לעזרת הממלכה בכל פעם שנוצרת בה סכנה קיומית. ומבה הודח בסופו של דבר בהפיכה ויורשו המלך ארויג 687-680 הכריז בוועידה נוספת על ביטול החוקים של קודמו.
לאחר מותו עלה לשלטון חתנו Egica. גם תקופתו אופיינה במרידות ובחוקים נוקשים יותר נגד היהודים. בשנת 694 הוא חוקק חוקים נוקשים ביותר כנגדם. כל היהודים בעלי האדמות איבדו את זכותם על הקרקע. כל היהודים עתידים להיות משועבדים לנוצרים וכן ילדים מעל גיל שבע יילקחו מבית הוריהם ויחונכו כנוצרים. הוועידה גם העבירה מספר חוקים כנגד היהודים באשמת בגידה. בספר החוקים הוויזיגותי (ספר מספר 12) הוא פרסם 23 סעיפים המגנים את היהדות.
בנו Wittiza, מלך אחריו. לא ידוע רבות על שלטונו ועל שלטון המלכים עד לכיבוש המוסלמי. בין היורשים ניצתו מלחמות ירושה. שהחלישו עוד יותר את הממלכה והביאו לנפילתה.
גה.אר.או
כוחות הפנים של משרד הפנים של רוסיה
כוחות הפנים של משרד הפנים של רוסיה (רוסית: Внутренние войска Министерства внутренних дел России) היו כוח דמוי-צבאי של הפדרציה הרוסית, גוף ז'נדרמריה, שהיה כפוף למשרד הפנים של רוסיה ועסק במגוון תפקידים הקשורים בגיבוי משטרת רוסיה, התמודדות עם הפרות סדר גדולות, הפגנות, עימותים פנימיים ואבטחת מתקנים ממשלתיים וביטחוניים אסטרטגיים. בשגרה, הכוחות היו כפופים למשרד הפנים הרוסי ובשעת חירום למשרד ההגנה הרוסי וסייעו לצבא הפדרציה הרוסית בלחימה.
בשיאה, היחידה מנתה כ-182,000 אנשים. היחידה הצטיידה בנשק קל עד בינוני ומגוון של אמצעים לפיזור הפגנות והייתה פעילה מאוד במלחמת צ'צ'ניה הראשונה ומלחמת צ'צ'ניה השנייה. באפריל 2016 הוחלט לפרק את הכוחות על מנת להקים במקומן משמר לאומי הכפוף לנשיא.
היסטוריה.
ב-7 בפברואר 1816 הוקם החיל הנפרד למשמרות הפנים (Отдельный корпус внутренней стражи), כחלק ממשרד הפנים הרוסי הקיסרי. ב-1836 הוקמה הז'נדרמריה הרוסית כיורשת לחיל זה.
ב-1919 הוקם החיל להגנת פנים הרפובליקה של נקוו"ד (войска внутренней охраны республики НКВД СССР, ВОХР). הכוחות נטלו חלק בטיפול במפגעים רדיואקטיביים כמו אסון מאיאק ב-1957 ואסון צ'רנוביל ב-1986.
מ-1996 עד 1999 הכוחות השתתפו באבטחת מתקנים גרעיניים. לאורך שנות קיומם הכוחות נחשבו לכוח צבאי מתקדם מאוד והיחידות המובחרות של הכוחות (Спецназ внутренних войск) נחשבו לטובות ביותר במדינה. הכוחות פעלו במסגרת החוק הפדרלי אודות כוחות הפנים של משרד הפנים הרוסי, שאושר בדומה בפברואר 1997.
באפריל 2016 הכוחות פורקו כדי לייסד במקומם את המשמר לאומי.
מפקדים.
המפקד העליון של כוחות הפנים היה האיש האחראי על פיקוד כוחות הפנים ועמד בראשם.
לילן מצרי
לֵילָן מצרי (שם מדעי: "Nycteris thebaica") הוא מין של עטלף. הלילן הוא עטלף חרקים הנפוץ באפריקה ובמזרח התיכון, לרבות ארץ ישראל.
תיאור.
הלילן שוקל בין 6.5 ל-16 גרם, אורכו נע בין 8.3 ל-16.8 ס"מ ומוטת כנפיו בין 27 ל-30.7 ס"מ.
פרוותו ארוכה ודמוית משי, וצבעיה נעים מאפור, עבור באדמדם וכלה בחום, פרוות הבטן היא בצבע אפור בהיר. ללילן אוזניים גדולות, ארוכות יותר מראשו. יש לו זנב ארוך יחסית מחובר לקרום הנקרא uropatagium, היוצרים ביחד צורת "T" אופיינית למשפחת הלילניים ("Nycteridae"). הלילן הוא דיפיודונט (Diphyodont), הגורים נולדים ללא שיניים ובהיותם קטנים מאוד הם מגדלים שיני חלב שבהמשך מתחלפות בשיניים קבועות.
מזון.
הלילן הוא עטלף חרקים הצד פרוקי-רגליים כמזון. הוא משתמש באיכון הד (Echolocation) לשם סריקת השטח ואיתור טרף, אך עוצמת הקול שהוא מפיק חלשה יחסית (ולכן מכונה לעיתים "עטלף לוחש"). מכיוון שהאקולוקציה אצלם חלשה, מסתמך הלילן גם על עיניו לניווט ואיתור מזון. ראייתו טובה יותר מזו של עטלפי חרקים אחרים. התפריט של הלילן מגוון ותלוי במיקום ובעונה. הוא טורף בעיקר פרפרים ועשים, וגם עקרבים, עכבישים וסוגי חרקים נוספים. שיטות הטרף של הלילן מגוונות: חלק מהחרקים הוא טורף במעופו, חלק אחר הוא מאתר כאשר הוא תלוי על עץ ואז עט עליהם. כמו כן הוא טורף פרוקי רגליים שאינם זזים אלא נחים על קירות, סלעים וכו'. לעיתים הלילן אינו אוכל את הטרף בעת תפיסתו אלא לוקח אותו לאתר לינתו לאכול אותו אחר כך בנחת.
תפוצה.
הלילן מצוי ברחבי אפריקה, ישראל וחצי האי ערב. לילנים נצפו באי קורפו הנמצא מחוץ לאזור גידולם הרגיל.
הלילן נפוץ במגוון בתי גידול, החל מבתי גידול יבשים כמדבריות וסוואנות ועד ליערות. לילנים משתמשים במגוון רב של מחסות כאתרי לינה: החל ממבנים טבעיים כגון מערות ועצים ועבור במבנים מלאכותיים כגון מכרות, בונקרים ובארות נטושות. השיקול העיקרי בבחירת אתר לינה הוא טמפרטורה נמוכה.
בארץ ישראל נצפה הלילן בבית שאן, יריחו, מרחביה, עין גדי, נאות הכיכר ועין יהב.
התנהגות.
לילנים חולקים לעיתים קרובות את אתר הלינה עם מיני עטלפים אחרים. בעוד רוב מיני הלילניים חיים בזוגות או בקבוצות קטנות, הלילן נצפה במושבות שמנו מאות פרטים במערה בודדת. למנוחה הלילנים נתלים ברגליהם על עץ או על קיר המערה, ראשם כלפי מטה כאשר הגב לכיוון פתח המערה והראש מתעקל לכיוון הגב כדי להביט החוצה. הלילן הוא עטלף נודד והנדידות מתרחשות כנראה עקב שינוי במקורות המזון.
רבייה.
לא הרבה ידוע על הרבייה של הלילן. נקבות הלילנים בדרך כלל ממליטות פעם אחת בשנה גור אחד. ההריון נמשך בין חודשיים לשישה חודשים, תלוי באקלים. ההמלטה מתרחשת בתחילת הקיץ, כך שגורים קטנים נצפו בחצי הכדור הצפוני ביוני-יולי, ובדרום אפריקה בנובמבר. תקופת הינקות נמשכת כחודשיים במין "Nycteris macrotis" וכך כנראה גם במין זה.
New (אלבום של פול מקרטני)
New (בעברית: חדש) הוא אלבום האולפן ה-16 של פול מקרטני, שיצא ב-14 באוקטובר 2013. האלבום כולל 12 רצועות מקוריות בגרסה הסטנדרטית ועוד 2 בגרסת הדה-לוקס (גרסה מורחבת), דבר שהופך אותו לאלבום הסטודיו המלא הראשון של מקרטני מאז האלבום Memory Almost Full שיצא ב-2007.
היסטוריה.
ההודעה על יציאת האלבום פורסמה ב-28 באוגוסט 2013 באתרו הרשמי של מקרטני ובכלי מדיה נוספים, ובאותו היום גם יצא הסינגל הראשון מהאלבום הנושא את אותו השם - New.
בתאריך 23 בספטמבר 2013 נחשפה באתרו הרשמי של מקרטני עטיפת האלבום בגרסתו הסטנדרטית, וכמו כן גם רשימת השירים המלאה בגרסה המורחבת (גרסת הדה-לוקס) של האלבום
רשימת השמעה.
רשימת ההשמעה פורסמה באתרו הרשמי של מקרטני ב-13 בספטמבר 2013 ולצידה פרטים נוספים על האלבום.
פובדה
פובדה (ברוסית: Победа, נהגה פַּאבֶּדַה, ניצחון) היא מכונית נוסעים סובייטית שיוצרה במפעל גא"ז בעיר ניז'ני נובגורוד בשנים 1946-1958, וכן בפולין בשנים 1951-1973. במהלך תקופה זו נבנו כמעט חצי מיליון מכוניות.
רקע.
מפעל כלי הרכב בניז'ני נובגורוד קיבל במהלך שנת 1943 הנחיה ממשלתית לתכנן מכונית נוסעים חדשה, שכונתה "גא"ז - מ-20" (קיצור של מולוטוב-20). תחילה תוכננו שתי גרסאות של המכונית - עם מנועים בעלי 6 ו-4 צילינדרים, אולם בהמשך הוחלט לייצר מכונית עם 4 צילינדרים בלבד. כתוצאה מכך הייתה הפובדה כבדה יחסית להספק המנוע שלה. נפח המנוע היה 2100 סמ"ק.
במהלך מלחמת העולם השנייה נפלו בידי הסובייטים מכוניות גרמניות רבות, ובתכנון המכונית החדשה ניצלו המתכננים מספר פיתוחים טכנולוגיים ממכוניות "אופל קפיטן" הגרמניות.
הפובדה הייתה המכונית הראשונה שתוכננה לייצור המוני בברית המועצות. תחילה נקראה "מולדת", אולם במהלך הצגת המכונית ליוסיף סטלין, שאל סטלין "באיזה מחיר תמכרו את המולדת?" והשם הוחלף ל"פובדה" (ניצחון).
נתונים טכניים.
המנוע שהותקן בפובדה יוצר במפעל כבר משנת 1937, בהתבסס על מנוע Dodge D5. הספק המנוע (2100 סמ"ק) היה 50 כוח סוס.
תיבת ההילוכים הייתה בעלת 3 הילוכים. גלגלי המכונית היו רחבים לאותה תקופה. מערכת הבלמים הייתה הידראולית, לראשונה בברית המועצות.