בשנת 2019 גאליצין לוהק לתפקיד הטלוויזיה הגדול הראשון שלו בסדרת דרמת האימה של נטפליקס "חדרים אפלים". בשנת 2019 שיחק בסרט הדרמה "Share".
בשנת 2020 שיחק בסרט האימה "", המהווה סרט המשך עצמאי לסרט "הכישוף" משנת 1996. באותה שנה לוהק לסרט המוזיקלי "סינדרלה" בתור הנסיך רוברט, הסרט נכתב ובוים על ידי קיי קנון, המבוסס על אגדה באותו שם.
באפריל 2021 לוהק גליצין לתפקיד ראשי בסרט לבבות הארגמן, שהופץ בנטפליקס ביולי 2022.
חיים אישיים.
גאליצין מתגורר בהאמרסמית', לונדון, אנגליה.
פאול מילר-קמפף
פאול מילר-קמפף (בגרמנית: Paul Müller-Kaempff; 1861–1941) היה צייר, מאייר וליטוגרף גרמני. הוא קשור לבית הספר לציור בדיסלדורף.
ביוגרפיה.
קאמפף קיבל את הכשרתו הראשונה בין השנים 1883–1886 באקדמיה לאמנויות של דיסלדורף, אחר כך באקדמיה של קרלסרוהה אצל גוסטב שנלבר (1851–1917) ולבסוף באקדמיה בברלין בסטודיו של הנס גודה (1825–1903).
בשנת 1905 התחתן עם תלמידתו, אלזה שווגר, והתמנה לפרופסור כעבור שנה. משנת 1908 התגורר בהמבורג, לימים חבר באגודת האמנים בהמבורג. בשנת 1904 הוא ואשתו היו מייסדים של החברה לאמנות אולדנבורג.
מילר-קמפף היה אמן נוף מצליח. הוא ייצר בצבעי מים, פסטלים ורישומים, כמו גם עיצובי רהיטים וגלויות רבות. הוא היה גם ליטוגרף מוכשר והפיק איורי ציפורים למהדורה המתוקנת של ספר על ציפורים בטבע של נאומן.
במהלך חייו נרכשו עבודותיו על ידי מוזיאונים ברוסטוק, באולדנבורג, בקיל ובהמבורג, ונרכשו על ידי אספנים פרטיים רבים מארגנטינה ועד סין. הנסיך אייטל פרידריך, בנו השני של הקיסר וילהלם השני, רכש כמה מעבודותיו של מילר-קמפף לחצר הקיסרית בשנת 1908.
בטיול בשנת 1889 עם חברו, אוסקר פרנצל (1855–1915), הם גילו את כפר הדייגים המבודד ארנשופ. מילר-קאמפף היה כל כך התרשם מהכפר המבודד ועבר לשם, בנה לעצמו בית בשנת 1892, והקים את בית הספר לציור של סנט לוקאס בשנת 1894.
אמנים עמיתים הלכו אחריו, ועד מהרה נוצרה מושבת האמנים ביתם של: אנה גררסהיים (1852–1921), אליזבת פון איקן (1862–1940), פרידריך וכנהוזן (1859–1925), פריץ גרי (1850–1924), היינריך שלוטרמן (1859–1922), תיאובלד שורן (1866–1913) והוגו ריכטר-לפנסדורף (1854–1904).
קלרה בירנברג
קלרה בירנברג (באנגלית: Clara Birnberg; 1892 או 1894 – 1989) הייתה אמנית יהודייה-בריטית, מאיירת, ציירת דיוקנאות ופסלת. לאחר נישואיה לאמן סטיבן וויינשטיין, הם שינו את שם משפחתם לווינסטיין (עם הפיכתה לקלייר וינסטיין) ושניהם הפכו לקווייקרים.
ביוגרפיה.
בירנברג, שאביה נולד בטרנופול, אוקראינה, עברה לאנגליה עם משפחתה בשנת 1902. למדה בבית הספר לאמנות לאמנויות סלייד בין השנים 1910–1912 עם איזק רוזנברג ודייוויד בומברג, והפכה לחברה הנשית היחידה במעגל האמנים והמשוררים נערי וייטצ'אפל . היא הייתה האישה היחידה שהציגה מיצירותיה בתערוכה האימפרסיוניסטית "אמנות המאה העשרים: סקירה של תנועות מודרניות" בגלריה לאמנות וויטצ'אפל בשנת 1914. בה מילא מעגל זה חלק מרכזי.
בין הפסלים שלה, אחד מוצג באולם טוינבי שבויטצ'אפל, ואחד של ז'אן ד'ארק הוצב בגן ביתו של ג'ורג' ברנרד שו באייוט סנט לורנס בהרטפורדשייר, שם היו שו ובני הזוג שכנים (לסטיבן כבר היו קשרים עם שו). קלייר איירה כמה מספריו וציירה דיוקן שלו. בנוסף לציור של שו מספר פעמים, פסלה בירנברג גם פסל ברונזה בשנת 1946. לאחר ששו נפטר הועבר הפסל לתיאטרון שו ואז עם סגירתו לעיריית קמדן. מעבר לרישומים של שו, רשמה דיוקנאות של דמיטרי שוסטקוביץ', בנג'מין בריטן ומהטמה גנדי.
בתה רות הריסון הייתה ידועה בזכות קמפיין למען זכויות בעלי חיים. רות התחתנה עם דקסטר הריסון, אדריכל לונדוני.
נערי וייטצ'אפל
נערי וייטצ'אפל הייתה קבוצה של סופרים ואמנים יהודים-בריטים בראשית המאה ה-20. הקבוצה נקראה על שם שכונת ויטצ'אפל בלונדון, שבה היה ריכוז גבוה של מתיישבים יהודיים וממנה הגיעו רבים מחבריה. חברים אלה כללו את מארק גרטלר, איזק רוזנברג, דייוויד בומברג, ג'וזף לפטוויץ', ג'ייקוב קרמר, מוריס גולדשטיין, סטיבן ווינסטן, ג'ון רודקר, לזרוס אהרונסון והחברה היחידה במעגל, קלרה בירנברג.
כמה מחברי הקבוצה, כמו רודקר, רוזנברג, לפטוויץ', ויינסטין ובומברג, היו פעילים פוליטית וחברים בליגה הסוציאליסטית הצעירה הרדיקלית.
מרב - מזון כל
אלבר שירותי מימונית
פרידריך וכנהוזן
אדולף פרידריך וילהלם וכנהוזן (בגרמנית: Adolf Friedrich Wilhelm Wachenhusen; 27 במאי 1859 - 2 במאי 1925) היה אמן נוף, שרטט וחרט גרמני. מוקד עבודתו היה באזור הכפרי של אזור ביתו במקלנבורג.
חיים.
על פי דרישת אביו, פקיד בכיר בעיר שוורין, לאחר סיום בית הספר התיכון בשוורין בשנת 1880 הלך ללמוד אדריכלות בפוליטכניקום בקרלסרוהה. אבל הוא נירשם לאקדמיה בקרלסרוהה, כדי ללמוד ציור. לאחר שנת 1884 הוא המשיך ללמוד אצל צייר הנוף תיאודור הייגן. בשנת 1889 עבר לברלין, למד באקדמיה לאמנויות יפות וצייר שנה עם אוגן בראכט. מאוחר יותר הוא עבד כראש בית ספר לציור בברלין.
מאז 1889 הוא היה גם חבר בהתאחדות אמני ברלין. בשנים 1892 עד 1895 ואכנהוזן שהה מספר תקופות בארנשופ שליד הים הבלטי. כאן הוא ניהל יחד עם פאול מילר-קמפף את בית הספר לציור של סנט לוקאס בחודשי הקיץ. מילר-קמפף התגורר כאן מאז 1892. טיולי לימוד הובילו את וכנהוזן 1892 לצפון איטליה ובשנת 1894 להולנד, שם שהה בולנדם ובמושבת האמנים קאטוויק.
ב-1 במרץ 1897 התחתן וכנהוזן עם זמרת האופרה בדרזדן אווה פון גילרן. באותה שנה בנה וכנהוזן את ביתו בתכנונו בארנשופ. לפניו, וחוץ ממילר-קמפף, כבר התיישבו כאן אמנים עמיתים כמו אנה גררהיים, אליזבת פון איקן ופריץ גריבה. עד מהרה המקום הפך למושבת האמנים של ארנשופ, ומקימיו כוללים גם את וכנהוזן.
בינתיים לוכנהוזן היה בית מגורים בהמבורג, שם ניהל גם בית ספר לציור. לאחר מות אשתו בשנת 1910 התחתן בשנת 1912 עם אשתו השנייה, לוסי שינדובסקי הצעירה ב-20 שנה, סטודנטית לשעבר לציור. בשנת 1909 מונה לפרופסור על ידי הדוכס הגדול ממקלנבורג.
וכנהוזן עזב את אנטרופ עם תום מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918. ביתו נמכר בשנת 1920. הוא התגורר בעיקר בביתו בשוורין-גוריס.
לאחר מותו בשנת 1925, הוא נקבר בארנשופ.
בשנת 1926 התקיימה תערוכת זיכרון במוזיאון המדינה מקלנבורג שוורין.
עבודותיו של וכנהוזן מוגדרות כאימפרסיוניזם. הם כללו לצד הנופים בעיקר גם מוטיבים של יער ובעלי חיים, כביטוי לתשוקתו לצייד. וכנהוזן היה, בנוסף לחברות באיגוד אמני ברלין, חבר בקואופרטיב האמנויות הגרמני הכללי, איגוד המאיירים הגרמנים, באגודה לתחריטים בברלין ובאגודות נוספות ברחבי גרמניה.
הוא היה חבר של כבוד באקדמיה לאמנויות בפריז.
קורט האן
סר קורט מתיאס רוברט מרטין האן (5 ביוני 1886, ברלין - 14 בדצמבר 1974, הרמנסברג) היה איש חינוך גרמני-יהודי. מחלוצי תחום החינוך ההתנסותי והחווייתי בשטח. הקים בתי ספר שונים בעולם - שול שלוס סאלם וגורדונסטון, את הארגונים החינוכיים כיכר עגולה וOutward Bound ואת ארגון הקולג'ים הבינלאומיים המבוססים על שיטותיו.
ביוגרפיה.
ראשית חיים.
האן נולד בברלין להורים יהודים, שם התחנך בשנותיו הראשונות ולאחר מכן באוניברסיטאות באוקספורד, היידלברג, פרייבורג וגטינגן. במהלך מלחמת העולם הראשונה עבד האן במחלקה הגרמנית לענייני חוץ, בניתוח ותרגום עיתונים בריטיים וייעוץ למשרד החוץ. הוא היה מזכיר פרטי של הנסיך מקס פון באדן, הקנצלר הקיסרי האחרון של גרמניה. בשנת 1920 הקימו האן והנסיך מקס את בית הספר שול שלוס סאלם, פנימייה פרטית בה שימש האן כמנהל עד 1933.
האן גדל כיהודי ושימש כמנהל בית הספר בסאלם בתקופת עלייתו של אדולף היטלר לשלטון. האן נשא ביקורת עזה כלפי המשטר הנאצי לאחר שחיילי הסער של היטלר הרגו קומוניסט צעיר בנוכחות אמו. האן התבטא נגד החיילים, שלא קיבלו עונש, וכנגד היטלר עצמו. בנאומו ביקש מהתלמידים, הסגל ובוגרי בית הספר סאלם לבחור בין סאלם לבין היטלר. כתוצאה מכך הוא נכלא במשך חמישה ימים (בין 11 ל -16 במרץ 1933). לאחר פנייתו של ראש ממשלת בריטניה, רמזי מקדונלד, שוחרר האן, וביולי 1933, נאלץ לעזוב את גרמניה ועבר לבריטניה.
הממלכה המאוחדת.
האן התיישב בסקוטלנד, שם הקים את פנימיית הבנים גורדונסטון עם סר לורנס הולט על פי עקרונות דומים לבית הספר בסאלם. בשנת 1945 האן הומר לנצרות ואף שימש כמטיף בכנסייה הסקוטית. בבריטניה הוא הקים ארגון בינלאומי של בתי ספר, שנקרא כיום כיכר עגולה. האן היה מעורב גם בהקמת ארגון Outward Bound אטלנטיק קולג' בוויילס, את תנועת ארגון הקולג'ים הבינלאומיים, וייסד את פרס הדוכס מאדינבורו הנקרא על שמו בוגר גורדונסטון, שלימים נודע כנסיך פיליפ, בעלה של המלכה אליזבת השנייה.
בחזרה לגרמניה.
האן חילק את זמנו בין בריטניה לגרמניה שלאחר מלחמת העולם השנייה. הוא הקים כמה פנימיות חדשות המבוססות על עקרונותיהם של סאלם וגורדונסטון:
הוא התפטר מראשות גורדונסטון מטעמי בריאות וחזר להרמנסברג ליד סאלם בשנת 1953. הוא נפטר שם ב־14 בדצמבר 1974 ונקבר בסאלם.
משנתו החינוכית.
רעיונות מרכזיים.