התייחס בשלילה מרובה לאישיותו של בלעם, והורה לבנו שבדרשותיו אודות רשעים אחרים לא ירבה לדקדק בפסוקים וללמוד על רשעותם, פרט לבלעם, שיש לדייק בפסוקים ככל שניתן על רשעתו.
הגדיר כ"ייסורים" שמסוגלים לכפר על עוון האדם אפילו אי הצלחה קלה, כגון הלובש בגד והתברר שלבש אותו הפוך.
הנהגותיו המיוחדות.
בתלמוד הוזכרו רבות מהנהגותיו המיוחדות של מר בריה דרבינא. מר בריה דרבינא הוגדר בפי חברו רב נחמן בר יצחק "ירא שמים", עקב הקפדתו על בפרטי הפרטים של ההלכה, ושאיפתו לנהוג באופן שמוסכם על פי כל הדעות. חלק ניכר ממנהגיו נקבעו הלכה למעשה עד היום.
דוגמה לכך היא מחלוקת בתלמוד לגבי מי שיש לפניו ככר לחם שלמה מקמח שעורים, ולעומתה פרוסת לחם מקמח חיטים, על מה עדיף לברך "המוציא לחם מן הארץ", האם על הככר השלמה או על הפרוסה העשויה מחומר איכותי יותר. מר בריה דרבינא נהג לצאת ידי כל הדעות: הניח את הפרוסה בתוך הככר השלמה ובצע על שתיהן יחד.
מחלוקת אחרת עוסקת בסדר המתאים לנעילת הנעליים, האם להקדים את הימין או השמאל. מר בריה דרבינא היה נועל תחילה את של ימין, אך לא קושר את השרוכים; נועל את השמאל וקושר את השרוכים; ושוב חוזר לימין וקושר. נוהג זה מופיע להלכה בשולחן ערוך.
בתלמוד נמסר נוסח תפילה מיוחד שהיה נוהג לומר בסיום תפילת העמידה. נוסח זה, בעיקרו, שולב בסידורי התפילה עד ימינו:
הוא מסר משמו של רב נחמן את נוסח הברכה שמברך הרואה קברי ישראל, כמובא במסכת ברכות: .
היה משלשל את רצועות התפילין מלפניו, כמנהג המקובל היום. היה מכניס ארבעה חוטי ציצית לחור שבבגד ומקפל אותם, כך שנוצרו שמונה חוטים.
היה נוהג לצום הרבה בכל ימות השנה, פרט לשלושה ימים: פורים, חג השבועות וערב יום הכיפורים, בהם יש מצווה מיוחדת לאכול.
בנישואי בנו שמחתם של תלמידי החכמים הייתה נראית לו מופרזת, והביא כוס יקרה שוות ערך ל-400 זוז ושבר בפניהם, כדי לגרום לעצב. זהו המקור למנהג לשבור כוס, צלחת או כלי אחר בנישואין ולומר , כדי לציין את חורבן בית המקדש.
לא איפשר לבנו לבצע בו טיפול רפואי שהיה כרוך בהקזת דם, מאחר שחשש לאיסור "מכה אביו ואמו".
מסופר עליו כי נעשו לו שני ניסים: פעם הלך בערבה צחיחה, היה צמא למים, ונעשה לו נס ונברא שם מעיין. פעם אחרת היה בסביבת מחוזא וגמל פראי כמעט דרס אותו, וקיר שלידו התפרק ואיפשר לו להיכנס ולהינצל. מר בריה דרבינא היה מברך במקום הראשון "ברוך שעשה לי נס בערבות ובגמל" ובשני "בגמל ובערבות".
כשהיה מגיע לעיר בבל הקדומה, שכבר הייתה חרבה בימיו, היה לוקח מעפרה וזורק אל מחוצה לה, כדי לקיים את נבואת הפורענות שנאמרה על בבל בספר ישעיהו: .
מאמרים עליו.
בגמרא מסופר על ניסים שאירעו לו:
ומר בריה דרבינא הוה קאזיל בפקתא דערבות וצחא למיא, אתעביד ליה ניסא איברי ליה עינא דמיא ואישתי. ותו, זמנא חדא הוה קאזיל ברסתקא דמחוזא ונפל עליה גמלא פריצא, איתפרקא ליה אשיתא, על לגוה, כי מטא לערבות בריך ברוך שעשה לי נס בערבות ובגמל כי מטא לרסתקא דמחוזא בריך ברוך שעשה לי נס בגמל ובערבות. כי מטא לערבות בריך ברוך שעשה לי נס בערבות ובגמל, כי מטא לרסתקא דמחוזא בריך ברוך שעשה לי נס בגמל ובערבות.
תרגום: פעם אחת היה מהלך בבקעה ששמו ערבות והיה צמא למים ובסכנת התייבשות, ונעשה לו נס ונברא לו מעיין של מים. עוד נס נעשו לו כשהיה מהלך בשוק של מחוזא והסתער לעברו גמל משוגע, ובאותה שעה נפלה חומת בית שהיה סמוך לו והוא נכנס לתוך הבית ומצא מסתור מהגמל. כשהוא הזדמן לערבות בירך "ברוך שעשה לי נס בערבות ובגמל" וכשהזדמן למחוזא בירך "ברוך שעשה לי נס בגמל ובערבות".
בפולקלור היהודי נפוצו סיפורים עם אלמנטים דומים, כולל האגדה שמובאת בספר מעשה נסים על אמו של רבי יהודה החסיד, שכמעט ונדרסה בידי גדוד חיילים שעבר בסמטה בוורמס עד שחמל עליה אחד מקירות הבתים ונבקע.
משפחתו.
על אמו מסופר שהכינה לו שבעה בגדים שונים לשבעת ימי השבוע, מאחר שהיה מפונק ואם היה לובש בגד במשך יומיים רצופים הדבר היה מפריע לו להתרכז בלימודו. עוד מסופר עליה ששמרה עבורו חטים מיוחדות לפסח במקום מיוחד כבר משעת הקצירה.
בנו היה אף הוא תלמיד חכם, ושיחותיו עם אביו בענייני לימוד תורה מוזכרות בכמה מקומות. כנראה היה דורש בפני הציבור. שמו אינו ידוע.
אחיו של מר בריה דרבינא היה אף הוא אמורא בשם רבי יוחנן, ונמסרו חילופי דברים שלו עם רב נחמן בר יצחק, חברו של מר בריה דרבינא.
מקס פלטהאוס
מקס פֵלְטְהַאוּס (בהולנדית: Max Velthuijs; האג, 22 במאי 1923 - 25 בינואר 2005), היה סופר ילדים ומאייר הולנדי.
חייו.
פלטהאוס למד עיצוב גרפי באקדמיה לאומנויות יפות בארנהם, והועסק זמן ממושך בתחום הפרסום. בשנת 1962 החל לאייר ספרי ילדים. עבודתו המוקדמת זיכתה אותו פעמיים בפרס הספרותי "מכחול הזהב", (בהולנדית: Het Gouden Penseel), המוענק מדי שנה לספר הילדים המצטיין באיוריו. הפרס הראשון הוענק לו בשנת 1977 עבור איוריו לספר "המפלצת החביבה והשודדים" (Het goedige monster en de rovers), ואיוריו לספר "אישון מוצא אושר" (Klein mannetje vindt het geluk) הקנו לו את הפרס בשנת 1986.
מקס פלטהאוס קנה את עולמו, הן במולדתו הולנד, והן מחוצה לה עם ספריו על "צפרדע" (Kikker). ספרו הראשון על הדמות, "צפרדע מאוהב" (Kikker is verliefd), ראה אור בשנת 1989 ותורגם לשפות רבות. לאחר מכן פרסם ספרים רבים נוספים על הרפתקאותיהם של צפרדע וחבריו. אחדים מספרים אלה זיכו את פלטהאוס בפרסים ספרותיים נוספים. בשנת 2004 הוענק לו פרס אנדרסן לספרות ילדים. פרס יוקרתי זה נפל לפני כן בחלקה של סופרת הילדים ההולנדית אנני שמידט.
בשנת 2002 העלה תיאטרון הילדים ההולנדי טֶרָה (Theater Terra) מחזמר בכיכובו של צפרדע, ובשנת 2003 הפיק במאי הסרטים ההולנדי ארנו קרננבורך (Arno Kranenborg) את הסרט התיעודי "מקס פלטהאוס, נכון שהחיים יפים?" (Max Velthuijs, Is het leven niet prachtig?). הסרט ליווה את פלטהאוס בתהליך התהוותו של ספרו האחרון "צפרדע עצוב" (Kikker is bedroefd).
שלמה טיקוצינסקי
טולי רביב
טוֹלי רְביב (לעיתים רבוב; במקור: רבינוביץ) (באנגלית: Tolly Reviv; 1919 – 18 בנובמבר 1996) היה פזמונאי ומלחין ישראלי שפעל בארץ בשנות ה-40. ייסד את להקת החישטרון וכתב לה מספר פזמונים ידועים, בהם "אל נא תאמר לי שלום" ו"שחרחורת". לאחר מכן נכנס לעסקי הקולנוע, ובשנות ה-60 היגר לקנדה.
ביוגרפיה.
רביב נולד ב-1919 בארץ ישראל המנדטורית.
למד באוניברסיטה האמריקנית בביירות ולאחר מכן בימוי בצרפת אצל לואי ז'ובה.
בראשית שנות ה-40 פתח בית ספר למשחק בחיפה.
במלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי וביים הצגות ללהקת הבידור הצבאית "אֶנזָא" (ENSA).
בשובו מהצבא הבריטי הקים את להקת החיילים המשוחררים "גחלילית".
בתחילת 1948, בעת מלחמת העצמאות, הקים את להקת החישטרון בחטיבת גבעתי, במתכונת דומה ללהקה שביים בצבא הבריטי. הוא היה במאי ומנהל הלהקה, ואיתר חיילים בעלי הכשרה במוזיקה ובדרמה מתוך החטיבה ואיתם העלה תוכניות בידור ותרבות להנאת החיילים בזמנם הפנוי שבין הקרבות, למרות הסיוע המועט והמימון הזעום שזכה לקבל מהפיקוד. הוא ריכז סביבו את בובי פנחסי, יפה ירקוני (גוסטין) ושרה קורנפלד (דגן). בהמשך הצטרפו ללהקה מגויסים נוספים בעלי כישרון משחק ושירה. הלהקה העלתה כשלוש תוכניות. רביב כתב והלחין לה מספר פזמונים ידועים, שאותם ביצעה הזמרת יפה ירקוני, בהם "אל נא תאמר לי שלום" ו"שחרחורת". ירקוני הצטרפה ללהקה כרקדנית, אך הפכה לסולנית הלהקה בעידודו. תרגם גם מילות השיר היידי המפורסם "א יידישע מאמע".
הבמאי הצרפתי-יהודי ויקטור ויקאס הזמין אותו להשתתף כשחקן ועוזר בסרט שצילם בישראל "48 שעות ביממה". בעקבות עבודה זו עודד אותו להתמקצע בעבודת הבימוי. רביב למד במכון הגבוה להסרטה בפריז בשנים 1949-1951 והיה לתלמיד הזר הראשון אשר מסיים כראשון בכיתתו. בתום לימודיו התמנה לעוזרו הראשי של ויקטור האס והשתתף בבימוי חמישה סרטים דוקומנטריים וסרט "יום הזעם". הוא ביים בעצמו שני סרטים דוקומנטריים רפואיים. לאחר מכן נסע לארצות הברית וביים שני סרטים בהזמנת המגבית היהודית: סרט דוקומנטרי על הצי המסחרי אשר הוסרט בדרך לארץ באונייה תל אביב וסרט צבעוני לעידוד התיירות "ישראל דרך התנ"ך". בישראל החל בהכנות להפקת סרט ישראלי עלילתי "שתי דמעות". לאחר מכן נסע לארצות הברית לעבוד עם הבמאי היהודי אנטול ליטבק עבור חברת פוקס המאה העשרים.
נחל נחשונים
נַחַל נַחְשׁוֹנִים הוא כינויו של אחד מיובלי נחל מזור הזורם דרך יער נחשונים מצפון לעיר אלעד ומדרום ומזרח לקיבוץ נחשונים, הנחל הוא נחל אכזב וחלק מאגן הניקוז של הירקון, לאחר גשם קיימת בנחל זרימה יפה.
מהלך הנחל.
תחילתו של הנחל בהדום השומרון וסופו באפיק נחל מזור במרזבה המזרחית.
יובליו העליונים של הנחל מצויים בשכונות הצפוניות של העיר אלעד, לאחר יציאתו מתחומי העיר ממשיך אפיק הנחל בגיא שבין קיבוץ נחשונים לאלעד, באזור זה זורם הנחל בתוך יער נחשונים, עם יציאתו מתחומי ההר מתרחב ערוץ הנחל והוא זורם בשדות שבמרזבה המזרחית עד פגישתו עם נחל מזור.
חי וצומח בנחל.
מרבית חלקו העליון של הנחל הוא בתחום העיר אלעד, לפני בניית העיר הייתה במקום בתה של
סירה קוצנית ושפע גאופיטים.
חלקו המרכזי של הנחל זורם ביער נחשונים שהוא יער אורנים נטוע בידי אדם ובו שרידים מפותחים של חורש ים תיכוני ובניהם עצי חרוב, אלה, קידה שעירה, עירית ורקפות.
חלקו התחתון של הנחל זורם בשדות המרזבה המזרחית, לאורכו של הנחל שדרת אקליפטוסים וכן ברכות חמצון המהוות אתר חריפה לעופות מים.
ארכאולוגיה ושרידי אדם.