בשנות ה-60 של המאה ה-20, המדיניות של הבידוד של צפון קוריאה זכתה ליחס אוהד בגאנה שסבלה ממצב דומה. לקים איל-סונג, המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, היה הרבה במשותף עם קוואמה נקרומה מגאנה מבחינה פוליטית, למרות שהאחרון מעולם לא הרחיק לכת מבחינת השליטה הממלכתית בכלכלה, בחברה ובתרבות של המדינה שלו. ביולי 1966, לאחר הפלת ממשל נקרומה, גאנה ניתקה זמנית את היחסים עם צפון קוריאה כשגילתה כי צפון קוריאה מאמנת לוחמי גרילה נגד הממשלה בגאנה. מקרים דיפלומטיים דומים בהם היו מעורבים צפון קוריאה התרחשו גם במדינות אפריקה אחרות עם תוצאות דומות.
בשנת 1968 צפון קוריאה הביעה שוב תמיכה בגאנה. ביולי השיק קים את הסיסמה: "כריתת איברי האימפריאליזם האמריקאי בכל מקום" במטרה להתבסס כמנהיג התנועה הקומוניסטית העולמית. קים דמיין שמדינות אמריקה הלטינית יכולות לנתק "זרוע" אחת של ארצות הברית, בעוד שמדינות אפריקאיות כמו גאנה ינתקו את השנייה.
בשנת 1983 יזמה צפון קוריאה פרויקט חקלאי בגאנה כסיוע חוץ. בערך באותה תקופה, מועצת ההגנה הלאומית הזמנית של גאנה חיפשה באופן פעיל סיוע ממדינות סוציאליסטיות כדי להפחית את התלות שלה במעצמות מערביות. הסכם על חילופי תרבות נחתם בשנים 1993–1995.
כאשר גאנה כוננה יחסים דיפלומטיים מלאים עם קוריאה הדרומית בשנת 1977, היא הפכה לאחת ממספר מדינות מצומצמות שיש להן יחסים עם צפון ודרום קוריאה.
בעבר הייתה קיימת שגרירות של קוריאה הצפונית בגאנה עד שהיא נסגרה בשנת 1998.
בשנת 2006, גאנה הצביעה כחברה לא קבועה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות בעד החלטה 1718 שלה שהטילה סנקציות נגד קוריאה הצפונית. בשנת 2018 הביעה גאנה את תמיכתה בתהליך הפוליטי לשיפור היחסים בין צפון ודרום קוריאה בעיצומו של משבר צפון קוריאה בשנים 2017–2018.
יחסי סחר.
גאנה היא מקור למטבע זר עבור צפון קוריאה. בשנת 2015, צפון קוריאה הייתה שותפת הסחר ה-77 של גאנה עם 6.8 מיליון דולר במסחר. גאנה מייבאת בעיקר צמנט מצפון קוריאה. היא מייצאת בעיקר קקאו, אבני חן ופנינים, אך גם מתכות יקרות.
יחסי גינאה ביסאו–קוריאה הצפונית
יחסי גינאה ביסאו–קוריאה הצפונית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת גינאה ביסאו לבין הרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה.
היסטוריה.
במהלך המלחמה הקרה סיפקה צפון קוריאה - כמו מדינות רבות אחרות שהיו בברית עם ברית המועצות, או שהחזיקו בהתנגדות כללית לקולוניאליזם - סיוע צבאי, פוליטי ודיפלומטי למפלגת PAIGC. התנועה לחמה בפורטוגל במלחמת העצמאות של גינאה-ביסאו. לפני העצמאות, אמילקר קברל וחברים אחרים ב-PAIGC נסעו לצפון קוריאה, סין ויפן ונפגשו עם קים איל-סונג בצפון קוריאה. לאחר העצמאות, גינאה-ביסאו ביססה יחסים דיפלומטיים עם צפון קוריאה ב-16 במרץ 1974. גינאה-ביסאו הייתה אחת ממדינות אפריקה רבות שהכירו בצפון קוריאה אך נמנעו מהכרה בקוריאה הדרומית באמצע שנות השבעים. בעבר, צפון קוריאה החזיקה בשגרירות בביסאו.
בשנת 1977, כמה שנים לפני הפלתו, ביקר נשיא גינאה ביסאו, לואיס קברל בפיונגיאנג, ופגש את קים איל-סונג יחד עם אשתו. עשור לאחר מכן, ביום הולדתו ה-70, בשנת 1982, זכה קים איל-סונג במסדר אמילקר קברל על ידי ממשלת גינאה ביסאו.
בית הכנסת יקר (ירושלים)
בית הכנסת יקר הוא בית כנסת אורתודוקסי אשכנזי ברחוב הל"ה בשכונת קטמון שבירושלים. בית הכנסת נוסד על ידי הרב מאיר רוזן בלונדון בשנת 1978 בלונדון ועבר לירושלים בשנת 1992. בבית הכנסת ישנו ריכוז גבוה של מתפללים אנגלו-סקסיים. בנוסף על התפילות, פועלות בבית המדרש תוכניות לימוד שונות. כיום רב בית הכנסת ומנהל הקהילה הוא הרב ד"ר שלמה דב רוזן. רבנים נוספים הפועלים בקהילה הם שאול (של) בסל, מנחם קאלוש, חיים קורנברג, חיים ברובנדר וכן הרבנית גילה רוזן. אחד מן הדמויות הבולטות בבית המדרש הוא הרב שלמה קרליבך, שלמד באחרית ימיו במקום.
כיום יש בבית הכנסת שני מניינים – מניין בוגר ומניין של אוכלוסייה צעירה יותר. שני המניינים פרוסים בשתי קומותיו של בית הכנסת. בעבר בית הכנסת נחשב למרכז משמעותי של "הביצה הירושלמית".
יחסי גינאה ביסאו–סין
יחסי גינאה ביסאו–סין הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין הרפובליקה העממית של סין ובין גינאה-ביסאו. היחסים כוננו במרץ 1974, מספר חודשים לפני עצמאות גינאה ביסאו בספטמבר 1974. בשנים 1990–1998, גינאה-ביסאו שמרה על יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הסינית (טאיוואן) ולא עם הרפובליקה העממית. היחסים כוננו מחדש בשנת 1998 ונשמרו מאז.
היסטוריה.
סין הייתה אחת מהתומכות של תנועת PAIGC במהלך 12 השנים (1963–1974) של המאבק לעצמאות. כאשר הוביל ה-PAIGC את המדינה לעצמאות בשנת 1974, היא שמרה על יחסים הדוקים עם המפלגה הקומוניסטית של סין עד לניתוק היחסים בשנת 1990 לטובת טאיוואן.
זכויות אדם.
ביוני 2020, גינאה-ביסאו הייתה אחת מ-53 המדינות שתמכו בחוק הביטחון הלאומי בהונג קונג באו"ם.
ביקורים רשמיים.
הביקור הדו-צדדי הראשון התרחש ביולי 1975, כאשר שר החוץ הראשון של גינאה ביסאו, ויקטור סאודה מריה, ביקר בסין. נשיאי גינאה ביסאו ז'ואאו ברנארדו ויאיירה (1982) וקומבה יאלה (2002) ביקרו גם הם בסין.
כלכלה, מסחר וסיוע.
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים כלכליים דו-צדדיים בין השנים 1974–1990; סין בנתה אצטדיון, בית חולים ומתקנים טכנולוגיים אחרים. לאחר חידוש היחסים בשנת 1998, סין התמקדה בשיפור הייצור החקלאי, הדיור, הדיג וייצור החשמל. מאז הפורום הראשון לשיתוף פעולה סין-אפריקה בשנת 2000, סין העבירה 113 מיליון דולר בסיוע פיתוח רשמי לגינאה-ביסאו. פרויקטי פיתוח מרכזיים במימון רשמי בגינאה ביסאו כוללים:
החל משנת 2002 ייבאה גינאה-ביסאו סחורות סיניות בכ-4.5 מיליון דולר. בשנת 2010 הכריזה סין על קרן של מיליארד דולר שנועדה להגדיל את הסחר בין סין למדינות דוברות פורטוגזית.
בשנת 2017 הודיעה סין כי בכוונתה להשקיע 184 מיליון דולר להקמת תחנת כוח ביומסה.
תרבות.
מספר סטודנטים מגינאה ביסאו למדו בסין; בשנת 1998 למדו בסין שלושה עשר ביסאו-גינאים. סין שלחה גם אנשי רפואה לגינאה-ביסאו, כש-7 עובדים בביסאו.
בוריס שצ'רבינה
בוריס יבדוקימוביץ' שצ'רבינה (באוקראינית: Борис Євдокимович Щербина; 5 באוקטובר 1919 – 22 באוגוסט 1990) היה פוליטיקאי סובייטי-אוקראיני, ששימש כסגן יו"ר מועצת השרים של ברית המועצות בשנים 1984 עד 1989. במהלך תקופה זו הוא פיקח על ניהול משברים סובייטיים בשני אסונות גדולים: אסון צ'רנוביל בשנת 1986 ורעידת האדמה בארמניה בשנת 1988. הוא עוטר בעיטור גיבור העמל הסוציאליסטי.
ביוגרפיה.
שצ'רבינה נולד בדבלצבה, אוקראינה (כיום דבלצבה, מחוז דונייצק, אוקראינה) ב-5 באוקטובר 1919 למשפחתו של עובד רכבת אוקראיני. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית בשנת 1939 והתנדב לשירות צבאי במהלך מלחמת החורף נגד פינלנד. הוא היה נשוי לראיסה פאבלובנה ולשניים היה בן אחד, יורי בוריסוביץ'.
שצ'רבינה ייסד את תעשיית הנפט והגז במערב סיביר בעת ששימש כמזכיר הראשון של המפלגה במחוז טיומן (תפקיד המקביל למשרת מושל מחוז טיומן כיום) ולאחר מכן במסגרת תפקידו כשר לבינוי תעשיית הנפט והגז (1973–1984). בשנת 1976, מונה לחבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
בשנת 1984, הוא הפך לסגן יו"ר מועצת השרים וככזה היה אחראי על ההתמודדות עם התוצאה של אסון צ'רנוביל בשנת 1986. שצ'רבינה שימש בתפקיד דומה לאחר רעידת האדמה בארמניה ב-1988. הוא הציע להזמין כוחות הצלה בינלאומיים – מאוסטריה וצ'כוסלובקיה, שעמדו לרשותם אמצעים תרמיים וכלבים מאומנים במיוחד לחיפוש אנשים חיים.
בשנת 1990 התנגד לבחירתו של בוריס ילצין לראשות הסובייט העליון, והגדיר אותו כ"איש בעל תכונות מוסריות נמוכות", שבחירתו "תסלול את הדרך לתקופה האפלה ביותר בתולדות ארצנו". עם זאת, ילצין נבחר והפך לנשיא הראשון של הפדרציה הרוסית לאחר קריסת ברית המועצות שנה לאחר מכן.
מותו.
שצ'רבינה מת במוסקבה בשנת 1990, בגיל 70. לא ברור אם מותו קשור לקרינה מאחר שצו שעליו חתם בשנת 1988, מנע מרופאים לציין קרינה כסיבת מוות או מחלה.
בתרבות הפופולרית.
שצ'רבינה גולם על ידי ורנון דובטצ'ף בדוקודרמה "אסון הישרדות" בהפקת ה-BBC משנת 2006 ועל ידי סטלאן סקושגורד במיני-סדרה מבית Sky/HBO צ'רנוביל משנת 2019.
המצור על ירושלים (636–637)
המצור על ירושלים (636–637) היה חלק מהכיבוש הערבי של ארץ ישראל ותוצאה של המאמצים הצבאיים של ח'ליפות ראשידון נגד האימפריה הביזנטית בשנים 636–638. המצור התחיל כשצבא ראשידון, בפיקודו של אבו עוביידה, הטיל מצור על ירושלים בנובמבר 636. לאחר שישה חודשים הסכים הפטריארך סופרוניוס להיכנע, בתנאי שיכנע רק לח'ליף. על פי המסורת, בשנת 637 או 638 נסע הח'ליף עומר לירושלים באופן אישי כדי לקבל את כניעת העיר. כך נכנע לו הפטריארך.
הכיבוש המוסלמי בעיר חיזק את השליטה הערבית על ארץ ישראל, אשר לא הייתה מאוימת שוב עד המצור על ירושלים בשנת 1099 במהלך מסע הצלב הראשון.
רקע כללי.
ירושלים הייתה עיר חשובה במחוז הביזנטי פלשתינה פרימה. רק 23 שנים לפני הכיבוש המוסלמי, בשנת 614, היא נפלה בידי צבא סאסני פולש תחת שהרברז במהלך האחרונה במלחמות הביזנטיות-סאסניות. הפרסים בזזו את העיר, ואומרים שהם טבחו ב-90,000 תושביה הנוצרים. כחלק מהביזה נהרסה כנסיית הקבר והצלב האמיתי נלכד ונלקח לצטיפון כשריד קדוש שנלכד בקרב. הצלב הוחזר מאוחר יותר לירושלים על ידי הקיסר הרקליוס לאחר ניצחונו האחרון נגד הפרסים בשנת 628. היהודים, שנרדפו במולדתם שבשליטת הנוצרים, סייעו בתחילה לכובשים הפרסים.