גאת'רי התחנך בבית הספר הארו והמכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט ונכנס לשירות הצבא הבריטי כלוטננט משנה ביולי 1959 ב. הוא קודם ללוטננט ב-1961 ולקפטן ב-1965, שנה לאחר מכן עבר לשרת כמפקד צוות ברגימנט שירות האוויר המיוחד ה-22 וב-1968 קיבל פיקוד על אסקדרון ברגימנט. ב-1970 קודם לדרגת מייג'ור וחזר למשמר הוולשי כמפקד פלוגה ממוכנת בגדוד הראשון, ב-1973 שימש עוזר צבאי לראש המטה הכללי למשך כשנה ואז חזר לרגימנט המשמר ושימש סגן מפקד הגדוד הראשון. בדצמבר 1975 הועלה גאת'רי לדרגת לוטננט קולונל וקיבל את תפקיד ראש המטה של דיוויזיית הבית (המאגדת את כל יחידות המשמר הרגליות והרכובות של הצבא הבריטי).
ב-1977 מונה גאת'רי לפקד על הגדוד הראשון של המשמר הוולשי שהוצב בברלין, בדצמבר 1979 קודם לדרגת קולונל ולאחר מכן פיקד על הגדוד הראשון במשימות ביטחוניות בצפון אירלנד. הוא שימש במשך כשנתיים קולונל במטה המבצעים במטה הכללי, בדצמבר 1981 קודם לדרגת בריגדיר ומונה למפקד החטיבה המשוריינת הרביעית ב-1982. ב-1984 מונה לראש המטה של הקורפוס הראשון ולאחר מכן מונה למפקד הדיוויזיה השנייה ומפקד הפיקוד הצפון-מזרחי בדרגת מייג'ור גנרל בתחילת 1986. בנובמבר 1987 מונה לעוזר ראש המטה הכללי ולאחר שנתיים בתפקיד זה קודם ללוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס הראשון, בינואר 1992 מונה למפקד קבוצת הארמיות הצפונית וארמיית הריין הבריטית וחודש לאחר מכן קודם לדרגת גנרל.
ביולי 1993 מונה לתפקיד עוזר צבאי אישי למלכה וב-15 במרץ 1994 מונה לראש המטה הכללי, בתקופתו כרמטכ"ל בין היתר פיקד על המעורבות הצבאית במלחמת בוסניה. באפריל 1997 מונה לראש מטה ההגנה במשרד ההגנה, עד שפרש משירותו הצבאי בשנת 2001 לאחר כ-42 שנות שירות. אם פרישתו, קיבל תואר ברונות בתור "ברון גאת'רי מקרייגיבנק" (בדאנדי, סקוטלנד) כלורל ימי חייו (Life Peer), כלומר תואר הברונות שלו לא ניתן בירושה ולא ניתן לירושה. מתוקף תואר האצולה שלו הוא גם זכה למושב בבית הלורדים.
לאחר שירותו הצבאי, המשיך צ'ארלס לשאת במספר תפקידים רשמיים, בהם המפקד הטקסי של ה-SAS בין 2000–2019, המפקד הטקסי של חיל המודיעין בין 1984–2019, ובנוסף החל המשנת 1999 שימש קולונל של משמר החיים ומתוקף תפקיד זה, גם כמלווה רשמי של המלכה באירועים טקסיים. ביוני 2019, בגיל 81, פרש מכלל התפקידים הטקסיים שלו ושנה לאחר מכן, ב-2020 ויתר גם על מושבו בבית הלורדים ופרש מעשייה ציבורית.
תארים ועיטורים.
אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט (1994)
אביר הצלב הגדול של המסדר הוויקטוריאני המלכותי (2019)
קצין במסדר האימפריה הבריטית (1980)
אות הכבוד (1980)
קצין בלגיון ההצטיינות - ארצות הברית
אביר מפקד במסדר סנט גרגורי הגדול (2008)
אביר בהמסדר הריבוני הצבאי של מלטה (1999)
אביר הצלב הגדול לצדק של המסדר הצבאי הקדוש של סנט ג'ורג' (2013)
צלב מסדר ההצטיינות של מלטה
אותות מערכה והכתרה:
מדליית השירות הכללי עם שני אבזמים
יובל הכסף של המלכה אליזבת השנייה (1997)
יובל הזהב של המלכה אליזבת השנייה (2002)
בלונד (צמד)
בלונד (באנגלית: Blonde) הוא צמד מפיקים מוזיקליים בריטי, המורכב מג'ייקוב מנסון ואדם אנגלפילד. הצמד היה אחראי לכתיבת ולהפקת מספר שירים, בין היתר הסינגל "Lay It All on Me" של רודימנטאל בשיתוף אד שירן, "Answerphone" של בנקס &amp; רנקס ואלה אייר בשיתוף יאנג ביין , הסינגל "Just My Type" של The Vamps, והסינגל "Houdini" של KSI בשיתוף Swarmz וטיון ויין .
קריירה מוזיקלית.
ב-2012, הצמד הוציא את הסינגל "Talk To You".
ב-2013, הצמד הוציא את הסינגלים "Be Mine" ו-"It's You".
ב-2014, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם ריאן אשלי, את הסינגל "Foolish". בהמשך השנה, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם צ'ארלי טפט , את הסינגל "Higher Ground". ב-21 בנובמבר באותה שנה, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם מליסה סטיל , את הסינגל "I Loved You".
ב-14 בינואר 2015, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם Pianoman, את הסינגל "Cast A Spell". ב-10 באפריל באותה שנה, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם אלכס ניואל, את הסינגל "All Cried Out". ב-14 באוגוסט באותה שנה, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם קרן הרדינג , את הסינגל "Feel Good (It's Alright)".
ב-18 במרץ 2016, הצמד הוציא את הסינגל "Nothing Like This". ב-1 ביולי באותה שנה, הצמד התארח, יחד עם סיגלה, בסינגל "Don't Need No Money" של אימאני ויליאמס .
ב-16 ביוני 2017, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם אסטריד אס, את הסינגל "Just for One Night".
ב-6 ביולי 2018, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם ברין כריסטופר, את הסינגל "Me, Myself &amp; I".
מארק ראלף
מארק ראלף (באנגלית: Mark Ralph; נולד ב-2 במאי 1974) הוא מפיק מוזיקלי, רמיקסר ופזמונאי בריטי.
ביוגרפיה.
ראלף נולד בסטוק-און-טרנט, סטפורדשייר, אנגליה.
ראלף התחיל את הקריירה שלו כגיטריסט, מקליט ומנגן בלייב עם פט שופ בויז, רינגו סטאר, סליי אנד רובי , Screaming Lord Sutch , אדווין קולין , הולי ג'ונסון , רון ווד, ו-Fatback Band . הוא חבר בלהקה Filthy Dukes , שהוציאה אלבום אולפן אחד.
הוא הפיק וכתב מספר שירים למספר אמנים, בין היתר לג'ס גלין, יירס אנד יירס, ג'קס ג'ונס, קרייג דייוויד, אליס צ'אטר, קלין בנדיט, אשר, טינשיי, רודימנטאל, בקי היל, ראג-אנ'-בון מאן, הוט צ'יפ, קייגו, טייק ד'את, סיגלה, רה, טום ווקר, בלונד ולינדזי לוהן.
ציפורי שלג לא עפות
ציפורי שלג לא עפות (באנגלית: Snowbirds Don't Fly) היא קשת סיפור, שפורסמה בחוברות הקומיקס גרין לנטרן ביקום DC על ידי חברת ההוצאה לאור DC קומיקס, ונמשכה לאורך שתי חוברות בין אוגוסט/ספטמבר לאוקטובר/נובמבר 1971. את הסיפור כתב דניס או'ניל, בעוד ניל אדמס אייר אותו.
העלילה מציגה את ההתמכרות לסמים של רוי הרפר, עוזרו של גיבור-העל החץ הירוק, והמאבק של החץ והאל ג'ורדן בסחר בסמים. זו התצוגה השנייה במדיום הקומיקס של סמים, לאחר קשת הסיפור "" בחוברות דמותו של ספיידרמן בחברה המתחרה מארוול קומיקס. "ציפורי שלג לא עפות" נחשבת לאחד הסיפורים הידועים ביותר של החץ הירוק, והיא זכתה מלבד שבחי המבקרים ופרס שהאזאם גם למכתב הוקרה אישי של ראש עיריית ניו יורק ג'ון לינדזי.
קשת הסיפור התפרסמה בחוברות "Green Lantern Vol. 2 #85-86", כשתאריך היציאה המוטבע על שעריהן הוא אוגוסט ונובמבר 1971 בעוד בתוך החוברת עצמה תאריכי היציאה הכתובים הם ספטמבר ואוקטובר 1971 – ועל כן השימוש בלוכסן בנוגע ליציאה לאור.
פיתוח.
במהלך שנות ה-60, כותר הקומיקס "Green Lantern" עמד על סף ביטול. לאחר ריצה מוצלחת עם דמויות ליגת הצדק, הכותב דניס או'ניל המתנה לכותר אודות הדמות גרין לנטרן בהרפתקאות משותפות עם החץ הירוק. או'ניל, שהוביל קו של יצירות שמאלניות בעלות מודעות חברתית, המשיך את המהפך של אוליבר קווין, האלטר-אגו של החץ הירוק, מפלייבוי מיליארד אל גיבור-על עירוני, אותו התחילו בוב האני והמאייר ניל אדמס בשנים קודם לכן. לאור החופש היצירתי אותו או'ניל קיבל, היות שהכותר ממילא כמעט והתבטל, הוא החליט לשלב בו באופן ניכר יותר אקטיביזם ופן מסוים של עיתונאות. בהתייחסו לזה, או'ניל אמר כי "זה היה מצב שבו לאף אחד לא היה מה להפסיד, ואני חושב שכתיבה על דברים שהדאיגו אותי באמת הוציאה ממני רמה גבוהה יותר של אומנות. כמו כן, זה נתן לי לפתור בעיות אמיתיות שלא התמודדתי איתן לפני כן". אל העבודה על הכותר היה אמור להצטרף במקור גיל קיין, אך לבסוף היה זה המאייר אדמס ששב אל הדמות.
הריצה של או'ניל ואדמס זכתה לתשומת לב תקשורתית גבוהה ולשבחים מן המבקרים. כמו כן, השניים זכו במאי 1971 בחמישה פרסי שהאזאם על עבודתם. עם זאת, הם התחילו להרגיש מיצוי וראו בסיפוריהם חסרי רלוונטיות אמיתית. אדמס דחף לכתיבת סיפור שיעסוק בהתמכרות לסמים, תמה בה גם או'ניל רצה לעסוק. עבור השניים היה זה דבר אישי, שכן אדמס התנדב במרכז השכונתי שלו לגמילה מסמים ואו'ניל התגורר בשכונה עם מספר רב של מכורים לסמים. כאשר אדמס אייר, יחד עם דיק ג'ורדנו, את עטיפת החוברת בה נראית דמותו של רוי הרפר מזריק הרואין, העורך יוליוס שוורץ דחה את הסיפור, מאחר שרשות הקומיקס הייתה מתנגדת לפרסום בגלל קוד האתיקה של הקומיקס שאסר בתכלית האיסור את השימוש בסמים ללא קשר לתוכן הסיפור. שוורץ תמך באופן עקרוני בפרסום קשת הסיפור, אך הוא מצא בקוד האתיקה של הקומיקס כמגבלה הגדולה ביותר להתמודדות עם סוגיות חברתיות בקומיקס.
אז, חברת ההוצאה לאור המתחרה מארוול קומיקס פרסמה את קשת הסיפור "" בחוברות דמותו של ספיידרמן. בסיפור זה, הארי אוסבורן מתמכר לסמים מדיכאון על כך שאהובתו מרי ג'יין ווטסון מראה סימני חיבה לאדם אחר. רשות הקומיקס אסרה את פרסום שלושת החוברות של אותו הסיפור, ואלו היו למעשה גיליונות הקומיקס הראשונים מאז היווסדות רשות הקומיקס ב-1954 שפורסמו ללא גושפנקה שלה. אדמס ציין במורת רוח כי "יכולנו לעשות את זה קודם ולהיות אלה שיעשו מהלך גדול", והקניט את סיפורו של סטן לי בטענה כי "לקחת כדור וללכת על הגג זה לא מסוג הדברים שבאמת קורים". מיד לאחר פרסום הסיפור של מארוול, כלל המוציאים לאור נפגשו כדי לשכתב לחלוטין את קוד האתיקה של הקומיקס – ובכך אפשרו את פרסום הסיפור של או'ניל ואדמס.