הגרעין ההיסטורי שעליו התבסס רות היו הרעיונות הבדלניים שנפוצו באתה תקופה בארצות הברית והתנגדו להתערבות אמריקאית במלחמת העולם השנייה. אחד הנציגים הבולטים של גישה זו היה צ'ארלס לינדברג, דובר תנועת , הגוף הבדלני הגדול ביותר. בנוסף היה לינדברג אנטישמי ופרו-נאצי: באוקטובר 1938 קיבל מהרמן גרינג את אות , ובנאום שנשא בשנת 1941 אמר ש"הסכנה הגדולה ביותר הנשקפת לאמריקה (מצד היהודים) הוא בעלותם והשפעתם הנרחבות על תעשיית הקולנוע שלנו, העיתונות, הרדיו והממשלה שלנו" (עמ' 22).
רות הצהיר שהרעיון לסיפור הגיע מקריאת הטיוטות לאוטוביוגרפיה של , שבה הוא מעיר שחלק מהסנאטורים הרפובליקנים היותר שמרנים רצו להריץ את לינדברג נגד רוזוולט במרוץ לנשיאות.
רות מתבסס גם על חוויותיו האישיות באותה תקופה כילד בעיר ניוארק שבניו ג'רזי. באוטוביוגרפיה שלו, "The Facts" (העובדות), כתב רות על האווירה הגזענית והאנטישמית שהייתה חלק מנוף ילדותו בניוארק. בכמה מקומות בספר זה הוא מתאר איך ילדים בשכונה הותקפו רק משום שהם יהודים.
עלילה.
הספר מתאר היסטוריה חלופית לתקופה שמחודש יוני 1940 ועד אוקטובר 1942 – תקופה שבהתאם להיסטוריה החלופית, לינדברג נבחר בה לנשיא ארצות הברית, וכיהן בתפקיד זה עד להיעלמו בטיסה במטוסו, "ספיריט אוף סנט לואיס". נטייתו הפשיסטית של לינדברג גרמה לנטייה הדרגתית ואיטית של הציבור בארצות הברית לעבר הפשיזם והאנטישמיות.
המספר הוא פיליפ רות הילד, שהיה בן שבע בתחילת הספר. גיבורים נוספים הם בני משפחתו: אביו הרמן, סוכן ביטוח; אמו בֶּס, עקרת בית; אחיו המבוגר ממנו בחמש שנים, סנדי, שנודע בכישרון הציור שלו; בן דודו אלווין, שעבר לקנדה על מנת להצטרף לכוחות הנלחמים בגרמנים; דודתו אוולין; דודו מונטי; וכן אחדים משכניו בניוארק – בני גילו ומבוגרים. בספר תשעה פרקים, שכל אחד מהם עוסק בתת-תקופה מתוך התקופה הכוללת של התרחשות העלילה. כל הפרקים מסופרים על ידי פיליפ רות הילד מלבד חלק מפרק 8, המובא כתיאור מתוך הארכיונים של בית הקולנוע "ניוזריל" בניוארק – בית קולנוע שעסק אך ורק בהקרנה של יומני קולנוע (newsreel).
המדרון החלקלק של האנטישמיות.
נושא מרכזי בספר הוא התדרדרותה של ארצות הברית במדרון החלקלק של האנטישמיות בעקבות בחירתו של לינדברג לנשיא.
התפתחויות אלה מלוות בפחד מתמיד מהעתיד בקרב היהודים. פחד זה מלווה בלבטים על דרך הפעולה הנדרשת: האם להגר לקנדה, כמו משפחת טירשוול? האם לתמוך בשלטון החדש וליהנות ממנעמיו, כפי שנהג הרב בנגלסדורף? האם לציית להוראה לעבור מניוארק לקנטקי? בנוסף לשאלות מעשיות אלה, מתקיימים ויכוחים פוליטיים, גם בקרב היהודים, בין תומכי הנשיא לינדברג ובין מתנגדיו. ויכוחים אלה נערכים גם בתוך משפחת רות, ומגיעים לשיאם בחילופי מהלומות בין הרמן רות לאחיינו אלווין.
שם הספר.
שם הספר, "הקנוניה נגד אמריקה", מופיע שלוש פעמים בספר. בשתי הפעמים הראשונות הוא מופיע כציטוט מדבריו של וולטר וינצ'ל, המדבר על "הקנוניה הפשיסטית לקעקע את הדמוקרטיה האמריקאית" (עמ' 259) ועל "הקנוניה ההיטלראית נגד אמריקה" (עמ' 278). בפעם נוספת הוא מופיע דווקא בצד הנגדי, כציטוט הסבר של ה-FBI למעצרו של הרב ליונל בנגלסדורף, בחשד שהוא "נמנה עם מנהיגי "הקנוניה היהודית נגד אמריקה" (עמ' 336).
עטיפת הספר.
עטיפתו המקורית של הספר, ובעקבותיה גם עטיפת הגרסה העברית, מכילות מרכיב גרפי יחיד, והוא בול דואר אמריקאי ירוק בערך נקוב של סנט אחד המוקדש לפארק הלאומי יוסמיטי, מסדרת בולי הפארקים הלאומיים של ארצות הברית משנת 1934, שעליו נוסף צלב קרס שחור. בול זה מייצג סיוט שהיה למספר, הוא פיליפ רות הילד, שהיה אספן בולים נלהב, לפיו "צלבי קרס יוטבעו על הפארקים הלאומיים שלי" (עמ' 67).
דמויות היסטוריות בספר.
בספר מופיעות דמויות היסטוריות רבות, מהן שרק מוזכרות בשיחותיהם של הגיבורים, ומהן שניתן להן חלק פעיל בעלילה. להלן אחדות מהן:
בעלי חלק פעיל בעלילה:
מוזכרים בשיחותיהם של הגיבורים:
כיוון שהספר הוא היסטוריה חלופית, ניתן בסופו נספח המציג את הכרונולוגיה האמיתית של הדמויות הראשיות.
חשיבות ספרותית וביקורת.
ככלל, התקבל הספר יפה. ג'ונתן יארדלי מהוושינגטון פוסט, שחקר לעומק את הטיפול של הספר בדמותו של לינדברג, סיכם את חוויותיו מהספר: "מרגש עד כאב", ו"סיפור אמריקאי מקורי". הביקורת של הניו יורק טיימס תיארה את הספר כ"רומן פוליטי נפלא" וכן "מאיים, מלא חיים, חלומי, בלתי מתקבל על הדעת ויחד עם זאת מציאותי באופן מפחיד". בלייק מוריסון מהגארדיאן שיבח: ""הקנוניה נגד אמריקה" בורא את מציאותו באופן סמכותי, במשפטים ארוכים וגמישים, שנושאים אותך מעבר לספקנותך ויחד עם זאת, תשומת לב ליומיומי: למראות וקולות, טעמים וריחות, שמות משפחה וכינויים – ההצטברות של כל אותן עובדות חיים קטנות – פוטרות אותך מכל שאריות הספקנות".
הסופר ביל קאופמן מבקר את הדרך שבה הספר מתאר את הלך הרוח האנטישמי בקרב החברה האמריקנית ובקרב הקתולים בפרט, וכן את הדרך שבה מתוארות דמויות אמיתיות כמו לינדברג, לדבריו זאת "פגיעה והוצאת דיבה למתים". מבקרים רבים רואים בספר משל פוליטי כנגד ממשל בוש ומדיניותו שלהם התנגד רות, אך הוא שלל את הפרשנות האלגורית לספרו.
ב-2005 הספר זכה בפרס הרומן ההיסטורי על שם ג'יימס פנימור קופר הניתן על ידי אגודת ההיסטוריונים האמריקנים. כמו כן הוא זכה בפרס סיידווייז להיסטוריה חלופית.
עיבוד טלוויזיוני.
ב-18 בינואר 2018 דווח כי יוצר הסדרה הסמויה, דייוויד סיימון יעבד סדרה בת 6 פרקים על הרומן. הצילומים נערכו בג'רזי סיטי והסדרה תשודר ברשת HBO.
הקרנת הבכורה של מיני הסדרה הייתה ב16 במרץ 2020.
הטינה 3
הטינה 3 (באנגלית: 3 The Grudge) הוא סרט אימה וסרט המשך לסרט הטינה 2 משנת 2006. הסרט יצא בשנת 2009, בוים על ידי טובי וילקינס ונכתב על ידי טקאשי שמיזו. בניגוד לשני הסרטים הקודמים בסדרת הטינה שהיו בעלי עלילה לא ליניארית והציגו את קטעי העלילה לא לפי סדר התרחשותם, הסרט הטינה 3 הוא בעל עלילה ליניארית והוא מציג את קטעי העלילה לפי סדר התרחשותם, ונוסף על כך לא הופץ בקולנוע, אלא יצא ישירות ל-DVD.
עלילה.
ג'ייק קימבל (היחיד ששרד את הסרט השני) נהרג על ידי קיאקו בבית החולים הפסיכיאטרי שבו הוא מאושפז. הפסיכיאטרית שטיפלה בו ד"ר פרנסין סאליבן, האמינה שג'ייק סבל מסכיזופרניה, אך כאשר היא מוצאת את גופתו המתה, היא מחליטה לחקור את נסיבות מותו. הידיעה על מותו של ג'ייק מגיעה לאישה יפנית בשם נאוקו קוומטה, שגרה בטוקיו יחד עם בעלה דאיסוק. נאוקו סבורה שאחותה קיאקו היא זו שגרמה למותו של ג'ייק (בעקבות הרציחות הרבות שהתרחשו בבית המשפחה והעובדה שאליסון התגוררה גם בטוקיו וגם בשיקגו), ולכן היא מחליטה לנסוע לבניין הדירות שבשיקגו, כדי לשים סוף לקללה. בינתיים רוב הדיירים שבבניין הדירות שבשיקגו, או נהרגו על ידי אחת מהרוחות של בני משפחת סא'אקי, או עזבו את הבניין בגלל הקללה, ונותרו בו רק דיירים מעטים הכוללים את בעל הבית מקס, שתי אחיותיו ליסה ורוז, שסובלת מאסתמה חריפה, וציירת בשם גרטשן שעושה לרוז בייביסיטר כשמקס וליסה עסוקים. מיסטר פרסקי, הבוס של מקס, מאיים לפטר את מקס מפני שהוא לא מצא דיירים חדשים שיגורו בבניין, אך מקס אומר לו שמגיעה דיירת חדשה לבניין. הדיירת מתגלה כנאוקו והיא משכירה דירה בקומה שמעל לדירתם של מקס, ליסה ורוז.
נערה בשם ברנדה עוזבת את בניין הדירות יחד עם אימה רנה, אך כאשר הן מגיעות לביתם החדש, טאקאו מטביע באמבטיה את ברנדה בזמן שרנה פורקת מזוודות. קיאקו יוצאת מאחד הציורים של גרטשן והורגת אותה. ליסה מגיעה להלוויה של ג'ייק, ושם היא פוגשת את ד"ר סאליבן שמבקשת ממנה להתלוות אליה למשרדה. במשרד ד"ר סאליבן מספרת לליסה על משפחת סא'אקי ועל ההזיות של ג'ייק. מקס מוצא את גופתה המתה של גרטשן, וליסה מתחילה לחשוב שהרציחות שקרו בטוקיו לפני שש שנים, הן הגורמות לאירועים המוזרים שקורים בסביבת הבניין, ולכן היא מודיעה לבן זוגה אנדי שהיא לא תעבור איתו לניו יורק כפי שהם תכננו קודם. קיאקו הורגת את ד"ר סאליבן בבית החולים, ולאחר מכן היא הורגת את אנדי בבניין הדירות, ומיסטר פרסקי נהרג על ידי טושיו במכוניתו. נאוקו מספרת לליסה שהיא אחותה הצעירה של קיאקו, ושבילדותן אימן נקגאווה הייתה נותנת לקיאקו לשתות דם של רוחות רעות שהיו בגופם של מטופליה, וזה היה גורם לרוחות הרעות לצאת מגופם של מטופליה ולהיכלא בגופה של קיאקו. הרוחות הרעות שנכלאו בגופה של קיאקו הרעילו את נשמתה, ולכן גם קיאקו נהפכה לרוח רעה לאחר מותה. נאוקו מתכננת לבצע בבניין טקס גירוש שדים שדומה לטקסים שאמה הייתה מבצעת, והיא מבקשת מליסה שהיא ורוז ישתתפו בטקס. ליסה מסרבת בהתחלה, אך כאשר היא מגלה שטאקאו השתלט על גופו של מקס, היא נאלצת להסכים.