גרקוב נולד בעיר בולגרד אשר בחבל בסרביה ואת השכלתו התיכונית רכש בעיר הולדתו. הוא הוסמך למשפטים באוניברסיטת אקס-אן-פרובאנס שבצרפת. גרקוב עבד כעורך דין בעיר בראילה ולאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) היגר לנסיכות בולגריה ומונה לנשיא בית המשפט העליון בסופיה. בהמשך, היה חבר באספה הלאומית הראשונה של בולגריה ואף יושב הראש שלה לתקופה קצרה ב-1883. לאחר מכן מונה לשר המשפטים בממשלתו של טודור בורמוב והמשיך בתפקידו זה גם בממשלתם של קלמנט טרנובסקי ולאוניד סובולב. ב-1886 מונה לשגריר נסיכות בולגריה לאימפריה העות'מאנית והוצב באיסטנבול ובהמשך, מונה על ידי סטפן סטאמבולוב לחבר משלחת איתור המועמד לתפקיד נסיך בולגריה, לאחר שאלכסנדר בטנברג ויתר על כיסאו.
בין 1890 ל-1894 כיהן בממשלתו של סטפן סטאמבולוב כשר הפנים ולתקופה מסוימת גם כשר המשפטים. לאחר פרישתו של סטאמבולוב מראשות הממשלה, עבר גרקוב ל"מפלגת העם הליבראלית" ונבחר ליושב ראשה. ב-1899, לאחר התפרקות הקואליציה בראשון קונסטנטין סטואילוב, הטיל עליו הנסיך פרדיננד להקים ממשלת קואליציה אשר תשלב בין חברי מפלגת העם הליבראלית, המפלגה הפרוגרסיבית והמפלגה הליברלית-רדוסלאבובית בראשות וסיל רדוסלאבוב. ממשלת הקואליציה שהקים סבלה מחוסר יציבות ובאוקטובר 1899 הוא נאלץ להתפטר. גרקוב חזר להנהיג את מפלגת העם הליבראלית וב-1901 הלך לעולמו והוא בן 54 שנים.
גרקוב והקהילה היהודית.
ב-1889 הגישה הנהגת הקהילה היהודית לאישור ממשלת בולגריה הצעה במסגרתה היא תנוהל באמצעות קונסיסטוריה מרכזית. את ההצעה קיבלו ראשי הקהילה מהרב צדוק כהן מצרפת. מספר חודשים לאחר הגשת הבקשה מונה גרקוב לשר החוץ והדתות ובהנחיית ראש הממשלה סטאמבולוב הוא אישר את הבקשה.
בספטמבר 1891 הוזמן הרב הראשי ליהודי בולגריה ד"ר סימון דנקוביץ לפתיחת מושב האספה הלאומית הבולגרית. הרב התיישב ליד ראש הכנסייה הבולגרית ולא במקום שהוקצה לו בתא הדיפלומטים הזרים, משום שסבר שכך ראוי יותר. השר גרקוב התעמת עם הרב דנקוביץ ולאחר ויכוח אשר גלש לטונים גבוהים, הורה לרב לשבת במקום שהוקצה לו. למחרת תבע השר גרקוב מראשי הקונסיסטוריון לפטר לאלתר את הרב דנקוביץ. ניסיונות הפשרה לא הועילו והרב נאלץ לעזוב את תפקידו ואת בולגריה.
אחמט דבוטאולו
אחמט דבוטולו
תקוה וינשטוק
תקוה וַינשטוק לוריא (נולדה בכ"ד בכסלו תרפ"ו, 11 בדצמבר 1925) היא עיתונאית ישראלית, לשעבר חברת מערכת "מעריב".
ביוגרפיה.
וינשטוק נולדה בשנת 1925 בשם תקוה נאדיה כהן, בתם של ד"ר נפתלי כהן וצלה לבית אטינגון, ילידת רוסיה, בת למשפחה עשירה של חסידי חב"ד. הוריה נישאו בארץ ישראל ולאחר נישואיהם עברו להתגורר בפריז בירת צרפת, שם נולדה בתם. הנישואים לא עלו יפה; לאחר גירושיהם שבה אמה לפתח תקווה, ואילו אביה השתקע בצרפת.
וינשטוק גדלה בפתח תקווה. בשנת 1935 נישאה אמה לד"ר יהודה (צבי אריה) (הירש לייב) וינשטוק (לימים יששכרי) (1909–1965). וינשטוק, יליד ורשה, היה מורה בתיכון ומפקח של רשת "תרבות" העברית בפולין, מפעילי "הפועל המזרחי" שעלה לארץ ישראל ב-1926. בארץ ישראל עבד כעורך דין בתל אביב ופעל כעסקן ציבורי בענייני קק"ל וקרן היסוד.
התחנכה בבית ספר עממי במושבה ובגימנסיה "אחד העם" בפתח תקווה. לאחר מכן המשיכה ללימודי ספרות והיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. הייתה יו"ר ויצו הצעירה.
את דרכה העיתונאית החלה וינשטוק ביומון "הבוקר", ובשנת 1949, כשהייתה בת 22, החלה לכתוב כתבות ופיליטונים בעיתון "מעריב". היא המשיכה לכתוב במעריב אל תוך שנות ה-80 ובמשך שנים רבות הייתה חברת מערכת "מעריב" ו"את". בנוסף כתבה מדורים ב"על המשמר", ב"משמר לילדים" ועוד.
נישאה לירוחם לוריא (1914–1977), משורר, מתרגם ועורך, נכדו של אהרן שלוש, ממייסדי נווה צדק.
בראשית שנות ה-60 נולד בנם היחיד, יששכר (שָׂכִי) לוריא.
דודתה (אחות אמה) הייתה הפסנתרנית נדיה אטינגון-רייכרט (ובן זוגה – ישראל רייכרט, מחלוצי המחקר החקלאי בישראל).
תקוה ויינשטוק
תקוה ווינשטוק
מיזוג משולש הופכי
אצטדיון האתלטיקה העירוני
סקריצ'ין
אברהם בר דוד
אברהם בר דוד (נולד ב-26 בינואר 1938) הוא איש צבא ומנהל ישראלי כיהן כקצין תותחנים ראשי בדרגת תת-אלוף.
ביוגרפיה.
בר דוד נולד בפשקאן שברומניה, בנם של מרקו ורבקה. בתקופת מלחמת העולם השנייה הסתתר עם משפחתו ונדד בין בתי איכרים גויים. לאחר המלחמה שגילו כי ביתם בפשקאן נתפס על ידי חיילים רוסים, עברה המשפחה להתגורר ברומאן. עלה לישראל ב-1951 עם הוריו בספינה טרנסילבניה. המשפחה נקלטה בשער העלייה, והוא גדל ולמד בבאר שבע. ב-1956 התגייס לצה"ל כעתודאי והחל בטירונות בבה"ד 4, עם פרוץ מלחמת סיני הועבר לחיל התותחנים ושימש במלחמה כמעמיס תחמושת. עבר קורס משנה טכני ושירת בגדוד 403, גדוד תותחים מתנייעים M-50. ב-1957 סיים בהצטיינות קורס קציני חת"ם ושימש כמדריך בבית הספר לתותחנות שדה (ביסל"ת). ב-1962 השתתף במבצע סנונית כקנ"א (קצין ניהול אש) בגדוד 402 ואף מילא תפקיד סמג"ד במבצע. לאחר שהדריך בקורס קצינים מונה למפקד סוללה בגדוד 404 ועבר קורס מפקדי פלוגות שריון. מונה לסגן מפקד גדוד 334, גדוד מרגמות כבדות בחטיבת גולני והוביל את הגדוד במלחמת ששת הימים. בשנים 1967 עד 1969 פיקד על קורס קציני תותחנים. שימש קצין הדרכה חילי ובמינוי חירום פיקד על גדוד 332 גדוד תותחנים מוצנח, ועסק במטה החיל בתוכניות להטמעת נשק השלל במערך צה"ל. בדצמבר 1969 מונה למפקד גדוד 334, גדוד מרגמות 160 מ"מ הראשון בצה"ל, ופיקד עליו בתקופת מלחמת ההתשה. ב-1971 מונה לסגן מפקד עוצבת כידון, אגד ארטילרי סדיר בפיקוד הדרום. יצא להשתלמות בבית הספר לתותחנות שדה בפורט סיל שבארצות הברית, בספטמבר 1973 מונה למפקד התותחנים הפיקודי בפיקוד הצפון, תפקיד בו שירת במלחמת יום הכיפורים. לאחר המלחמה שימש ראש ענף מחקר בחיל. ב-1974 מונה למפקד ביסל"ת וב-1976 לקצין תותחנים ראשי בדרגת תת-אלוף, תפקיד בו כיהן עד 1980. היה חבר בצוות ההקמה של מפקדת חילות השדה ושימש שם ראש המטה. שימש סגן ראש חטיבת תורה והדרכה והשתחרר ב-1982. בשירות המילואים שירת כעוזר שר הביטחון לענייני חירום.
לאחר שחרורו הקים חברה בשם "תמוז מערכות שליטה". השתלב בפרויקטים בתחום פיתוח הארטילריה, שימש מנכ"ל ונשיא "ניר אור תעשיות צבאיות", מנכ"ל חברת "מפרולייט", דירקטור בבנק מסד. בשנת 1990 מונה למנכ"ל חברת "סולתם".
מ-2005 כיהן כיו"ר דירקטוריון בחברה הציבורית "אימקו תעשיות" העוסקת בתחום מערכות ומוצרים לרכב קרבי משוריין וחילות השדה, מערכות בקרה ופיקוד לחיל האוויר וציוד אלקטרוני ואלקטרומכני. במקביל כיהן בר דוד כיו"ר ו"ר פורום רק"מ (רכב קרבי משוריין) בהתאחדות התעשיינים, והוביל את המאבק נגד סגירת פרויקט טנק המרכבה.
ביוני 2016 נבחר בר דוד ליו"ר עמותת דיירי הדיור המוגן בישראל.
בר דוד בוגר לימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב. נשוי ליפה עימה התחתן בגיל 22.
דליפת מסמכי התכתובות הדיפלומטיות של ארצות הברית
אלכס לייפסן
אלכסנדר ז'יבוג'ינוביץ' (בסרבית קירילית: Александар Живојиновић; נולד ב-27 באוגוסט 1953), הידוע בשם הבמה שלו אלכס לייפסן (באנגלית: Alex Lifeson) הוא מוזיקאי קנדי, הידוע בעיקר בתור הגיטריסט של הלהקה הקנדית ראש. בקיץ 1968, הקים לייפסן את להקת ראש עם חברו המתופף ג'ון רוטסי, שהוחלף על ידי ניל פירט אחרי אלבום אחד בלבד עם הלהקה.
בלהקת ראש מנגן לייפסן בגיטרה אך גם בכלי נגינה אחרים כגון מנדולינה ובוזוקי. בנוסף הוא עושה קולות רקע בהופעות ולעיתים מנגן על קלידים.
שם משפחתו המקורי, ז'יבוג'ינוביץ', משמעותו בסרבית "בן החיים". לכן שמו תורגם לאנגלית בתרגום מילולי ל-"Lifeson".
ב-1996 הוציא אלבום סולו בשם "Victor" בו הוא שר, מנגן בגיטרה, בבס ובקלידים. האלבום לא זכה להצלחה מרובה.
בשנת 1996 הפך לייפסן, יחד עם שני חבריו ללהקה, לחבר במסדר קנדה בדרגת קצין.
הליופאוזה
הליופאוזה מהווה את הגבול הסופי של השפעת רוח השמש, שהיא זרם של חלקיקים תת-אטומים מיוננים, הנפלטים מהשמש לכל הכיוונים ויוצרים בועה ענקית הנקראת בשם הליוספירה, אשר נעה יחד עם מערכת השמש במרחב הבין כוכבי.
רוח השמש נעה במרחבי מערכת השמש במהירות על קולית של 1.6 מיליון קמ"ש. במרחק של 94 יחידות אסטרונומיות מהשמש, מהירות זו נופלת לערך תת-קולי ומצב זה נקרא הלם הסיום. משם ישנו אזור המכונה heliosheath. אזור זה סוער ויש בו בועות מגנטיות ענקיות. במרחק של 118 יחידות אסטרונומיות מהשמש רוח השמש עוצרת לחלוטין, ואזור זה נקרא אזור עמידה במקום, והוא מהווה את תחילת ההליופאוזה. לא ידוע מה עובייה, אך מעבר לה מתחיל המרחב הבין כוכבי, שבו ישנם חלקיקים תת-אטומים הנפלטים מגופים אחרים בגלקסיה של שביל החלב. חציית ההליופאוזה ניתנת לזהוי באמצעות ירידת הטמפרטורה של היונים, שינוי בכיוון השדה המגנטי וגידול בעצמת הקרניים הקוסמיות שמקורן בגלקסיה. במאי 2012 נרשמה עליה חדה של 9% בחודש בקרינה הקוסמית שמדדה גשושית החלל וויאג'ר 1 לאחר גידול הדרגתי של 25% מינואר 2009 לינואר 2012 - סימן לקרבה להליופאוזה. בספטמבר 2013 הודיעה נאס"א שהגשושית חצתה את ההליופאוזה ב-25 באוגוסט 2013.
קישורים חיצוניים.
הארמייה השמינית
דייוויד פטרי
סר דייוויד פטרי (באנגלית: David Petrie; 9 בספטמבר 1879 – 7 באוגוסט 1961) היה מומחה מודיעין, מבכירי משטרת הודו הבריטית, והמנהל הכללי השלישי של שירות הביטחון הבריטי (MI5) בשנים 1941-1946.
שירותו בהודו.