בגיל צעיר התחיל יצחק בפולין בכתיבת פרוזה ושירה. לאחר מעברו לבלגיה החל לפרסם שירים וסיפורים בעיתונות היידיש המקומית. כמה משיריו ומאמריו תורגמו לפלמית והולנדית והופיעו בכתבי יד מקומיים.
יצחק ענפי כתב רשימות וטורים לעיתוני "הארץ", "היסוד", "הצופה" ו"הצופה לילדים".
בשנת 1956 פורסם סיפורו "ניסל הסבל" אודות חיי עיירה יהודית בפולין במסגרת הספר "חמישים סיפורים", בהוצאת "מוסד הרב קוק".
בשנת 1958 יצא ספרו "בשבילי המקרא" ב"הוצאת יבנה", בו כתב והרחיב על סיפורי המקרא.
בשנת 1960, ביום השנה לפטירתו, יצא ספרו "יחיד בין רבים" (בהוצאת יבנה), המתאר דמויות יהודים כפריים בודדים בתוך הכפר הנכרי. בחלקו השני הנציח את דמויות העיירה צוייזמיר, שהיא ערש ילדותו. יצחק ענפי סיים לכתוב את הספר, אך לא זכה להוציא אותו לאור בחייו.
בשנת 2009, כ-40 שנה לאחר מותו, פורסם אוסף מכתביו הכולל משלים, אגדות וסיפורים בשירה ובפרוזה, במסגרת הספר "בשבילי הגן". כלל היצירות בספר זה מתייחסות לאדם וליחסיו עם החי והצומח שבסביבתו.
קסטר סמניה
מוקגאדי קסטר סמניה (Mokgadi Caster Semenya; נולדה ב-7 בינואר 1991) היא אתלטית דרום אפריקאית, פעמיים רצופות האלופה האולימפית (לונדון 2012, ריו דה ז'ניירו 2016), ושלוש פעמים אלופת העולם (ברלין 2009 טגו 2011, ולונדון 2017), בריצת 800 מטר.
בעקבות ניצחונה באליפות העולם ב-2009, נודע שסמניה נאלצה לעבור "בדיקת מגדר" , והיא הושעתה מתחרויות בינלאומיות עד 6 ביולי 2010, אז אישרה לה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF) לחזור להתחרות. באותה שנה נבחרה סמניה לרשימת "50 האנשים המשפיעים של 2010" מטעם כתב העת הבריטי ניו סטייטסמן. היא הפכה לסמל של המאבק של נשים היפר-אנדרוגניות להשתתף בתחרויות ספורט בינלאומיות, ונגד סימונם כ"לא-נשים", והציפה סוגיות רבות בתחום ספורט, מגדר וביואתיקה.
ביוגרפיה.
סמניה נולדה בגא-מסלונג, כפר סמוך לפולוקוואנה שבדרום אפריקה, וגדלה בכפר פיירלי, אשר במחוז לימפופו. הוריה הם דורוס וג'ייקוב סמניה, ולה שלוש אחיות ואח. סמניה סטודנטית למדעי הספורט באוניברסיטת נורת ווסט. בפברואר 2018 דווח שסמניה יחד עם שלושה חברים ספורטאים אחרים, הותקפו על ידי קבוצת סטודנטים לבנים בהתקפה גזענית בפאב סמוך לאוניברסיטה, וכשהמשטרה הוזעקה, אף הם הכו את הספורטאים השחורים.
סמניה התחילה לרוץ כחלק מאימונים כשחקנית כדורגל, והופעתה הבינלאומית הראשונה כרצה הייתה באליפות העולם לנוער, שנערכה בבידגושץ' ב-2008. סמניה השתתפה בריצת 800 מטר, אך לא הצליחה לעבור את שלב המוקדמות. במשחקי חבר העמים לנוער שנערכו באותה שנה בפונה זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:04.23 דקות.
קריירה.
ביולי 2008 השתתפה סמניה באליפות העולם באתלטיקה לנוער, וזכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר. היא זכתה שוב בזהב במשחקי חבר העמים הבריטי לנוער באותה השנה, עם תוצאה של 2:04.23.
באליפות אפריקה לנוער שנערכה במאוריציוס ב-2009, זכתה סמניה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בשיא לאומי חדש (לנוער ולבוגרות) של 1:56.72 דקות, תוצאת השנה בעולם לבוגרות, ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:08.01 דקות.
באוגוסט זכתה סמניה במדליית הזהב באליפות העולם באתלטיקה 2009 בריצת 800 מטר, בתוצאה של 1:55.45, שוב התוצאה המהירה בעולם לאותה השנה.
בדצמבר 2009, כתב העת לספורט "Track and Field News" מינה את סמניה למקום ראשון בין אצניות 800 מטר לאותה שנה.
סוגיית "הבדיקה המגדרית" של 2009.
באליפות העולם שנערכה בברלין באותה שנה, הפתיעה סמניה כשזכתה במדליית הזהב בריצת 800 מטר, בתוצאה 1:55.45 דקות. לאחר זכייתה, התברר כי מספר שבועות לפני האליפות, דרשה ממנה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית לבצע בדיקה כדי לוודא שהיא אכן אישה, בשל ריצתה המהירה באופן חריג ובשל מבנה גופה הזכרי כביכול. מאוחר יותר עברה סמניה בדיקות לאימות המין הביולוגי, אך תוצאותיהן נותרו חסויות.
IAAF מעולם לא פרסמו את תוצאות הבדיקות, אך חלקן הודלפו לתקשורת, לפיהן לסמניה "מאפיין אינטרסקס" כלשהו, והנושא עורר עניין ציבורי רב ברחבי העולם.
בינתיים, עלו שלל תגובות שליליות לגבי פעולות IAAF. מספר ספורטאים, ביניהם האצן לשעבר מייקל ג'ונסון, פרסמו ביקורות ציבוריות נגד IAAF. התנגדויות חריפות באו מצד מגוון גורמים בדרום אפריקה, כולל האשמות בגזענות ואימפריאליזם מצד IAAF, מכיוון שסוג זה של חשדות מופנה כמעט תמיד כלפי ספורטאיות שחורות, והצהרה מצד שר הספורט והתרבות של דרום אפריקה, מקהנקסי סטופיל, שאמר כי אם תילקח ממנה מדליית הזהב, תהייה על כך "מלחמת עולם שלישית", כלשונו. בין ההתנגדויות של מנהיגים אזרחיים, פוליטיקאים, ומבקרי תרבות נכללו הטענות שזכותה של סמניה לפרטיות וזכויות האדם שלה הופרו באופן בוטה, בנוסף לטענות לגזענות נגדה.
על פי הצהרת IAAF, הייתה עליה חובה לקיים בדיקות לאימות המין, והתכחשה לכל האשמה שגזענות שיחקה תפקיד. על אף ששיפור חד בביצועים בדרך כלל מעלה חשש לשימוש בסמים או חומרים אסורים אחרים לשיפור ביצועים, IAAF הודו שלא היה להם חשד מסוג זה, אלא שמטרתם הייתה לוודא אם יש לסמניה "מצב רפואי נדיר" אשר נותן לה "יתרון בלתי הוגן". נשיא ההתאחדות הודה שהיה אפשר לנהל את המקרה באופן רגיש יותר.
בספטמבר 2009, התפטר המאמן של סמניה מטעם האגודה לאתלטיקה של דרום אפריקה, בטענה שהאגודה "לא יעצה לגב' סמניה כנאות", והוא התנצל שלא הצליח להגן עליה מפני הבדיקות הפולשניות וההשפלה הציבורית. נשיא האגודה לאונרד צ'און הודה שהוא היה זה שהורה על עריכת הבדיקות, ושהוא שיקר לסמניה לגבי מטרתן.
בהמלצת השר סטופיל, סמינה ביקשה ממשרד עורכי הדין לואי ולבוף לייצגה, פרו בונו, "כדי לוודא שזכויות האזרח וזכויותיה המשפטיות וכן כבודה כאדם מוגנים באופן מלא".
בנובמבר אותה שנה, משרד הספורט של דרום אפריקה הוציא הודעה לפיה הושג הסכם עם IAAF שסמניה תוכל להחזיק בתוארה ובמדליה. ביולי 2010 הודיעה IAAF כי ההשעייה הזמנית מתחרויות רשמיות בטלה והיא יכולה לשוב להתחרות באופן מיידי. כמו כן, תוצאות הבדיקות שהיא עברה יישארו חסויות. סמניה הגיבה: "אני מאושרת לחזור למסלול שוב. אני מצפה להשאיר את כל הנושא מאחורי ולהתרכז בתחרויות הקרובות".
במרץ 2010 נדחתה סמניה מתחרות מקומית בדרום אפריקה, משום שההשעיה מצד IAAF עוד לא בוטלה. הביטול הגיע ב-6 ביולי, ותשעה ימים לאחר מכן חזרה סמניה להתחרות, כשהיא לוקחת שני ניצחונות בתחרויות מינוריות בפינלנד. באוגוסט היא המשיכה לניצחון נוסף בתחרות ISTAF בברלין.
ההפסקה מתחרות השפיעה לרעה על ביצועיה, ולכן בחרה סמניה לא להשתתף באליפות העולם לנוער או באליפות אפריקה באתלטיקה באותה שנה, כשהיא מנצלת את התחרויות הקטנות יותר להתחזק במטרה להתחרות במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו מספר חודשים מאוחר יותר, באוקטובר 2010. לבסוף, נאלצה לוותר גם על תחרות זו, עקב פציעה.
בספטמבר, כתב העת הבריטי "New Statesman" כלל את סמניה ברשימת "50 אנשים משפיעים" השנתית, בשל כל שהציתה, שלא במתכוון, "דיבייט בינלאומי ולעיתים רע-מזג לגבי פוליטיקת מגדר, פמיניזם, וגזע, אשר הפך אותה להשראה עבור פעילי מגדר ברחבי העולם".
באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בספטמבר 2011, זכתה סמניה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.35 דקות, אחרי מריה סבינובה מרוסיה (1:55.87 דקות) ולפני ג'נט ג'פקוסגאי מקניה (1:57.42 דקות) ולא הצליחה להגן על תוארה, אך ב-2017 נימצאה סבינובה חיובית לאימרוץ ומדליית הזהב נשללה ממנה.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה סמניה לכבוד לשאת את דגל ארצה בטקס הפתיחה. במשחקים עצמם היא סיימה שנייה בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.23 דקות, אחרי מריה סבינובה (1:56.19 דקות) ולפני אקטרינה פוסטיגובה מרוסיה (1:57.53 דקות), אך ב-2017 נימצאה סבינובה חיובית לאימרוץ ומדליית זהב זו הועברה לסמניה.
שינוי בתקנות הטסטוסטרון 2015.
המדיניות של IAAF לגבי היפראנדרגוניזם, או רמות גבוהות מהרגיל של טסטוסטרון אצל נשים, הושעתה בעקבות התביעה של האצנית ההודית, דוטי צ'אנד. צ'אנד הושעתה אף היא מתחרות מצד IAAF בשל היפר-אנדרוגניות, גם היא בעקבות בדיקות פולשניות שנערכו במרמה, כאשר היא קטינה. היא פנתה לבית הדין לבוררות בספורט (CAS), אשר קבע שאין ראיות שרמת טסטוסטרון משפיעה על ביצועים. בית הדין נתן ל-IAAF שנתיים להמציא ראיות כאלה.
ב-16 באפריל, סמניה נהייתה לאדם הראשון לזכות בכל שלושת התארים—400 מ', 800 מ', ו-1500 מ'—באליפות דרום אפריקה, עם תוצאות השנה בעולם בשניים הראשונים, 50.74 ו-1:58.45 בהתאמה, כאשר השיגה את כל הניצחונות בתוך טווח זמן של פחות מארבע שעות אחד מהשני.
ב-16 ביולי 2016 היא קבעה שיא לאומי חדש בריצת 800 מטר של 1:55:33 דקות.
אליפות אולימפית, וחזרת סוגיית ההיפר-אנדרוגניות.
ב-20 באוגוסט, באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה סמניה במדליית זהב בריצת 800 מטר תוך קביעת שיא לאומי חדש של 1:55.28 דקות, לפני פרנסין ניונסבה מבורונדי (1:56.49 דקות) ומרגרט וואמבוי מקניה (1:56.89 דקות). המתחרה שסיימה במקום השישי, האצנית הסקוטית לינזי שארפ, פרצה בבכי והצהירה שהתקנות לגבי טסטוסטרון מייצרים "שתי תחרויות נפרדות, ואין ביכולתי לעשות דבר". המתחרה שסיימה במקום החמישי, האצנית הפולנייה יואנה יוז'ביק, טענה שהיא "האירופית הראשונה" ו"הלבנה השנייה" לסיים בתחרות, וכאילו היא זכתה במדליית הכסף.