אנמיה כזו נקראת: אנמיה המוליטית או בעברית: תמס-דם.
באנמיות מסוג זה ייצור כדוריות הדם תקין ואילו הבעיה היא בהרס של תאי דם או בדימום.
קבוצות סיכון.
תינוקות וילדים הם בסיכון מוגבר ללקות באנמיה. בישראל ההמלצה היא לתת מגיל 4 חודשים תוספת ברזל כדי למנוע זאת.
גם קשישים וחולים במחלות כרוניות לוקים יותר באנמיה. בנוסף חולים במחלות מעיים נוטים לחלות במחלה עקב חוסר ספיגה טובה של ברזל, חומצה פולית ו-B12 לכן הטיפול יכלול במקרים רבים מתן ברזל בזריקות ולא דרך מערכת העיכול.
בהשוואה לגברים, נשים בכלל ונשים בהריון בפרט, נוטות יותר לפתח אנמיה מחוסר ברזל עקב עליה בנפח הדם.
קבוצה נוספת אשר בסיכון היא קבוצת הצמחונים והטבעונים. בארצות המערב, אנשים רבים חיים במדינות אשר בהן מסורת האוכל בנויה כך שמרכיב עיקרי בתזונה הוא בשר, בשונה מהמזרח, שם התזונה מבוססת בעיקר על סויה ואורז. במערב, אנשים רבים שמפסיקים לאכול בשר, אינם משנים לחלוטין את תזונתם כך שתתבסס על סויה, ולכן אינם מקבלים מספיק חלבונים וברזל כמו אחיהם במזרח. לפיכך חלק מהצמחונים במערב הם אנמיים.
אבחון אנמיה.
הסימפטומים אינם ספציפיים והם מבטאים את הירידה באספקת הדם והחמצן לרקמות ולאיברים השונים בגוף. בדרך כלל האדם שסובל מאנמיה יתלונן על:
עיקר האבחון של אנמיה, וההבדלה בין סוגי האנמיה השונים נעשים באמצעות בדיקות דם.
בדיקות הדם ששימושיות לאבחון האנמיה הן בדיקת רמת ההמוגלובין בדם (HGB) שתהיה נמוכה ברוב סוגי האנמיה, בדיקת חלקן היחסי של הכדוריות האדומות בנפח הדם - המטוקריט (HCT), בדיקת גודלן הממוצע של כדוריות הדם האדומות (MCV) שיכול להיות נמוך או גבוה בהתאם לסוג האנמיה, בדיקת מספר כדוריות הדם האדומות בנפח הדם (RBC) מספר תאי הדם מסוג רטיקולוציטים בדם (RET) ועוד.
נוסף על כך להערכת אנמיה של חוסר ברזל יש צורך לדגום בדם ריכוז של חומרים שונים כגון: רמת ברזל, רמת חלבון הפריטין ורמת חלבון הטרנספרין.
בדיקות נוספות שניתן לבצע על-מנת להעריך אנמיה הן בדיקה מיקרוסקופית של משטח דם ובמקרים חמורים או במקרים בהם קשה לבצע אבחנה ייבדק גם משטח של חומר שיישאב ממח העצם.
טיפול.
הטיפול במחלת האנמיה הוא בהתאם לגורם:
באנמיה מחוסר ברזל - יינתן טיפול בברזל במינון גבוה.
בחוסר בוויטמין B12 וחוסר בחומצה פולית הטיפול הוא מתן הוויטמינים.
בחוסר בהורמון אריתרופויאטין יינתן תחליף של ההורמון, כדוגמת דרבופואטין אלפא (ארנספ).
במקרי דימום, יש לעצור את הדימום.
במקרים שלא ניתן לתקן את הגורם למחלה (כמו בתלסמיה) או במקרי אנמיה חמורים יינתן עירוי דם.
באנמיה אפלסטית, בה מח העצם נפגע, לפעמים יצטרך החולה לעבור השתלת מח עצם לצורך ריפוי המחלה.
רואלד אמונדסן
רואלד אמונדסן (בנורווגית: Roald Engelbregt Gravning Amundsen; 16 ביולי 1872 – 18 ביוני 1928) היה מגלה ארצות נורווגי, הראשון שחצה את המעבר הצפון-מערבי וכן הראשון שכבש את הקוטב הדרומי עם משלחת הקוטב הדרומי.
נעוריו.
אמונדסן נולד ב-16 ביולי 1872 בבורג' (דרומית לאוסלו) שבנורווגיה לבעל האוניות יינס אמונדסן. הוא היה הצעיר מבין ארבעה אחים. בנעוריו שירת אמונדסן בצי. אימו שאפה כי ייצא מעסקי הספנות המשפחתית ויהפוך לרופא, לכן התחיל בלימודי רפואה. בהיותו בן 21 נפטרה אימו. הוא עזב את הלימודים, מימש שאיפת ילדות ויצא לחיים של הרפתקאות ימיות, בהשפעת מסעו המפורסם של החוקר פריטיוף ננסן לחציית גרינלנד בשנת 1888. ננסן עצמו היה לאגדה לאומית בנורווגיה.
חקר הקוטב.
בשנים 1897–1899 הצטרף למשלחת החקר הבלגית לאנטארקטיקה בהדרכתו של אדריאן דה ז'רלש במסעה הראשון. ספינת המשלחת, "בלגיקה", נתקעה בתוך שדה קרח ונאלצה להישאר במקום עד הפשרת הקרחון. כך הייתה המשלחת הבלגית הקבוצה האירופאית הראשונה שעברה חורף שלם באזור אנטארקטיקה על אף שלא תכננה לעשות זאת ולא הייתה מצוידת כראוי למטרה זו.
ב-1903, אחרי שהקדיש זמן ללימודים, אמונדסן הוביל בהצלחה משלחת חקר למעבר הצפון-מערבי, מעבר ימי בין האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט, דרך הארכיפלג הארקטי הקנדי. אמונדסן היה בכך לחוקר הראשון אשר עבר במעבר זה בין האוקיינוסים, וזאת לאחר מאות שנים של ניסיונות בלתי מוצלחים. במסעו זה ערך תצפיות שעל פיהן קבעו אנשי המדע את מקומו של הקוטב המגנטי הצפוני.
ב-1906 היה אמונדסן לאדם הראשון שעבר בספינה את ים הקרח הצפוני-מערבי לכל אורכו עד אלסקה.
בעקבות טענות האמריקאים רוברט פירי ופרדריק קוק כי הגיעו אל הקוטב הצפוני (שאינן מקובלות כנכונות היום) החליט אמונדסן לכבוש את הקוטב הדרומי.
ב-1910 הפליג מנורווגיה למסעו הגדול באונייה פֿראם ("קדימה"), שבה ניסה לפניו הגלאי פריטיוף ננסן להגיע לקוטב הצפוני, במשלחת הקוטב הדרומי. בינואר 1911 הגיע למפרץ הלווייתנים והקים מחנה. ב-20 באוקטובר 1911 יצא אמונדסן עם ארבעה מלווים בלבד, 4 מזחלות ו-52 כלבים, במסע לכיבוש הקוטב. אמונדסן תכנן בקפידה פרטים רבים בהכנות למסע. הוא לקח בחשבון את הנוחות הגופנית והנפשית של חברי המשלחת. אמונדסן עיצב את המגפיים, המעילים והבגדים של אנשי המשלחת, ובמקביל גם דאג למוראל גבוה עם מלאי של 3,000 ספרים, גרמופון ותקליטים. הכלבים שהוא בחר היו החזקים והמוצלחים ביותר מבין כלבי המזחלת. הוא ידע שבמקרה הצורך ניתן יהיה להאכיל את הכלבים בבשר כלבים ואף להאכיל בו את חברי המשלחת. אמונדסן היה במירוץ עם רוברט פלקון סקוט ומשלחת טרה נובה שיצא לאותה מטרה - לכבוש את הקוטב הדרומי. אמונדסן היה מצויד היטב והגיע אל המטרה ב-14 בדצמבר 1911, 33 ימים לפני סקוט. אמונדסן הקים שם אוהל קטן והניף את הדגל הנורווגי. זה הסימן אשר מצא סקוט כאשר הגיע אחריו לקוטב.
ב-1926 עבר בטיסה את הקוטב הצפוני כשטס מסבאלברד לאלסקה. הטיסה הייתה בספינת אוויר בשם "נורגה" (Norge; נורווגיה) שמומנה על ידי לינקולן אלזוורת' כשאחד הטייסים היה אומברטו נובילה. בכך היו האנשים הראשונים שטסו מעל הקוטב (ואולי אף הראשונים שהגיעו אליו אי פעם). שנתיים לאחר מכן, ב-1928, יצא נובילה למסע לקוטב הצפוני ועקבותיו נעלמו. אמונדסן יצא בראש אחת הקבוצות שיצאה לחפשו, אך עקבותיו ועקבות חמשת האנשים אשר השתתפו בקבוצה אבדו. אין מידע כיצד הם נספו. נובילה נמצא לאחר מכן חי.
ב-1928 העניק לו הקונגרס של ארצות הברית את מדליית הזהב של הקונגרס, העיטור האזרחי הגבוה ביותר של ארצות הברית.
הנצחה.
על שמו של אמונדסן קרויים חוף אמונדסן; ים אמונדסן שלחופי אנטארקטיקה; מכתש באנטארקטיקה; והתחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט - תחנת מחקר אמריקאית הקרויה במשותף על שמם של אמונדסן וסקוט.
אימות זהות
אימות (באנגלית: Authentication) הוא מושג באבטחת מידע וקריפטוגרפיה ומשמעו פעולה שנועדה לאשר תקפות פיסת מידע שישות כלשהי טוענת לאמיתותה. האימות כרוך לרוב בצורה אחת או יותר של אמצעי זיהוי כמו תעודה מזהה, בדיקת הרשאה או בדיקת אותנטיות אתר אינטרנט באמצעות תעודת מפתח ציבורי. אימות יכול להיות גם תיארוך ממצא ארכאולוגי, אישור בעלות על נכס או יצירה או אישור שמוצר עומד בהבטחות היצרן המופיעות על האריזה או בתעודת האחריות.
אימות מתחלק לשלוש קטגוריות עיקריות:
פעולת אימות אלקטרונית שמתבצעת בהיקף רחב החל מהרבע האחרון של המאה העשרים היא זו המשמשת למשיכת כספים ממכשיר בנק אוטומטי. לזיהוי המושך משמש שילוב של שני אמצעים: כרטיס מגנטי שעליו מוטבע זיהוי של המושך, והקשה של סיסמה הידועה רק למושך. גנבה של רק אחד משני אמצעים אלה אינה מאפשרת התחזות.
אימות רב-שלבי.
כאשר רמת הודאות הנחוצה עבור האימות נמוכה, נהוג להסתפק באמצעי זיהוי אחד בלבד. לדוגמה, בשעון נוכחות משתמשים בדרך כלל בכרטיס מגנטי בלבד עבור האימות. בכניסה לאתרי אינטרנט רבים, ובכלל זה ויקיפדיה, די בהקלדת זיהוי משתמש וסיסמה, ואין צורך באמצעי זיהוי פיזי. אך כאשר נחוץ אימות ברמת ודאות גבוהה יותר, ניתן להשתמש באימות רב-שלבי שבו משלבים מספר אמצעי אימות השייכים לשתיים או יותר מהקטגוריות המנויות. לדוגמה, בהתחברות לחשבון גוגל ניתן להשתמש באימות דו שלבי הדורש מהמשתמש להקליד סיסמה (קטגוריית ידיעה) ובנוסף להפגין ידיעת מספר אקראי שנוצר באמצעות אפליקציית אבטחה (קטגוריית שייכות).
אימות על ידי סיסמה.
אמצעי האימות הנפוץ ביותר הוא אימות על ידי סיסמה. היתרון בשימוש בסיסמאות הוא שהן זולות וניתנות להפצה בקלות. מנגד, ישנם מספר חסרונות בשימוש בסיסמאות:
בעיה נוספת הכרוכה בשימוש בסיסמאות היא אחסון הסיסמאות. כאשר מאחסנים את הסיסמאות בקובץ אחד נוצרת לנו בעיה של . ניתן לפתור זאת על ידי שימוש בגיבוב ו"ניפוח סיסמה (salting).
אימות ביומטרי.
על מנת להשתמש במאפיין ביומטרי לאימות זהות, על המאפיין לעמוד במספר תנאים:
היתרון באימות ביומטרי הוא שהמאפיין המשמש לאימות נמצא כל הזמן על המשתמש. מנגד, ישנם מספר חסרונות:
חתימה דיגיטלית
חתימה דיגיטלית היא שיטה קריפטוגרפית, שמטרתה לאמת את המקוריות של הודעה או מסמך דיגיטלי. חתימה דיגיטלית תקפה, מעידה, בסבירות גבוהה, שההודעה או המסמך אינם משובשים או מזויפים, כלומר - שהמסמך או ההודעה נוצרו או נשלחו על ידי גורם ידוע ושהם לא שונו על ידי צד שלישי לאחר חתימתם. כמו כן חותם המסמך לא יוכל להתכחש לכך שהוא יצר אותו.
חתימה דיגיטלית היא נושא חשוב באבטחת מידע והיא מאפיין בפרוטוקולים קריפטוגרפיים רבים. שיטות חתימה דיגיטלית נפוצות הן למשל DSA ו-RSA.
הגדרה כללית.