הדור הראשון יוצר בין השנים 2005–2008. הדור הראשון כלל שתי אפשרויות למנועים. המנוע הראשון הוא מנוע טורבו דיזל I4 צילנדרים בנפח 2.0 ליטרים במספק כ-112 כוחות סוס ב-4,000 סיבובים לדקה או 140 כוחות סוס ב-3,800 סיבובים לדקה. המנוע השני הוא מנוע בנזין V6 צילנדרים בנפח 2.7 ליטרים המספק כ-175 כוחות סוס ב-6,000 סיבובים לדקה.
דור שני (2009–2015).
הדור השני יוצר בין השנים 2009–2015. בדור השני החליפה יונדאי את השם ליונדאי ix35. הדור השני כלל כמה מנועי בנזין ודיזל. הדור השני הוצג בשנת 2009.
מנועי בנזין.
מנועי בנזין I4 צילנדרים בנפחי 2.0 ו-2.4 ליטרים בהספקים של 154 או 163 או 177 כוחות סוס.
מנועי דיזל.
מנוע טורבו דיזל בנפח 2.0 ליטרים המספק כ-184 כוחות סוס ב-4,000 סיבובים לדקה.
יונדאי ix35 FCEV.
היא גרסה נסיונית של יונדאי הכוללת מנוע מימן. היא הוצגה בשנת 2010 והייתה צפויה לצאת לייצור רשמי בשנת 2015 דבר שלא יצא לפועל בסופו של דבר.
מתיחת פנים שנת 2013.
בשנת 2013 עברה היונדאי ix35 מתיחת פנים שכללה עיצוב חדש ומנוע חדש בנפח 2.0 ליטרים שמספק כ-166 כוחות סוס.
דור שלישי (2015–2020).
הדור השלישי יוצר בין השנים 2015–2020. בדור השני החזירה יונדאי את השם יונדאי טוסון. הדור השני כלל מנועי בנזין בנפחי 1.6 טורבו ו-1.6 ו-2.0 ליטרים בהספקים של 132 או 155 או 177 כוחות סוס. הדור השלישי נחשף בשנת 2015 והגיע לישראל בשנת 2015, בישראל הטוסון זכה להצלחה רבה במכירות, נתוני המכירות בין השנים 2014–2011 (הדור השני) היו כמה בודדים, בשנת 2015 (הדור השלישי) המכירות עלו ל-575 יחידות ובשנת 2016 נמכרו בישראל 11,866 יחידות.
מתיחת פנים שנת 2018.
בשנת 2018 עברה הטוסון מתיחת פנים שכללה עיצוב מחודש ומנוע חדש המחליף את המנוע הטורבו בנזין בנפח 2.0 ליטרים במנוע בנזין 2.4 ליטרים המספק כ-181 כוחות סוס.
עם מתיחת הפנים לדגם, יונדאי הוסיפה לטוסון מערכות בטיחות מתקדמות שלא היו לפני מתיחת הפנים, מערכות הבטיחות החדשות כוללים בלימה אוטונומית, בקרת סטייה מנתיב אקטיבית, התראה על עייפות הנהג, מצלמת 360 מעלות, בקרת שיוט אדפטיבית.
גרסאות.
בדור השלישי (אחרי מתיחת הפנים) הציגה יונדאי שתי גרסאות חדשות. הגרסה הראשונה, יונדאי טוסון היבריד גרסה בעלת מערכת הנעה היברידית הכוללת מנוע טורבו דיזל בנפח 2.0 ליטרים המספק כ-186 כוחות סוס, עם מנוע חשמלי המספק כ-16 כוחות סוס. הגרסה היברידית הוצגה בשנת 2018. הגרסה השנייה, יונדאי טוסון N ליין, גרסה ספורטיבית בעלת עיצוב ספורטיבי, גרסה זו בעלת מערכת הנעה היברידית הכוללת מנוע דיזל בנפח 1.6 ליטרים המספק כ-136 כוחות סוס ומנוע חשמלי בקיבולת 48 וואט. היא הוצגה בשנת 2019.
דור רביעי (2020–הווה).
הדור הרביעי נחשף ב-15 בספטמבר 2020 והגיע לישראל ב-20 באפריל 2021. הדור הרביעי כולל מנוע בנזין I4 צילנדרים בנפח 1.6 ליטרים המספק כ-150 כוחות סוס את למנוע הזה ניתן להוסיף מערכת הנעה היברידית. העיצוב החדש של הדור הרביעי דומה לעיצוב של היונדאי סנטה פה החדשה העיצוב נותן השראה של מכונית ספורט המזכירה במעט את הטויוטה ראב-4 החדשה. היונדאי סנטה קרוז שהוצגה באפריל 2021 מבוססת על הטוסון.
גרסאות.
בדור הרביעי הציגה יונדאי שתי גרסאות נוספות. הראשונה, יונדאי טוסון היבריד פלאג אין גרסה רכב היברידי נטען הכוללת מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 1.6 ליטרים המספק כ-180 כוחות סוס עם מנוע חשמלי המספק כ-90 כוחות סוס. היא הוצגה בשנת 2020. השנייה, יונדאי טוסון N ליין גרסה ספורטיבית בעלת עיצוב חיצוני ספורטיבי המזכיר את הטויוטה ראב-4 ועיצוב ספורטיבי בפנים המכונית. הטוסון N ליין זמין עם כל המנועים החדשים של הטוסון. היא הוצגה בשנת 2021.
סאו גונסלו
סאו גונסלו (בפורטוגזית: São Gonçalo) היא עיר במדינת ריו דה ז'ניירו שבברזיל. העיר נוסדה ב-22 בספטמבר 1890. העיר ממוקמת במרחק של כ-20 קילומטרים מריו דה ז'ניירו ושוכנת על הצד המזרחי של מפרץ גואנברה.
נכון ל-2020, אוכלוסיית העיר נאמדת ב-1,091,737 תושבים ושטחה הוא 249 קמ"ר.
העיר נמצאת במקום השלישי במדינת ריו דה ז'ניירו מבחינת מספר תושבים, לאחר בירת המדינה ריו דה ז'ניירו.
היסטוריה.
עד מחציתה השנייה של המאה ה-16 התגוררו בשטחה של העיר אך ורק אינדיאנים, אך במחציתה השנייה של המאה ה-16 כבשו את השטח ספרדים והולנדים.
ב-6 באפריל 1579, הוקמה העיר על ידי גונסלו גונלבס. ב-1646, שטחה של העיר היה כ-52 קמ"ר ואוכלוסייתה נאמדה בכ-6000 תושבים וב-26 באוקטובר באותה השנה, עלה מעמדה של העיר מיישוב לקהילה, אך ב-10 במאי 1810 היא חזרה למעמד של יישוב ואוחדה עם העיר ניטרוי.
בשנת 1922 שונה מעמדה של סאו גונסלו והיא הוכרזה כעיר, אך ב-1923 בוטלה הכרזה זו. ב-27 בדצמבר 1927, שונה מעמדה של סאו גונסלו, והיא חזרה למעמד של עיר.
כלכלה.
בראשית המאה ה-19, כלכלתה העיקרית של העיר הייתה מבוססת על חקלאות, ובעיקר על סוכר, פירות, ובעיקר תפוזים, קפה ותבלינים. בשנת 1920, סאו גונסלו הייתה אחת מהערים שייצרו ושיווקו הכי הרבה תפוזים, גויאבות ואננסים.
הסמל.
הסמל של העיר אושר והוכרז כסמל הרשמי של העיר ב-10 בספטמבר 1969.
חינוך.
נכון ל-2018, יש בסאו גונסלו 407 בתי ספר יסודיים ו-128 בתי ספר תיכון. אחוז הרשומים ללימודים בין הגילאים 6 ל-14, בשנת 2010, עומד בעיר על 96.7.
אקלים.
סוג האקלים של העיר הוא טרופי. הטמפרטורות משתנות לאורך השנה ויכולות להיות בקיץ עד ל-40 מעלות צלזיוס ובחורף ובחורף קרוב למינוס 10 מעלות צלזיוס. הטמפרטורות הממוצעות הן בין 25 ל-35 מעלות בקיץ, ובין 14 ל-24 מעלות בחורף.
דמוגרפיה.
על פי מפקד האוכלוסין שנערך ב-2012, 96.5% מהעיר הם ברזילאים, 2% מפרגוואי, 1% מבוליביה ו0.5% הם סינים. על פי המפקד, אחוז העוני בעיר יורד במהירות: בשנת 2020 עמד אחוז העוני בעיר על 31.5% לעומת 81% בשנת 1990. העיר ממוקמת במקום ה-117 מתוך 246 הערים במדינת גויאס מבחינת תמותת תינוקות, ובמקום ה-2,893 מתוך 5,570 הערים בברזיל.
בריאות.
בעיר יש 8 בתי חולים. נכון לשנת 2017, אחוז תמותת התינוקות בעיר עומד על 1.27%. העיר ממוקמת במקום ה-39 מתוך 92 הערים במדינת ריו דה ז'ניירו מבחינת תמותת תינוקות ובמקום ה-2,429 מתוך 5570 הערים בברזיל.
חיל רייכמן
חיל (הנריק) אנריקה מאיר רייכמן (בפולנית: Chil (Enrique) Meyer Rajchman; 14 ביוני 1914 – 7 במאי 2004) היה ניצול שואה יהודי-פולני; אחד מ-70 השורדים היחידים ממחנה ההשמדה טרבלינקה. היה פעיל להנצחת זכר השואה.
ביוגרפיה.
רייכמן נולד ב-14 ביוני 1914 בעיר לודז' שבפולין למשפחה יהודית ממעמד כלכלי נמוך. אמו נפטרה כשהיה ילד צעיר ואביו גידל אותו ואת חמשת אחיו הנוספים לבדו.
עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין בשנת 1939 עבר רייכמן, יחד עם אחותו הקטנה, להתגורר בסמוך ליתר משפחתו בעיירה פרושקוב, זאת עקב רצון לשהות יחד המשפחה בזמן המלחמה. עם כיבוש פרושקוב על ידי הגרמנים הוקם בעיירה גטו באוקטובר 1940, ורייכמן עבר להתגורר בתחומי הגטו כמו כלל היהודים. בפברואר 1940 הגטו בפרושקוב פורק ורוב היהודים גורשו ממנו אל גטו ורשה. רייכמן, בשונה מרוב יהודי גטו פרושקוב, גורש אל גטו אוסטרוב לובלסקי שם הועבד בעבודות כפייה.
ב-10 באוקטובר 1942 ריכזו הנאצים את יהודי גטו אוסטרוב לובלסקי ובכללם רייכמן ושילחו אותם אל מחנה ההשמדה טרבלינקה.
עם הגעתו למחנה צורף רייכמן על ידי הנאצים אל צוות הזונדר קומנדו של טרבלינקה, בדרך זו לא שולח להשמדה בגז, כמו רוב היהודים, ישירות עם הגעתו למחנה. במסגרת עבודתו כזונדר קומדו צווה על ידי הנאצים לספר את שיער הקורבנות טרם נשלחו לתאי הגזים, כמו כן עסק בפינוי הקורבנות מתאי הגזים לאחר רציחתם ובהעברתם לבורות קבורה בהן נקברו בקבר אחים ובהמשך נשרפו.
ב-2 באוגוסט 1943 רייכמן לקח חלק במרד של כ-700 אנשיי זונדר קומנדו במחנה טרבלינקה. המורדים השתלטו על כליי נשק, הציתו את מחסן הדלק של המחנה ובכך ניצת המחנה כולו באש, האסירים היהודים החלו לרוץ ולפרוץ את גדרות המחנה. רייכמן היה בין אלה שהצליחו לחמוק מהאש שנורתה על ידי השומרים במחנה על המורדים וברח אל היערות הסמוכים.
לאחר הבריחה מטרבלינקה הגיע לוורשה. בתקופת שהותו בוורשה הצטרף למפלגה הסוציאליסטית הפולנית ולקח חלק בהתנגדות של המחתרת הפולנית לנאצים.
עם סיום המלחמה, זכה רייכמן להיות בין 70 השורדים היחידים שהצליחו לשרוד את מחנה ההשמדה טרבלינקה, להינצל ולהישאר בחיים.
לאחר השואה.
ב־17 בינואר 1945 שוחררה ורשה על ידי הצבא האדום.
עם סיום המלחמה חזר להתגורר בעיר הולדתו לודז', בה הושמדה רובה המוחלט של הקהילה היהודית. בכלל זה, כל משפחתן של רייכמן הושמדה בשואה, מלבד אחות אחת בשם מוניק ששרדה.
בשנת 1946 התחתן עם אשתו לילה.
יחד עם אשתו ואחותו היגר רייכמן מפולין לאורוגוואי. השלושה השתקעו בעיר מונטווידאו. לרייכמן ולאשתו נולדו 3 ילדים. לאורך כל שנותיו היה רייכמן פעיל בקהילה היהודית של העיר מונטווידאו, אף היה בין התורמים הבולטים להקמתו של מוזיאון השואה ואנדרטת השואה בעיר.