בתקופה הראשונה של פעילותו, צייר לסינג נופים נוגים ופנטסטיים. המוטיבים היו טירות מתפוררות, כנסיות נשכחות, אזורים סלעיים משוננים, אותם אכלסו דמויות של נזירים, אבירים, שודדים, צוענים וכו'. עבודה מרכזית משלב יצירתי זה היא ציור הנוף "דאס פלסנשלוס", שהושלם בשנת 1828. מוטיבים אחרים הגיעו משירה או מעולם האגדות.
סגנון זה מצא חקיינים רבים וכמעט הפך פופולרי אצלם. בערך באותה תקופה וילהלם שדו הציג בפניו את ציור ההיסטוריה והשיג עבורו הזמנה לציורי קיר מהרוזן פון ספי, שרצה לקשט את אולם הגן של ארמונו ליד דיסלדורף במעגל ציורי קיר על חייו של פרידריך ברברוסה. לסינג יצר כאן את קרב איקוניום, אך עד מהרה גילה שציור הקיר לא מושך אותו והשאיר את שאר העבודות לידי הרמן פלודמן, אמן נוסף מבית הספר בדיסלדורף.
בקיץ 1858 מונה לסינג כמנהל הגלריה לאמנות בקרלסרוהה. שם החל לצייר נופים שוב, אך גם המשיך בסדרת הציורים ההיסטוריים הגדולים שלו, שאותם סיים לבסוף בשנת 1867 עם הציור "המחלוקת של לותר עם אק" בלייפציג.
שנים אחרונות.
בשנת 1867 הוצע ללסינג לנהל את האקדמיה בדיסלדורף, אך הוא סירב ונשאר בקרלסרוהה עד סוף ימיו. במהלך השנים הוא זכה בהצטיינות רבה: האקדמיה בברלין הפכה אותו לחבר כבר בשנת 1832, בשנתו הארבעים הוא קיבל את התואר פרופסור מהמלך פרידריך וילהלם הרביעי, וכאחד מהאמנים הראשונים קיבל מאוחר יותר את פרס השלום של פור לה מריט. הוא גם קיבל מדליות גרמניות וזרות נוספות והיה חבר כבוד באקדמיות גרמניות וזרות רבות באגודות אמנים.
קרל פרידריך לסינג היה נשוי לאידה הייזר (1817–1880), בתו של הסוחר הפרוטסטנטי היינריך דניאל תאודור הייזר (1767–1848) מגומרסבאך ליד קלן, שמתה מספר חודשים לפניו. לאידה הייזר היו לפחות חמישה אחים, כולל הציירים אדלין יגר ואלווין שרודטר. לבני הזוג נולדו מספר ילדים, ביניהם הפסל אוטו לסינג ( 1846–1912), הציירים היינריך לסינג (1856–1930) וקונרד לסינג (1852–1916).
בתם ברטה לסינג (1844–1914) התחתנה עם השחקן הסקסוני המלכותי קרל קוברשטיין - הוריו של הצייר הנס קובנרשטיין (נפטר בשנת 1945 בברלין).
בשנותיו האחרונות לסינג כבר לא יכול היה לעבוד לאחר שבץ מוחי.
אתר הקבר בבית העלמין המרכזי של קרלסרוהה, מעוטר באנדרטת קבר המבוססת על עיצובו של אוטו לסינג.
יצירה.
יצירתו של לסינג מתחלקת לשתי קבוצות ציורים: ציור היסטורי, המכונה בזלזול על ידי מבקרים מסוימים כציור מגמתי וציורי נוף. הציורים ההיסטוריים הענקיים אולי אינם מראים שום פאר, כמו אצל ז'אק-לואי דויד, אך מאופיינים בגישה אמנותית טובה, בהתאמה אישית של הדמויות המוצגות ובנאמנות היסטורית. הוא עבד כל העת לשיפור הסגנון והשאיר מספר רב של תיקי עבודות עם מחקרים ורישומים היסטוריים בהם.
בציור הרומנטי המאוחר, הוא נתן את הטון בין בני דורו והשפיע השפעה רחבה מאוד על התפתחותו של בית הספר לציור בדיסלדורף. הוא נמצא על הסף שבין אידיאליזם לריאליזם: תפיסתו הרומנטית והפיוטית שולבה בחקר יסודי של הטבע.
אף אחד מבני דורו לא הציג את היער הגרמני ואת האזורים הסלעיים הפראיים של הרץ ואייפל בצורה כה פואטית ובו זמנית נאמנה לטבע.
לסינג היה מפורסם ואהוב גם על הציבור הרחב באמצעות אינספור רפרודוקציות במגזינים מתקופתו.
כריסטיאן רוסי
כריסטיאן רוסי (בצרפתית: Christian Rossi; נולד ב-31 בדצמבר 1954) הוא קריקטוריסט וקומיקסאי צרפתי.
ביוגרפיה.
רוסי נולד ב-31 בדצמבר 1954, בעיירה סן-דני הצרפתית.
הוא למד רישום במכללת אקול אסטיין והחל את הקריירה היצירתית שלו בשנת 1973 כאשר פרסם סיפורים קצרים במגזין "פורמולה 1", מגזין קומיקס לילדים אשר יצא לאור באותה תקופה על ידי הוצאת פלורוס. מאוחר יותר החל לכתוב ולאייר סיפורי קומיקס עבור מגזינים נוספים של ההוצאה, בהם "le même éditeur" (עם סיפורי הקומיקס 'Djin' ו-'Historiques'), מגזין "Glénat" (עם סיפורי הקומיקס 'קירקוס' ו'גומיא!') ופרסומים שונים במגזין L'Écho des savanes.
בשנת 1999, לאחר מותו של הסופר ז'אן מישל שרלייה, נבחר רוסי לאייר את הסדרה ג'ים קוטלס אותה יצרו שרלייה והקומיקסאי ז'אן ז'ירו בשנים הקודמות. רוסי, אשר הושפע רבות מעבודותיו של ז'ירו, נהנה לעבוד איתו כאשר ז'ירו החליף את שרלייה המנוח בכתיבה ורוסי החליף את ז'ירו כמאייר. יחד השניים יצרו שישה ספרים בסדרה, אשר זכו להצלחה מרובה בצרפת.
בראשית שנות האלפיים שימש רוסי כסטוריבורדר עבור רומנים גרפיים שונים, ביניהם עיבוד לקומיקס של רומן מאת ז'ורז' ז'אן ארנו.
בית הקברות היהודי בקיוסטנדיל
בית הקברות היהודי בקיוסטנדיל (בבולגרית: Еврейскo гробища на Кюстендил) הוא בית קברות יהודי, השוכן בעיר קיוסטנדיל במערב בולגריה. בית העלמין הוקם ב-1900 ופעל עד 1951.
רקע היסטורי ותיאור האתר.
קהילה יהודית התקיימה בקיוסטנדיל מהמאה ה-16 ועד אמצע המאה ה-20. בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 הגיעה הקהילה לשיא גודלה ומנתה כ-2,700 נפשות. בראשית העשור השלישי של המאה ה-21 התגוררו בעיר כמה עשרות יהודים, אך לא הייתה קהילה מאורגנת.
בית הקברות היהודי הישן שהוקם במאה ה-16, פעל עד 1894 ונהרס לטובת פיתוח עירוני והקמת שכונות מגורים. מבית עלמין זה לא נותר שריד. בית הקברות "החדש" הוקם ב-1900 ושוכן קילומטר וחצי ממרכז העיר. שטחו 1.9 הקטר ופזורות בו כ-600 מצבות. בית העלמין לא מגודר, הוא חולל מספר רב של פעמים ומצבות נבזזו ממנו לשימוש משני.
ב-1994 פרעו בבית העלמין לאומנים בולגרים, ניתצו כ-80 אחוזים מהמצבות ועל חלקן ציירו צלבי קרס. משטרת בולגריה לא הצליחה לשים את ידה על הפורעים. לאחר האירועים נטל הסניף המקומי של ארגון שלום שהוא ארגון הגג של יהודי בולגריה, את האחריות לתחזוקת המקום. עם זאת, ניסיונות לשקם את בית הקברות לא יצאו אל הפועל בשל העלויות הגבוהות.
שאנטל
סטפן האנטל (בגרמנית: Stefan Hantel; נולד ב-2 במרץ 1968), הידוע בשם הבמה שאנטל, הוא מוזיקאי, די ג'יי ומפיק מוזיקלי גרמני ממוצא יהודי. הוא ידוע בזכות עבודתו עם תזמורות צועניות, תקליטנות ועריכות רמיקס של מוזיקה בלקנית מסורתית עם ביטים אלקטרוניים.
ביוגרפיה ופעילות.
שנטל הוא ממוצא יווני מצד אביו, וסבו וסבתו מצד אמו היו יהודים אוקראינים מצ'רנוביץ.
שנטל החל את קריירת המוזיקה שלו כנגן כלי הקשה בלהקה יוונית. בנובמבר 1987 החל לארגן מסיבות בפרנקפורט. הוא עבד בין היתר עם חברת התקליטים Studio K7. בשנת 1991 התגורר בפריז, שם למד עיצוב גרפי, אך היה פעיל גם כדי ג'יי. לאחר שחזר לגרמניה, הוא פתח מועדון בפרנקפורט. בשנת 1994 הקים את הלייבל Essay Recordings יחד עם דניאל האקסמן. בשנת 2001 הפיק את השיר "Inside" יחד עם MC Mike Romeo.
הוא זכה לפופולריות בטורקיה לאחר שהקליט את הקליפ של השיר "Disko Partizani" באיסטנבול. אלבומו של שנטל משנת 2007, Disko Partizani, התרכז בשורשים הבלקניים של המוזיקה. בשנת 2011 הוציא אלבום עם עוז אלמוג בשם Kosher Nostra Jewish Gangsters Greatest Hits. האלבום הזה הוא שילוב של שירים ובלדות של סווינג, ג'אז, טוויסט, צ'ארלסטון ויידיש.
המפלצתונים
המפלצתונים (באנגלית: Li'l Horrors) היא סדרת קומדיה אוסטרלית עם בכיכובן של בובות.
תקציר העלילה.
הסדרה מתרחשת בבית רפאים ישן בו מתגוררת מורבידה בייטס, כוכבת סרטי אימה שפרשה. הסדרה עוקבת אחרי חבורה של מפלצות קטנות המבוססות על דמויות קלאסיות ביניהם: דרקולה, המפלצת של פרנקנשטיין, המומיה, איש הזאב, יצור הביצה, זומבי, קווזימודו, מדוזה וגרגויל.
קמילה, נסיכת ויילס
הזרם הקנרי
הזרם הקנרי הוא זרם ים קר עד חמים בצפון-מזרח האוקיינוס האטלנטי.
הזרם מקבל את מימיו מחלקים של , ועליית מי העומק הקרים והעשירים בחומרי מזון, שיש להם תפקיד מפתח ביצרנות ראשונית. מים עמוקים אלה הם הסיבה העיקרית לטמפרטורה הנמוכה יחסית של האיים הקנריים. הוא זורם על פני השטח ומגיע לעומק מרבי של כ-500 מטרים. הזרם הקנרי גדול מאוד (ברוחב עד 1,000 קילומטרים) ואיטי מאוד, עם מהירויות ממוצעות בין 10 ל-30 סנטימטרים בשנייה. הוא זורם תחילה לכיוון דרום ואחר כך לכיוון דרום-מערב לאורך חוף צפון-מערב אפריקה במקביל לחופי מרוקו, מאוריטניה וצפון סנגל, בין קו רוחב 30° צפון לקו רוחב 15° צפון. באיי כף ורדה הוא פונה מערבה והופך ל. הזרם קרוי על שם האיים הקנריים. הארכיפלג חוסם חלקית את זרימת הזרם הקנרי.
הזרם הקנרי הוא חלק מ הגדולה המורכבת מזרם פורטוגל, הזרם הקנרי, זרם המשווה הצפוני, זרם האנטילים, זרם פלורידה, זרם הגולף והזרם האטלנטי הצפון-מזרחי.
משערים שזרם רחב ואיטי זה נוצל בניווט וההתיישבות הפיניקים הקדומים לאורך חופי מערב מרוקו. הפיניקים הקדומים לא רק ניצלו את אזורי המדגה הרבים באזור זה, אלא גם הקימו מפעל באיים שמול אסואירה של ימינו (Iles Purpuraires) להפקת ארגמן צורי מארגמון חד קוצים ("Bolinus brandaris"), מין חילזון ימי טורף.
דיאלוג סוקרטי
הסלון הלאומי
הסלון הלאומי (בהונגרית: Nemzeti Szalon) הייתה אגודה מקצועית של אמנים ותומכי אמנות הונגרים, שהוקמה בבודפשט בשנת 1894. האמנים, שלא היו מרוצים ממדיניות האמנות הרשמית, ייסדו את האגודה במטרה "לקדם את האינטרסים המוסריים, החומריים והתרבותיים של האמנות ההונגרית ולהעצים את הקשר בין האמנים לבין הציבור"
ינה זיצ'י וג'רג' ושטאג נבחרו כנשיאים הראשונים של האגודה. טיהמר מרגיטאי, וקלמן משטרהאזי היו סגני נשיא. אחריהם הגיעו משנת 1898 הרוזן דיולה אנדראשי הבן (Andrássy Gyula, 1860–1929) בנו של דיולה אנדראשי (ראש ממשלת הונגריה הראשון לאחר הקמת האימפריה האוסטרו-הונגרית) כנשיא ויאנוש הוק כסגן נשיא.
הבניין.