מירצ'ה סנגור, הנשיא הראשון של מולדובה, חתם על הסכם הפסקת האש שסיים את מלחמת טרנסניסטריה. סנגור סירב לחתום על תזכיר מוסקבה מ-1997, שנחתם סופית לאחר בחירתו של הפרו-רוסי פטרו לוצ'ינסקי לנשיא. במהלך כהונתם הנשיאותית של לוצ'ינסקי ויורשו הפרו-רוסי, וורונין, רוסיה ניהלה קשרים הדוקים יותר עם מולדובה. לדברי מיהאי גומפו, ממלא מקום נשיא מולדובה מספטמבר 2009 עד דצמבר 2010, נסיגה ללא תנאי של חיילים רוסים והסרה של תחמושת רוסית מטרנסניסטריה היו תנאי מוקדם לפתרון הסכסוך. יורשו, ולאד פילאט מהמפלגה הליברלית הדמוקרטית, אמר: "יש לזהות את החוק של אזור טרנסניסטריה במסגרת השיחות "5+2". יתרה מכך, לאחר מציאת פתרון זה, ההחלטה הסופית תתקבל בקישינב". מריאן לופו, הנשיאה בפועל מדצמבר 2010 עד מרץ 2012, הדגישה גם היא את נכונותה של קישינב לקיים דיאלוג על הסכסוך. לאחר סיפוח חצי האי קרים ב-2014, פוליטיקאים ופעילים רבים בטרנסניסטריה ביקשו מהפרלמנט הרוסי לנסח חוק עבור טרנסניסטריה שתצטרף לרוסיה. בתגובה אמר נשיא מולדובה, ניקולאיה טימופטי, כי כל החלטה של מוסקבה לקבל את טרנסניסטריה "תהווה צעד בכיוון הלא נכון". הנשיא הפרו-רוסי איגור דודון, שנבחר בדצמבר 2016, ציין כי ניסיונותיה של טרנסניסטריה להשיג עצמאות נכשלו: "יש להם את מולדובה או את אוקראינה להתאחד איתן. אף אחד אחר...".
טרנסניסטריה.
איגור סמירנוב היה הנשיא הראשון של טרנסניסטריה, כיהן בשנים 1990–1991 ומ-1991 עד 2011. כהונתו התאפיינה בניסיונות להשיג עצמאות, כולל חתימה על מזכר מוסקבה מ-1997. הביס את המועמד הפרו-רוסי אנטולי קמינסקי, בחירתו של יבגני שבצ'וק ב-2011 לנשיא טרנסניסטריה סימנה שלב חדש ביחסי מולדובה-טרנסניסטריה. למרות שלא הייתה הסכמה לגבי המעמד הפוליטי, שבצ'וק קידם קשרי תקשורת משופרים והסרת מגבלות הסחר. בשיחות בפורמט 5+2, שבצ'וק דחה את קריאתה של מולדובה להחליף את המשלחת הצבאית הרוסית במשימה אזרחית לשמירת שלום והצהיר על הצורך של הכוחות הרוסיים לספק ביטחון לטרנסניסטריה. בבחירות בדצמבר 2016, ואדים קרסנוסלקי ממפלגת המרכז-ימין הפך לנשיא; לפי ה-BBC, קרסנוסלקי אמר שטרנסניסטריה צריכה לצאת להצטרפות "הדרגתית" עם רוסיה. במהלך חגיגות לאומיות בספטמבר 2018, אמר קרסנוסלקי כי טרנסניסטריה עדיין תחפש הכרה בינלאומית והיחידה הצבאית הרוסית היא "גורם חשוב בשמירה על השלום".
חוברט האוסר
חוברט למברטוס יוהאן האוסר (בהולנדית: Govert Lambertus Johan Huijser; 6 בפברואר 1931 - 5 בינואר 2014) היה גנרל הולנדי אשר שימש כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין 1983–1988.
ביוגרפיה.
האוסר נולד בסורבאיה שבאיי הודו המזרחיים ההולנדיים (כיום אינדונזיה) ב-6 בפברואר 1931. ב-1949 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית המלכותית ההולנדית בברדה וב-1952 התגייס לצבא הולנד. הוא פיקד על גדוד השריון ה-48, ולאחר מכן על בריגדת השריון ה-13. בהמשך הועבר לפקד על הדיוויזיה הראשונה 7 בדצמבר ואז על הקורפוס הראשון. ב-5 ביולי 1983 הוא מונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) עד פרישתו ב-10 בדצמבר 1988. לאחר פרישתו שימש כיו"ר הקרן הגמלאים של הצבא. הוא נפטר ב-5 בינואר 2014.
נחל ארבל
נחל ארבל (בערבית: ואדי אל-חמאם, שפירושו נחל היונים על שם יוני הסלע המקננות בקטע התחתי של הנחל) הוא נחל בגליל התחתון הנשפך לכנרת. אורכו כ־12 ק"מ ושטח אגן הניקוז שלו הוא 24 קמ"ר. בעבר היה הנחל איתן וניזון ממי מעיינותיו לאורך כל השנה. כיום נשאבים מי המעיינות לשימוש יישובי הסביבה וכמות המים הזורמים לאפיק הנחל נמוכה.
תוואי הנחל.
מוצא הנחל סמוך לחורבת עמודים בבקעת בית נטופה. משם ממשיך הנחל בכיוון צפון מזרח בערוץ פתוח ורדוד, בקרקעיתו של עמק קירטון רך מתקופת הסנון, בין הר נמרה מדרום להר קוץ מצפון. לאחר כ־3 ק"מ, ליד חורבת אסעד, פונה הנחל לדרום-מזרח ונובע בו מעיין קטן – עין אסעד ואחרי 1.5 ק"מ הוא אוסף אליו את נחל אזנית. כעבור 1.5 ק"מ נוספים מתנקזים אליו נחל מזגה ונחל נמרים סמוך לחורבת מזגה – שרידי יישוב מן התקופה הרומית-ביזנטית ולעין מזגה, שמימיו נקווים לבור אגירה (באר מזגה) המשמש להשקיית מקנה וחלקות חקלאיות קטנות. כקילומטר מזרחה משם פונה הנחל בחדות דרומה ובנקודת התפנית נובע עין ניתאי, מקור המים החשוב של הנחל שכיום מימיו נתפסים על ידי מתקן שאיבה ורק מעט עודפים ניגרים אל ערוץ הנחל. משם מתחתר הנחל בתוך סלעי גיר קשים מתקופת האאוקן, עמק הנחל נהיה צר ומשני עבריו מצוקי גיר זקופים: מצוקי הר ניתאי (מצפון) ומצוקי הר ארבל (מדרום). הנחל עובר מצפון לשרידי היישוב היהודי ארבל, נוטה צפונה אל עבר עין ארבל וח'רבת ואדי חמאם ונפגש עם יובלו נחל סביונה מדרום לכפר ואדי אל-חמאם. אז יוצא הנחל מבין המצוקים אל דרום בקעת גינוסר, יורד אל הכנרת ונשפך אליה בין חוף מגדל לבין חוף רסטל.
בעלי חיים.
בעבר היו בנחל ארבל מינים רבים של בעלי חיים, כפי שתיאר החוקר האנגלי הנרי בייקר טריסטראם את ביקורו בנחל בשנת 1864 בספרו החי והצומח של ארץ ישראל: "מעולם לא פגשנו חיות בר רבות כמו באחד משלושת הימים האלה. ראשון הופיע חזיר בר מתוך הסבך... אחר כך הוחרד אייל למטה, רץ במעלה הצוק, וחלף סמוך לנו, בשביל המתפתל על פי התהום. אחר כך נמייה גדולה... ובעודני מתאמץ לעקוב אחריה ראיתי להפתעתי דוב חום סורי יורד בכבדות... יכולנו לראות צבאים טופפים בגיא למטה... לוטרה שיצאה מן המים... 14 קני נשרים... פרסים... ועזנייה...".
כיום, מגוון בעלי החיים בנחל הצטמצם, וחלקם ונכחדו משם. היום נמצאים שם יונקים כגון שועל, תן ודלק, עדרים של שפני סלעים, צבאים וחזירי בר. בצוקים מקננים עופות דורסים כגון בז מצוי, בז אדום ועקב עיטי. עד לא מזמן קיננו באזור נשרים ורחמים. גם נמצאים העופות יונת הסלע (על שם נקרא הנחל בערבית "נחל היונים") וסיס הגליל ובחורף ציפורי השיר כותלי וסתרי צוקים.
צמחייה.
לאורך הקטעים הלחים שבערוץ הנחל גדלים צמחי מים כגון הרדוף הנחלים, פטל קדוש ועצי ערבה מחודדת ובגדות צומחים שיזף מצוי ולבנה רפואי. במדרונות נחל ארבל הצמחייה דלילה בשל סלעי הגיר האאוקניים הבונים את העמק והקרקע העשירה בחרסית שעליהם, וגדלה שם חברת צומח ערבתית שבולטים בה שיחי שיזף השיח וביניהם צמחייה עשבונית מפותחת.
בחורף ובאביב פורחים באזור עץ השקד, יקינתון מזרחי, רקפת מצויה, עירית גדולה, חלבלוב מגובשש, נרקיסים, כרכומים, כלניות, תורמוסים, צבעונים וגאופיטים נוספים.
רכס סנגוטין
רכס סנגוטין (באנגלית: Snegotin Ridge; בבולגרית: Снеготински рид) הוא רכס מצוקים, המכוסה קרח בחלק המזרחי בצדה הצפון-מערבי של מישור לואי פיליפ בחצי האי טריניטי באזור ארץ גרהאם של צפון-מזרח חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
שיא גובהו של רכס סנגוטין 1,230 מטרים מעל פני הים.
רכס סנגוטין מתנשא מעל מצר ברנספילד שמצפון לרכס סנגוטין; וכן רכס סנגוטין מתנשא מעל בקע פרלז, ומעל ראשו של קרחון מאלורד, המצוי מערבית - דרום-מערבית לרכס סנגוטין.
אורכו של רכס סנגוטין 6.5 קילומטרים (בכיוון דרום-מערב - צפון-מזרח);
רוחבו של רכס סנגוטין 4 קילומטרים.
אוכף הולה מקשר את רכס סנגוטין אל מישור לואי פיליפ, הממוקם מדרום לרכס סנגוטין.
היסטוריה.
מיפוי אזור הרכס.
הרכס מופה לראשונה בשנת 1996 על ידי סוקרים גרמניים מהמכון לגאודזיה מעשית ( Institut für Angewandte Geodäsie) מהעיר פרנקפורט על המיין, וכן על ידי סוקרים בריטיים, מטעם הסקר האנטארקטי הבריטי (British Antarctic Survey).
מקור השם.
הרכס נקרא על שם היישוב סנגוטין שבדרום בולגריה.
פטר חראף
פטר יאן חראף (בהולנדית: Peter Jan Graaff; 21 בינואר 1936 - 24 במרץ 2014) היה גנרל הולנדי אשר שימש כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין 1988–1992.
ביוגרפיה.
חראף נולד בבאנדונג שבאיי הודו המזרחיים ההולנדיים (כיום באינדונזיה) ב-21 בינואר 1936. ב-1952 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית המלכותית בברדה, וב-1955 החל לשרת בחיל ההנדסה המלכותי. ב-1975 הוא קיבל את הפיקוד על גדוד ההנדסה ה-41. ב-1981 הוא הועלה לדרגת בריגדה גנרל ומונה למפקד בריגדת השריון ה-11. ב-1984 הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן מפקד זרוע היבשה. ב-1985 הוא מונה למפקד זרוע היבשה. ב-10 בדצמבר 1988 הוא הועבר לשמש כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) ובמקביל הועלה לדרגת גנרל. הוא פרש מהצבא ב-10 במאי 1992.
גוטיטום גבריסלאסי
גוטיטום גבריסלאסי (נולדה ב-15 בינואר 1995) היא אתלטית אתיופית, אלופת העולם (יוג'ין 2022) בריצת מרתון.
ביוגרפיה.
גבריסלאסי נולדה וגדלה באתיופיה.
במשחקי אפריקה שנערכו בשנת 2015 בברזוויל שברפובליקה הדמוקרטית של קונגו סיימה גבריסלאסי במקום הרביעי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:42.44 דקות.
אלופת העולם.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין שבארצות הברית בחודש יולי 2022 זכתה גבריסלאסי במדליית זהב בריצת מרתון בשיא אליפות של 2:18.11 שעות, לפני ג'ודית קוריר מקניה (2:18.20 שעות) ולונה צ'מטאי-סלפטר מישראל (2:20.18 שעות).
ג'ודית קוריר
ג'ודית ג'פטום קוריר (באנגלית: Judith Jeptum Korir; נולדה ב-17 בדצמבר 1995) היא אתלטית קנייתית, סגנית אלופת העולם (יוג'ין 2022) בריצת מרתון.
ביוגרפיה.
קוריר נולדה וגדלה בקניה.
במרתון דובאי שנערך בשנת 2021 זכתה קוריר בתוצאה של 2:22.30 שעות.
במרתון פריז שנערך בשנת 2022 זכתה קוריר בשיא תחרות ושיא אישי חדש של 2:19.48 שעות.
סגנית אלופת העולם.