ראסט מספקת עיצוב באמצעות מודול std::fmt, אשר מתממשקים אליו באמצעות פקודות מאקרו שונות כגון format!, write!, ו-print!. פקודות מאקרו אלו מומרות לקוד מקור ראסט בזמן ההידור, שם כל ארגומנט מקיים אינטראקציה עם הפורמטר. הפורמטר תומך בפרמטרים מיקומיים, פרמטרים בעלי שם, טיפוסים של ארגומנטים, הגדרת תכונות עיצוב שונות ולכידת מזהים מהסביבה.
let (apples, bananas) = (4, 3);
// println! captures the identifiers when formatting: the string itself isn't interpolated by Rust.
println!("There are {apples} apples and {bananas} bananas.");
הפלט יהיה:
There are 4 apples and 3 bananas.
סקאלה.
Scala החל מגרסה 2.10 הטמיעה את האינטרפולטורים הבאים של מחרוזות: s, f ו-raw. אפשר גם לכתוב אינטרפולטורים מותאמים אישית או לדרוס את הסטנדרטיים.
האינטרפולטור f הוא מאקרו מהדר המשכתב מחדש מחרוזת פורמט עם ביטויים מוטבעים כקריאה ל-String.format. הוא מוודא שמחרוזת הפורמט מעוצבת היטב ובעלת טיפוסיות נכונה.
האינטרפולטורים הסטנדרטיים.
אינטרפולציית מחרוזת של Scala 2.10+ מאפשרת הטמעת הפניות משתנות ישירות במחרוזות מעובדות. להלן דוגמה:
val apples = 4
val bananas = 3
//before Scala 2.10
printf("I have %d apples\n", apples)
println("I have %d apples" format apples)
//Scala 2.10+
println(s"I have $apples apples")
println(s"I have ${apples + bananas} fruits")
println(f"I have $apples%d apples")
הפלט יהיה:
I have 4 apples
Sciter (tiscript).
בשפת Sciter כל פונקציה עם שם שמתחיל ב-$ נחשבת כפונקציה עם אינטרפולציה ולכן האינטרפולציה ניתנת להתאמה אישית ורגישה להקשר:
var apples = 4
var bananas = 3
var domElement = ...;
domElement.$content(&lt;p&gt;I have {apples} apples&lt;/p&gt;);
domElement.$append(&lt;p&gt;I have {apples + bananas} fruits&lt;/p&gt;);
כאשר:
domElement.$content(&lt;p&gt;I have {apples} apples&lt;/p&gt;);
הופך לזה:
domElement.html = "&lt;p&gt;I have " + apples.toHtmlString() + " apples&lt;/p&gt;";
Snobol.
apples = 4 ; bananas = 3
Output = "I have " apples " apples."
Output = "I have " (apples + bananas) " fruit."
הפלט יהיה:
I have 4 apples.
I have 7 fruit.
סוויפט.
בסוויפט, ניתן ליצור ערך מחרוזת חדש משילוב של קבועים, משתנים, מחרוזות וביטויים על ידי הכללת הערכים שלהם בתוך מחרוזת. כל פריט המוכנס למחרוזת עטוף בזוג סוגריים, עם קו נטוי אחורי.
let apples = 4
print("I have \(apples) apples")
הפלט יהיה:
I have 4 apples
שפת הפקודה של הכלי תמיד תמכה באינטרפולציה של מחרוזות בכל המחרוזות המופרדות במירכאות.
set apples 4
puts "I have $apples apples."
הפלט יהיה:
I have 4 apples.
אם רוצים לשנות את הפורמט של הערכים ולא רק להחליף אותם, קיימת פונקציית פירמוט.
set apples 4
puts [format "I have %d apples." $apples]
TypeScript.
נכון לגרסה 1.4, TypeScript תומכת באינטרפולציה של מחרוזות באמצעות סימן הטעמה משני (`). לדוגמה:
var apples: number = 4;
console.log(`I have ${apples} apples`);
הפלט יהיה:
I have 4 apples
The codice_13 function can be used as a codice_14 function. The above example can be rewritten, thusly:
var apples: number = 4;
console.log("I have %d apples", apples);
הפלט נשאר אותו דבר.
Visual Basic.
נכון ל-Visual Basic 14, אינטרפולציה של מחרוזות נתמכת בשפה.
name = "Tom"
Console.WriteLine($"Hello, {name}")
ידפיס:
"Hello, Tom".
שייק דוקורה
שייק עומר דוקורה (בצרפתית: Cheick Oumar Doucouré; נולד ב-8 בינואר 2000 בבמקו שבמאלי) הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת קריסטל פאלאס מהפרמייר ליג ובנבחרת מאלי.
קריירת מועדונים.
דוקורה גדל באקדמיית JMG ובמחלקת הנוער של ריאל במקו. בשנת 2018 עבר ללאנס. ב-27 ביולי 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על אורליאן במסגרת המחזור הראשון בליגת המשנה הצרפתית לעונת . הוא שיחק במועדון במשך ארבע עונות, בהן ערך 117 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים במסגרת ליגת העל הצרפתית וליגת המשנה הצרפתית.
ב-11 ביולי 2022 חתם דוקורה על חוזה לחמש עונות בקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג. ב-5 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 לארסנל במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023.
קריירה בינלאומית.
ב-17 בנובמבר 2018 ערך דוקורה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי, בניצחון 1-0 על נבחרת גבון במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2019. הוא היה חלק מסגל נבחרת מאלי בטורניר גביע אפריקה לאומות 2019, וערך הופעה אחת בטורניר.
פרק 7 לחוקת ארצות הברית
הפרק השביעי של חוקת ארצות הברית קבע שהחוקה תיכנס לתוקף רק לאחר שתאושר על ידי בית המחוקקים או על ידי אסיפות פומביות בתשע מבין שלוש עשרה המדינות המייסדות. זהו הפרק הקצר ביותר בחוקה וחוקת ארצות הברית אכן אושררה לבסוף על פיו ב-21 ביוני 1788, כשהמדינה התשיעית, ניו המפשייר, אשררה את החוקה.
רקע.
מאז הכרזת העצמאות של ארצות הברית בשנת 1776 שהוכרזה על ידי שלוש עשרה המושבות, הייתה כל מושבה מדינה עצמאית והאיחוד בין המדינות היה לא יותר מקונפדרציה רופפת ונוהל על פי תקנון הקונפדרציה אשר קבע כי כל שינוי בו חייב אישור של כל שלוש עשרה המדינות. כלי השלטון היחיד של האיחוד היה קונגרס הקונפדרציה, אשר היה תלוי ביותר ברצון הטוב של המדינות; גם כאשר החליט הקונגרס דבר מה, לא הייתה לצידו רשות מבצעת על-מנת להוציא אל הפועל את החלטותיו; כמו כן, לשלטון המרכזי של הקונפדרציה לא היו כספים, שכן התקנון לא העניק לו את הסמכות לגבות מיסים. לאור חסרונות אלה, בוועידת אנאפוליס משנת 1786, הוחלט כי יש לכנס ועידה של נציגים מכל המדינות על-מנת לדון בתיקונים ולבצע שינויים לתקנון. בהתאם להחלטה זו, ב-25 במאי 1787, התכנסה ועידת החוקה בפילדלפיה אשר ניסחה את חוקת ארצות הברית אשר הכתיבו את הקמת מוסדות המדינה המאוחדת.
הפרק השביעי.
על מנת שהצעת החוקה שאישרה הוועידה תהפוך לחוקה בפועל של ארצות הברית, היה צורך באשרורה על ידי המדינות. ההליך שבו ניתן לאשרר את החוקה מפורט בפרק השביעי של החוקה, כך שלמעשה הצירים בוועדה יכלו לקבוע את התנאים שבהם החוקה תתקבל. הצירים חששו שרוד איילנד ומדינות נוספות עשויות להתנגד לחוקה; לכן, הם קבעו בפרק זה שמספיק רוב של 9 מדינות מתוך ה-13 בשביל לקבוע שינוי בחוקה. בנוסף, הצירים ציפו שחלק מהפוליטיקאים המכהנים יתנגדו לחוקה, ולכן הם קבעו שהחוקה תאושרר על ידי ועידות אשרור עצמאיות שייבחרו על ידי האזרחים בכל אחת מהמדינות.
אשרור החוקה בפועל על פי הפרק השביעי.
בעקבות הוועידה, התקיים דיון ומאבק בין מתנגדי החוקה ותומכיה (פדרליסטים ואנטי-פדרליסטים). המדינה הראשונה שאשררה את החוקה הייתה דלאוור והמדינה התשיעית הייתה ניו המפשייר ב-21 ביוני 1788. בתאריך זה החוקה נכנסה רשמית לתוקף בתשע המדינות שאשררו אותה. המדינות שלא אשררו אותה בעת הזו היו וירג'יניה, ניו יורק, צפון קרוליינה ורוד איילנד. תמיכתן של ארבע המדינות האלה הושגה, בין השאר, על ידי ההבטחה לכינון שורה של תיקונים לחוקה שיבטיחו חירויות וזכויות בסיסיות ויגבילו את כוחו של הממשל המרכזי. התיקונים שהוצעו במהלך דיון זה הפכו ברובם למגילת הזכויות, שעשרת התיקונים הראשונים בה אושרו ב-15 בדצמבר 1791. ההבטחה להכנסת השינויים אפשרה את אשרור החוקה על ידי ארבע המדינות האחרות עוד קודם לכן. המדינה האחרונה (מבין 13 הראשונות) לאשרר את החוקה הייתה רוד איילנד ב-29 במאי 1790.
סמנטעל
אלחג'
קמח חיטה מלא
קמח חיטה מלא (להלן: קמח מלא) הוא קמח הנטחן מרכיבי החיטה (מלבד דורום) השונים - הסובין, הנבט והאנדוספרם. ההגדרות וההרכב של קמח מלא משתנות ממקום למקום. ארגון הדגנים והגרעינים הבינלאומי מגדיר קמח מלא כקמח בו נשמר היחס בין המרכיבים המקוריים של החיטה.
היסטוריה.
עד ל כל הקמח היה קמח מלא. למעשה, האמצעים לייצור קמח לבן לא היו קיימים. מראשית ההיסטוריה של הקמח, עת נטחן הקמח באמצעות אבני ריחיים, לא ניתן היה להפריד את מרכיבי החיטה כך שייווצר קמח לבן. גוון הקמח היה אפור, הוא הכיל את כל רכיבי החיטה והתקלקל במהירות.
כבר ביוון העתיקה וברומא, נחשבו לחמים בהירים יותר כאיכותיים יותר. על מנת לאפות לחמים בהירים היה צורך בקמח בהיר יותר. על מנת להגיע לתוצאות כאלו, היו הטוחנים מסננים או מנפים את החיטה לאחר ריסוק ראשוני בריחיים. אולם כבר במהלך הריסוק הראשוני רוב הנבט נמעך יחד עם האנדוספרם, ובניפוי ניתן היה להסיר רק חלקים מהסובין - בדרך כלל הגדולים ביותר, כך שהתוצאה הסופית הייתה - בהתאם להגדרות הקיימות כיום - קמח מלא. קמח גס - שלא נופה כלל בתהליך הטחינה, יצר לחם שצבעו שחור ושחק את השיניים.
עם זאת, ככל שצבעו של הקמח בהיר יותר הוא נחשב איכותי יותר, לכן היו טוחנים שפיתחו שיטות להונאה והבהירו את הקמח באמצעות ערבוב באבקת אלום, גיר או אבקת עצמות.
יצירת קמח בהיר דרשה תהליך ניפוי ארוך ויקר, שגם אחריו נטה הקמח להתקלקל תוך כמה שבועות, בשל חימצון חומצות השומן שנותרו בו. כתוצאה מכך נדרשה טחינה תדירה ומקומית של קמח, וטחנות קמח נמצאו בכל עיר.
עם המצאת טחנת הגלילים באמצע המאה ה-19 והתפשטותן בשנות השמונים של מאה זו, ייצור הקמח המלא כמעט ונעלם במהלך רוב המאה ה-20. בשנת 2000 היה ייצור קמח מלא בארצות הברית כ-2% מסך ייצור קמח החיטה, ורק כ-7% מהאוכלוסייה צרכו לפחות 3 מנות של דגנים מלאים ליום.