בדימות רפואי, ארטיפקטים הם מצגים מוטעים של רקמות ומבנים אנטומיים הנוצרים בעת שימוש בטכניקות הדמיה כגון אולטרסאונד, רנטגן, סריקת CT והדמיית תהודה מגנטית (MRI). ארטיפקטים אלו עשויים להיגרם על ידי מגוון תופעות כגון הפיזיקה הבסיסית השונה בין רקמות שונות (כגון אריטפקטים באולטרסאונד בממשקי אוויר-מוצק או נוזל-מוצק), שגיאות בעת רכישת המידע (כגון תנועה של המטופל), או חוסר יכולת של אלגוריתם שחזור לייצר את האנטומיה הרלוונטית. כחלק מהכשרתם, רופאים לומדים לזהות את הארטיפקטים הנפוצים על-מנת להימנע מהחשבתם כממצא פתולוגי ממשי.
מכ"ם.
בעיבוד אותות רדאר, הדים מסוימים יכולים להיות קשורים לאובייקטים קבועים (הפרעות רקע), החזר רב-נתיבי, חסימה אלקטרונית, אפקטים אטמוספירים, התפשטות חריגה (Anomalous propagation) והשפעות רבות אחרות. יש לסנן את כל ההדים הללו על מנת לקבל את המיקום, המהירות וסוג היעד וליצור תמונת מצב המייצגת את המציאות נאמנה.
דייוויד ברואר (שופט)
דייוויד ג'וזאיה ברואר (באנגלית David Josiah Brewer; ) היה משפטן אמריקאי, שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במשך עשרים שנה.
ראשית חייו.
דייוויד ברואר נולד למיסיונרים האמריקאים אמיליה פילד ברואר והכומר ג'וזאיה ברואר, שבעת לידתו ניהלו בית ספר עבור האוכלוסייה היוונית באיזמיר שבאימפריה העות'מאנית. באותה עת חי עם בני הזוג ברואר אחיה של אמיליה, סטיבן פילד, לימים עמיתו של דייוויד ברואר על כס השיפוט בבית המשפט העליון. ב-1838 שבו הוריו של ברואר לארצות הברית והתיישבו בקונטיקט. ברואר למד בקולג' באוניברסיטת וסליאן, שם הוא היה חבר ב"חברת שבעת המיסטיקנים" ולאחר מכן הוא למד בייל קולג', שם הוא היה חבר באחוות פי בטא קפא וסיים את לימודיו ב-1856. בעת לימודיו בייל, היה ברואר חבר לספסל הלימודים של צ'ונסי דפיו, לימים סנאטור מטעם מדינת ניו יורק, והנרי בראון, לימים גם הוא שופט בבית המשפט העליון לצדו של ברואר. הוא הושפע רבות מתאודור דווייט וולסי , הנשיא העשירי של ייל. לאחר סיום לימודיו למד ברואר משפטים בקריאה עצמית במשך שנה במשרד עורכי הדין של דודו, דייוויד דאדלי פילד, ולאחר מכן המשיך ללמוד בבית הספר למשפטים באולבני, שם הוא סיים את לימודיו ב-1858.
קריירה משפטית.
עם סיום לימודיו בבית הספר למשפטים, עבר ברואר לקנזס סיטי, מיזורי, ולאחר שניסה להקים שם משרד עורכי דין, הוא עבר לקולורדו, שם ניסה לשלוח את ידו בחיפוש זהב, אך ב-1859 הוא חזר בידיים ריקות ושב לליוונוורת' שבקנזס. ב-1861 הוא מונה כנציב בית המשפט הפדרלי שבעיר זו. ב-1862 הוא עזב את תפקידו זה כדי להתמנות כשופט בבית משפט השלום הפלילי שבעיר וב-1865 הוא מונה כשופט במחוז השיפוטי הראשון של קנזס. ב-1869 התמנה ברואר כתובע העירוני של ליוונוורת'. ב-1870 נבחר ברואר כשופט בבית המשפט העליון של קנזס, החל לכהן בתפקיד זה בינואר 1871 וכיהן בו במשך 14 שנים.
שופט פדרלי.
ב-25 במרץ 1884 מונה ברואר על ידי הנשיא צ'סטר ארתור לבית המשפט הפדרלי בסבב השמיני, במושב שהתפנה בעקבות התפטרותו של ג'ורג' מקרארי. ב-31 במרץ אושר המינוי על ידי הסנאט של ארצות הברית.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
ב-4 בדצמבר 1889, לאחר שצבר וותר של 28 שנים כשופט, מונה ברואר על ידי הנשיא בנג'מין הריסון כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של סטנלי מתיוס שנפטר. ב-18 בדצמבר אושר המינוי על ידי הסנאט וברואר הצטרף לצוות השופטים שעליו נמנה דודו סטיבן פילד. הוא כיהן על כס השיפוט עשרים שנה, עד למותו ב-1910, והיה אחרון משופטי בית המשפט העליון המכהנים שמונו על ידי הנשיא הריסון. ההיסטוריון של בית המשפט העליון, הפרופסור לוקס פואו מאוניברסיטת טקסס באוסטין ציין: "ברואר היה אחד השופטים המשפיעים ביותר בבית המשפט באותה תקופה. הוא היה מגן נחוש של זכויות המיעוטים. באחד התיקים, הוא טען למען הגנות חזקות יותר בשוק העבודה לנשים, בעוד שבחוות דעת אחרות הוא טען בלהט למען זכויות המיעוטים הסינים והיפנים שבשולי החברה".
ברואר היה חבר פעיל בסגל השופטים של בית המשפט העליון, ולעיתים קרובות כתב חוות דעת משלימות וחוות דעת מיעוט. הוא היה, ברוב המקרים, שמרן מתון. הוא היה התורם העיקרי לדוקטרינת ה"הליך הראוי המהותי" , באומרו שפעילויות מסוימות הם לחלוטין מחוץ לשליטת הממשלה. בתקופתו הוא צידד לעיתים קרובות עם דעת הרוב בבית המשפט כאשר זה פסל מגבלות על זכות הקניין.
ברואר פרש לעיתים קרובות באופן זמני מתפקידו בבית המשפט העליון כדי לשמש כנשיא הוועדה לסכסוך הגבול בין ונצואלה לבין גיאנה הבריטית, שהוקמה על ידי הקונגרס כדי לגשר במשבר ונצואלה של 1895 .
באפריל 1896, בשל מותה הפתאומי של בתו, עזב ברואר לביתו בליוונוורת' ביום בו הוצגו הטיעונים בפסק דין פלסי נגד פרגוסון בפני בית המשפט העליון, ולא השתתף בהחלטה בתיק, שהתקבלה ברוב של שבעה מול אחד. עם זאת, כשופט בתקופת השיקום בקנזס, הוא כתב את אחת מחוות הדעת השיפוטיות הראשונות שאישרו את זכויות האזרחים האפרו-אמריקאים להצביע בבחירות הכלליות, וכמפקח הכללי על בתי הספר בליוונוורת' הוא סייע להקים את בתי הספר הראשונים לשחורים במדינה.
ב-1904 שימש ברואר כנשיא "הקונגרס האוניברסלי של עורכי דין ומשפטנים" שהתקיים במסגרת היריד העולמי של סנט לואיס . ב-1906 הוא היה אחד משלושים החברים המייסדים של "מועצת האיות המפושט" , שנוסד על ידי אנדרו קרנגי כדי להפוך את השפה האנגלית לקלה יותר להבנה ולמידה באמצעות שינויים בה.
פסיקות בולטות.
ברואר כתב את פסק הדין שהתקבל פה אחד על ידי בית המשפט בתיק "כנסיית השילוש הקדוש נגד ארצות הברית" מ-1892, שנגע לסכסוך בנוגע ליחסי עובד מעביד בין כומר אנגליקני לבין הכנסייה.
ברואר כתב את פסק הדין שהתקבל פה אחד בפסק הדין "מולר נגד אורגון" מ-1908 שתמך בהגבלה החוקית על שעות העבודה לנשים. הוא גם כתב את פסק הדין "בעניין דבס" , שבו אושרו צווי מניעה פדרליים לדיכוי שביתות. יחד עם השופט ג'ון מרשל הרלן הוא כתב חוות דעת מיעוט בפסק הדין "ג'יילס נגד האריס" מ-1903, פסק דין שקרא תיגר על "סעיף הסבא" בנוגע להליכי ההצבעה.
דייוויד בוראר נפטר בוושינגטון די. סי. ב-28 במרץ 1910 ונטמן בבית הקברות מאונט מונסי שבלנסינג, הסמוכה לליוונוורת'.
ראנומי קרומווידיויו
כף סאות'ארד
כף סאות'ארד (באנגלית: Cape Southard) היא לשון יבשה מכוסה קרח, בארץ וילקס שבאנטארקטיקה.
כף סאות'רד מהווה את הגבול הגאוגרפי המפריד בין חוף באנזארה לחוף סברינה.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי לשון היבשה.
לשון היבשה מופתה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, במהלך מבצע קפיצה לגובה, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
מקור השם.
שמה של לשון היבשה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
לשון היבשה נקראת על שמו של סמואל לואיס סאות'רד (Samuel Lewis Southard), שהיה מזכיר הצי בממשלתו של נשיא ארצות הברית ג'ון קווינסי אדמס. בעת שסאות'רד כהן כסנאטור מטעם מדינת ניו ג'רזי, סאות'רד היה פעיל אשר השפיע על ממשלת ארצות הברית לתמוך במשלחת חקר מדעית, וסייע לקבלת אישור הקונגרס של ארצות הברית, לשליחת משלחת החקר של ארצות הברית (שנערכה בין השנים 1838–1842), בפיקודו של לוטננט צ'ארלס וילקס.
לקריאה נוספת.
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, P 277
• National Imagery and Mapping Agency 2002, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 168
גסטון דומרג
פייר פול אנרי גסטון דומרג (בצרפתית: Pierre-Paul-Henri-Gaston Doumergue; 1 באוגוסט 1863 – 18 ביוני 1937) היה פוליטיקאי צרפתי בתקופת הרפובליקה הצרפתית השלישית. במשך שתי קדנציות כיהן דומרג בתפקיד ראש ממשלת צרפת לחצי שנה ב-1914 ולחצי שנה ב-1934. בין 1924 ל-1931 כיהן דומרג בתור נשיא צרפת בתקופה שכללה 12 ממשלות שונות. דומרג היה ראש המדינה הצרפתי היחיד מלבד אנרי הרביעי, מלך צרפת שהיה במקורו נוצרי פרוטסטנטי.
דומרג נולד במחוז גרד באוקסיטניה (חבל מנהלי) בדרום הקיסרות הצרפתית השנייה. דומרג היה חבר הבונים החופשיים והחל דרכו הפוליטית בשורות המפלגה הרדיקלית בראשות ז'ורז' קלמנסו. ב-9 בדצמבר 1913 מונה לראש ממשלת צרפת בתקופת נשיאותו של רמון פואנקרה ונותר בתפקיד עד יוני 1914. דומרג עמד בראש משרד המושבות בממשלות רנה ויויאני ואריסטיד בריאן בתחילת מלחמת העולם הראשונה. במרץ 1917 נשלח מטעם הממשלה אל הרפובליקה הרוסית במטרה לשכנע את ראש ממשלתה אלכסנדר קרנסקי שלא להגיע לשולחן המשא ומתן עם הקיסרות הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית לסיום החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה.
דומרג נבחר בשנת 1924, לאחר המלחמה, לנשיא צרפת ה-13. בכך היה דומרג הפרוטסטנטי היחיד להחזיר במשרה הזאת. דומרג כיהן בתפקיד עד 1931 בתקופה של תסיסה אזרחית ממושכת. בשנת 1934 נבחר לקדנציה שנייה בתור ראש ממשלה בראשות ממשלה שהורכבה ממפלגות הימין השמרני. הממשלה הוקמה עקב מרידות ה-6 בפברואר של תנועות ימין שונות. הממשלה החזיקה מעמד מעת יותר מחצי שנה עד שמשבר בהנהגה הוביל להעברת סמכויות ראשות הממשלה לפייר אטיין פלנדן.
דומרג נחשב להיות בין הנשיאים הצרפתים הפופולריים ביותר, במיוחד לאחר קודמו, אלכסנדר מילרן, שהיה שנוי במחלוקת. דומרג היה הנשיא הראשון להינשא בעודו מכהן בתפקיד. הוא נפטר בשנת 1937.
נפגע חרדה