מרכז נוסף של דבוראות התפתח בחדרה ביוזמתם של יהודים מעולי תימן, שנהגו לגדל דבורים בכדי חרס, כמקובל אצל הערבים. בתחילת שנות העשרים של המאה ה-20 חל שינוי בדבוראות החדרתית כאשר עולה מצ'כיה בשם רוברט בלום, שהיה דבוראי במולדתו, החל לגדל זן דבורים קווקזי נוח יותר לטיפול. את הכוורות (בסגנון אמריקני) שנהג לבנות בעצמו, העמיד בלום בין חורשות עצי האקליפטוס ב"גבעת הדבורים" שבקצה המושבה. בשנות העשרים והשלושים החלו משפחות נוספות מחדרה לעסוק בדבוראות בשיטה שהנהיג.
בדו"ח של קונסול ארצות הברית בירושלים, משנת 1921, תוארה תעשיית הדבש:
מאז הכרזת העצמאות.
מאז קום המדינה גדל הענף בצורה משמעותית. לארץ הובאה דבורת הדבש האיטלקית ("Apis mellifera lingusta") הנחשבת לרגועה יותר ומניבה יותר מדבורת הדבש הארצישראלית. ענף הדבוראות הישראלי מאורגן תחת "ארגון מגדלי דבורים בישראל", המסונף ל-Apimondia, ארגון הגג הבינלאומי של הדבוראים. הארגון פועל לצד "המועצה לייצור ולשיווק דבש" (הידועה בשם המקוצר, "מועצת הדבש") – חברה פרטית האחראית על רישוי הדבוראים, ייבוא דבש לישראל, פיקוח על טוהר תוצרתם ווויסות כמות הדבש המיוצרת בארץ. גופים נוספים העוסקים בדבורת הדבש הם מחלקת ההדרכה לדבוראות במשרד החקלאות, לה גם כוורות ניסיוניות בצריפין, והמחלקה לחקר הדבורים במרכז טריוואקס בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות.
בשנת 2005 היו בארץ כ-500 דבוראים וכ-90,000 כוורות שייצרו 3,600 טון דבש לשנה. המכוורת הגדולה ביותר בארץ מצויה בקיבוץ יד מרדכי (הנשלטת על ידי קבוצת שטראוס) ולה כ-3,000 כוורות.
בשנת 2004 החליט ארגון מגדלי הדבורים בישראל לשנות את שם המקצוע מ"כוורן" (שנשמע כמו קברן) ל"דבוראי". השם "דבוראי" מיוחס לנעמי שמר ואומץ בחום על ידי העוסקים בתחום.
בגלל סיבות שונות, בהן תנופת עיור ותיעוש, חוסר כדאיות כלכלית, מחסור בכוח עבודה לקטיף ומשבר המים נעקרו עשרות אלפי דונמים של פרדסים. במקביל, עקב הרחבת כבישים נעקרו עצי אקליפטוס רבים. תהליך דומה עבר גם על צמחי הכותנה ופרחי הבר שהתמעטו. לכך התווספה העובדה שמחלקת הייעור של הקרן הקיימת מיעטה בנטיעת עצים בעלי פרחים והרבתה בנטיעת אורנים שאינם תורמים צוף או אבקה לדבורים.
הקטנת מספר הפרחים והעצים מהם יכולות הדבורים ללקט צוף גרם להקטנת כמות הדבש המופקת בישראל ובמקביל להקטנת מגוון הטעמים. בשנת 2009 קמה יוזמה חדשה בשם "נטיעות צופניות" (מהמילה צוף) המשותפת למגדלי הדבש ולקק"ל במטרה לנטוע עצים שיהוו מרעה לדבורים.
שוק הדבש בישראל היום.
שוק הדבש בישראל היום ריכוזי מאוד, ופועל תחת רגולציה חריפה מצד מועצת הדבש. (אשר מקבלת את סמכותה מתוקף צו הפיקוח על מצרכים ושירותים) 60% משוק הדבש בישראל מוחזק בידי קיבוץ מכוורת יד מרדכי, (השייך לקבוצת שטראוס) 25% לעמק חפר, ו-15% לשאר המשווקים.
כל פעילות של דבוראות, מסחר, ייבוא ואף החזקת דבש, דבורים או מוצרי דבורים אחרים מחייבים אישור של מועצת הדבש על בסיס צו הפיקוח על מצרכים ושירותים, המהווה חלק מהתקנות למצב חירום, אשר מאושרות מחדש מדי שנה, מאז קום המדינה. כתוצאה מחקיקה זו, נמנעת תחרות בין היצרנים, ולצד מכסי מגן גבוהים של עד 255%, מתקבלים בישראל מחירי דבש הגבוהים במאות אחוזים ממחירי הדבש במדינות רבות בחו"ל. במקרים בהם נוצר מחסור בדבש (לרוב בתקופת ראש השנה), מוענקים פטורים מיוחדים ממכס על דבש, גם הם לפי החלטת מועצת הדבש, והם מוענקים לרוב למשווקים המרכזיים בתחום, ובמיוחד ליד מרדכי.
דו"ח מבקר המדינה לשנת 1991.
דו"ח מבקרת המדינה, מרים בן-פורת, משנת 1991 העלה ביקורת רבה על התנהלות בלתי מאורגנת, קבלת החלטות שרירותית ובלתי מנומקת או מתועדת (על אף טענות מגדלים על אפליה בין המגדלים), התנהגות כלכלית בלתי אחראית ובלתי מתועדת, אי פיקוח קיום תנאי הרישיונות שהוענקו למגדלי דבורים מצד אחד, ואי שימוש בסמכותה לביטול רישיונות מגדלים אשר התברר כי לא עמדו בדרישות שהוטלו עליהן מצד שני (בתחומים רבים, הנסקרים בדו"ח המבקר), ועוד.
המבקרת קבעה כי מאחר שהדבש אינו מצרך יסוד, אין הצדקה לרגולציה הקיימת, ומלבד מנגנון לקליטת עודפי דבש, אם ייווצרו כאלה (בתהליך ההאבקה, הנדרש על ידי החקלאות ללא קשר לשוק הדבש), היא אינה רואה צורך בפעולה מיוחדת. עם זאת, האמינה שאין הכרח שמנגנון זה יהיה ממשלתי, והציע שחברת דבשים אשר הוקמה באותה השנה תמלא אותו.
בפרט, הומלץ על ביטול הצורך ברישיונות להפקת דבש, הקצאת שטחי מרעה ושיווק שלו. כמו כן, המליצה מבקרת המדינה על סגירת מועצת הדבש, אשר גם אם נדרש פיקוח על תוצרת הדבש בישראל, היא אינה מבצעת זאת.
דו"ח מבקר המדינה לשנת 1998.
דו"ח מבקר המדינה, אליעזר גולדברג, משנת 1998 העביר ביקורת קשה על פעילות מועצת הדבש, וציין כי מרבית הביקורת שהועלתה בדו"ח משנת 1991 נותרה ללא שינוי.
תקן ישראלי לדבש.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 הוקמה ועדת תקינה לדבש שבה ישבו תשעה גופים ציבוריים. ביוני 1970 פורסם התקן הישראלי לדבש: ת"י 373 שעודכן מאז שלוש פעמים.
התקן קובע הן את צורת גידול הדבורים (למשל איך ומתי מותר להאכילן בסוכר), ובעיקר את התכולה הכימית של הדבש. לדוגמה: ריכוז המים שלא יעלה על 20%, חומציות הדבש שלא תעלה על 4.0 pH, ריכוז הסוכר הלבן (סוכרוז) שלא יעלה על 6%, שלא יהיה גלוקוז מסחרי בדבש ועוד. בנוסף לתקן מתבצע פיקוח על ייצור הדבש בארץ באמצעות "המועצה לייצור ולשיווק דבש" ו"ארגון מגדלי הדבורים בישראל".
יעקב עקנין
יעקב עקנין (ינואר 1928 - 23 ביוני 2022) היה איש צבא ומנהל ישראלי. שירת כקצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, פיקד על אגד ארטילרי במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים ופיקד על המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל מינהל מקרקעי ישראל.
ביוגרפיה.
עקנין נולד בירושלים למשפחה ממוצא ספרדי, ולו שבעה אחים ואחיות. כנער התנדב לארגון ההגנה וב-1946 הצטרף לארגון האצ"ל בו זכה לכינוי "עמיאל". היה סגן מפקד גנדה שבסיסה היה בשכונת מאה שערים. בין הפעולות בהן השתתף היה פיצוץ מועדון הקצינים "בית גולדשמידט" בירושלים.
לאחר הקמת צה"ל התגייס לחיל התותחנים ופתח בקריירה צבאית. הוא שימש סגן ומפקד גונדה 416, יחידת נ"ט תחת פיקוד חטיבת גולני. לאחר מכן פיקד על גדוד 402 עמו לחם במהלך מבצע חרגול. במלחמת ששת הימים פיקד על אגד ארטילרי 213 באוגדה 38, תחת פיקודו של אריאל שרון, שהשתתפה בקרב אום-כתף, בה התותחים יצרו "מסך אש מתגלגל" לפני הכוחות הנעים. לאחר המלחמה מונה למפקד התותחנים בפיקוד הצפון. ב-1968 מונה לראש מחלקת תורה ולחימה במטכ"ל ובמלחמת ההתשה פיקד על אגד ארטילרי סדיר בחצי האי סיני. במלחמת יום הכיפורים פיקד על אגד ארטילרי 214 באוגדה 143, שוב תחת פיקודו של שרון.
בספטמבר 1974 מונה למפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה בדרגת תת-אלוף. הוא שירת בתפקיד עד אוגוסט 1977. מיד לאחר שחרורו מונה בספטמבר 1977, על ידי שרון שהיה אז שר החקלאות, למנהל מינהל מקרקעי ישראל. הוא כיהן בתפקיד עד נובמבר 1980, עת נאלץ להתפטר בעקבות סכסוך עם שרון, למרות תמיכה שזכה בה ממועצת מינהל מקרקעי ישראל. לאחר מכן מונה לחבר במליאת רשות השידור, שימש ראש אגף הארגון של הליכוד לקראת הבחירות לכנסת העשירית, ויועץ שר העבודה והרווחה לענייני ערבים. במסגרת תפקידו זה הקים מכון להכשרה מקצועית בסכנין. בנוסף פעל כסוחר קרקעות ביהודה ושומרון. בין השאר היה מעורב בפרשת הקרקעות של "רמת קדרון" שנחקרה במשטרה. בשנת 1986 מונה עקנין על ידי משה קצב למנהל המכון הארצי להכשרת נהגים שהוקם בשיתוף של משרד התחבורה והמועצה הלאומית למניעת תאונות וקיבל בלעדיות על כל הקורסים לרענון נהיגה של נהגים שצברו נקודות במדינת ישראל. בדו"ח מבקר המדינה שפורסם בשנת 1989 נמתחה ביקורת על עלות הרכב שנרכש עבור עקנין ועל כך שרוב עבודות הדפוס של המכון הארצי להכשרת נהגים נמסרו לדפוס בבעלות בנו של עקנין. בעקבות הבקורת על העברת עבודות הדפוס לבית דפוס בבעלות בנו נפתחה חקירה משטרתית, עקנין הועמד לדין וזוכה.
נפטר ב-23 ביוני 2022.
סולנום העגבנייה
סולנום העגבנייה (שם מדעי: " Solanum sensu stricto") הוא תת סוג בסוג סולנום במשפחת הסולניים. מוצאו של תת-הסוג במערב יבשת דרום אמריקה, בעיקר בשטחי המדינות אקוודור ופרו, ומשם הופץ באמצעות הרוח למקומות אחרים והתייצב גם באיי גלאפגוס.
טקסונומיה.
תת הסוג שייך לסוג סולנום בו יש עוד מינים רבים, חלקם קרובים מאוד זה לזה וחלקם פחות. בעבר לא התייחסו לקרבה של המינים השונים בסוג, למשל עגבנייה תרבותית ועגבנייה דומדמנית (Solanum pimpinellifolium), ולא מיינו אותם תחת תת סוג, אך הצלחת ניסויים בהכלאות בין המינים (הפריה ויצירת צאצא פורה עם גנים משני ההורים) שנועדו להכניס לעגבנייה התרבותית גנים של ננסיות פרי או עמידות בפני מחלות, הוכיחה את הקרבה הרבה ביניהם ביחס לקרבה למינים אחרים בסוג, למשל עגבנייה תרבותית וחציל, ולסיווגם תחת תת-סוג.
תיאור.
לרוב המינים בתת-סוג זה יש בדרך כלל פריחה צהובה בוהקת הנמשכת כשבועיים עד חודש, ובסופה מתקבלים חנטים קטנים המתפתחים לפירות בוסר בצבע ירוק לרוב, המקבלים גוון אדמדם מפוספס בירוק עם הבשלתם. במין "עגבנייה תרבותית" רוב הזנים מקבלים צבע אדום מלא עם סיום ההבשלה, אך קיימת קשת רחבה של צבעים, ויש זנים בעלי פירות צהובים ואף שחורים.
היסטוריה.