הבונובו נצפו מזדווגים בתדירות גבוהה ולעיתים תכופות, ובדומה לאדם יחסי המין אינם נעשים בהכרח לצורך רבייה, אלא גם ובעיקר לשם חיזוק קשר חברתי. קיום יחסי מין אפשרי גם בין שני זכרים או בין שתי נקבות, אולם לא נצפתה התנהגות הומוסקסואלית קבועה. נקבה יכולה ללדת במרווחים של 5 שנים בין לידה ללידה. כל עוד לא חלף פרק זמן כזה מהלידה, הנקבה אינה פורייה מבחינה הורמונלית. בדומה לאדם, אין לבונובו עונת רבייה קבועה. הפריה אפשרית על ידי הזדווגות במהלך 20-10 ימי הייחום החודשיים המתבטאים בשינוי בצבע איברי המין הנקביים ובגודלם. ההיריון אורך כ-225 ימים (אצל האדם כ-270). בהמלטה אחת נולד, לרוב, גור אחד בלבד. ההנקה נמשכת עד לגיל 4, ומשערים שהיא הדוחה את הביוץ על אף שקיימים סימני ייחום. סימני הייחום חוזרים אחרי שנה מלידת הצאצא ומעודדים הזדווגות, אך ללא סיכוי להיריון מאחר שהנקבה טרם חזרה לפוריות מלאה. אין תבנית ברורה להעדפת בני זוג, ועל פי רוב, נקבה מיוחמת מחוזרת על ידי כל זכרי הלהקה, מלבד בניה, כך שזהות האב אינה ברורה. ההנקה וההשגחה הצמודות על הצאצא נמשכות כשנתיים, תקופה דומה אצל יתר קופי האדם, ונפסקות בהדרגה על-פי תכנון קפדני של הנקבה הקשור ברצונה לראות את צאצאה בונה "קן" משלו. הבונובו הופך לעצמאי לחלוטין בגיל 9-7 אך הבגרות המינית המלאה, בשני המינים, מגיעה רק בגילאים 15-13.
תוחלת החיים של הבונובו, על-פי הערכת החוקרים, היא כ-45 שנה, בזהה לזו של בשימפנזה המצוי, אם כי המחקרים עליו הם קצרים יחסית, ולא עקבו אחרי פרטי בונובו יותר מ-30 שנה. ההערכות מתבססות על תיארוך מוקדם של פרטים בוגרים שנתפסו.
קופי האדם ידועים בתוקפנותם, אולם לאחר כל מריבה גדולה באה גם צורה כלשהי של התפייסות. התנהגות זו היא שתורמת לליכוד החברתי של הקבוצה, ומונעת את התפוררותה בכל משבר ומאבק. בונובו פותרים סכסוכים וקונפליקטים, שלרוב קשורים במזון, באמצעות קיום יחסי מין, בצורה כזו או אחרת. זוהי דרכם להימנע מעימותים ומתחרויות בין פרטים. הצורך החזק של הבונובו בקשרים חברתיים מביא לגיוון רב בהתנהגות המינית שלו, כיוון שזוהי הדרך העיקרית של מין זה לשמור על יחסי ידידות בין פרטים בקבוצה אחת.
הבונובו נצפו מקיימים יחסי מין בתנוחות שונות מאשר השימפנזים. רוב יחסי המין נעשים פנים אל פנים, בדומה לאדם. אברי המין הנקביים הם קדמיים ופונים כלפי חוץ, דבר המקל על צורה זו של יחסים. נקבת הבונובו מיוחמת ברוב מחזור חייה ופעילה מינית. נקבות רבות מקיימות מגע מיני על ידי שפשוף אברי מינן אחת בשנייה, הוכח כי נקבות קופי אדם מסוגלות להגיע לאורגזמה. בין הזכרים קיימת מחווה של "סיף פינים" שבה הזכרים נתלים על עצים ומצמידים את איברי מינם. מגוון המגע המיני כולל גם מין אוראלי, אוננות ונשיקות פה-אל-פה. המגע המיני הוא טבעי ומהווה חלק ממגוון הפעילויות החברתיות. ההזדווגות נמשכת כ־10 דקות, משך זמן קצר בהשוואה לאדם בממוצע, אך ארוך בהשוואה לרוב היונקים האחרים.
התנהגות קבוצתית.
הקבוצה הגרעינית של הבונובו מורכבת מ-6-3 פרטים, אך באזורים שבהם נמצא מזון בשפע (כמו שדות קנה סוכר) נבנית קבוצה אורגנית של 30-10 פרטים, קבוצה שנעה יחד בחיפוש אחר מזון, ולעיתים מתקבצות מספר קבוצות יחד באתרי מזון. לעיתים קרובות עוברים פרטים מקבוצה אחת לקבוצה אחרת, ולעולם אינם נמצאים בקשר תמידי עם פרט אחד ויחיד. הקשר המתמשך היחיד הוא בין אם לוולדה בשנותיו הראשונות. אצל הבונובו, בדומה לשימפנזה, נשארים הזכרים בקבוצות המקוריות שלהם והנקבות עוברות בתקופת ההתבגרות לקבוצות אחרות. כתוצאה מכך מכירים הזכרים הבוגרים את כל בני קבוצתם וכל הזכרים הצעירים גדלים יחדיו. הנקבה, לעומתם, מגיעה לקבוצה שבה היא אינה מכירה אף פרט.
ההבדל בין המינים נעוץ באופן שבו מתקבלת נקבה חדשה לקבוצה חדשה. אצל הבונובו בוחרת הנקבה החדשה נקבה בוגרת ומבקשת תשומת לב על ידי שפשוף איבר מינה בשכנתה, או, לחלופין, בהוצאת טפילים מגופה. במידה שהיא מקבלת יחס הדדי אוהד אזי נוצר קשר בין השתיים, והנקבה החדשה מתקבלת בהדרגה לקבוצה. לאחר הולדת הצאצא הראשון מתחזק מעמדה החברתי, והיא הופכת לנקבה בוגרת ולחלק אינטגרלי מהקבוצה ומקבלת חברות חדשות בעצמה. מעמד הזכרים נקבע על פי מספר קריטריונים: לעיתים מעמד אמותיהם הוא הקובע את מעמדם, ולעיתים זכר הנחשב לבן זוגה של נקבה שולטת נהנה ממעמד גבוה יותר, וכתוצאה מכך אף מתחזק מעמדה של אמו.
אצל השימפנזה המצוי לוחמים הזכרים את קרבותיהם בעצמם. הם נעים בקבוצות בעלות אותו מין, ויוצרים קבוצה מדרגית בעלת מאפיינים שיתופיים ותחרותיים. כישלון ביצירת קבוצה מלוכדת עלול להביא להרג ולאיבוד טריטוריה. אין זה קל להיות זכר – הדבר מתבטא בכמות המעטה של זכרים ביחס לנקבות. לעומת השימפנזה המצוי, מאבקים רציניים בין קבוצות בונובו הם מצב נדיר ביותר. דיווחים רבים הראו השתלבות בין קבוצות דורשות שלום, כולל קיום יחסי מין בין הקבוצות. הבונובו יוצרים רושם של חברה שעיקר ליכודה בא מהנקבות ומהאמהות. הקשר אינו קשור כלל לקרבה הגנטית בין הפרטים אלא הוא קשר חברי בעיקרו, ועל כן מאבקים בין זכרים מקבוצות שונות הם אירועים נדירים למדי וחסרי משמעות במרקם החברתי.
אנתרופולוגים מצביעים על כך שהקשר החזק הנוצר בין נקבות הבונובו, מפר חוק בלתי כתוב אצל הקופים, מאחר שהנקבות נמצאות זמן מועט בקבוצה ביחס לזכרים. לדוגמה, הנקבות הן המרכז הקבוצתי אצל קופים בעלי זנב כמקוקים ובבונים, מאחר שבמינים אלה הזכרים הם שעוברים לקבוצות חדשות בהגיעם לבגרות.
אנתרופולוגים משערים כי כמו אצל הבונובו, אצל האדם מופרדים יחסי המין מהרבייה ומשמשים ליצירת מערכת יחסים רצינית ובעלת רווח רב־תחומי. יכולת הנקבה להזדווג בכל מהלך חייה והיצר המיני המפותח שלה (שברוב התרבויות אינו מדוכא כלל), מעניקים לה את היכולת להמיר את המין במחויבות משפחתית ובהורות, ובכך להגדיל ולחזק את הגרעין המשפחתי. הדבר נוצר בתהליך הברירה הטבעית, והוא מאפשר לנקבה לגדל יותר צאצאים מאשר לו הייתה לבדה.
אין תיעוד ליצירת גרעין משפחתי אצל הבונובו כמו אצל האדם. כל עול גידול הצאצאים נופל על כתפי הנקבה. ישנה תאוריה הגורסת כי הגרעין המשפחתי אינו מתאפשר אצל הבונובו, בשל ריבוי יחסי המין החופשיים שמתקיימים אף בין בני משפחה קרובים.
עיקר הפעילות החברתית בזמן מנוחה מתרכז סביב ניקיון הגוף, ועל פי רוב פעילות זו נעשית בין זכר לנקבה, אך לעיתים גם בין שתי נקבות. התנהגות זו, שבעבר נחשבה למטרת חיזור או להקטנת מתח חברתי, מובחנת כיום כהתנהגות שמטרתה לחזק קשרים משפחתיים, כחלק ממכלול התנהגותו החברותית של המין.
עיקר תזונתו של הבונובו היא פירות. בשל הכמות היומית הרבה שנאכלת, תורם המין לתפוצת הפירות בתוך היער ולפיזור זרעיהם. בנוסף, צורך המין כל מזון צמחי, כמו נצרים, עלים, פרחים, זרעים, קליפות עצים, עשבים ופטריות. אכילת מזון חי מהווה חלק מזערי מצריכת המזון היומית, וכוללת בעיקר טרמיטים ותולעים. לעיתים רחוקות נצפה המין אוכל חולייתנים קטנים, כמו צביונים, עטלפים ואנומלוריים. הבונובו צורך פחות חלבון מן החי מאשר השימפנזה. עד לאחרונה האמינו שהבונובו אינו צד פרימטים אחרים אך מחקרים חדשים גילו שהוא יותר קרוב לשימפנזה משהיה נהוג לחשוב, ואכן נצפו קבוצות בונובו שצדות וניזונות לעיתים גם מפרימטים.
שימור המין.
אויבו הטבעי העיקרי של הבונובו הוא האדם, אך משערים שנמרים ונחשים גדולים, שנוהגים לתקוף שימפנזים, טורפים גם בונובו. האדם עדיין צד את המין למטרות אכילה וסחר בגורים, על אף החוקים האוסרים על כך. לעומת זאת, פגיעתו של המין באדם היא מינורית, ומתבטאת בפגיעה בשדות קני סוכר חקלאיים וכן בנשאות של מחלות הפוגעות באדם (כפוליו למשל), על אף התקשרותו המעטה של המין עם האדם.
המין נמצא בסכנת הכחדה ממשית בטבע. בשלושת הדורות האחרונים מאז התגלו, קטנה אוכלוסיית המין בכמחצית, וכן ירדה גם יכולת הישרדותו בשל הפגיעה במרחבי המחייה שלו. כיום נותרו מהמין כ-10,000 פרטים בלבד.
גורילה
גורילה (שם מדעי: "Gorilla") הוא סוג של קופי אדם הכולל את הגדולים בכל מיני הפרימטים כיום. הגורילות הם הרביבורים, וסביבת מגוריהם הטבעית היא יערות הגשם של אפריקה הטרופית. הגורילות נמצאות בסכנת הכחדה.
מינים.
בסוג שני מינים, ובכל מין שני תת-מינים:
אטימולוגיה.
את המונח "גורילה" טבע חַנוֹן הספן במסעו לאורך חופי אפריקה בסביבות 500 לפנה"ס. חנון וצוותו פגשו בבני אדם פראים ושעירים שהמתורגמנים של חנון קראו להם "גורילה". את הסיפור הזה כתב חנון בתיאור המסע הימי שלו ("פריפלוס"), והוא שרד. כאשר נתקלו חוקרים מערביים לראשונה בגורילות, הם העניקו להן את השם מתוך יומני חנון.
תפוצה.
הגורילה מצויה באזורים הטרופיים של אפריקה. גורילות היער קצרי השיער חיים ביערות הקונגו (התגלו על ידי פול די שאיו בשנת 1860, וגורילת ההרים שהוא ארוך שיער ושנתגלה רק בשנת 1902 חי בגובה של מעל 3,000 מטר באוגנדה, באזור הררי של פארק וירונגה.
אנטומיה.
צבע שערו של הגורילה שחור ולזכרים הבוגרים כתם כסוף על גבם. פני הגורילות חסרות שיער וכך גם כפות ידיהם ורגליהם. הגורילה כבד תנועה, מבנה גופו מגושם ותנועתו מסורבלת. הוא נע על ארבע גפיו. הרגליים קצרות ועבות. הנחיריים עבים ושטוחים והאוזניים קטנות. הזרועות ארוכות וחזקות והחזה חסון ושרירי. משקל גורילה ממוצעת מגיע עד 200 ק"ג, אך במקרים רבים נתפסו גורילות שמשקלם היה בסביבות ה-250 ק"ג. גובהו מעל 160 ס"מ. הנקבה קטנה יותר ומשקלה מגיע ל-80 ק"ג, כחצי ממשקל הזכרים.
התנהגות.