מצעד הגאווה בקופנהגן הידוע גם כ-"Copenhagen Pride" הנערך באופן שנתי בחודש אוגוסט, התקיים לראשונה בשנת 1996 תחת השם "גאוות בת הים", כציון פסל בת הים הקטנה ברחבי העיר. בשנת 2017, כ-25,000 מפגינים השתתפו במצעד הגאווה בעיר, לצד 300,000 צופים. שנה לאחר מכן מספר משתתפיו גדל ל-40,000 איש בהם נכלל ראש הממשלה לארס לקה ראסמוסן. מלבד מצעד העיר, אירועי להט"ב נוספים ברחבי דנמרק כוללים את מצעד הגאווה באורהוס, פסטיבל הסרטים "MIX Copenhagen" ומסיבת הגיוון באודנסה ("Mangfoldighedsfest Odense") שהתקיימה לראשונה בשנת 2017. סקר משנת 2015 על ידי "Eurobarometer" מצא כי 90% מהמשיבים הדנים הצהירו כי ללסביות, הומוסקסואלים וביסקסואלים צריכות להיות אותן הזכויות כמו להטרוסקסואלים. סקר נוסף משנת 2019 על ידי "Eurobarometer" קבע כי 89% מהדנים הצהירו שיש להכשיר נישואים חד מיניים ברחבי יבשת אירופה לעומת 69% בשנת 2006.
לחיים טיש תורה (אלבום)
לחיים טיש תורה הוא האלבום ה-18 בסדרת האלבומים לחיים טיש. האלבום כולל שירים וניגונים חסידיים הקשורים לקדושתה של התורה ולחג השבועות והוא מכיל 30 רצועות. את האלבום הפיק יוסף משה כהנא וחברת לחיים הפקות, כשעל העיבוד המוזיקלי חיים מנחם הרטמן. הפצת האלבום נעשתה בידי 'גרינטק' ו'ניגון מיוזיק.
באלבום משתתפים בעלי הנגנים והזמרים החסידיים יוסף משה כהנא, משולם גרינברגר, יעקב יהודה דסקל, משה שטעקל וברוך ויזל. מקהלת הילדים פרחי לחיים וילד הפלא בערי קרוס. כשעל המקהלות אחראיים פנחס ביכלר והרש'ל בריסק.
את עטיפת האלבום עיצבו מלכות וקסברגר.
השתתפו בהקלטות.
מקהלה: יעקב רוטבלט, סיני ברמץ, מיכאל ויינברגר, ברוך ויזל, אלי שפריי, מוטי רוטלר
מקהלת הילדים פרחי לחיים: אלייעזר מינקאף, מענדל וואלף פישער, שלום מייזעלס, מרדכי פנחס ברקוביץ, משה וייס, אברהם יצחק לייבוביץ, עזריאל ברגר, שלוימי רייזמן, אביעזר מרדכי גוטמן
ליברטה
ליברטה היא יישוב עירוני באנטיגואה וברבודה, זהו היישוב השלישי בגודלו במדינה, נכון ל-2011 מתגוררים ביישוב כ-2,300 איש.
היסטוריה.
בסביבות המאה ה-19 בעת שחרור בריטי של עבדים באנטיגואה וברבודה הבריטית, לבעלת מטעים קולוניאליים היו בעיות כלכליות והיא נאלצה למכור חלק מרכושה במגרשים קטנים. העבדים לשעבר בשכונה קנו את כל הנכסים הקטנים, שכן הם רצו להחזיק בקרקע לנצח. "ליברטה", כלומר חירות והוקרה לעם המשוחרר, הפך לשם היישוב בשנת 1835. עד 1842, שלט מצויר ליד גבולו נכתב: "הכפר של ליברטה".
בעלי הקרקע החדשים התיישבו מיד על המגרשים שרכשו, בנו את בתיהם וטיפחו את גינותיהם. מלבד העבודה במטעים סמוכים, הם עבדו גם במכונאות במספנת נלסון בנמל פלמות'. בהמשך עבדו צאצאיהם גם במלאכות אחרות, כמו חייטים ובעלי חנויות.
דיוויזיית האס אס הרביעית
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-4 "משטרה" (בגרמנית: 4. SS-Polizei-Panzergrenadier-Division) הייתה דיוויזיית פאנצרגרנדיר של הוואפן אס אס אשר לחמה במהלך במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
דיוויזיית האס אס ה-4.
בהוראת היטלר הוקמה הדיוויזיה המשטרתית ב-1 באוקטובר 1939 על ידי המשרד הראשי של המשטרה הרגולטורית. החיילים שהובאו על ידי משטרת הסדר נותרו אנשי משטרת הסדר ולא התקבלו לצבא. בנוסף הוקצו לדיוויזיה רגימנט הארטילריה ה-300 ומחלקת המודיעין ה-300. השוטרים קיבלו את הדרגות והמדים של הצבא, הנשר המשטרתי הולבש רק על הכובעים, תגי הצווארון ואבזם החגורה היו גם של המשטרה. הסמל הלאומי היה הדגם של הוואפן אס אס.
בינואר 1940 הועברה הדיוויזיה לחומה המערבית באזור קיסרשטול, שם החליפה את דיוויזיית הרגלים ה-205. זמן קצר לאחר תחילת המערכה על צרפת, הוקצתה הדיוויזיה לקורפוס ה-17 כחלק מהארמייה ה-12. הדיוויזיה חצתה את תעלת הארדנים דרומית-מערבית לסדאן והתקדמה בהרי הווז'. ב-14 ביוני הגיעה הדיוויזיה ל-Les Islettes, מדרום-מערב לוורדן. מזרחית לבר לה דוק חצתה הדיוויזיה את תעלת הריין-מארן והתקדמה לגבול שווייץ דרך נופשאטו ובזנסון. ב-10 ביולי 1940 הועברה הדיוויזיה ככוח כיבוש לאזור סנט דיזייה וב-2 באוגוסט 1940 לאזור האימונים הצבאי הצרפתי Suippes. הדיוויזיה אורגנה מחדש עם יחידות משטרה, וב-17 באפריל 1941 הוקצתה הדיוויזיה לבסוף לוואפן אס אס.
מאמצע יוני 1941 הועברה הדיוויזיה לפרוסיה המזרחית. ב-30 ביוני 1941 חצתה הדיוויזיה את גבול ליטא והלכה בעקבות יחידות הצבא צפון-מזרחה. ב-14 ביולי חצתה את הדווינה ובליל ה-24 ביולי היא חצתה את אוסטרוב. ב-1 באוגוסט 1941 יצאה הדיוויזיה לכבוש את עמדת המפתח בלוגה. לאחר שספגה אבדות כבדות, הפסיקה הדיוויזיה את התקפותיה וב-22 באוגוסט 1941 עברה את סופוליה לדרום מערב כדי לתקוף את אגף העמדות הרוסיות. כדי למנוע כיתור, פינה הצבא האדום את העיר ב-1 בספטמבר 1941. עד לנקודה זו סבלה הדיוויזיה כ-1,000 הרוגים וכ-2,000 פצועים. לאחר מכן הופקדה הדיוויזיה תחת הקורפוס ה-50. ב-9 בספטמבר החל הקרב על קרסנוגווארדייסק מול לנינגרד. חמישה ימים לאחר מכן הדיוויזיה כבשה את העיר. ב-18 באוקטובר 1941 קיבלה הדיוויזיה 3,000 איש מחליפים. בפברואר 1942 הייתה הדיוויזיה באזור פושקין - פולקובו בטבעת המצור סביב לנינגרד. כאשר פתח הצבא האדום במתקפה שלו על הוולכוב ב-13 בינואר 1942, קיבלה הוראה הדיוויזיה לפרוס בקטע זה של החזית. ב-10 בפברואר 1942 התקבלו לאס אס כל השוטרים שלא השתייכו קודם לכן לאס אס. ב-19 בפברואר 1942 העבירה הדיוויזיה את עמדותיה לידי דיוויזיית הרגלים ה-121 וצעדה לאזור צ'ודובו. שם הוכפפה לקורפוס ה-1. הדיוויזיה קיבלה הוראה לחבור עם הקורפוס ה-43. ב-15 במרץ 1942 החלה הדיוויזיה לפעול והצליחה לסגור את כיס וולכוב כעבור ארבעה ימים. עד סוף 1942, הדיוויזיה ספגה אבדות כבדות ונותרה בעמדותיה מול לנינגרד. בפברואר 1943, הדיוויזיה לחמה מדרום לאגם לדוגה ונאלצה לסגת לקו הגנה חדש בקולפינו, שם הצליחה להחזיק מול מתקפות הצבא האדום, אף על פי שספגה אבדות כבדות.
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-4.
בשלב זה הועברו יחידות של הדיוויזיה מערבה לצורך אימונים ושדרוג לדיוויזיית פאנצרגרנדיר, והשאירו אחריהם רק צוות קרב שפורק במאי 1943, כאשר הדיוויזיה הפכה למבצעית. הדיוויזיה נשלחה ליוון שם עסקה בלוחמה נגד פרטיזנים בחלקה הצפוני של המדינה. הדיוויזיה נשארה ביוון עד אוגוסט 1944, ולאחר מכן התמודדה מול הצבא האדום שהתקדם לעבר בלגרד.
בהיותה ביוון, הדיוויזיה ביצעה פשעי מלחמה וזוועות נגד האוכלוסייה האזרחית במסווה של לוחמה "אנטי-מפלגתית". בפרט הם היו אחראים לטבח קלייסורה ולטבח דיסטומו; האחרון הוא אחד מהזוועות הקשות ביותר שבוצעו על ידי הוואפן אס אס במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-10 ביוני 1944, במשך למעלה משעתיים, חיילי הדיוויזיה בפיקודו של פריץ לאוטנבך עברו מדלת לדלת וטבחו באזרחים יוונים כחלק מ"צעד תגמול" על התקפת ההתנגדות היוונית על היחידה. בסך הכל נהרגו בדיסטומו 214 גברים, נשים וילדים, כפר קטן ליד דלפי. לטענת הניצולים, אנשי אס אס "שיפדו תינוקות בעריסותיהם, דקרו נשים בהריון וערפו את ראשו של כומר הכפר".
גורמים בדיוויזיה זו ביצעו זוועות בהרי מרכז יוון ("Ρούμελη") במהלך מאי ויוני 1944 שהביאו להשמדת ספרצ'יאדה ולטבח של 28 אזרחים באיפאטי. מאוחר יותר השתתפה הדיוויזיה במבצע קרוזוטר (5–31 באוגוסט 1944), ניסיון להכחיד בסיסים של צבא שחרור העם היווני (ELAS) מאותם הרים. המבצע היה כישלון צבאי, אך הביא להרג של 170 אזרחים ולהרס חלקי או מלא של עשרות כפרים וערים.
הדיוויזיה המדולדלת הועברה לקו חזית צפונה בפומרניה. היטלר פקד לצרף אותה לפלגת הארמייה שטיינר לסיוע בברלין. הם היו אמורים להיות חלק מהצבת הצפונית שתפגוש את ארמיית הפאנצר הרביעית שתגיע מדרום ותכתר את החזית האוקראינית הראשונה לפני שישמידו אותה. שטיינר הסביר לגנרל גוטהרד היינריצי שאין לו את הדיוויזיות לבצע פעולה זו ולחיילים חסרו הנשק הכבד הנדרש, ולכן ההתקפה לא התרחשה כפי שהיטלר תכנן. הדיוויזיה עברה לדנציג, שם כותרה על ידי הצבא האדום ונשלחה על פני חצי האי הלה לשוויינמינדה. לאחר מנוחה קצרה, מה שנותר מהדיוויזיה נלחם על פני נהר האלבה, שם נכנעו לאמריקאים ליד ויטנברג - לנזן ב-8 במאי 1945.
דיוויזיית אס אס משטרה הרביעית
דימיטריה פאפאזוגלו
דימיטריה פאפאזוגלו (ברומנית: Dimitrie Papazoglu; 28 במרץ 1811 - 2 באוגוסט 1892) היה בויאר ואיש צבא רומני (הגיע לדרגת לוטננט-קולונל), היסטוריון וגאוגרף.
שם המשפחה פאפאזוגלו בא ממקור יווני ומשמעו זה "בן של כומר".
פאפאזוגלו נולד בבוקרשט, אז בירת נסיכות ולאכיה, במשפחת בויארים. במסגרת פעילותו בצבא השתתף בדיכוי מהומות הבולגרים בבראילה בשנים 1841 - 1843, לקח חלק במהפכת 1848 ולקח חלק בכיבוי השריפה הגדולה בבוקרשט. בשנת 1855 פרש מהצבא בדרגת מאיור, אך בשנת 1884, כשצבא רומניה עבר ארגון מחדש, קודם לדרגת לוטננט קולונל.
פאפאזוגלו עסק רבות בהיסטוריה ובמיוחד בהיסטוריה של העיר בוקרשט. הוא עסק גם בארכאולוגיה, היה קומיסר של משרד ההדרכה וארגן מוזיאון, שבו הציג את ממצאיו.
הפיצול בחסידות גור
הפיצול בחסידות גור הוא סכסוך קהילתי ומחלוקת פנים־חסידית המתרחשת בחסידות גור. הסכסוך פרץ כאשר מאות חסידים בראשות הרב שאול אלתר פרשו מהחסידות המרכזית בראשות הרב יעקב אריה אלתר, מהלך שלווה בהקמת קהילת פני מנחם.
רקע כללי.