ההתקפה החלה בהפצצה מהאוויר של מטוסים סוריים (ללבנון לא היה חיל אוויר באותה העת) ולאחריה הפגזה ארטילרית כבדה ובשעה 13:30 החלו כוחות הרגלים הלבנונים לתקוף את עמדות לוחמי הפלוגה. ראשונים נפגעו הלוחמים בבית המכס ובשעה 16:30 נותק הקשר בינם לבין מפקדת הפלוגה בכפר. ראשוני הפצועים החלו להגיע לכפר ודיווחו כי הכוח סבל אבדות קשות.
בשעה 18:00 ביקש מפקד הכוח על "גבעת העץ" אישור לסגת אך קיבל פקודה להחזיק בגבעה עד רדת החשיכה. הכוח מילא אחר הפקודה ועם רדת הערב נסוג למחנה הצבאי כשהוא נושא עמו את מפקד הכוח שנפגע בקרב. עם רדת החשיכה, לאחר לחימה עזה במשך למעלה מ-7 שעות מול כוחות אויב גדולים, פסקה האש. לוחמי פלוגה א' החלו להתכנס בכפר ולהתארגן לקראת נסיגת הכוח ממלכיה. מצבורי התחמושת והציוד הושמדו כדי שלא ייפלו בידי הכוחות הערביים.
בחצות החלו אנשי הפלוגה לסגת לעבר מושב רמות נפתלי שממזרח לכפר כשהם נושאים איתם את הפצועים. עם אור ראשון הם הגיעו ליעדם וצבא לבנון השתלט על מלכיה וסביבתה.
בקרב זה נהרגו שמונה לוחמים מפלוגה א' של גדוד 11 ותותחן שהושאל לפלוגה. גופותיהם של שישה מהם טרם נמצאו והם נחשבים חללים שמקום קבורתם לא נודע.
כיבוש מלכיה במבצע חירם.
במסגרת מבצע חירם, ב-30 באוקטובר 1948, כבשה חטיבה 7 את סאסא וב-31 באוקטובר, עם שחר, כבשה את מלכיה. כיבוש הכפר נעשה בהתקפת פתע מכיוון צומת סאסא שמדרום לכפר בעוד מגיניו הערבים נערכו להתקפה ממזרח, מכיוון מצודת כ"ח. להתקפה סייעה הפצצה מוקדמת של הכפר על ידי מפציצי B-17 מטייסת 69 שהמריאו מבסיס רמת דוד.
הנצחה.
אנדרטה לחללי הפלמ"ח הוקמה במקום שנה לאחר הקרבות, ונחשפה במפקד חגיגי במעמד אנשי חטיבת יפתח ומפקדי הפלמ"ח. נופלי חטיבת עודד לא צוינו באנדרטה וכן נפקד שמם של שניים ממגויסי המח"ל שנחשבו נעדרים באותו זמן. בספטמבר 2009 נחנכה במלכיה אנדרטה משותפת לנופלי הגדוד הראשון של הפלמ"ח וחטיבת עודד. על אדמות אל-מאלכיה כקילומטר מדרום לאתר הקרב הוקם קיבוץ מלכיה על ידי יוצאי הפלמ"ח.
אנדרטה נוספת, לזכרו של , מלוחמי הגדוד הראשון, שנפל בקרב הראשון על מלכיה, הוקמה ליד עץ האלה הענק, בצד המזרחי של המטעים בקיבוץ מלכיה.
קרב מלכיה הראשון הונצח גם בספרות. ספרו של הסופר והעיתונאי, יצחק טישלר, "אחרונים על הרכס" עוסק בקרב בהרחבה, וגם בספרו של חנוך ברטוב, "מחוץ לאופק, מעבר לרחוב", העוסק בקורותיה של משפחה אחת, מסופר על הקרב שבו נהרג בן המשפחה.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:הקרבות מול צבא ההצלה במלחמת העצמאות|מלכיה]]
[[קטגוריה:מלחמת העצמאות: 1948|מלכיה]]
[[קטגוריה:לבנון: קרבות|מלכיה]]
[[קטגוריה:חטיבת יפתח: קרבות ומבצעים]]
[[קטגוריה:חטיבת עודד: קרבות ומבצעים]]
[[קטגוריה:מלכיה]]
צ'יריקי
ארווינג מוסקוביץ'
ארווינג מוסקוביץ' (באנגלית: Irving Moskowitz; 11 בינואר 1928 - 16 ביוני 2016) היה רופא, איל הון ונדבן יהודי-אמריקאי יליד ניו יורק, התגורר בפלורידה. עסק בבניית בתי חולים ובתי הימורים בקליפורניה. הקים את קרן מוסקוביץ' המסייעת לנזקקים בכל העולם. תרם כספים רבים לארגוני ימין בישראל ולבנייה יהודית במזרח ירושלים.
ביוגרפיה.
מוסקוביץ' נולד בניו יורק, בן תשיעי במשפחה בת 13 ילדים, וגדל במילווקי, ויסקונסין. הוריו היגרו מפולין. בשנת 1952 סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ועבר לגור בלונג ביץ', קליפורניה, שם פתח מרפאה, שהפכה מאוחר יותר לבית חולים פרטי. ב-1961 קנה בית חולים נוסף. בתקופה זו שימש כרופא מיילד בבית החולים שבבעלותו בשכונת "הוואיין גרדנס". במשך השנים התרחבה רשת בתי החולים ובתי האבות שבבעלותו במדינות קליפורניה ופלורידה. ב-1980 עבר להתגורר בעיר מיאמי בפלורידה.
בשנת 1981, הוענק למוסקוביץ' תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
ב-1988 קיבל מוסקוביץ' היתר לבנייה והפעלה של מועדוני בינגו בפרוורי לוס אנג'לס. על פי ההסכם עם רשויות קליפורניה, מוסקוביץ' תרם חלק מהרווחים למטרות צדקה. בהמשך התרחבה רשת מועדוני הבינגו לרשת בתי קזינו גדולים.
מוסקוביץ' נהג לבקר בישראל מספר פעמים בשנה. בבעלותו היו בית פרטי במשכנות שאננים ודירת נופש במלון "ארבע העונות" בנתניה.
בשנת 1994 העניק ארגון ציוני אמריקה למוסקוביץ' את פרס ברנדייס על תרומתו לארגון.
מוסקוביץ' היה נשוי לצ'רנה, ונולדו לו 8 ילדים. אחד מבניו מתגורר בישראל, אחיו מתגורר בקיבוץ עין דור. אשתו צ'רנה משמשת כמנהלת קרן מוסקוביץ'.
נפטר ב-16 ביוני 2016. נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים, ירושלים
קרן מוסקוביץ'.
ארווינג מוסקוביץ' ייסד ב-1968 את "קרן מוסקוביץ'" הפעילה בישראל ובמקומות נוספים בעולם, ומסייעת לקורבנות של אסונות טבע. ב-1995 הקימה הקרן "בנק מזון" בקליפורניה, המסייע לנזקקים. לרשות הקרן עמד ב-2004 סכום של 52 מיליון דולר.
הקרן ייסדה גם את מפעל "פרס מוסקוביץ' לציונות" המעניק מדי שנה פרסים בסכום כולל של 100,000 דולר לארגונים ופעילים חברתיים בישראל, המגשימים את ערכי הציונות. הפרס נועד להוות מעין משקל נגד לפרס ישראל, לאחר שזאב שטרנהל הוכרז כחתן פרס ישראל לחקר מדע המדינה.
פעילותו במזרח ירושלים.
חלק מהונו הושקע ברכישת קרקעות במזרח ירושלים כדי ליישבן ביהודים. עד לשנת 1999 השקיע מעל 20 מיליון דולר בבנייה במזרח ירושלים.
בין השאר סייע ברכישת בתים וקרקעות ברובע המוסלמי והנוצרי בעיר העתיקה, בעיר דוד, בשייח' ג'ראח, במלון שפרד, בקדמת ציון שבשכונת אבו דיס, בישיבת בית אורות ובשכונות מעלה דוד ומעלה הזיתים. כמו כן סייע ברכישת קרקעות ומבנים בגוש עציון, בגוש קטיף וברמת הגולן.
קרן אוורסט.
"קרן אוורסט" המכונה גם "ידידי אוורסט האמריקאים" או "חברי אוורסט ארצות הברית", היא קרן התומכת בהתיישבות היהודית ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים. הקרן נוהלה על ידי מוסקוביץ' ורעייתו צ'רנה.
הקרן מעניקה סיוע כספי לעמותות הפעילות בתחום ההתיישבות היהודית ברובע, כדוגמת עטרת כהנים. בין פעולותיה הבולטות:
תמיכה בארגונים שונים.
מוסקוביץ' היה יהודי דתי, ותרם כספים רבים לארגוני ימין בישראל. בשנת 2005, למשל, תרם $6,500,000 ל-80 ארגונים שונים.
מוסקוביץ' היה אחד התומכים העיקריים של "עמותת עטרת כהנים", יחד עם איל ההון האמריקאי ג'ו מרמלסטיין ומארק בלזברג הקנדי. מוסקוביץ' תרם $2,350,000 לעמותה בשנת 1994. ב-1996 השתתף בטקס הכנסת ספר תורה לישיבה של העמותה, ושם אמר:
עם הגופים הישראליים שזכו לתמיכות משמעותיות ממנו נמנים: ישיבת מרכז הרב, ישיבת בית אל, קרן חברון, ארגון ישראל הצעיר, ארגון ציוני אמריקה, מועצת יש"ע, וערוץ 7. מוסקוביץ תרם גם לארגונים לא-ישראליים בעלי אידאולוגיה שמרנית, כגון:
"Americans for a Safe Israel", "Center for Security Policy", "Jewish Institute for National Security Affairs"
"One Israel Fund", "Hudson Institute", "American Enterprise Institute".
מוסוקביץ' שימש יועץ מומחה במרכז אריאל למחקרי מדיניות.
ב-1994, כחודש לאחר טבח מערת המכפלה, פורסם בעיתון "Jewish Press", היוצא לאור בברוקלין, מאמר פרי עטו שבו כתב: במאמר טען שעל ברוך גולדשטיין השתלטה אי שפיות זמנית ומשווה את הרצח לרצח של האחים לייל ואריק מננדז שרצחו את הוריהם בארצות הברית ב-1989.
מוסוקביץ' התנגד בחריפות לתהליך אוסלו, והתבטא לא פעם בגנות יצחק רבין.
במכתב למערכת ששלח ל"וושינגטון פוסט" ב-1997, כתב:
היה ידוע כתורם לאליאנה רוס-לאטינן, נציגת פלורידה בקונגרס.
בדרך לחתונה עוצרים בווגאס
בדרך לחתונה עוצרים בווגאס (באנגלית: The Hangover, בתרגום: "החמרמורת") הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה, אשר בוים על ידי טוד פיליפס ונכתב על ידי ג'ון לוקאס וסקוט מור. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-5 ביוני 2009. זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הקומי הטוב ביותר.
עלילה.
עלילת הסרט עוסקת במסיבת הרווקים של דאג, העומד להינשא בעוד מספר ימים לטרייסי. דאג יוצא עם שני חבריו - פיל הנהנתן וסטו חסר האסרטיביות - ועם גיסו לעתיד, אלן, ללאס וגאס ללילה אחד, יומיים לפני החתונה. הארבעה מגיעים לווגאס, שוכרים חדר מלון מפואר ושותים לשוכרה. אלן הבודד, נואש ברצונו להפוך את השלושה לחברים טובים, קונה מסוחר סמים כדורים אותם הוא חושב לסם אקסטזי, אך הם מתגלים כסם רוהיפנול, המכונה גם "סם האונס". הסם משחרר את עכבות החבורה והם יוצאים ללילה פרוע, אך למחרת פיל, סטו ואלן מתעוררים בחדר המלון ללא כל זיכרון מליל אמש וללא דאג שנעלם.
השלושה מנסים לברר מה אירע וכיצד איבדו את דאג. אט-אט הם מצליחים לשחזר את כל התסבוכות אליהן נקלעו במהלך שכרותם: סטו נישא לחשפנית בשם ג'ייד עם הטבעת שייעד לחברתו השתלטנית, החברים גנבו ניידת משטרה וכן טיגריס מביתו של מייק טייסון. בעודם עוברים ממקום למקום לפי רסיסי ראיות וזכרונות, חבורת פושעים סינים תוקפים אותם ודורשים מהם את 80 אלף דולר שגנבו מהם אמש, וטוענים שהם מחזיקים בדאג. השלושה לא יודעים היכן הכסף וכלל לא זוכרים שגנבו אותו, אך הפושעים מאיימים כי יהרגו את דאג אם לא יענו לדרישותיהם.
החברים נסמכים על יכולת ספירת הקלפים של אלן אשר מצליח לזכות ב-80 אלף דולר ולמחרת בבוקר, יום החתונה, נפגשים עם הפושעים ומוסרים להם את הכסף. הפושעים בתמורה מוסרים להם את דאג, אך זה מתברר כסוחר הסמים של אלן שבשלב מסוים נלווה אליהם. שעות ספורות לפני החתונה נזכר לפתע סטו כי השלושה ראו מזרן "משופד" על אחד מכרובי גג המלון. עד כה הם הניחו שבשכרותם הם זרקו המזרן מהחלון, אך סטו נזכר שהחלונות בלתי ניתנים לפתיחה במלונות וגאס, ומסיק מכך שדאג חברם זרק את המזרן - מהגג.