למרות מיעוט הממצאים והתוצאות השליליות, החיפוש אחר חיים תבוניים מתמיד ואף מתרחב למספר מחקרים חדשים, שמריצים מעת לעת קבוצות קטנות של מדענים נלהבים ובעלי סבלנות אינסופית. פרנק דרייק גם מטיל ספק אם, כאשר כבר יגיע האות, נוכל לפענח אותו, כפי שלא בטוח שציוויליזציה חיצונית תוכל לפענח את אותותינו שלנו. לדרייק לא נותר אלא לקוות ש"השדר יהיה בשפה בין כוכבית שתאפשר קומוניקציה טובה".
בשנת 1974 כאשר דרייק ניהל את המצפה בארסיבו שבפורטוריקו, הוא שידר לכוכבים מסר דיגיטלי, המכיל 1,679 סיביות (ביטים). חברה טכנולוגית, הוא מניח, תכיר בכך ש-1,679 ביטים הוא תוצר של מכפלת שני מספרים ראשוניים 73 ו- 23 (ההנחה היא שמספרים ראשוניים הם מושגי יסוד מתמטיים שאינם תלויים במוח המחשב אותן) ותשתכנע לתרגם את השדר למערך נקודות גרפי. תוך קריאה של הנתונים במערך של 73 על 23 ריבועים בשחור לבן, הם יראו תמונה גולמית המראה, בין השאר, דמות אדם מתקשרת, פלנטה שלישית במערכת השמש, רדיו טלסקופ, מידע אחר על השולחים והסבר פשוט על קוד הרדיו.
לצורך הדגמה מובא פה ציור בן 35 סיביות, שיכולים להיווצר רק במכפלת שני המספרים הראשוניים 5 ו-7, ויוצרים תמונת תשבץ שמתארת באופן בסיסי צורת בן אנוש
לא התקבלה תגובה מחוץ לכדור הארץ. אבל מרבית המדענים מסכימים, שלא רק שיש אפשרות לחיים בחלל החיצון, אלא גם שהיא גוברת לאור התגליות האחרונות: נוכחות כוכבי לכת סביב כוכבים קרובים, ועדויות מעטות על צורות חיים קדומות בסלעי המאדים. כך, למשל, מתכננים ב-Serendip שתי מערכות איתור נוספות, שיוצבו באוסטרליה ובאיטליה, ומכון SETI גם משתתף בתוכנית בינלאומית לבניית רדיו טלסקופ, שלדברי דרייק יהיה רגיש פי 30 עד פי 100 מארסיבו.
דרייק מתרשם ממה שהוא מכנה עדות גדלה והולכת לכך שהחיים על כדור הארץ נוצרו במעמקי הים, ושתופעה דומה יכולה להתרחש אולי בכל כוכב לכת שפני השטח שלו מכילים הרבה מים.
SETI בקולנוע.
במכון SETI נהנו מהפרסומת שניתנה בחינם למפעל שלהם בסרטים "היום השלישי" ו"קונטקט". ועדיין, אנשי המכון מסתייגים במקצת מהדרך שבה הוצגו בשני שוברי הקופות.
תור היירדאל
תור היירדאל (בנורווגית: Thor Heyerdahl, יפא: ; 6 באוקטובר 1914 – 18 באפריל 2002) היה הרפתקן, חוקר ארצות, ארכאולוג, אנתרופולוג, אתנוגרף ופעיל איכות הסביבה נורווגי בעל רקע בזואולוגיה, בוטניקה וגאוגרפיה.
היירדאל התפרסם כמארגן מסע "קון-טיקי" בשנת 1947, שבו הפליג על גבי רפסודה שנבנתה ביד 8,000 קילומטרים על פני האוקיינוס השקט מאמריקה הדרומית לארכיפלג של איי טואמוטו. המסע נועד להדגים שאנשים קדומים היו יכולים לעשות מסעות ים ארוכים, וליצור קשרים בין תרבויות, ובמטרה להוכיח שילידי פולינזיה היגרו מאמריקה הדרומית ולא מדרום-מזרח אסיה כפי שסברו כל האנתרופולוגים האחרים. תאוריה זו קשורה למודל הדיפוזיוניסטי של התפתחות התרבות.
היירדאל ערך גם מסעות אחרים כדי להדגים את האפשרות למגע בין עמים קדומים נפרדים, בעיקר משלחת רע II בשנת 1970, כשהפליג מהחוף המערבי של אפריקה לברבדוס בסירת גומא פפירוס. ב-1984 הוא מונה למשרת חוקר ממשלתי (בנורווגית: statsstipendiat).
הוא מת ב-18 באפריל 2002 בכפר קולה מיקרי (Colla Micheri), במחוז ליגוריה באיטליה, בעת ביקור אצל בני משפחה קרובים. ממשלת נורווגיה ערכה לו הלוויה ממלכתית בקתדרלת אוסלו ב-26 באפריל 2002.
במאי 2011 נוספו הארכיונים של תור היירדאל לרשימת "תוכנית זיכרון עולם" של אונסק"ו. ארכיון היירדאל משתרע על פני השנים 1937–2002 וכולל את אוסף הצילומים שלו, יומנים, מכתבים פרטיים, תוכניות למשלחות, מאמרים, קטעי עיתונים, ספר מקורי וכתבי יד של מאמרים. ארכיון היירדאל מנוהל על ידי מוזיאון קון-טיקי והספרייה הלאומית של נורווגיה.
ביוגרפיה.
נעורים והשכלה.
תור היירדאל נולד ב-6 באוקטובר 1914 בעיירה לרוויק השוכנת כ-100 קילומטרים דרומית-מערבית לאוסלו בירת נורווגיה, שם ניהל אביו, שהגיע במקור מכריסטיאניה (כיום חלק מאוסלו) מבשלת בירה. כצאצא היחיד של הורים קשישים, תור היירדאל (1869–1957) ואליסון לינג (Alison Lyng; 1873–1965), הוא גדל כשהוא מוגן ומפונק, אך ניתנה לו גם יד חופשית. כילד צעיר גילה היירדאל עניין רב בזואולוגיה, בהשראת אמו, שהתעניינה מאוד בתיאוריה של צ'ארלס דרווין בנושא אבולוציה. עבור האוסף של חיות קטנות, חיפושיות, חרקים וביצי ציפורים של תור, העמיד האב חדר משופץ במבנה מבשלת הבירה, אותו כינה הילד בגאווה "המוזיאון הזואולוגי", כשהמוצג העיקרי היה צפע אירופאי. כילד הוא פחד ממים לאחר שטבע כמעט פעמיים. עוד כנער הוא סירב ללמוד לשחות עד שנפל לנהר סוער בטהיטי בשנת 1937 ונאלץ להילחם על חייו.
בניגוד לחבריו לבית הספר, הוא לא התעניין בספורט, למעט ריצה וטיפוס, אלא אהב לבלות בהרים הסמוכים עם אוהל ושק שינה. אולה ביורנבי (Ola Bjørneby), מתבודד מבוגר שגר בדיר כבשים נטוש וידע להסתפק ברהיטים עשויים גדמי עצים, אבנים וענפי אשוח, העניק לילד טעם לחיים בתנאים הפרימיטיביים ביותר. כבר בתקופה זו הייתה בו תשוקה רצינית לבלות זמן באזור שהציוויליזציה לא נגעה בו. בגיל 16 פיתח היירדאל תיעוב כלפי העולם המודרני, שהלך והתרחק מהטבע, ובכך, לדעתו, התנתק משורשיו האמיתיים. כבר אז התגבש במוחו הרעיון לעזוב את אירופה ולהתגורר במקום שה"קידמה" עדיין לא נגסה בו. על מנת לצבור ניסיון, ארגן היירדאל סביבו קבוצה שעסקה במסעות ארוכים באזורים המבודדים של נורווגיה. הוא רכש כלב האסקי סיבירי שסחב מזחלת עם מזון ונהג לערוך טיולים ארוכים יחד עם ידידו אריק הסלברג (Erik Hesselberg), כשהם לנים תחת כיפת השמיים או באיגלו שבנו בעצמם. הם מימנו מסעות אלו בכתבות בעיתונים. התוכנית שנרקמה במוחו הייתה לפגוש נערה, שמאמינה כמוהו בחזרה אל הטבע, ויחד יעברו להתגורר באחד מאיי פולינזיה. איי פולינזיה נבחרו בשל היותם רחוקים מאירופה, אך בה בעת צורכי קיום בסיסיים ניתנים שם להשגה ללא מאמץ רב. הוא פגש את ליב (Liv Coucheron-Torp), שעתידה הייתה להיות אשתו הראשונה, בטקס הסיום של בית הספר התיכון, והיא הביעה עניין בתוכניתו והסכימה להצטרף אליו.
בשנת 1933 החל היירדאל ללמוד זואולוגיה וגאוגרפיה באוניברסיטת אוסלו, כשליב החלה ללמוד שנה אחת אחריו כלכלה באותה אוניברסיטה. קריסטינה בונווייה, הפרופסור שלימדה אותו זואולוגיה, לימדה את תלמידיה גם אנתרופולוגיה פיזית. במקביל קרא היירדאל כל מה שהצליח למצוא על איי פולינזיה. למזלו הסכים ביארנה קרופליאן (Bjarne Kroepelien), סוחר יין עשיר, להעמיד לרשותו את האוסף שלו שהיה הספרייה הפרטית הגדולה ביותר בעולם באותה תקופה על פולינזיה. קרופליאן חי שנתיים בטהיטי בתקופת מלחמת העולם הראשונה ונישא לבתו של הצ'יף (Teriieroo), עד שמתה מהשפעת הספרדית. אוסף זה נרכש מאוחר יותר על ידי ספריית אוניברסיטת אוסלו מיורשי קרופליאן והוצב במחלקת המחקר של מוזיאון קון-טיקי.
לאחר שבעה סמסטרים והתייעצויות עם מומחים בברלין, פותח פרויקט בחסות הפרופסורים לזואולוגיה של היירדאל, קריסטינה בונווייה והיילמר ברוך (Hjalmar Broch). הוא היה אמור לבקר בכמה קבוצות איים מבודדים באוקיינוס השקט שמעולם לא היו מחוברים ליבשת, ולחקור כיצד בעלי החיים המקומיים מצאו את דרכם לשם. מוריו שכנעו את הוריו לממן את המסע, והוריו הצליחו לשכנע את הוריה של ליב להסכים לנישואיה של בתם היחידה עם היירדאל, ולתוכנית של הזוג לצאת לפולינזיה. לאחר שבדקו בדקדקנות את התנאים באיים השונים החליטו היירדאל וליב על האי פאטו היווא בקבוצת איי מרקיז שבפולינזיה הצרפתית. השניים נישאו בערב חג המולד 1936 והפליגו למחרת לטהיטי, בירת פולינזיה הצרפתית. היירדאל היה אז בן עשרים ושתיים ואשתו בת עשרים.
פאטו היווא (1938-1937).
בחג המולד של שנת 1936, יום לאחר נישואיו לליב הפליגו בני הזוג, תחילה למרסיי, ומשם במסע שארך שישה שבועות לטהיטי, מרכז השלטון הצרפתי בפולינזיה, ושם אומצו בידי המנהיג הפולינזי הראשי "טרייארו" (Teriieroo), שהיה אבי אשתו של ביארנה קרופליאן, שבספרייה העשירה שלו השתמש היירדאל לשם לימוד על פולינזיה. בטהיטי למדו בני הזוג את מנהגיהם ואורח חייהם של הפולינזים. מטהיטי יצאו בני הזוג, בהפלגה על סקונר שאסף קופרה מאיי מרקיז במסע שארך שלושה שבועות, והגיעו ליעדם, האי פאטו היווא, בתחילת 1937. לכאורה הייתה להם משימה אקדמית, לחקור את התפשטותם של מיני בעלי חיים בין איים, אך למעשה הם התכוונו "לברוח לים הדרומי", ולעולם לא לחזור הביתה.
האי פאטו היווא, שמוצאו געשי, משתרע מצפון לדרום כשבמרכזו רכס הרים גבוה (הפסגה הגבוהה ביותר בגובה 960 מטרים), והוא האי הדרומי ביותר בקבוצת איי מרקיז. על אף מימון המשלחת על ידי הוריהם, הגיעו בני הזוג לאי חסרי "ציוד, כלי נשק או רדיו". תושבים בטהיטי, שכנעו אותם לקחת מצ'טה וסיר בישול. בני הזוג שהו על האי והאי הסמוך היווא אואה (כ-100 קילומטרים צפונית-צפונית-מערבית) כשמונה חודשים. בתחילה החיים אכן נראו להם כגן עדן עלי אדמות. האי היה עשיר במים ובעצי פרי ואקלימו נוח, והם התיישבו בעמק אומאה, מעל ליישוב הראשי באי. החיים בתנאים פרימיטיביים כאלה היו משימה קשה, אך הם הצליחו לחיות מפרי הארץ ולעבוד על יעדיהם האקדמיים, על ידי איסוף ולימוד של דגימות זואולוגיות ובוטניות. הם גילו חפצים יוצאי דופן, האזינו למסורות ההיסטוריה בעל פה של הילידים, ושמו לב לרוחות ולזרמי האוקיינוס הנפוצים.