הסרט זכה לשבחים מצד מרבית מבקרי הקולנוע המשפיעים, פיטר טרוורס מהרולינג סטון ציין שביגלו ובול התעלו על עבודתם מהסרט "מטען הכאב" עליו זכו בפרס האוסקר. הוא שיבח את הווירטואוזיות של ביגלו בבניית המתח מבלי לחטוא לאמת, ואת בול ביכולתו להציג את הצד האנושי בסיפור המעשה. את הופעתה של צ'סטיין ציין כמופלאה, כשגילומה את מאיה מותיר רושם עז שחודר כל כך עמוק עד שהצופים חשים בקצות עצביה. ג'ו מורגנסטרן מבקר הקולנוע של הוול סטריט ג'ורנל, שיבח את הסרט, שעל אף שסוף העלילה שלו ידוע מראש, הוא מצליח לבנות מתח לכל אורכו; הוא ציין שהסרט הוא עבודה של קולנוענית שמוכנה ומצליחה להתעמת עם ספקטרום מלא של עמימות מוסרית. דייוויד דנבי מהניו יורקר כתב שהמעלה העיקרית של הסרט היא שהוא מקדיש תשומת לב רבה לאופן בו החיים מתנהלים באמת, הוא משלב אכזריות ואנושיות באופן פרדוקסלי ומטריד אך עדיין מספק כיצירת אמנות. אואן גלייברמן מאנטרטיינמנט ויקלי שיבח את ביגלו על סרט מוקפד ומחשמל ובימוי מדויק שבונה מתח באופן שכמעט ושולט בקצב פעימות הלב של הצופה.
הפצה והכנסות.
מועד יציאתו של הסרט נדחה כאמור משיקולים פוליטיים. סרטי סוני החליטו שהוא יופץ באופן מסחרי בסוף 2012, על מנת לאפשר לסרט להתמודד בטקס פרסי אוסקר לאותה שנה, אך שההפצה תעשה באופן מוגבל, משום שבתקופת החגים יהיה עליו להתמודד מול סרטים פופולריים שנעשו בתקציבים גדולים כמו "" ו"עלובי החיים". ההקרנה החלה בחמישה בתי קולנוע בערים ניו יורק ולוס אנג'לס מתוך ציפייה שתעורר באזז תקשורתי, בתחילת 2013 הורחבה ל-60 בתי קולנוע וב-11 בינואר 2013 הסרט יצא להפצה רחבה בכ-3,000 בתי קולנוע ברחבי ארצות הברית. ביום הראשון להקרנתו כבש את צמרת הסרטים המכניסים, עם הכנסות של 9.6 מיליון דולר ובתום הסופשבוע חצה את רף ה-30 מיליון דולר. סך הכל הניב הסרט הכנסות של 132.8 מיליון דולר ברחבי העולם.
גנס
אלחנן היילפרין
הרב אלחנן (חונא) היילפרין (כ"ה בכסלו ה'תרפ"ב, 26 בדצמבר 1921 - ליל כ"ט בשבט ה'תשע"ה, 18 בפברואר 2015) היה רב בגולדרס גרין בלונדון ונשיא "התאחדות קהילות החרדים". כונה אב"ד ראדומישלא על שם מקום רבנות סבו רבי שמואל ענגיל.
ביוגרפיה.
נולד בקאשוי (קושיצה) שבצ'כוסלובקיה (כיום בסלובקיה) לרב דוד היילפרין שכיהן כרבה של דובשיץ, ולמינדל, בתו של הרב שמואל ענגיל. שני הוריו היו צאצאים לרבי חיים הלברשטאם מצאנז.
למד אצל סבו רבי שמואל ענגיל, ואצל הרב ישראל שמואל קליין (חתנו של הרב שמעון סופר). בגיל 14 כתב מכתב לרבי יוסף רוזין (הרוגוצ'ובר), ובמכתב התשובה כונה "הרב הגאון". בעת מלחמת העולם הראשונה נמלט מקושיצה לואץ.
בשנת תרצ"ט (1939) היגר ללונדון והיה מקורבו של רבי שלום מוסקוביץ', האדמו"ר משאץ, שהיה קרוב משפחתו. באדר תש"ב (1942) נישא להעניא חיה, בתם של נחום ויענטא לאה לידברסקי, חסידי אלכסנדר מפרנקפורט. אשתו למדה בווירצבורג, וגורשה לפולין אך הצליחה לחזור לפרנקפורט, שם גילתה כי משפחתה גורשה לפולין. היא הצטרפה ל"קינדר-טרנספורט" לבריטניה.
חצי שנה לאחר נישואיו פתח את בית הכנסת, "בית שמואל" בשכונת גולדרס גרין, כיום מבתי הכנסת הגדולים בשכונה. הוא פתח בבית הכנסת ישיבה לבחורים, אשר לאחר המלחמה היוותה את בסיס ה"מתיבתא" של הרב אברהם ישכר פרדס, שהיה רבה של דנקוב בפולין. הוא כיהן במתיבתא כר"מ, עד שהחל לכהן כדיין בבית הדין. בשנת תשט"ו (1955) הקים את בית הספר "פרדס", על שם הרב פרדס שנפטר ערירי. עד לשנותיו האחרונות נהג לערוך בחינה בבית הספר מדי שבוע. בשנת תש"כ (1960) ייסד בית ספר לבנות.
לאחר המלחמה התקרב ל"רב מטשיבין" וראה בו כרבו המובהק. הוא נהג לאסוף כספים עבור ישיבת טשיבין.
הוא לא השתייך לחצר חסידית מסוימת, והיה מקורב לאדמו"רים רבים. בצעירותו נסע לחצרותיהם של רבי חנה הלברשטאם מקולשיץ ושל רבי אברהם שלום הלברשטאם מסטרופקוב שהתגורר בקאשוי. לאחר המלחמה נסע לחצרות של מספר אדמו"רים בפרט לרבי יקותיאל יהודה הלברשטאם מקלויזנבורג ורבי משה יצחק גווירצמן מפשעווארסק.
בשנת תשמ"ד (1984), לאחר פטירת הרב שלמה שיינפלד, מונה במקומו לנשיא ארגון התאחדות קהילות החרדים.
חיבר קינה על השואה המתחילה "אש תוקד בקרבי, עת אעלה על זכרוני". היה מרבה להעביר מסורות וסיפורי חסידים.
ספריו.
כמו כן הוציא את ספרי סבו הרב שמואל אנגל, שו"ת מהר"ש חלקים ז' וח', וחידושי מהר"ש על מסכת קידושין.
ח'מודי (פרעה)
מכללת יעקב הרצוג
רוברט כהן
רוברט כהן (בצרפתית: Robert Cohen; 15 בנובמבר 1930 – 2 במרץ 2022) היה מתאגרף יהודי-צרפתי. נולד למשפחה יהודית אלג'ירית.
ב-1954 זכה בתואר אלוף העולם באגרוף במשקל תרנגול לאחר שהביס את המתאגרף התאילנדי שמרואן סונגקיטרט. ב-29 ביוני 1956 איבד את תארו מול מריו דגטה לאחר שהשופט הפסיק את הקרב בסיבוב השביעי.
נפטר ב-2 במרץ 2022.
העברית
לשוננו לעם
שחזור סיפורים עתיקים
שחזור סיפורים עתיקים (בסינית מסורתית: 古小說鈎沈; בסינית מפושטת: 古小说钩沉; בפין-יין: gǔ xiǎoshuō gōuchén, גוּ שְׂיָאושְׁווֹ גוֹאוּצֶ'ן) הוא אוסף ספרים אבודים שליקט וקיבץ לוּ שׂוּ'ן בשנים 1909-1911. באוסף 36 ספרים המסודרים כרונולוגית, הקדום מביניהם הוא צִ'ינְג שְׁה דְזְה מתקופת שושלת ג'ואו, והמאוחר הוא "רשומות שטיחת הפלאים" מתקופת שושלת סווי.
הספר נכלל באוסף "כל כתבי לוּ שׂוּ'ן" במספר מהדורות.
תוכן היצירה.
הספרים המשוחזרים באוסף מסווגים כמשויכים ל"אסכולת דברי הזוטרים", שעיקר עיסוקה היה בתיעוד דברים שנשמעו "ברחוב".
על פי ההקדמה לאוסף, מקור השם "אסכולת דברי הזוטרים" הוא בצורת איסוף ורישום המידע: הפקידים הזוטרים שימשו אוזניים למלך בקרב האוכלוסייה, ומקור להבנת הלך רוחו של הציבור, והידיעות שהביאו, "גם אם היו אלו להגי ניחוש או להגיו של משוגע", קובצו ונרשמו.
על פי אותה הקדמה, הסיבה לעיסוק בסיפורי שדים שכאלו הוא הבאתם לעיסוק בענייני הדאו.
חשיבות היצירה.
לוּ שׂוּ'ן תיעד בדקדקנות את המקורות מהן ליקט את היצירות, ואף ציין הבדלי גרסאות, ובנוסף נתן משקל רב לאותנטיות של מקורות ונמנע משימוש במקורות חשודים בזיוף. הדבר מוסיף ליצירה אמינות ודיוק ברמה אקדמית.
האוסף נחשב מקור חשוב במיוחד ללימוד ספרות פופולרית בסין העתיקה, ז'אנר שזכה להתעלמות לאורך ההיסטוריה של סין מצד חוקרים וכותבי ביבליוגרפיות. לוּ שׂוּ'ן עצמו השתמש בו בכתיבת ספרו "קווים להיסטוריה של הרומן בסין".
הוא פורסם רק לאחר מותו של לוּ שׂוּ'ן על ידי "הועדה להנצחת אדון לוּ שׂוּ'ן" ב-1939, ונכלל באוסף "כל כתבי לוּ שׂוּ'ן" במהדורות 1938, 1947, 1951 ו-2012.
מקורות היצירה.
הציטוטים מהם מורכבים השחזורים נאספו בעיקר מספרים המוזכרים ברשימות בספר הָאן, ספר סְווֵי וספר טאנג החדש, זאת על מנת להגן על האיסוף ככל האפשר מזיופים מאוחרים. בנוסף נעשה שימוש מקורות מאותם ספרים המסווגים תחת קטגוריות אחרות, וביצירות ללא אזכור במקורות ההיסטוריים. בסך הכל משתמש האוסף בכ80 מקורות.
תהליך הכתיבה.
את עבודת הליקוט החל לוּ שׂוּ'ן בשנת 1898. בשנת 1909 חזר לסין מלימודיו ביפן והחל לכתוב ולארגן סיפורים מטרום תקופת שושלת טאנג. העבודה על האוסף נסתיימה ב-1911 והוא קיבל את שמו "שחזור סיפורים עתיקים".
מרחב אפיני
במתמטיקה, מרחב אפיני (נקרא גם ישריה) הוא גאומטריה עם נקודות וישרים, המקיימת כמה אקסיומות פשוטות. למרחב אפיני יש ממד, ומרחב מממד 2 נקרא מישור אפיני. המרחב האפיני מכליל כמה מהתכונות של מרחב אוקלידי. במרחב אפיני ניתן להוסיף וקטור לנקודה כדי לקבל נקודה, להפחית נקודה מנקודה כדי לקבל וקטור, אך לא לחבר נקודות. בפרט, כל נקודה יכולה לתפקד באותה מידה כראשית הצירים. הדוגמה הקלאסית למרחב אפיני היא אוסף הנקודות במרחב וקטורי מעל שדה (או חוג עם חילוק), עם ההזזות של תת-מרחבים חד-ממדיים כישרים.
הגדרה.
מנקודת המבט של גאומטריית חילה, מרחב אפיני הוא גאומטריה שיש בה שני טיפוסים, נקודות וישרים, עם יחס חילה ביניהם. מערכת של נקודות וישרים נקראת מרחב ליניארי אם דרך כל שתי נקודות x,y עובר ישר יחיד xy, ויש לפחות שתי נקודות על כל ישר ולפחות שני ישרים. יחס שקילות על הישרים של מרחב ליניארי נקרא יחס הקבלה אם לכל ישר g ולכל נקודה x, יש ישר יחיד הכולל את x ומתייחס ל-g. במרחב ליניארי L עם יחס הקבלה, תת-מרחב U הוא סגור להקבלה אם לכל ישר g ונקודה ב-U, הישר המקביל ל-g דרך הנקודה מוכל כולו ב-U. תת-מרחב של L נקרא תת-מרחב אפיני אם הוא סגור להקבלה. החיתוך של תת-מרחבים אפיניים הוא תת-מרחב אפיני, וכך מוגדר תת-המרחב האפיני הנוצר על ידי קבוצת נקודות S, כחיתוך כל תת-המרחבים האפיניים המכילים אותה.
מרחב אפיני הוא מרחב ליניארי שיש עליו יחס הקבלה, כך שכל תת-מרחב אפיני הנוצר על ידי שלוש נקודות שאינן על ישר אחד, מהווה מישור אפיני. במרחב אפיני שבו יש שלוש נקודות על כל ישר, כל תת-מרחב הוא תת-מרחב אפיני (אבל יש מרחבים אפיניים שבהם שתי נקודות על כל ישר, ושם כל תת-קבוצה של הנקודות מהווה תת-מרחב, וחלק מאלו אינם אפיניים).
מרחב ליניארי המקיים את אקסיומת המקבילים (דרך כל נקודה שאינה על ישר t, עובר ישר יחיד שאינו נחתך עם t) נקרא מישור אפיני. מרחב ליניארי שכל המישורים בו אפיניים מהווה מרחב אפיני, בתנאי שעל כל ישר יש לפחות ארבע נקודות (משפט Buekenhout).
הקשר למרחבים פרויקטיביים.