בתם של הרבנית חנה בתיה לבית אוליסקי והרב שלמה יהושע קרומר, נולדה וגדלה בעיירה בליניץ שברוסיה הלבנה. עלתה לארץ ישראל עם הוריה בשנת 1931, בגיל 13. סיימה בית ספר יסודי ברחובות, ואת לימודי התיכון עשתה בתל אביב. בגיל צעיר הצטרפה לתנועת השומר הצעיר והגיעה לתפקיד של רכזת ההנהגה הראשית. בהמשך למדה בסמינר למדריכי נוער בירושלים.
בשנת 1937 הצטרפה לקיבוץ השומר הצעיר, והייתה בין מקימי חצור. עבדה בחקלאות, בתעשייה ובחינוך ילדים עולים גם בקיבוצה וגם ביישובי הסביבה. בשנים 1971–1978 עבדה במכון למחקר חינוכי של פרופ' ראובן פוירשטיין, שבו הנחתה מורים ומורות בתוכניות העשרה לילדים טעוני טיפוח.
בקיבוץ חצור נישאה ליעקב אשל, ונולדו להם ארבעה ילדים וכן נכדים. בנה נהרג ב-1967 בעת מילוי תפקידו כטייס בחיל האוויר.
שרה אשל כתבה ספרים רבים לילדים, בלשון פשוטה וחיונית חייתה את אווירת חיי הילדים בקיבוץ במושבה ובכפר העולים.
אשל נפטרה ב-2012, בגיל 94.
ניקולאוס מברוגניס
אלכסנדר יפסילנטי
פטרוס מברומיחאליס
מכון הקשרים
מכון הקשרים לחקר הספרות והתרבות היהודית והישראלית פועל במסגרת המחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. המכון הוקם בשנת 2001, במגמה לאצור ארכיוני סופרים, לקדם את המחקר הספרותי, ולהקים מסגרות לקידום הקשרים בין תרבות, חברה וקהילה בחברה היהודית והישראלית. הוגה ויוזם המכון הוא פרופסור יגאל שוורץ, שגם עומד בראש המכון מאז הקמתו. מטרה נוספת של מכון הקשרים היא לטפח דור חדש חוקרי ספרות צעירים, שעבודתם תשלב מצוינות אקדמית לצד רגישות תרבותית ומחויבות חברתית.
המיזמים המתבצעים במכון עצמו וביזמתו הם מיזמים רב-תחומיים, רב-שנתיים ורבי משתתפים. בין המיזמים נמנה לקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים. זהו הלקסיקון הנרחב והכולל ביותר של הספרות העברית החדשה ושל כותביה, המשוררים והפרוזאיקונים הישראלים.
ארכיוני הסופרים האצורים במכון הקשרים הם של דוד אבידן, אהרן אפלפלד, עמוס עוז, נסים אלוני, רות אלמוג, שולמית הראבן, דוד שיץ, נחמיה רפופורט, ונוספים. מכון הקשרים מוציא לאור כתב-עת ספרותי בשם "מכאן", בשיתוף עם הוצאת כנרת זמורה ביתן. בכתב העת, שעד 2018 יצאו לאור 18 גליונות שלו, נדפסים מאמרי מחקר, ביוגרפיות קצרות וראיונות עם יוצרי ספרות ישראלים בולטים. ליד המערכת האקדמית של כתב העת פועלת מערכת צעירה של סטודנטים הרוכשים כישורים לעריכת כתבי עת ספרותיים אקדמיים בעתיד. בשנים 2005–2017 המכון הוציא לאור סדרת ספרים בשם "מסה קריטית", שבה נדפסו ספרי מחקר בתחום התרבות והספרות הישראלית.
מיזמים המתקיימים במכון הקשרים הם לקסיקון לספרות הילדים העברית החדשה; מחקר על המו"לות העברית החדשה, 1890 עד 2000; ומיזם אזורי על "סיפורו של הדרום". החל משנת 2012 החלה להתקיים במכון סדרה של אירועי שירה, "שיר בהקשר", הפתוחים לקהל בעריכת והנחיית המשורר והעורך ערן צלגוב ומנהל הארכיונים אילן בר-דוד. עם המשוררים שהתארחו בסדרה נמנים חיים גורי, בנימין שבילי, תום הדני, דניאל באומגרטן, בעז יניב, ענת זכריה, מיטל ניסים, כרמית רוזן, רוני סומק, ליאת קפלן ורון דהן. בין כותלי המכון נערכים גם אירועים ספרותיים מסוגים שונים, הרצאות, השקות ספרים כנסים וימי עיון.
המכון נהנה מתמיכה של קרן קיסריה ע"ש בנימין אדמונד דה-רוטשילד.
רפמיצין
רפמיצין (מכונה גם רפמיון או סירולימוס; באנגלית: Sirolimus ,Rapamune ,Rapamycin) היא תרופה בה משתמשים כיום כנגד דחיית השתל, בהשתלת איברים. מזה כמה שנים היה כבר ידוע כי התרופה הזו מסייעת גם למלחמה במספר מחלות קשות נוספות.
ב-2009 התגלתה הרפמיצין כתרופה הראשונה מאז ומעולם, שהצליחה להאריך את תוחלת החיים המרבית (להבדיל מ"תוחלת החיים הממוצעת") של עכברי מעבדה בריאים ורגילים, בכ-10% עד שליש בערך, ומאז מנסים מדענים ברחבי העולם לפענח את המנגנון שגרם לכך וכיצד ניתן להשתמש במנגנון זה להארכת תוחלת החיים המרבית של האדם.
גילוי התרופה.
ב-1965 אספה קבוצת חוקרים, בראשות פרופסור סטנלי קורינה מאוניברסיטת מק'גיל שבמונטריאול, קנדה, דגימות צמחייה, בעלי חיים ואדמה מאי הפסחא שבאוקיינוס השקט, כ-3,500 קילומטר מערבית לצ'ילה. האיסוף נעשה לצורכי מחקר, בעקבות תוכניות להקים באי שדה תעופה ובטרם יחדור אליו העולם המודרני. עשר שנים אחר כך התגלה באחת מדגימות האדמה הללו חיידק, שכונה "Streptomyces hygroscopius", שהסתבר שהוא מייצר חומר אנטי-פטרייתי, בלתי-ידוע עד אותה עת. החומר החדש כונה רפמיצין, משום שאי הפסחא קרוי בפי תושביו "Rapa Nui".
שימושים קליניים.
דיכוי מערכת החיסון.
לנוכח תפקידו בטבע, נחקר השימוש האפשרי ברפמיצין כתרופה נגד פטריות בניסויים בבעלי חיים שנערכו בשנות ה-70 של המאה ה-20. המחקרים מצאו כי רפמיצין גורם לפגיעה ברקמות מערכת הלימפה ולדיכוי המערכת החיסונית. ככל הנראה נגרמת הפגיעה החיסונית מהיקשרות של רפמיצין לחלבונים ממשפחת FKBP , הגורמת לעיכוב פעילותו של קינאז p70-S6K וכתוצאה מכך למניעת התרבות של תאי T ותאי B, האמורה להתרחש בתגובה להפרשת אינטרלוקין 2 ואינטרלוקין 15. לאור ממצאים אלה, נזנחה הכוונה להשתמש ברפמיצין נגד זיהומים פטרייתיים, ומנגד נערכו מחקרים טרום-קליניים לשימוש ברפמיצין לדיכוי המערכת החיסונית של מושתלי איברים, כדי להפחית את הסיכון לדחיית השתל על ידי המערכת החיסונית. בשנת 1999 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי את השימוש ברפמיצין בהתוויה של דיכוי המערכת החיסונית לקראת השתלת כליה, בין היתר מאחר שהיא פחות רעילה כלפי הכליות של המטופל המושתל בהשוואה לתרופות אחרות לדיכוי מערכת החיסון. תופעות הלוואי האופייניות לשימוש ברפמיצין הן היפרליפידמיה, מיעוט דם, מיעוט כדוריות לבנות, מיעוט טסיות דם ופגיעה בכבד . לאור זאת נהוג להימנע משימוש ברפמיצין בחודש הראשון לאחר השתלת כבד.
התוויות מאושרות נוספות.
מלבד דיכוי מערכת החיסון של מושתלי איברים, מאושר השימוש ברפמיצין בהתוויות הבאות:
התוויות בלתי מאושרות.
גידולים ממאירים.
רפמיצין מעכבת בין היתר את פעילותו של תצמיד חלבונים mTORC1 , המעורב במסלולי איתות מרכזיים המורים לתא לייצר חלבונים בתגובה לזיהוי ריכוז גבוה דיו של חומרי מזון בסביבת התא. פעילות-יתר של תצמיד חלבונים זה אופיינית לרקמות ממאירות שונות. עם זאת, לאור תפקידו המרכזי של אנזים TOR ככלל ושל מסלול mTORC1 בפרט בתפקודו התקין של הגוף, ולנוכח קיומם של מסלולי איתות משניים המפצים על השפעתו של רפמיצין, לא נמצאה עדיין דרך להשתמש ברפמיצין לטיפול נגד גידולים סרטניים בבני אדם. עם זאת נבחנים כיום מעכבי mTOR מדור שני ושלישי האמורים להיות בררניים יותר ונסבלים יותר מאשר רפמיצין.
אריכות ימים.
פעילות-חסר של תצמיד חלבונים mTORC1, למשל בתנאי תת-תזונה, עשויה להיות קשורה להתארכות תוחלת החיים. ניסויים בחיות תומכים בהשערה כי רפמיצין עשוי להאריך את תוחלת החיים של חיות מעבדה, אולם נכון לשנת 2020 טרם נעשו מחקרים קליניים ברפמיצין, או במעכבי TOR דומים לו, להתמודדות עם זיקנה ומחלות ניווניות האופייניות לה, כגון אלצהיימר.
אוטיזם.
במחקר על מודל חייתי של טרשת גבשושית, מחלה תורשתית הגורמת בין היתר לפיגור שכלי או לאוטיזם, נמצא כי טיפול קצר ברפמיצין משפר את התפקוד ההכרתי בעכברים בוגרים. עם זאת, כאשר נבדקה השפעתו של טיפול ברפמיצין על מודל עכברי של תסמונת X שביר ועל עכברים בריאים, נמצא כי הטיפול ברפמיצין פגע בהתנהגות החברתית ובדפוסי השינה של העכברים החולים והבריאים גם יחד לאור ממצאים אלה הסיקו החוקרים כי הטיפול במעכבי mTOR כגון רפמיצין אינה מועילה עבור חולי תסמונת X שביר, שחלקם מפגינים תסמינים הדומים לאלה שעל הקשת האוטיסטית.
הארכת תוחלת החיים המרבית.
יש להבדיל בין תוחלת חיים ממוצעת לתוחלת חיים מרבית. העלאת תוחלת החיים הממוצעת נעשתה כבר בעבר, למשל על ידי טיפולים אנטיביוטיים ושיפור תנאי חיים. לעומת זאת, עד הרפמיצין לא הצליח המדע לפתח שום תרופה, המגדילה את תוחלת החיים המרבית, בוודאי לא של יונקים. השיטה היחידה המוצלחת לעניין זה עד אותה עת הייתה דיאטת רעב. הוכח כי מי שאוכל מעט, חי יותר. אם שני עכברים זהים קיבלו את כל היסודות החיוניים במידה שווה, אך לאחד מהם ניתנה כמות קלוריות שהשאירה אותו רעב, בעוד השני אוכל לשובע, הרעב האריך חיים יותר מהשבע, בצורה מובהקת.
כבר ב-2004 יזם פרופסור דייוויד שארפ (Zelton David Sharp), כיום יו"ר המחלקה לרפואה מולקולרית של אוניברסיטת טקסס בסן אנטוניו את הרעיון לניסוי לבדיקת השפעתה של רפמיצין על תוחלת החיים המרבית. אבל התהליך עצמו לקח עוד כחמש שנים עד להשלמתו, וזאת מסיבות טכניות שונות, כגון הקושי בהוספת הרפמיצין למזונם של בעלי החיים הנבדקים ועוד.
בינואר 2006 התפרסם לראשונה מאמר, שהצביע על כך, שרפמיצין מסוגל להאריך את תוחלת החיים המרבית של תאים איקריוטיים. במקרה הספציפי דובר על שמרים.