מאז 2011 מספר יחידות המשמר הסדירות כמעט הוכפל, בנוסף מספר כוחות לוחמים לא סדירים אוחדו ליחידות תחת המשמר, כך לדוגמה הוקם "צבא השבטים" בדרעא באוקטובר 2017.
קוסאמו
קוסאמו (בפינית: Kuusamo) היא עיר בצפון-מזרח פינלנד, בקצה הצפון-מזרחי של מחוז צפון אוסטרובוטניה. בעיר, ששטח השיפוט שלה כ-5,800 קמ"ר, התגוררו בשנת 2018 15,219 אלף תושבים. העיר ידועה בשל אתר הסקי רוקה המצוי בה, ושכולל מתקני ספורט חורף שונים, ומדי שנה מבקרים בה כמיליון תיירים. בשנת 2005 אירחה העיר את אליפות העולם בסקי חופשי.
היסטוריה.
עד המאה ה-17 היה האזור מיושב בלאפים, שנדדו באזור בהתאם לעונות השנה. הלאפים היו ציידים-לקטים, אך התפרנסו גם ממסחר עם הפינים שאכלסו את אזור המפרץ הבוטני ועם הקרלים שחיו באזור הים הלבן.
האזור היה מצוי באותה העת בריבונות שוודית, כחלק ממחוז וסטרבוטן, אך השליטה השוודית באזור הייתה רופפת, והוא היה נתון גם להשפעה רוסית. ב-1673 הכריזה ממשלת שוודיה על פטור ממסים לתושבי לפלנד למשך 15 שנים. כתוצאה, מכך החלה הגירה של פינים שהקימו באזור יישובי קבע ראשונים, ודחקו את רגליהם של הלאפים. עד 1718 נותרו באזור רק שתי משפחות לאפיות, שאף הן התערו בחברה הפינית.
בשנת 1685 הוחל בהקמתה של קוסאמו וב-1695 הוקמה בה כנסייה. מקור שמה של העיר אינו ברור, אך ייתכן שמקורו במילים לאפיות שפירושן "יער אשוחיות". תושבי העיר התפרנסו מחקלאות ומרעיית בקר ואיילים. ועד 1770 כבר התגוררו בה כ-2,000 תושבים, ובראשית המאה ה-19 גדל מספרם לכ-3,000. שגשוגה של העיר נבלם בשל רעב ומגפת אבעבועות שחורות שפקדו אותה ב-1803 וב-1804, בהתאמה.
בעקבות המלחמה הפינית, עברה קוסאמו, כפינלנד כולה, לשליטת רוסיה, ב-1809. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19 המשיכו תושבי העיר לסבול מרעב ומגפות, אך במחצית השנייה של המאה התאוששה, עם התפתחות תעשיית העץ באזור. מספר התושבים עלה לכ-7,000 ב-1886, 8,000 ב-1894 ו-10,500 ב-1910. בשנת 1868 קיבלה קוסאמו מעמד של עיר. לאחר עצמאות פינלנד ב-1917, נמתח הגבול בין רוסיה לפינלנד ממזרח לקוסאמו, והעיר נותקה הן מהיערות שעליהם התבססה כלכלתה והן משטחי המרעה של האיילים. כתחליף למקורות פרנסה אלה, שבו התושבים לעסוק בחקלאות.
בדצמבר 1939, עם ראשית מלחמת החורף, פונתה קוסאמו מיושביה, מחשש לפלישה רוסית. בהסכם מוסקבה שנחתם בין רוסיה לפינלנד ב-12 במרץ 1940 נאלצה פינלנד לוותר על שטחים שונים, ובין היתר על שטח שכלל מספר כפרים באזור קוסאמו. 2,100 תושביהם של כפרים אלה שוכנו מחדש בקוסאמו. במהלך מלחמת ההמשך שימשה העיר כבסיס לצבא פינלנד ולוורמאכט. עם נסיגתו של הוורמאכט לקראת הגעתו של הצבא האדום, נקטו הגרמנים מדיניות של אדמה חרוכה, והחריבו את העיר עד היסוד.
בנייתה של העיר מחדש נמשכה בין 1945 ל-1952. עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-20 התגוררו בה כ-21 אלף תושבים. בחקלאות לא היה עוד די כדי לפרנס את כל התושבים, אך במקביל החלה להתפתח תעשיית התיירות, שהפכה למנוע הכלכלי של העיר, מאז פתיחתו של אתר הסקי רוקה ב-1954.
גאוגרפיה.
קוסאמו משתרעת על פני 5,808.92 קמ"ר, אף שרק חלק קטן משטח זה מהווה את העיר גופא. כשני שלישים מהתושבים מרוכזים בעיר גופא, והיתר מפוזרים ב-33 כפרים. מתוך שטח זה, 830.81 קמ"ר (כ-14%) הם אגמים ונחלים. היא גובלת בערים סואומוסאלמי בדרום, טאיוואלקוסקי ופוסיו במערב, וסאלה בצפון, ובמזרח היא גובלת ברוסיה.
רוב שטחה של העיר הוא ברמה שגובה כ-250 מטרים מעל פני הים. גובהה של הנקודה הגבוהה ביותר, ולטווארה, 492 מטרים. כ-90% מתחום השיפוט היבשתי של העיר מכוסה ביער. כ-70% מהעצים הם עצי אורן, כ-20% עצי אשוחית וכ-10% עצים נשירים. בתחומי העיר 166 אגמים. עם הנהרות הבולטים הזורמים בה נמנים אואולנקאיוקי, קיטקאיוקי, קוסינקיוקי ופיסטויוקי הזורמים לכיוון הים הלבן, וליוקי הזורם למפרץ הבוטני.
בצפון שטח השיפוט של העיר שוכן הפארק הלאומי אואולאנקה, המשתרע על פני כ-270 קמ"ר הנחלקים בין קוסאמו לסאלה. הפארק מכוסה ברובו ביערות אורן, ונהר אואולנקאיוקי זורם בתחומו. חיים בו כ-30 מיני יונקים (בהם זאבים ושונרים) וכ-120 מיני עופות (בהם עיטם לבן-זנב).
אקלים.
הטמפרטורה הממוצעת בקוסאמו היא 0.3°C-. החודש החם ביותר הוא יולי, והטמפרטורה הממוצעת בו היא 14.7°C. החודש הקר ביותר הוא פברואר, והטמפרטורה הממוצעת בו היא 13.2°C-. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה בעיר היא 40.8°C-. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 525 מ"מ. שלג מכסה את העיר במשך כ-200 ימים בשנה, בין אוקטובר למאי, ועומקו מגיע ל-80–90 ס"מ.
בשל קרבתה של קוסאמו לחוג הארקטי (כ-60 ק"מ), קיימת בעיר תופעת שמש חצות בין ה-14 ל-29 ביוני.
כלכלה.
כלכלת העיר מבוססת על יערנות, רעיית איילים, תיירות ותעשייה זעירה. מדי שנה מבקרים בעיר כמיליון תיירים, ובשנת 2002 היו כ-300 אלף לינות תיירים, כ-17% מהם תיירים זרים. אתר הסקי רוקה, הפועל בין אוקטובר ליוני, הוא אחד הגדולים בפינלנד, ופרט לגלישות סקי, הוא כולל גם מתקני קפיצות סקי, סקי למרחקים וסקי נורדי משולב. גם בקיץ מושכת העיר תיירים, העוסקים בפעילויות דיג, שיט קיאקים והליכה, בין היתר בטרק קארהונקיירוס ("טבעת הדב"), שאורכו 80 ק"מ.
סקוט אדקינס
סקוט אדוארד אדקינס (באנגלית: Scott Edward Adkins; נולד ב-17 ביוני 1976) הוא שחקן קולנוע ואמן לחימה אנגלי. מוכר בעיקר בשל תפקידו כיורי בויקה בסרטים "אלוף ללא עוררין 2", "אלוף ללא עוררין 3" ו"אלוף ללא עוררין 4".
ביוגרפיה.
סקוט אדקינס נולד ב סאטון קולדפילד, אנגליה, ב -17 ביוני 1976. הוא התחיל להתעניין באמנויות לחימה בגיל עשר כשהוא, אביו, ואחיו הגדול, קרייג, ביקרו במועדון הג'ודו המקומי. העניין שלו כלפי אמנויות לחימה גדל עוד יותר בגיל 14 כאשר הוא אימץ את ברוס לי כמודל לחיקוי. באותה שנה, הוא החל להתאמן בטאקוונדו. אדקינס השתלם גם בקיקבוקסינג במשך 3 שנים בגילאי 16-19, בסיומם זכה בחגורה שחורה בטאקוואנדו וקיקבוקס. הוא גם הוכשר בנינג'יטסו, ג'ודו, קראטה, ג'ו ג'וטסו, וו-שו, קרב מגע, קפואירה, ג'יט קון דו והתעמלות קרקע.
כשהיה צעיר היה מעריץ מושבע של ואן דאם. בראיון אמא שלו סיפרה שכשהוא היה צעיר בעוד שלחבריו היו פוסטרים עם תמונות של דוגמניות, לו היה פוסטר גדול של ז'אן קלוד ואן דאם.
אדוארד מקס צ'ייס
אדוארד מקס צ'ייס (בכתיב ארכאי: טשייס; בלשון הקודש: עזריאל מרדכי; בליטאית: Čais או Čaisas; באנגלית: Edward Max Chase ; 22 בפברואר 1874, אליטא, ליטא הרוסית – 16 בנובמבר 1939, מנצ'סטר, שבניו המפשייר) היה סוחר ונדבן יהודי-אמריקאי, סוחר בניו אינגלנד, פעיל בתנועה הציונית ובוועד היהודי-אמריקני. תרם רבות לממסד החינוכי של היהודים בליטא, לעיר הולדתו אליטוס וללא יהודים בליטא העצמאית בין שתי מלחמות העולם. הקים בתי מגורים לפועלים בעיר מנצ'סטר והוריש סכומים גדולים לבתי חולים במנצ'סטר ולשלוש אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה העברית בירושלים. פרס צ'ייס לשלום הוענק לאחר מותו בכמה מוסדות חינוך בארצות הברית.
ביוגרפיה.
אדוארד מקס (עזריאל מרדכי) צ'ייס נולד בשנת 1874 באליטא שבפלך סובאלק, במערב האימפריה הרוסית (כיום אליטוס, בירת מחוז אליטוס שבליטא), בן ליעקב קבצ'ניק (Kabatchnik) ורבקה לבית פריץ. היו לו אח, ארבע אחיות ואחות למחצה מנישואיה הקודמים של אמו. התחנך ב"חדר" ובישיבת "רָמַיילֶס" (ר' מיילה'ס) הידועה שבעיר וילנה.
בשנת 1889, כשהיה בן 15, היגר לארצות הברית, תחילה הגיע ללוויסטון שבמדינת מיין. התחנך במשך תקופה קצרה, וכעבור שנתיים, ב-1892, החל בעסקיו ופתח בלווינסטון חנות לתה וקפה (E.M. Chase Tea Co.‎). ב-1895 התיישב במנצ'סטר, שבניו המפשייר, וב-1898 פתח בה, ב-Elm and Bridge Streets, בית מסחר לרהיטים (E.M. Chase Co., furniture dealers, או Chase's Furniture), שברבות הימים הייתה לחנות רהיטים גדולה בניו המפשייר. הצלחתו החומרית הייתה מלווה בהתעניינות בצורכי הציבור, ובסיוע בבניית בתים למחוסרי יכולת.
בשנת 1900 נישא לדורה סמפלין (Samplin) מברוקלין, בוגרת מכללת האנטר, ולזוג נולדו ארבעה ילדים: ג'ספר, אלאנור, הלן וקלרה-רות.
כיהן כגזבר חברת הנדל"ן Amoskeag Realty.
ב-22 בפברואר 1924 ייסד את Chase Family Home Association וכיהן כנשיאו. במסגרת פרויקט זה, שלו תרם 50,000 דולר, נבנו בתים עם גינות עבור משפחות פועלים – 50 בתים בסך הכול (30 בתים נבנו ב-1924 ו-20 ב-1926). הפרויקט אִפשר לעובדי צווארון כחול רבים לשלם סכומי כסף נמוכים לאורך שנים רבות כדי שבסופו של דבר לקבל בעלות על הבתים. הבתים עומדים על תלם בימינו ומאוכלסים.
כיהן כנשיא כבוד של איגוד יוצאי ליטא בארצות הברית.
בנוסף פעל בתנועה הציונית ובוועד היהודי האמריקאי.
סייע בקליטתם של מהגרים יהודים מליטא בארצות הברית; בין היתר סייע לבוגר הגימנסיה הריאלית בקובנה חיים לייב פקריס (ולימים פרופסור, חתן פרס ישראל בפיזיקה) ולשני אחיו בתהליך הקליטה, במציאת התעסוקה, והשתתף במימון לימודיהם.