במהלך מלחמת העצמאות הארגנטינאית הונהגה קורדובה בידי האופוזיציה המלוכנית, והתנגדה למהלכים שהובילו בואנוס איירס וסנטה פה, מהלכים בהם רוב הציבור בקורדובה דווקא תמך. בתום קרבות שהתנהלו בין הצדדים ידם של הבדלנים הייתה על העליונה, ומנהיגיה, בהם ליניארס, הוצאו להורג. השנים הבאות עמדו בסימן מאבק על דמותה של ארגנטינה. בואנוס איירס הובילה קו של שלטון ריכוזי, בעוד יתר האזורים, בהנהגתה של קורדובה דרשו מבנה פדרלי עם מידה רבה יותר של אוטונומיה. ב-1820 הכריזה קורדובה על עצמאותה, ובראשה עמד חואן באוטיסטה בוסטוס. רק ב-1853, עם אישורה של חוקה חדשה, אוחדה מחדש ארגנטינה.
ב-1813 הוקמה האינטנדנסיה של קוז'ו, בהנהגתו של חוסה דה סן מרטין, שכללה את סן חואן, מנדוסה וסן לואיס, והיא הופרדה מקורדובה. ב-24 בינואר 1820 נפרדה ממנה גם לה ריוחה.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 החל פיתוח משמעותי בפרובינציה. רשת הרכבות הגיעה אליה, החוות החקלאיות התרחבו ומהגרים רבים הגיעו, במיוחד מאיטליה, ספרד, גרמניה וארמניה. בשנות ה-30 של המאה ה-20 קיבלה התעשייה דחיפה משמעותית, עם הקמתם של מפעלי תעשייה אווירית, בהם יוצרו, מלבד מטוסים צבאיים ומוצרים נלווים לתעשייה זו, גם מנועים וטרקטורים.
ב-29 במאי 1969 הובילו סטודנטים ופועלים בעיר התקוממות נגד שלטונו הרודני של הנשיא חואן קרלוס אונגניה, בעקבות דיכויה של שביתה כללית בידי המשטרה. התקוממות זו, המכונה "קורדובאסו" (Cordobazo), הייתה חלק משרשרת התקוממויות שהביאה בסופו של דבר להדחתו של אונגניה ב-1970.
דמוגרפיה.
בשנת 2001 התגוררו בקורדובה מעט יותר מ-3 מיליון תושבים, והיא הייתה הפרובינציה המאוכלסת ביותר בארגנטינה פרט לפרובינציית בואנוס איירס. צפיפות האוכלוסין בפרובינציה נאמדה בכ-19 נפש לקמ"ר. כ-40% מהתושבים התגוררו בבירה, קורדובה. והערים הגדולות ביותר בפרובינציה היו:
מבחינה מינהלית, מחולקת הפרובינציה ל-26 דפרטמנטוס.
כלכלה.
בשנת 2006 עמד התוצר בקורדובה על 27.7 מיליארד דולרים, השיעור הגבוה בארגנטינה, פרט לפרובינציית בואנוס איירס ולעיר בואנוס איירס עצמה, והוא היווה כ-8% מהתוצר בארגנטינה כולה. בממוצע, עמד השיעור על 9,040 דולרים לנפש, שיעור גבוה במעט מהממוצע הארצי.
חקלאות מהווה כ-10% מהתוצר, והיא מבוססת בעיקר על פולי סויה, חיטה, תירס ודגנים נוספים. בפרובינציה גידולי בקר וצאן רבים, ומיוצרים בה כ-15% מהבשר וכ-28% ממוצרי החלב בארגנטינה. מוצרים נוספים מבוססי חקלאות כוללים שמן וממתקים.
17% מהתוצר מקורם בתעשייה. קורדובה היא אחד מהמרכזים התעשייתיים החשובים בארגנטינה. הקמת מפעל המטוסים ב-1927 (Fábrica Militar de Aviones) היוותה את הסיפתח, ובשנות ה-50 גברו ההשקעות הזרות בפרובינציה, שהביאו לפיתוחן של תעשיות מנועים, מכונות חקלאיות ועיבוד מזון. כיום, פועלים בקורדובה כ-250 מפעלים הקשורים בתעשיית המנועים והרכב. המחצבים הנכרים בפרובינציה כוללים שיש, סיד ואורניום.
.30-06 ספרינגפילד
כדור ה-30-06. ספרינגפילד (מכונה "שלושים-אפס-שש", "thirty-ought-six") או 7.62x63 מ"מ בשיטה המטרית, נכנס לשימוש בצבא ארצות הברית בשנת 1906 (ומכאן ציון ה-"06"). הכדור יועד לשימוש ברובים ובמקלעים, והוא החליף את כדורי ה-30-03., 6 מ"מ לי צי (Lee Navy mm 6), וה-30. צבא ארצות הברית (US Army 30.), והפך לכדור התחמושת הסטנדרטי לנשק קל בצבא ארצות הברית. הכדור שימש ככדור התחמושת העיקרי לנשק קל בצבא ארצות הברית במשך כ-50 שנה, עד שהוחלף לבסוף על ידי כדור ה-7.62x51 מ"מ נאט"ו. כדור ה-06–30. יצא משירות צבאי בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, אך הוא נותר הכדור הפופולרי ביותר למטרות ציד בארצות הברית, ואחד הפופולריים למטרה זו בעולם.
שימושים.
הכדור שומש ברובים הבאים:
ציד בכדור.
הכדור משמש ככדור עיקרי לציד במדינות רבות בעולם, כגון, גרמניה ארצות הברית קנדה ואזורים נרחבים באפריקה. הוא משמש לציד של אייל פרדי לבן-זנב אייל פרדי שחור-זנב ודוב גריזלי. בקנדה משמש הכדור גם לציד של דוב שחור הכדור יעיל עד 300 מטר, כדי לפגוע במטרות רחוקות יותר משתמשים בכדורים חזקים יותר כמו 300. וינצ'סטר מגנום, או כל קליבר אחר בסדרת ה300. או 338.
באפריקה, משתמשים בכדור נגד אנטילופות, והכדור פוגע במשקל כבד של 1000 קילוגרם. עד 300 מטר הכדור עובד מעולה, כמו ה-300. וינצ'סטר, וציידים רבים מעדיפים את הכדור הזה, במקום את הסדרה של מגנום. הכדור הזה מנצל היטב את האנרגיה שלו ב-300 מטר, ומחסניות מודרניות של הכדור עדיפות בהרבה על מחסניות של .300 וינצ'סטר ישנות בזכות כוח האנרגיה.
ה30.06. הוא הכדור הנפוץ ביותר לציד לפני 0.338 לפואה מגנום ו-270. וינצ'סטר.
תכונות.
לצד השימוש הנרחב בכדור, ה30.06 הוא כדור מועדף גם בזכות כוח הרתע המתון שלו. הכדור נרתע לאחור קצת פחות מ60 סנטימטר, ונורה יחסית לאט מקנה הרובה. כוח הרתע הקטן עוזר בדיוק הירייה, וגורם בציד לאובייקט שנורה ל-המטומה, מבלי לאבד כוח וגובה. יש מספר גדול של כדורים שמשתמשים בהם למטרה זו, כולל הקליע הנפוץ ביותר 7.62x51 מ"מ נאט"ו. ניתן תמיד לטעון מחדש את הכדור ללא בעיות, והוא נחשב לכדור טוב. בדרך כלל אין בעיות באספקה כי המחסנית נפוצה בכל העולם.
בסבאלברד משתמשים גם בכדור להגנה עצמית מפני דוב קוטב, ויש לזה יעילות טובה.
כדור 7.62x63 מ&quot;מ
המערכת הגבישית הטטרגונלית
בקריסטלוגרפיה המערכת הגבישית הטטרגונלית היא אחת משבע המערכות הגבישיות.
מערכת גבישית מוגדרת על ידי שלושה וקטורים או צירים (a, b ו-c) והזוויות ביניהם (α, β, ו-γ), כאשר כל זווית נמדדת במישור הניצב לציר והיא הזווית בין שני הצירים הנגדיים לאות, למשל α היא הזווית בין b ל-c. במערכת הטטרגונלית שני צירים הם באורך שווה ולכן מסמנים את שניהם באותה אות (a) או שאחד מסומן כ-a, והשני מסומן כ-a', והציר השלישי שונה מהם באורכו (a ≠ c). הזווית בין כל הווקטורים היא זווית ישרה (90° = α, β, γ). הפאון הבסיסי של מערכת זו הוא לכן התיבה הריבועית, כאשר הכיוון הכללי של הגביש נקבע על ידי הציר השלישי (c) ולכן מתייחסים אליו כאל הציר הראשי.
בטבע המערכת הטטרגונלית היא המערכת הנדירה ביותר מבין שבע המערכות הגבישיות, כלומר מספר המינרלים השייכים למערכת זו הוא הקטן ביותר. לעיתים יש לגבישים של מינרלים המשתייכים למערכת הטטרגונלית צורה של פסאודו קובייה או של פסאודו תמניון, צורות השייכות למערכת הגבישית האיזומטרית. דבר זה נובע מכך שהגביש לא צמח מספיק מהר או מספיק לאט לאורך הציר הראשי.
בסריג הטטרגונלי ייתכנו צירי סימטריה בזווית של 90° (ארבע פעולות סיבוב על מנת לקבל אוריינטציה זהה) או בזווית של 180° (שתי פעולות סיבוב על מנת לקבל אוריינטציה זהה), מישורי סימטריה (מישור המחלק את הגביש לשני חלקים שכל אחד הוא בבואת ראי של החלק השני) המקבילים לצירים, ומרכז סימטריה. במערכת הגבישית הטטרגונלית כלולים 68 חבורות סימטריות מרחביות (המספר הגבוה ביותר מבין כל המערכות הגבישיות), שני סריגי בראבה ושבע חבורות סימטריות נקודתיות.
שני סריגי בראבה הכלולים במערכת הגבישית הטטרגונלית הם: טטרגונלי פשוט, וטטרגונלי ממורכז גוף, כפי שמופיע בשרטוט להלן:
שבע החבורות הסימטריות הנקודתיות הכלולות במערכת הגבישית הטטרגונלית הן:
הטבלה הבאה מפרטת את שבע החבורות על פי הסימונים המקובלים בקריסטלוגרפיה: סימון הרמן-מוגן וסימון שנפליס.
הנבואה
טטרגונלי
הנבואה (סרט, 1982)
הנבואה (בשפת הופי: "Koyaanisqatsi", "כויאניסקאצי", מילולית: חיים מתפרקים, חיים לא מאוזנים) הוא סרט קולנוע משנת 1982 בבימויו של גודפרי רג'יו, לתסריט של רון פריק (ובעריכתו) ומוזיקה של פיליפ גלאס בהפקתו של פרנסיס פורד קופולה. הסרט מכיל דימויים ויזואליים מצולמים על רקע המוזיקה, שבמארג שלהם מתארים את השפעת האדם (ובפרט הטכנולוגיה המודרנית) על כדור הארץ. אין בסרט דיבור או דיאלוגים ואין עלילה במובן המקובל. הסרט הוא הראשון בטרילוגיה הכוללת גם את הסרטים "Powaqqatsi" (1988) ו- "Naqoyqatsi" (2002), שזכו להצלחה פחותה והשפיע על הסרט בארכה שביים רון פריק ב-1992, שעסק בנושא האמונה.
סגנון הצילום.
הצילום בסרט כולל טכניקות רבות, בהן הצבת מצלמה לאורך זמן רב, של שעות וימים, בצילום מתמיד של תהליך והקרנתו במשך דקות ספרות ב"זמן מואץ" (טכניקה הקרויה "time-lapse") - כך מצולם למשל קו הרקיע של מנהטן במשך יממה אחת ומוקרן כך שניתן לראות את השמש מאירה, האורות בגורדי השחקים כבים עם בוקר, התנועה מתחילה ברחובות, עננים משתנים על פני הרקיע, השמש משנה את הצללים, אורות מתחילים להידלק, וכל זאת - במשך כדקה, כאשר ברקע מושמעת מוזיקה מונוטונית (ראו להלן).
טכניקה אחרת היא צילום רגיל של סיטואציות מוכרות המוקרן בזמן מואט (slow motion). כך למשל מוצגת המראה של מטוס בואינג 747 מזווית על המסלול במשך למעלה משלוש דקות. סצנה אחרת היא צילום של פיצוץ מבוקר של בנייני שכונת המגורים פרואיט אייגו בסנט לואיס, מיזורי.
שיטות הצילום מציגות לצופה זווית ייחודית לגבי אירועים יומיומיים, מייצרת סצנות הנחרתות בזיכרון, וגורם לשינוי תפיסת המציאות.
העריכה.