יהודים מוזכרים לראשונה בהקשר לעיר במסמכים מהמאה ה-17. התיישבות ממשית החלה כנראה במאה ה-19 ובאמצע המאה הם היוו שני שלישים מכמות התושבים. עיקר פרנסתם הייתה מעסקים קטנים וממסחר. בערך ב-1860 נוצרה קהילה יהודית ונבנה בית כנסת ראשון. לאחר מספר שנים נוסדו בה מסגרות של תלמוד תורה ומוסדות צדקה. בתחילת המאה ה-20 הוקם ארגון צעירי ציון שעסק בעיקר באיסוף תרומות ולימוד עברית. ממנו נוסד ארגון פועלי ציון ובמקביל - ה"בונד". אחרי המהפכה ב-1905-1906 נחשדו ארגונים אלו בפעילות פוליטית ונסגרו. ב-1912 אסרו על היהודים לפתוח ספרייה.
עם התבססות ממשלה פולנית, שיקמו היהודים את עסקיהם. ב-1923 היו כשלוש מאות סדנאות ומפעלים זעירים בידי יהודי העיר, למעלה מ-60 אחוז מעובדיהם היו יהודים. אחרים החזיקו עסקים קטנים, בעיקר בבית ועל ידי בני משפחה. מרבית העובדים עסקו בבדים ועור, מזון ומוצרי בנייה וניקיון. היו גם כאלה שחכרו יערות ועסקו בסחר בעצים. בכל זאת הייתה בעיר אוכלוסייה יהודית מובטלת וענייה גדולה, שנזקקה לעזרתם של ארגוני צדקה.
בשנים 1928–1925, לאחר הכיבוש הגרמני אושרה פעילות חברתית ותרבותית והייתה פריחה בכל התחומים. בעיר פעלו הציונים הכלליים, פועלי ציון, המזרחי, ציונות רוויזיוניסטית, תנועת השומר הצעיר, החלוץ הצעיר והחלוץ שהקימו חוות הכשרה חקלאית של חלוצים לארץ ישראל. פעלו גם אגודת ישראל, בית יעקב והבונד, שני מועדוני ספורט: מכבי והפועל, ארגוני סיוע לחולים ולעניים והוקמו איגודים מקצועיים. בשנות השלושים נוסד גם המזרחי הצעיר.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 יהודי העיר זכו בבחירות המקומיות במחצית משנים עשר המושבים במועצת העיר. התגברות האנטישמיות בשנות ה-30 הובילה למשבר כלכלי קשה ולירידה במעורבות היהודים בחיים הציבוריים של העיר. ב-1938 מספר הנציגים היהודים במועצת העיר ירד לשניים.
בשואה.
העיר נכבשה על ידי הגרמנים בשבוע הראשון של ספטמבר 1939 וכחודש לאחר מכן נכללה במחוז הדרומי של הגנרלגוברנמן. יהודים רבים ניסו לברוח לרוסיה אבל מרביתם שבו לאחר זמן לעיר. כבר מהימים הראשונים הגרמנים שדדו את בתיהם ועסקיהם של היהודים, הטילו עליהם קנסות כבדים ועבודה כפויה, והצרו את צעדיהם בחקיקה מגבילה. עד מהרה הגרמנים מינו את מועצת הזקנים – יודנראט, שהייתה מאוישת בעיקר מחברי ועד הקהילה בתקופת טרום מלחמה. לנדאו, שהיה קודם לכן ראש וועד הקהילה מונה לראש היודנראט. במקביל הוקמה משטרה יהודית. מספטמבר ואילך הובאו לעיר יהודים מכפרי וערי הסביבה, כמו, למשל, מ: פוזנן, לודז', ולוצלאווק. באפריל 1942 גרו בעיר ובסביבה 4277 יהודים. מתוכם – 1654 פליטים.
בסוף 1939 פרצה בעיר מגפת טיפוס. כדי להתמודד עם המגפה הוקם בתחילת 1940, בתוך יומיים, על ידי עובדי כפייה יהודים, בית חולים עם עשרים וחמש מיטות אשפוז. בית החולים נחנך ב-27 בינואר. הציוד נתרם על ידי יהודי העיר. בסוף 1940 יותר מאלפיים יהודים קיבלו חיסונים נגד טיפוס.
מועצת הזקנים סייעה לפליטים כמיטב יכולתה בדיור, ביגוד ומזון לצורך הבטחת תזונה הוקמו, ב-1939 ו-ב-1940 גם שני מטבחים ציבוריים, שסיפקו מאז אפריל 1940 כשבע מאות ארוחות ליום. המטבחים פעלו כמעט ברציפות עד מרץ 1942. הסיוע התאפשר בזכות תרומות של יהודים מקומיים וכן בזכות ארגונים כמו הג'וינט וטוז (TOZ, Towarzystwo Ochrony Zdrowia) - עד הקמת גטו ורשה, ולאחר מכן - בזכות מוסד העזרה העצמית היהודית (YSS) מקרקוב.
ב-10 ביולי 1940 כל התושבים היהודים הועברו לגור בגטו והחלה תקופה איומה של חוסר בתנאי מחיה בסיסיים, עבודות כפויות, בעיר ומחוצה לה, התעללויות ורציחות. ב-19 בספטמבר 1942 הגטו פונה מרוב תושביו. כחמשת אלפי אנשים שולחו אל מותם במחנות המוות טרבלינקה ומיידנק. הושארו כמאתיים וחמישים איש מכוח העבודה וממשפחות היודנראט. מאלה נלקחו אקראית למשלוח המוות שבעים איש נוספים. מאה ושמונים הנותרים, רובם גברים, שוכנו במחנה עבודה, ועסקו בחיסול הנותר מהגטו. בסתיו 1942 הגיעו למחנה כמה בורחים מטרבלינקה. אך דיווחם על המתרחש במחנה השמדה התקבל באי-אימון מוחלט. בדצמבר 1942 חוסלו כל היהודים שנותרו בעיר.
מקורות.
Edyta Gawron. "Vlotsheve : Zydzi we Wloszczowie w latach 1867-1942". WLOSZCZOWA : Wloszczowskie Tow. Krzewienia Kultury. 2000
אברהם רובינשטיין
אברהם רובינשטיין (נולד בל' בסיוון תשי"ח, 18 ביוני 1958) הוא ראש עיריית בני ברק ומזכיר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.
בעבר כיהן בתפקידי סגן וממלא מקום ראש עיריית בני ברק.
ביוגרפיה.
נולד לזאב ושרה רובינשטיין וגדל בבני ברק. למד בישיבת אור ישראל בפתח תקווה ולאחר מכן בישיבת פוניבז'. נישא ליהודית אלפא, נינת הרב מאיר קרליץ. לאחר נישואיו למד בכולל חזון איש.
בשנות ה-80 היה ממקימי בית הכנסת "נחלת משה" בבני ברק. הוא משמש כגבאי הראשי של בית הכנסת וביוזמתו הפך המקום למרכז לשיעורי תורה. כמו כן הוא מנהל את רשת הכוללים "נחלת משה" שהסניף המרכזי שלה שוכן בבית כנסת זה ומונה מאות אברכים.
רובינשטיין חבר מזכירות מפלגת דגל התורה. בסוף שנות ה-90 מונה למזכיר מועצת גדולי התורה של דגל התורה. במסגרת תפקיד זה ביצע שליחויות שונות והעברת מסרים בין רבני דגל התורה. הוא גם חבר הנהלת החינוך העצמאי וחבר הנהלת קרן השביעית, המסייעת באופן כלכלי לחקלאים שומרי שביעית.
בשנת 1998 נבחר למועצת עיריית בני ברק מטעם דגל התורה. בשנת 2004 התמנה לסגן ראש העיר ובפברואר 2013, עם התפטרותו של ראש עיריית בני ברק יעקב אשר שנבחר כחבר הכנסת ה-19 מטעם רשימת יהדות התורה, נבחר רובינשטיין על ידי מועצת העירייה לראשות העיר, עד לעריכת הבחירות לרשויות המקומיות. בנובמבר 2013, לאחר בחירת חנוך זייברט לראש העירייה, שב רובינשטיין לכהן כסגן ראש העיר.
רובינשטיין היה מקורב לרב חיים קניבסקי. הרב קניבסקי המליץ על רובינשטיין כמועמד להחליף את אשר, ובמכתב לרב אהרן ליב שטינמן כתב: "נראה לעניות דעתי שהאיש המתאים להיות ראש העיר הלא הוא ידידנו הרב אברהם רובינשטיין, כי הוא שואל כל דבר ועושה ככל אשר מורים לו והוא מאוד אהוב על הבריות". ב-2010 נוצר בין השניים גם קשר משפחתי: בנו של רובינשטיין נישא לנכדת הרב קניבסקי, בת בנו הרב שלמה, ראש ישיבת קריית מלך.
בבחירות שהתקיימו ב-30 באוקטובר 2018 קיבל רובינשטיין כ-82% מהקולות ונבחר לראשות עיריית בני ברק. הוא נכנס לתפקידו ב-20 בנובמבר 2018.
קפטן מארוול (מאר-וול)
מאר-וול (באנגלית: Mar-Vell) היה דמות בדיונית של גיבור-על שהופיעה בחוברות הקומיקס קפטן מארוול והאוונג'רס ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת "Marvel Super-Heroes #12" מדצמבר 1967, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ין קולן. מאז הופעתו הראשונה בתור הכסף של הקומיקס, מאר-וול הופיע לכל אורך השנים בסדרת סולו משלו ובכרך השני של כותרי "Marvel Spotlight".
דמותו של מאר-וול בסרט הלייב אקשן "קפטן מארוול" היא אישה, המגולמת על ידי השחקנית אנט בנינג.
ביוגרפיה בדיונית.
שנות השישים.
לאחר המפגש הראשון של אימפריית הקרי עם בני האדם, קפטן מאר-וול מהקרי נשלח לרגל אחר כדור הארץ ולקבוע אם המקום מהווה איום לאימפריית הקרי. הוא מאמץ את זהותו של מדען מנוח בשם וולטר לאוסון, אך לעיתים הוא עוטה את מדי מיליציית הקרי כדי להגן על האנשים עליהם הוא משגיח. בפעם הראשונה שהוא עושה זאת, אנשים בקרבתו הוגים את שמו בטעות כקפטן מארוול. עבודת הריגול שלו מתבררת כקשה לביצוע עקב קצינו הבכיר והקנאי, חיבתו הגוברת לבני האנוש ועקב עברו הקרימינלי של לאוסון, האיש ממנו נטל את הזהות הפיקטיבית.
לאחר שעזר לאנושות מספר פעמים, מאר-וול מואשם בעוון בגידה בגזע הקרי ונדון למוות בידי כיתת יורים. מאר-וול נמלט בחללית גנובה, אך אבד בחלל. לאחר שנסחף בחלל למשך 112 יום, הוא נמצא בידי הקרי כשהוא חלוש ועל סף שגעון. ראש ממשלת הקרי זארק ורונאן המאשים מפעילים עליו מניפולציות כדי לעזור להם להפיל מהשלטון את "האינטלקט העילאי" (Supreme Intelligence). לצורך כך, הוא מקבל תלבושת חדשה וכן כוחות משודרגים. לאחר שהמזימה נכשלת, מאר-וול מנסה לחזור לכדור הארץ. בדרכו, הוא נקלע לפרץ אנרגיה רדיואקטיבי שכולא אותו באזור השלילי.
האינטלקט העילאי מאפשר למאר-וול ליצור קשר טלפתי עם ריק ג'ונס. מאר-וול מכוון את ג'ונס לעבר זוג "צמידי שלילה" הנמצאים במפקדת קרי נטושה. כאשר ג'ונס עונד את הצמידים ומקיש אותם יחדיו, הוא מחליף מקומות עם מאר-וול ונאגף בשדה כוח באזור השלילי. השניים מגלים כי הם מסוגלים להמשיך ולתקשר באופן טלפתי. באמצעות שיטה זו, מאר-וול יכול להישאר ביקום החיובי למשך שלוש שעות רצופות בלבד.
שנות השבעים.
לאחר שמאר-וול התעמת בקצרה עם הנבל סקורפיו וכן הענק הירוק, ג'ונס השתמש בפורטל של מיסטר פנטסטיק לאזור השלילי כדי לשחרר את מאר-וול משם, ועד מהרה הוא מוצא את עצמו באמצעה של מלחמת קרי-סקרול. הוא גם עוזר לקבוצת האוונג'רס נגד גרים ריפר ופנטום החלל. לאחר שנלחם בנבל המונע בכוח אטומי בשם מגאטון, מאר-וול נכלא בשנית באזור השלילי.