בדפי ה - Foaie pentru minte, inimă și literatură (עיתון לשכל, לנפש ולספרות) שהיה המוסף לספרות בעריכת ג'ורג'ה באריץ של העיתון הרומני "Gazeta de Transilvania" (גזטה דה טרנסילבניה) ובפרסומי הקונסיסטוריה הרומנית נודע בשנת 1842 בהתנגדותו החריפה להחלטת הדיאטה הטרנסילבנית שנשלטה על ידי הונגרים, להעניק לשפה ההונגרית מעמד חצי-רשמי במנהל המקומי בטרנסילבניה. משמעות החוק היה הנהגת השפה ההונגרית בכל בתי הספר בטרנסילבניה כולל בבתי הספר הרומנים. בגימנסיה ברנוציו לימד ברומנית ולבסוף היה מעורב במשפט בין מספר מורים רומנים נגד הבישוף למני שהתנגד לשימוש בשפה הרומנית. בגלל עמדתו הפוליטית, בשנת 1845 יחד עם המורים שהשתתפו במשפט פוטר ברנוציו סופית ממערכת החינוך ונודה על ידי הבישוף למני שמחק אותו מרשימת הכמורה היוונית-קתולית
עבר לגור בסיביו ונאלץ. לפנות לקריירה אחרת:משפטים. למד שם למשך 3 שנים באקדמיה הסקסונית-טרנסילבנית למשפטים.
ב-24 במרץ 1848 הפיץ בסיביו מנשרים שקראו להגדרה העצמית של הרומנים הטרנסילבנים ולשוויון בין הלאומים. הוא ראה בכך צעד שיכול לקדם את דרישת ההונגרים להשגת זכויות לעמם מידי הקיסר פרדיננד הראשון. הוא דחה את האיחוד המתוכנן בין טרנסילבניה לממלכת הונגריה כל עוד אין ייצוג יחסי לכל הלאומים של טרנסילבניה ואין גינוי רשמי לשיטת הצמיתות.
להבדיל מקודמיו במאה ה-18 הוא לביסס את הדרישות לזכויות לאומיות על תקדימים היסטוריים או דיפלומות קיסריות. הוא נתן יותר משקל לחוק הטבע ורעיון זכויות האדם הבלתי מעורערות. היה האמין בקדמה וביכולת האנשים המשכילים לשנות לטובה את החברה.
ברנוציו הפך לאחד ממנהיגי התנועה הלאומית הרומנית לאמנציפציה. ב-14 במאי 1848 נאם נאום מפורסם בנושא זה בקתדרלה היוונית-קתולית הרומנית של בלאז'.
מאבקו לאמנציפציה של הרומנים בטרנסילבניה. השנים 1849-1848.
ברנוציו היה אחד ממנהיגי המהפכה הרומנית בשנים 1849-1848 שפרצה במקביל למהפכה ההונגרית ולעיתים הייתה מנוגדת לה.
את משנתו על האומה הרומנית וגורל הרומנים בטרנסילבניה הציג ברנוציו עוד מ-1842 ואחר כך במנשרו מ-24-25 מרץ 1848.
באספת בלאז' ב-30 באפריל 1848 ובאספת בלאז' ב-15 במאי 1848 נאם בפני נציגי הרומנים מקרב האקדמאים, הכמורה ופשוטי העם.
הוא קרא לסבלנות ולמתינות ומחה נגד השינויים החד צדדיים לטובת ההונגרים בממשל טרנסילבניה. לא הסכים עם הגישה הספקנית של מנהיגים פוליטיים רומנים כמו באריץ ואנדריי שאגונה אולם בסופו של דבר השתכנע שהיה צעד נכון לכלול שבועת אמונים לקיסר אוסטריה באסטרטגיה הפוליטית של הרומנים.
ממש לפני האספה השנייה במאי 1848 הסכים למתן את גישתו ואימץ כמה הערות של באריץ לגבי שבירות מצבם /של הרומנים באזור וניסח חלקית מחדש את מצע ההגדרה העצמית שחיבר.
ב-17 במאי 1848 הוא נבחר, לצד היושב ראש שאגונה, כסגן יושב ראש הוועד הקבוע שהוקם על ידי הנציגים הרומנים בבלאז' כגוף מפקח על המאבק הפוליטי, לימים "הוועד הלאומי הרומני."
בעקבות ההשתלשלות המהירה של אירועי המהפכה ההונגרית עם הכרזת האיחוד מחדש של טרנסילבניה עם הממלכה ההונגרית (11 ביולי 1848) והכרזת עצמאות הונגריה (27 בספטמבר 1848) וכשלונות הצבא האוסטרי באזור, חלה התקרבות בין מושל טרנסילבניה באותה תקופה, אנטון פון פוכנר, והוועד הקבוע של הרומנים בראשות שאגונה וברנוציו. מנקודת מבטו של הוועד, הייתה צפייה שהקיסר החדש פרנץ יוזף יכיר בטרנסילבניה כאזור אוטונומי רומני ולא הונגרי.
פעילותו בווינה, באיטליה ובמולדובה.
אחרי תבוסת מהפכת 1848-1849 עקב התערבות צבא רוסיה, ברנוציו גלה בווינה, ונרשם שם ללימודים באוניברסיטה. בשנת 1853 סולק מהאוניברסיטה בעקבות פעילותו הפוליטית. עבר לפאביה באיטליה, בה סיים את עבודות הדוקטור למשפטים. בהמשך הוא שב לווינה, שם פגש את אאוגוסט טרבוניו לאוריאן שהציע לו לבוא ללמד ביאש, בירת נסיכות מולדובה. בין דצמבר 1854 - 1860 לימד ברנוציו באקדמיה מיכאיליאנה ובשנים 1864-1860 במוסד ההמשך שלה, אוניברסיטת יאש.
בעת שהותו ביאש כתב ברנוציו כמה ספרי לימוד למשפטים ולפילוסופיה (כולל דברי סנגוריה מלאי להט על המשפט הרומי)
הטביע בתלמידיו גם פתיחות לרפורמות דמוקרטיות כמו התמיכה בבחירות עם הצבעה אוניברסלית, בעד הפקעתן של אדמות הבויארים הגדולים ושל אחוזות המנזרים. לפני ואחרי איחוד הנסיכויות הרומניות תחת השליט אלכסנדרו יואן קוזה תמך ברנוציו ברפורמות רדיקליות שהושפעו על ידי רעיונות שנפוצו בכמה חוגים ליברלים במולדובה. הוא הקים בשם עקרונות אלה את ה"סיעה החופשית והעצמאית" (Fracțiunea liberă și independentă) שלימים חבריה הצטרפו למפלגות הלאומית ליברלית והשמרנית.
חברו לסיעה זו של ברנוציו ניקולאיה יונסקו, תאודור לאטש (בולדור-לצסקו), דומיטרו טאקו, יון נגורה, ניקולאיה ימנדי ויואן לקה.
בשנות ה-1850 כתב ברנוציו נגד התוכנית להבאת נסיך זר שישמש כשליט בנסיכויות הרומניות. התנגדות זו בוטאה בפרלמנט הרומני על ידי ה"סיעה" גם ב-1866, שנתיים אחרי מות ברנוציו, בעקבות הפלת הנסיך קוזה מהשלטון.
מטיף לשנאה נגד היהודים.
בשנים שהתגורר ביאשי בלט ברנוציו כדובר מובהק של האנטישמיות. ברנוציו ראה ביהודים את האשמים בקשיי הכלכלה הרומנית ודרש את גירושם מהמדינה. טיטו מאיורסקו, בכיר החוג ז'ונימיה, דחה טענות אלה. ("נגד אסכולת ברנוציו")אמנם ברנוציו הטיף גם נגד הגרמנים אבל עוינות זאת באה לידי ביטוי בעיקר בסוגיית הבאת שליט גרמני.
ברנוציו, לצד וסילה קונטה, אלכסנדרו ק.קוזה וניקולאיה יונסקו, הפכו את אוניברסיטת יאש למוקד של אנטישמיות.
גישה לטיניסטית בתחום הלשון.
על ברנוציו ועל מלומדים רומנים אחרים מטרנסילבניה - "האסכולה הטרנסילבנית", טרבוניו לאוריאן, טימוטיי צ'יפאריו, נמתחה בקורת רבה מצד החוג ז'ונימיה השמרני בגלל הקידום על ידם של דקדוק וכתיב רומניים המבוססים בצורה מוגזמת על האטימולוגיה הלטינית, בלי לשקף את השפה הרומנית המדוברת. נטייה "לטיניסטית" זאת מצאה באותה תקופה הדים בהחלטות האקדמיה הרומנית.
מותו.
סימיון ברנוציו הלך לעולמו ב-28 במאי 1864 ביישוב גורגאנה, המשתייך לכפר סנמיכאיו אלמאשולוי (אלמאשסנטמיהאי) במחוז סלאז' (אז ברוזנות קולוז') בטרנסילבניה בדרכו כאדם חולה מאוד ממולדובה אל כפר הולדתו, בוקשה. ליווה אותו בדרך, אחיינו, יואן מאניו, אביו של יוליו מאניו. ב-3 ביוני 1864 נקבר ברנוציו בחצר כנסיית העץ של בוקשה, בהשתתפות פמליית 30 כמרים ובראשם ממלא המקום של בישופות סילבניה, דמטריו קורויאנו. בשנת 1948 הועברו שאריות גופתו למאוזולאום שבתוך הכנסייה היוונית קתולית החדשה של בוקשה.
כתביו.
ספרי לימוד למשפט - מבוססים על כתבי וילהלם טראוגוט קרוג וקרל פון רוטק
הנאום בבלאז' וכתבי 1848 - פתח דבר מאת יואן ראציו, בעריכת יואן קינדריש
תולדות הפילוסופיה - לפי כתב יד - בעריכת יואן קינדריש בהשתתפותם של יואן קינדריש, מיכאי תאודור רקוביצאן, גבריל מאתיי ויונוץ איסאק, -
עם פתח דבר עיוני מאת יונוץ איסאק, עריכה, כרונולוגיה והערות מאל יואן קינדריש, קלוז'-נפוקה 2004
לקריאה נוספת.
pregãtirea și executarea Pogromului de la Iași și stabilirea numãrului victimelor" în George Voicu (red) "Pogromul de la Iasi" Polirom, Iași 2006
המיליארדרים העולמיים
המיליארדרים העולמיים הוא דירוג שנתי לפי השווי הנקי המתועד של המיליארדרים העשירים בעולם, שנערך ומתפרסם במרץ מדי שנה על ידי מגזין העסקים האמריקאי פורבס. הרשימה פורסמה לראשונה במרץ 1987. השווי הנקי הכולל של כל אדם ברשימה מוערך בדולר ארצות הברית, בהתבססות על הנכסים המתועדים שלו, חובות וגורמים אחרים כמו מניות ודומיהם,
מלכים ודיקטטורים, כמו המלכה אליזבת או ולדימיר פוטין, שהעושר שלהם מגיע מהסטטוס שלהם אינם נכללים ברשימות אלה. דירוג זה הוא מדד של האנשים המתועדים העשירים ביותר, כך שבעלי עושר שאינם ניתנים לבירור מוחלט, לא נמצאים ברשימה.
מתדולוגיה.
מדי שנה, פורבס מעסיקה צוות של למעלה מ-50 כתבים ממגוון מדינות על מנת לעקוב אחר הפעילות של האנשים הכי עשירים בעולם ולפעמים קבוצות או משפחות - החולקות עושר. בנוסף לכך, סקרים ראשוניים נשלחים למי שעשוי להתאים לרשימה. לפי פורבס, הם מקבלים שלושה סוגים של תגובות– יש אנשים שמנסים להגדיל את עושרם. אחרים משתפים פעולה אך משאירים פרטים, ויש שמסרבים לענות על כל שאלה בקשר להונם. לאחר מכן נבדקות העסקאות של האנשים והערכות של הנכסים יקרי הערך שיש להם, כמו: קרקע, בתים, כלי רכב, יצירות אמנות וכו'. ראיונות גם נערכים כדי לבדוק את הנתונים ולשפר את אומדן ההחזקות של האדם. לבסוף, פוזיציות במניות הנסחרות בציבור מתומחרות לשוק בתאריך בערך חודש לפני הפרסום. חברות בבעלות פרטית מתומחרות לפי יחסי מחיר למכירה או המכפיל רווח. חוב ידוע מופחת מהנכסים כדי לקבל אומדן סופי של שוויו המשוער של אדם בדולר ארצות הברית. מאחר שמחירי המניות משתנים במהירות, עושרו ודירוגו האמיתיים של אדם בזמן הפרסום עשויים להשתנות ממצבו בעת עריכת הרשימה.
ברשימת פורבס המיליארדרים העולמיים השנתית מספר 36, היו 2,668 מיליארדרים עם הון כולל של 12.7 טריליון דולר, ירידה של 97 חברים מ-2021
ברשימת פורבס, המיליארדרים העולמיים השנתית מספר 35, היו 2,755 מיליארדרים עם הון כולל של 13.1 טריליון דולר. עלייה של 660 חברים מ-2020.
ירידת כמות המיליארדים.