בשנת 1570 חתם יאנוש השני על חוזה שפייר עם יורשו של פרדיננד, מקסימיליאן. יאנוש השני ויתר שוב על תביעתו כמלך הונגריה לטובת מקסימיליאן, ובכך סיים את ממלכת הונגריה המזרחית. יאנוש במקום זאת הוכר על ידי מקסימיליאן כ"נסיך טרנסילבניה והפרטיום" ("princeps Transsylvaniae et partium regni Hungariae dominus"; כלומר," נסיך טרנסילבניה ולורד חלק מממלכת הונגריה") משנת 1570 ועד מותו (1571).
אמנה זו, בדומה להסכם Nagyvárad הקודם, אישרה את העיקרון של הונגריה המאוחדת. פרטיום וטרנסילבניה הופקדו בידי יאנוש ז'יגמונד זאפויה, כוואסל של מקסימיליאן. כפי שצוין לעיל, בני זאפויה כבר החזיקו בנחלה, אך כעת ההבסבורגים הכירו בשלטונם. במובן מסוים, יאנוש ז'יגמונד החליף תואר בנחלה.
כך הפכה הממלכה ההונגרית המזרחית לנסיכות טרנסילבניה (1570–1711). למרות הכפיפות לכאורה של יאנוש ז'יגמונד למקסימיליאן, שלטו נסיכי טרנסילבניה באוטונומיה כמעט מוחלטת, ולעיתים קרובות נכנעו לאימפריה העות'מאנית. אוסטריה וטורקיה טענו על עליונות בטרנסילבניה כמעט מאתיים שנים. כל ההתייחסות לאחר 1570 למלך הונגריה מתייחסת לשטח המכונה "הונגריה המלכותית"; הפניות לנסיך מתייחסות ל"נסיכות טרנסילבניה".
אבי בן אסייג
איברהימה קונטה (1991)
איברהימה סורי קונטה (בצרפתית: Ibrahima Sory Conté; נולד ב-3 באפריל 1991) הוא כדורגלן גינאי המשחק בעמדת החלוץ בבני סכנין.
קריירת מועדונים.
קונטה, התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של גנט. ב-23 בינואר 2010, קונטה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד וסטרלו. ב-20 בנובמבר 2010, הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 4-4 נגד וסטרלו.
ב-31 בינואר 2013, קונטה חתם בזולטה ורכם, ממנה עבר לאנדרכט בספטמבר .
בקיץ , קונטה חתם באוסטנדה ובפברואר הושאל לוואסלנד-בוורן.
בקיץ , קונטה עזב לראשונה את בלגיה וחתם בברואה סטארה זאגורה מליגת העל הבולגרית. בעונתו הראשונה במועדון, רשם את עונת השיא שלו בקריירה כאשר כבש 7 שערים ב-24 משחקים.
ב-24 ביולי 2021, קונטה חתם בבני סכנין מליגת העל.
קריירה בינלאומית.
ב-17 בנובמבר 2010, קונטה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה בהפסד 1–2 ל. ב-15 בנובמבר 2011, קונטה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד בורקינה פאסו.
קונטה, השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2012 וגביע אפריקה לאומות 2015.
לימון כבוש
לימון כבוש, או לימון משומר (בערבית יהודית לים בלדי) הוא קונדימנט הנפוץ במטבחי תת-היבשת ההודית וצפון אפריקה, והגיע גם למטבח האנגלי במאה ה-18, דרך השפעת הקולוניאליזם הבריטי.
להכנת המאכל, כובשים לימונים חתוכים לקוביות, לרבעים, לחצאים או שלמים בתמיסת מי מלח ומיץ לימון, שמן ותבלינים כגון פפריקה חריפה או מתוקה, פלפל צ'ילי, עלי דפנה, פלפל אנגלי ואחרים. אם משתמשים בלימונים חתוכים, ניתן לגלען או להותיר את הגרעינים על מקומם. את התערובת משאירים, לרוב בצנצנת, לתסוס בטמפרטורת החדר במשך שבועות או חודשים. בבקבוקוני הלימון הכבוש ("בשר הפרי") אפשר להשתמש בתבשילים וברטבים, אבל הקליפה (הגרד והשכבה הלבנה יחד) היא החלק החשוב יותר. החמיצות הסופית נמוכה יחסית ללימון טרי, אך הטעם עדיין מאוד לימוני.
דרך אחרת לשמר לימון היא לייבש אותו, לקבלת לימון מיובש, הידוע גם כלימון פרסי, שחור או לבן. לימון מיובש משתמר בקלות זמן ארוך יותר, וניתן לשימוש בתבשילים, לדוגמה המנה הפרסית חורשט סבזי.
שימוש.
את הלימונים הכבושים ניתן לפרוס או לקצוץ גס לאכילה כמו שהם, כתוספת לצד המנה או עליה. לחלופין ניתן לקצוץ אותם דק או לטחון אותם לשימוש כמרכיב במתכון אחר, למשל בממרח לימון כבוש.
במטבח הישראלי, לעיתים קרובות משמש הלימון הכבוש כתוספת למנות כמו פלאפל, שווארמה, סביח, פריקסה תוניסאי וסנדביץ' תוניסאי. הוא מרכיב מפתח במנות רבות במטבח המרוקאי, כמו טאג'ין. במטבח הקמבודי הוא משמש במנות כגון נְגאם נְגוּב, שהיא מרק עוף עם לימונים שלמים. ברחבי העולם הוא לעיתים משולב בדרכים שונות עם זיתים כבושים, ארטישוק, פירות ים, עגל, עוף ואורז.
ניתן להשתמש בבקבוקוני הפרי ובנוזל הכבישה בבלאדי מרי ובקוקטיילים אחרים המצריכים לימון ומלח.
במטבח האיורוודי, לימון כבוש הוא תרופה ביתית להפרעות עיכול, וערכו עולה ככל שהוא מתיישן. ברפואה המסורתית במזרח אפריקה ניתן לימון כבוש כמרפא לטחול מוגדל.
וריאציות.
גם ליים, אשכולית ופירות הדר אחרים ניתנים לכבישה בדרך זו.
היסטוריה.
כבישה תמיד הייתה שיטה מעשית ויעילה כספית לשימור לימונים לזמן ארוך לאחר עונתם, ואִפשֵרה גם לשלוח אותם הרחק ממקום גידולם. ספרי בישול אנגליים, אמריקאים והודיים (מתורגמים) בתחילת המאה ה-19 רשמו מתכונים ללימון כבוש ("lemon pickle") והזכירו את השימוש בקונדימנט ברטבים לסלמון, עגל ועוד,
מנות שבימינו ישתמשו בגרד לימון טרי או מיץ לימון.
מתכון מוקדם מהמאה ה-19, מובא כאן, מתוך הספר "A New System of Domestic Cookery" ("שיטה חדשה לבישול ביתי", ):
מתכונים דומים מופיעים בספרי בישול קודמים, כמו זה מהמאה ה-18 של אליזבת ראפלד "The experienced English housekeeper", ושל מרי רנדולף מ-1824. חלק מהמתכונים כוללים גרד קליפה או קילוף דק של הלימונים, וייבוש הגרד לשימוש מאוחר יותר.
ערכים תזונתיים.
בניגוד לערכים התזונתיים בלימון בלתי קלוף, בלימון כבוש כמות הוויטמינים והמינרלים יורדת, יחד עם פחמימות פשוטות כגון סוכר ועמילן.
שינויים פיזיקליים וכימיים.
התסיסה היא תהליך מורכב שגורם לשינויים רבים בלימון, חיצונית ופנימית. כל השינויים החיצוניים הידועים ניכרים לעין וכוללים התקמטות הקליפה החיצונית, במקביל להפיכת החלק הפנימי לחום במקצת (אם הוא פרוס), עקב התחמצנות.
על אף שאין מחקר רב על התגובות הכימיות המתרחשות בתוך הלימון בתהליך התסיסה, באמצעות שימוש במחקר שנעשה על פירות אחרים ותצפיות, ניתן להסיק כי כי הסוכר והעמילן בתוך הלימון מתפרקים כימית במהלך התסיסה. בהסתמך על ממצאי הערכים התזונתיים, שלפיהם יש חלבון בלימון טרי, אך אין חלבון בלימון שעבר תסיסה, ניתן לשער שהחלבון מתפרק או שמתרחשת הידרוליזה.
קיימים גם כמה גורמים שיכולים להשפיע על אחוזי ההצלחה ועל רמת הבטיחות הבריאותית של תהליך התסיסה. התסיסה יכולה להיות מושפעת מאוד מגורמים בפרי כמו רמת החומציות (pH) ותכולת הסוכר לפני ההתססה. גודל הפרי גם הוא משפיע על גורמים אלה. גם חומרי הדברה יכולים להשפיע על תוצאות התסיסה: אם משאירים חומרי הדברה בכמויות גדולות על פני הפירות, הכבישה מגבירה את עוצמת החומרים המסוכנים בתוך חומרי ההדברה.
משה נכט
משה נכט (23 בפברואר 1915 – 21 במרץ 2001) היה עורך דין ויועץ משפטי ישראלי שכיהן כמנהל בתי המשפט בין 1968 ל-1985.
ביוגרפיה.
משה נכט נולד בווינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום אוסטריה) ליצחק ורוזה (שושנה) נכט, מיהודי פולין. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל ולמד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1940 הוסמך כעורך דין. במלחמת העולם השנייה, התנדב נכט לצבא הבריטי כחלק ממתנדבי היישוב, ושירת בחיל החימוש המלכותי (ROAC) . הוא הועלה לדרגת מייג'ור ב-26 בדצמבר 1942. נכט השתחרר מהצבא הבריטי ב-20 בספטמבר 1946.
בשנת 1946 החל לעבוד כסגן מנסח חוקים במשרד היועץ המשפטי לממשלה בירושלים. עם הקמת המדינה, בשנת 1948 הועבר אל מחלקת החקירות של משרד המשפטים. בשנת 1949 היה חבר בוועדה בראשות צבי עלי בקר שדאגה לאפשר לתלמידי בית הספר המנדטורי למשפטים לסיים את לימודיהם. בשנת 1950 מונה ליועץ משפטי למשרד ראש הממשלה ובשנת 1951 מונה ליועץ משפטי למשרד הביטחון. משנת 1951 ועד 1968 שימש כיועץ המשפטי של מערכת הביטחון. הוא היה חבר בבית הדין הצבאי העליון לערעורים, חבר בית הדין המשמעתי של עובדי המדינה וחבר בית הדין המשמעתי הארצי של לשכת עורכי הדין.
בשנת 1959 מינה ראש הממשלה דוד בן-גוריון את נכט שהיה היועץ המשפטי של משרד הביטחון לאחד משלושת חברי ועדת החקירה שהוקמה בעקבות ליל הברווזים לצד עו"ד יעקב שמשון שפירא ומנכ"ל משרד העבודה, האלוף (במיל') יוסף אבידר.
ב-1 במרץ 1968 מינה שר המשפטים יעקב שמשון שפירא את נכט למנהל בתי המשפט בתואר נשיא-תורן של בית המשפט המחוזי בירושלים.
בספטמבר 1969 מינתה ועדת השרים לענייני כלכלה את השופט נכט לעמוד בראש "ועדת נכט" לבדיקת הנושא של מינוי יועצים משפטיים לחברות ממשלתיות. בסמכות הוועדה לאשר כל מינוי של יועץ משפטי לחברה ממשלתית. הוועדה הוקמה בשל הטענה כי אחוז נכבד מדי מכלל הייצוג המשפטי של החברות הממשלתיות מרוכז בידי שני משרדי עורכי הדין: ברזל-דעואל ושות' (כ-10 חברות ממשלתיות) וסלומון ליפשיץ ושות' (כ-8 חברות ממשלתיות). כתוצאה מעבודת הוועדה הוצאו מידי משרד סלומון ליפשיץ ושות' 6 חברות ממשלתיות גדולות (כימיקלים ופוספטים, שמנים בסיסיים חיפה, התעשייה האווירית לישראל, אלתא, חיפה כימיקלים ותעשיות מחצבי ישראל) ומידי משרד ברזל-דעואל ושות' 4 חברות (עמידר, שיכון ופיתוח, פי גלילות וחברה נוספת).
בפברואר 1985 לאחר כ-17 שנים בהן כיהן כמנהל בתי המשפט, נכט פרש לגמלאות. החליף אותו סגנו, השופט אריה הגר.
לאחר כהונתו, בשנת 1987 מונה לתפקיד יושב ראש הוועדה למינוי נציגי ציבור לדירקטוריון של חברות ציבוריות מתוקף (התשמ"ג - 1983) לאחר שהיה מועמדו של נשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר. בינואר 1988 אישרה ועדת הכספים של הכנסת את תקנות "תגמול לדירקטור מקרב הציבור" שהוכנו על ידי הוועדה בראשות נכט בעקבות חוק שיזם ח"כ אריאל וינשטיין מהליכוד.
משה נכט נפטר ב-21 במרץ 2001 בתל אביב והובא למנוחות בבית העלמין ירקון.