בניגוד לבכירים אחרים בדאעש, נטה אל-עפרי לחתור לפיוס עם ארגון ג'בהת א-נוסרה, המזוהה עם אל-קאעידה, אשר מאז 2014, לאחר חילוקי דעות בין הנהגת אל-קאעידה המרכזית ובין דאעש, נפרדו דרכיהם. כמו כן, הוא העדיף שהנהגת המדינה האסלאמית תתחלק שווה בשווה בין הפעילים הערבים המקומיים לבין הפעילים הזרים שבאו למדינה האסלאמית מרחבי העולם. אל-עפרי שימש מפקח על מוסדות הלכתיים בצפון עיראק ונחשב נוקשה מאוד. נטען כי אל-עפרי, המכונה "חאג'י אימאן", הפך לדומיננטי במיוחד בתחילת 2015, אחרי שהארגון ספג תבוסות טקטיות בסוריה ובעיראק, והוא החליף את אבו עלי אל-אנבארי כמושל מחוז סוריה במדינה האסלאמית. סמוך למועד הריגתו אמר האשם אל-האשמי, יועץ לממשל המרכזי בבגדאד, למגזין ניוזוויק כי מעמדו של אל-עפרי במדינה האסלאמית טוב יותר משל המנהיג המוצהר של הארגון, אבו בכר אל-בגדאדי. "הוא חשוב יותר, חכם יותר ובעל יחסי אנוש טובים יותר [...] וגם נחשב לדובר טוב וכריזמטי. כל הבכירים במדינה האסלאמית מוצאים שיש לו סוג של חוכמה ויכולת להנהיג ולנהל".
אבדוקיה, נסיכת בולגריה
אֶבְדוֹקִיָּה, נסיכת בולגריה (בבולגרית: Евдокия; 5 בינואר 1898, סופיה, נסיכות בולגריה - 4 באוקטובר 1985, פרידריכסהאפן גרמניה המערבית) הייתה נסיכת בולגריה.
ביוגרפיה.
אבדוקיה נולדה בסופיה ב-5 בינואר 1898, ילדתם השלישית של פרדיננד הראשון, נסיך בולגריה דאז, ורעייתו, מריה לואיזה, נסיכת בורבון-פארמה, אחות לבוריס. בשנת 1946, לאחר ביטול המלוכה בבולגריה וכינון הרפובליקה העממית הבולגרית, נמלטה עם משפחתה מבולגריה לאלכסנדריה שבמצרים, ובהמשך עברה לספרד. מאוחר יותר היגרה לגרמניה המערבית וחיה לצד אחותה, נדז'דה. היא נפטרה ב-4 באוקטובר 1985 בגיל 87 שנים.
סנגליה
סנגליה (שם מדעי: Senegalia) הוא סוג צמח פורח ממשפחת הקטניות. הסנגליה מונה פחות מ-200 מינים של צמחים, רובם ככולם היו מסווגים כמינים של שיטה עד שנת 2005, בה הוגדר הסוג החדש. לפיכך כל מיני הסנגליה נחשבו בעבר למיני שיטה. הסוג עדיין נחשב פוליפילטי ולא מן הנמנע שיפולג למספר סוגים בעתיד.
המין המייצג של הסוג הוא סנגליית סנגל (בעבר שיטת סנגל), העץ שמגודל לרוב למען הפקת גומי ערבי משרפו.
נדז'דה, נסיכת בולגריה
נדז'דה, נסיכת בולגריה (בבולגרית: Княгиня Надежда; 30 בינואר 1899, סופיה, נסיכות בולגריה - 15 בפברואר 1958, שטוטגרט, גרמניה המערבית) הייתה בתם של פרדיננד הראשון, מלך בולגריה ומריה לואיזה מבורבון-פארמה, נסיכת בולגריה ואחותו של בוריס השלישי, מלך בולגריה.
ביוגרפיה.
נדז'דה, נסיכת בולגריה נולדה בסופיה, כילדתם הרביעית של פרדיננד הראשון, נסיך בולגריה ורעייתו מריה לואיזה. אימה נפטרה מיד לאחר הלידה. ב-1924 היא נישאה לנסיך אלברכט אויגן, דוכס וירטמברג, בנו השני של אלברכט, דוכס וירטמברג ולזוג נולדו 5 ילדים. פרדיננד אויגן (1925), מרגרטה לואיז (1928), אויגן אברהרד (1930), אלכסנדר אויגן (1933), סופיה (1937).
הנסיכה נדז'דה הלכה לעולמה בשטוטגרט ב-1958 והיא בת 58 שנים.
קלימנטי שפטיצקי
קלימנטי שפטיצקי (באוקראינית: Климентій Шептицький) (17 בנובמבר 1869 - 1 במאי 1951) היה אב מנזר בכנסייה האוקראינית היוונית, המשתייכת לנצרות המזרחית הקתולית, אחיו הצעיר של המטרופוליט אנדריי שפטיצקי, פעיל בהצלת יהודים בלבוב בתקופת מלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם.
באוגוסט 1942, כשנה לאחר תחילת הכיבוש הגרמני של אוקראינה הסובייטית, הציע שפטיצקי מקלט בביתו ליהודי בשם קורט לוין, לאחר רצח הוריו של לוין. שפטיצקי השיג ללוין תעודת הטבלה ומסמכי זהות מזויפים ושלח אותו להסתתר במנזר בעיבורי לבוב, שם שרד לוין את השואה עד שחרור לבוב בקיץ 1944. במשך כל זמן הסתתרותו של לוין במנזר שמר שפטיצקי על קשר עמו ווידא שזהותו נשמרת בסוד. עוד נתן שפטיצקי הוראות להצלתם של יהודים אחרים, יחידים ומשפחות, במספר מנזרים נוספים של הכנסייה היוונית אורתודוקסית בלבוב.
ב-1947 הוא נעצר על ידי נ.ק.וו.ד ולאחר חקירה של כשנה נשפט לשמונה שנות מאסר. הוא נפטר בכלא בעיר ולדימיר.
בשנת 1995 הכיר יד ושם בקלימנטי שפטיצקי כחסיד אומות העולם.
דוד כנעני
דוד כנעני (18 בספטמבר 1912 - 22 במרץ 1982) היה סופר, מבקר ספרות, עורך ספרותי, מסאי ומתרגם ישראלי, איש קיבוץ מרחביה וחבר מערכת ספריית פועלים.
תולדות חיו.
נולד ב-1912 בוורשה. עוד מנעוריו היה פעיל בתנועת השומר הצעיר. בשנת 1932 החל לפרסם בשבועון השומר הצעיר בוורשה. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל ומאז היה חבר קיבוץ מרחביה. בשנת 1939 היה ממייסדיה של הוצאת "ספריית פועלים", שנוסדה במרחביה.
כנעני פרסם מאמרים ומסות בענייני סוציולוגיה וחברה, יהדות, ספרות והתנועה הקיבוצית. בפרט ידוע כעורכה של "האנציקלופדיה למדעי החברה", עליה זכה בפרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה עם צאת הכרך השלישי שלה ב-1967. בשנת 1961 זכה בפרס קוגל למדעי היהדות על ספרו "בתי מידות: מסות על חיי שיתוף".
מבחר ספרים שערך.
כל הספרים בהוצאת ספריית פועלים אלא אם צוין אחרת.
פיירי טייל- דמויות
הילולת רבי שמעון בר יוחאי
בל"ג בעומר נערך בציון קברו של רבי שמעון בר יוחאי על הר מירון אירוע שמחה ועלייה לקבר מסורתי רב-משתתפים המכונה 'הילולה' (או 'זיארה'). ביום ל"ג בעומר ובימים הסמוכים לו מבקרים במקום מאות אלפי אנשים. שיאו של האירוע הוא הדלקת מדורה מסורתית בליל ל"ג בעומר על גג הקבר, שלאחריו מתחילים במקום ריקודי שמחה המוניים. האירוע נערך מאות בשנים ומיוחס לאר"י ותלמידיו, ושורשיו קדומים אף יותר.
אירוע שנתי זה הוא האירוע ההמוני השנתי הגדול בישראל, וגופי שלטון שונים (כדוגמת משרד הדתות ומשטרת ישראל) נערכים לקראתו תוך השקעת סכומי כסף ניכרים ומשאבי כוח אדם המוקדשים לשמירת הסדר באירוע והבטחת דרכי התנועה למקום. לצורך הגעת המבקרים למקום, נעשה שימוש במערך נרחב של אלפי הסעות בלמעלה מ־1,000 אוטובוסים המביאים את החוגגים מכל רחבי ישראל, והופכים אותו לאירוע התחבורה הציבורית השנתי הגדול ביותר בישראל.
בליל ל"ג בעומר - י"ח באייר ה'תשפ"א, 30 באפריל 2021 התרחש האסון בהילולת רבי שמעון בר יוחאי. באירוע נהרגו 45 אנשים, ונפצעו למעלה ממאה וחמישים והוא האירוע רב-נפגעים האזרחי הגדול ביותר בתולדות מדינת ישראל.
מקורותיה והתפתחותה של ההילולה.
מקור שם ההילולא הוא מהאדרא זוטא, מאמר שעוסק ביום פטירתו של רשב"י, ואחד ממשפטיו האחרונים הוא: "שמעו קלא: עולו ואתו, ואתכנשו להילולא דרבי שמעון".
מקורו של ל"ג בעומר, כמו גם הקשר למירון, לרשב"י וטעמם של מנהגי ההילולה לוטים בערפל, ואינם ידועים בוודאות. על בסיס מספר מקורות היסטוריים עלו השערות שונות בקשר אליהם:
מנהג העלייה לקברי הלל ושמאי.
על פי ההשערה, המנהג של עלייה לקבר הרשב"י התפתח בהדרגה מתוך מנהגי עלייה לקברים אחרים סמוכים. עדויות לעלייה לקברי צדיקים במירון קיימות מסוף המאה ה-11. החל מהמאות ה-12 וה-13 הדיווחים, חלקם בידי יהודים וחלקם בידי ערבים, ממוקדים ומוסרים אודות עלייה לקברי הלל ושמאי, וכן מתארים נס הופעת מים מתוך סלע.
עד המאה ה-13, אין בעדויות אלו ציון זמן. אולם, החל מהמאה ה-13 נמסר על השתטחויות על קברי צדיקים בעונת האביב, בעיקר בפסח שני, (החל 4 ימים קודם לל"ג בעומר), ואף לראשונה על עלייה לקברי הלל ושמאי במועד זה. מנהגי ההשתטחויות שכללו השלכת חפצים ובגדים יקרים לאש עוררו התנגדות בחוגים רבניים רבים, בשל עבירה על האיסור "בל תשחית" ובשל חשש לעבודת אלילים ולפולחן מתים. בטקסים אלו השתתפו גם ערבים.
במאה ה-14 יש עדויות על עלייה לרגל למירון של יהודים שהגיעו מעבר לים. תיעוד על עלייה לרגל בפסח שני לקברי הלל ושמאי ממשיך גם במאה ה־15.
אזכורים ראשוניים של קבר הרשב"י ועלייה לקברו.
בסוף המאה ה-13 ישנו דיווח יחיד על חגיגה של יומיים בקברי הצדיקים במירון בפסח שני, ומוזכרים קברי הרשב"י ובנו ולא הלל ושמאי. נס המים לא מוזכר, אך מוזכר מעיין. עם זאת, זהו דיווח חריג ויוצא דופן בהשוואה לדיווחים האחרים מאותה תקופה.
עדות מהימנה לעלייה לקבר הרשב"י יש רק מהמאה ה-15, לפיה בתקופה זו היו עולים למירון לא ביום קבוע, בל"ג בעומר, אלא בשלוש רגלים:
עם זאת, באותה תקופה עדיין מתוארת עלייה למירון לצורך הורדת גשמים בעת בצורת בקברי הלל ושמאי. למעשה, עד שלהי המאה ה-15, מרבית הדיווחים קבעו כי העלייה היא לקברי הלל ושמאי, והזכירו את קברי הרשב"י ובנו כבעלי חשיבות משנית, ולא כיעד עצמאי לעלייה, וכן אין תיעוד על עלייה דווקא בל"ג בעומר.
החל משלהי המאה ה־15 נעלמת בהדרגה ההתייחסות לקברי הלל ושמאי. על פי ההשערה, המעבר מקברי הלל ושמאי לקבר הרשב"י נעוץ במסורת ספר הזהר (המיוחס לרשב"י), שהובאה על ידי יהודי ספרד שעלו לארץ ישראל בתקופה זו והתיישבו בצפת הסמוכה. יש המסבירים את המעבר בהעתקת המשמעות מדגש פולחני על קדושת ההר, לדגש פולחני על קדושת הצדיק הקבור בו.