לאחר המלחמה למד בימוי בבית הספר לקולנוע בלודז' ובתחילת דרכו שימש עוזר במאי לאנדז'יי ויידה. בשנת 1954 סיים את לימודיו ושימש שם כמורה לקולנוע. מאז הפיק וביים עשרות סרטים והוא נודע כאחד הבמאים הנערצים בפולין. בישראל מוכר מורגנשטרן בעיקר דרך הסרט הקצר בן 9 הדקות שיצר בשנת 1961 - אמבולנס, אשר פגש תלמידי תיכון ישראלים רבים בתהליכים חינוכיים על אודות השואה, ובמהלך ביקור ביד ושם.
ב-7 באפריל 2011, חשף את הכוכב שלו בשדרת הכוכבים ברחוב פיוטרקובסקה בלודז'.
ב-6 בספטמבר 2011 נפטר, ונקבר בבית הקברות הצבאי בורשה בפובזקי (רובע A29-tuje-8) בשדרת ההצטיינות. בטקס השתתפו בין היתר הנשיא ברוניסלב קומורובסקי, שר התרבות בוגדן זדרוייבסקי, חברו רומן פולנסקי ויוצרי קולנוע רבים. בדרכו האחרונה ליוותה אותו המוזיקה של קשישטוף קומדה.
הנצחה.
בשנת 2022, נחנך חדר עריכה על שמו בבית הספר התיכון מנור בקיבוץ כברי שבגליל.
חיים אישיים.
התחתן עם השחקנית קריסטינה צרנייאק, ובחר בעקבות אירועי השואה לא להביא ילדים לעולם.
הרי נור
הרי נור (בטורקית: Nur Dağları) או הרי אמאנוס (ביוונית: Ἁμανός) הם רכס הרים בדרום טורקיה המשתרע בנפות האטיי ואוסמניה. בפי תושבי האזור קרוי הרכס בשם "הרי גאבור" (Gavur Dağları), היינו, "הרי הכופרים" שכן באזור ישבו בעבר נוצרים רבים.
הרכס שייך למסיף הרי הטאורוס מהם הוא נשלח דרומה כאצבע שאורכה כ-150 ק"מ. ממערב גובלים הרי נור במישור צ'וקורובה ובמפרץ איסכנדרון ובדרום ובמזרח הוא תחום על ידי נהר עאסי ויובליו. הרי נור מגיעים לשיאם בהר בוז (Bozdağ - "הר הכסף", או Mıgır Tepe - "תל מיגיר"), המתנשא לגובה של 2,240 מטרים.
שני מעברי ההרים החשובים לרוחבו של הרכס הם "מעבר בלן" (Belen Geçidi, בעבר "השערים הסורים") המחבר בין איסכנדרון וחלב; ו"מעבר בהצ'ה" (Bahçe Geçidi, בעבר "מעבר אמאנוס", לטינית "Amani Portae") שבו עובר כיום כביש מהיר O-52 (E90) בין אדנה וגזיאנטפ.
אמנת ירושלים
אמנת ירושלים היא הצהרת אמונים של מדינת ישראל לעיר ירושלים שנחתמה ביום ירושלים, 31 במאי 1992, כ"ח באייר ה'תשנ"ב, במלאת 25 שנה לירושלים המאוחדת במשכן הנשיא בירושלים.
בין החותמים על האמנה: נשיא המדינה חיים הרצוג, ראש הממשלה יצחק שמיר, הרמטכ"ל אהוד ברק, הרבנים הראשיים לישראל אברהם אלקנה כהנא שפירא והרב מרדכי אליהו, נשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר, יו"ר מפלגת העבודה יצחק רבין וראש העיר ירושלים טדי קולק.
האמנה חוברה ביוזמת המשרד לענייני ירושלים על ידי השופט פרופ' מנחם אלון, ששיבץ בה פסוקים ומדרשים מהמקורות היהודים.
בעיתון החרדי יתד נאמן נכתב נגד החתימה על האמנה. גם ראש עיריית ירושלים טדי קולק התנגד לאמנה מטעמים פוליטיים, אך לבסוף חתם על האמנה. ביום ירושלים 1993 נחתמה האמנה שוב בבית הנשיא עזר ויצמן עלי ידי נציגיהם של 1,300 קהילות יהודיות מ-70 מדינות מרחבי העולם. האמנה נחתמת מחדש באירועים שונים ומוצגת בטרקלין שאגאל אשר במשכן הכנסת, בסמוך למגילת העצמאות.
מתוך האמנה:
אליעזר ויסהוף יצר את העיטורים שבמגילת אמנה, ואשתו אריאלה עצבה את האותיות וכתבה את המגילה.
אול סטאר
כרזת יום השואה
בעקבות כרזת יום העצמאות, החל משנת ה'תש"ע החל יד ושם בביצוע תחרות עיצוב כרזה לזכר השואה. התחרות נקראת "מעצבים זיכרון". הכרזה נבחרת לקראת יום הזיכרון לשואה ולגבורה.
לרשות המתמודדים עומד אוסף החפצים והתמונות של יד ושם. על הכרזה מופיע דימוי חזותי המתקשר למושגי השואה, ובנוסף הכתובת "יום הזיכרון לשואה ולגבורה X" כאשר X היא השנה העברית וסמליל יד ושם ומשרד ההסברה.
בסיום התחרות נקבעים גם מקומות שני ושלישי ולעיתים גם כאלו הראויות לשבח.
ורקלויטה
תנועת וֶרְקְלוֹיְטֶה (בגרמנית: Werkleute – אנשי המעש) הייתה תנועת נוער יהודית-גרמנית שנוסדה בשנת 1932 ופעלה בגרמניה ובארץ ישראל, עד להצטרפות חבריה לתנועת השומר הצעיר בשנת 1938.
רקע.
היסטוריה.
התנועה נוסדה בשנת 1932 בברלין כפלג הגדול מתנועת הנוער שהתפרקה, "קאמראדן" (בגרמנית: Kameraden - Deutsch-jüdischer Wanderbund - "קומראדים – ברית משוטטים גרמנית-יהודית"). לאחר המשבר הכלכלי שפקד את גרמניה בשנת 1929 נחלשה תנועת קאמראדן הליברלית והתפצלה לארבעה פלגים שהגדול מביניהם היה "ורקלויטה" בהנהגתו של מנחם גרסון.
על אף שרבים מחבריה היו בני הבורגנות, הייתה התנועה בתחילה קרובה יותר לחוגים סוציאליסטיים ולחוגים קומוניסטיים והתנגדה לשלילת הגולה, וחבריה האמינו כי יהודים ימשיכו לחיות בגולה תמיד; באשר ליהודי גרמניה, סברו כי יש להעמיק במורשת היהודית, אך גם לפעול למען החברה הכללית. אולם בהמשך, בהשפעת מאורעות התקופה ועליית הנאצים לשלטון, נטתה התנועה יותר לכיוון ציוני חלוצי. יחד עם זאת גם נחלשה זיקתה הליברלית כלפי היהדות והתנועה אימצה גישה חילונית, בדומה לתנועות הציוניות.
בשנת 1933 עלו לארץ ישראל שתי קבוצות בוגרים כדי לעבור הכשרה בגבעת חיים ובמשמר העמק. ב-1934 הקימו חברי התנועה את קיבוץ הזורע בארץ ישראל ובשנת 1936 הוקם קיבוץ משמר הדרום, שהתאחד בסופו של דבר עם "הזורע". בשנת 1938 הצטרפו שני קיבוצי התנועה בארץ ישראל לתנועת השומר הצעיר בעקבות היחסים הקרובים עם יעקב חזן, ובעקבותיהם גם יתר חברי התנועה בגרמניה.
בסיסים רעיוניים.
במרכז התנועה עמדו הערכים של חיי עדה, במובן שיתופי-קהילתי, ושיבה אל היהדות ברוח ההוגה מרטין בובר שפעל אז בגרמניה.
את חיי העדה הגשימו חברי התנועה בקרב הפרולטריון היהודי בגרמניה ובחוגים בתוך התנועה הסוציאליסטית. כוונתם הייתה לעודד אחווה וקשרים בלתי-אמצעיים כתשתית למעשה פוליטי.
מובילי הלילה
שלום לינדנבאום
שלום לינדנבאום (1 באוגוסט 1926, כ"א באב ה'תרפ"ו - 29 בינואר 2018, י"ג בשבט ה'תשע"ח) היה חוקר ספרות ישראלי, מרצה במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בר-אילן.
נולד בעיירה פשיטיק בפולין, שרד את מחנה ההשמדה אושוויץ בירקנאו והיה פעיל אצ"ל. באוניברסיטה למד אצל פרופסור ברוך קורצווייל. במחקריו עסק בשירה עברית ובתרגום מן השירה הפולנית. עיקר עבודתו עסקה בשירת אורי צבי גרינברג, בין השניים התפתחו קשרי ידידות. עבודת הדוקטורט של לינדנבאום "שירת אורי צבי גרינברג: קווי מתאר" הופיעה גם כספר. עבודתו הספרותית עסקה גם בשירת יונתן רטוש. נחשב לחוקר בעל שם עולמי לכתביו של הסופר היהודי-פולני ברונו שולץ וכתב את הערך אודות הסופר באנציקלופדיה העברית. עסק בתרגום שירה פולנית הקשורה בקיום היהודי. תרגום הקובץ "קריאת אפר-מִקלה" מכיל את שירו של השורר יז'י פיצובסקי.
ביוגרפיה.
ראשית חייו וקורותיו במלחמת העולם השנייה.
לינדנבאום נולד בשנת 1926 בשכונת זָכֶנטָה (Zachęta) המעורבת (יהודים לצד פולנים נוצרים) בעיירה פשיטיק שבמחוז ראדום בפלך קיֶילצֶה של פולין, שם התחולל באמצע שנות ה-30 פוגרום פשיטיק הנודע. הצעיר משלושת ילדיהם של דבורה לבית פשיטיצקי ויוסף לינדנבאום, יליד ראדום. אביו, טכנאי שיניים במקצועו, היה נציג הקהילה היהודית במועצת העיירה וממנהיגי התנועה הציונית בה. אמו ניהלה חנות קטנה. המשפחה, ובה אחיו משה (יליד 1918) ורבקה (ילידת 1922), חיה בדירת חדר, ששימשה גם את הקליניקה של אביו.
בגיל 5 נשלח לינדנבאום להתחנך ב"חדר", ובגיל 7 החל ללמוד בנוסף בבית ספר עממי פולני. שפת אמו הייתה יידיש, שפתו השנייה עברית, ובנוסף דיבר פולנית. בשנת 1936 היה עד לינדנבאום כילד בן עשר לפוגרום פשיטיק. הפוגרום עורר הדים עצומים בכל העולם היהודי,ומחוצה לו עקב התנגדות היהודים בעיירה, התנגדות שתבעה קורבנות מהפורעים הפולנים, תופעה שלא הייתה ידועה בקרב יהודי אירופה. בעקבות הפוגרום כתב מרדכי גבירטיג את השיר "העיירה בוערת", השיר הפך להמנון יהודי בתקופת השואה. לימים כתב לינדבאום אודות משמעות ההתנגדות היהודית בפשיטיק.
תקוותיו להמשיך ללימודים בגימנסיה בראדום נגוזו עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין בשנת 1939. תחת זאת הוא למד בבית עם אחיו הבכור, שנאלץ לקטוע את לימודי המשפטים באוניברסיטת ורשה. אחיו, שידע גרמנית, הועסק בתרגום מסמכים עבור מועצת העיירה.
בינואר 1941 גורשה אוכלוסיית העיירה כולה לאור צורכי הלופטוואפה. המשפחה נאלצה לעבור לכפר וולנוב, המרוחק כ-15 ק"מ, שם עלה בידו של אביו להמשיך בעבודתו. לינדנבאום הועבד בעבודות שירות בבסיס חיל האוויר הגרמני שליד הכפר: תחילה עבור הצבא, ואחר כך, בעזרת חברתו של אחיו, הגיע לעבוד בחברת בנייה שפעלה במחנה. מאוחר יותר הצטרפו יתר בני משפחתו לעבודות הגופניות, ובקיץ 1941 נשלחו למחנה עבודה ליד מחנה שבויים סובייטים, וניצלו מגורלם של חסרי תעודת עובד: שליחה למחנה ההשמדה טרבלינקה.