בנוסף, ניתן למצוא דמיון רב בין לוקי ופרומתאוס, אם כי כאן הדמיון הוא בתפקיד אותו הם ממלאים ולא באופי הדמות. שניהם מיטיבים עם בני האדם, קשורים לנושא האש ונענשים בצורה אכזרית על ידי האלים.
ממשלת ליכוד לאומי
התפתחות קוגנטיבית
מספד
שמואל חביבי
שמואל חביבי (11 באפריל 1937 - 29 ביולי 2015) היה משתתף בולט בחידוניו של שמואל רוזן, החל משנת 1951.
ביוגרפיה.
שמואל חביבי נולד בתל אביב לחנה ואברהם חביבי. אביו לימד אותו לקרוא כבר כשהיה בן שנתיים, ומאז הרבה מאוד לקרוא. בכיתה א' בבית ספר תחכמוני למד שבועיים והוקפץ ישר לכיתה ג'. בילדותו עברה המשפחה לרחוב שינקין בגבעתיים ושם סיים את לימודיו התיכוניים. כשהיה בן 12 החל להשתתף בחידוני הרדיו של שמוליק רוזן, שנערכו אז ב"בית צבי" שברמת גן. השאלה הראשונה שהשיב עליה הייתה "מהו אי האתרוגים שבים התיכון?", ותשובתו הייתה האי קורפו, תשובה שאיש מהמשתתפים המבוגרים באותו חידון לא ידע.
מאז המשיך חביבי ללוות את רוזן בחידוניו במשך יותר מ-60 שנה, והשיג את מעמדו כבכיר המשתתפים בחידונים. חביבי היה שם נרדף לידענות.
תחומי הידע המועדפים עליו היו תנ"ך, גאוגרפיה, היסטוריה ומקורן של מילים לועזיות. גם בתחומים אחרים היה לו ידע רב, והוא ניחן בזיכרון פנומנלי.
זכר בעל-פה פסוקים רבים מהמקרא, ואת כל מגילת שיר השירים. הכיר שמות מקומות רבים בעולם, וכן את בירות כל המדינות ואת שמותיהן הרשמיים והקודמים. חביבי זכר תאריכיהם של אירועים היסטוריים רבים מספור. "אנציקלופדיה מהלכת", כינה אותו ירון לונדון, בתוכנית הטלוויזיה "אנציקלופדיה מהי" שהנחה.
חביבי עבד בתעשייה האווירית יותר משלושים שנה ויצא לגמלאות. התגורר יותר מעשרים שנה ברמת השרון ובשנותיו האחרונות בקריית אונו.
נפטר בדיוק ארבעה חודשים אחרי מותו של שמואל רוזן. היה נשוי לדינה, אב לבת ולבן.
מנהג (משפטים)
למנהג, כפי שהתגבש בישראל, יש תוקף מחייב במשפט בישראל, ובתי המשפט מסתמכים עליו, זאת מכוח סעיפים 36 עד 45 של המג'לה. המג'לה אומנם בוטלה בשנת 1984, אך יחסה למנהג הוטמע במשפט הישראלי, כפי שציין אהרן ברק: "המנהג הכה שורשים כמקור למשפט ואין בביטול הוראות המג'לה כדי לשלול כוחו של מקור זה. דרושה לכך הוראה מפורשת, והוראה כזו אינה בנמצא". (משפטים כ', תשנ"א)
זו לשון סעיפי המג'לה העוסקים במנהג:
36. המנהג - בורר. כלומר, המנהג וההרגל, בין שהוא כללי ובין שהוא פרטי, נעשה בורר להוכיח על פיו דין השרע.&lt;BR&gt;
37. מעשי בני אדם ראיה, ונוהגים לפיהם.&lt;BR&gt;
38. כל שלא ייתכן על פי המנהג, רואים אותו כנמנע באמת.&lt;BR&gt;
39. אין לכחד, שעם חילופי העיתים, משתנים אף הדינים עמהם.&lt;BR&gt;
40. יש להזניח פשוטו של דבר על פי הוראת המנהג.&lt;BR&gt;
41. אין כוחו של מנהג יפה, אלא כשהוא מתמיד, או מכריע.&lt;BR&gt;
42. יש ערך למכריע, כשהוא מפורסם ולא נדיר.&lt;BR&gt;
43. כל הידוע על פי המנהג הרי זה כאילו התנו עליו.&lt;BR&gt;
44. כל הידוע בקרב הסוחרים הרי זה כאילו הותנה ביניהם.&lt;BR&gt;
45. כל שקבעו המנהג הרי זה כאילו קבעו הכתוב.
סעיפים אלו, על אף ניסוחם הארכאי, והקושי להסדיר לפיהם חיי מסחר במדינה מודרנית, היו בעלי תוקף מכריע. על פיהם החליט בית המשפט העליון כי למנהג תוקף במדינה כאילו היה חוק.
למנהג שלושה מאפיינים:
הוכחת קיומו של מנהג מהווה עול מסוים על התובע לקיים את המנהג. במגזרים רבים במשק מתקיים המנהג לתת לעובדים שי לחג, מבלי שמנהג זה יעוגן בחקיקה או בהסכם, ולכן עובד שיוכיח כי המנהג מתקיים בעיסוק או בענף שבו הוא נמצא, יוכל לחייב את מעסיקו להעניק לו שי לחג בהתאם למנהג. לעיתים נחקק חוק המתבסס על המנהג, ובכך מתבטל הצורך להוכיח את קיומו של המנהג. דוגמה לכך היא המנהג לשלם פיצויי פיטורים, שבעקבותיו נחקק, בשנת 1963, חוק פיצויי פיטורים.
פרופ' רות בן-ישראל תיארה את תהליך היווצרותו של מנהג:
קישורים חיצוניים.
פסקי דין רבניים בדיני מנהגים ומשמעותם הממונית, אתר פסקי דין רבניים
עבודה (פיזיקה)
בפיזיקה, עבודה היא כמות האנרגיה שמושקעת בגוף בעל מסה במהלך העתקתו במרחב מנקודת ראשית מוגדרת לנקודת סיום מוגדרת, כתוצאה מהפעלת וקטור כוח שכיוונו מקביל לכיוון תנועת הגוף.
מקובל לסמן עבודה באות formula_1 כקיצור לשמה בשפה האנגלית, Work.
כאשר העתקת הגוף מתבצעת תחת פעולתו של כוח שגודלו קבוע בזמן ולאורך מסלול ישר, העבודה שווה למכפלת הכוח במרחק שבין נקודת הראשית לבין נקודת הסיום:
formula_2
נוסחה בה האות formula_3 מבטאת את גודל הכוח, הסימון formula_4 מבטא את המרחק שלאורכו הכוח פעל על הגוף, והאות formula_5 מבטאת את הזווית בין כיוון פעולת הכוח לכיוון תנועת הגוף.
עבור מסלול לא ישר או כוח לא קבוע, העבודה מחושבת כך:
רכיב כוח הפועל שלא בכיוון תנועת הגוף, לא מבצע עבודה. דוגמאות לרכיבי כוח שאינם בכיוון תנועת הגוף: כוח צנטריפטלי בתנועה מעגלית, כוח נורמלי שמופעל על הגוף על ידי משטח קבוע במקומו שעל גביו נתמך הגוף בתנועתו, או כוח לורנץ שמפעיל שדה מגנטי על חלקיק טעון בניצב לכיוון תנועתו.
יחידות.
יחידת המידה לעבודה ביחידות SI היא ג'ול. ג'ול אחד שווה ערך לעבודה של כוח בן ניוטון אחד הפועל בכיוון התנועה לאורך מסלול באורך מטר. בהתאם לכך יחידת מידה זו שווה לניוטון מטר, אך משום שניוטון מטר היא יחידת המידה השימושית למומנט כוח, מחשש לבלבול בלי הקשר, מקובל לא לערבב בין השניים ולהשתמש לעבודה ואנרגיה ביחידה ג'ול.
עוד יחידות שימושיות לעבודה בהקשרים שונים ברחבי העולם (לא SI) הן קילוואט-שעה, ארג, כוח סוס-שעה, רגל-פאונד, וקלוריה.
עבודה ואנרגיה.
עבודה ואנרגיה קשורות זו בזו: על פי משפט העבודה-אנרגיה, שינוי באנרגיה הקינטית של גוף בתנועה, שווה לעבודה הכוללת שבוצעה על הגוף במהלך תנועה זו (שהיא גם העבודה של הכוח השקול):
formula_7
כאשר formula_8 מהירות הגוף בהתחלה, formula_9 מהירות הגוף בסוף, ו-formula_10 מסת הגוף.
כאשר הגוף אינו נקודתי (אך בתנאי שהוא צפיד, כלומר, בלי דרגות חופש פנימיות), השינוי באנרגיה הקינטית שלו מתחלק לשינוי באנרגיה הקינטית שקשורה למהירות הקווית של הגוף, ולשינוי באנרגיה הקינטית שקשורה לתדירות סיבוב הגוף סביב עצמו:
formula_11
כאשר formula_12 מומנט ההתמד של הגוף, formula_13 תדירות הסיבוב ההתחלתית שלו, ו-formula_14 תדירות הסיבוב בגמר השינוי.
את העבודה שמבצע כוח משמר על גוף אפשר לראות כגריעת אנרגיה פוטנציאלית, כלומר כשכוח כזה עושה עבודה חיובית האנרגיה הפוטנציאלית יורדת ואפשר לראות זאת כאילו היא עברה אל האנרגיה הקינטית של הגוף, ולהפך.
formula_15
לפי תאוריית הכוח החי (Vis viva) של לייבניץ, הגודל formula_16 נשמר. למשל אם ניתן למסה formula_10 ליפול מרחק formula_18 ממנוחה בהשפעת כוח המשיכה (שהוא כוח משמר כפי שהתגלה בהמשך), וניתן למסה formula_19 ליפול מרחק formula_20 גם כן ממנוחה ורק בהשפעת כוח המשיכה, העבודה של כוח המשיכה צריכה להיות זהה בשני המקרים.
מקינמטיקה ידוע כי: formula_21 ואפשר לראות שהגודל formula_16 באמת נשמר אם נסתכל על המהירות של שני הגופים לאחר המרחק שהם נפלו: formula_23 formula_24. קיבלנו שformula_25 (במסה formula_26 כללית) כלומר formula_27.
עבודה ושימור אנרגיה.
כאשר הכוחות הפועלים במערכת משמרים, מתקבל ממשפט העבודה-אנרגיה (השינוי באנרגיה הקינטית שווה לעבודה) ומהתכונות של כוח-משמר (השינוי באנרגיה הפוטנציאלית שווה לעבודה בערך שלילי) שסכום האנרגיות (פוטנציאלית וקינטית) במערכת, נשמר.
משתמש קצה
משתמש הקצה מוגדר כאדם המשתמש במוצר.
מקור המונח משתמש קצה הוא בכלכלה ובמסחר. הוא מופיע רבות גם בתחום של תוכנות מחשב ורשתות תקשורת.
הבחנה בין משתמש ללקוח.
הלקוח הוא האדם שמשתמש בפועל במוצר, ללא קשר האם הוא זה שקנה אותו. ישנם מקרים בהם הרכישה של מוצר מסוים מתבצעת על ידי אדם אחד, אך השימוש בו נעשה על ידי אדם אחר.
לדוגמה: כשהורים קונים בגדי תינוקות לילדם התינוק הוא משתמש הקצה בבגדים שנרכשו. עובדים בארגון הם משתמשי הקצה של המחשבים ורשת התקשורת של הארגון.
היבטים משפטיים.
בחוזים, המונח משתמש קצה הפך למבנה חוקי אשר מתייחס לאדם אשר אינו ספק או מוכר. כך הגדרה זו מגדירה את החנות שבה נקנו בגדי התינוקות כ"לא משתמש קצה", ואילו ההורים הם "משתמשי קצה" (כיוון שאינם ספקים או מוכרים בגדי תינוקות). המבנה החוקי מופיע בדרך כלל בהסכמי רישיונות למשתמשי קצה, הידועים בשם EULA.
דימוי
דימוי הוא אמצעי פיגורטיבי הבא לתאר מושג כלשהו באמצעות השוואה למושג משדה סמנטי (שדה משמעות) אחר / מקביל. ההשוואה מתבצעת על פי רוב באמצעות תכונה (אטריבוּט) או תכונות המשותפות לשניהם ומתווכות ביניהם אסוציאטיבית. ככל אמצעי פיגורטיבי, הדימוי נמצא בשימוש שכיח להמחשת רגשות ותחושות סובייקטיביות או מושגים מופשטים באמצעות תמונה קונקרטית. משתמשים בדימוי פעמים רבות כטכניקה ברטוריקה.
מאפייני הדימוי.
הדימוי מאופיין בדרך-כלל על ידי מילה או מילית המתארת הקבלה ("כ", "כמו" - למשל "צדיק כתמר יפרח") או השוואה ("מ", "יותר מ" - למשל "אני ירוקה מעשב"), אך לעיתים מופיע בהשמטת מילים אלו כאשר הן מובנות מתוך התחביר, כך למשל בביטוי "יששכר - חמור גרם" (ספר בראשית).