זכות הגישה לערכאות – ספרו הראשון של רבין שראה אור בשנת 1998 ומספר מחקרים נוספים שבאו בעקבותיו עוסקים בזכות הגישה לערכאות. באופן ראשוני נדונים במחקרים אלו הטעמים המצדיקים מתן מעמד חוקתי לזכות הגישה לערכאות, ובהינתן מעמד זה בהשפעתה של זכות זו על מגוון של הסדרים ובעיקר על תחום סדרי הדין האזרחיים. כתיבה זו של רבין זכתה להתייחסות נרחבת בספרות ובפסיקה. במחקר מאוחר יותר, שנכתב בעקבות פרשת דיראני, פיתח רבין (ביחד עם ליאב אורגד) דיון בדבר היקפה הראוי של זכות הגישה לערכאות של נתיני אויב. המודל שפיתחו אורגד ורבין במחקר זה, בדבר היקפה הראוי של זכות הגישה לערכאות של נתיני אויב, אומץ בדיון הנוסף בפרשת דיראני על ידי השופט מלצר.
הזכות לחינוך – ספרו השני של רבין, שראה אור בשנת 2002, ומספר מאמרים שנכתבו לאחריו עוסקים בזכות לחינוך. במחקרים אלו הונחה תשתית להכרה בזכות החוקתית לחינוך. המודל שפיתח רבין במחקרים אלו מציב שלוש זכויות בשדה החינוך: הזכות לקבל חינוך; הזכות לבחור חינוך והזכות לשוויון בחינוך. נטען, כי זכויות אלו פעמים מתנגשות ופעמים משלימות – וכי הפתרון של הבעיות החוקתיות בתחום החינוך נעוץ באיזון הראוי בין זכויות אלו. כך למשל, על בסיס מודל זה גרס רבין, כי האיזון הראוי בין זכותו של הילד לקבל חינוך לבין זכותם של ההורים לבחור חינוך עבור ילדם מחייבים להחיל את תוכנית הליבה על בתי הספר החרדיים. כתיבה זו של רבין זכתה להתייחסות נרחבת בפסק הדין העקרוני שניתן בבג"ץ רובינשטיין (בהרכב מורחב של 9 שופטים), ואשר בו נדונה חוקתיותו של חוק מוסדות חינוך תורניים ייחודיים, התשס"ח-2008, שעיקר עניינו במתן פטור מלימודי ליבה למוסדות חינוך חרדיים. במחקרים נוספים בתחום הזכות לחינוך הניח רבין את התשתית העיונית להכרה בזכותם של הורים לחנך את ילדיהם בבית. בנוסף הוזמן רבין לכתוב את הערך "הזכות לחינוך" באנציקלופדיה למשפט חוקתי השוואתי של אוניברסיטת אוקספורד ומכון מקס פלאנק (הערך נכתב ביחד עם מתן גוטמן).
זכויות חברתיות – בנוסף למחקרים שעסקו בזכות הגישה לערכאות ובזכות לחינוך, שתי זכויות בעלות פן חברתי מובהק, היה רבין בין הראשונים שקראו להכיר בזכויות החברתיות כבעלות מעמד חוקתי ולהשוות את מעמדן לזכויות האזרחיות והפוליטיות, וזאת באמצעות פסיקותיו של בית המשפט העליון או בדרך המלך באמצעות כינונו של חוק-יסוד: זכויות חברתיות. בספר שערך רבין בשנת 2004 ביחד עם יובל שני, "זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות במשפט הישראלי", קובצו לראשונה מחקרים פרי עטם של מומחים משורות האקדמיה שעסקו בשלל הזכויות החברתיות, כגון הזכות לתנאי קיום נאותים, הזכות לחינוך, הזכות לבריאות, הזכות לביטחון סוציאלי, הזכות לדיור, הזכות לתרבות וכדומה. את ההקדמה לספר כתב נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק.
סמכותם של בתי המשפט לבטל חקיקה של הכנסת - במחקריו הביע רבין את דעתו בזכות סמכותם של בתי המשפט בישראל לבטל חקיקה של הכנסת מכוח חוקי היסוד החדשים - ו. בסדרה של שלושה מחקרים, שנכתבו ביחד עם ארנון גוטפלד, נערכה השוואה היסטורית ומשפטית בין פסק-הדין של בית המשפט העליון בעניין בנק המזרחי, שבו נקבעה סמכותו של בית המשפט לקיים ביקורת שיפוטית על דברי חקיקה של הכנסת, לבין פסק הדין הקלאסי של בית המשפט העליון האמריקאי בעניין Marbury v. Madison, שבו נטל בית המשפט העליון האמריקאי את סמכות הביקורת השיפוטית. לדעתם של רבין וגוטפלד, סמכותו של בית המשפט העליון בישראל לקיים ביקורת שיפוטית על חקיקה של הכנסת והסמכות להתערב אצל הרשות המחוקקת ולקיים עליה פיקוח ובקרה נטועים בצדק במסורת מערבית ותיקה שהתבססה בפסק הדין החלוצי בפרשת Marbury v. Madison.
חופש המידע – ביחד עם רביב דרוקר, היה רבין ממייסדיה של התנועה לחופש המידע. במסגרת זו שימש רבין במשך שנים אחדות חבר בוועד המנהל של העמותה וביחד עם רועי פלד, ששימש מנכ"ל התנועה, כתבו השניים מספר מחקרים בנושא חופש המידע. במחקרים אלו עמדו רבין ופלד על חשיבותו של חופש המידע באופן כללי, לרבות על הצורך להכיר בו כזכות חוקתית בידיו של הפרט, וכן על שלבי התבססותה במשפט הישראלי ותרומתה לשקיפות ולממשל תקין.
ביקורת המדינה – עם מינויו של רבין לתפקיד היועץ המשפטי של מבקר המדינה, הטיל עליו המבקר לערוך את כתב העת "עיונים בביקורת המדינה" והוא החל לקדם מחקר בתחום זה. מחקר בתחום ביקורת המדינה, שנכתב ביחד עם תהילה וינוגרד, בדק לראשונה את סמכויותיו של מבקר המדינה ביחס לביקורת מדינה אשר מעלה חשש לביצוע עבירות פליליות.
הזכות לשוויון – מחקרים נוספים שכתב רבין בתחום המשפט הציבורי עוסקים בזכות לשוויון, בעיקר בזכות לשוויון של מיעוטים; בשוויון של חסרי אמצעים; ובחובה לקדם שוויון באמצעות הכלי של העדפה מתקנת.
מחקריו בתחום המשפט הפלילי.
חיבורו המרכזי של רבין בתחום המשפט הפלילי, שנכתב ביחד עם ד"ר יניב ואקי, הוא ספרו "דיני עונשין". המדובר בחיבור מקיף בן שלושה כרכים, המסכם את עקרונות האחריות הפלילית ועקרונות הענישה, ומשמש כספר הבסיס בתחום. הספר ראה אור לראשונה בשנת 2008, ובשנת 2014 ראתה אור המהדורה השלישית. ספר זה מצוטט תדיר על ידי בתי המשפט בישראל.
שני מחקרים נוספים שפרסמו רבין וואקי זכו לתהודה בולטת בפסיקת בתי המשפט. הראשון, מאמר בנושא הבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה, אשר פורסם סמוך לאחר תיקון 113 לחוק העונשין, ואשר פירש לראשונה את העקרונות שנקבעו בו; השני, מחקר בנושא האחריות הפלילית בגין המתת עובר. במחקר זה נטען, כי בהתאם לדיני העונשין בישראל ניתן להרשיע אדם בעבֵרה של גרימת מוות בנסיבות שבהן עוּבּר ספג פגיעה לפני הלידה אך נולד חי ומת רק לאחר-מכן. טענתם זו של רבין וואקי אומצה על ידי בית המשפט העליון בפרשת חורי.
מד לתכונות נוזלים
סידר
סידר פויינט
ליבי
פיאנו-פורטה
פורטה פיאנו
פיאנו פורטה
פדרציית מדעני האטום
פלחה&quot;ן גולני
פלחהן גולני
מאגר העדויות של הקולנוע הישראלי
מאגר העדויות של הקולנוע הישראלי הוא מיזם ניו מדיה תיעודי רחב יריעה, שנוסד בשנת 2005 על ידי הקולנוענים מרט פרחומובסקי ואביטל בקרמן במטרה לתעד את ההיסטוריה של הקולנוע הישראלי דרך עשרות ראיונות מצולמים עם אנשי מפתח בתולדותיו. הראיונות, שאורכם נע בין שעה אחת ל-14 שעות, עוסקים בפירוט רב בביוגרפיה המקצועית של האישים, שמספרים בגוף ראשון את סיפורה של העשייה הקולנועית בארץ מזוויות שונות. בין הגופים שתמכו בהפקת המיזם לאורך השנים: קרן הקולנוע הישראלי, מועצת הפיס לתרבות ולאמנות, סינמטק ירושלים - ארכיון ישראלי לסרטים, סינמטק תל אביב, איגוד התסריטאים ואיגוד הבמאים.
המראיין המרכזי במיזם הוא מרט פרחומובסקי. כמו כן, משתתפים בו מראיינים אורחים מהדור החדש של מבקרי וחוקרי קולנוע, בהם שמוליק דובדבני, יאיר רוה, פבלו אוטין, מאיה פנחסי ויסמין ששון.
בינואר 2009 פורסמה ב-ynet סדרה של עשר כתבות ובהן קטעים נבחרים מראיונות המיזם.
בדצמבר 2011 זכו יוצרי "מאגר העדויות של הקולנוע הישראלי" מרט פרחומובסקי ואביטל בקרמן בפרס אמנות הקולנוע מטעם משרד התרבות והספורט על יצירת המיזם.
באפריל 2015, אחרי עשור של איסוף חומרים, עלה לאינטרנט האתר של המיזם.
עד אוקטובר 2020, הופקו במסגרת מאגר העדויות הקולנוע הישראלי כ-350 שעות של ראיונות עם 76 אישים: מנחם גולן, נילי המאירי, אסי דיין, פרדי שטיינהרדט, זאב רווח, אלי ירקוני, חיים טופול, יאיר פרדלסקי, מוסקו אלקלעי, מיכאל שוילי, יואל זילברג, הלגה קלר, איציק קול, שלמה מוגרבי, יהודה ג'אד נאמן, קולי סנדר, יצחק (צפל) ישורון, שלמה סוריאנו, אברהם הפנר, דני שיק, נסים דיין, אמיל (מילק) קנבל, משה מזרחי, לארי פריש, מיכל בת-אדם, דב הניג, גבי עמרני, יוני המנחם, אריה אליאס, נפתלי אלטר, ליה ון-ליר, רחל גולן, אלי תבור, שמואל אימברמן, יצחק (איז'ו) שני, מיכה שגריר, צבי שפילמן, אפרת לביא, חיים שרייבר, רם לוי, יחיאל נאמן, אמנון סלומון, טובה דרורי, יוסף שילוח, אילן אלדד, נחמן אינגבר, יכין הירש, בועז דוידזון, יגאל בורשטיין, לבנה פינקלשטיין, אורי ברבש, גילה אלמגור, דן וולמן, יהודה ברקן, רוני יעקב, רונה דורון, נעמי שחורי, אלי כהן, ינקול גולדווסר, חיים מרין, דניאל וקסמן, אלכס מסיס, טובה אשר, לינה צ'פלין, רנן שור, אדם גרינברג, דינה צבי ריקליס, צביקה קרצנר, דני בן מנחם, איתן גרין, כתריאל שחורי, מרק רוזנבאום, עידית שחורי, ערן ריקליס ועמית ליאור.
סינמטק ירושלים - ארכיון ישראלי לסרטים
מרט פרחומובסקי
מָרָט פַּרחוֹמוֹבסקי (נולד ב-2 באפריל 1980) הוא יוצר קולנוע ותיאטרון, יזם בתחום התרבות ועיתונאי ישראלי.
קורות חייו.
פרחומובסקי נולד ב-1980 באודסה שבברית המועצות (אוקראינה). בשנת 1990 עלה לישראל עם משפחתו. בעל תואר ראשון בהצטיינות בתסריטאות ובימוי מהחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ובעל תואר שני בהצטיינות בבימוי תיאטרון מהחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
קולנוע.
בשנת 2005 היה עוזר במאי ראשון בסרטו של מנחם גולן "ימים של אהבה" והופיע בסרט בתפקיד פסנתרן.
מאז שנת 2005 הוא יוצר יחד עם אביטל בקרמן את פרויקט הניו מדיה הדוקומנטרי "מאגר העדויות של הקולנוע הישראלי", שמספר את סיפורו של הקולנוע הישראלי דרך מאות שעות של ראיונות מצולמים עם אנשי מפתח בתולדותיו. הפרויקט נתמך על ידי קרן הקולנוע הישראלי, מועצת הפיס לתרבות ולאמנות, סינמטק ירושלים - ארכיון ישראלי לסרטים וסינמטק תל אביב. בשנת 2011 זכה יחד עם בקרמן בפרס אמנות הקולנוע מטעם משרד התרבות והספורט על יצירת הפרויקט. באפריל 2015 הושק אתר האינטרנט של הפרויקט.