איילו נולד במנהטן לפרנסס ודניאל לואיס איילו האב. אביו של איילו נטש את הבית כאשר היה ילד קטן, הוא לא שינה את דעתו גם כאשר אמו של איילו התעוורה. במשך שנים גינה איילו באופן פומבי את החלטת אביו, השניים התפייסו ב-1993 אך איילו שמר טינה לאביו על החלטתו לעזוב את הבית.
בגיל 16 שיקר איילו בנוגע לגילו האמיתי במטרה להתגייס לצבא ארצות הברית, לאחר ששירת שלוש שנים חזר איילו לניו יורק והתחיל לעבוד בעבודות מזדמנות כדי לעזור בפרנסת המשפחה.
קריירת משחק.
איילו התחיל את דרכו בתעשיית הסרטים בתחילת שנות ה-70 עם הופעות בתפקידים משניים בסרטים "פעימות לב", ו"הסנדק 2", בשני הסרטים הופיע איילו לצידו של רוברט דה נירו.
ב-1984 שיחק איילו פעם נוספת לצד דה נירו, בדרמת הפשע של סרג'ו לאונה "היו זמנים באמריקה".
את תפקיד הפריצה שלו עשה איילו שנה לאחר מכן בדרמה הקומית של וודי אלן "שושנת קהיר הסגולה", שם התפרסם בתור מונק, בעלה של ססיליה (מיה פארו). איילו הופיע גם בסרטו של וודי אלן "ימי הרדיו".
לאחר מכן הופיע איילו בתפקיד ראשי בקומדיה "מוכת ירח", בסרט גילם את ג'וני סאמריי, ארוסה של גיבורת העלילה לורטה קאסטוריני (שר).
דמותו הידועה ביותר עד היום של איילו בעולם הקולנוע הייתה סלבטורה "סאל" פרנג'יאונה, בעל הפיצרייה האיטלקית שבשכונת ברוקלין בסרטו של ספייק לי בשנת 1989 "עשה את הדבר הנכון".
תפקיד זה הקנה לאיילו מועמדות לפרס גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
הופעותיו הבולטות האחרונות של איילו היו במותחן האימה "חיים בצל הסיוט", בו גילם את חברו של הדמות הראשית ג'ייקוב סינגר (טים רובינס) שמנסה להשאיר את עברו הטראומטי כחייל במלחמת וייטנאם מאחוריו ללא הצלחה, ופולחן הפעולה של לוק בסון "לאון", שם הופיע בתור המאפיונר האיטלקי טוני, מפעילו של המתנקש קר הרוח לאון (ז'אן רנו).
חיים אישיים.
לאיילו ארבעה ילדים - שני בנים ושתי בנות מאשתו סנדי כהן, לה היה נשוי מאז 1955 ועד למותו. בנו, דני איילו השלישי היה פעלולן והלך לעולמו ב-2010 ממחלת הסרטן.
דני איילו אושפז בעקבות מחלה והלך לעולמו ב-12 בדצמבר 2019.
סינת'יה ניקסון
סינת'יה אלן ניקסון (באנגלית: Cynthia Ellen Nixon; נולדה ב-9 באפריל 1966) היא שחקנית אמריקנית, הידועה בשל גילום דמותה של מירנדה הובס בסדרה "סקס והעיר הגדולה" (2004-1998). היא זוכת פרסי האמי, הטוני וגראמי.
ביוגרפיה.
ניקסון נולדה בעיר ניו יורק, במדינת ניו יורק, בתם של השחקנית אן נול ושדרן הרדיו וולטר ניקסון. הופעתה הראשונה על המסך הייתה כמתחזה בשעשועון הטלוויזיה To Tell the Truth, שם עבדה אמה. היא החלה לשחק בגיל 12 כמושא אהבתו של חברה העשיר ללימודים ב- The Seven Wishes of a Rich Kid, ב-ABC Afterschool Special מ-1979.
ניקסון היא בוגרת בית הספר התיכון האנטר קולג',
ועשתה היסטוריה כשהייתה תלמידת השנה הראשונה ברנארד קולג' ב-1984 והופיעה בעת ובעונה אחת בשני מחזות ברודוויי שהיו להיט אותם ביים מייק ניקולס.
היו אלה The Real Thing, שם גילמה ניקסון את בתם של ג'רמי איירונס וכריסטין ברנסקי ו-Hurlyburly, שם גילמה אישה צעירה שנתקלת במנהלים הוליוודיים שפלים. שתי ההצגות הציגו במרחק שני גושי בניינים זו מזו, ותפקידיה של ניקסון היו קצרים, כך שהיא יכלה לעבור בין ההצגות. היא קיבלה את תפקידה הרציני הראשון כשחקנית משנה בסרט כמתבגרת אינטליגנטית שמסייעת לבן זוגה (כריסטופר קולט) לבנות פצצה גרעינית בסרטו של מרשל בריקמן The Manhattan Project משנת 1986. ניקסון הייתה חלק מצוות המיני-סדרה של ה-NBC "הרצח של מרי פייגן" (1988) בכיכובם של ג'ק למון וקווין ספייסי, וגילמה את בתו של מועמד לנשיאות (מייקל מרפי) במרוץ לנשיאות (קריטריון) (גם ב-1988), סאטירה פוליטית של רוברט אלטמן ברשת HBO. היא חזרה לתפקיד בהמשך ב-2004 בסרט Tanner on Tanner.
לניקסון שני ילדים, בת, סמנטה (נולדה ב-1995), ובן, צ'ארלס אזקייל (שנולד ב-2001),
מדני מוזס, פרופסור לאנגלית, שאתו הייתה בקשר זוגי בשנים 1988–2003.
ניקסון החלה לצאת עם פעילת החינוך קריסטין מרינוני בינואר 2004, כלי התקשורת דיווחו על מערכת היחסים הזאת בספטמבר 2004. ניקסון אמרה שהיא מעולם לא הרגישה שום התחבטות לגבי המיניות שלה, ושהיא לסבית מבחירה. "מעולם לא חשתי שהיה חלק לא מודע בי שהתעורר או שיצאתי מהארון, לא הייתה שום התלבטות, לא היה כל ניסיון לדכא. פגשתי את האישה הזו, התאהבתי בה, ואני אישיות ציבורית."
בראיון אחר אמרה: "במונחים של העדפה מינית אני לא מרגישה שבאמת השתניתי... הייתי עם גברים כל חיי ומעולם לא התאהבתי באישה. אבל כשזה קרה, זה לא נראה לי מוזר. אני בסך הכול אישה שמאוהבת באישה אחרת." באפריל 2008, היא קיבלה פרס מ-Point Foundation, שמספק מלגות לסטודנטים גאים בארצות הברית, בשל היותם מודל לדוגמה עבור אנשים גאים צעירים. באספה לתמיכה בנישואים בני אותו מין ב-17 במאי 2009 הודיעה ניקסון שהיא ומרינורי התארסו חודש קודם לכן. בפברואר 2011 ארוסתה, מרינוני, ילדה בת. ב-28 במאי 2012 נישאה ניקסון לבת זוגה.
במרץ 2018 הכריזה ניקסון על כוונתה להתמודד על תפקיד מושלת ניו יורק. במאי 2018 היא לא הצליחה להשיג את ה-25% מהקולות הנדרשים כדי להמשיך במירוץ נגד מושל ניו יורק המכהן אנדרו קואומו. עם זאת, ניקסון השיגה 15,000 חתימות כדי לחזור למירוץ. ב-13 בספטמבר של אותה שנה התקיימו בחירות מקדימות, בהן ניקסון זכתה ללמעלה מ-30 אחוז מהקולות, אך הפסידה לקואומו.
סרטן השד.
בריאיון לתוכנית Good Morning America ששודר ב-15 באפריל 2008 הכריזה ניקסון שהיא נאבקת בסרטן השד, לאחר שאובחנה בבדיקת ממוגרפיה שגרתית באוקטובר 2006. בתחילה היא לא דיברה על כך פומבית בגלל הסטיגמה הכרוכה בכך, אולם מאז, לא רק שהיא הודתה בגלוי שיש לה סרטן, אלא אף נהייתה פעילה במאבק נגד סרטן השד ועלה בידיה לשכנע את מנהל רשת NBC לשדר את התוכנית על סרטן השד שלה בפריים טיים. ב-2008 היא החלה לשרת כשגרירת Susan G. Komen for the Cure.
קריירה.
הופעתה הראשונה בסרט באורך מלא הייתה ב-"חמודות קטנות" (1980). הופיעה לראשונה מעל במת ברודוויי כדינה לורד בגרסה המחודשת של "סיפור פילדלפיה" משנת 1980. היא נעה לסירוגין בין הקולנוע, הטלוויזיה והתיאטרון ועשתה פרויקטים כמו סרט ה-ABC משנת 1982 My Body, My Chil, הסרטים "נסיך העיר - מהדורה מיוחדת" (1981) ו-I Am the Cheese (1983) והפקת אוף ברודוויי Lydie Breeze משנת 1982 של ג'ון גואר (John Guare). ב-1985 היא הופיעה לצד ג'ף דניאלס ולנפורד וילסון בהצגה Lemon Sky בתיאטרון Second Stage Theatre
על הבמה גילמה ניקסון את ג'וליה בהפקת ה-New York Shakespeare Festival משנת 1988 של, רומיאו ויוליה" ושיחקה בהפקה של הסדנה של זוכת פרס פוליצר וונדי וסרשטיין The Heidi Chronicles, שם שיחקה מספר דמויות אחרי שהיא הגיעה לברודוויי ב-1989. היא שיחקה את אליס סטארק, חברתה של "דרבי שו" (דמות אותה גילמה ג'וליה רוברטס) בסרט תיק שקנאי (1993). כמו כן, היא החליפה את מרשה גיי הארדן כהרפר פיט בסדרה החלוצית של טוני קושנר "מלאכים באמריקה" (1994). היא הייתה מועמדת לפרס הטוני עבור הופעתה ב-(Indiscretions (Les Parents Terribles (1996), הופעתה השישית בברודוויי), אם כי במקור היא הפסידה את התפקיד לשחקנית אחרת, לבסוף היא נכנסה לדמותה של ללה לוי בסדרה זוכת הטוני The Last Night of Ballyhoo (1997).
ניקסון הייתה חברה-מייסדת של קבוצת התיאטרון The Drama Dept, שכללה בין השאר את שרה ג'סיקה פרקר, דילן בייקר, ג'ון קמרון מיטשל ובילי קרודופ והופיעה בהפקות הקבוצה: Kingdom on Earth (1996), June Moon ו-As Bees in Honey Drown (שניהם ב-1997), Hope is the Thing with Feathers (1998), ו-The Country Club (1999).
ניקסון שיחקה בתפקידי אורח ב-Addams Family Values (1993),
"חופשה בחיתולים" (1994), Marvin's Room (1996) ו-The Out of-Towners (1999).
הקריירה של ניקסון נסקה כשהיא שיחקה כאחת מארבע השחקניות הקבועות בקומדיה המוצלחת של רשת HBO "סקס והעיר הגדולה" (2004-1998), כשחקנית מירנדה הובס. אחרי שהייתה מועמדת לפרס אמי כשחקנית משנה מצטיינת בסדרה קומית בשנים 2002 ו-2003, קטפה לבסוף ניקסון את הפרס ב-2004, עונתה האחרונה של הסדרה.
הפופולריות העצומה של הסדרה זיכתה את ניקסון בתפקידה הראשי הראשון בסרט קולנוע, בו היא גילמה אמנית וידאו שמתאהבת, למרות מיטב מאמציה להימנע ממחויבות, בשחקן ביסקסואל שבמקרה יוצא עם גבר הומוסקסואל (חברה הטוב ביותר) בסרט Advice From a Caterpillar (2000). היא גם כיכבה לצידו של סקוט בקולה ב"מלאכים של אבא" (2000).
ב-2002 היא הופיעה בקומדיית האינדי "איגבי", והיא עברה מהפקת התיאטרון במחזה The Women של קלייר בות' לוס לסדרה Stage On Screen ברשת PBS.
אחרי "סקס והעיר הגדולה" הופיעה ניקסון במיני-סדרה "טאנר על טאנר" של רשת HBO, והופיעה בתפקיד אורח ב-ER בשנת 2005 כאם שעוברת הליך מורכב להפחית את ההשפעות של שבץ. היא המשיכה והופיעה כאלינור רוזוולט בסרט "מעיינות חמים" בשנת 2005 של רשת HBO שסיפר על מסעו של פרנקלין דלאנו רוזוולט לחפש תרופה למחלת הפוליו שהוא סבל ממנה. ניקסון הייתה מועמדת לפרס אמי כשחקנית הראשית המצטיינת במיני-סדרה או סרט עבור הופעתה. בדצמבר 2005 היא הופיעה בעונה ה-2 של סדרת הלהיט "האוס" של רשת פוקס בפרק 9: "תעתוע", כחולה שסובלת מהתקף כיפיון ומנהלת רומן עם ד"ר האוס (יו לורי).