בנוסף לצו 2017 האוסר על אפליה נגד תושבי להט"ב ברחבי המדינה, מספר אזורים ומחוזות חוקקו חוקים משלהם נגד אפליה המכסים בין היתר נטייה מינית וזהות מגדרית אלה כוללים את האזורים: אייקוצ'ו, לה ליברטד, לורטו, מוקיואגוא, סן מרטין, טקנה, אוקאיאלי, המחוזות: אלטו סלבה אלגרה, קסטיליה, מיראפלורס ופואבלו ליברא. לאחרים ישנן הגנות בשטחם אך רק על בסיס נטייה מינית בהם: אמזונה, אפורימאק, קאלאו, הואנקאבאליקה, הואנוקו, איקה, ג'ונין ומדר דה דיוס כמו גם מחוזות קאג'מרקה, קניטה, קוטרבו, למבאיק, לימה, פיורה, סנטה וסאלנה והמחוזות אנקון, צ'קלאקאיו, צ'רקאטו, ג'קובו האנטר, חסוס מריה, לינס, מג'ס, מיראפלורס (ארקיפה), מורופון, פצ'אקמק, פיקסי, סן איסידרו, סן חואן דה לוריגנצ'ו, סן מיגל, סאניה, סנטה אניטה, סנטה מריה דל. מאר, סנטיאגו דה סורקו ווילה אל סלבדור.
זהות מגדרית.
טרנסג'נדרים רשאים לשנות את שמם כך שיתאים לזהותם המגדרית. עם זאת, במאי 2014, בית המשפט החוקתי בפרו קבע שאישה טרנסג'נדרית אינה יכולה לשנות את מגדרה במסמך הזהות הלאומי שלה. ב-21 באוקטובר 2016, בית המשפט הפך את החלטתו משנת 2014, בה קבע כי מין יכול להיות מוגדר רק כביולוגי וכרומוזומלי. בפסיקה חדשה זו, שפורסמה ב-8 בנובמבר, הודה בית המשפט שישנם אנשים שלא מוגדרים רק על ידי המין הביולוגי שלהם, בעוד יש לקחת בחשבון גם את המציאות הנפשית והחברתית שלהם. לפיכך, בית המשפט הכיר מאז בזכותם של טרנסג'נדרים לזהותם המגדרית. עם החלטה זו, טרנסג'נדרים בפרו עשויים להגיש בקשה לשינוי מגדר בפני שופט ללא צורך בחיוב העברת ניתוח להתאמה מגדרית. בכך, הצטרפה פרו למדינות אמריקה הדרומית: ארגנטינה, בוליביה, קולומביה, אקוודור ואורוגוואי אשר מקלות על דרישות לשינוי מגדרי.
ב-4 בנובמבר 2016, הוצגה בקונגרס הפרואני הצעת חוק המאפשרת לטרנסג'נדרים לשנות את מינם באופן חוקי ללא צורך בחיוב העברת ניתוח להתאמה מגדרית. הצעת החוק גם מבקשת לאפשר לטרנסג'נדרים גישה לדרכונים ולמסמכי זהות אחרים התואמים את זהותם המגדרית. החל ממרץ 2021, חוק הזהות המגדרית תלוי ועומד בבית המחוקקים, הנתמך על ידי חברות הקונגרס רוסיו סילבה סנטיסטבן, מוניקה סאוודרה, קרולינה ליזארגה וחבר הפרלמנט העצמאי ארלט קונטררס.
שירות צבאי.
על פי סעיף 269 לחוק העונשין הצבאי משנת 1988, אנשי צבא ומשטרה שעסקו בפעילות הומוסקסואלית, היו עלולים להיענש בעונש של בין 60 יום ל-20 שנות מאסר או שחרור ללא כבוד מהכוחות. אף על פי שלא נאסר באופן מפורש להיות הומוסקסואל, מגייסים נהגו לדחות מועמדים שהם חושדים שהם הומוסקסואלים.
ב-9 ביוני 2004, בית המשפט החוקתי של פרו קבע כי מדובר בסוג של אפליה בלתי חוקתית לשחרר אנשים שביצעו מעשים הומוסקסואלים מהצבא, בהתחשב בעובדה שמתאפשרים מעשים הטרוסקסואלים מקבילים.
תרומת דם.
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) רשאים לתרום דם בפרו ללא הגבלות. ביולי 2015, בתגובה לאישה לסבית שנדחתה מתרומת דם בשל נטייתה המינית, פרסם משרד הבריאות הודעה בגנות האירוע ואישר כי נטייתו המינית אינה מניעה לתרום דם.
עם זאת, כאשר הקומיקאית והמחזאית קרולינה סילבה סנטיסטבן ביקשה לתרום דם בתחילת 2018, בקשתה נדחתה על רקע נטייתה המינית. דה יורה, כללי תרומת דם בפרו אינם מונעים ממבקשים הומוסקסואלים לתרום, אם הם במצב בריאותי תקין, אם כי דה פקטו, מספר מכוני דם דחו תורמים אלה.
תנאי מחיה.
החברה הפרואנית נחשבת בדרך כלל כעוינת עבור זכויות להט"ב מאחר שלכנסייה הקתולית ישנה השפעה רבה במדינה. עם זאת, הגישות כלפי הנושא הפכו בעלות קבלה רחבה יותר בשנים האחרונות, בהתאם למגמות ברחבי העולם. החקיקה והפסיקות האחרונות של בתי המשפט גם העניקו לתושבי להט"ב זכויות משפטיות רחבות יותר, כגון הזכות לתרום דם, זכותם של טרנסג'נדרים לשנות את מגדרם החוקי, הזכות לשרת בגלוי בצבא, והזכות להיות מוגנים מפני אפליה. מצעדי גאווה שנתיים מתקיימים בלימה, ארקיפה, טרוחיו, צ'יקלאיו, איקיטוס, פיורה, קוסקו וקייאו. בשנת 2017, המצעד של הבירה לימה משך מספרי שיא של משתתפים, במהלך לקחו חלק פוליטיקאים בולטים. במהלך מצעד הגאווה הראשון של לימה בשנת 2002, רוב המפגינים לבשו מסכות בדומה למצעדים הראשונים במדינות השכנות ארגנטינה וקוסטה ריקה כדי להימנע מרדיפות הציבור.
במאי 2015, "PlanetRomeo", רשת חברתית עבור להט"ב, פרסמה את אינדקס האושר הראשון שלה (GHI). גברים הומוסקסואלים מלמעלה מ-120 מדינות נשאלו על איך הם מרגישים לגבי השקפת החברה על הומוסקסואליות, איך הם חווים את הדרך שבה הם מיוחסים על ידי אנשים אחרים ועד כמה הם מרוצים מחייהם. פרו דורגה במקום ה-87 עם ציון "GHI" של 24.
חינוך.
תוכנית הלימודים הלאומית לחינוך הפרואנית לשנת 2016 כוללת מידע על נושאי נטייה מינית, מין ומגדר. נטייה מינית מתוארת רשמית כ-"משיכה רגשית ומינית כלפי אדם אחר אשר אינה בחירה מרצון שאדם עושה ברגע ואז משנה אותה. היא תוצאה של אינטראקציה מורכבת של נסיבות רבות במהלך החיים: ביולוגיים, היבטים קוגניטיביים וסביבתיים".
חופש המחשבה והדעה
חירות המחשבה והדעה
מילים שקופות
מילים שקופות הוא סינגל מאת הזמרים הישראליים קובי אפללו ונופר סלמאן. הוא יצא לאור תחת הוצאת חברת הליקון ב-23 בדצמבר 2021 והגיע לראש המצעד העברי של מדיה פורסט ב-2 בינואר 2022.
רקע.
אפללו והפזמונאי אבי אוחיון כתבו את השיר יחדיו שלוש שנים לפני צאתו. כשנופר סלמאן התארחה באחת מההופעות של קובי אפללו החליטו השניים לבצע את השיר כדואט משותף. על ההחלטה לכלול את סלמאן בשיר סיפר אפללו: .
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ יצא בצמוד לצאת השיר ובוים על ידי נועם גרשלר. בקליפ נראים אפפלו וסלמאן מבצעים את השיר באולפן הקלטות.
יונה (כבל)
יונה הכבל התת-ימי של בזק בינלאומי הוא מערכת כבלי תקשורת תת-ימית בים התיכון המקשר בין תל אביב לבארי, איטליה. המערכת, שנמצאת בבעלות מלאה של חברת בזק, באורך 2,300 ק"מ.
המערכת מוכנה לשירות מסחרי מאז ינואר 2012, ופועלת כיום באמצעות ערוצי 40G ויכולה לתמוך בערוצי 100G בעתיד, ובכך להגדיל הקיבולת של הכבל ליותר מ-12.8 טרה-ביט לשנייה (Tbit/s). המערכת מבוססת על ציוד תקשורת של חברת אלקטל-לוסנט.
ביוני 2017 דווח כי הכבל נפגע פעמיים בחודשים האחרונים, חברת בזק הכחישה כי מדובר בחבלות מכוונות.
תאונות דרכים בישראל
תקנות התעבורה מבחינות בין תאונת דרכים שתוצאתה הריגה או פגיעה בגוף, שבה חלה חובת דיווח על האזרח למשטרה, לבין תאונת דרכים שתוצאתה נזק לרכב אחר או לרכוש אחר, שבה אין בה חובת דיווח למשטרה, אלא החלפת מידע אישי בין הנהגים שהיו מעורבים בתאונה. במקרה של תאונת פגע וברח, גם אם מדובר ב"תאונת נזק", ישנו מקום לדיווח על הנהג הבורח למשטרה.
סיבות עיקריות לתאונות דרכים בישראל.
על פי נתוני משטרת ישראל, הסיבות העיקריות לתאונות הקשות הן: אי-ציות לרמזור, סטייה מנתיב (בעיקר ניסיונות עקיפה על קו לבן רצוף), אי-מתן זכות קדימה, אי-שמירת מרחק, מהירות מופרזת ביחס לתנאי הדרך (להבדיל ממהירות שאינה חוקית ) ואי-מתן זכות קדימה להולכי רגל. כשליש מההרוגים בתאונות הם הולכי רגל. חלק ניכר מהולכי הרגל שנהרגו, נפגעו בעת שחצו מעבר חצייה מסומן.
על פי מחקרי הרשות לבטיחות בדרכים, תקופות של מתח ולחץ, לדוגמה פיגועים, מעלות את מספר תאונות הדרכים.
כסיבה לשיעור הגבוה (לעומת הממוצע במערב אירופה) של תאונות דרכים בישראל ביחס לכמות הרכבים והנסועה, אחד ההסברים הוא שבישראל שיעור הנהגים הצעירים גבוה יחסית, ונהגים אלו בסיכון גבוה יותר להיות מעורבים בתאונות דרכים (במדינות OECD, נהגים צעירים מעורבים בתאונות דרכים בשיעור של קרוב ל-300% משעורם בקרב הנהגים). הסבר נוסף רואה קשר סיבתי במס הגבוה על כלי רכב, שגורם לכך ששיעור כלי הרכב הישנים הנעים בכביש גבוה, ורכבים ישנים נמצאים בסיכון גבוה יותר להיות מעורבים בתאונות דרכים.
סטטיסטיקה של תאונות דרכים.
שיעור ההרוגים.
שיעור ההרוגים בתאונות דרכים בישראל נמצא בירידה מתמדת בכל המדדים מאז אמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, אז עמד שיעור ההרוגים על כעשרים הרוגים בשנה ל-100,000 תושבים. בשנת 2009 עמד הנתון על 5.2 הרוגים ל-100,000 תושבים. בשנת 2016 עמד על כ-4.3 הרוגים בשנה ל-100,000 תושבים. וב-2020 עמד על כ-3.2 ל-100,000 תושבים. בהשוואה בינלאומית, ישראל היא אחת המדינות בעלות שיעור ההרוגים בתאונות דרכים לנפש הנמוך ביותר בעולם.
אם משווים את מספר ההרוגים למספר כלי הרכב, המצב בישראל פחות מזהיר - ישראל הייתה ב-2010 בעלת שיעור דומה של הרוגים למספר כלי רכב לזה של ארצות הברית, כ-15 הרוגים בשנה ל-100,000 כלי רכב, שיעור הגבוה מרוב מדינות מערב אירופה. נכון ל-2020 ירד מספר זה לכ-10 הרוגים בשנה ל-100,000 כלי רכב. שיעור ההרוגים לנסועה הוא כ-5.2 הרוגים למיליארד ק"מ.
הירידה בשיעור ההרוגים לנפש בתאונות דרכים החל מאמצע שנות ה-90 משמעותית יותר מהגידול באוכלוסייה, כך שהמספר המוחלט של הרוגים בתאונות דרכים בישראל ירד משיא של כ-700 הרוגים (כ-550 בתחומי הקו הירוק) ב-1995 למינימום שנרשם בשנת 2009, בה נהרגו 370 בני אדם. עם זאת, חלק מהירידה נובעת מכך שבעקבות הסכמי אוסלו חדלה ישראל לכלול במספר ההרוגים את ההרוגים הלא ישראליים בתחומי יהודה ושומרון וחבל עזה. באותה תקופה נרשמה גם ירידה ממוצעת של כ-15,000 במספר השנתי של הנפגעים בתאונות דרכים, וירידה של כ-10,000 במספר תאונות הדרכים השנתי בכבישי הארץ.