ב-2011 החליטה העירייה לשמר את כל המבנים שנותרו במתחם בית החולים, במטרה להקים בהם מוזיאון לתולדות הצילום בבאר שבע.
שלט הכניסה המקורי למתחם בית החולים כלול באוסף דוד טוביהו, הנשמר באוניברסיטת בן-גוריון.
במאי 2012 התקיים במתחם בית החולים מפגש בין אנשי צוות שעבדו בו לבין אמהות שילדו בבית החולים וילדים שנולדו ושטופלו בו.
האיחוד הלאומי-תקומה
עומרי 69 סגל
השוטר מסאן טרופה
מקדש אפאיה
מקדש אפאיה (ביוונית: Ναός της Αφαίας) הוא מקדש יווני הניצב בראש גבעה בגובה של 160 מטרים, המכוסה בעצי אורן, בצידו המזרחי של האי אגינה (כ-14 ק"מ מהנמל הראשי), שבאיים הסרוניים, יוון.
מן הגבעה אפשר להשקיף ביום בהיר בעזרת משקפת על המפרץ הסרוני ועד למקדש פוסידון בכף סוניו ומקדש פרתנון שבאתונה, שיחד עמו מהווים את "המשולש הקדוש" או "המשולש המושלם של העת העתיקה". המקדש הוקדש לאלה המקומית אפאיה – המגנה של האי ואלת הפוריות והעבודות החקלאיות. ואולם, בהסתמך על דיודורוס סיקולוס ופאוסניאס, אפאיה מזוהה עם אלת ההרים והצייד המינואית בריטומרטיס או דיקטינה.
מקדש אפאיה הוא מקדש דורי ששימש מודל לבניית הפרתנון וכמה מקדשים אחרים ביוון.
הוא נחשב לאתר ההיסטורי העתיק והחשוב באיים הסרוניים, שנבנה בסביבות שנת 500 לפנה"ס על שרידי שני מקדשים קודמים, כשאגינה הייתה בשיא עוצמתה הפוליטית. הגמלון המזרחי והגמלון המערבי עוטרו בפסלים מרהיבים שמנציחים את מלחמת טרויה אך רובם נלקחו מהאתר במאה ה-19 והתגלגלו לידיו של לודוויג הראשון, מלך בוואריה (אבא של אוטו שהיה מלך יוון); ובימינו מוצגים במוזיאון גליפטותק שבמינכן. למרות זאת, שרידי המקדש עדיין מרשימים גם כיום: האתר מציג בגאווה 25 מתוך 32 העמודים המקוריים של המקדש, שנותרו על תילם או שוקמו.
מנחם איילון
מלינצ'ה
מלינצ'ה (בספרדית: La Malinche, לה מלינצ'ה, ידועה גם בשם "דוניה מרינה" (Doña Marina), "מלינלי" (Malinalli) או "מלינצין" (Malintzin); 1496/1501–1529) הייתה אצילה מקסיקנית משבט באזור מפרץ מקסיקו. מלינצ'ה הייתה דמות מרכזית במהלך כיבוש האימפריה האצטקית על ידי האימפריה הספרדית. זמן קצר לאחר נחיתת הקונקיסטאדורים בראשות הרנאן קורטס בחופים של מה שלימים תהיה מקסיקו המודרנית, ניתנה לו מלינצ'ה כמתנה ביחד עם עוד 20 שפחות. היא שימשה כמתורגמנית, יועצת ומתווכת בין מפקד הקונקיסטאדורים הספרדיים לתושבים ולמנהיגים המקומיים. מאוחר יותר הייתה גם בת זוגו של קורטס ואם בנו מרטין, שהיה אחד מראשוני המסטיסים, ילדים שנולדו להורים ממוצא מעורב אירופי ואינדיאני. הקשר בין השניים ותמיכתה של מלינצ'ה בקורטס היו מהגורמים המרכזיים להצלחת הספרדים בכיבושה של מקסיקו.
דמותה ההיסטורית של מלינצ'ה התמזגה בדמויות אגדתיות ומיתיות ששורשיהן באגדות עם אצטקיות, ודימויה לבש צורה ופשט צורה בהתאם לתקופה, לרוח הזמן ולאקלים פוליטי – בעיקר לאחר המהפכה המקסיקנית, עת הופיעה דמותה בדרמות, בנובלות ובאמנות כאישה בוגדנית. גם במקסיקו המודרנית נותרה מלינצ'ה אייקון בעל כוח. דמותה המורכבת מייצגת פנים שונות ומנוגדות, גם כהתגלמות הבגידה, גם כקורבן המוחלט, ולעיתים אף כאם הסמלית של העם המקסיקני. בלשון הספרדית נוצרה על שמה המילה "מלינציסטה" (malinchista), שפירושה: אדם המעדיף את הזר על פני עצמו ובשרו. אוקטביו פס (בספרדית: Octavio Paz) משורר, מסאי ודיפלומט מקסיקני וחתן פרס נובל לספרות לשנת 1990, כתב על דמותה:
מנגד מתגבשת השקפה בקרב חוקרי מגדר, היסטוריונים וסוציולוגים המונחים על ידי נקודות מבט המוגדרות פמיניסטיות, הרואים במלינצ'ה דמות מורכבת:
אטימולוגיה.
כמו כל פיסת מידע הקשורה לדמותה של מלינצ'ה, גם שמה על גרסאותיו וגלגוליו השונים שרויים בחוסר ודאות. ככל הנראה, בלידתה ניתן לה השם "מלינלי" (Malinalli) או "מלינל" (Malinal), שם של ישות אלילית הקשורה לעשב מאחר שנולדה ביום המקודש לישות זו. מאוחר יותר הוסיפה משפחתה את השם "טנפל" (Tenepal) שפירושו המילולי "זו שמדברת הרבה ובחיוניות". לאחר שנמסרה כשפחה לידי קורטס היא הוטבלה בשם הנוצרי-לטיני "מרינה" שמשמעותו "מן הים". לא ברור מדוע נבחר שם זה, ייתכן שבזכות הדמיון הפונטי לשם המקורי, אך ייתכן שניתן בהקשר לנחיתת הספרדים מהים, או לחלופין כבחירה מקרית בשם שהיה נפוץ יחסית בעולם דובר הספרדית של התקופה.
שיבוש השם "מרינה" ל"מלין" בתוספת סיומת המעידה על כבוד "-צין" בשפת הנאוואטל של האצטקים, יצר את המילה "מלינצין" (Malintzin) שהילידים של מקסיקו השתמשו בה כדי לקרוא למלינצ'ה-מרינה ולקורטס, אותם ראו כישות אחת. קריאה אחרת של השם "מלין-צין" (Mãlin-tzin) שמשמעותה "אסירה (או שבויה) אצילה". את שם זה שיבשו הספרדים ל"מלינצ'ה" והוסיפו את תווית היידוע "לה".
מקורות היסטוריים.
המקורות ההיסטוריים הנוגעים לחיי מלינצ'ה נגועים באינטרסים של הכותבים, ספק אם הם מציעים מידה כלשהי של מחקר אמין, ולא ברורה מידת האובייקטיביות של הכותבים. מקורות אלו נחלקים לשתי קבוצות עיקריות:
מסמכים משפטיים.
לאחר מותה של מלינצ'ה נערכו בספרד שלושה הליכים משפטיים, בהם דנו בהרחבה תוך הבאת עדים שהכירו את מלינצ'ה ונערכו חקירות מקיפות על ידי בית המשפט ושליחיו. מסמכים מהליכים אלו שופכים אור חלקי על קורות חייה.
היסטוריונים ספרדים.
קיימים מספר ספרי היסטוריה שנכתבו בסמוך לאירועים של כיבוש מקסיקו על ידי היסטוריונים ספרדיים, ולמרות מהימנותם המוגבלת הם מספקים מידע רב ערך.
קורות חייה.
ילדות.
מלינצ'ה נולדה, ככל הידוע, בין השנים 1496 ל-1501 במחוז גבול בין האימפריה האצטקית בעמק מקסיקו לארצות המאיה בחצי האי יוקטן. אביה היה מושל או ראש שבט ומת בילדותה. נסיבות לידתה ומידע על ילדותה מעורפלים מאוד. מקורות המידע האמינים ביותר על לידתה נמצאים ברישומי ארכיון של שלושה הליכים משפטיים שנערכו במהלך העשור לאחר מותה. בהליכים אלו נגבו עדויות של עשרות עדים, ולפיהם היא נולדה באזור העיר קואצקואלקוס (Coatzacoalcos) במחוז וראקרוס. המקורות חלוקים לגבי האלטפטל (קהילה פוליטית אוטונומית או עיר-מדינה בשפת האצטקים – altepetl) אליו השתייכה בלידתה. מקורות ספרדיים מעלים שמות מקומות אחרים המערפלים את הידוע על ילדותה של מלינצ'ה.
על פי גרסתו של ברנל דיאס, משנישאה אימה בשנית לאציל אחר ונולד לה אח חורג, הייתה נוכחותה לא רצויה והיא נמכרה או נמסרה כשפחה לאדם לא ידוע משבט שכן. בעליה החדשים העבירו אותה לאחר מכן לשבט מאזור טבסקו. תוך כדי תלאות אלו למדה מלינצ'ה את שפת האצטקים וכך שלטה בשתי שפות – שפת המאיה ושפת האצטקים. ההיסטוריון הספרדי בן זמנה של מלינצ'ה דייגו מוניוס קמארגו (בספרדית: Diego Muñoz Camargo) המתעכב על תולדות חיי מלינצ'ה בספרו, ציין כי היא שלטה ב"שפת מקסיקה" (נאוואטל), "שפת קוסומל" (שפת המאיה) ו"שפת אולאטלה" (שפה הידועה לאצטקים כ"פופלוקה" – ג'יבריש בשפת האצטקים) שהייתה נפוצה באזור הידוע כווראקרוס.
האפשרות של שבי בעת מלחמה או סכסוכים אלימים לא הועלתה על ידי מקורות ראשוניים, ובמקום זאת מציינים הספרדים כי מלינצ'ה נחטפה או נמסרה בשלב כלשהו לידי סוחרי עבדים. ייתכן שנמסרה – כמנחת שלום אופיינית למקום ולזמן – על מנת למנוע התקפה מצד כוחות חיל מצב אצטקי שחנה בסמוך. ברנל דיאס כתב כי מלינצ'ה נחטפה בזמן מלחמה וממשיך ומתאר התמרמרות של תושבי קואצקואלקוס שנבעו מהדרישות של האצטקים לנשים ולמנחות. אפשרות אחרת היא שבצורת ומצוקה כלכלית הביאו את השליט או את בעל משק הבית שבו שהתה מלינצ'ה לסחור בה תמורת מצרכים. במחקר מודרני מציינת חוקרת אמריקאית כי ייתכן ומלינצ'ה נמצאה לא ראויה מבחינה חוקית ("constitutionally unfit") להמשיך לחיות במעמד של אשת אצולה – בהיותה ממוצא אציל, אבל לא ממעמד של אצולה גבוהה, ואולי בת השליט אך מאם שהייתה אחת משפחותיו או מפילגשיו, וסביר להניח כי בהקשר זה היא נועדה לחיים כחפץ העובר לסוחר ("woman of discord").
בשירות הרנאן קורטס.