היבט נוסף בעל השפעה על ההישגים האקדמיים הוא הסקרנות, אשר מובילה ל"מוח רעב". סקרנות זו היא ביטוי לצורך של האדם לדעת ולהבין.
הסקרנות טבועה באדם מהילדות.
בגיל הרך הפעוטות חוקרים את סביבתם הפיזית והאנושית מכוח הסקרנות ומיצר הפעילות הטבועים בהם. ככל שההתנהגות הזאת מביאה להם סיפוק רב יותר כך גוברת נכונותם להתנסות בניסיונות נוספים. במובן הזה ההתנהגות החקרנית מחזקת את עצמה.
עם זאת, הסקרנות עלולה לדעוך בעקבות איסורים החלים עליה או חוסר שימוש בה.
כדי למנוע זאת, על המורה להיות קשוב לתלמידיו ולהתנהל בגמישות בעקבות העניין והסקרנות שהם מביעים.
ליכולת החשיבה והלמידה יש השפעה רבה על התפקוד האקדמי. בהתאם לכך, קשיי למידה הנובעים מגורמים שונים עלולים לפגוע בהישגים האקדמיים של האדם. פגיעה זו עלולה להתרחש למרות קיומן של מנת משכל גבוהה, מוטיבציה ללמידה ומוח סקרן. בין הגורמים הנפוצים לקשיי למידה נמצאים: לקות למידה, הפרעת קשב, לקות שפה ועוד.
אסטרטגיות למידה יעילות יכולות לשפר את התפקוד האקדמי של התלמיד.
לאון חרבון
לאון צֶ'לֵבִּי חָרַבוֹן (בבולגרית: Леон Челеби Харавон; 21 באוקטובר 1921, קיוסטנדיל, ממלכת בולגריה – 7 ביוני 1944, נובו סלו, מחוז פרניק, ממלכת בולגריה) היה פרטיזן יהודי, חבר המפלגה הקומוניסטית של בולגריה, אשר נלכד בידי המשטרה הבולגרית, עונה למוות והושלך בשטח פתוח לידי הכפר נובו סלו, טרף לחיות בר. בספטמבר 1944, לאחר ההפיכה שהובילה חזית המולדת הבולגרית אותרו שרידי גופתו והובאו לקבורה בסופיה. גילו הצעיר ונסיבות מותו הפכו את לאון לאחד מסמלי התנגדות הנוער למשטר הפרו-פאשיסטי בבולגריה.
ביוגרפיה.
לאון חרבון נולד בקיוסטנדיל לצ'לבי ובוקה ולמד בבית הספר היסודי בעירו. בהמשך, היגרה המשפחה לבירה סופיה ולאון שהתייתם מאביו, עבד לפרנסת המשפחה. ב-1943 נשלח לאון לעבודות כפייה ליד בלגואבגרד וחבר לכוחות הפרטיזנים. בהמשך, הגיע לקיוסטנדיל שם שהו בני משפחתו אשר גורשו מסופיה. בקיוסטנדיל הצטרף לחטיבת פרטיזנים שהורכבה מבני העיר סופיה. במאי 1944 במהלך חבלה בקווי חשמל נלכד על ידי המשטרה הבולגרית כשהוא פצוע. לאון חרבון עבר עינויים פיזיים קשים במיוחד, אך סירב להסגיר את חבריו. לאחר שנכשלו השוטרים בחילוץ המידע בדבר חבריו לקבוצת הפרטיזנים, הועבר לכפר נובו סלו הסמוך לעיר ראדומיר, שם נסקל באבנים על ידי כפריים מקומיים בהנחיית המשטרה והושאר בשטח כשהוא פצוע קשה ונטרף על ידי חיות בר. לפי גרסה אחרת נרצח לאון בידי השוטרים וגופתו הושלכה בשטח פתוח. המשטרה אסרה על תושבי הכפר לקבור אותו וגופתו נותרה טרף לחיות בר. לאחר שנרצח לאון, גורשה משפחתו למחנה הריכוז קאייליקה אשר סמוך לפלבן.
לאחר שחרור בולגריה אותרו שרידי גופתו של לאון, על ידי דודו איזק חרבון והוא הובא לקבורה בהלוויה ממלכתית בסופיה. בבולגריה הוקם בית דין מיוחד לשפיטת ראשי המשטר המלוכני ומנגנוני הביטחון ובמסגרת זו נשפט והוצא להורג קצין המשטרה אשר בין היתר היה אחראי לרציחתו של לאון חרבון. במעמד ההוצאה להורג נכחו בני משפחתו של לאון.
הנצחתו.
נסיבות מותו הקשות של לאון השפיעו על הלכי הרוח של הנוער הבולגרי ונכנסו לנרטיב המאבק לשחרור בולגריה מעול המשטר הפרו-פאשיסטי. לאון הונצח בבלדה שכתב המשורר הבולגרי הצעיר חריסטו אוסוגובסקי (בולגרית: Христо Осоговски) באחת מיצירותיו הראשונות. הבלדה פורסמה בעיתון היהודי "אברייסקי וסטי" בסופיה והפכה את לאון לסמל התנגדותם הפעילה של הצעירים הבולגריים ככלל והיהודים בפרט לשלטון הפרו-פאשיסטי.
לאו גן
מסת צ'נדראסקאר
האיצטדיון העירוני בת ים
אליעזר שטיינברג
אליעזר שטיינברג (ביידיש: אליעזר שטיינבאַרג; 22 במרץ 1880 – 27 במרץ 1932 צ'רנוביץ, רומניה) היה מורה רומני, סופר יידיש, משורר יידיש ומחבר משלים. חלק ניכר מיצירתו היה מיועד לילדים.
שטיינבארג היה דודנו של הסופר יהודה שטיינברג.
חייו.
שטיינברג נולד בעיירה ליפקאני שבצפון בסראביה, באימפריה הרוסית (כיום במולדובה) ליהושע ורייזל שהיו חסידים. הוא למד בצורה עצמאית רוסית וגרמנית. הוא ניהל בית ספר פרטי חילוני בליפקאני שבו שפת הלימוד הייתה עברית. ב־1919 הוזמן לעמוד בראש החברה לפעילות תרבותית (יידישה קולטור-טעטיקייט) בצ'רנוביץ. מאז שהגיע לצ'רנוביץ נעשה שטיינברג אחד האישים המובילים והחשובים בחיי התרבות היהודיים ברומניה. הוא הקים שם ב־1922 תיאטרון ילדים ביידיש שבמקהלה שלו השתתף גם הטנור לעתיד יוזף שמידט. הוא נסע ברחבי רומניה כדי להרצות בנושא תרבות יהודית.
ב-1925 תכנן לעלות לארץ ישראל אבל לא עשה זאת. בשל בעיות כלכליות קיבל הצעה לנהל את בית הספר על שם שלום עליכם בריו דה ז'ניירו ונסע לשם ב-1928 אבל הוא לא אהב את האווירה במקום ואחרי שנתיים חזר לרומניה. המצב הכלכלי שם הורע והוא החליט, שוב, להגר. חבריו לחצו עליו שלא יעשה זאת ולחצו עליו שיוציא כרך של משלים. הספר יצא לאור רק לאחר מותו. הוא נפטר ב-1932 בצ'רנוביץ אחרי ניתוח לכריתת תוספתן ונקבר בחלקת הילדים בבית הקברות שם לפי הצעה של סופרי יידיש.
בעיר צ'רנוביץ נקרא הרחוב בו הוא גר על שמו ולוח הנצחה מתנוסס על הבית.
יצירתו.
שטיינברג התחיל לכתוב שירים ומשלים ב־1902 אבל המשל הראשון שלו די צוויי רויזען פורסם ב־1910.
כשהיה בצ'רנוביץ ערך את כתב העת של "קולטור-פֿעדעראַציע אין רומעניע" (פדרציית התרבות של רומניה). כמו כן ערך, יחד עם, יעקב בוטושנסקי ויעקב שטרנברג את כתב העת דער וועקער.
הוא כתב שירים וסיפורים לילדים וחלק מהם נכנס לספרי הלימוד בבתי הספר ביידיש. ביניהם: מעשהלעך פון בראשית, אלף-בית, די מאמע מיט די פינף זין (האמא עם חמשת הבנים), די קו און די קוקאווקע (הפרה והקוקיה), משלים.
הוא המחיז סיפורים מקראיים ואגדות: אברהם אבינו, יוסף מוקיר שבת בארבע מערכות עם מוזיקה. יצירה זו הייתה אחד הניסיונות הראשונים ליצור אופרה ביידיש. ההצגות שכתב והעלה בתיאטרון הילדים שהקים זכו להצלחה גדולה בצ'רנוביץ.
שטיינברג כתב גם בעברית. ספרו חרוזים ומעשיות נכתב בחלקו בעברית וחלקו תורגם על ידי נתן אלתרמן.
ביאליק מאוד העריך את המשלים שלו ותכנן להוציא את המשלים שלו עוד ב־1911 אבל מלחמת העולם הראשונה שיבשה את התוכניות.
בוטושנסקי כתב עליו שיש הסוברים שהוא אחד הגאונים של ספרות יידיש בעוד שיש כאלה שמכחישים אותו לגמרי... יש לו משלים שיש להם ערך אמנותי כמו אלה של לה פונטיין וקרילוב.
במשלים של שטיינברג הגיבורים הם לרוב חיות אבל התכונות הניתנות להן אינן שגרתיות. כך, למשל, החזיר הוא קמצן וחמדן בסדרת המשלים בעלי-בתים. הדוב הוא גנב אלים. שטיינברג משתמש באותיות האלף בית ובסימני הניקוד כגיבורים במשלים שלו.
הוא מרבה להשתמש בפסוקים מן המקרא, במובאות מן התלמוד והמדרשים ואפילו במובאות מספרות ההלכה והמנהגים.
מוסר ההשכל שלו הוא מורכב, בדרך כלל ויש לו כמה משמעויות אפשריות.
שמואל ניגר כתב שהמשל של שטיינברג הוא משל המיועד למבוגרים אינטלקטואלים ולא לילדים, עבור האינטליגנציה ולא עבור העם הפשוט.
אליעזר שטיינבארג
ממלכת אשנונה
קוסמת
הרי יואינטה
הרי יוּאִינְטָה (באנגלית: Uinta Mountains) הם רכס הרים המשתרע ממזרח למערב בצפון-מזרח מדינת יוטה שבארצות הברית, כ-160 קילומטרים מזרחית לסולט לייק סיטי בירת המדינה, כשהוא מתפשט במקצת גם לדרום ויומינג. הרי יואינטה הם שלוחה של הרי הרוקי וייחודם בהיותם הרכס הגבוה ביותר בגוש 48 המדינות הרצופות של ארצות הברית המשתרע ממזרח למערב. גובה הפסגות ברכס נע בין 3,400 מטרים ועד ל-4,123 מטרים (פסגת קינג - Kings Peak) מעל פני הים, שהיא גם הנקודה הגבוהה ביותר במדינת יוטה. כביש מדינתי מספר 150 המכונה "כביש אגם המראה" (Mirror Lake Highway) חוצה את המחצית המערבית של הרי יואינטה בדרכו לוויומינג, והוא הכביש הסלול הגבוה ביותר ביוטה (3,266 מטרים מעל פני הים במעבר ההרים Bald Mountain Pass). מקור השם בשבט האינדיאני יוט.
גאולוגיה.
הרי יואינטה נוצרו עקב ההתרוממות הטקטונית של האורוגנזה הלרמידית של סלעי משקע מותמרים שהושקעו באגן בין קראטונים בדרום מערב לאורנטיה, בתקופת שבה התפרקה יבשת העל רודיניה. סלעי המשקע המותמרים ממקור ימי ונהרי הם מעידן הנאופרוטרוזואיקון (בין לפני 800 עד לפני 700 מיליון שנים), ובנויים בעיקר מקוורציט, לווחה ופצלים. סלעים אלו מרכיבים את חבורת הר יואינטה ומגיעים לעובי של 4 עד 7.3 קילומטרים. מרבית הפסגות הגבוהות הם מחשופים של חבורת הרי יואינטה. פסגות רבות מוקפות בטבעות של צוקים והם מסתיימים בפסגה שטוחות או רחבות. ההרים תחומים מדרום ומצפון על ידי העתקים הפוכים המתמזגים מתחת לרכס, מצפון על ידי "העתק האגף הצפוני" (North Flank fault), ומדרום על ידי "העתק גבול אגן יואינטה" (Uinta basin boundary fault).
חבורת הר יואינטה מורכבת (מהשכבה העתיקה ביותר לצעירה ביותר) מהשכבה האחידה המכונה "Uinta Mountain unidivided" הבנויה מארניט קוורצי, שעליה מונחות "תצורת אגם מוסהורן" (Moosehorn Lake formation), "תצורת הר ווטסון" (Mount Watson formation), "תצורת פסגת הדס" (Hades Peak formation) ו"תצורת הפצלים האדומים" (Red Shale formation). האגפים של הרייואינטה המשתרעים ממזרח למערב מכילים רצפים של שכבות מעידני הפלאוזואיקון והמזוזואיקון המתפרסים בין "תצורת לודור" (Lodore Formation) מתור הקמבריון ועד ל"תצורת פצלי מנקוס" (Mancos Shale Formation) מהקרטיקון שכולן עברו הטיה במהלך התרוממות רכס ההרים.