לפני תחילת ימי הביניים נחתם התלמוד ונגמרה תקופת האמוראים. לאורך ימי הביניים התקיימו שתי תקופות מרכזיות: תקופת הגאונים, ובה התקיימו שני מרכזים רוחניים של עם ישראל, בבבל ובארץ ישראל. לאורך תקופה זו התרופפה יהדות ארץ ישראל. התקופה המרכזית השנייה נקראת תקופת הראשונים, מרכזה הרוחני היה בצרפת ובספרד, כאשר לקראת סופה, עקב הרדיפות הנוצריות ומסעי הצלב, התרכזה בספרד. בסוף ימי הביניים נחרב המרכז הרוחני בספרד עקב גירוש יהודי ספרד, ובכך נגמרה תקופת הראשונים.
יהודים תחת שלטון מוסלמי.
מסעות הכיבוש שערכו הערבים גרמו לכך שרוב העם היהודי חי בימי הביניים תחת מערכת שלטונית אחת, כלומר תחת שלטון מוסלמי ורק מיעוט חי תחת שלטון נוצרי.
מס הח'ראג', שהוטל על יהודים בנוסף לג'יזיה ולא הוטל על מוסלמים, גרם בארצות האסלאם לכך, שיהודים שעסקו בחקלאות, בעיקר בשטחי עיראק של ימינו, נאלצו לעזוב את הכפרים ולהתרכז בערים.
ערים חדשות שהוקמו (או כפרים שישבו על צומתי מסחר והפכו לערים) משכו אליהם יהודים שעסקו בעיקר במסחר. דוגמאות לצמיחת קהילה כזו הן קירואן שבתוניסיה, בה התפתחה קהילה יהודית מיד עם הקמת העיר ואליסנה (Lucena) בספרד שהייתה עיר בעלת רוב יהודי.
יהודים תחת שלטון נוצרי.
החוק הגרמאני לא הפלה יהודים לרעה. ניצורה של אירופה היה תהליך ארוך ואטי, ולכן בימי הביניים המוקדמים, במרבית המקומות שבהם חיו היהודים באירופה הם נהנו בדרך כלל משלווה ומהגנת השלטון.
הממלכה הוויזיגותית בספרד הייתה שונה בעניין זה משאר הממלכות הגרמאניות. בשנת 586 המירו המלכים הוויזיגותים את דתם האריאנית בנצרות הקתולית, וביקשו להפוך את ממלכתם לחברה נוצרית אחידה. אחת הדרכים להגשים מטרה זו הייתה אימוץ מדיניות אנטי-יהודית קיצונית, כדי לגרום לניצורם של היהודים. המלכים שיתפו פעולה בעניין זה עם הכנסייה, ובחסותם התכנסו כמה ועידות כנסייה שתיקנו תקנות במטרה לחסל את הקיום היהודי בממלכה. התקנות נועדו לצמצם את הקשרים הכלכליים והחברתיים בין יהודים לנוצרים, נאסר על יהודים להחזיק במשרות ציבוריות או להחזיק בעבדים נוצרים, והותר לנצר יהודים בכוח. עם זאת, קשה לדעת עד כמה החוקים הללו אכן יושמו.
במשטר הפיאודלי התקיימו בכפרים יחסי אדון-צמית בין בעלי הקרקע לבין מעבדי הקרקע. ליהודי היה אסור להיות אדונו של צמית נוצרי ולא יכול היה להישבע שבועת אמונים מקובלת לאדון נוצרי, זו הייתה אחת הסיבות להיעלמותם של יהודים מהמרחב הכפרי לערים. כחלק ממשטר הגילדות התקיימה גילדת היהודים (הקהילה היהודית).
ליהודים היה מונופול על סחר בכספים והלוואות, כי הכנסייה אסרה על נוצרי להלוות כספים בריבית לנוצרי אחר או אף להרוויח בדרך אחרת מהלוואת כספים.
חלק מהפריווילגיה של היהודים היה הזכות לסחור בחפצים משומשים; על מנת לקבל הלוואה נדרש הלווה להשאיר משכון. אם ההלוואה לא הוחזרה היו היהודים רשאים למכור את המשכון וכך התרכז בידם הסחר בחפצים משומשים.
הקהילה היהודית התגוררה במתחם מגורים, כפי שעשו זאת גם חברי גילדות אחרות.
על מנת למנוע מצב בו יהיו יותר מדי מלווים בריבית בעיר מסוימת, קבעו הקהילות היהודיות חוק הנקרא חרם היישוב, זכותה של קהילה לאסור על אדם להתיישב בתחומה שכן יש חשש כי הוא ירוויח על חשבונה.
תקנה נוספת היא המערופיא, ידוע מפורסם (שפלוני הוא קליינט של אלמוני). תפיסה גילדאית האוסרת לצוד קליינט של יהודי אחר. מי שהיה מעז לנהוג כך היה מוטל עליו חרם.
הרבנים היו קובעים את גובה הריבית כך שהסכום הנגבה לא יעלה את חמת הנוצרים על היהודים.
המשפחה היהודית באירופה של ימי הביניים.
לפי ספרה של אלישבע באומגרטן: "חיי המשפחה באשכנז בימי הביניים", היה מעמד הנשים היהודיות באירופה נמוך יותר ממעמד הנשים הנוצריות.
בטיחות
בטיחות היא שם כללי לתחום של ההגנה מפני פגיעות גוף או נזק מתמשך בבני אדם. תחום הבטיחות מלווה כיום את האדם בכל אשר ילך: בבית, בדרך, במקומות העבודה והבילוי. לעיתים מוגדרת כך: "קיום רמת סיכונים סבירה לאור המטרה".
על אף שהבטיחות נמצאת בכל אספקט של החיים, כמעט אף פעם הבטיחות אינה מטרה בפני עצמה, אלא אלמנט שנלווה לתחומים האחרים.
אסמבלר
אסמבלר (באנגלית: Assembler; בעברית: מאסף) היא תוכנית מחשב המתרגמת (או מהדרת) תוכנית שנכתבה בשפת סף (Assembly) לשפת מכונה הניתנת לביצוע על ידי המחשב.
האסמבלר מותאם בדרך כלל לשפת מכונה ספציפית, אם כי אסמבלרים מסוימים יכולים לטפל בתוכניות הכתובות בשפות סף של מעבדים שונים.
מהות האסמבלר.
מעבד המחשב מבצע את הפקודות המאוחסנות בזיכרון המחשב. פקודות אלה הן פקודות בסיסיות ביותר, כשכל פקודה בנויה מרצף קצר של סיביות, שמשמעותו מובנת למעבד. רצף זה קרוי שפת מכונה. כתיבה ישירה של רצף הביטים שיבצע תוכנית משמעותית היא פעולה מייגעת. כדי לקצר תהליך זה נוצרו שפות התכנות. מרבית שפות התכנות הן שפות עיליות, שבהן יש לפקודות דמיון מסוים לשפה טבעית. כל פקודה בשפה עילית מתורגמת על ידי המהדר לסדרה ארוכה של פקודות בשפת מכונה. לשפות העיליות קדמה שפת אסמבלי, הקרויה גם שפת סף, שבה יש התאמה חד-חד ערכית בין הפקודות שכותב המתכנת ובין הפקודות בשפת המכונה, כלומר כל פקודת אסמבלר מתורגמת לפקודה יחידה בשפת מכונה.
עד לתחילת שנות ה-70 היה התכנות באסמבלר נפוץ למדי ואפילו דומיננטי, עקב משאבי המחשב המוגבלים שעמדו לרשות המתכנתים, והיכולת ליצור קוד חסכוני ביותר (יחסית לזה שנוצר בשפות עיליות) באמצעות האסמבלר. בעקבות התפתחותם של מהדרי שפות עיליות יעילים יותר, אשר יכולים ליצור קוד קצר ומהיר יותר משל מתכנת אסמבלי ממוצע, עברו מרבית המתכנתים לפיתוח תוכנות בשפות עיליות שהוא קל ופשוט יותר, והאסמבלר נותר בעיקר ככלי עזר המשמש מתכנתי מערכות הפעלה וכן בפיתוח חלקי תוכנה הדורשים ביצועים מהירים במיוחד.
לקיצור תהליך התכנות של פעולות נפוצות נוספו לאסמבלר הוראות מכלול (Macro statements) לביצוע פעולות אלה, שכל אחת מהן התפתחה לסדרה של פקודות אסמבלר.
לכל מעבד יש שפת מכונה משלו, ובהתאם לכך אסמבלר משלו.
דוגמה לפקודה באסמבלר: . פקודה זו (באסמבלר של מחשבי IBM מיינפריים) טוענת לאוגר 8 את המלה הנמצאת בזיכרון בכתובת DATA.
אסמבלר למעבדי אינטל.
תוכנית Hello world.
להלן קוד באסמבלי הנועד לאסמבלר MASM היוצר תוכנית DOS המציגה הודעת Hello world:
.MODEL Small
.STACK 100h
db msg 'Hello, world!$'
start: ; code starts here
mov ah, 09h
mov dx, offset msg
int 21h ; function 09: output $-ended string from DS:DX to console
mov ax, 4C00h
int 21h ; function 4C: terminate program (termination code in AL)
end start
שפה
שפה היא דרך תקשורת המבוססת על מערכת סמלים מורכבת בעלת חוקיות, המאפשרת לקודד ולארגן מידע בעל משמעויות רבות ומגוונות. נהוג להבדיל בין הסמל השפתי, המסמן, לבין המושג או התוכן המסומן בו, אשר יכול להיות מציאותי או מופשט.
חקר השפה והשימושים בה נעשים לרוב בתחום דעת ייעודי לנושא – בלשנות. סמנטיקה היא ענף הלשון המתמקד בחקר המשמעות של השפה. מכלול אוצר המילים של שפה מסוימת מכונה לקסיקון. כלי לאיסוף וביאור של פרטים בלקסיקון מכונה מילון.
הגדרות והבחנות.
שפה טבעית.
מערכת של אותות וסמלים הכפופים לתחביר שנוצרה באופן טבעי מכונה בבלשנות שפה טבעית. ישנן כ-10,000 שפות אנושיות ברחבי העולם ואין ספור ניבים מקומיים.
האבולוציה של השפה היא התהליך שבו התפתחה יכולתם של בני האדם להשתמש בשפות. התפתחות השפה משולבת בהתפתחות התרבות ומאפשרת שכלול התקשורת בין בני האדם, והתפתחות ההכרה והתובנה.
יצירת השפה האנושית מחולקת לשני שלבים: פעולת בנייה של משמעות כלשהי לקבוצת העיצורים והתנועות המתחברים להברות שמרכיבים מילה ומתארים את אותה המשמעות, הרכבת משפטים מן המילים המצויות על ידי כללי תחביר ודקדוק.
שוני ודמיון בין השפות.
שפות נבדלות ממערכות סימנים אחרות בעושר של אוצר המילים (כלומר, מכלול הסימנים) ובעיקר בכללי התחביר המאפשרים יצירת מבעים כמעט בלתי מוגבלים בגמישותם ומורכבים. התחביר קובע את משמעותו של סימן בהקשר מסוים, והוא מאפשר סימנים שאין להם משמעות כשלעצמם אלא משמעותם נקבעת על-פי ההקשר שבו הם מופיעים. חוקי התחביר בשפות מתאפיינים בכך שהם רקורסיביים, כלומר כל משפט יכול לשמש בסיס ליצירת משפט חדש. כמו כן, התחביר בשפות האנושיות מאפשר קיום סימנים שאין להם משמעות משל עצמם, אלא הם מקבלים את משמעותם מתוך ההקשר (למשל מילים כגון: "כאן", "עכשיו" וכדומה), או מתוך הצבעה על סימן אחר (למשל: "האיש ביקש שייתנו לו לדבר").
רוב השפות האנושיות כוללות סימנים קוליים, המופקים בחללי הפה, האף והגרון. לחלק מהשפות האנושיות יש מערכת כתב המאפשרת את העברת הסימנים באופן חזותי. יש מספר מצומצם של שפות אנושיות שבהן הסימנים מובעים באמצעות תנועות ידיים והבעות פנים (שפות סימנים), והן נוצרו בקהילות שבהן יש שיעור גבוה של חירשים. בשפות האנושיות הקוליות יש מגוון רחב של צלילים, שאותם מקובל לחלק לעיצורים ותנועות.
בפפואה גינאה החדשה קיים המגוון הלשוני הגדול ביותר בעולם, עם לא פחות מ-820 שפות שונות, שרובן מדוברות עד היום וחלקן כמעט ונכחדו. כיוון ששיעור יודעי הקרוא וכתוב נע בין 30 ל-40 אחוזים, וקיים קושי בתיעוד השפות קיימת סכנת הכחדה לחלק מהן.
שפות מלאכותיות.
קיימות גם שפות מלאכותיות שהומצאו על ידי האדם באופן יזום למטרות שונות ועבור צרכים שונים. דוגמאות לשפות מסוג זה הן שפות פורמליות במתמטיקה ובלוגיקה, שפות מחשב, וכן שפות שהומצאו לצרכים קולנועיים (כגון הלשון השחורה, קלינגונית ועוד).