הקמתו החלה עם הקמת תחנת פסטר בפטרבורג בשנת 1886, שם פותח חיסון נגד כלבת. בשנת 1890 העובדים העיקריים של התחנה הועברו למכון הקיסרי לרפואה ניסיונית (Императорский институт экспериментальной медицины), שבמעבדותיו נוצרו חיסונים, סרומים נגד רעלים, טוברקולין ותכשירים חיסוניים אחרים.
בשנת 1916 התרכז ייצור החיסונים והסרומים במחלקה עצמאית, שלאחר מהפכת אוקטובר הפכה לאחד ממארגני המאבק במחלות זיהומיות בסנקט פטרבורג, בשורות הצבא האדום והרפובליקה שאך הוקמה.
בשנת 1938 אורגנה מחלקת החיסונים לכדי "מכון המחקר הלנינגרדי לחיסונים וסרומים של משרד הבריאות של ברית המועצות". בימי המלחמה הפטריוטית הגדולה והמצור בן 900 הימים על לנינגרד, המכון לא הפסיק לעבוד וענה לדרישות בתחום האימונותרפיה לא רק בלנינגרד, בחזית לנינגרד, בצי הבלטי, אלא גם ביצע מחקרים מחוץ לטבעת האויב שכיתר על העיר, עבור הצבא האדום ובאזורי צפון מערב המדינה.
בשנים שלאחר המלחמה הועבר מערך ייצור החיסונים לרמה טכנולוגית חדשה, כשהארגון צויד בטכנולוגיה חדשה. בשנים 1970–1976 נבנה מתחם מחקר וייצור מיוחד ברובע קרסנוסלסקי בעיר, לשם הועבר המכון. בשטח של יותר מ-15 דונם, ממוקמות מעבדות מדעיות, יחידות ייצור ועזר. הדבר הביא לייצור תרופות חדשות בעלות יעילות גבוהה במיוחד: חיסון נגד שפעת, אינטרפרון, קולאליזין, תרופות לחיסון אנזימים ותכשירים אחרים.
לאחר התפרקות ברית המועצות הועבר המכון לאחריות הסוכנות הביו-רפואית הפדרלית של משרד הבריאות של רוסיה. בשנת 2020 המכון נרתם למאמץ הבינלאומי לפיתוח חיסון נגד נגיף הקורונה והוא מפתח חיסון רוסי רביעי, אחרי ספוטניק V, EpiVacCorona ו-CoviVac. החיסון ישתמש בזיכרון אימונולוגי לבניית חסינות לתאי T. טכנולוגיה זו תאפשר להגן על בני אדם ממוטציות שונות של נגיף הקורונה. ניסויים קליניים החלו ביולי 2021.
פעילויות.
במאה העשרים ואחת, פעילויות מכון המחקר לחיסונים וסרומים הן:
לאיוש שלזינגר
לאיוש שלזינגר (בהונגרית: Schlesinger Lajos; בגרמנית: Ludwig Schlesinger; טרנבה, 1 בנובמבר 1864 – גיסן, 16 בדצמבר 1933) היה מתמטיקאי יהודי-הונגרי-גרמני זוכה פרס לובצ'בסקי, פרופסור באוניברסיטה.
ביוגרפיה.
לאיוש שלזינגר נולד במשפחה יהודית. אביו היה ברנאט שלזינגר, סוחר, ואמו הייתה רגינה אופנהיים. הוא התחיל בית ספר יסודי בעיר הולדתו ואחר כך למד בתיכון בברטיסלבה (אז ממלכת הונגריה). הוא למד מתמטיקה ופיזיקה בהיידלברג ובברלין לאחר מכן קיבל את הדוקטורט בברלין בשנת 1887 בהנחיה של לזרוס עמנואל פוקס ולאופולד קרונקר. משנת 1889 עבד בברלין, ואחר כך בשנת 1897 בהמלצתו של מור ריטי (1846–1925) הוא נסע לאוניברסיטת קלוז'-נאפוקה, שם לימד עד 1911. בשנת 1902 נבחר לחבר באקדמיה ההונגרית למדעים. בשנת הלימודים 1906–1907 היה דיקן הפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע.
שלזינגר קיבל את פרס לובצ'בסקי הבינלאומי (של האקדמיה הרוסית למדעים) על עבודתו הגאומטרית בשנת 1909 (הוא למעשה קיבל את הפרס ב-1912, אך בציון 1909). בשנת 1911 הוזמן לאוניברסיטת בודפשט כפרופסור מן המניין, אך לימד בבודפשט רק זמן קצר מכיוון שהוזמן לאוניברסיטת גיסן. הוא עבר לגור בגרמניה בשנת 1911 ולימד באוניברסיטת גיסן עד לפרישתו בשנת 1930. בתקופה זו הנחה 24 דוקטורנטים לתואר דוקטור.
בשנת 1897 נשא את קלרה, בתו של לזרוס פוקס, ונולדו להם שלושה ילדים בקלוז'-נאפוקה.
עבודתו.
מחקריו של שלזינגר הם בעיקר בתחום תורת הפונקציות ובתחום המשוואות דיפרנציאליות ליניאריות. במקרה מיוחד הוא פתר את 23 הבעיות של הילברט (האם יש משוואה דיפרנציאלית ליניארית לכל סינגולאר ולקבוצת מונודרומיה נתונה?). המקרה הכללי הוכח בשנת 1994 כלא נכון.
שמו של שלזינגר נקשר בחיפוש אחר בית הולדתו של יאנוש בויאי בקלוז'-נאפוקה, ובפרסום מספר מאמרים מדעיים מצוינים המעריכים את בויאי. הוא העביר הרצאות על הגאומטריה הבויאית (הלא אוקלידית) באוניברסיטת קלוז'-נאפוקה.
הערותיו שהוצאו באוניברסיטת קלוז'- נאפוקה.
ההערות המשוכפלות בכתב ידו של שלזינגר ניתן למצוא עדיין בספרייה המתמטית של אוניברסיטת קלוז'-נאפוקה לגבי:
חלק מההערות הללו ניתן למצוא בצורה דיגיטציה באתר EMT.
משלחת טנגארואה
משלחת טנגארואה (בנורווגית: Ekspedisionen Tangaroa) משנת 2006 הייתה דומה למשלחת קון-טיקי, שהפליגה ברפסודת בלזה מפרו לפולינזיה. הביצועים של הטנגארואה היו טובים יותר מאלו של קון-טיקי בשל שימוש במַעֲטֶה (כלל התרנים, המפרשים וכדומה) משופר ועל ידי שימוש פעיל במתקן הניווט האינדיאני המכונה גווארה (guara), סוג של חרב. ככזו, המשלחת מייצגת המשך מדעי לניסויים של תור היירדאל בטכנולוגיה ימית משוחזרת.
הרפסודה נקראה על שמו של אל הים המאורי . בהתבסס על תיעוד של רפסודות פרה-קולומביאניות קדומות, הרפסודה השתמשה במַעֲטֶה רָחְבִּי יחסית מתוחכם שאיפשר לשיט מול הרוח. גובה המפרש 13 מטרים ורוחבו 8 מטרים. הרפסודה כללה גם ציוד ניווט ותקשורת מודרניים, כולל פאנלים סולאריים, מחשבים ניידים וציוד התפלה. הצוות פרסם באתר האינטרנט שלהם (www.tangaroa.no, האתר כבר לא פעיל).
הצוות של הטנגארואה כלל שישה שייטים: ארבעה נורווגים, מפקד המשלחת , אולף היירדאל, נכדו של תור היירדאל, ביארנה קרקוויק (Bjarne Krekvik, קפטן), ואייווין לאוטן (Øyvin Lauten, קצין בכיר), שוודי, אנדרס ברג (Anders Berg) (צלם) ופרואני, רוברטו סלה (Roberto Sala). טנגרואה הפליגה באותו יום בשנה בה הפליגה הקון-טיקי - 28 באפריל - והיא הגיעה ליעדה אטול רארויה באיי טואמוטו (יעדה הסופי של הקון-טיקי) ב-7 ביולי, 30 יום פחות מהקון-טיקי של היירדאל שהגיעה לרארויה ב-101 ימים של שיט. המהירות המשופרת של הטנגארואה נזקפת למפרש הגדול בשטחו פי 4 מהמפרש המקורי של הקון-טיקי ובשימוש נכון בגווארה בניווט. היירדאל לא ידע להשתמש בו נכון.
סרט תיעודי, משלחת הטנגרואה (Ekspedisionen Tangaroa), הופק על ידי Videomaker (נורווגית), 2007, וצולם על ידי הצלמים אנדרס ברג וג'נסן.
הרפסודה המקורית תוצג במוזיאון היירדאל שנבנה בלרוויק, עיר הולדתו של תור היירדאל.
אליאס אל-פח'פאח'
אליאס אל-פח'פאח' (בערבית: إلياس الفخفاخ; נולד ב-1972) הוא פוליטיקאי תוניסאי שכיהן כראש ממשלת תוניסיה בין 27 בפברואר ל-2 בספטמבר 2020. קודם לכן שימש כשר התיירות ושר האוצר.
ביוגרפיה.
אליאס אל-פח'פאח' נולד בתוניס בירת תוניסיה בשנת 1972. הוא למד הנדסת מכונות בבית הספר הלאומי להנדסה ספקס וסיים את לימודיו בשנת 1995. אחר כך, למד לתואר שני במכון הלאומי למדעי האפליקציות של ליון . מאוחר יותר למד לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת Évry Val d'Essonne שבפריז.
בשנת 1999, בגיל 27, החל את דרכו כמהנדס בתאגיד הנפט הצרפתי טוטאל אס. איי. הוא עבד בטוטאל אס. איי באירופה, אמריקה ואסיה ומשנת 2004 ואילך בפולין. בשנת 2004 הצטרף לחברת קורטרל, חברת לייצור קפיצי עלים תוניסאית, בהמשך הפך לסגן המנכ"ל שלה.
אליאס אל-פח'פאח', חבר במפלגת א-תכתול . ב־20 בדצמבר 2011 הצטרף לקבינט של ג'באלי לתפקיד שר התיירות.
ב-19 בדצמבר 2012 הוא קיבל גם את תפקיד שר האוצר. הוא נעזר ברציפות בשני מזכירי מדינה: סלים בסב וצ'לי עבד.
בבחירות לפרלמנט בתוניסיה 2014, מפלגתו א-תכתול איבדה את כל המושבים הקודמים שלה בפרלמנט. בבחירות לפרלמנט בתוניסיה בשנת 2019 מצב המפלגה היה אפילו גרוע יותר המפלגה קיבלה רק 0.26 אחוזים מהקולות. וכרגע אין לה מושב באספה של נציגי העם.
אליאס אל-פח'פאח' השתתף בבחירות לנשיאות תוניסיה 2019 וקיבל 0.34 אחוזים מהקולות בסיבוב הראשון.
ב-20 בינואר 2020 הוא מונה למלא את תפקיד ראש הממשלה על ידי הנשיא קייס סעיד לאחר התייעצויות עם כל המפלגות הפוליטיות, זאת לאחר 10 ימים שראש הממשלה המיועד והקודם, חביב ג'מלי , לא הצליח להשיג את אמון הפרלמנט.
ממשלת אליאס אל-פח'פאח' קיבלה את אמון הפרלמנט ב-27 בפברואר 2020.
ממשלתו כללה 32 חברים מתוכם שישה חברים מא-נהדה (איסלאמיסטית, 54 מתוך 217 מושבים בפרלמנט), שלושה מהזרם הדמוקרטי (סוציאל-דמוקרט, 22 חברי פרלמנט), שניים מתנועת העם (15 חברי פרלמנט), שניים מטהיה טונס (ליברלי, 14 חברי פרלמנט), חבר אחד ממפלגת האלטרנטיבה התוניסאית (ליברל, שלושה חברי פרלמנט), אחד מנידאה טונס (ליברלי, שלושה חברי פרלמנט) ו-17 פוליטיקאים עצמאיים.
ביוני 2020, על פי אל-ג'זירה, "חבר פרלמנט עצמאי פרסם מסמכים המצביעים על כך שאליאס אל-פח'פאח' היה בעל מניות בחברות שזכו בעסקאות בשווי 44 מיליון דינרים". פח'פאח' הכחיש כל עוול שמייחסים לו. ב-15 ביולי 2020 התפטר מתפקידו.
פלגרינו טיבאלדי
פלגרינו טיבאלדי (באיטלקית: (Pellegrino Tibaldi (Alessandro); 1527, לומברדיה – 1596, מילאנו) היה אדריכל וצייר מנייריסט איטלקי.
טיבאלדי עבר בשנת 1547 לרומא על מנת ללמוד אצל פרינו דל ואגה, הועסק בקישוט טירת סנטאנג'לו ולאחר מותו של ואגה הוביל יצירת ציור פרסקו גדול שתואר כמושפע ממיכלאנג'לו.
טיבאלדי יצר עבור הקרדינל ג'ובאני פוגי סדרת פרסקאות אודיסאוס בארמון פוגי בבולוניה וגם יצר עבור ארמון סצ'טי ברומא, ועבור בזיליקת הבית הקדוש.
טיבאלדי חי בשנים 1558 עד 1561 באנקונה שם יצר פרסקאות עבור לוג'יה דיי מרקנטי וארמון פרטי.
טיבאלדי פגש בשנת 1961 את הקרדינל קארלו בורומאו שהעסיקו כאדריכל במילאנו.
טיבאלדי עבר בשנת 1586 לספרד שם החליף את פדריקו צוקרי כצייר הראשי ויצר באל אסקוריאל עבור פליפה השני, מלך ספרד.
טיבאלדי חזר לאחר תשע שנים לאיטליה שם שימש כאדריכל קתדרלת מילאנו עד סוף חיו.