למינרל יש שני שימושים נפוצים: עבור אספני מינרלים, וכמסננת מולקולרית להפרדת מולקולות. החבזיט, כמו שאר הזאוליטים, בנוי כך שהחללים המולקולריים מתחברים ויוצרים תעלות. הגודל המקסימלי של מולקולות או יונים היכולים לחדור לנקבוביות של החבזיט נקבע על פי קוטר התעלות, ורק מולקולות בגדלים וצורות מסוימים יכולים לעבור.
מקור ותפוצה.
החבזיט מצוי בדרך כלל בחללים דמוי השקד שבבזלת ובסלעים דומים כדוגמת אנדזיט יחד עם זאוליטים רבים אחרים. כמו כן, בעורקים הידרותרמיים ובמשקעי טוף שעברו התמרה מזכוכית געשית.
כאמור, החבזיט הוא אחד מסוגי הזאוליטים הנפוצים. בין המקומות בהם ניתן למצוא החבזיט:
בקול דל לאר (Colle del Lares) בעמק פאסה (Val di Fassa) בנפת טרנטו במחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה, ובהר הגעש הכבוי סומה (Suma) – קלדרה עתיקה שהר הגעש וזוב הוא חלק ממנה - במחוז קמפניה שבאיטליה (המקום בו נמצא המינרל לראשונה); גבישים נאים באידר-אוברשטיין (Idar-Oberstein) במדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה; בנובה סקוטיה שבקנדה; בהר סולוייב (Суолуайв) במסיב לובוזרו (Ловозёрские тундры) בחצי האי קולה במחוז מורמנסק שברוסיה; בכמה מקומות, כולל סוללת הענק במחוז אנטרים שבצפון אירלנד; בפונה שבמדינת מהאראשטרה שבהודו; ובהר פיירי (Fairy Mount), סמוך לקיוגלה (Kyogle) במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה.
הפרעת דה-ריאליזציה
הפרעת דה-ריאליזציה (באנגלית: Derealization Disorder) היא הפרעה דיסוציאטיבית (הפרעת דיסוציאציה) שבה הסובל חש שינוי בתפיסה או בחוויה של העולם החיצוני, כך שהוא נראה מוזר ולא ממשי. הסביבה החיצונית נחווית כלא-ספונטנית, חסרת צבע רגשי וחסרת עומק. הפרעה זו עשויה להופיע כסימפטום דיסוציאטיבי של מצבים שונים, כמו הפרעות נוירולוגיות ופסיכיאטריות שונות, ותיתכן גם כתופעת לוואי חולפת של שכרות, סמים, מחסור בשינה ולחץ.
בעבר הייתה הפרעת דה-ריאליזציה הפרעה עצמאית ב-DSM. כיום, ב-DSM 5 הקריטריונים לאבחנה זו זהים לאלה של הפרעת דה-פרסונליזציה פרט למרכיב אחד בקריטריון א' (ראה פירוט האבחנה בהמשך). בספר הסיווג והאיבחון של הפרעות נפשיות של ארגון הבריאות העולמי ( ICD 10) דה-פרסונליזציה ודה-ריאליזציה מהוות הפרעה אחת.
איבחון.
לפי ה-DSM 5, פסיכיאטר יאבחן הפרעת דה-ריאליזציה/דה-פרסונליזציה בהתקיים התנאים הבאים.
א. הופעה של התנסויות חוזרות או מתמשכות בדה-ריאליזציה או דה-פרסונליזציה או תסמינים מעורבים של שני המצבים גם יחד.
ב. במהלך חוויית הדה-ריאליזציה/דה-פרסונליזציה בוחן המציאות נשאר תקין.
ג. הסימפטומים גורמים למצוקה משמעותית מבחינה קלינית או לפגיעה בתפקוד החברתי, התעסוקתי, או כל תפקוד אחר החשוב לאדם.
ד. ההפרעה אינה קשורה למצב פיזיולוגי או רפואי ואינה תוצאה של שימוש בתרופות או סמים
ה. ההפרעה אינה ניתנת להסבר טוב יותר באמצעות אבחנה אחרת כמו סכיזופרניה הפרעת פאניקה, הפרעת דיכאון מז'ורי הפרעת דחק אקוטית, PTSD, או הפרעה דיסוציאטיבית אחרת.
שכיחות ואפידמיולוגיה.
באופן כללי כמחצית מהאוכלוסייה בעולם חוותה לפחות אירוע חולף אחד של דה-פרסונליזציה או דה-ריאליזציה. עם זאת השכיחות של ההפרעה המלאה היא כמובן נמוכה בהרבה. נתונים מארצות הברית מצביעים על שכיחות של כ־2% (דה-פרסונליזציה ודה-ריאליזציה במשותף). אין הבדלים בין גברים לנשים מבחינת שכיחות ההפרעה.
גורמי סיכון פרוגנוסטיים.
גורמים אישיותיים: אנשים עם ההפרעה מתאפיינים בדפוסי הגנה לא בוגרים כמו אידיאליזציה ודה-אבלואציה, השלכה ו- Acting Out ובסכמה מנותקת או לחלופין מחוברת מדי. "סכמה מנותקת" משמעה עכבות רגשיות ורקע של התעללות או הזנחה. "סכמה מחוברת מדי" היא תחושת אוטונומיה פגועה, וקשיים הקשורים לעצמאות וחוסר קומפוטנטיות.
גורמים סביבתיים: יש קשר ברור בין ההפרעה לבין חוויה של טראומה בילדות, לרבות התעללות רגשית, הזנחה רגשית ועוד. סטרסורים אחרים יכולים להיות התעללות או הזנחה פיזית או היות האדם עד לאלימות במשפחה. חשיפה לגורמי דחק חמורים מעלה את הסיכון להפרעה ושימוש בסמי רחוב שונים (MDMA, קטמין, מריחואנה ועוד) גם הוא.
מהלך ההפרעה.
הגיל הממוצע להופעת ההפרעה הוא 16, אם כי ההפרעה יכולה להופיע באמצע הילדות. אצל פחות מ 20% ההפרעה מופיעה אחרי גיל 20 ואצל חמישה אחוזים ההפרעה מופיעה אחרי גיל 25. הופעת ההפרעה לאחר גיל 40 היא נדירה ביותר. הופעת ההפרעה יכולה להיות הדרגתית ויכולה להיות פתאומית וחדה. היא יכולה להיות מתמשכת מאוד (שבועות או חודשים) או קצרה (עד מספר שעות או ימים). אצל חלק מהאנשים עם ההפרעה יש תקופות של החמרה ותקופות של הקלה. עם זאת ישנם גם אנשים שאצלם הסימפטומים הדיסוציאטיביים נשארים בעוצמה פחות או יותר קבועה לאורך שנים ולעיתים גם עשרות שנים. החרפות בחומרת הסימפטומים יכולות להתרחש על רקע של חשיפה לדחק נפשי, בין אם מדובר באירוע בדיד או בחיים שיש בהם יותר סטרס באופן כללי (למשל על רקע עומס רב בעבודה).
תיאור קליני.
הפרעת הדה-ריאליזציה, כמו הפרעות דיסוציאטיביות אחרות, היא מצב תגובתי. כלומר, היא מתרחשת אצל חלק מהאנשים כתוצאה מחשיפה של האדם לאירוע מעורר דחק נפשי. האדם עם דה-ריאליזציה חש ניתוק מהסביבה החיצונית, כאילו ישנו דבר המפריד בינו לבין העולם שמסביבו. למשל כאילו הוא צופה בעולם מבעד לעדשת מצלמה, או כאילו המציאות החיצונית היא הצגה או חלום. במצב זה נפוצות תחושות של דז'ה וו או ז'מה וו. מקומות מוכרים נראים פתאום זרים, מוזרים וסוריאליסטים. תחושת הרגש מופחתת. לפעמים ישנה תחושה של חוסר בהירות ועירפול חושים. השינוי הזה בתפיסה יכול להתרחב גם לחושים אחרים כמו שמיעה, טעם וריח. כמו כן ייתכנו שינויים בתפיסת הזמן (דברים נראים כאילו הם מתרחשים בהילוך איטי)
תחלואה נלווית.
אבחנות של דיכאון חד־קוטבי (דיכאון מז'ורי, ודיכאון מתמשך) נמצאו בשכיחות גבוהה בקרב אנשים שקיבלו אבחנה של דה-פרסונליזציה/דה-ריאליזציה. (לא באו לאחר ההפרעה אלא היו לפניה / ביחד איתה) כמו כן הייתה שכיחות יחסית גבוהה של מספר הפרעות אישיות: בעיקר הפרעת אישיות נמנעת, הפרעת אישיות גבולית, והפרעת אישיות טורדנית-כפייתית. הפרעת דחק פוסט-טראומטית לא הופיעה בשכיחות גבוהה.
טיפול.
כאשר ההפרעה היא משנית להפרעה אחרת יש לטפל בהפרעה הראשונית. כאשר היא מופיעה כהפרעה ראשונית אפשר להשתמש במגוון של טיפולים הכוללים פסיכותרפיה דינמית, קוגניטיבית, תמיכתית, וכן שיטות טיפול התנהגותיות דירקטיביות. טיפול תרופתי נוגד חרדה ונוגד דיכאון יכול גם כן להקל על המצב.
יש ניסיון גם בטיפול באמצעות גירוי מגנטית (TMS).
דה-ריאליזציה
רוברט וולפול
רוברט ווֹלְפּוֹל, הרוזן הראשון מאורפורד (באנגלית: Robert Walpole, 1st Earl of Orford; 26 באוגוסט 1676 – 18 במרץ 1745) היה מדינאי בריטי הנחשב בדרך כלל כראש ממשלת בריטניה הראשון. אף שתפקיד המוגדר בשם "ראש הממשלה" לא היה מוכר בחוק ולא היה עדיין בשימוש רשמי באותה עת, וולפול ידוע כמי שהחזיק במשרה דה פקטו (בפועל) בשל השפעתו הניכרת בקבינט.
את הקריירה הפוליטית החל בתור ויג (חבר המפלגה הוויגית, אחת משתי המפלגות העיקריות באותה תקופה), אשר בשנת 1701 זכה בבחירות בנורפוק לנציג בבית הנבחרים, ונבחר לחבר הפרלמנט. ב-1715 נבחר לשר האוצר וכיהן במשך יותר מ-22 שנים, במקביל לחלק משנות כהונתו כראש ממשלה.
וולפול כיהן כראש ממשלה בתקופת שלטונם של המלכים ג'ורג' הראשון וג'ורג' השני. על פי רוב מייחסים את תחילת כהונתו לשנת 1721, כאשר קיבל את תפקיד "הלורד הראשון של האוצר", כינוי שדבק עד היום בכל ראשי ממשלת בריטניה שבאו לאחריו; עם זאת, אחרים נוקבים בשנת 1730, שנת פרישתו של לורד טאונסנד, בה הפך למנהיג הבלתי מעורער והבלעדי של הקבינט. הגרסה הראשונה וה"ארוכה" יותר מקובלת יותר ונתמכת בדרך כלל על ידי העיתונות. וולפול המשיך לכהן עד פרישתו בשנת 1742 כתוצאה מאסון קרב קרטחנה. הוא קיבל תואר אצולה, ועבר לשרת בבית הלורדים.
תקופת כהונתו כראש ממשלה, 21 שנים, נחשבת לארוכה ביותר בהיסטוריה הבריטית.
בנו, הוראס וולפול, היה מדינאי וסופר. בנו הבכור רוברט וולפול, הרוזן השני של אורפורד ירש את תוארו.
ראשית חייו.
רוברט וולפול נולד באחוזת משפחתו שבמחוז נורפוק ב-1676. הוא היה ילדם החמישי ובנם השלישי מבין 19 ילדיהם של רוברט וולפול, פוליטיקאי וויגי שייצג את מחוז הבחירה של קאסל רייזינג (Castle Rising) בבית הנבחרים, ושל אשתו מרי, שהייתה בתו והיורשת של סיר ג'פרי ברוול (Burwell).
כילד למד וולפול בבית ספר פרטי במסינגהאם (Massingham) שבנורפוק, ונכנס לאיטון קולג' ב-1690, שם נחשב לתלמיד מצטיין. הוא סיים את לימודיו באיטון ב-1696 והמשיך את לימודיו בקינגס קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג'. ב-1698 הפסיק את לימודיו בעקבות מותו של אחיו הבוגר כדי לסייע לאביו לנהל את האחוזה המשפחתית שהוא הפך להיות היורש שלה. וולפול תכנן להיות איש דת, אך עתה, בהיותו הבן הבכור ששרד ממשפחתו, ויתר על שאיפתו זו. בנובמבר 1700 מת אביו, והוא ירש את אחוזתו.
ראשית הקריירה הפוליטית.
הקריירה הפוליטית של וולפול החלה בינואר 1701, כאשר הוא נבחר לפרלמנט מטעם מחוז הבחירה של קאסל רייזינג. הוא עזב את מחוז זה כדי להיבחר מחדש מטעם מחוז קינגס ליין (King's Lynn), מחוז כיס שאותו ייצג עד סוף הקריירה הפוליטית שלו.