בל נולד בדרהאם והחל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל בורי, והנהיג את הקבוצה מגיל צעיר. בשנת 1966 עבר למנצ'סטר סיטי, וסייע לה לעלות לליגה הראשונה של הפוטבול ליג באותה עונה. כאשר ניסו להחתים אותו במנצ'סטר סיטי, עוזר המאמן מלקולם אליסון שכנע את בל לחתום בסיטי, למרות התעניינות מצד מועדונים אחרים. בשנת 1968 בל סייע לקבוצה לזכות באליפות הליגה הראשונה בפעם השנייה בתולדותיה. באותה שנה בל אף ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה במשחק כנגד , והצטיין בניצחונה של נבחרתו בתוצאה 1-3. ב-1969 הוא זכה עם מנצ'סטר סיטי בגביע ה-FA, בזכות ניצחון על לסטר סיטי בגמר. בשנה שלאחר מכן בל ביסס את מעמדו בנבחרת אנגליה, כאשר הבקיע את השער היחיד בניצחון הנבחרת 0-1 על והבקיע גם מול . בשנת 1970 הוא זכה עם מנצ'סטר סיטי בשני גביעים, גביע הפוטבול ליג וגביע אירופה למחזיקות גביע.
ב-1970 בל, יחד עם חברו למנצ'סטר סיטי פרנסיס לי, נכלל בסגל נבחרת אנגליה לטורניר מונדיאל 1970 במקסיקו. הוא היה אחד מהשחקנים המובילים בסגל הנבחרת, שנתיים לאחר שהעפיל עימה לחצי הגמר ביורו 1968. במהלך הטורניר, בל שיחק במשחק רבע הגמר מול בו הפסידה אנגליה בתוצאה 3-2, כאשר הוא החליף את בובי צ'רלטון. החילוף נחשב לנקודה שלילית אצל נבחרת אנגליה במשחק זה, שהוביל להפסדה של הנבחרת ולהדחתה מהטורניר, למרות שכבר הובילה 0-2. עם זאת, היו שטענו שהחילוף לא היה זה ששינה את המשחק, מכיוון שגרמניה הבקיעה את השער הראשון שלה לפני שבל נכנס.
בל ערך בסך הכול 48 הופעות והבקיע תשעה שערים עבור נבחרת אנגליה. הוא כיהן כקפטן הנבחרת במשחק ב-1972, בו הפסידה אנגליה ל. על אף הצלחות אלו, הוא התאכזב מכך שלא הצליח לבסס את מעמדו על במה עולמית, כאשר אנגליה כשלה בהעפלה למונדיאל 1974, כישלון שאף הכריח את עזיבתו של המאמן אלף ראמזי. מאמנו של בל במנצ'סטר סיטי לשעבר, ג'ו מרסר, מונה למאמן הזמני של הנבחרת הלאומית וכלל את בל בסגל בכל משחק שניהל בתפקיד.
בל נחשב לאחד מהקשרים הטובים ביותר ששיחקו בנבחרת אנגליה. הופעותיו הטובות עבור נבחרתו כללו צמד שערים בניצחון 0-7 על , וסיוע בניצחון 0-2 על אלופת העולם גרמניה באצטדיון ומבלי. החולייה הקדמית של נבחרת אנגליה שניצחה את גרמניה כללה את מיק צ'אנון, קווין קיגן, מלקולם מקדונלד, אלן האדסון ואלן בול, בנוסף לבל. צ'אנון הופתע מכך שהמאמן דאז, דון ריווי, לא המשיך עם הרכב זה שתואר כחולייה הקדמית הטובה ביותר של אנגליה מאז 1970.
בשנת 1975, בהיותו בן 29, בל נפצע קשה בברכו השמאלית במשחק מול מנצ'סטר יונייטד לאחר תיקול עם מרטין בוצ'אן במהלך משחק גביע הליגה במיין רואד. הוא חזר לשחק בשנת 1977, אך לבסוף פרש ממשחק בשנת 1979. הוא עזב את מנצ'סטר סיטי כשלזכותו זכייה אחת באליפות אנגליה וסגנות אחת, זכייה אחת בגביע ה-FA, שתי זכיות בגביע הליגה ואחת בגביע אירופה למחזיקות גביע; וכמו כן עם 117 שערים במדי הקבוצה ב-394 הופעות. הוא שובח על ידי יושב ראש מנצ'סטר סיטי מאוחר יותר, פטר סוולס, ומאמנה דאז מלקולם אליסון, כאחד מהשחקנים הגדולים בתולדות המועדון. בשנת 1980 בל ניסה לחדש את הקריירה שלו כאשר חתם בקבוצת סן חוזה ארת'קווייקס מליגת הכדורגל הצפון אמריקאית (NASL). הניסיון לא צלח והוא שיחק חמש פעמים בלבד במדי הקבוצה.
לאחר הפרישה מכדורגל.
בל המשיך מאוחר יותר לשרת את מנצ'סטר סיטי כאשר עבד במחלקת הנוער של המועדון, אך עזב לפני שמונה במהלך שנות ה-90 לשגריר המועדון. ב-2004, היציע המערבי באצטדיון החדש של מנצ'סטר סיטי, אצטדיון סיטי אוף מנצ'סטר, נקרא בשם "יציע קולין בל" כהוקרה ל"שחקן הטוב ביותר" בתולדות המועדון. זוהי הוקרה מיוחדת במינה, מאחר שכל שאר היציעים נותרו ללא שם, על אף שאחת מהדרכים המובילות לאצטדיון נקראת "דרך ג'ו מרסר" כהוקרה ל"מאמן המצליח ביותר" בתולדות מנצ'סטר סיטי. בל נבחר להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי בשנת 2005 כאות הוקרה על תרומתו למשחק באנגליה. הוא אף קיבל את דרגת ה-MBE באותה שנה כהוקרה על עבודתו בצדקה. הוא פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, בשם "Colin Bell: Reluctant Hero", ב-2005. בספר, בל מגלה כיצד אמו מתה מסרטן המעי הגס כאשר הוא היה בגיל צעיר מאוד, ואמו הייתה בת 39 בלבד.
ב-5 בינואר 2021 הלך בל לעולמו.
מורשת.
אוהדי מנצ'סטר סיטי ונבחרת אנגליה התאהבו בכישורי הכדורגל של בל, ומספר כדורגלנים מפורסמים שיבחו את בל על כישוריו. בהקדמה שלו לאוטוביוגרפיה של בל, בובי צ'רלטון תיאר ש"קולין בל היה שחקן נהדר". אלן מאלרי, חבר אחר של בל לנבחרת אנגליה לשעבר, תיאר שבל מתיימר "להיות כוכב בכדורגל של היום" וש"הוא יתאים לכל קבוצה שהיא". גם חבר נוסף של בל לנבחרת, קווין קיגן, תיאר שלבל "היה את הכול". שחקן העבר טום פיני תיאר ש"קולין בל היה טוב בכל דבר שראיתי מאז מעולם". כיום מספר אוהדים ומלומדים במשחק, משווים את הקשר הכשרוני של הסיטי מייקל ג'ונסון לבל. בשנת 2003 מנצ'סטר סיטי עברה לאצטדיון סיטי אוף מנצ'סטר החדש, ובפברואר 2004 היציע המערבי באצטדיון נקרא על שמו של בל כהוקרה. בשנת 2009 הוא נבחר על ידי המגזין "טיימס" לגדול שחקני מנצ'סטר סיטי בכל הזמנים.
דורון אורבך
דורון אורבך (נולד ב-3 בספטמבר 1952) הוא כימאי ישראלי בעל שם עולמי בתחום האלקטרוכימיה, הידוע במחקריו בתחומי צבירה והמרה של אנרגיה.
ביוגרפיה.
דורון אורבך נולד בכפר סבא להורים ניצולי שואה שלחמו במלחמת העצמאות, גדל ברמת גן ולמד בתיכון בליך. שירת בצה"ל בסיירת גולני ונלחם ממערב לתעלת סואץ במלחמת יום כיפור (1973). מאוחר יותר חזר לחטיבת גולני כסגן מפקד פלוגת לחימה ושוחרר ממילואים בדרגת רב-סרן, בגיל 46, כקצין סיור בחיל השריון.
הוא נשוי לשרה, יועצת חינוכית בהכשרתה שכותבת ספרי ילדים. ולהם שבעה ילדים ועשרות נכדים.
בתחילת שנות ה-80 חזר בתשובה ולמד בישיבת נתיבות עולם בבני ברק. את חזרתו בתשובה הוא מייחס ללימודי המדע שהביאו אותו למסקנה שהעולם לא נוצר במקרה ושהאבולוציה אינה מסבירה את היווצרות החיים. מתוך לימוד עצמי של התנ"ך הסיק שהתנ"ך איננו ספר היסטוריה אלא ספר דתי מחייב.
כפרופסור לכימיה, יש לאורבך הסתייגות מהדרך בה מלמדים את תולדות החיים על פני האדמה כאוסף תהליכים מקריים ללא תכנון תבוני.
קריירה אקדמית.
דורון אורבך למד כימיה באוניברסיטת בר-אילן עד קבלת תואר דוקטור בשנת 1983 (בהצטיינות יתרה), ובמקביל סיים תואר ראשון בהנדסה כימית בטכניון. בין השנים 1983–1985 היה פוסט דוקטורנט באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב, קליבלנד אוהיו. בשנת 1985 הצטרף למחלקה לכימיה באוניברסיטת בר-אילן וייסד את קבוצת האלקטרוכימיה. מאז 1996 הוא פרופסור מן המניין וחבר סנאט אוניברסיטת בר-אילן. בינואר 2003 הצטרפה קבוצתו של אורבך למרכז ידע לתאי דלק ולצבירה והמרה של אנרגיה הפועל בתמיכת משרד המדע, התרבות והספורט. בין השנים 2001–2005 כיהן כראש המחלקה לכימיה ובשנים 2010–2016 כיהן כראש הרשות הלאומית להסמכת מעבדות. אורבך מנהל את מרכז האנרגיה של המכון לננוטכנולוגיה וחומרים מתקדמים באוניברסיטת בר-אילן (BINA). קבוצת המחקר של פרופ' אורבך שייכת (יחד עם קבוצות מחקר אחרות מארצות הברית, קנדה, שווייץ, יפן וגרמניה) לרשת של מצוינות בתחום החומרים המתקדמים של מקורות כוח, שנוסדה ונתמכת על ידי BASF, חברת הכימיקלים הגדולה בעולם. קבוצתו נהנית משיתוף פעולה ארוך טווח עם ג'נרל מוטורס, במחקר העוסק במקורות כוח מתקדמים עבור ניידות אלקטרונית (כלי רכב חשמליים). אורבך מנהל תקציב של למעלה מ־56 מיליון ₪ כמייסד ויו"ר של המרכז הישראלי למחקר להנעה אלקטרוכימית, המונה 7 מוסדות ישראליים הנתמכים על ידי הקרן הלאומית למדע. מרכז המחקר הוקם בהתאם להחלטת ממשלה לקידום פיתוח ומחקר של תחליפי הדלק לתחבורה ופועל בשיתוף פעולה מלא עם מנהלת לתחליפי הנפט במשרד ראש הממשלה. דורון אורבך הוא חבר בצוות הניהול המצומצם הנקרא IMLB LLC של הארגון העולמי של קהילת המחקר של סוללות ליתיום ובכלל זה שייך למועצה המדעית הבינלאומית של רשת האנרגיה הצרפתית RS2E
ולמועצה המדעית הבינלאומית של (DGIST) שבדרום קוריאה. אורבך עמית בכיר , , , וכן חבר (מאז 2015). בנוסף הוא משמש כיועץ הרקטור של אוניברסיטת בר-אילן לקליטת מדענים עולים, וכיו"ר ענף הננוטכנולוגיה בלשכת המהנדסים. אורבך משמש (מאז 2003) כעורך עבור הנקרא Journal of the Electrochemical Society. במהלך השנים 2007 ו-2015 שימש גם כעורך בכיר עבור כתב העת Journal of Solid-State Electrochemistry. דורון אורבך עומד בראש המרכז לאנרגיה וקיימות של אוניברסיטת בר-אילן. בין תלמידיו נמנים פרופ' אריה צבן, נשיא אוניברסיטת בר-אילן, פרופ' יאיר עין אלי, דיקן הפקולטה למדע והנדסה של חומרים בטכניון ועוד כמה חברי סגל אקדמי בכירים נוספים.
מחקר מדעי.
קבוצת האלקטרוכימיה בראשותו של אורבך עוסקת במחקר של מתכות פעילות ומערכות פולריות א-פרוטיות, בפיתוח של שיטות ספקטרוסקופיות עבור מערכות אלקטרוכימיות רגישות, ותהליכי אינטרקלציה אלקטרוכימיים. קבוצתו מונה כארבעים מדענים ונחשבת לקבוצת המחקר הגדולה ביותר בארץ בתחום האלקטרוכימיה.