התאגידים העל-לאומיים הואשמו גם בפרקטיקות נצלניות. במאי 1998 פורסם תחקיר בעיתון Cincinnati Enquirer אודות מותגי צ'יקיטה הבינלאומיים בהם, לכאורה, נוצלו עובדים, הועבדו שעות רבות ונחשפו לכימיקלים מסוכנים. התחקיר האשים את החברה בפרקטיקות עבודה נוראיות, ובמעשים בלתי-חוקיים כגון שוחד, השתמטות מתשלום מס, אלימות כלפי עובדים ואפילו הרג.
הבריחה (ספר)
הבריחה הוא רומן לבני נוער מאת אסתר שטרייט-וורצל שפורסם בשנת 1973 בהוצאת מסדה.
הספר מבוסס על סיפור אמיתי של משפחה יהודית שחיה באחת ממדינות ערב, ובורחת לישראל. הספר מספר את סיפורה של חווה, האחות האמצעית במשפחה.
על השמות.
בני המשפחה עברתו את שמם עם עלייתם ארצה. לפני שעלתה לארץ שמה של חוה היה אוולין. אולם בהקדמה לספר אסתר מציינת כי כל השמות בספר מלבד חוה וז'קלין בדויים. כמו כן שם המדינה ממנה ברחו נשאר חסוי, ובספר שמה הוא "ערב" כשם כולל (אף על פי שיכול להיות שמדובר בסוריה, זאת מאחר שהמרגל הישראלי המוזכר בספר הוא ככל הנראה אלי כהן).
תקציר העלילה.
אסתר שואלת את אחת מתלמידותיה מאיפה עלתה לארץ. הנערה משיבה כי באה מאחת ממדינות ערב העוינת לישראל. היא מספרת לה את סיפור הבריחה, ואסתר כותבת את הסיפור בגוף ראשון. אוולין גדלה בבית יהודי דתי, גאה במוצאה ובמשפחתה האמידה. היא חיה בבית גדול, עם הוריה, סבתה, אח ואחות קטנים. אחותה הגדולה נישאה וחיה עם בעלה בשכונה אחרת, זאת לאחר שאבי המשפחה הצליח למנוע בעוד מועד נישואין בין החאות הגדולה לבין ערבי מקומי שהתאהב בה. אחיה הגדול נסע לצרפת ללמוד רפואה, ואז עלה לישראל. עם גילויי שנאה כלפי היהודים, שהתעוררה בעקבות גילוי של מרגל ישראלי, המשפחה סופגת נזק רב. הוריה הפסידו את אדמתם ובוזזים הרסו את חנות הבדים שלהם. סימון האח הקטן הוכה בידי ילדי שכניהם כמו גם מרסל האחות הבכורה ובעלה, שנכלא באשמת שווא. חברה טובה של אוולין סיפרה לה שהיא עוזבת את ערב באמצעות חוליית מבריחים. אוולין רוצה לעזוב גם כן, אבל הוריה היססו. לבסוף מחצית מביתם נלקחת מהם וניתנת לעורך דין, שהיה חבר של אביה והחליט להתנכל להם. עורך הדין מרהיב עוז ומסביר למשפחה כי בשלב מסוים גם שאר הבית עומד בסכנה, כמו גם החנות. כאשר ההורים מבינים כי פרנסתם כבר אינה בטוחה, מחליטים גם הם לעזוב את ערב. המשפחה נעזרת בחוליית מבריחים, אותה חוליה שהבריחה את חברתה של אוולין. העומד בראשה התחבב על אוולין והיא קראה לו "פנטלון". גם אמה סומכת על פנטלון ומאמינה שיעביר אותם בשלום. האב מהסס, אבל לבסוף סומך על אשתו ועל אוולין. הוא מגייס סכום עתק עבור כל המשפחה, מלבד מרסל,ובעלה שאינו רוצה לעזוב. הם גם משלמים עבור שמואל, בן הרב, צעיר שניסה להגיע לישראל, פעם אחת בעצמו, ונכשל. לאחר שגייסו את הכסף והעבירו אותו, המשפחה יוצאת לדרכה. היא פוגשת שלושה מבריחים (הקוראים לעצמם ואחד, תניין, ותלאתי, אחת, שתיים ושלוש בערבית) שמלווים אותם בדרך ההררית הקשה מעבר לגבול. תניין מציל את אוולין כאשר היא כמעט טובעת בביצה שהיה עליהם לעבור. הם גם סוחבים את סבתה של אוולין רוב הדרך. אוולין מספרת בהתרגשות על סבתה, שקשיי הדרך לא מנעו ממנה לעזוב איתם, למרות הסבל הרב שעברה. כאשר המשפחה מגיעה למדינה השכנה מגיע איש הסוכנות היהודית, שאול, שנותן לאוולין את שמה החדש- חוה. שאול גם שופך אור על דמותו של פנטלון. בניגוד לדימוי החמדן, שאול מסביר כי הכסף מיועד כמעט לגמרי לשחד את שומרי הגבול ולא לכיסו הפרטי של פנטלון. במהלך טיוך דינה השכנה הילדים נתקלים שוב באותו עורך דין שגזל מהם את ביתם. הוא כמובן מזהה אותם, ומנסה לגרום לכך שייעצרו מייד באשמת שהייה בלתי חוקית ויוסגרו חזרה לערב, אך שאול מצליח לסכל את זממו. למרות שהסכנה המיידית תמה, המשפחה עדיין הייתה מאוד מודאגת, ושאול מרגיע אותם ומספר להם שעורך הדין נאסר, ולא יוכל עוד לגרום לבעיות עבורם, ועבור מרסל שנותרה בערב. המשפחה מצליחה לעלות על מטוס וכך הם מגיעים לישראל. במטוס הם נתקלים בשמואל, שגם אותו פנטלון הוציא מערב. בישראל הם מתקבלים בשמחה על ידי נציג נוסף של הסוכנות. הסכנה הגדולה בה היו עברה והספר מסתיים בבוקר הראשון של חווה בבית החדש.
הוצאה מחודשת.
בשנת 1992 הספר יצא בהוצאה מחודשת בהוצאת עמיחי. אסתר הוסיפה הערת מחברת בתחילת המהדורה המחודשת.
פחד, אי ודאות וספק
מורנו שאהין
אינגוור אמביורנסן
אינגוור אמביורנסן (בנורווגית: Ingvar Ambjørnsen; נולד ב-20 במאי 1956) הוא סופר נורווגי זוכה פרסים רבים.
אמביורנסן מוכר במיוחד בזכות סדרת ספרי "אלינג". ספר אחד מהסדרה תורגם לעברית ויצא לאור בשם "אחים בדם", בהוצאת שוקן, ואף עובד להצגה בשם "אלינג" בתיאטרון הבימה. סרט נורווגי בשם "אלינג" היה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 2002.
רומן הביכורים של אמביורנסן היה רומן חצי-אוטוביוגרפי בשם "השורה ה-23" (23-salen), בו ביקר את נסיונותיה של ממשלת נורווגיה לטפל בסובלים ממחלות פסיכיאטריות. בכל הרומנים שלו, אמביורנסן מספר את סיפורם של החריגים.
מאז 1985, אמביורנסן מתגורר בהמבורג, גרמניה.
אבז'אנדה
אָבֵזָ'אנֵדָה (בספרדית: Avellaneda) היא עיר בפרובינציית בואנוס איירס שבארגנטינה, המשמשת גם בירתה של נפת אבז'אנדה. העיר גובלת בנהרות ריו דה לה פלטה מצפון-מזרח ומטאנסה מצפון-מערב. נהר מטאנסה מהווה את הגבול בינה לבין בואנוס איירס, ומספר גשרים מחברים ביניהן. בנוסף, היא גובלת בערים דוק סוד במזרח, פיניירו וחרלי במערב וסרנדי בדרום. אבז'אנדה היא חלק ממטרופולין גראן בואנוס איירס, ובשנת 2001 התגוררו בה כ-24 אלף תושבים, מתוך כ-316 אלף בנפה כולה.
האזור בו שוכנת העיר נכבש על ידי הספרדים ב-1620. ב-1731 הוקמו במקום מספר צריפים, בסמוך לנמל טבעי בנהר הריו דה לה פלטה. ב-1784 סופח האזור לעיר קילמס, וב-1791 נחנך גשר ראשון מעל נהר מטאנסה, גשר גאלווס, שהקל על המעבר לבואנוס איירס.
ב-7 באפריל 1852 הוקמה העיירה באופן רשמי, בצו של המושל חואן מנואל דה רוסאס, בשם בראקאס אל סור (Barracas al Sur; מילולית: "בקתות הדרום"). העירייה כוננה ארבע שנים מאוחר יותר, ב-1856, וב-23 באוקטובר 1895 ניתן לה מעמד של עיר.
ב-1904 שונה שמה של בראקאס אל סור, והיא נקראה על שמו של ניקולאס אבז'אנדה, נשיא ארגנטינה בין השנים 1874 ל-1880.
אבז'אנדה מהווה מרכז תעשייתי, וככזה היא אחד ממרכזי התעסוקה החשובים במטרופולין. פועלים בה, בין היתר, מפעלי טקסטיל, מפעלים לאריזת בשר, בתי זיקוק, תעשיית מטלורגיה ושווקים לתוצרת חקלאית. כמו כן, היא מרכז תעבורת רכבות.
העיר ידועה גם בשל היותה בית לשניים ממועדוני הכדורגל הגדולים בארגנטינה, אינדפנדיינטה וראסינג קלוב.
מרקוס ליקיניוס קרסוס
נוירופידבק
נוירופידבק (באנגלית: Neurofeedback או NFB, קרוי לעיתים גם נוירותרפיה או נוירוביופידבק), או משוב עצבוני הוא סוג של ביופידבק המודד את פעילות המוח בזמן אמת באמצעות אלקטראנצפלוגרפיה (EEG) או המואנצפלוגרפיה (HEG), על מנת ללמד ולאמן מטופל לשלוט בגלי המח שלו, זאת באמצעות מתן משוב ("פידבק") חיובי עבור סוג רצוי של פעילות מוחית ומשוב שלילי על סוג פעילות שאינו רצוי.
אופן הטיפול.
הטיפול בנוירופידבק כולל שני שלבים: אבחון וטיפול. בשלב האבחון מתבצעת בדיקת QEEG אשר במהלכה נמדדת הפעילות המוחית של המטופל ומושווית לנורמה של אנשים בריאים בני אותו מין וגיל. בדיקה זו מאפשרת לאתר את האזור המוחי אשר פעילותו אינה תקינה ובהתאם לכך לקבוע פרוטוקול טיפולי. שלב הטיפול הוא תהליך הדרגתי המבוסס על התניה אופרנטית, על ידי שימוש בסרט או משחק וידאו. המטופל מחובר לאלקטרודות מצד אחד ולמכשיר שמקרין סרט או משחק וידאו מצד שני. בכל פעם שהEEG מאתר דפוס פעילות מוחית רצוי של האזור במח האחראי על הבעיה, מסך הטלוויזיה שעליו מוקרן סרט הווידאו נפתח והמטופל יכול לצפות בו. כשהמח "בורח" לדפוס הפעילות המקורי שלו, מסך הטלוויזיה מצטמצם והולך והקול נעלם, או, בשימוש במשחקי וידאו, השלט רועד והכפתורים אינם מגיבים. באופן זה מאפשרים למטופל להתאמן על ייצור גלי מח בשיעורים הנכונים.
שימושים.
הפרעות קשב, ריכוז והיפראקטיביות (ADHD).
לפי מודלים של EEG להפרעות קשב וריכוז, הפרעות אלו יתאפיינו לרוב בגלי תטא איטיים רבים (המיוחסים למנוחה ורגיעה), וכמות בלתי מספקת של גלי בטא מהירים (המיוחסים לריכוז). הטיפול בנוירופידבק עבור הפרעות קשב וריכוז מתרכז בדרך כלל בניסיון להגביר את ייצור גלי הבטא ולהפחית את מספר גלי המח האיטיים. ניתן להשיג זאת באמצעות צפיית המטופל בגלי המח שלו על מסך, והדרכתו לנסות לשלוט עליהם ולשנות אותם למצב הרצוי, או באמצעות משחקי וידאו.
מרבית המחקרים שבחנו את יעילותו של הטיפול בנוירופידבק היו עד כה מוגבלים ולא יסודיים מספיק.
חוקרי הפרעות קשב וריכוז, בכללם ראסל ברקלי, הצביעו על מספר ליקויים במחקרים המוקדמים בדבר יעילותו של הנוירופידבק, למשל חוסר שימוש בשיטת הסמיות הכפולה לשם נטרול אפקט הפלצבו. המחקרים העדכניים יותר אמנם נערכו בצורה יותר מקצועית וחלקם גם מעלים אינדיקציות חיוביות ליעילותו של נוירופידבק עבור הפרעות קשב וריכוז, אם כי לא חד-משמעיות.
תופעות לוואי חמורות כלשהן לטיפול לא התגלו.
אפילפסיה.
אפילפסיה היא שם כללי לאוסף אי-סדירויות מסוגים שונים בזרמים החשמליים במח. טכנולוגיית נוירופידבק כטיפול באפילפסיה קיימת מזה ארבעים שנה, ולרוב פונים אליה חולים הסובלים מאפילפסיה עמידה לטיפול תרופתי.