לאחר שגילה שמחשבו נגוע בוירוס המחשב Brain התחיל לפתח תוכנת אנטי-וירוס. את התוכנה שכתב הפיץ בהצלחה כתוכנה שיתופית, כאשר רק חברות וארגונים התבקשו לרכוש רישיון. בשנת 1989, לאור הצלחת התוכנה עזב מקאפי את לוקהיד ועבר לעבוד במשרה מלאה בחברת מקאפי שהקים ב-1987, אותה הפעיל בתחילה מביתו. הוא התפרסם כמומחה לווירוסי מחשב. לאחר הצלחות מסחריות הונפקה החברה בבורסה בשנת 1992. באוגוסט 1993 פרש מקאפי מתפקידו כמנכ"ל החברה, אך נותר בתפקיד מנהל טכנולוגיות ראשי. בשנת 1994 פרש מהחברה, ושנתיים לאחר מכן מכר את כל החזקותיו בחברה.
בהמשך הקים חברות אחדות ושימש בתפקידי מפתח בחברות נוספות. בשנת 1994 הקים את חברת Tribal Voice, שפיתחה תוכנת מסרים מיידיים. בשנת 2000 השקיע בחברת Zone Labs ומונה לדירקטור בה. בשנת 2003 נמכרה החברה לחברת צ'ק פוינט.
באוגוסט 2009 דיווח העיתון "הניו יורק טיימס" שהונו של מקאפי התכווץ ל-4 מיליון דולר, מ-100 מיליון דולר בשיאו, כתוצאה ממשבר הסאבפריים והמשבר הכלכלי העולמי בשנים 2007–2008.
התגורר במשך שנים אחדות בבליז, שבה הקים את חברת QuorumEx שעסקה באנטיביוטיקה צמחית, שנועדה לשבש חישת מניין בחיידקים.
בנובמבר 2012 היה מבוקש בבליז לחקירת רצח של שכנו לאחר ששכנו הרעיל והרג את כל 9 הכלבים שלו. הוא עבר לגואטמלה וביקש בה מקלט מדיני אך בקשתו נדחתה, ובדצמבר 2012 גורש לארצות הברית.
במאי 2016 מונה למנכ"ל חברת MGT Capital Investments, שהייתה חברת החזקות בתחומי טכנולוגיה. הוא הוביל את החברה לעיסוק בכריית ביטקוין ומטבעות מבוזרים אחרים. באוגוסט 2017 פרש מתפקיד המנכ"ל אך נותר בתפקיד בכיר בחברה, ובינואר 2018 פרש כליל מהחברה. באוגוסט 2018 מונה למנכ"ל חברת Luxcore, שעסקה במטבעות מבוזרים.
היה פעיל פוליטי, תמך בלגליזציה של קנאביס, במדיניות חוץ של אי-התערבות, בכלכלת שוק שאינה כוללת חלוקה מחדש של העושר ובשמירה על סחר חופשי. ניסה, ללא הצלחה, להיות מועמד המפלגה הליברטריאנית לנשיא ארצות הברית בשנים 2016 ו-2020.
באוקטובר 2020 נעצר בספרד בחשד להשתמטות ממס. הוועדה לניירות ערך ולבורסות (SEC) האשימה אותו בעבירות בניירות ערך. לאחר שהסגרתו לארצות הברית אושרה בבית המשפט בספרד, ב-23 ביוני 2021 התאבד בכלא בברצלונה שבו היה עצור. מותו של מקאפי עורר תאוריות קונספירציה רבות בעקבות איומים שפרסם ב-2019 בהם טען כי יש לו חומר המפליל רבים בממשלת ארצות הברית בשחיתות. בהתבטאויות לפני מותו טען כי פוליטיקאים מסוימים איימו עליו שסופו קרב וטען שאם יחשף שהתאבד הוא כנראה חוסל על ידי ממשלת ארהב. מקאפי אפילו עשה קעקוע עם המילה "whacked" (חוסל) על הכתף שלו על מנת להבהיר את הרצינות שלו בהאשמות.
חיים אישיים.
מקאפי נישא שלוש פעמים. את אשתו הראשונה פגש בערך בשנת 1968 בזמן שלמד לדוקטורט והיא הייתה סטודנטית לתואר ראשון. הקשר ביניהם הוביל להרחקתו מהאוניברסיטה. בערך בשנת 1987 התחתן בשנית, והתגרש בשנת 2002. בשנת 2013 נישא בשלישית. בציוץ בטוויטר טען שיש לו "47 ילדים גנטיים".
מקאפי (פירושונים)
יומנו של רופא
יומנו של רופא (באנגלית: People Will Talk) הוא סרט קולנוע אמריקאי בשחור-לבן משנת 1951, בבימויו של ג'וזף ל. מנקייביץ', עם קרי גרנט וג'ין קריין בתפקידים הראשיים.
התסריט שנכתב על ידי מנקייביץ', היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה. הוא מבוסס על המחזה "Frauenarzt Dr. med. Hiob Prätorius" של הסופר השווייצרי קורט גץ משנת 1934. לפי המחזה הזה הופקו גם שני סרטים בגרמנית, ב-1950 וב-1965.
פסקול הסרט כולל שתי יצירות קלאסיות - "פתיחה אקדמית חגיגית" של יוהנס ברהמס ו-Prize Song של ריכרד וגנר.
תקציר העלילה.
נח פרטוריוס (קרי גרנט) הוא רופא נשים ומרצה לאנטומיה בפקולטה לרפואה. הוא מרצה לתלמידיו על האנושיות בטיפול בחולים והם מעריצים אותו. פרופ' אלוול (יום קרונין) מקנא בו ופותח בחקירה על עברו. הוא שוכר בלש פרטי וחוקר את עוזרת הבית שלו בעבר (מרגרט המילטון) על מנהגיו של פרטוריוס ובעיקר על בן לווייתו המוזר והמסתורי מר שנדרסון (פינלי קורי).
פרטוריוס גם חובב מוזיקה קלאסית ומנצח על תזמורת האוניברסיטה שמתוכה הוא מיודד באופן אישי עם הפרופסור לפיזיקה ליונל ברקר (ולטר סלזק), נגן הקונטרבס.
בעת הרצאה באנטומיה מתעלפת אחת הנוכחות. פרטוריוס מטפל בה ומפנה אותה למרפאתו. היא אומרת לו ששמה הוא דברה היגיניס (ג'ין קריין) והוא מגלה לה שהיא בהריון. דברה מגלה לו שאבי הוולד גויס לשירות מילואים ונהרג וכעת אינה יודעת מה לעשות וחוששת ש"אנשים ידברו" (מכאן שם הסרט באנגלית).
דברה מנסה לירות בעצמה אך נפצעת קל ופרטוריוס מטפל בה ותוך כדי זה הוא מתחיל להתאהב בה. פרטוריוס משקר לה כדי שתתעודד ואומר לה כי בדיקת ההיריון הייתה שגויה. דברה חוזרת לחווה בה היא גרה עם אביה ארתור (סידני בלקמר). החווה שייכת בעצם לאחיו הקמצן ג'ון. דברה עורכת לו סיור בחווה והוא מציע לה נישואים.
רק לאחר החתונה הוא מגלה לה כי שיקר לה והיא בעצם בהיריון מהבחור שנהרג וכי לא התחתון אתה מרחמים אלא מאהבה ויהיו להם ילדים משותפים בעתיד.
קהל מוזמנים מחכה לתחילת הקונצרט של תזמורת ומקהלת האוניברסיטה. כולם מחכים למנצח ד"ר נח פרטוריוס אבל באותו זמן מזמן אותו פרופ' אלוול לבירור בפני הדיקן (בזיל רויסדל) וחברי ההנהלה.
אלוול מטיח בפני פרטויריוס כי בעבר היה רופא אליל בכפר קטן שבו ניהל קצביה וטיפל בחולים בשיטות לא קונבנציונליות. פרטוריוס מסביר כי לאחר סיום לימודיו התיישב בכפר קטן והסתיר את העובדה שהוא רופא עם דיפלומה. הוא טיפל בחולים בתוך הקצביה בשיטות אנושיות של עידוד נפשי והם אהבו אותו כי שנאו רופאים. רק לאחר שפיטר את עוזרת הבית שלו היא גילתה לכולם שהוא רופא עם דיפלומה ואז נאלץ לעזוב את הכפר.
אלוול מבקש מפרטוריוס פרטים על שנדרסון ופרטוריוס מסרב. אלוול מגלה כי אותו שנדרסון נידון בעבר על רצח. באותו רגע מגיע שנדרסון ומספר לכולם כי נדון בעבר למוות ונתלה. נח פרטוריוס קיבל את גופתו למחקר וגילה שהוא בחיים ומאז הם ביחד. הדיקן וחברי ההנהלה מקבלים את דבריו ומזכים את פרטוריוס מכל אשמה.
פרטוריוס מגיע לאולם הקונצרטים ומנצח על התזמורת ב"פתיחה אקדמית חגיגית" עם מקהלה ששרה את המנון הסטודנטים (גאודיאמוס איגיטור ). דברה חשה את העובר בבטנה.
ריס מת'יו בונד
ריס מת'יו בונד (באנגלית: Rhys Matthew Bond; נולד ב-11 ביוני 1998) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כניק רדפורד בסדרת הטלוויזיה "המכשפה הטובה" ובתפקיד קמרון אולסון בסדרה "הבלש מקלין".
ביוגרפיה.
בונד נולד בלונדון בשנת 1998, בשכונת המפסטד. משפחתו עברה לקולומביה הבריטית, קנדה כשהיה בן 10.
הוא החל את קריירת המשחק שלו בגיל 14, כששיחק בתפקיד ג'ייסון בפרק של סדרת הטלוויזיה "The Haunting Hour: The Series". מאוחר יותר הוא כיכב בסרט הטלוויזיה "The Unauthorized Saved by the Bell Story".
החל משנת 2015 גילם בונד את ניק רדפורד, בנו של ד"ר סם רדפורד (ג'יימס דנטון) בסדרת הטלוויזיה "המכשפה הטובה" ששודרה בערוץ הולמרק.
בשנת 2015 שיחק בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "הבלש מקלין". תפקיד זה זיכה אותו בפרסי האמן הצעיר לשחקן הראשי הצעיר הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה.
סטנלי ריד
סטנלי פורמן ריד (באנגלית: Stanley Forman Reed; ) היה עורך דין אמריקאי, ששימש כפרקליט המדינה של ארצות הברית בשנים 1935–1938 ולאחר מכן ועד 1957 כיהן כשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית.
הוא נולד במחוז מייסון שבקנטקי, פתח משרד עורכי דין בעיר מייסוויל, ונבחר לבית הנבחרים של קנטקי. הוא למד בבית ספר למשפטים, אך לא סיים את התואר, ובכך היה לשופט בית המשפט העליון האחרון שלא סיים תואר בבית ספר למשפטים. לאחר ששירת במהלך מלחמת העולם השנייה בצבא ארצות הברית, עלה כוחו של ריד כעורך דין בולט בייצוג תאגידים והוא היה בעל תפקיד בוועד החוות הפדרלי ובתאגיד השיקום הפיננסי. ב-1935 הוא מונה כפרקליט המדינה של ארצות הברית וייצג את הממשלה בכמה דיונים חוקתיים בנוגע למדיניות הניו דיל.
לאחר פרישתו של השופט ג'ורג' סאת'רלנד, מינה הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט את ריד כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. ריד כיהן על כס השיפוט עד פרישתו ב-1957 ובמקומו מונה צ'ארלס ויטאקר. ריד כתב את חוות דעת הרוב בפסקי דין כמו "סמית' נגד אולרייט" , "גורין נגד ארצות הברית" ו"אדמסון נגד קליפורניה" . הוא כתב חוות דעת מיעוט בפסקי דין כמו "מק'קולום נגד מועצת החינוך" .
ראשית חייו.
סטנלי ריד נולד בעיירה מינרווה שבמחוז מייסון, קנטקי לג'ון ופרנסס (בלית פורמן) ריד. אביו היה רופא אמיד ופרוטסטנט שלא היה משויך לארגון דתי מסוים. למשפחות ריד ופורמן היו שורשים בהיסטוריה הקולוניאלית המוקדמת של אמריקה, והמורשת של המשפחות השפיעה על ריד הצעיר כבר בילדותו.
ריד למד בקולג' קנטקי וסליין וב-1902 סיים לימודי תואר ראשון. הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת ייל ושם קיבל תואר ראשון נוסף ב-1906. משם הוא המשיך ללימודי משפטים באוניברסיטת וירג'יניה, שם הוא היה חבר באחוות דלתא פי, ובאוניברסיטת קולומביה, אך לא סיים תואר במשפטים. במאי 1908 נשא ריד לאישה את ויניפרד אלגין. לזוג נולדו שני בנים, ג'ון וסטנלי הבן, ששניהם היו עורכי דין כמו אביהם. ב-1909 נסע ריד לצרפת, שם הוא השלים את השכלתו בסורבון.
ראשית הקריירה.