במהלך מחזורי הבנייה השונים של המערכת, יושמו טכניקות ותכנונים שונים לבניית תחנות הרכבת התחתית. התחנות הישנות שתוכננו בחתך צר הן בדרך כלל קטנות וצפופות יותר, בדומה לרכבת התחתית של פריז. תחנות אלו עוטרו בריצופים שהשתנו מתחנה לתחנה, אך מרביתן עברו שיפוץ בשנים האחרונות והותאמו לסגנון התחנות החדשות. התחנות שנבנו בין שנות השבעים לתחילת שנות התשעים היו מרווחות יותר וקירותיהן נצבעו בגווני חום בהיר.
התחנות החדשות יותר נבנו בתכנון מרווח הרבה יותר, ונהוג להחשיבן בין התחנות הטובות בעולם בשל התאורה הכמו-טבעית בהן ובשל המעברים הרחבים. קירות התחנות החדשים צבועים בצבעים בהירים ואחידים, כאשר מספר תחנות מעבר צבועות בצבע לבן.
מרבית התחנות כוללות שני רציפים, אחד לכל כיוון נסיעה, ומעטות מהן כוללות רציף מרכזי בנוסף לשני רציפים הצדדיים, המיועדים ליציאה, בשיטה שיושמה במקור בברצלונה ונהוג לכנותה הפתרון הספרדי. תחנות בודדות כוללות רציף מרכזי בלבד המשמש לכניסה וליציאה מהרכבות בשני כיווני הנסיעה.
מספר תחנות במערכת כוללות רציף מרכזי ורציף צד בודד, המשמשים בדרך כלל בתחנות מעבר בין הרכבת התחתית ממרכז העיר לבין רכבת קטנה יותר היוצאת לכיוון הפרברים. בנוסף, שתי תחנות - פרינצ'יפה פיו (Príncipe Pío) וקאסה דה קאמפו (Casa de Campo) כוללות מעבר בין-רציפי המאפשר מעבר מהיר בין שני קווי רכבת שונים.
ציוד נייד.
מראשית דרכה של מערכת הרכבת התחתית, שימשו אותה רכבות שיוצרו על ידי חברת CAF (ראשי תיבות של Construcciones y Auxiliar de Ferrocarriles - ייצור ושירות לרכבות) הספרדית, ועובדה זו קיבלה משנה תוקף במהלך שלטונו הדיקטטורי של פרנקו. עם זאת, בשנים האחרונות נרכשו רכבות גם מחברת אנסלדוברדה (Ansaldobreda) האיטלקית.
זיהוי היחידות.
לכל יחידה ניידת במערכת הרכבת התחתית יש צירוף זיהוי ייחודי המבדיל אותה משאר היחידות. הצירוף הייחודי כולל:
תוכניות פיתוח.
פתיחת קווים חדשים.
במסגרת תוכנית החומש 2007–2011 מתוכננת פתיחתם של שני קווים חדשים במערכת הרכבת התחתית, שיחברו את מרכז העיר לפרבריה.
הרחבת קווים קיימים.
בשנים הקרובות צפויים חלק מקווי המערכת להתארך לכיוון פרברי העיר ולתת כיסוי גבוה יותר של אזור המטרופולין.
שדרוג התשתיות הקיימות.
בשנים הקרובות יושקעו כ-960 מיליון אירו בשדרוג ושיפור התחנות והתשתיות הקיימות במערכת. במסגרת השדרוג יושם דגש על נושא הנגישות בתחנות, יותקנו מעליות וגרמי מדרגות נעות חדשים, לצד הסרה של מכשולים אדריכליים קיימים כגון מדרגות והתקנת ריצוף משופר. בתחום הבטיחות יותקנו מערכות כיבוי אש חדשות בתחנות ובמתקני הרכבת, יוכשרו יציאות חירום ונתיבי מילוט חדשים וישודרגו מרכזי הבקרה של הרכבת. כמו כן, תשופר פעילות הרכבת בפן הטכני, שיכלול החלפת מסילות ישנות בחדשות, הקמת חדרי שירות חדשים ושיפוץ המוסכים וסדנאות הרכבת.
קליפורניה (בית קפה)
פין (פירושונים)
אוסקר וילד
גלוריה גיינור
גלוריה גיינור (באנגלית: Gloria Gaynor; נולדה ב-7 בספטמבר 1943, בניוארק, ניו ג'רזי) היא זמרת אמריקאית ידועה, שהתפרסמה וידועה בעיקר בזכות להיטי עידן הדיסקו "I Will Survive", "Never Can Say Goodbye", "Let Me Know", ו-"I Am What I Am".
ביוגרפיה.
גיינור נולדה בניו ג'רזי.
הצלחתהּ הראשונה התחוללה בשנת 1975, עם הוצאת האלבום Never Can Say Goodbye, שפרסם אותה כזמרת דיסקו.
ב-1983, הוציאה את הסינגל "I Am What I Am".
ב-2020, זכתה בפרס גראמי השני שלה, על אלבום האולפן התשעה עשר שלה, Testimony.
שלמה רביקוביץ'
שלמה רביקוביץ' (25 בפברואר 1899 - 17 במאי 2000) היה מראשוני חקר מדעי כדור הארץ בישראל.
חייו ומפעליו.
רביקוביץ' נולד בבוברויסק שברוסיה. הוא למד לימודי חקלאות ברוסיה ובאוניברסיטת Tavrian בחצי האי קרים, אך קטע את לימודיו באמצע ועלה לארץ ישראל בראשית שנות העשרים. הוא שימש עוזר מחקר במחלקה לחקלאות כימית של התחנה לחקר החקלאות והיה ראש המחלקה לקרקע. בשנות השלושים נסע ללמוד בארצות הברית ובשנת 1938 סיים לימודי דוקטורט מאוניברסיטת רטגרס. בשנת 1942 הצטרף לסגל המורים הראשוני של המכון ללימודי החקלאות, במסגרת האוניברסיטה העברית בדרגת מרצה בכיר. בשנת 1949 היה לפרופסור חבר ובשנת 1957 היה לפרופסור מן המניין בתחום מדעי כדור הארץ. בשנים 1951–1954 הוא כיהן גם כמנהל התחנה לחקר החקלאות, אך ביקש להשתחרר מתפקיד זה כדי שיוכל להתרכז במחקר. בשנים 1955–1958 הוא שימש כדיקן הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית. בשנת 1967 פרש לגמלאות.
רביקוביץ' התמחה בתחום הקרקע, נושא מרכזי בחקר החקלאי של ארץ ישראל בימי העלייה השלישית. מחקריו הראשונים בישראל עסקו בספיחת אניונים וקטיונים, אך תוך זמן קצר עבר לעסוק בבעיית מליחות הקרקעות, בעמק הירדן, עמק בית שאן והערבה, ובפתרונות אפשריים לבעיה. בשנים 1939–1940 הוא ליווה את פעולות אנשי בית הערבה בשטיפת הקרקע ממלחים והכשרתו לגידול ירקות. מחקריו אלו היוו זרז להקמת מפעלים לטיוב הקרקעות, ובהם מפעל הטיוב בעמק הקישון בשנת 1948.
בשנות ה-40 עסק במיפוי קרקעות הנגב הצפוני ובשנת 1953 הוא פרסם את תוצאות הסקר, על פיהם רוב קרקעות הנגב הצפוני אינם סובלים ממליחות וכי כרבע מהקרקעות סולים רק ממליחות קלה יחסית. הוא סיכם בדברים: "סקר קרקעות הנגב שנעשה לאחרונה סתר במידה רבה את ההנחות הפסימיות ... רוב קרקעות הנגב הצפוני, וזהו שטח עצום המצפה עדיין לגאולתו החקלאית, יכול לשמש מצע פורה לגידולים חקלאיים שונים במידה שיספקו את המים הדרושים לשם כך". בשנים 1953–1957 עסק במיפוי קרקעות הנגב הדרומי מבאר שבע עד אילת, לפי סוגם ותכונותיהם, בעזרתו של יואל דן ובסיוע קרן פורד. לצורך כך נערכו סיורים רבים ברחבי הנגב ונלקחו אלפי דגימות של אדמה שנותחו במעבדה. רמת פירוט טיב הקרקעות בסקר שלו הוא מהמפורטים ביותר בעולם המערבי. במקביל למיפוי הקרקעות פיתח רביקוביץ' טקסונומיה של טיפוסי קרקע. בשנת 1959 היה חבר בוועדה לבדיקת אפשרויות ההתיישבות החקלאית בנגב הדרומי שמליצה על הקמת יישובים רבים בנגב.
בנוסף לחקר סוגי הקרקעות עצמן, עסק רביקוביץ' בחקר גידול צמחייה בתנאי מליחות. מפת המליחות בקרקעות בישראל שערך הביאה להכרתו בחשיבות קיומה של מערכת הזנה מינרלית ובמחקריו נקבעו מידות היחס הרצויות ברמות הקורט והרעילים בסוגי קרקעות שונים. בשנת 1981 פורסמה על ידו, יחד עם צוות מחקר, מפת יסודות הקורט בקרקעות ישראל. עיסוקו בתחום הפדולוגיה הביא בשנות השלושים לפרסום מחקר על תנועת החרסית ברצועת החוף של ישראל, אשר התפתח בשנות החמישים לסדרת מחקרים בנוגע להכרת תנועת החרסית על ידי החדרת נתרן לקרקע וזירוז טיובם של החולות לצורך ניצולם לגידול חקלאות. מחקריו בעמק החולה החלו בפרסום ראשון בשנת 1936, שבו עסק בתיאור כימי של קרקעות האזור, ונמשכו בסדרת מחקרים לאורך תקופת מעקב אחר תהליכים כימיים בקרקעות. אלו היוו בסיס לספר הלימוד שחיבר "קרקעות ישראל".
רביקוביץ' זכה בפרס רופין לשנת 1948 על ספרו "הקרקעות המלוחים בעמק הירדן וטיבם" ובפרס ישראל לחקלאות לשנת 1984.
טום ג'אגר
תומאס "טום" מיכאל ג'אגר (באנגלית: Thomas ("Tom") Michael Jager; נולד ב-6 באוקטובר 1964) הוא שחיין עבר אמריקאי, אלוף אולימפי בעל חמש מדליות זהב אולימפיות במשחי שליחים (משלוש אולימפיאדות), אלוף עולם ושיאן עולם שהתמחה בסגנון החתירה למרחקים קצרים. ג'אגר היה השחיין הראשון בהיסטוריה שירד מגבול 22 שניות במשחה ל-50 מטר חופשי.
ביוגרפיה.
ג'אגר נולד בקולינסוויל, אילינוי. הוא החל להתאמן בגיל 8 בעיר מגוריו. בהמשך התאמן אצל רון בלטורה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) השתתף ג'אגר בשני משחי השליחים 4x100 מטר חופשי ומעורב בשלב המוקדמות וסייע לחבריו להגיע לגמר. הרביעיות האמריקאיות זכו במדליות זהב וכך גם הוא (כל מי שהשתתף זכה). הוא קבע במשחים שלו תוצאות של 49.89 שניות ו-50.01 שניות בהתאמה (זינוק שליחים).
שיא עולם ראשון.
ג'אגר קבע את שיאו העולמי הראשון בשנת 1985 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.40 שניות.
ג'אגר זכה באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 בשתי מדליות זהב, אחת ב-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.49 שניות לפני השחיין משווייץ דאנו הלסל (22.80 שניות) ומאט ביונדי בן ארצו (22.85 שניות) ואחת במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:19.89 דקות לפני ברית המועצות (3:21.14 דקות) ומזרח גרמניה (3:21.47 דקות) ובנוסף הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.79 שניות אחרי המנצח ביונדי (48.94 שניות) והצרפתי סטפן קארון (49.73 שניות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בבריסביין, אוסטרליה בשנת 1987 זכה ג'אגר במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 22.32 שניות.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה ג'אגר בשתי מדליות, מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש 3:16.53 דקות (ג'אגר עצמו קבע תוצאה של 49.34 שניות בזינוק שליחים, הזמן הרביעי בתחרות) לפני ברית המועצות (3:18.33 דקות) ומזרח גרמניה (3:19.82 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.36 שניות, אחרי מאט ביונדי בן ארצו שקבע שיא עולמי חדש 22.14 שניות ולפני גנדי פריגודה מברית המועצות (22.71 שניות). הוא קיבל מדליית זהב בעבור השתתפות במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב כששחה בשלב המוקדמות והרביעייה האמריקאית זכתה בגמר במקום הראשון.