בשנת 2001 החל ברקוביץ לשמש כראש כולל לינת הצדק, כולל המוקדש ללימוד הלכות בין אדם לחבירו. התלמידים שסיימו תוכנית הדו-שנתית בכולל הקימו כולל ערב בנושא. הכולל, שהוקם והובל על ידי הרבנים פסח פרידמן וצבי מילר, המשיך להתרחב והתפתח ל"לינת הצדק: המרכז לערכים יהודיים", המפיץ חומרי לימוד שונים בנושא עבור כוללים, בתי ספר, בתי כנסת, ארגוני הסברה ויחידים ברחבי הארץ והעולם. ברקוביץ משמש נשיא וראש הכוללים של רשת הכוללים הבינלאומית של לינת הצדק ושאר תוכניות הלימוד שלה. בנוסף, הארגון פרסם תשעה כרכים מכתביו של ברקוביץ על הלכות בין אדם לחבירו.
בשנת 2009 הפך ברקוביץ לנשיא ארגון הצדקה 'תורה לייב' שבסיסו בבריטניה. הוא גם הנשיא של הארגון הבינלאומי Jewish Futures , פלטפורמה שנוצרה כדי לאחד ארגונים ויוזמות חינוכיות מגוונות, כדי להבטיח עתיד יהודי והמשכיות יהודית.
מומחיות הלכתית.
ברקוביץ הוא סמכות מובילה בהלכות בין אדם לחברו. ידוע במומחיותו בהלכות איסור לשון הרע והיה שותף לכתיבת "חפץ חיים: שיעור יומי" (כרך ב'). הוא הקליט אלפי הרצאות מוקלטות במגוון עצום של נושאים הלכתיים ותלמודיים. הוא עונה בקביעות לשאלות הלכתיות מרחבי העולם, ומתייחס לנושאים "מכשרות ועד גיור הלכתיות הנובעות מבעיות אורח חיים אלטרנטיבי ".
ברקוביץ הוא המרא דאתרא של שכונת סנהדריה המורחבת בירושלים, בה הוא מתגורר.
ועדת פיקוח על שכר דירה.
בשנת 2007 הקים ברקוביץ ועדת פיקוח על שכר דירה בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים בתגובה להפקעת מחירים מצד בעלי דירות המשכירים למשפחות חרדיות שאינן תושבות המקום. שכונות נוספות הלכו בעקבותיו, ומדיניות זו ננקטה על ידי רבי אהרן יהודה ליב שטינמן ורבי ישכר דב רוקח. מאמץ זה שימש לשמירה על מחירי שכירות סבירים לזרים המתגוררים בירושלים.
הדיוויזיה ה-110 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-110 (בגרמנית: 110. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה באפריל 1940 בלינבורג כחלק מגל הגיוס ה-12 והועמדה תחת פיקודו של ארנסט זייפרט במסגרת הארמייה ה-11. עד יוני 1941 היא הוצבה בפולין. במהלך מבצע ברברוסה והקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה בחזית המזרחית כחלק מהקורפוס ה-6 במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. לאחר מכן נותרה הדיוויזיה בגזרה המרכזית, ובין השאר אף לחמה בקרבות רז'ב. תשעה מלוחמי הדיוויזיה עוטרו בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ארבעה מהם קיבלו את העיטור בנובמבר 1943. הדיוויזיה לחמה במהלך מבצע בגרטיון כחלק מהארמייה הרביעית, וב-7 ביולי 1944 הושמדה על ידי הכוחות הסובייטיים. הדיוויזיה עצמה הורכבה משלושה רגימנטים חי"ר ורגימנט ארטילריה.
גמל שלמה רפאים
גמל שלמה רפאים (שם מדעי: Phyllocrania paradoxa) הוא מין קטן של גמל שלמה מאפריקה בעל מראה יוצא דופן שמזכיר עלה מיובש. כינויו של גמל שלמה זה ניתן לו בגלל מראהו הייחודי.
תיאור.
ביחס למינים אחרים של גמל שלמה, גמל שלמה רפאים הוא קטן יותר, אורכו מגיע לבערך 40–50 מילימטרים בבגרות. גמל שלמה רפאים מוסווה כך שהוא נראה כמו עלים מיובשים. כנפיו מעוטרות בקמטים ופיגמנטים שונים שנראים כמו קמטים על עלה. צבעו של גמל שלמה זה נע בין גוונים כהים של חום לצהוב ואפילו ירוק חיוור במקרים מסוימים. צבעו של גמל השלמה משתנה בהתאם ללחות והטמפרטורה של הסביבה. צבעו גם עשוי להשתנות כאשר הוא משיל את השלד החיצוני שלו. כמו כמעט כל מיני גמל השלמה, הנקבות גדולות יותר מהזכר. בבגרות, לנקבות יש כנפיים אשר חופפות את גופן בעוד כנפי הזכר ארוכות יותר והם מרבים להשתמש בהן יותר. בנוסף, לזכרים יש מחושים ארוכים יותר מאשר הנקבות. בעת הזדווגות, זה נדיר מאוד שקניבליזם ייתרחש על ידי הנקבה לזכר.
התנהגות ותזונה.
גמל שלמה רפאים הוא מהמינים הבודדים בסדרת גמלי השלמה שיכולים לחיות בקבוצות בלי קניבליזם (אם התנאים טובים ויש מספיק אוכל). גמלי השלמה הללו הם לא אגרסיביים והם מעדיפים לארוב לטרף שלהם מאשר לרדוף אחריו. הם ניזונים בעיקר מזבובים ומעופפים אחרים ובדרך כלל ימנעו מטרף גדול מכיוון שזרועות הטרף שלהם אינן גדולות וחזקות כמו של גמלי שלמה אחרים.
תחום מחייה.
לגמל שלמה רפאים תחום מחייה רחב ברחבי יבשת אפריקה והאיים שלה. ניתן למצוא אותם באנגולה, קמרון, פרובינציית הכף הטובה, אגן הקונגו, אתיופיה, גאנה, גינאה, חוף השנהב, קניה, מלאווי, מדגסקר, מוזמביק, נמיביה, סומליה, דרום אפריקה, סודאן, טנזניה, טוגו, פרובינציית טרנסוואל, אוגנדה וזימבבואה. ניתן למצוא אותם גם בדרום אירופה.
סמל אולנד
סמל אולנד (בשוודית: Ålands landskapsvapen, בפינית: Ahvenanmaan vaakuna) הוא סמלה הרשמי של אולנד. במרכז הסמל ניצב אייל אציל מוזהב על רקע שדה כחול, כצבעי דגל שוודיה. סמל אולנד מבוסס על סמל שוודי עתיק יותר (סמל אלנד).
היסטוריה.
האזכור הידוע הראשון לסמל לארכיפלג אולנד הוא חותם מ-1326 המתאר את אולף הקדוש, הקדוש מגן של האיים. בסמל ההוא יושב אולף הקדוש על כס מלכות, אוחז בידו הימנית בכדור-הצלב ובידו השמאלית בגרזן. הסמל הימי-בינימי הזה שימש כשהשראה כסמלה של קונט יומלה , אחת מהערים שבמרכז אולנד.
סמלה הנוכחי של אולנד, הכולל אייל אציל מוזהב על רקע כחול, הוענק לאולנד ב-1562, כשהסמלה של אלנד אומץ באולנד. ב-1569 אולנד הוענקה כפְיֶיף לנסיכה קתרינה סטנבוק, בתו של גוסטב ואסה, אבי האומה השוודית המודרנית, ומי ששחרר אותה מידי כריסטיאן השני, מלך דנמרק במלחמת העצמאות של שוודיה ושם קץ לשלטון דני ארוך שנים בשוודיה (מלבד מחבלי סקונהלנד, ששוחררו בתום המלחמה הצפונית הקטנה מאה שנה מאוחר יותר). בעקבות מעבר אולנד לידי הנסיכה השוודית, שונה הסמל ונוספו לו אייל אציל נוסף, וכן תשע שושנים. הדמיון בין סמלה של אלנד וסמלה של אולנד יצר בלבול, כאשר בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 תועדו שני איילים אצילים ותשע שושנים כסמלה של אלנד. על אף ששוודיה נאלצה לוותר על שטחיה המזרחיים לאימפריה הרוסית בהסכמים בעקבות ההפסד במלחמה הפינית והוקמה הדוכסות הגדולה של פינלנד ב-1809, ההרלדיקה לא שונתה עד שנות ה-40 של המאה ה-20.
רק בשנת 1944 גילה המשרד הלאומי השוודי לענייני סמלים (Riksheraldikerämbetet) את הטעות (שאלנד ואולנד משתמשות באותו הסמל), ועדכנו בכך את עמיתיהם בממשלת פינלנד. עם זאת, הרשויות בפינלנד החליטו לא לשנות את הסמל, וכך נאלצו הרשויות השוודיות לעדכן את סמלה של אלנד (כיום, קרני האייל של אלנד, לשונו, רגליו וקולר שנוסף לו צבועים באדום, על מנת למנוע את הבלבול).
לוי בן יפת הלוי
לוי בן יפת הלוי (כונה אבו סעיד, ר' לוי הלוי המלמד, וכן מכונה בשמות נוספים), היה חכם קראי, מדקדק עברי ופרשן מקרא. פעל בירושלים בסוף המאה העשירית ובמחצית הראשונה של המאה ה-11.
חייו.
נולד בירושלים במחצית השנייה של המאה ה-10 לאביו יפת בן עלי הלוי, פרשן מקרא ומראשי הקראים בירושלים. למד אצל אביו וכן בישיבת בכתויה שייסד יוסף בן נוח בירושלים. פעל בירושלים בתקופת עדת השושנים - אבלי ציון בשלהי המאה ה-10 ובמחצית הראשונה של המאה ה-11.
לפי מיכאל קורינאלדי נחשב יפת לאחד מגדולי החכמים הקראיים. וחיבורו ספר המצוות משמש כאחד החיבורים החשובים בהלכה הקראית בפרט בדיני משפחה. לפי חגי בן-שמאי, ספר המצוות של לוי בן יפת:
בין תלמידיו נמנה ישועה בן יהודה לימים מחכמי ישיבת בכתויה בירושלים ומחכמי הקראים הבולטים בדורו.
בתקופתו חלו שינויים באופיים של עדת אבלי ציון אשר העבירו את תשומת הלב שלהם מהתמקדות רק בפרישות ואבלות לחיים פעלתניים. דבר זה בא לידי ביטוי בין היתר בהטפתו של לוי נגד צומות מרובים.
יצירתו הספרותית.
כתב מספר חיבורים בערבית יהודית המפורסם שבהם הוא ספר המצוות. בכתביו מצויים פרושים רבים למקרא, ובחיבוריו ההלכתיים חלק לעיתים רבות על חכמים קראיים שהיו לפניו. מכתביו נלמדות עדויות רבות על ארץ ישראל והעדה הקראית בה בתקופתו. כך גם לצורות לשוניות עבריות חדשות המופיעות בזמנו בכתב.
כמו כן חיבר ספר תאולוגי בשם "ספר החסד" הכתוב בשיטת הכלאם בסגנון המועתזילה, אסכולה תאולוגית רציונליסטית.
כתב קיצור לספר "האגרון"- לכסיקון תנ"כי של דוד בן אברהם אלפאסי הקראי, שהיה מחלוצי המילונאות העברית.
חיבר ספר על ההבדלים בן אסכולת אהרון בן אשר ואסכולת משה בן נפתלי באשר למסורת המקרא.
חיבר ספר על ההבדלים ההלכתיים בין החכמים הקראיים: סהל בן מצליח לבין יפת בן עלי הלוי.
ע"פ אבן אלהיתי, כתב חיבור פירוש קצר לנביאים ראשונים. וכן קיצור לפרשנותו של סהל בן מצליח למקרא.
קטע מפירושו לספר יהושע נשתמר ומצוי במוזיאון הבריטי.
כתב מבוא לחומשי המקרא אשר אבד.
לדעת משה שטיינשניידר, פירוש קצר אלמוני לתהילים המצוי במוזיאון הבריטי נכתב על ידו.
בפירושו לספר דניאל נשתמרה עדות להתקוממות של כת הקרמטים בארץ ישראל בראשית המאה ה-11.
ספר המצוות.
בדומה לאביו ר' יפת, גם לוי כתב ספר הלכתי בשם ספר המצוות. הספר נכתב בערבית יהודית וכן תורגם לעברית ככל הנראה כבר המאה ה-11. בעברית נשתמר הספר כולו אולם בערבית השתמר רק בחלקו. בספרו הוא מפרט על ההבדלים בין הרבניים לקראים וכן על המחלוקות בין הקראים עצמם. בפרט הוא מזכיר את רב סעדיה גאון הרבני, אותו הוא מרבה לתקוף בבוטות רבה.
ע"פ צבי גרץ, הספר נכתב בשנת ד'תשס"ז (1007) והושלם על ידי סעיד בן יפת אחיו.
יורם ארדר ומאירה פוליאק בהתייחסותם לאופיים של ספרי המצוות השונים של הקראים מראשיתם ועד לזמנו של לוי בן יפת מציינים עליו:
לפי נתן שור .
לפי מיכאל קורינאלדי, בספר זו מופיע המקור הקראי הראשון המציין אפשרויות לגירושין ע"פ דרישת האשה ואף ללא גט.