האצטדיון ששימש את קבוצת פרייבורג עד לבניית אירופה פארק היה השוורצוואלדשטדיון, שנפתח ב-1954, האצטדיון לא עמד יותר בדרישות של אצטדיון מודרני עקב מידותיו (100.5 מ' × 68 מ').
ב-1 בפברואר 2015 הצביעו תושבי פרייבורג בעד בניית האצטדיון החדש בוולקסווינקל עם 58.2 אחוזים מהקולות. התקציב הסתכם ב-76 מיליון אירו. המועדון קיבל את היתר הבנייה לבניית אצטדיון חדש ב-16 בנובמבר 2018. וכבר באותו החודש החלו העבודות.
בנייתו צפויה הייתה להסתיים בתחילה באוגוסט 2020 עם תחילת עונת 2020/2021. באפריל 2020, סמנכ"ל הכספים של המועדון, אוליבר לקי, חשף בריאיון ל-"Kicker", מגזין ספורט גרמני, שתאריך מקורי זה לא יתקיים עקב ההשפעות של מגפת הקורונה. זו הסיבה שבגללה נרשם השוורצוואלדשטדיון כמקום נוסף עבור המועדון לעונה זו.
ב-2 באוקטובר 2020, כביש הגישה החשוב ביותר - Suwonallee (על שם העיר התאומה הדרום קוריאנית Suwon) - נפתח לתנועה. הכביש עובר בין אזור האימונים של האצטדיון לרצועת הנחיתה של שדה התעופה של פרייבורג (EDTF) הסמוך.
באוקטובר 2021 שיחקה הקבוצה את משחקה הראשון באצטדיון.
הקורפוס ה-66 (האימפריה הגרמנית)
הקורפוס ה-66 (בגרמנית: Generalkommando zbV 66 היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. הקורפוס הוקם ב-9 במאי 1917 ופורק בתום המלחמה.
היסטוריה.
הקורפוס ה-66 הוקם ב-9 במאי 1917. הוא היה ידוע קודם לכן כ-Grupe "Nowogrodek", על שם העיר נבהרדק.
עם תחילת מלחמת החפירות, זיהה הצבא הגרמני כי לא ניתן עוד לקיים את יחידת הקורפוס המסורתית, כלומר אחת המורכבת משתי דיוויזיות. בעוד שבמקרים מסוימים (ובמקומות מסוימים) היה די בקורפוס של שתי דיוויזיות, במקרים אחרים היה צורך ב-5 או 6 דיוויזיות. לכן, תחת פיקודו של הינדנבורג (מקיץ 1916), נוצרו מפקדות קורפוס חדשות ללא דיוויזיות אורגניות. הקורפוס החדש הזה נקבע כמפקדה כללית לשימוש מיוחד (בגרמנית: Generalkommandos zur besonderen Verwendung).
עד סוף המלחמה, הקורפוס שירת בחזית המערבית כחלק מהארמייה ה-19, קבוצת הארמיות אלברכט עם הרכב הבא:
מפקדים.
לקורפוס ה-66 היו המפקדים הבאים במהלך קיומו:
פרנסיסקו דה אוריאנה
אלחנן אלחדד
אֶלְחָנָן אֶלְחָדָד (נולד ב-13 באוגוסט 1990, כ"ב באב ה'תש"ן) הוא מלחין ופזמונאי חרדי ישראלי.
ביוגרפיה.
אלחדד נולד וגדל בירושלים, לניסים ויפה. למד בבחרותו בישיבת "עטרת ישראל".
קריירה מוזיקלית.
אלחדד החל את הקריירה המוזיקלית בישיבת "עטרת ישראל", כשהלחין את השיר "ברכו" לתזמורת "המנגנים" בניצוחו של מוישי רוט, שבוצע במופע הקומזיץ "קומזינג 2", אך הוא בחר לשמור על אנונימיות, ולכן הלחן מפורסם תחת השם מחנה "בני תורה".
בחודש ספטמבר 2021, בעת המצעדים המוזיקליים החרדיים, זכו רבים משיריו בתארים "שיר השנה", ואלחדד עצמו זכה בתואר "מלחין השנה" במצעד של רדיו "קול חי מיוזיק", במקום השני בקטגוריה זו במצעד של "בחדרי חרדים", במקום השלישי במצעד של רדיו "קול פליי", ובמקום השלישי במצעד של האתר "כיכר השבת".
מבקר המוזיקה של האתר "כיכר השבת" נתנאל לייפר פרסם עליו טור ביקורת חיובי ובו כתב
שיריו.
אלחדד כתב והלחין מאות שירים לעשרות זמרים.
הסינגל "שיר פשוט" שכתב והלחין לזמר משה קליין, זכה בתוארי כבוד רבים ודירוגים גבוהים מאוד לאורך שנת 2021.
חיים אישיים.
אלחדד נשוי, אב לשלושה ומתגורר בירושלים. הוא אברך כולל במקביל לעיסוקו כמוזיקאי.
אחייניו הם המפיקים והמעבדים המוזיקליים יאיר ואייל שריקי.
צ'ארלס ספראג
צ'ארלס ארתור ספראג (באנגלית: Charles Arthur Sprague; ) היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אורגון ה-22 בשנים 1939–1943. הוא גם היה העורך והמוציא לאור של העיתון Oregon Statesman בשנים 1929–1969.
ראשית חייו.
צ'ארלס ספראג נולד בעיר לורנס שבקנזס, כבנם של צ'ארלס אלן ספראג, מפעיל מעלית תבואה, ושל קרוליין גלאזגו. הוא גדל עם אחיו, רוברט וייט, בעיר קולומבוס ג'נקשן, איווה, שם הוא למד בבתי ספר ציבוריים ועבד אצל אביו. הוא החל ללמוד בקולג' מונמות' באילינוי, ושילם את הוצאות לימודיו מעבודה ככתב בעיתונים אזוריים. כאשר הכנסתו לא הייתה מספקת, הוא עזב את הלימודים בסוף שנת הלימודים השנייה שלו, ועבד שנתיים כמנהל בית ספר וכמורה בעיר איינסוורת' שבאיווה. בשובו למונמות', שימש ספראג כעורך עיתון הסטודנטים של הקולג'. מכאן והלאה הוא פיתח שאיפה להמשיך בתחום העיתונות. לאחר סיום לימודיו בהצטיינות ב-1910, היה ספראג למפקח הראשי של בתי הספר בעיר וייטסבורג שבמדינות וושינגטון. שנתיים לאחר מכן הוא נשא לאישה את בלאנש צ'מברלין, שהייתה מנהלת בית ספר יסודי מקומי, ולשניים נולדו שני ילדים. עד מהרה מונה ספארג כעוזר המפקח הכללי לחינוך הציבורי במדינת וושינגטון.
קריירה עיתונאית.
ב-1925 עבר ספראג לאורגון, רכש שליש מהמניות של העיתון Corvallis Gazette-Times, והיה למנהל העסקי שלו. ארבע שנים לאחר מכן הוא רכש שני-שלישים מהמניות של העיתון Oregon Statesman, שבהמשך היה לעיתון המשפיע ביותר בבירת המדינה סיילם. במשך ארבעים השנים הבאות, היה ספארג העורך והמוציא לאור של עיתון זה. ב-1955 קיבל ספראג את פרס העיתונות על שם אלייג'ה פאריש לאבג'וי, וכן תואר דוקטור לשם כבוד מקולג' קולבי. ספראג קנה לעצמו שם כאחד מעורכי העיתונים והפרשנים המובילים באזור הפסיפיק נורת' וסט, ומאמרי המערכת שכתב הודפסו לעיתים קרובות מחדש בעיתונים הגדולים בארצות הברית. ספראג רכש מוניטין ארצי כדובר רהוט של ערכי העיירות הקטנות, השמרנות הפיסקלית, והאינטרנציונליזם. הוא שלט בעיתון עד ליומו האחרון. אף על פי שהיה רפובליקני מוצהר, הוא נקט בעמדה עצמאית בענייני השעה, ושיקף את הדעה הפרוגרסיבית שלעיתים קרובות הייתה מקור לעימותים מול מנהיגי מפלגתו.
ראשית הקריירה הפוליטית.
ב-1938 היססו הרפובליקנים אם להציב אתגר למושל אורגון המכהן, איש המפלגה הדמוקרטית, צ'ארלס מרטין, שזכה לתמיכה חזקה מאנשי העסקים הרפובליקנים. כתוצאה מכך זכה ספראג בקלות במועמדות המפלגה הרפובליקנית למשרת המושל מבין שמונה מועמדים. באותה עת היה מרטין מבקר חריף של הניו דיל, ובבחירות המקדימות של מפלגתו ניצב מולו האיש שזכה לתמיכת ממשל הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, חבר הסנאט המדינתי, הנרי הס. תוך כדי שהוא ניצל את הפילוג בשורות הדמוקרטים, הפך ספראג את התערבות הממשל לנושא מרכזי במסע הבחירות שלו, ודחק במצביעים "להתנכר להתערבות חיצונית בעניינים פנימיים". מרטין ובעלי בריתו תמכו במסע הבחירות של ספראג. על אף היותו מתמודד חסר סיכוי לכאורה, היה ניצחונו של ספראג ברור, והוא ניצח בבחירות הכלליות ב-32 מתוך 36 מחוזות אורגון, ובסך הכל גרף 214,062 קולות מול 158,744 הקולות של הס. בבחירות אלו זכו הרפובליקנים ברוב בסנאט המדינתי של 21 מושבים מול 9 המושבים של יריביהם, ובבית הנבחרים המדינתי הם זכו ב-50 מושבים מול 10 המושבים של יריביהם.
מושל אורגון.
כמושל, עורר ספראג את המורשת הפופוליסטית של ג'ורג' ג'וזף וג'וליוס מאייר. בגיבוי הן מצד הפועלים והן מצד המגזר התעשייתי, הוא החל מידית לשפר את שירותי התעסוקה המדינתיים והנהיג תוכניות הכשרה מקצועית כדי לסייע למובטלים, זאת כמאמץ לחלץ את אורגון מהשפל הגדול. הוא הפעיל תהליכי מודרניזציה במערכת החינוך המדינתית באמצעות קידום חקיקה שדאגה ליציבות בבתי הספר במחוזות הכפריים. הוא הפחית את החוב המדינתי ב-12 מיליון דולר ודאג לאיזון התקציב במקביל להגדלת שירותי הרווחה החברתיים. ספראג סייע לשמור על השקט בסכסוכי עבודה כאשר התנגד באופן החלטי לחוק למניעת פיקוח, שמאוחר יותר נקבע כנוגד את החוקה על ידי בית המשפט העליון של ארגון. עם זאת הוא איבד את התמיכה הפוליטית של האיגודים המקצועיים, כתוצאה ממדיניותו להענקת חוזים מדינתיים לאלו שהגישו את ההצעות הזולות ביותר, בין אם הם היו חברות שעובדיהם היו מאוגדים, ובין אם לאו.
הרפובליקנים ציפו למצב של קלות מבחינה חקיקתית ופוליטית. אף על פי כן, ספראג הטיל וטו על הצעות חוק רבות שהועברו על ידי עמיתיו הרפובליקנים, עד כי מתנגדיו ניסו ליזום בחירות חוזרות. ניסיון זה כשל, אך יעילותו של ספראג ירדה.
במהלך תקופת כהונתו של ספראג כמושל, הייתה אורגון למדינה הראשונה בארצות הברית שיזמה פעולות שליטה על כריתת עצים כדי להבטיח אכיפה של פעולות ייעור פרוגרסיביות. פעולות אלו כללו הגנה על עצים מפני שריפות לבירוא יערות, הימנעות מכריתת עצים צעירים במהלך פעולות כריתה, ושמירה על מספר מסוים של עצים בוגרים למטרות הזרעה. בנוסף, אומצה תוכנית למחקר ייעור מדינתי. ספראג גם דאג שתינתן למדינה סמכות לרכוש קרקעות נטושות לייעור מחדש. "טיפול חכם בקרקעות היערות הטבעיים", הוא הכריז, "מצריך את ביסוסם תחת בעלות ציבורית, למעט אלו שהקרקעות נמצאות בידיהם של חברות פרטיות חזקות שמסוגלות לטפל בהם לטווח ארוך".
עם התגברות הלחצים לקראת פרוץ מלחמת העולם השנייה, ניסה ספראג למתן את הדעות ואת הגישה כלפי היפנים. מסע הבחירות למשרת המושל של 1942 החל כאשר אירעה המתקפה על פרל הארבור. ביום המתקפה הוא פקד על האזרחים ממוצא יפני להישאר בבתיהם וקרא לתושבי אורגון לא להטריד אותם. ספראג המשיך להגן על היפנים עד שעמיתו הרפובליקני, מזכיר המדינה של אורגון, ארל סנל נכנס למירוץ. בשלב זה נטה ספראג ימינה, אך באמצע פברואר הוא "דחק לביצוע פעולה נוספת כדי להסיר את האיום הזה והמליץ על כליאתם". כמה ימים לאחר מכן חתם הנשיא רוזוולט על צו נשיאותי 9066. ספראג לא כלל את דעותיו או את עמדותיו הפוליטיות בסוגיה זו במסע הבחירות שלו, ואלו לא דווחו בעיתונות.