אחיו הצעיר, יחזקאל, היה אלוף ישראל (1945) ושיאן ישראל בריצת 200 מטר. הוא השתתף כלוחם בקרבות רבים במלחמת העצמאות, ונפל בקרב לכיבוש משטרת עיראק סווידאן.
אתלט, שיאן ומאמן.
בנעוריו גרין הצטיין כשחקן כדורגל בקבוצות הנוער של "מכבי תל אביב". בנוסף, היה פעיל במועדון האגרוף של בני-ליאונרד.
ב-1935 הצטרף למחלקת האתלטיקה של "מכבי תל אביב" והתגלה כאתלט מוכשר ורב גוני. ב-1937 ניצח בהטלת כידון באצטדיון רחובות, קבע שיא אישי חדש של 49.68 מטר, ב-1938 קבע שיא ארץ ישראלי חדש בהטלת כידון למרחק 53.66 מטר וב-1939 שיפר את שיאו בהטלת כידון והעמידו על תוצאה של 55.65 מטר.
ב-1940 גרין השתתף במשחקי מזרח התיכון, שהתקיימו בקהיר זכה במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 52.47 מטר.
ב-1945 זכה גרין באליפות בהדיפת כדור ברזל והיה הראשון, שחצה את גבול שלושה עשר מטר. ב-1947 בתחרות משולשת: יוון, טורקיה וארץ ישראל זכה גרין במדליית ארד בהטלת כידון. בסוף שנות הארבעים גרין זכה בשתי אליפויות: בכידון, בברזל ובקרב חמש.
בשלהי שנות הארבעים, גרין התמנה למאמן אתלטיקה קלה באגודת "מכבי תל- אביב", בין חניכיו הראשונים היה אחיו הצעיר: יחזקאל גרין, שהוכתר כ"אלוף הריצה בארץ ישראל" לשנת 1948. אולם חייו נגדעו בנופלו במערכה בהגנת הנגב בכיבוש משטרת עיראק סוידאן (מצודת יואב).
במכביה השלישית שנערכה בשנת 1950 זכה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 50.07 מטר, אחרי זאב כספי (51.23 מטר) ולפני מ. מרקוס מדרום אפריקה (40.27 מטר) וכן שימש כקפטן הנבחרת הישראלית והיה נושא הדגל הראשון במכביה השלישית.
ב-1955 גרין פרש מפעילות לאחר זכייה של 18 אליפויות במקצועות שונים.
מ-1953 כיהן כמנהל התחרויות במפעלי המכביה וכיו"ר וועדת האתלטיקה.
החל מ-1954 ייצג גרין את ישראל בפורום בינלאומי בקונגרסים למאמנים. ייצג בכבוד את עמדות ישראל ומנע קבלת החלטות פוליטיות שליליות כנגד המדינה.
ב-1960 התמנה גרין למאמן אולימפי של משלחת ישראל למשחקים האולימפיים ברומא.
ב-1964 הפתיע גרין את עולם האתלטיקה בארץ, כששב, לאחר היעדרות ממושכת והשתתף בתחרויות הליגה הראשונה וניצח בהטלת כידון בהישג של 51 מטרים.
ב-1976 באולימפיאדת מונטריאול הוענק לו תואר עמית כבוד של ההתאחדות הבינלאומית באתלטיקה קלה. בהמשך זכה לקבל תפקידים ותארים במסגרת פעילותו המקצועית בפורום הקונגרסים הבינלאומי למאמנים.
ב-1984 בקונגרס הבינלאומי למאמני אתלטיקה קלה בסנטה מוניקה, שהתקיים במסגרת משחקי האולימפיאדה בלוס אנג'לס נבחר גרין לחבר כבוד של ארגון זה ושימש כיו"ר הכנס ביום הפתיחה. כמו כן, היה חבר כבוד של התאחדות הבינלאומית לאתלטיקה קלה, סגן נשיא ההתאחדות הבינלאומית למאמני אתלטיקה קלה ויו"ר הוועדה הטכנית של איגוד האתלטיקה קלה בישראל.
מתכנן מתקני ספורט.
אברהם גרין בוגר הנדסת בניין ומומחה לבניית מתקני אתלטיקה קלה. השתלם בחו"ל. תכנן מסלולי ספורט יוקרתיים בהדר יוסף בתל- אביב, במכון ווינגייט ובאתרים רבים אחרים. בתפקידו כיועץ רשות הספורט וכמי, שתקשר בשפות רבות, הוזמן לייעץ בתכנון מסלולי אתלטיקה בנפאל ב-1970, בתאילנד ב-1971, באתונה ב-1980 ובמאבטו בדרום אפריקה ב-1985.
גרין הכניס חידושים בתכנון מסלולים, שזיכוהו בשבחים, בעיטורים ובתארי כבוד בפורום הבינלאומי ובארץ ממוסדות ספורט עבור שירותו המבורך והמוצלח.
כללי.
בשנות השלושים למאה העשרים גרין שרת כנוטר באזור הכנרת.
הוא פרסם כתבות בתחום בעיתונות ופרשנויות ברדיו לתחרויות אתלטיקה.
אברהם גרין בפעילותו, שהתפרשה על פני שנים רבות, הקים דור של אתלטים בכירים: אלופי מדינה ושיאנים. חלקם ממשיכי דרכו כמאמנים וכמומחים שונים בתחום האתלטיקה קלה בישראל.
אברהם גרין נפטר ב-23 באוגוסט 1999 (י"א באלול התשנ"ט).
הנצחה.
מחלקת האתלטיקה קלה של מכבי תל אביב בחרה להנציח את זכרו בקבוצה הקרויה על שמו: מכבי "גרין" תל אביב.
לב אלכסנדרוביץ' שוורץ
לייב אלכסנדרוביץ' שוורץ (ברוסית: Лев Александрович Шварц ; ג' בכסלו ה'תרנ"ט, 17 בנובמבר 1898 - כ"ז בחשוון ה'תשכ"ג 24 בפברואר 1962) היה מלחין סובייטי. הלחין בעיקר לחנים לפסקול עבור סרטי תעמולה סובייטיים מפורסמים. התפרסם בישראל בשל הלחן ל"דוגית נוסעת" של נתן יונתן.
חייו.
שוורץ, יליד טשקנט, סיים בשנת 1927 את לימודיו בקונסרבטוריון של מוסקבה, היה מורה לפסנתר, ואחר כך מרכז ומנצח תזמורת ועדת רדיו האיגודים המאוחדים. משנת 1935, החל להלחין פסי-קול עבור סרטים.
נפטר בגיל 63. גופתו נשרפה ואפרו נטמן בחלקה ד' של בית הקברות דון, במנזר דונסקוי שבמוסקבה, ופסל עם דמות פניו הוצב עליו.
יצירות.
כמו כן כתב לחנים עבור מחזות וכן עבור הרכבים קאמריים
פסקולים.
סרטים בהם השתתף בהלחנת הפסקול:
סרטים אוקראיינים, בהם הלחין את הפסקול:
אוטו היינריך אנוך בקר
אוטו היינריך אנוך בקר (בגרמנית: Otto Heinrich Enoch Becker; 3 במאי 1828–7 בפברואר 1890) היה רופא עיניים גרמני.
ביוגרפיה.
בקר נולד בסמוך לעיירה רצבורג שבדוכסות זקסה-לאוונברג. בשנת 1859 הוא קיבל את התואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת וינה, שם למד תחת שרביטו של קארל פרדיננד פון ארלט. משנת 1867 החל לכהן כפרופסור לאופתלמולוגיה באוניברסיטת היידלברג. בקר היה חלוץ בתחום הפתולוגיה של העין וכתב רבות בתחום האופתלמולוגיה. פרסומיו הרבים כוללים מאמרים על כלי הדם של הכתם, עיוורון צבעים מוחלט מולד, היצרויות של תעליות הדמעות ותופעות הקשורות לתנועת הדם ברשתית. בקר גם השלים את האוטוביוגרפיה של מורהו, פון ארלט, Meine Erlebnisse (חוויותיי), לאחר מותו של זה, וב-1866 פרסם את המהדורה הגרמנית לעבודתו של פרנציסקוס קורנליס דונדרס "על חריגות בהיתאמות ובשבירה של העין". כמו כן, הוא פרסם אסופה של מאמרים של חוקר האנטומיה והפיזיולוג היינריך מילר בנושא העין.
תחת שרביטו של בקר השלים חוזה ריסאל, גיבור לאומי בפיליפינים, את לימודי האופתלמולוגיה. שנה לאחר מכן, ב-1887, בקר ייסד את מוזיאון גרף באוניברסיטת היידלברג, לזכרו של רופא העיניים אלברכט פון גרף.
בקר טבע את המושג catarcta complicata לתיאור שינויים בעדשה אשר מופיעים במגוון מחלות עיניים ומאופיינים בעכירות מנוקדת, מפוספסת או מפושטת המלווה בברק רב-גוני. על שמו נקראים גם סימן בקר (או תופעת בקר), אשר מופיע במחלות כמו מחלת גרייבס או אי-ספיקת מסתם אבי העורקים ומתאר את פעימות עורקי הרשתית, ומבחן בקר, אשר בודק אסטיגמציה תוך שימוש באיורים המציגים שלשות קווים הקורנים בקווי אורך שונים.
ברכת משה (פירושונים)
זירת שארם א-שייח' במלחמת יום הכיפורים
היינריך קווינקה
היינריך אירנאוס קווינקה (Heinrich Irenaeus Quincke; 26 באוגוסט 1842–19 במאי 1922) היה רופא פנימי וכירורג גרמני, אשר נודע בשל המצאתו של הניקור המותני.
קווינקה נולד בפרנקפורט על האודר. אביו, הרמן קווינקה, היה רופא ואחיו הבכור, גיאורג קווינקה, היה פיזיקאי. הוא קיבל את התואר דוקטור לרפואה ב-1863 מאוניברסיטת ברלין, לאחר שלמד קודם לכן גם באוניברסיטת היידלברג ובאוניברסיטת וירצבורג תחת שרביטם של רודולף וירכו ואלברט פון קליקר.
בשנת 1865 עבד קווינקה עם הפיזיולוג ארנסט וילהלם פון בריקה באוניברסיטת וינה, ושנה לאחר מכן היה לעוזרו של הכירורג רוברט פרדיננד וילמס. הוא שימש עד שנת 1870 רופא שוליה ברפואה פנימית תחת שרביטו של פרידריך תאודור פון פרריכס בשריטה שבברלין. בשנת 1873 היה לפרופסור לרפואה פנימית באוניברסיטת ברן. חמש שנים מאוחר יותר עבר לאוניברסיטת קיל ושם יצא לגמלאות ב-1908. משנת 1874 עסק עיקר מחקרו בפולמונולוגיה. הוא נפטר בפרנקפורט, שם העביר הרצאות עד למותו.
קווינקה היה ככל הנראה הראשון לזהות ב-1882 תופעה הנקראת בצקת אנגיונוירוטית – התנפחות מהירה של העור, הרקמות התת-עוריות והריריות שמתחתיה, אשר לעיתים נקראת גם בצקת קווינקה. סימן קווינקה, או דופק קווינקה, הוא סימן המופיע באי-ספיקת מסתם אבי העורקים ומתאר הסמקה והחוורה של מיטת הציפורן בתגובה ללחיצה קלה על הציפורן. בשנת 1891 דיווח לראשונה על ניסיונותיו בניקור מותני בכנס בוויסבאדן. הוא התבסס על שיטתו של הרופא האנגלי וולטר אסקס וינטר לצנרור חלל קרומי המוח. בשנת 1893 הוא תיאר בשם "דלקת נסיובית של קרום המוח" את התופעה אשר ידועה כיום כיתר לחץ דם תוך-גולגולתי אידיופתי.
אשלגן ברומי
אשלגן ברומי (Potassium Bromide) הוא מלח מסיס המורכב מקטיון אשלגן ואניון ברום המסודרים בסריג יוני: אריזה קובית צפופה (cubic close packed - ccp) - כל יון מוקף ב-6 יונים במטען מנוגד (קואורדינציה אוקטאדרית) בדומה למבנה הגביש של נתרן כלורי.
החומר שימש כתרופה אנטי אפילפטית עד לשנות השבעים של המאה ה-20 ועדיין משמש בווטרינריה כתרופה נגד פרכוסים בכלבים וחתולים. כריכוז נמוך במים טעם התמיסה מתוק, בריכוז גבוה יותר הטעם הופך מר והעלאה נוספת בריכוז תיצור טעם מלוח מקור הטעם ביוני האשלגן. כמו כל מלח אשלגן מסיס בליעה תגרום לגרוי של ריריות מערכת העיכול, בחילה והקאות.
תגובות.
מייצרים אשלגן ברומי בתגובה של המינרל אשלגן פחמתי (K2CO3) עם ברזל ברומי Fe3Br8
formula_1
כיוון שהמלח עובר דיסוציאציה מלאה במים משתמשים באשלגן ברומי כמקור ליוני ברומיד למשל בתגובה עם כסף חנקתי בייצור כסף ברומי לסרטי צילום
formula_2
יון הברומיד בתמיסה יכול ליצור קומפלקסים התגובה עם הלידים של מתכות שונות כדוגמת נחושת ברומית
formula_3
שימושים.
כתרופה.