בתאי הבסיסה בעלי שני הגרעינים שיתפתחו בדפי הכובע של גוף הפרי שנוצר תתרחש מיוזה, ועקב כך יתקבלו ארבעה תאים הפלואידים. לאחר נדידת הגרעינים והתפתחות מבנה דמוי עוקץ (sterigamata), שבקצהו הבזידיוספרה שיכולה כעת להתפזר, יוכל המחזור להתחיל מחדש.
מינים.
קיימים מינים רבים של פטריות בסיסה. להלן כמה דוגמאות:
זוגניות
זוגניות (שם מדעי: Zygomycota) היא מערכה בממלכת הפטריות. שמה המדעי של המערכה נגזר משמם של מבנים עמידים בשם zygosporangia הנוצרים בעת רבייה מינית. במערכת הזוגניות קיימים למעלה מ-1,000 מינים. רובם חיים בבתי גידול יבשתיים, בעיקר בתוך האדמה או על צמחים מרקיבים ובעלי-חיים. הקורים של הזוגניות הם בעלי תאים רב-גרעיניים. הם בעלי מחיצות רוחב (septum) המחלקות אותם רק היכן שנוצרים תאי רבייה.
חומיות (אצות)
חוּמִיּוֹת או אצות חומות (שם מדעי: Phaeophyceae) הן מחלקה של איקריוטים והן הגדולות ביותר מבין האצות.
הצבע החום־ירקרק המיוחד שלהן בא מהפיגמנט פוקוקסנטין (fucoxanthin).
מסוגים מסוימים של חומיות ניתן להפיק פוקוידאן שהוא בעל תכונות רפואיות.
מבנה.
לחומיות דופן חזקה העשויה מסוכרים שמגנה עליהם מפני תנאי מזג אוויר קשים.
בנוסף יש להן איברים דמוי עלה הנקרא טרף (שם מדעי: blade) ואיבר דמוי גבעול הנקרא קנה (שם מדעי: stipe) ואף תחילה של מריסטמות ומערכת הובלה פרימיטיבית הנראית בחתך הקנה המכיל תאים דמויי שיפה.
תפקיד הקנה דמוי הגבעול הוא לקשר בין האיבר דמוי השורש (המאפשר לאצה להיאחז במצע עליו היא גדלה) ובין שאר אברי האצה.
לחלק מהחומיות שלפוחית גז (שם מדעי: bladder) המשמשת כמעין "שק אוויר" התורם לפולריות של האצה וליכולתה להישאר על פני השטח ולעשות פוטוסינתזה.
רבייה.
מחזור החיים של האצה החומית מורכב וכולל חילוף בין שני דורות השונים זה מזה, כאשר הספורופיט (השלב הדיפלואידי) הוא הדומיננטי מביניהם.
במחזור הדומיננטי הדיפלואידי (הנקרא ספורופיט) החומיות עוברות מיוזה (חלוקת הפחתה) ליצירת נבגים הפלואידיים הנקראים זואוספורות.
בדור ההפלואידי הנבגים ההפלואידיים מבקיעים ויוצרים גמטות זכרית ונקבית שעוברות הפריה ליצירת זיגוטה דיפלואידית. הזיגוטה עוברת מיטוזה (חלוקת הכפלה) ליצירת האצה החומית הבוגרת.
צהוביות
צהוביות (שם מדעי: Xanthophyceae) היא קבוצה של אצות צהובות-ירוקות. בעבר נחשבו כחלק מה-Heterokontophyta שבממלכת הפרוטיסטה, אך כיום בשיטת המיון המודרנית הם שייכים לממלכה נפרדת -סטראמנופילס.
הצהוביות חיות בעיקר במים מתוקים, אך נמצאו גם צהוביות בבתי גידול באזורים חוליים וימיים.
ירוקיות
יְרֻקִּיּוֹת או אצות ירוקות (שם מדעי: Chlorophyta) היא מערכה של צמחי מים בממלכת הצומח, המכילה כ-7,000 מינים של אצות המבצעות פוטוסינתזה. לאחרונה החליטו מספר חוקרים לראות בהם קבוצה קדומה יותר מהצמחים האמיתיים המכונה ארכאפלסטידה, קרובים לגלאוקופיטים.
מקובל להניח שצמחי עובר התפתחו מן הירוקיות בגלל המכנה המשותף ביניהם: הפיגמנטים הפוטוסינתטיים הם כלורופיל a וכלורופיל b, חומר התשמורת העיקרי הוא עמילן, דופן התא מכיל תאית. האצות מתפתחות בקצב מהיר של כ-20% ליום בתנאים אופטימליים.
מיון.
האצות הירוקיות הם הצמחים הקיימים היחידים שאינם שייכים לקבוצה סטרפטופיטיים, בה צמחי העובר למיניהם וגם הנאוניתיות (אף שיש מחלוקת על סיווג האחרונים).
יש שתי קבוצות של אצות ירוקיות:
אדומיות
אדומיות (אצות אדומות; שם מדעי: Rhodophyta), מערכה של אוקריוטיים. המערכה השלישית בגודלה מבין האוקריוטים הכוללת 5000–6000 מינים, ברובם ימיים רב תאיים הגדלים במים עמוקים ובעלי רבייה מינית.
האדומיות שייכות לקבוצת הארכאפלסטידה ששייכת לקבוצת הדיאפורטיקס. הם קרובים של האצות הירוקות והצמח היבשתי המצוי.
מבנה.
לאדומיות מבנה חוטי וסיבי מורכב והן בעלות איבר דמוי שורש המאפשר להם אחיזה בסלעים או מצעים אחרים.
הכלורופלסט שלהן מכיל פיגמנטים אדומים הנקראים פיקובלינים (שם מדעי: phycoerythrin) ופיגמנטים כחולים (שם מדעי: phycocyanin) דבר שמתבטא בצבען האדום-סגול המעניק להן את שמן.
דופן האדומיות מכילה תרכובת ג'לטינית המשמש במצע לגידול בקטריות (אגר) וכן לתעשיית המזון כירק ימי אכיל והקוסמטיקה.
נאווניתאים
נאווניתאים (אצות נאווניתיות; שם מדעי: Charales) היא סדרה בממלכת הצומח הקרובה לבני תת-ממלכת הצמחים. בדומה לאצות אין לאצות אלה התמיינות לרקמות, אך בניגוד ליתר היצורים המכונים אצות, איברי הרבייה של הנאווניתאים מוקפים תאים עקרים.
איכתיולוגיה
אִיכְתִּיּוֹלוֹגְיָה (Ichthyology; מיוונית: איכתוס "דג" + לוגיה "לימוד") היא ענף בזואולוגיה העוסק בחקר הדגים. המילונאי ראובן אלקלעי הציע לכנות את האיכטולוגיה בשם דַּגָּאוּת ואת העוסק בתחום (איכתיולוג) בשם דַגַּאי.
קבוצת הדגים.
קבוצת הדגים כוללת שלושה מחלקות עיקריות:
קבוצה נוספת הדומה לדגים היא חסרי הלסתות ("Agnatha"), בה הצמדאים והמיקסינות שאינם דגים אמיתיים.
מספר מיני הדגים - 27,000 - גדול יותר מסך כל מיני החולייתנים האחרים יחד, ומחלקה זו חווה אבולוציה זמן רב מאוד באופן יחסי. קיים מגוון אקולוגי אדיר באוכלוסיית הדגים. על אף המספר העצום של מיני הדגים שתועד, מעט ידוע על הביולוגיה וההתנהגות של הדגים.
אבני דרך בהיסטוריה של האיכתולוגיה.
התיאור המדעי הראשון של הדגים הוא של אריסטו, אשר מתאר פרטים שונים אודות 118 מיני דגים.
במאה ה-16 פרסם גיום רונדלה (Guillaume Rondelet) את De Piscibus Marinum שבו תיאר פרטים של 244 מינים. לכך הוספו 100 מינים על ידי ג'ורג' מרקגרף (George Markgraf) בספרו Naturalis Brasilae. ב-1686 תוארו כבר למעלה מ-400 מיני דגים בספרם של ג'ון ריי ופרנסיס וילובי (John Ray, Francis Willughby) שנקרא Historia Piscium.
התואר אבי האיכתולוגיה שייך לפטר ארטדי, אשר היה ידידו של קארולוס ליניאוס ואשר זיהה 5 סדרות של דגים, ביניהם כלל את סדרת הלווייתנאים. ארטדי טבע בתעלה באמסטרדם ב-1735 וכתביו פורסמו על ידי לינאוס אחרי מותו.
בשנות ה-1780 מרכוס אליעזר בלוך (Marcus Elieser Bloch) פרסם את איכתיולוגיה כסדרת כרכים ולאחר מותו שותפו, יוהאן גוטלוב שניידר (Johann Gottlob Schneider), פרסם את M. E. Blochii Systemae Ichthyologiae, שבו תוארו כבר 1,519 מינים.
השלב המרכזי הבא בתהליך הזיהוי הסיסטמטי של מיני הדגים חל בין השנים 1817 ו-1830, אז הוציא ז'ורז' קיווייה (Georges Cuvier) את Regne animal distribué d’après son organisation. עבודה נוספת של קיווייה, יחד עם תלמידו אכילה ולנסיין (Achille Valenciennes), שנקראה Histoire Naturelle des Poissons יצאה בשנות ה-1830 ותיארה 4,514 מינים. 6,800 מינים תוארו על ידי אלברט גונטר ב-Catalogue of the Fishes of the British Museum (בין 1859 ו-1870). גדול האיכתיולוגים של המאה ה-20 נחשב דוויד סטאר ג'ורדן, שכתב כ-650 ספרים ומאמרים על הנושא, בנוסף להיותו נשיא אוניברסיטת סטנפורד ואוניברסיטת אינדיאנה.
נומיסמטיקה
נוּמִיסְמַטִיקַה (באנגלית: Numismatics) היא מדע העוסק בחקר איסוף הכסף ועברו ההיסטורי, הכלכלי והגאוגרפי על צורותיו השונות. מקור המילה מיוונית עתיקה: νόμισμα (בתעתיק לטיני: numisma), שפירושה מטבע.
אף על פי שנומיסמטיקה מיוחסת לרוב לחקר איסוף מטבעות, ניתן למנות נושאים נוספים בהם איסוף שטרי כסף, מדליות ועיטורים, ניירות ערך, ושטרי חוב.
היסטוריה של הכסף.
לאורך ההיסטוריה חומרים רבים שימשו ליצירת כסף, ממתכות יקרות ונדירות באופן טבעי, קונכיות ועד לכסף מלאכותי לחלוטין, הנקרא כסף פיאט, דוגמת שטרות כסף.
כסף מודרני (וגם רוב הכסף העתיק) הוא בעצם אסימון - הפשטה. שטרות כסף הם הסוג הנפוץ ביותר של כסף פיזי בתקופה המודרנית. עם זאת, סחורות כמו זהב או כסף שומרות על הרבה מהתכונות של הכסף, כמו תנודתיות והיצע מוגבל. עם זאת, סחורות אלו אינן נשלטות על ידי רשות אחת.
היסטוריה של הנומיסמטיקה.
ייתכן שאיסוף מטבעות היה קיים בימי קדם. על פי תיעוד היסטורי, אוגוסטוס קיסר היה נותן מטבעות, כולל מטבעות ישנים ומטבעות זרים כמתנות בחג הסאטורנליה.
פרנצ'סקו פטרארקה, מלומד איטלקי. ממבשרי הרנסאנס האיטלקי ואבי ההומניזם, כתב שלעיתים קרובות פנו אליו כורמים עם מטבעות עתיקים, וביקשו ממנו לקנות אותם או לזהות את השליט הטבוע בהם. פטרארקה נחשב כאספן הראשון של מטבעות בתקופת הרנסאנס, והציג אוסף של מטבעות רומיים לקיסר קרל הרביעי ב-1355.
הספר הראשון על מטבעות היה "De Asse et Partibus" מאת גיום בודה, משנת 1514. בתקופת הרנסאנס המוקדמת נאספו מטבעות עתיקים על ידי בני המלוכה והאצולה האירופית. אספני מטבעות היו האפיפיור בוניפקיוס השמיני, הקיסר מקסימיליאן מהאימפריה הרומית הקדושה, לואי ה-14 מלך צרפת, פרדיננד הראשון, יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג שהקים אוסף מטבעות בברלין והנרי הרביעי מצרפת, ואחרים. מאז נומיסמטיקה נקראת "תחביב המלכים", בשל מייסדיה.
אגודות מקצועיות שאורגנו ב. החברה המלכותית הנומיסמטית הבריטית נוסדה בשנת 1836 ומיד החלה לפרסם את כתב העת שהפך לכרוניקה הנומיסמטית. האגודה האמריקנית לנומיסמטית נוסדה בשנת 1858 והחלה לפרסם את כתב העת American Journal of Numismatics בשנת 1866.
בשנת 1931 השיקה האקדמיה הבריטית את ההוצאה לאור של Sylloge Nummorum Graecorum, קטלוג של מטבעות יוון העתיקה. הכרך הראשון של הקטלוג על המטבעות של האי הבריטי פורסם ב-1958.