בשנת 2010 דיבב מגון בסדרה המצוירת "אלפרד חקירות". במהלך אותה שנה דיבב בסרטים ובתוכניות "עיר המלאכים", ששודרה בערוץ הילדים, "קופים בחלל 2 - זרטוג מכה שנית", "שב"כ - שירות ביטחון כיתה", "טינקרבל והסוד הקסום", ", ", ובסרט האנימציה "הרפתקאות פרז ופניני השיניים 2". בשנת 2011 תרם את קולו כאשר דיבב בסדרה "בי הגדולה מכולם!", ששודרה בערוץ ניקלודיאון. באותה שנה דיבב בתוכנית "ליגת סופר רשע" ששודרה בערוץ הילדים. כמו כן דיבב מגון בתוכניות "ריימונד", ו"" ששודרו אף הן בערוץ הילדים. באותה שנה דיבב בסדרת האנימציה "צוות לעניין" ששודרה בערוץ הופ, וכן דיבב בסרט האנימציה "". לאחר מכן, דיבב בסרטים ובתוכניות "החתול במגפיים - הסיפור האמיתי", "אסטרודג", "הכוח הירוק", "בולטס ובליפ", "תזיזו ת'רגליים 2", "שר-פיי", "צ'רלי דב קטן", "הרפתקאות פין וג'ייק", "הכוכב הקסום", "סיידקיק", "מפעל הגיבורים" ובסרט האנימציה "הפופינים בממלכת השמש".
בשנת 2012 תרם מגון את קולו כשדיבב בסרטים ובסדרות "כוח מילולית", "בקוגן", ג'רונימו סטילטון, "ניקולא הקטן", "ביבי וטינה", "חיות בקצר", "", "אלופי הטאי צ'י", "גיבורים מתגלגלים", "תפוס ת'פטיש", "אלופי הטאי צ'י", "", "מר מוכשר", "פרדי שיגועים", "צוות ספייק", "גרומפף", "צוות גיבורי העל", "בייבלייד - עידן המתכת", "אגדות אלף לילה ולילה", "מרתה מדברת", "צומת ג'ונגל", "ארטזוקה", "המגניבים", "ספיידרמן - איש העכביש", "אבירי הטנקאיי" וכן בסדרת הטלוויזיה "רגולר שואו" ששודרה בערוץ הילדים.
החל משנת 2013 מדבב דמויות שונות בסדרה "תומס הקטר וחברים", ביניהן את פרסי. בשנת 2014 דיבב את טאראן בסרט "הקדירה השחורה", ודיבב בסרטי האנימציה "הרוח העולה" ו"זורו המדהים".
בשנת 2015 דיבב ב"ספיד רייסר - הדור הבא", "טינקרבל ואגדת לעולם לא", "", "גולשים על הירח" ו"סטאר נגד כוחות הרשע".
בשנת 2016 החל לדבב בסדרות האנימציה "" ו-"ליידי באג". ובשנת 2017 דיבב מגון שוב את דמותו של פיטר פארקר/ספידרמן-איש העכביש בסדרה ספיידרמן 2017. משנת 2018 מדבב את וויס בסדרה "דרגון בול סופר".
בשנת 2021 דיבב את ארלו בסרט ההנפשה של נטפליקס "ארלו, ילד-אליגטור", ודיבב את אנדי בסדרה "גוסט פורס". כמו כן דיבב בסרט "סרט הרעשנים" וביצע את קטעי השירה של לינקולן רעש, הדמות הראשית בו. בנוסף דיבב את מחשב הקורים בסדרה "ספיידי וחבריו המופלאים".
בשנת 2022 דיבב את אייס בסדרת הטלוויזיה "סופר תוכים", ובנוסף דיבב את פיטר פארקר/ספיידרמן בסדרה "מה אם...?"
קריירה בתיאטרון.
מגון השתתף במספר מחזות, בהם: "היצור" שהוצג בתיאטרון "צוותא", "סינדרום ירושלים" שהוצג בתיאטרון "תמונע", "ילדי הקירות" שהוצג בתיאטרון "הבימה", "לשמור על הכדור" שהוצג בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, ובהצגה "קוביות של שוקולד", בה שיחק בתפקיד הראשי.
המכון המאוחד למחקר גרעיני
המכון המאוחד למחקר גרעיני (ברוסית: Объединённый институт ядерных исследований (ОИЯИ) מכון מחקר בינלאומי בממוקם בעיר דובנה שבמחוז מוסקבה. המכון הוקם בשנת 1956 וחברים בו 18 מדינות. תחומים עיקריים של המחקרים המבוצעים במוסד הם פיזיקה גרעינית, פיזיקת חלקיקים ופיזיקת מצב מעובה. לאות הוקרה לפעילות המכון ליסוד כימי מס' 102 ניתן שם דובניום (על שם העיר בו ממקום המכון) וליסוד כימי מס' 114 ניתן שם פלרוביום (על שם אחד ממייסדי המכון).
החל משנת 2012 בראש המכון עומד ויקטור מטבייב. מדינות השותפות למכון הם: אזרבייג'ן, ארמניה, בלארוס, בולגריה, וייטנאם, גאורגיה, קזחסטן, קוריאה הצפונית, קובה, מולדובה, פולין, רוסיה, רומניה, סלובקיה, אוזבקיסטן, אוקראינה, צ'כיה. בנוסף לכך במעבדות המכון עובדים מדעים ממדינות אחרות לפי הזמנה מיוחדת.
היסטוריה.
המכון הוקם על בסיס הסכם שנחתם ב-26 במרץ 1956 על ידי נציגי 11 מדינות של הגוש הסובייטי. מטרת הקמת המכון היה לאחד את המאמצים בתחום הגרעין. עוד משנות ה-40 בעיר דובנה היה ממוקם מכון מחקר גרעיני של האקדמיה למדעים של ברית המועצות שברשותו היה מאיץ חלקיקים ופעלה מעבדה אלקרו-פיזית שעסקה במחקרים בתחום בניית מאיצי חלקיקים. הקמת המכון הייתה תגובה סובייטית להקמת CERN בשנת 1954.
במעבדות המכון עבדו פיזיקאים נודעים כמו ניקולאי בוגוליובוב, איגור קורצ'טוב, איגור תם, גאורגי פליורוב. ניקולאי בוגוליובוב עמד בראש המוסד בשנים 1965-1988 ועיצב את דמותו ותחומי פעילות העיקריים.
החל משנת 1966 סין הפסיקה את השתתפותה במחקרי המכון. נכון לשנת 2012 במכון חברים 18 מדינות. ברשות המכון נמצאים מספר מאיצי חלקיקים ומרכז מחשבים מתקדם. במכון עובדים כ-6000 מדענים ומהנדסים מהם כ-1000 בעלי תואר שלישי. בכל שנה במשרדי המכון מתקיימים כ-40 וועידות בינלאומיות בתחום הפיזיקה.
המכון משתף פעולה עם CERN בפרויקט של מאיץ LHC וסיפק לפרויקט מספר מרכיבים.
הזזה מקבילה
רשתות טלוויזיה ברוסיה
הטלוויזיה בפדרציה הרוסית הוא אמצעי התקשורת הפופולרי ביותר ברוסיה, ופועלות בה כ-300 רשתות טלוויזיה ארציות, בהן שלוש רשתות עיקריות המכסות כ-90% משטחי רוסיה: הערוץ הראשון, רוסיה-1 ו-אן-טה-וה, הנמצאות בבעלות ישירה או עקיפה של הממשלה. רוב הרשתות הן רשתות טלוויזיה מסחרית.
הרשת הראשונה, הערוץ הראשון החלה לשדר בשנות ה-40 שידורי טלוויזיה תעמולתיים על חיי התרבות הסובייטיים, תחת השם הטלוויזיה המרכזית של ברית המועצות, כאשר הרשת השנייה — רוסיה-1 — שכונתה בעבר "הערוץ השני", נוסדה ב-1960 לצד 15 ערוצי טלוויזיה לכל אחת מן הרפובליקות של ברית המועצות.
בשנות ה-70 וה-80 הייתה הטלוויזיה אמצעי התקשורת העיקרי במשקי הבית הסובייטיים וכ-75 מיליון משקי בית החזיקו טלוויזיה באותה עת.
ב-1991 כללה מערכת הרדיו והטלוויזיה של ברית המועצות ארבע רשתות טלוויזיה ארציות, 52 תחנות טלוויזיה ברפובליקות הסובייטיות ו-78 תחנות אזוריות בשטחי הרפובליקה הרוסית.
מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 פועלות מספר חברות של שירותי טלוויזיה בכבלים המעניקות שירותי טלוויזיה רב-ערוצית, כשהגדולות שבהן הן חברת Tricolor TV ולה מנויים ב-12 מיליון בתי אב ומחזיקה ב-30% משוק הטלוויזיה המסחרית וחברת NTV Plus, הנחשבת לוותיקה ביותר ברוסיה (הוקמה ב-1996). לצדן פועלות חברות נוספות כחברת STV, MTC וחברת אוריון אקספרס שלה יותר ממיליון מנויים.
כיום, ישנם 15,000 משדרים ברחבי רוסיה.
רשתות עיקריות.
החבילה הראשונה.
החבילה הראשונה כוללת ערוצים של שידור דיגיטלי שספק השרות חייב לספק ללא תשלום
החבילה השנייה.
החבילה השנייה כוללת ערוצים עם שידור דיגיטלי ללא תשלום אך אין חובה לספק אותם.
לוטי
סולומון ליינברג
סולומון (שלמה) ליינברג (27 ביולי 1891–1920 (לפי מקורות אחרים - 1938) היה מפקד גדוד המחץ היהודי בצבא הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה.
ביוגרפיה.
נולד בעיר טרנופול (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום באוקראינה). סיים בית ספר תיכון בטרנופול, לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת לבוב. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא האוסטרו-הונגרי. סיים קורס קצינים מזורז ולחם באזור גליציה.
בנובמבר 1918, לאחר התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית, חזר סגן ליינברג לעיר הולדתו טרנופול.
באותה עת התרחשו קרבות בין הכוחות האוקראינים לבין הכוחות הפולנים ברחבי גליציה. במהלך הקרבות ביצעו הפולנים כמה פרעות ביהודי גליציה (פרעות לבוב). בעקבות הפרעות החליט ליינברג להקים כוח יהודי לוחם בטרנופול, אשר יספק הגנה לתושביה היהודים של העיר. יחד עם כמה מוותיקי הצבא האוסטרו-הונגרי כמוהו הוא ארגן יחידת הגנה עצמית יהודית.
ביוני 1919 נכבשה טרנופול על ידי צבא הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה. האוכלוסייה היהודית קיבלה את החיילים המערב-אוקראינים בברכה, כיוון שיחסם אל היהודים היה טוב בהרבה מזה של הפולנים. יהודים לא מעטים מקרב תושבי טרנופול הביעו רצון להתנדב לצבא האוקראיני. בעקבות כך פנה ליינברג אל המפקד האוקראיני קולונל מיקיטקה (אותו הכיר עוד משרותם המשותף בצבא האוסטרו-הונגרי) בבקשה להצטרף עם יחידת ההגנה העצמית שלו אל הצבא האוקראיני. קולונל מיקיטקה הטיל על ליינברג לארגן גדוד יהודי בשורות צבא המערב-אוקראיני.
תוך שבועיים הוקם הגדוד, אשר קיבל את השם "גדוד המחץ היהודי". הגדוד הורכב מחמש פלוגות (ארבע פלוגות רובאיות ופלוגת מקלעים כבדים) ושלוש מחלקות עצמאיות (פרשים, הנדסה וקשר). למרות שמו, היה הגדוד למעשה יחידה מעורבת, בה שירתו אוקראינים לצד היהודים.
החל מאמצע יולי 1919 השתתף הגדוד בפיקודו של ליינברג בקרבות עם הצבא הפולני באזור טרנופול. בסוף יולי חצה הגדוד (יחד עם שאר יחידות הצבא) את הנהר זברוצ' למזרח אוקראינה. כאן נלחם הגדוד בכוחות הצבא האדום באזור פרוסקורוב ובקרבת ויניצה. באוגוסט אותה שנה הגיע עם הצבא האוקראיני עד לפאתי קייב.
לאחר נסיגת הצבא האוקראיני מקייב באוקטובר 1919 הגיע הגדוד לברדיצ'ב, שם שימש כחיל מצב. לאחר תבוסת הצבא האוקראיני בקרבות עם כוחות הצבא האדום בחורף 1919/1920 נסוג הגדוד אל דרום אוקראינה. במהלך הנסיגה איבד הגדוד כשני שלישים מחייליו - חלקם נהרגו בקרבות, אך רוב האבדות נגרמו כתוצאה ממגפת טיפוס הבהרות. בעקבות האבדות הקשות שספג, פורק הגדוד על ידי פיקוד הצבא האוקראיני. החיילים האוקראינים של הגדוד נסוגו עם הצבא האוקראיני למערב אוקראינה. החיילים היהודים של הגדוד נמלטו לאודסה.
גורלו של ליינברג, לאחר פירוק הגדוד אינו ידוע בוודאות. קיימות שתי גרסאות לגבי המשך חייו:
אחד מרחובות לבוב נושא את שמו.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:יהודים בצבא האוסטרו-הונגרי]]
[[קטגוריה:יהודים אוקראינים]]