ב-28 בפברואר 2022 בשעה 8:00 בבוקר, כוחות רוסים ניסו להיכנס לעיר אנרהודר אך נתקלו בהתנגדות של הצבא האוקראיני ומיליציות אזרחיות. הלחימה נמשכה כשעתיים, 2 מטוסי AV רוסים הושמדו על ידי כוחות קרקע אוקראינים. מאוחר יותר משרד ההגנה הרוסי הודיע שהם כבשו את העיר אנרהודר ואת תחנת הכוח הגרעינית זפוריז'יה. אזרחים מקומיים חסמו את נתיב הגישה אל המפעל ואת הכניסה לעיר, ואילצו את הכוחות הרוסיים לסגת אחורה. ראש עיריית אנרהודר, דמיטרי אורלוב, הכחיש כי העיר והמפעל נכבשו.
החל מ-1 במרץ, כוחות רוסים החזיקו בקו בפאתי העיר וכיתרו אותה לחלוטין. לדברי ראש עיריית אנרהודר, בעיר יש מחסור חמור של מזון.
ב-2 במרץ הצהיר ראש עיריית אנרהודר כי חיילים רוסים מתקרבים בשנית לעיר. בשעה 09:00 שכנעו האזרחים את הכוחות הרוסיים להודיע למנהיגיהם הצבאיים כי תחנת הכוח הגרעינית מוגנת היטב וכי האזרחים מסרבים לתת לצבא הרוסי להיכנס לעיר. הפגישה הבאה של שני הצדדים נקבעה לשעה 15:00. המפגינים נשאו דגלי אוקראינה במחאה שחסמו את הכביש. משאיות אשפה שימשו כחלק מהמצור. בסביבות השעה 18:00, המחאה שחסמה את הגישה כללה מאתיים עובדי תחנות כוח ותושבים. רפאל גרוסי, מנכ"ל הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (סבא"א), הצהיר כי סוכנות הידיעות הרוסית הודיעו לסבא"א כי הכוחות הרוסיים שולטים בשטח סביב תחנת הכוח הגרעינית.
בבוקר ה-4 במרץ ניתנה גישה לכוחות הכיבוי לתחנת הכוח והצליחו לכבות את השריפה. מאוחר יותר בבוקר, כוחות רוסים כבשו את המפעל לאחר שאישרו שלא היו שינויים ברמות הקרינה. לאחר מכן המשיך הצבא הרוסי להיכנס לאנרהודר והשתלט עליה. ראש העיר של אנרהודר אמר שהעיר איבדה את אספקת החימום שלה כתוצאה מהקרב.
לאחר הקרב.
ב-6 במרץ פרסמה סבא"א הצהרה שבה נאמר כי הכוחות הרוסיים מתערבים בפעולות תחנת הכוח, וקבעה כי "כל פעולה של ניהול המפעל - לרבות אמצעים הקשורים לתפעול הטכני של שש יחידות הכורים - מחייבת אישור מראש של מפקד רוסי", וציין עוד כי "כוחות רוסים באתר כיבו כמה רשתות סלולריות ואת האינטרנט כך שלא ניתן להשיג מידע מהימן מהאתר בערוצי התקשורת הרגילים".
תושבים הפגינו נגד השלטון הרוסי.
הצוות שהמשיך להפעיל את תחנת הכח נשאר אוקראיני, ולפי דיווחים היה נתון לאיומים מצד הרוסים.
קייב ומוסקבה האשימו זו את זו בשלל אירועי ירי שאירעו סביב התחנה באוגוסט, והדיווחים על הקרבות סביבה באותו הזמן עוררו חשש שנזק ייגרם לאחד משני הכורים הפעילים בה – וקרינה רדיואקטיבית תתפשט ותחולל אסון, כמו זה שקרה בצ'רנוביל ב-1986. האו"ם, ארצות הברית ואוקראינה קראו להכריז על המתקן הגרעיני אזור מפורז ולהסיג ממנו את כל כוחות הצבא, אבל רוסיה סירבה לכך.
בהודעה שפרסם יושב הראש של סבא"א, הוא מסר כי הצוות יגיע לסבא"א. הסוכנות מסרה כי הצוות יעריך את הנזק הפיזי שנגרם למתקן ואת התנאים שבהם עובדים הפועלים במקום, וכי הוא יקבע עד כמה מערכות הבטיחות שם מתפקדות.
נהר טטריב
שש האומות
סשה קאייה
סשה קאייה (בספרדית: Sasha Calle הגייה: [ˈsaʃa ˈkaʝe]; נולדה ב-7 באוגוסט 1995) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
ביוגרפיה.
סשה קאייה נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס. היא ממוצא קולומביאני. יש לה אח צעיר יותר. היא ואמה עברו לקולומביה כשהייתה בת עשר וחזרו לארצות הברית לאחר שנתיים. קאייה היא בוגרת תואר ראשון באמנויות יפות מהאקדמיה האמריקאית למוזיקה ולדרמה.
קריירה.
בספטמבר 2018, קאייה לוהקה לתפקיד השפית לולה רוזלס באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח". על משחקה בסדרה היא הייתה מועמדת לפרס אמי לתוכניות טלוויזיה יומיות מבצע צעיר מצטיין בסדרת דרמה בשנת 2020.
בפברואר 2021 לוהקה לתפקיד הקולנועי הראשון שלה, גיבורת-העל סופרגירל בסרטי היקום הקולנועי של DC, החל מהסרט "הפלאש", אשר אמור לצאת לאקרנים בנובמבר 2022. היא תהיה השחקנית הלטינית הראשונה שתגלם את התפקיד.
רב מלמד (פירושונים)
וונדסוורת' (יישוב)
מוזיאון מורשת בתי המשפט
מוזיאון מורשת בתי המשפט, שנפתח בשנת 2005, ממוקם בבית המשפט העליון שבקריית בן-גוריון בירושלים.
במוזיאון תערוכת קבע המציגה את תולדות מערכת המשפט בישראל ואת התפתחותה החל מתקופת השלטון העות'מאני. המוזיאון מציג את ערכי הדמוקרטיה באמצעות המשפט וכן את הקשר בין ההתפתחויות חברתיות מהותיות לבין התפתחות מקבילה בעולם המשפט והשפעתה על זכויות האדם במדינה.
המוזיאון מחולק לשני אזורים. באחד מוצגת ההיסטוריה של בתי המשפט באמצעות פריטים ומסמכים, ובשני מערכת מולטימדיה אינטראקטיבית חווייתית שבה משולבים פסקי דין בעלי חשיבות חברתית מהקמת מדינת ישראל. על מסכי טלוויזיה מוצגים פסקי הדין, כשהם מומחזים על ידי שחקנים. פסקי-הדין עוסקים בארבעה נושאים: זכויות אדם, בית המשפט ושלטון החוק, בית המשפט בין הסכמה למחלוקת ועניינים שבין אדם לחברו.
במקביל מקיים המוזיאון פעילות מגוונת: תערוכות מתחלפות בבית המשפט העליון ובבתי משפט ברחבי הארץ, הוצאה לאור של ביטאון "מה במשפט" עבור מורים בבתי ספר תיכון וימי עיון במגוון נושאים.
הקמת המוזיאון.
המוזיאון הוקם בחלל ייעודי במבנה בית המשפט העליון, שעוצב על ידי האחים האדריכלים, חתני פרס ישראל, עדה כרמי-מלמד ורם כרמי והוקם בשנת 1992. את חלל המוזיאון עיצב האדריכל אורי שטרן-שביב שמתמחה בעצוב חללי מוזיאון היסטוריים. בין עבודותיו, המוזיאון במכון ז'בוטינסקי ומרכז מורשת מנחם בגין.
בשנת 1997, בתקופת כהונתו של נשיא בית המשפט העליון, השופט אהרן ברק, הוחלט להקים מוזיאון אשר יציג וישמר את התפתחות מורשת בתי המשפט בארץ ישראל. לאורך שמונה שנים נאספו חומרי ארכיון ותוכננה תערוכת הקבע. החומר הארכיוני אשר נמצא במוזיאון נאסף מארכיונים ציבוריים ופרטיים, לצד ראיונות עם שופטים מכהנים ושופטים בדימוס ועם אנשי ציבור ובעלי תפקידים במערכת הציבורית לאורך התקופות השונות. האוסף מכיל כאלפיים וחמש מאות פריטים שמתוכם מוצגים מאה ושבע עשרה פרטים.
מוצגי המוזיאון.
הדיונים המתרחשים באולמות בית המשפט מקבלים ביטוי בתצוגה שבמוזיאון. המוצגים במוזיאון מחולקים לשלושה אגפים המציגים שלוש תקופות משפט שונות בסדר כרונולוגי: תקופת השלטון העות'מאני, שלטון המנדט הבריטי ומאז הקמת מדינת ישראל. לצד הדיון בהיסטורית המשפט בארץ מוצגת נקודת מבט עכשווית של עשיית החוק כהיסטוריה בהתהוות. המוצגים המרכזיים הם פסקי דין המהווים אבני דרך במשפט הישראלי ומונגשים לצופה בתצוגת מולטימדיה אינטראקטיבית. כל אחת מהתקופות מוצגת באמצעות פסקי דין והחלטות משפטיות יחד עם קטעי מדיה המהווים חומר רקע לתקופה. חלל המוזיאון מאפשר את קיומן של הדרכות אינטראקטיביות המועברות על ידי המחלקה ללימודי אזרחות ודמוקרטיה של משרד החינוך והמחלקה לקשרי חוץ של בית המשפט העליון.
תערוכות מתחלפות.
בנוסף לתערוכת הקבע במוזיאון, נפתחות, מעת לעת, תערוכות אומנות מתחלפות בבתי המשפט ברחבי הארץ. התערוכות המתחלפות עוסקות בנושאים קהילתיים וחברתיים ובקשר שלהם לערכי המשפט.
ביטאון "מה במשפט".
משנת 2000 יוצא לאור ביטאון "מה במשפט", המיועד לאנשי חינוך ונשלח לכל בתי הספר התיכוניים ברחבי הארץ ומונגש בצורה מקוונת לציבור הרחב. הביטאון עוסק בנושאים משפטיים ערכיים ואקטואליים המשלבים בין משפט, תרבות וחברה.
מערב אוקראינה
מערב אוקראינה (באוקראינית: Західна Україна) הוא אזור נרחב במערב אוקראינה. זהו האזור היחיד של אוקראינה אשר היה לאורך ההיסטוריה תחת שליטת מדינות אירופאיות שונות מלבד רוסיה (פולין, ליטא, הונגריה, רומניה, צ'כוסלובקיה וטורקיה) ומכאן תחת השפעה ניכרת של תרבות מרכז אירופה.
אזור מערב אוקראינה, בדומה למרבית שטחה של אוקראינה שלאחר מלחמת העולם השנייה, התפתח ממה שהיה במקור הישות הפוליטית רוס של קייב. לאחר ההיחלשות של רוס של קייב, ובעקבות ההתקפות מצד הממלכה המונגולית אורדת הזהב, המרכז התרבותי והפוליטי עבר מקייב מערבה ובשנת 1199 הוקמה מדינה מערבית אוקראינית חדשה - נסיכות האליץ'-וולין. החל משנת 1349 גם רוס של קייב וגם נסיכות האליץ'-וולין איבדו את עצמאותן, ושטחה של אוקראינה נכבש על ידי המדינות השכנות. בתחילה שולבה אוקראינה באיחוד הפולני-ליטאי, ומאוחר יותר חולקה אוקראינה בין מדינות האיחוד הפולני-ליטאי (מערב אוקראינה וחלק ממרכזה) והאימפריה הרוסית (מזרח אוקראינה ויתרת מרכז אוקראינה). לאחר חלוקת פולין, הייתה מערב אוקראינה לחלק מההאימפריה האוסטרו-הונגרית, בעוד שמרכז ומזרח אוקראינה נותרו תחת שליטה רוסית. בשנת 1918, לאחר מלחמת העולם הראשונה, האוקראינים שהיו תחת שליטה רוסית הכריזו על עצמאות, ונוסדה הרפובליקה העממית של אוקראינה, בעוד שהשטחים של מערב אוקראינה שהיו חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית הכריזו על עצמאותם, והפכו בעקבות כך לרפובליקה העממית של מערב אוקראינה. ב-22 בינואר 1919 שתי המדינות חתמו על חוק איחוד. עם זאת, בסופו של דבר המדינה האוקראינית העצמאית חולקה שוב בין פולין וברית המועצות. החלק הסובייטי של אוקראינה, שכונה "הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית" הפך באופן רשמי לאזור אוטונומי. מאוחר יותר, כתוצאה מהסכם ריבנטרופ–מולוטוב, ברית המועצות שילבה את מערב אוקראינה ברבפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. רק ב-1991 במסגרת הכרזת העצמאות של אוקראינה זכתה אוקראינה בעצמאותה, והתפרקות ברית המועצות התרחשה זמן קצר לאחר מכן.