בשובו עבד בבית החולים משגב לדך. בשנת 1893 ניהל את בית החולים מאיר רוטשילד בירושלים. בסוף 1893 התמנה ד"ר כהן כרופא ממשלתי של השלטון הטורקי בחברון ולאחר כשנה הועבר לעזה.
ב-1894 נישא לשרה בת נפתלי ליאון, נכדתו של בן ציון ליאון. הוא קיבל את תפקיד מנהל בית החולים "אטלינגר" בצפת. הברון רוטשילד מינה אותו כ"רופא ראשי למושבות הגליל" וכן סייר בכפרים הערביים שיושביהם כינו אותו בשם "חכים אליאס". בשנת 1908 עקר ד"ר כהן לפתח תקווה ושימש כרופא ועד המושבה כמחליפו של ד"ר יעקב ברנשטיין כהן. בשנת 1912 נמנה עם חברי הוועד הראשון של "אגודת מדיצינית עברית ביפו".
בשנת 1914 גויס לצבא הטורקי והוצב בעזה, בבית חולים צבאי. עם שחרורו ב-1916 הוזמן שוב לעבוד כרופא המושבה בפתח תקווה ושימש בתפקיד עד מותו בט' באב, 1926.
לד"ר אליהו כהן ואשתו שרה היו 5 ילדים: ד"ר נפתלי כהן, פרידה (נפטרה ב-1943 ונקברה בהר הזיתים בירושלים), בן ציון (נפטר ב-1981 ונקבר בבית הקברות בפתח תקווה), נתן (נפטר במרץ 1989 ונקבר בבית הקברות בפתח תקווה) ויוסף (נפטר בפברואר 1989 ונקבר בבית הקברות בפתח תקווה).
לד"ר אליהו כהן 8 נכדים: בנותיו של נפתלי - תקוה וינשטוק-לוריא, ומאשתו השנייה - פרידה, קיטי, אניק ומרטין; בתו של בן ציון - תמרה כהן; בניו של נתן - השופט אליעזר כהן ואלכסנדר.
בחודש אוקטובר 2012 נקרא רחוב על שמו בשכונת כפר גנים החדשה בפתח תקווה.
קורט יהודה בלומנפלד
יהודה קורט בלומנפלד
בתי הכלונסאות הפרהיסטוריים בהרי האלפים
בתי הכלונסאות הפרהיסטוריים בהרי האלפים (בגרמנית Prähistorische Pfahlbauten um die Alpen; צרפתית Sites palafittiques préhistoriques autour des Alpes; איטלקית Antichi insediamenti sulle Alpi) הם השם הקיבוצי שניתן לקבוצה של 111 אתרים ברחבי הרי האלפים, ואשר הוכרזו בשנת 2011 כאתר מורשת עולמית מטעם ארגון אונסק"ו.
מאפייני האתרים.
111 האתרים הכלולים בהכרזה נבחרו מבין 937 האתרים הידועים, בזכות איכויותיהם וכדי להימנע מחזרה על מאפיינים זהים. כמחצית מאתרי ההכרזה (56) שוכנים בשווייץ, 19 באיטליה, 18 בגרמניה, 11 בצרפת, 5 באוסטריה ו-2 אתרים בסלובניה. 937 האתרים מקובצים בשמונה מקבצים ששני הצפופים שבהם נמצאים באלפים הצפוניים - הראשון במרכזה ובמערבה של שווייץ, והשני בצפון-מזרח שווייץ ובדרום גרמניה. רוב האתרים משתרעים על-פני שטחים קטנים הנעים בין 0.08 ל-15 הקטר. כשליש מהאתרים שקועים במים בעומקים של חצי מטר עד עשרה מטרים, כשליש ניצבים על קרקע יבשה והיתר שקועים במים בחלקם.
בתי הכלונסאות מתוארכים לתקופה שבין 5000 ל-500 לפנה"ס, והם הוקמו על ידי כשלושים קבוצות אתניות שונות, החל בשלבים המוקדמים של התפתחותן החקלאית, במהלך תקופת האבן החדשה ותקופת הברונזה באירופה. בסביבות שנת 800 לפנה"ס, בד בבד עם תחילת תקופת הברזל באזור, חדלו יישובי הכלונסאות מלהתקיים.
המבנים הוקמו על כלונסאות עץ בשולי אגמים, נהרות וקרקע ביצתית; ורק לעיתים רחוקות באזורי חוף תלולים. הקרקע הוצפה עם השנים והיישובים ננטשו, ושרידי המבנים השתמרו מתחת לפני המים, לעיתים יחד עם חומרים אורגניים שונים דוגמת בדים, כלי עץ, שיירי מזון וצמחים. בחלק מהמקרים, כאשר המים נסוגו מהאתר המוצף, הוא יושב מחדש. מבנים אלה מוכרים ביבשת אירופה בלבד, אך ייתכן שרק בה התקיימו תנאים אופטימליים להשתמרותם. בחלק מהאתרים השתמרו גם שבילי הגישה וגדרות עשויות גזעי עצים מחודדים (palisade). בתיארוך באמצעות טבעות עצים הסתבר שיישובי הכלונסאות המוקדמים נבנו מחדש או העתיקו את מיקומם לאחר 5 עד 20 שנים מהקמתם. תקופות אלה התארכו עם הזמן, ולקראת סוף תקופת הברונזה נצבו הכפרים על תילם משך 50 עד 100 שנים. עוד נחשף קיומם של מעמדות חברתיים שבאו לידי ביטוי בדיאטה ובעיסוקים שונים באותו יישוב.
המחקר הארכאולוגי באתרים חשף מאפיינים תרבותיים שונים שאפיינו את הרי האלפים בתקופת האבן החדשה ובתקופת הברונזה:
ישעיה פרדר
ישעיה פורדר
הבחורה החדשה
הבחורה החדשה (באנגלית: New Girl) היא סדרת קומדיית מצבים דרמטית אמריקאית ששודרה ברשת הטלוויזיה FOX במשך שבע עונות, בין השנים 2011–2018.
הסדרה עסקה בתחילתה אחר מורה רווקה בשם ג'ס (זואי דשנל), שעוברת להתגורר בלופט בלוס אנג'לס עם שלושה שותפים גברים בסביבות גיל ה-30, המגולמים על ידי ג'ייק ג'ונסון, מקס גרינפילד ולמורן מוריס. התמות המרכזיות של הסדרה עוסקות במערכות יחסים ובחירת קריירה. בהמשך מצטרפים לדמויות הקבועות חברתה של ג'ס (האנה סימון), והשותף החדש-ישן לדירה (דיימון וואינז ג'וניור).
הסדרה נוצרה והופקה על ידי אליזבת מריוותר בלוס אנג'לס והיא סדרת מצלמה יחידה. הבחורה החדשה היא סדרה קומית עם אנסמבל שחקנים המיועדת לקהל גברי ונשי כאחד. הסדרה קיבלה תגובות חיוביות מצד המבקרים והיא נבחרה לאחת הקומדיות החדשות הטובות ביותר של עונת הסתיו 2011. פרק הפיילוט ששודר ב-20 בספטמבר 2011 משך 10.28 מיליון צופים בארצות הברית ודירוג הדגמה של 4.8% מבוגרים בין 18 ל -49, מה שהפך אותו לפרק בכורה הנצפה ביותר בעונת הסתיו של רשת פוקס מאז 2001. מי שזכו לשבחים מיוחדים על הופעותיהם בסדרה הם זואי דשנל, מקס גרינפילד, ג'ייק ג'ונסון ולמורן מוריס. גרינפליד נחשב לכוכב התגלית של התכנית בעונה הראשונה, ובעונה השנייה הוגדר ג'ונסון כתגלית העונה השנייה בפי המבקרים. הסדרה הייתה מועמדת למספר פרסים, ביניהם חמישה פרסי גלובוס הזהב וחמישה פרסי אמי.
בישראל, הסדרה שודרה בערוץ yes Comedy.
עלילה.
ג'סיקה (ג'ס) דיי (זואי דשנל) היא בחורה מלאת חיים שמלמדת בבית ספר התיכון בלוס אנג'לס. ג'ס מחפשת מקום חדש לגור בו לאחר שהיא נפרדה מחבר שלה, אותו תפסה בוגד בה. היא מוצאת דרך קרייגסליסט דירת לופט שדייריה מעוניינים בשותף רביעי. כשהיא מגיעה, היא מגלה שמדובר בלופט שיש בו שלושה גברים: ניק, שמידט וקואץ' (מאמן). לאחר פרק הפיילוט מוחלף קואץ' בווינסטון, חבר ילדות של ניק שהתגורר בעבר בדירה. סיסי, חברת ילדות של ג'סיקה ודוגמנית מצטרפת אף היא לתפקיד מרכזי בעלילה. קואץ' חוזר לגור עם חבריו בלופט בעונה 3.
טירת אגנברג
טירת אגנברג (גרמנית Schloss Eggenberg) היא טירה השוכנת ברובע אגנברג במערבה של העיר גראץ שבאוסטריה. הטירה ידועה בסגנונות הבארוק והרוקוקו בהם היא נבנתה, ובזכות גניה רחבי הידיים. עוד ידועה הטירה במספר אוספים של מוזיאון יואנאום (Universalmuseum Joanneum) השוכנים בה. טירת אגנברג נחשבת לאחד מנכסי התרבות החשובים באוסטריה, ובשנת 2011 הכיר ארגון אונסק"ו בחשיבותה התרבותית וההיסטורית, וצירף אותה להכרזתו את המרכז ההיסטורי של העיר גראץ כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
הקרקע שעליה הוקמה הטירה נרכשה לפני 1460 בידי בלתאזר אגנברג (Balthasar Eggenberger), יזם שעשה בשירותו של פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הוא הקים במקום טירה ובשנת 1470 בנה במרכזה קפלה, שלפי שטר מחילה אפיפיורי מ-30 במאי 1470, זכתה לשם "קפלת הבתולה הברוכה מרים בטירת אקנפרג" (Capella Beate Marie Virginis Sita In Castro Eckenperg). הטירה נבנתה מחדש החל ב-1625 בהוראתו של הנסיך האנס אולריך פון אגנברג (Hans Ulrich von Eggenberg), ששימר רק את המגדל המרכזי של המבנה המקורי, שבו שכנה הקפלה. האנס אולריך שהמיר את דתו לנצרות קתולית, היה מקורב לקיסר פרדיננד השני, ונחשב לאחד המדינאים הבולטים בראשית המאה ה-17 באימפריה הרומית הקדושה. ב-1621 הוא מונה למושל שטיריה ולאחר מכן לנסיך קיסרי ולדוכס קרומאו שבבוהמיה. לשם הקמת הטירה מחדש, שכר אגנברג את שירותיו של האדריכל האיטלקי ג'ובאני פייטרו דה פומיס (Giovanni Pietro de Pomis), אשר הושפע מסגנונו של ארמון אל אסקוריאל שליד מדריד. דה פומיס פיקח באופן אישי על עבודות הבנייה עד מותו ב-1633, ואז מונה אדריכל המצודות ההולנדי לורנס ואן דה סיפה (Laurenz van de Syppe) להחליפו. שנה לאחר מכן, ב-1634, הופקד המשך העבודות בידיהם של האיטלקים פייטרו ולנגרו (Pietro Valnegro) ואנטוניו פוצו (Antonio Pozzo), אשר השלימו את המלאכה ב-1646. במהלך המחצית השנייה של המאה ה-17 המשיך הנסיך יוהאן סייפריד פון אגנברג (Johann Seyfried von Eggenberg) לפאר את הטירה בסגנון הבארוק, ובתקופה זו הושלמו כ-600 ציורי תקרת הפיאנו נובילה. שושלת אגנברג גוועה בתחילת המאה ה-18, עם מותו בלא יורש של הנסיך האחרון, ורכוש המשפחה בשטיריה עבר לידי הרוזן הרברשטיין (Herberstein), בעלה של הנסיכה האחרונה לבית אגנברג. בין השנים 1754–1763 עוצבה הטירה מחדש, הפעם בסגנון הרוקוקו. ציורי התקרות המקוריים לא שונו, אך עיטורי הקירות והריהוט הוחלפו, ותיאטרון הטירה נהרס והפך לכנסייה. לאחר שהטירה אבדה את תפקידה הרשמי במאה ה-19, היא נפתחה לביקור מבקרים החל ב-1830. משפחת הרברשטיין שמרה על הבעלות בטירה עד 1939, מועד בו מכרה אותה לממשלת מחוז שטיריה. הטירה ספגה נזקים במלחמת העולם השנייה, ולאחריה הפכה קומתה הראשונה למוזיאון בניהולו של מוזיאון יואנאום, הוותיק במוזיאוני אוסטריה.
ראשיתם של גני הטירה במאה ה-17, עת עוצבו בסגנון "הגן האיטלקי" המוקפד של הרנסאנס. הגנים עוצבו מחדש בסגנון הרוקוקו הצרפתי במחצית השנייה של המאה ה-18 ונפתחו לקהל הרחב. החל ב-1802 לבש הגן דמות של גן אנגלי, והמבוכים, השבילים הישרים והמזרקות פינו את מקומם לגן נופי טבעי. במאה ה-20 איבדו הגנים את ייחודם והפכו לפארק עירוני גרידא, אך החל ב-1993 הם עוצבו מחדש, וחלקם שונה לחלוטין, דוגמת "גן ההנאה האבודה" שהוחלף ב"גן כוכבי הלכת". בנוסף הובאו לגנים טווסים.
הטירה.
תוכנית הטירה.