יִי צִ'י היה בערך בגודל של יונה קטנה. המגלים מעריכים את משקלו כשהיה בחיים ב-380 גרם בלבד. אורכו הכללי אינו ידוע בביטחון משום שהזנב לא שרד במאובן. המגלים העריכו שהזנב דמה לזנבות שהתגלו במאובני שאר בני משפחת הסקנסוריופטריגיים - בעל שלד זנב קצר יחסית שממנו בלטו נוצות דמויות-סרט ארוכות וצרות.
הזרועות במאובן של יִי צִ'י ארוכות מאוד, ארוכות יותר אף מן הרגליים האחוריות. זאת בניגוד לשאר הסקנסוריופטריגיים ומרבית שאר הדינוזאורים המנוצים בקבוצת הפאראבס, שזרועותיהם הארוכות עדיין קצרות מעט מרגליהם האחוריות. זרועות ארוכות כאלו רומזות על התאמה לתעופה. אצבעות היד במאובן אף הן ארוכות, בייחוד האצבע השלישית הארוכה יותר מאמת היד. גם זוהי תכונה אופיינית למשפחת הסקנסוריופטריגיים, אך אצבעותיו של יִי צִ'י ארוכות אף יותר מאלו של שאר חברי המשפחה. האצבעות מצוידות בטפרים ונפרדות זו מזו, בדומה לאצבעות שאר דינוזאורים מנוצים ובניגוד לאצבעות היד המאוחות של עופות בני-ימינו.
התכונה יוצאת הדופן והמפתיעה ביותר במאובן של יִי צִ'י היא פיסת עצם או סחוס ארוכה הבולטת מפרק כף היד שלו, מאחורי האצבעות. אורכה אף גדול מאורך האצבע השלישית, וכן גדול מאורך האמה. היא דומה למבנים סחוסיים בכנפי מינים מסוימים של סנאים דואים, עטלפים ופטרוזאורים. שרידי קרום עור המופיעים במאובן מתוחים בין פיסה זו לאצבעות. נראה שפיסת העצם סייעה למתיחת קרום העור באופן שיצר כנף הדומה לכנף עטלף. הקרום לא השתמר במלואו ולכן לא ברור עדיין מה הייתה צורת הכנף המדויקת, ובפרט האם וכיצד התחבר קרום העור לעצם הזרוע ולגוף.
הגולגולת של יִי צִ'י דומה לגולגולות של שאר מיני הסקנסוריופטריגיים - קצרה יחסית ובעלת מקור קצר שבקצהו הקדמי שיניים קטנות וחדות. המאובן מראה בבירור שהראש היה מכוסה בציצית נוצות צפופה, ונוצות רבות וצפופות נראות גם על הצוואר, הגוף, הזרועות והרגליים. נוצות אלו שימשו ככל הנראה לבידוד תרמי ואולי כנוצות תצורה וקישוט, אך לא לתעופה מכיוון שכולן "דמויות מכחול" וחסרות את הקולמוס המרכזי החזק המאפיין את אברות התעופה של ארכאופטריקס, מיקרורפטור ועופות מעופפים בני-ימינו.
כמו אצל אנכיאורניס ומיקרורפטור, צבעי הנוצות של יִי צִ'י פוענחו באמצעות בדיקה מיקרוסוקופית שלהן והשוואת המלנוזומים - אברוני תא המכילים את הצבען מלנין - למלנוזומים שבתאי הנוצות של עופות בני-ימינו. נמצא שרוב הנוצות היו כהות או שחורות, אך מלנוזומים הטיפוסיים לצבעי חום וצהוב נמצאו בנוצות הראש והזרועות.
אורח חיים.
בדומה לשאר בני משפחת הסקנסוריופטריגיים, משערים שיִי צִ'י היה שוכן עצים שנעזר באצבעותיו הארוכות לטיפוס. קשה להסיק מה היו יכולות התעופה של יִי צִ'י, משום שלא ניתן עדיין לשחזר במדויק את גודלו וצורתו של קרום העור ששימש אותו ככנף. המגלים הציעו מספר אפשרויות שונות לתנוחתה של פיסת העצם שמתחה את קרום העור, שמהן נובעות אפשרויות שונות לרוחבה של הכנף סמוך לזרוע ולגוף, וכתוצאה מכך חישובים שונים לעומס הכנף של יִי צִ'י. בכמה מאפשרויות אלו עומס הכנף המתקבל דומה לזה של עופות מעופפים ועטלפים בני ימינו, וכמוהם היה עשוי לאפשר ליִי צִ'י תעופה בטפיחות כנף פעילות. לעומת זאת, האפשרויות המוליכות לעומסי כנף גבוהים יותר פירושן שיִי צִ'י היה מסוגל רק לדאות מענף גבוה לענף נמוך יותר או לקרקע, בדומה לסנאים דואים בני ימינו.
אבולוציה.
המגלים סיווגו את יִי צִ'י למשפחת הסקנסוריופטריגיים, משפחה קדומה יחסית של דינוזאורים תרופודים זעירי-גוף מקבוצת פאראבס. הסנקסוריופטריגיים קרובים מאוד לקבוצת האביאלאה, הכוללת את הארכאופטריקס ואת העופות, אך על פי המיון המעודכן ביותר הם מהווים קבוצה אחות.
למרות סיווגו מחוץ לקבוצת האביאלאה, המאובן של יִי צִ'י מראה התאמות מובהקות לתעופה. דינוזאורים נוספים מחוץ לאביאלאה עם התאמות מובהקות לתעופה הם בני תת-משפחת המיקרורפטוריים - מיקרורפטור וצ'אנגיורפטור. מבנה הכנף של יִי צִ'י שונה גם מזה של האביאלאה וגם מזה של המיקרורפטוריים, ודומה יותר (אם כי לא זהה לחלוטין) למבנה הכנף של עטלפים ופטרוזאורים. עם זאת, נוצותיו ומבנה השלד של יִי צִ'י מראים בבירור שהוא היה דינוזאור מנוצה, ודמיונו לעטלפים ולפטרוזאורים איננו מעיד על קרבת משפחה, אלא הוא תוצאת תופעה מוכרת של אבולוציה מתכנסת. יִי צִ'י מהווה סיוע נוסף להשערה שבתור היורה והקרטיקון, קבוצות שונות של דינוזאורים מנוצים קטני גוף פיתחו תעופה מספר פעמים באופן בלתי-תלוי ובמנגנונים שונים במקצת. רק אחת מן הקבוצות הללו התפתחה בסופו של דבר לעופות בני-ימינו, בעוד ששאר הקבוצות נכחדו כולן.
המיון המפושט למטה מראה את מקומו של יִי בהתפתחות האבולוציונית יחסית לעופות ולדינוזאורים מנוצים אחרים:
טריליאן
טריליאן (באנגלית: Trillian; שמה המקורי: טרישה מארי מקמילן, באנגלית: Tricia Marie McMillan) היא דמות בדיונית בסדרת המדע הבדיוני הקומית "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", ומהדמויות הראשיות בה.
בגרסת התסכית היא מגולמת על ידי סוזן שרידן , ובגרסת הטלוויזיה היא מגולמת על ידי סנדרה דיקינסון . בסרט שנעשה על בסיס הספר הראשון בסדרת הספרים, "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" משנת 2005, מגלמת אותה זואי דשנל.
הדמות.
טריליאן נולדה בכדור הארץ כטרישה מקמילן. היא עבדה כמדענית מצליחה בתחומי המתמטיקה והאסטרופיזיקה. היא פגשה את ארתור דנט במסיבה באיזלינגטון, אך היא לא הלכה איתו אלא עם זייפוד ביבלברוקס. לאחר 6 חודשים, היא וארתור נפגשו שוב על החללית ליבת הזהב. בספר החמישי של הסדרה, "לא מזיק ברובו", טריליאן נהייתה עיתונאית מצליחה הנודדת בחלל ובזמן ומדווחת על אירועים מכל רחבי הגלקסיה עוד בטרם קרו. בשלב מסוים החליטה טריליאן ללדת ילדה מתרומת זרע מארתור דנט, ולבתם קוראים אקראית.
אימן (פירושונים)
תנועת הצופים הערביים והדרוזים בישראל
בית המדרש הרבני של צרפת
בית המדרש הרבני של צרפת (בצרפתית: L'École Rabbinique de France או Le Séminaire israélite de France, "הסמינר לבני ישראל בצרפת") הוא המוסד המרכזי ללימודי רבנות בצרפת. מושבו בפריז ברחוב ווקלן 9 ברובע החמישי. זהו מוסד פרטי לחינוך גבוה, ונמצא באחריות של הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת. הבניין נבנה בשנים 1881-1879 לפי תוכנית האדריכל אלבר פיליבר אלדרוף. בית המדרש מכין ומסמיך רבנים המאוגדים במסגרת הקונסיסטוריה.
ההתחלה בעיר מץ.
אחרי התאזרחות יהודי צרפת בשנת 1791 וההחלטות העקרוניות של הסנהדרין הגדול שכונס מיוזמת נפוליאון הראשון משנת 1807, יהדות צרפת נכנסה לעידן האמנציפציה. נכבדי הקהילה נדרשו לקדם התאמתם של האזרחים היהודים הטריים לחוקי המדינה ולדרישות החברה. בהקשר זה היו חייבים להכפיף לחוקי המשפט של המדינה את חוקי הדת היהודית, לחנך את הרבנים החדשים ברוח החינוך הדתי וההשכלה הכללית גם יחד, על מנת שיתאימו להתפתחות והאקולטורציה של הקהילות היהודיות, כדי שהשכלתם תהלום את דרישות החיים המודרניים.
אחרי דיונים רבים שהתחילו בשנת 1820, לפי החלטה מ-21 באוגוסט 1829 של הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת ולפי צו ממשלתי הוקם בעיר מץ בחבל לורן בית המדרש המרכזי של רבני צרפת (École centrale rabbinique de Metz). בית המדרש נקבע במץ, מרכז מסורתי חשוב, בלב היהדות הישנה והאדוקה עדיין של אלזס ולורן. הישיבה המקומית הגדולה הייתה אמורה להיות מוסבת למוסד מודרני. בהתאם לשאיפות הדתיות, המוסריות והפוליטיות שעמדו מאחורי הקמתו, בית המדרש היה אמור להתנתק ממסורת הישיבה המיושנת שלא כללה שום לימודי חול וששפת ההוראה בהן הייתה יהודית-גרמנית. בהתחלה התחייבה הקונסיסטוריה במץ לגייס את המורים ואת התלמידים, בעוד שהקונסיסטוריה המרכזית התחייבה לממן את המוסד ולפקח על איכות הלימודים. בית הספר נפתח רשמית ב-1 ביוני 1830 בבניין שנמצא ברחוב הארסנל מס.47.
בשנים 1905- 1831 הובטח לסמינר גם מימון על ידי המדינה, דהיינו ממלכת צרפת בימי המלך לואי פיליפ, בהתאם לצו המלכותי מ-22 במרץ 1831 הרפובליקה הצרפתית השנייה בשנים 1848–1852, הרפובליקה הצרפתית השלישית בשנים 1870–1905, והאימפריה הצרפתית השנייה בשנים 1852–1870.
בימי הקיסר נפוליאון השלישי המדינה סבסדה את בית המדרש ב-22,000, אחר כך 32,000 פרנקים לשנה.
המועמדים לרבנות נדרשו ללמוד חמש שנים ושיהיו אזרחי צרפת. במקביל למקצועות הדתיים, הם נדרשו ללמוד מקצועות כלליים כמו, השפה הצרפתית וספרותה הקלאסית, מתמטיקה, פילוסופיה והיסטוריה.