החל לימודי רפואה בשנת 1999 בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. סיים סטאז' בהצטיינות במרכז הרפואי רבין בשנת 2007. השלים התמחות בכירורגיה אורתופדית במרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי בשנת 2013, תחת ניהולם של פרופסור שמואל דקל ופרופסור משה סלעי. השלים התמחות-על באורתופדיה ורפואת ספורט באוניברסיטת טורונטו בשנת 2014.
בשנת 2015 החל עבודתו כרופא בכיר ביחידה לניתוחי כתף באיכילוב. מילא כמה תפקידים בחטיבה האורתופדית: אחראי מיון אורתופדי, אחראי מחקר ופרסום בחטיבה האורתופדית, ואחראי הוראה והתמחות. בשנת 2019 מונה לסגן בכיר למנהל החטיבה האורתופדית, בניהולו של ד"ר אמל חורי.
אופיר צ'צ'יק נשוי ואב לארבעה. מתגורר ברמת השרון.
פעילות אקדמית והוראה.
צ'צ'יק מונה לדרגת מרצה בכיר בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב בשנת 2015, ולפרופסור חבר קליני בשנת 2019.
משמש חבר ויושב ראש בוועדות מינויים בפקולטה לרפואה; מנחה לסטודנטים לרפואה בעבודות גמר לקראת תואר MD; מנחה למתמחים בכירורגיה אורתופדית בעבודות מדעי יסוד לקראת קבלת תואר מומחה; שותף בוועדת ההיגוי ובוחן פעיל בבחינות ההסמכה לקבלת רישיון מומחה של האיגוד האורתופדי.
אופיר צ'צ'יק פרסם למעלה מ-80 מאמרים בעיתונות המקצועית הרפואית והציג עבודות מחקר בכנסים בינלאומיים. בשנת 2016 הקים מרכז הכשרה לכירורגיה אורתופדית, תוך שימוש במודלים סינתטיים ושיטות סימולציה ללימוד מיומנויות כירורגיות ארתרוסקופיות. בשנת 2020 הורחבה פעילות ההדרכה והועברה למרכז לטכנולוגיה וסימולציה ע"ש ניסים דואק. כיום מציע מרכז ההכשרה קורסים לרכישה ותרגול מיומנויות בכירורגיה אורתופדית למתמחים בשנתם הראשונה להתמחות, למתמחים בשנתם השנייה להתמחות, קורסים ללימוד מיומנויות של כירורגיה ארתרוסוקפית, וקורס ללימוד מיקרוכירורגיה.
צ'צ'יק שותף בקבוצת מחקר העוסקת בחקר שיטות כירורגיות והשפעה של תרופות וחומרים על ריפוי גידים באדם ובחיות מעבדה. ממקימי מעבדת המחקר של החטיבה האורתופדית במרכז הרפואי תל אביב.
אריק בראט
אריק גוסטב בראט (בשוודית: Erik Gustaf Bratt; 1 בינואר 1916 – 13 בפברואר 2010) היה מהנדס טיס וטייס שוודי.
ביוגרפיה.
חיים אישיים.
בשנת 1937 לקח בראט קורס טיס ובשנים 1940 עד 1942 עבר בהצלחה את קורס הטיס של חיל האוויר השוודי. בראט קיבל כנפי טיס אך למרות זאת לא זכה לתפקיד מבצעי והוחזק בתור טייס גיבוי. הוא סיים את לימודיו ב-1942 עם תואר שני בהנדסה מהמכון המלכותי לטכנולוגיה של KTH. מהשנים 1942 עד 1945 הועסק בראט כמהנדס ב-Skandinaviska Aero (לימים חלק מסקנדינביאן איירליינס). משנת 1945 עד פרישתו ב-1981 הועסק כמהנדס טיס בחברת Saab AB. בשנת 1962 קודם בראט לתפקיד מהנדס ראשי, ב-1964 הפך לראש מחלקת התכנון למטוסים וב-1974 למנהל אגף.
היה אחיו של לארס בראט.
תכנון מטוסי הסאאב 35 דראקן ו-37 ויגן.
לקראת שנות ה-50, בצל המלחמה הקרה ומרוץ החימוש הגרעיני קבעה שוודיה מדיניות נייטרלית שבה לא תיקח אף צד או תצדד באחד משני הגושים, אך גם תקיפה. נקבע שהמדינה לא תאפשר חדירות של מפציצים אטומיים משני הצדדים למרחבה האווירי; ועל כן היה צורך במיירטים על-קוליים מהירים ובעלי מוכנות גבוהה שיהיו מסוגלים להגיע לטווח יירוט בזמן קצר. בספטמבר 1949 הזמין חיל האוויר השוודי מיירט על-קולי בעל כנפי דלתא משולשות.
לדגל נקראה חברת Saab AB (מקבוצת סאאב) שעיצבה את מטוס הסאאב 35 דראקן. בראט היה ראש צוות תכנון של 500 עובדי חברת סאאב, ביניהם מהנדסי הטיס: ברטיל דילנר, הרמן בהרבוהם, איינר ברגסטרום ואולוף יונגסטרום. הפרויקט כלל פיתוח חלקי מפתח ביכולת הטיסה העל-קולית השוודית ורעיון כנפי הדלתא.
בשנת 1955, היה צורך לפתח מיירט חדש שיחליף את מטוס הקו השני, הסאאב 32 לאנסן; אך בסוף, לאחר שיקולים מסוימים, הוחלט שזה יחליף דווקא את הדראקן החדיש יותר.
בשנת 1961 נתנה הממשלה אור ירוק לפרויקט. שנתיים לאחר מכן, ב-1963 סיימו בראט וסאאב את העיצוב האווירונדינמי למטוס. ב-1967 ביצע המטוס את טיסת הבכורה הראשונה שלו וב-1971 נכנס לשירות מבצעי.
הוקרה.
בשנת 1972 הועטר בראט במדליית תולין בזהב מטעם האגודה השוודית לאווירונאוטיקה.
בשנת 1984 הועמד לתפקיד דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת לינשפינג. ב-2002 היה לחבר כבוד של אגודת התעופה ההיסטורית השוודית.
חדוד אל-עאלם
חֻדוּד אל-עאלם (בערבית: حدود العالم, מילולית: גבולות העולם) הוא ספר גאוגרפיה שנכתב בשנת 982 על ידי מחבר שזהותו עלומה. הספר נכתב בג'וזאן (צפון אפגניסטן של היום) והוקדש לשליט השושלת הפריע'ונית , אבו אל-חארת' מחמד בן פריע'ון . הספר מתאר את העולם הידוע באותה תקופה. המחבר חילק את העולם לשלושה אזורים: אסיה, אירופה, ו"לוב" (אפריקה).
הספר הוא חלק מכתב יד נרחב יותר שכולל גם העתק של ה"ג'האן נאמה" (ספר העולם) מאת מוחמד בן נג'יב בכראן, חיבור קצר על מוזיקה, וג'אמע אל-עולום (אוסף הידע) מאת פח'ר א-דין א-ראזי. לאחר הקדמה בה מופיע תיאור כללי של העולם, הכולל הכרה בכך שהוא עגול, המחבר כותב בתמצות על 45 ארצות שונות. המחבר לא ביקר בארצות אלו, אלא מסתמך על כתביהם של אחרים אשר שמם לא צוין בספר. הספר עוסק בעיקר בהיבטים הגאוגרפים של הארצות שעליהן הוא כותב - הרים, נהרות, מדבריות, ימים, וערים, אך גם עוסק בתיאור העמים, מנהגיהם, ומצבם הפוליטי.
המזרחן הרוסי אלכסנדר טומנסקי , שתחום התמחותו היה אוריינטליזם, מצא כתב יד עם עותק של הטקסט בשנת 1892 בבוכרה. עותק זה הוכן במקור על ידי הכרונוגרף הפרסי אבו ל-מואייד עבד אל-קיום בן חוסין בן עלי אל-פארסי בשנת 1258. מהדורת פקסימיליה יצאה לאור ב-1930 על ידי ואסילי ברטולד . התרגום לאנגלית הראשון שפורסם לכתב בוצע בשנת 1937 על ידי ולדימיר מינורסקי.
המלך הרועה
המלך הרועה (באיטלקית: Il re pastore; בגרמנית: Der König als Hirte) היא אופרה מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט משנת 1775. הלברית האיטלקית נכתבה על ידי המשורר והליברטיסט פייטרו מטסטאזיו (Pietro Metastasio), ונערכה על ידי הכומר ג'מבטיסטה וארסקו (Giambattista Varesco). האופרה בשתי מערכות והועלתה בזלצבורג ב-23 באפריל.
תולדות האופרה.
האופרה המלך הרועה הוזמנה על ידי הרוזן הארכיבישוף הירונימוס יוזף פון קולורדו מזלצבורג (1732–1812) (Hieronymus Joseph von Colloredo) לכבוד ביקורו הקרוב בעיר של הארכידוכס מקסימיליאן. מקסימיליאן היה בנם הצעיר של מריה תרזה ופרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מלותרינגיה ולאחר מכן הפך לארכיבישוף של קלן ולבישוף של מינסטר.
מוצרט קיבל את ההזמנה בתחילת האביב של 1775 והאורח היוקרתי היה צפוי להגיע באפריל. מכיוון שלא היה הרבה זמן להלחין, היה צריך לקצר את הלברית של מטסטאזיו. בבכורה ניצח המלחין בעצמו. מעט נותר בכתובים על קורות היצירה לאחר מכן. היא הוצגה שוב בזלצבורג רק ב-1906 ולאחר מכן במינכן באותה השנה. האופרה הוצגה שוב בדסאו ב-1933, כאשר זיגפריד אנהייסר ( Siegfried Anheisser) תרגם את הלברית לגרמנית.
הובלת הלחן של האופרה והתיזמור מייצגים התקדמות משמעותית בסגנון הלחנת האופרות של מוצרט. ברצ'יטטיבים ניתן כבר למצוא רצפי צ'מבלו, ומוצאים באופרה חלקי מבוא קצרים במקום האקורדים הרגילים. סולו הכינור, כמו גם החליל והאבוב ממלאים תפקיד משמעותי במספר מקרים, בליווי האריות. בנוסף להרכבן של תזמורות של אותה עת, השימוש בקרנות אנגליות היה חידוש. כמו כן יש גם הרבה יותר אלמנטים וירטואוזיים בשירת האריות מבאופרות קודמות של המלחין.
עלילה.
מערכה 1.
אליסה, למרות הרקע האצילי שלה, אוהבת את אמינטס, שחי את חייו כרועה פשוט. היא שמחה לבקר את אהובתה ולספר לו שאמה הסכימה שתינשא לו. אלכסנדר מוקדון הביס והרג בקרב את סטראטוס, עריץ צידון, שכבש בעבר את כס המלכות שלא כדין לאחר שהדיח את אלסאוס מהשלטון. המלך הבריח את בנו כשעוד ;היה ילד, כך שאמינטאס לא יודע דבר על מוצאו המלכותי. אלכסנדר מוקדון מחליט לבקר את הצעיר במסווה בחברת אגנור. ההתנהגות והגישה האצילית של אמינטס משכנעת אותו שהוא באמת רואה מולו זרע מלכותי. כשהם חוזרים לארמון, אגנור מעוכב על ידי רועת צאן שהיא לא אחרת מאשר טמיריס, בתו של סטראטוס ואהובתו של אגנור. הגבר מייעץ לה לחשוף את זהותה לאלכסנדר מוקדון, אך הנערה מסרבת לעשות זאת, וכך עליהם להיפרד. אליסה משיגה בינתיים גם את הסכמת אביה לנישואיה עם אמינטס. היא מבשרת בשמחה את החדשות הטובות לאהובתה כאשר אגנור מפריע להם ומעביר את הזכות המלכותית לאמינטאס. הוא מגלה לו כי אמינטאס למעשה אבדולונימוס, השליט החוקי של צידון, וכי אלכסנדר מוקדון מבקש שאכן יעלה על כס המלוכה בצידון, לה הוא זכאי. הוא גם מגלה לאמינטאס שאביו הורה בזמנו שבנו יובא בסוד מוצאו רק כאשר איש ראוי יגלה לו אותו. האושר של אליסה אינו יודע גבול. היא מציעה לדחות את החתונה, שכן המשימה החשובה ביותר כעת של אהובה היא לארגן מחדש את מדינתו.
מערכה 2.