זטא בירכתי הספינה
היום הלבן
היום הלבן (מיפנית: ホワイトデー) הוא חג האהבה שנוסד ביפן ב-1978.
היום הלבן נחוג ב-14 במרץ, חודש לאחר יום ולנטיין. החג נחוג בעיקר ביפן, קוריאה הדרומית וטאיוואן.
היום הלבן ביפן.
ביפן חוגגים את יום ולנטיין בכך שנשים מביאות מתנות שוקולד לגברים, כהבעת אהבה, מתוך נימוס או מתוך אילוץ חברתי. את השוקולד קונים בחנות או בהכנה ביתית, כשהאחרון מסמל למקבל שהוא בחיר לבה. ביום הלבן מתהפכים התפקידים: גברים שקיבלו "הוֹנְמֶאִי-צ'וקו" (本命チョコ, "שוקולד אהבת אמת") או "גירי-צ'וקו" (義理チョコ, "שוקולד חובה") ביום הלבן מחזירים את הטובה ומעניקים מתנות לנשים. על פי המסורת, המתנות שמעניקים ביום הלבן הן עוגיות, תכשיטים, שוקולד לבן, הלבשה תחתונה לבנה, ומרשמלו. לעיתים משתמשים בביטוי סָאנְבָּאי גָאֶשׁי (三倍返し, "להחזיר פי שלושה") על מנת לתאר את הנוהג לפיו על שווי המתנה ביום הלבן להיות פי שלושה משווי המתנה שניתנה ביום ולנטיין.
מקור החג ומנהגים.
ישנן מספר תאוריות למקורו של היום הלבן. אחת מהן מספרת שבשנת 1965 מפעל לייצור מרשמלו הציע לגברים להחזיר תמורה לשוקולד ולשאר המתנות שהם קיבלו ביום ולנטיין ולהביא בתורם מרשמלו לנשים. מאותו זמן היום נקרא יום המרשמלו (Marshmallow Day).
לאחר מכן, המפעלים שמו לב שהם יכולים להרוויח בזכות מסורת זו, הם הציעו לגברים לקנות שוקולד לבן. במקור, המתנה שהוענקה על ידי הגברים היה בצבע לבן, לכן יום זה נקרא היום הלבן. מסורת זו השתנתה וכיום המתנות הנפוצות הם בגדים ותכשיטים.
למתבגרים יש מסורת שונה. הבנים מעניקים סרט לבן לאהובת לבם גם אם היא לא הביאה להם מתנה ביום ולנטיין. אם בסוף היום הלבן בנות אלו שמו את הסרט (על השיער, זרוע או תיק) זה הראה שהן מרגישות את אותן הרגשות כלפי מעניק המתנה.
פוארטו בקריסו מורנו
פּוּאֵרְטוֹ בָּקֵרִיסוֹ מוֹרֵנוֹ (בספרדית: Puerto Baquerizo Moreno) היא עיר הבירה של מחוז גלאפגוס באקוודור, הכולל את קבוצת איי גלאפגוס. העיר שוכנת בקצהו הדרומי של האי סן קריסטובל ששטחו 558 קילומטרים רבועים וגובהו המרבי 730 מטרים. בעיר כ-5,600 תושבים, רובם דייגים, והיא השנייה בגודלה באיי גלאפגוס.
העיסוקים העיקריים בעיר הם דיג, תיירות וחקלאות. העיר נקראת על שם אלפרדו בקריסו מורנו, שהיה נשיא אקוודור שלוש פעמים.
על-ענק צהוב
על-ענק צהוב הוא כוכב על-ענק, על פי רוב בסיווג ספקטרלי F או G, אשר התפתח מן הסדרה הראשית ונעשה בהיר הרבה יותר מכוכבי הסדרה הראשית בעלי סיווג ספקטרלי דומה. על-ענקים אלה פחות גדולים מעל-ענקים אדומים וגם יותר נדירים, אבל בשל בהירותם הגדולה ניתן לראותם ממרחק גדול ולצפות בחלקם ללא אמצעי עזר אופטיים - למשל, כוכב הצפון. כוכבים אלה הם במקרים רבים משתנים קפאידיים, ובכלל זה δ בקפאוס. בגלקסיית אנדרומדה נתגלו 16 על-ענקים צהובים.
לכוכבים אלה טווח צר של טמפרטורה שנקבע כתוצאה מהסיווג הספקטרלי שלהם, החל מ-4,000 ועד 7,000 מעלות קלווין, בעוד עוצמת ההארה שלהם היא החל מפי 1,000 מהשמש ועד לפי 100,000 מהשמש. לפיכך, על-ענקים צהובים הם גדולים משמעותית מהשמש, מ-30 רדיוס שמש ועד כמה מאות רדיוסים שמש. המסה משתנה מאוד, החל מפחות ממסת שמש ועד 20 מסות שמש ואף יותר.
התפתחות.
כוכבי הסדרה הראשית עם מסות של מעל 8 מסות שמש הם כוכבים חמים מסוגים ספקטרלים B ו-O והם מכלים את המימן שבליבתם במהירות. כאשר אוזל המימן בליבת הכוכב מתחילים הכוכבים להתנפח ולהתקרר והופכים לתת-ענקים כחולים, לענקים כחולים או לבנים ואז לענקים צהובים או לעל-ענקים צהובים ולבסוף לעל-ענקים אדומים. מכיוון שהשלב בו הכוכבים הם על-ענקים צהובים הוא קצר יחסית, כוכבים אלה נדירים למדי, אך בשל עוצמת ההארה שלהם ניתן לראותם ממרחקים גדולים. לעיתים, על-ענקים אדומים הופכים בשל שינויים בקצב יצירת האנרגיה בתוכם לעל-ענקים כחולים וחלקם הופכים חזרה לעל-ענקים אדומים. מעבר זה הוא הדרגתי ובמהלכו הכוכבים עוברים דרך הסוגים הספקטרלים השונים כך שבחלק מזמן המעבר הם שוב על-ענקים צהובים. כוכבים שמסתם אינה מספיקה כדי ליצור סופרנובה מסיימים את חייהם כננסים לבנים כאשר המעבר מעל-ענק אדום לננס לבן עשוי לעבור שוב דרך על-ענק צהוב.
על-ענק לבן
על-ענק לבן הוא כוכב על-ענק, בסיווג ספקטרלי A, אשר התפתח מן הסדרה הראשית ונעשה בהיר הרבה יותר מכוכבי הסדרה הראשית בעלי סיווג ספקטרלי דומה.
על-ענקים אלה פחות גדולים מעל-ענקים אדומים או צהובים וגם יותר נדירים וקיימים מעט מאוד מהם שניתנים לצפייה ללא אמצעי עזר אופטיים - למשל, דנב. בדומה לעל-ענקים כחולים, חלקם הם כוכבים משתנים שמסווגים כ-משתנה α בברבור (על שמו של דנב). בהתאם לסיווג הספקטרלי, הטמפרטורה שלהם נעה בין 7,500 ובין 9,500 קלווין, בעוד עוצמת ההארה שלהם היא החל מפי 1,000 מהשמש ועד לפי 100,000 מהשמש. רדיוסם נע מעשרות רדיוסי שמש ועד כמה מאות רדיוסי שמש. המסה משתנה מאוד, החל ממספר מסות שמש ועד לעשרות מסות שמש.
התפתחות.
כוכבי הסדרה הראשית עם מסות של מעל 8 מסות שמש הם כוכבים חמים מסוגים ספקטרלים B ו-O והם מכלים את המימן שבליבתם במהירות. כאשר אוזל המימן בליבת הכוכב מתחילים הכוכבים להתנפח ולהתקרר והופכים לתת-ענקים כחולים, לענקים כחולים או לבנים ואז לענקים צהובים או לעל-ענקים צהובים ולבסוף לעל-ענקים אדומים. הכוכבים המסיביים שביניהם יכולים להפוך גם לעל-ענקים לבנים בתהליך זה, לפני שיהפכו לעל-ענקים צהובים. לעיתים, על-ענקים אדומים הופכים בשל שינויים בקצב יצירת האנרגיה בתוכם לעל-ענקים כחולים, וחלקם הופכים חזרה לעל-ענקים אדומים. מעבר זה הוא הדרגתי ובמהלכו הכוכבים עוברים דרך הסוגים הספקטרלים השונים כך שבחלק מזמן המעבר הם על-ענקים לבנים.
תסמונת פאטו
דוד ויצטום
דוד וִיצְטוּם (נולד ב-17 בינואר 1948) שימש מגיש ועורך חדשות בטלוויזיה וברדיו. זוכה פרס סוקולוב לתקשורת האלקטרונית לשנת 2009.
ביוגרפיה.
אביו, יעקב ויצטום, עלה לארץ ישראל מברלין, גרמניה. הוא ואחיו, דודו של דוד ויצטום, היו היחידים ממשפחתם הגדולה ששרדו בשואה. אמו הייתה מתילדה פריש, שמשפחתה הגיעה מרוסיה לצ'רנוביץ שבאוקראינה ומשם עלתה לישראל. הוריו נישאו בתל אביב.
כשהיה ויצטום בגיל שנתיים עברה המשפחה לשכונת אחוזה על הכרמל בחיפה. הוא למד בבית הספר הריאלי, ובמקביל למד מוזיקה בקונסרבטוריון של חיפה, ונגינה על צ'לו אצל עוזי ויזל בתל אביב ונתן אלמוסנינו בחיפה. ויצטום ניגן ברביעיית מיתרים בהדרכת פרופ' צבי רוטנברג. ב-1964 הצטרף לתזמורת הגדנ"ע, ויצא עמה שלוש פעמים למסעות קונצרטים בחו"ל. ב-1964 יצאה התזמורת לחודשיים בארצות הברית ובקנדה; ב-1966 יצאה התזמורת לבלגיה, צרפת והולנד, שם זכה ויצטום עם שאר הנגנים בנבל של מלכת הולנד, יוליאנה; ובשנת 1967, בעקבות מלחמת ששת הימים, יצאה התזמורת למסע ארוך באירופה ובאמריקה, יחד עם הקומיקאי האמריקני-היהודי דני קיי. בנוסף לנגינתו בתזמורת היה ויצטום צ'לן בתזמורת הקאמרית חיפה בניצוחה של דליה אטלס, והשתתף כמלחין בשבוע המוזיקה הישראלית בשנות לימודיו בבית הספר.
בשנים 1966–1969 שירת ויצטום שירות חובה בצה"ל כמטאורולוג בחיל האוויר. את שירות המילואים עשה כבמאי סרטים, מרצה ושדר בטלוויזיה.
בשנים 1969–1972 למד ויצטום לתואר ראשון ביחסים בינלאומיים ומדע המדינה באוניברסיטה העברית. לאחר שסיים את התואר למד בקולג' אירופה בברוז', בלגיה לתואר בלימודים אירופיים גבוהים, וסיים ב-1974. בין 1974 ל-1977 למד לתואר בפילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד באנגליה. ויצטום למד גם במגמת תאורטיקנים באקדמיה למוסיקה בירושלים.
ב-1971 עבד כעורך וככתב בחדשות קול ישראל, ובזמן לימודיו בחו"ל שימש ככתב פרילאנסר בבלגיה ובריטניה. בשובו לישראל ב-1977 שימש כעורך "יומן השבוע" ברדיו, בהגשת יצחק רועה. תוכנית זו זכתה בפרס מנהל הרדיו. ויצטום ערך גם תוכניות מוזיקה קלאסית ומהדורות חדשות. בין 1982 ל-1985 שימש ככתב רשות השידור באירופה; הוא שידר מבירות אירופה השונות, כולל במוסקבה, שם היה במאי 1985 הכתב הישראלי הרשמי הראשון שקיבל אשרת כניסה ורשות לדווח.
עם שובו לישראל עבר לטלוויזיה הישראלית, שם שימש בשנים 1987–1991 כעורך בחטיבת החדשות וכיוצר, עורך ומגיש התוכנית "רואים עולם" (ששודרה לראשונה ב-20 באוגוסט 1988); התוכנית זכתה פעמיים בפרס "תפוח הזהב" של רשות השידור, כתוכנית האהובה ביותר על צופי הטלוויזיה בתחום החדשות. ב-1987 כתב בשבועון "כותרת ראשית". בשנים 1991–1994 שימש כפרשן לענייני חוץ בעיתון "ידיעות אחרונות" וכשדר טלוויזיה בתוכניות שונות מערוץ 2 הניסיוני דאז ועד למגיש "ערב חדש".
כמו כן ביים סרטים תעודיים. בין היתר, השתתף ביצירת סדרת הטלוויזיה "פה-לן-יה" – אלף שנות יהדות פולין, כמגיש ומראיין, עם הבמאי אמנון טייטלבאום. הוא ביים גם סרטים תיעודיים אחרים, ובהם שניים בנושא היהודים עולי גרמניה (ה"ייקים") בישראל, והסרטים "לעצור את הרגע החולף" ו"נהריאדה", בהפקת המוזיאון לתולדות היהודים דוברי הגרמנית בתפן. בשנת 1994 שב ויצטום לטלוויזיה כעורך ומגיש תוכניות חדשות, ולאחר חודשים מספר יצר בצוותא עם עמנואל הלפרין את התוכנית "מהיום למחר", שאותה ערך והגיש, ובמקביל שימש כעורך ושדר בחטיבת החדשות, פרשן לעניינים אירופיים, וכעורך תוכניות כ"העולם בעיני עצמו" (דוקומנטציה מן העולם) ו"אופרה אחרת", תוכנית תרבות. החל משנת 2000 הוא מגיש את התוכנית "גלובוס", אותה עורך אורן נהרי.