הרחוב קרוי על שם רבי יהודה הלוי. הרחוב מתחיל בשכונת נווה צדק בדרום מערב ומסתיים בפינת הרחובות אבן גבירול ומרמורק. בעבר, גם חלקו הדרומי של רחוב אבן גבירול נקרא יהודה הלוי ושמו בקטע הקיים כיום שוּנה בשנות ה-50 ונקרא על שמו של שלמה אבן גבירול, אף הוא מגדולי שירת ימי הביניים של יהדות ספרד. הרחוב היה הדרומי ביותר שחצה את רחוב הרצל, רחובה המרכזי של אחוזת בית ומעבר לשורת הבתים הדרומית שלו עברה מסילת הרכבת יפו–ירושלים. בית מס' 25 ברחוב, בית ראובן ורבקה סגל, ממייסדי תל אביב, הוא הבית הראשון שנבנה באחוזת בית.
ברוב אורכו מקביל הרחוב לשדרות רוטשילד, והוא מחולק לכמה קטעים בעלי אופי שונה:
תחילת הרחוב בשכונת נוה צדק המאופיינת בבנייה נמוכה; אזור המע"ר, בו משולבים בתים נמוכים משנות ה-20 עם מגדלי משרדים; אזור רחוב הרכבת אליו הוא משיק וצפון מזרח הרחוב בו הוא חלק מן העיר הלבנה ומשכונת לב תל אביב.
יותר מכל מזוהה הרחוב כמרכז הבנקאות בישראל, משום שלאורך חלקו הדרום-מערבי שוכנים משרדי ההנהלה הראשית של שלושת הבנקים הגדולים: בנק לאומי, בנק הפועלים ובנק דיסקונט לישראל. המחשה לכך ניתנה בדבריו של אברהם בורג: "מרחוב יהודה הלוי בתל אביב קל לסגור מפעל בחצור הגלילית".
בקטע שבין פינת רחוב אלנבי לפינת בצלאל יפה בנוי הרחוב בצדו הצפוני בלבד ומדרום הוא משיק לרחוב הרכבת ומתחבר אליו באחד מן הצמתים הגדולים שבמרכז העיר. באזור זה עברה בעבר מסילת הרכבת יפו–ירושלים שהמשכה המערבי הגיע לתחנת הרכבת יפו, שנסגרה בראשית מלחמת העצמאות. קטע המסילה שעבר ברחוב פורק בראשית 1950. במקום בו נמצא כיום חניון בית הדר (עליו עתידים לקום מגדלים נוספים) פעלה תחנת הרכבת תל אביב דרום עד 1970. בשנה זו, עם העברת התחנה אל מחוץ לעיר, נסגר בניין התחנה ונהרס, והשריד האחרון של המסילה באזור זה הוא בית המכס שהוכרז כמבנה לשימור. מפגש הרחובות יהודה הלוי והרכבת הוא גם משולש גבולות בין רבעים 5, 6 ו-8 של העיר.
בהמשך הרחוב, בנקודת המפגש שלו עם רחוב לינקולן, שוכן המרכז למיפוי ישראל ומיד לאחריו נמצא מתחם קריית ספר.
תנועת כלי הרכב ברחוב חד-סיטרית לכל אורכו, מכיוון רחוב אבן גבירול לעבר שכונת נווה צדק. בסדרת הטלוויזיה שמש האימפריה של שמש נמצאת בבנין מספר 93, בצומת עם רחוב נחמני.
אמירות
אמירות (מערבית: إمارة, אימארה וברבים: إمارات, אימאראת) היא שטח אדמה פוליטי אשר נשלט על ידי אמיר בסגנון שושלת ערבית מונרכית. לדוגמה, איחוד האמירויות הערביות מהווה מדינה פדרלית אשר מורכבת משבע אמירויות שכאלה. כל אחת מהן מנוהלת על ידי אמיר. תואר האמיר עובר בירושה לבן המשפחה שהוא יורש העצר. שבע האמירויות האלה יוצרות את מועצת האלקטורים לבחירת הנשיא וראש ממשלת הפדרציה.
כיום רוב האמירויות נעלמו, אם בכך שהשתלבו לתוך מדינה גדולה יותר ואם על ידי שינוי סגנון השליטה בהן לשלטון של מלך או סולטאן, ומדינות כדוגמת איחוד האמירויות הפכו לנדירות, וכיום קיימות בעולם שלוש מדינות כאלו.
המונח אמירות בשפה הערבית לעיתים מוכלל כדי לציין כל סוג של פרובינציה מדינית הנשלטת על ידי אדם מהמעמד השולט, במיוחד כאשר מדובר באדם מהמשפחה המלכותית, כדוגמת הממשל בערב הסעודית. מקור המילה אמירות הוא במושג "אמיר", תואר אצולה או כבוד ערבי הנגזר מהשורש הערבי א.מ.ר. (أمر), "מפקד".
משאב מערכת
במחשבים, משאב, משאב מערכת או משאב מחשב (באנגלית: System resource) הוא כל רכיב פיזי או וירטואלי במחשב המוגבל בזמינותו. כל רכיב המחובר למחשב הוא משאב וכך גם כל רכיב פנימי.
ניהול משאב מערכת.
קיימות מספר אפשרויות לניהול משאב מערכת:
שערוריה
נורמאליות
הידור לאחור
יוליוס אנטוניוס
יוסי קוצ'יק
יוסי קוצ'יק (נולד ב-14 בנובמבר 1951 בישראל) הוא פעיל ציבור ואיש עסקים ששימש כמנכ"ל משרד ראש הממשלה בתקופת כהונתו של אהוד ברק כראש הממשלה.
ביוגרפיה.
בין השנים 1970 ל-1975 שירת בחיל האוויר והשתחרר בדרגת סרן. בין 1978 ל-1980 שימש כיועץ פוליטי לחבר הכנסת יגאל אלון. בשנת 1988 שימש כמנכ"ל משרד הקליטה וכסמנכ"ל למינהל במשרד הבריאות בין 1989 ל-1991. בין השנים 1991 ל-1994 שימש כראש משלחת העלייה בצפון אמריקה. ב-1994, שימש בו זמנית גם כראש המשלחת של הסוכנות היהודית בצפון אמריקה. בין השנים 1994 ל-1999 שימש כממונה על השכר במשרד האוצר. באפריל 1999 עזב את משרד האוצר ומונה לסמנכ"ל בנק דיסקונט, וביולי אותה שנה חזר שוב לשירות המדינה כמנכ"ל משרד ראש הממשלה
שימש כמנכ"ל המשרד תחת ראש הממשלה אהוד ברק, לאורך כהונתו בין השנים 1999 ל-2001. לאחר הפסדו של ברק בבחירות עבר לפעילות עסקית. בין השאר שימש כיו"ר חברת כוח האדם מנפאואר וכיו"ר חברת נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים, האחראית על פרויקט המערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב. לקראת הבחירות לכנסת ה-18 הצטרף לתנועה החדשה שרצה ברשימה משותפת עם מפלגת מרצ. לאחר הבחירות לכנסת ה-19 מונה לעמוד בראש צוות המשא ומתן הקואליציוני של מפלגת "התנועה".
בעל תואר ראשון במדע המדינה ויחסים בינלאומיים ותואר שני במינהל ציבורי, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
חבר בהנהלת המכון הישראלי לדמוקרטיה.
ביוני 2017 מונה לעמוד בראשות הוועדה לבחינת סמכויות הנהלת משרד האוצר.
בעלים של "קוצ'יק יזמות ניהול וייעוץ בע"מ" שמתמחה בתחום הסכמי שכר ועבודה, שותף עם מירב פרסי צדוק בתחום האסטרטגיה התקשורתית.
חבר דירקטוריון ביטוח ישיר וחבר בוועדה המייעצת בישראל של קרן וקסנר.
נשוי לנירית ואב לשלושה, מתגורר בהרצליה.
ז'רום בונפרטה
ז'רום בונפרטה (בצרפתית: Jérôme Bonaparte, בקורסיקנית: Girolamo Buonaparte); 15 בנובמבר 1784 - 24 ביוני 1860) הוא הצעיר מבין אחיו של נפוליאון בונפרטה, ומי שהיה מלך וסטפאליה, הנסיך הראשון של בית מונפור ומרשל של צרפת.
ביוגרפיה.
ז'רום נולד באז'אקסיו שבקורסיקה והיה ילד בן 9 כשמשפחתו מצאה מקלט בצרפת. הוא התגייס לצי הצרפתי וב-1800 קיבל דרגת סגן. הוא לקח חלק במשלחת העונשין להאיטי ולאחר מכן הגיע לארצות הברית ונשא לאישה אמריקאית קתולית שילדה לו בן, ז'רום נפוליאון בונפרטה. עוד לפני הלידה תבע ממנו אחיו לעזוב את אשתו ולשוב לצרפת ובסופו של דבר עשה כמצוותו ולאחר שחזר נישא, ב-1807, לקתרינה, נסיכת וירטמברג (נישואיו הקודמים לא בוטלו, למרות מאמצי נפוליאון), בתו של פרידריך הראשון, מלך וירטמברג. ז'רום קבע את קאסל כבירתו והתיישב בה עם רעייתו החדשה. לזוג נולדו שני בנים, ז'רום נפוליאון שארל בונפרטה ונפוליאון ז'רום ז'וזף שארל בונפרטה (שכונה פלון פלון) שזכה לתואר נסיך נפוליאון ולאחר מהפכת 1848 היה נציג קורסיקה בפרלמנט הצרפתי ובת, הנסיכה מתילדה בונפרטה.
ב-7 ביולי 1807, מיד לאחר חתימת חוזה טילזיט, מינה נפוליאון את ז'רום, למלך על ממלכת וסטפאליה, מדינה מלאכותית, שהורכבה מטריטוריות גרמניות שונות שהיו בשליטה צרפתית.
ז'רום בונפרטה נפטר ביוני 1860 נקבר בארמון האינווליד בפריז.
ז'רום בונפרטה והיהודים.
ז'רום בונפרטה היה סובלני בנושאי דת ועל פי החוקה שפרסם ב-15 בנובמבר 1807 כל נתיני ממלכתו היו שווים בפני החוק כשהדתות השונות קיבלו חופש פולחן על פי חוקיהן. שלושה חודשים מאוחר יותר הוציא צו מיוחד ומפורש המשחרר את 15,000 יהודי ממלכתו מכל מגבלה שנבעה מעצם היותם יהודים.
מסוף כרמלית
מסוף כרמלית הוא מסוף תחבורה ציבורית בדרום-מערב תל אביב, השוכן בין גן הכובשים מדרום לשוק הכרמל מצפון, ובין רחוב הכובשים ממערב לרחוב הכרמל ממזרח. הרחוב המרכזי החוצה את המסוף הוא רח' כרמלית. תחנות המוצא של מספר קווים שוכנות מדרום לגן הכובשים ברח' יצחק אלחנן וכן ממזרח למסוף ברח' הכרמל וממערבה לו ברח' הכובשים.
היסטוריה.
מסוף כרמלית הוקם בין השנים 1984 ל-1986 במטרה להעביר את שלל קווי האוטובוס של דן שסיימו את מסלולם בכיכר הכנסת לחניון אוטובוסים מסודר. במהלך שנות השמונים והתשעים עברו אליו קווים אחרים שחנו ברחבי העיר כמו בגן רינה, ברחוב הכרמל הסמוך למסוף, וברחוב מרכז בעלי מלאכה, במטרה לפנות את אותם מקומות מאוטובוסים חונים אשר היוו מפגעים של רעש וזיהום מצד אחד, ולא אפשרו בהם מנוחה לנהגי האוטובוס מצד שני. מהלך דומה נעשה במסוף רידינג בתחילת שנות השמונים.
שירות האוטובוסים במסוף.
מהמסוף יוצאים אוטובוסים של מספר חברות. חברת דן מפעילה קווי אוטובוס ברחבי גוש דן, מטרופולין מפעילה קווים לשרון הדרומי, קווים מפעילה קווים לקריית אונו, אור יהודה ומודיעין, ואגד עם קו לחולון.
מירון קוסטין
מירון קוסטין (ברומנית: Miron Costin, בפולנית: Miron Kostyn; 30 במרץ 1633 - דצמבר 1691 ברומאן) היה בויאר רומני, כרוניקן, משורר ודרגטור ממולדובה. אחד מחלוצי הכתיבה ההיסטורית והספרותית בשפה הרומנית.
עבודתו העיקרית - "הכרוניקה של ארץ מולדובה החל ממלכותו של ארון וודה" נועדה להמשיך את הכרוניקה של קודמו, גריגורה אורקה ולהקיף את האירועים שבין השנים 1594–1660. היא פורסמה לראשונה בשנת 1675. מירון קוסטין כתב גם בשפה הפולנית למשל "היסטוריה בחרוזים פולנים על ארצות מולדובה וולאכיה (מונטניה)", הידועה גם כ"כרוניקה הפולנית", וכמו כן "פואמה פולנית" לכבוד המלך יאן סובייסקי.
ילדות וצעירות בפולין.