קאנג'ובאל מדוברת על ידי 77,700 אנשים בהואואיטננגו בגואטמלה, ועל ידי אוכלוסיות קטנות במקומות אחרים. האזור של דוברי קאנג'ובאלאן בגואטמלה, בגלל מדיניות רצח עם במהלך מלחמת האזרחים וקרבתו לגבול מקסיקו, היה מקורם של מספר פליטים. לפיכך יש כיום אוכלוסיות קטנות שדוברות קאנג'ובאל, ג'קלטק ואקאטק במקומות שונים במקסיקו, ארצות הברית, ועקב יישוב מחדש לאחר המלחמה גם בחלקים אחרים של גואטמלה. ג'קלטק (הידועה גם בשם פופטי) מדוברת על ידי כמעט 100,000 אנשים בכמה עיריות בהואואיטננגו בגואטמלה. שפה נוספת בענף זה היא אקאטק, עם למעלה מ-50,000 דוברים בסן מיגל אקטאן ובסן רפאל לה אינדפנדנסיה.
צ'וג מדוברת על ידי 40,000 אנשים בהואואיטננגו, ועל ידי 9,500 אנשים, בעיקר פליטים, מעל הגבול במקסיקו, בעיריית לה טריניטריה, צ'יאפס, והכפרים ציסקאו וקואוטמוק. טוג'ולבאל מדוברים במזרח צ'יאפס על ידי 36,000 איש.
ענף מזרחי.
השפות והניבים הקישיים-ממאיים, המכילים שני ענפי משנה ושלוש תת-משפחות, מדוברים ברמות של גואטמלה.
קייצ'י, המהווה ענף משנה משלה בתוך משפחת השפות הקישיות-ממאיות, מדוברת על ידי כ-800,000 אנשים במחוזות דרום פטן, איזבל ואלטה ורפז של גואטמלה, וגם בבליז על ידי 9,000 דוברים. באל סלבדור ישנם 12,000 דוברים כתוצאה מהגירות שהתרחשו בזמן האחרון.
שפת האוספנטק, הנובעת ישירות מהצומת הקיצ'ינית-מאמאית, מדוברת באל-קיש ויש לה 3,000 דוברים.
בתוך ענף המשנה הקישאי, שפת המאיה הנפוצה ביותר מדוברת על ידי כ-1,000,000 מאיה-קישיים בהרי גואטמלה, באזור העיירות צ'יצ'יקסטנגו וקווצלטננגו ובהרי קוצ'ומאטאן, וכן על ידי מהגרים עירוניים בגואטמלה סיטי. המסמך המיתולוגי המפורסם של מאיה, פופול וו, נכתב בקיצ'ה מיושנת המכונה לעיתים קרובות קיש הקלאסית. תרבות הקיצ'ה הייתה בשיאה בזמן הכיבוש הספרדי. קו'מרקאג', הממוקמת ליד העיר סנטה קרוז דל קיש של ימינו, הייתה המרכז הכלכלי והטקסי שלה. השפה אשי מדוברת על ידי 85,000 איש בקובולקו וברבינאל, שתי מוניציפליות של באחה ורפז. בכמה סיווגים, למשל זה של קמפבל, אשי נחשבת לסוג של שפה קישאית. עם זאת, בשל חלוקה היסטורית בין שתי הקבוצות האתניות, בני מאיה דוברי אשי אינם רואים עצמם כקיצ'ה. את שפת הקצ'יקל מדברים כ-400,000 איש באזור המשתרע מעיר גואטמלה מערבה עד לחופו הצפוני של אגם אטיטלן. בצ'וטוג'יל יש כ-90,000 דוברים בסביבת אגם אטיטלן. שפות נוספות בענף הקיצ'יאני הן סקפולטק, המדוברת על ידי כ-15,000 איש בעיקר באל-קיש, והשפה סיפאקאפנס, שמדוברת על ידי 8,000 אנשים בסיפאקאפה, סן מרקוס.
השפה הגדולה ביותר בענף המשנה של השפות הממאיות היא מאם, המדוברת על ידי 478,000 אנשים בסן מרקוס והואואיטנגו. אוואקאטק היא השפה של 20,000 תושבים במרכז אגואקטאן, עירייה נוספת של הואואיטנגו. איקסיל (אולי אלו שלוש שפות שונות) מדוברת על ידי 70,000 אנשים באזור "משולש איקסיל" באל-קיש. טקטיטק (או טקו) מדוברת על ידי מעל 6,000 אנשים בעיריית טקטיטאן, ועל ידי 1,000 פליטים במקסיקו. על פי האתנולוג מספר הדוברים של טקטיטק ממשיך לגדול.
שפות הפוקום קשורות בקשר הדוק לליבה הקוויצ'ית, בה הן מהוות ענף משנה פוקום-ק'יצ'י בצומת הקוויצ'י-מאמי. פוקומצ'י מדוברת על ידי 90,000 איש בפורולה, באחה ורפז ובעיריות הבאות באלטה ורפז: סנטה קרוז ורפז, סן קריסטובל ורפז, טקטיקה, טמאחו וטוקורו. את פוקומאם מדברים כ-49,000 איש בכמה מקומות בגואטמלה.
ענף היוקטן.
יוקטן-מאיה (המכונה בפשטות "מאיה" לדובריה) היא שפת המאיה הנפוצה ביותר במקסיקו. כיום היא מדוברת על ידי כ-800,000 איש, שרובם הגדול נמצא בחצי האי יוקטן. היא נותרה נפוצה ביוקטן ובמדינות הסמוכות קווינטנה רו וקמפצ'ה.
שלוש השפות האחרות של יוקטן הן מופאן, המדוברת על ידי כ-10,000 דוברים בעיקר בבליז; איצה, שפה שנכחדה או עומדת להיכחד מאגן פטן בגואטמלה; ולאקנדון או לקנטום, גם היא בסכנת הכחדה עם כ-1,000 דוברים בכפרים ספורים בפאתי סלבה לקנדונה, בצ'יאפס.
ענף הווסטיקן.
ווסטק מדוברת במדינות מקסיקו וראקרוס וסן לואיס פוטוסי על ידי כ-110,000 איש. זוהי השפה השונה ביותר משפות המאיה המודרניות. צ'יקומולקלטק הייתה שפה הקשורה לוואסטק אשר דוברה בצ'יאפס, ונכחדה זמן מה לפני 1982.
מילות הלוואה של המאיה.
מספר מילות השאלה שמקורן בשפות המאיה נמצאות בשפות אחרות, בעיקר בספרדית, אנגלית וכמה שפות מסואמריקאיות שכנות. בנוסף, שפות המאיה לוו מילים, במיוחד מספרדית.
מילת הלוואה של בני המאיה היא סיגר. סיק היא המילה המאיית ל"טבק" וסיקר פירושו "לעשן עלי טבק". זהו המקור הסביר ביותר למילה סיגריה.
המילה האנגלית "הוריקן", שהיא הלוואה מהמילה הספרדית "huracán" נחשבת קשורה לשמה של אלת הסערה של מאיה, ג'ון רקאן. עם זאת, סביר להניח שהמילה עברה לשפות אירופאיות משפת הקריבאן או משפת הטאינו.
מערכות כתיבה.
הכתיב המורכב ששימש לכתיבת שפות המאיה בתקופה הטרום קולומביאנית ואשר ידוע כיום מתחריטים בכמה אתרים ארכאולוגיים של המאיה פוענח כמעט לחלוטין. הכתיב הוא שילוב בין מערכת לוגוגרפית למערכת סילבית.
בתקופה הקולוניאלית שפות המאיה נכתבו בכתב שמקורו באלפבית הלטיני; אורתוגרפיות פותחו בעיקר על ידי מדקדקים מיסיונרים. לא בכל שפות המאיה המודרניות יש אורתוגרפיות סטנדרטיות, אך שפות המאיה בגואטמלה משתמשות במערכת איות פונמית סטנדרטית המבוססת על לטינית שפותחה על ידי האקדמיה דה לאנגואס מאיה דה גואטמלה (ALMG). אורטוגרפיות לשפות מקסיקו מפותחות בימים אלה על ידי המכון הלאומי לשפות הילידים (INALI).
כתובות גליפיות.
ציוויליזציית המאיה הפרה-קולומביאנית פיתחה והשתמשה במערכת כתיבה מורכבת ומתפקדת לחלוטין, שהיא הכתיב המסו-אמריקני היחיד שניתן לומר שהוא מפוענח כמעט לחלוטין. ציוויליזציות שהוקמו מוקדם יותר ממערב ומצפון לארצות מולדה של המאיה, שהיו להן גם תכתיבים בכתובות ששרדו, כוללות את האזור זאפוטק, אולמק, והעמים דוברי הזוק בדרום וראקרוס ואזור צ'יאפס המערבי - אך הכתבים שלהם עדיין לא מפוענחים ברובם. מוסכם בדרך כלל שמערכת הכתיבה של המאיה הותאמה מאחת או יותר מהמערכות הקודמות הללו. מספר אזכורים מזהים את הכתב הלא-מפוענח של אולמק כקדום ביותר.
במהלך הפענוח של הכתב ההירוגליפי של המאיה, החוקרים הבינו שמדובר במערכת כתיבה מתפקדת לחלוטין בה ניתן היה לבטא באופן חד משמעי כל משפט בשפה המדוברת. המערכת היא מסוג המסווג בצורה הטובה ביותר, בה ניתן להשתמש בסמלים (גליפים או גרפים). יש תוספת מלאה (אף על פי שעדיין לא זוהו כל ההברות האפשריות), וסופר מאיה היה מסוגל לכתוב כל דבר בצורה פונטית, הברה לפי הברה, באמצעות סמלים אלה.
לפחות שתי שפות עיקריות של בני המאיה זוהו בבירור בטקסטים הירוגליפיים, וככל הנראה לפחות שפה אחת אחרת זוהתה. מגוון שפות ארכאיות המכונה מאיה הקלאסית מוזכרות ברוב טקסטים אלה, במיוחד בכתובות בתקופת הקלאסיקה של אזורי השפלה הדרומיים והמרכזיים. שפה זו קשורה באופן הדוק ביותר לענף הצ'ולאני של משפחת השפות, אשר צאצאיהם המודרניים כוללים את צ'ול, צ'ורטי וצ'ונטל. כתובות בשפה יוקטית מוקדמת (האב הקדמון של השפה היוקטית הטובה ביותר ששרדה) הוכרו או הוצעו, בעיקר באזור חצי האי יוקטן ומתקופה מאוחרת יותר. שלושה מארבעת קודקודי המאיה הקיימים מבוססים על יוקאטק. הוערך כי כמה כתובות שנמצאו באזור הרמות צ'יאפס עשויות להיות בשפה צלטית אשר צאצאיה המודרניים הם צלטל וצוציל. משערים כי נעשה שימוש גם בזנים ודיאלקטים אזוריים אחרים, אך הם טרם זוהו בוודאות.
השימוש והידע בכתיב המאיה נמשך עד לכיבוש ספרד של המאה ה-16 לפחות. הבישוף דייגו דה לנדה קלדרון מהארכידוכסיה הקתולית של יוקטן אסר על השימוש בשפה הכתובה, ובכך סיים את מסורת האוריינות בכתב המקומי. הוא עבד עם המתיישבים הספרדים להשמדת עיקר הטקסטים של בני המאיה כחלק ממאמציו להמיר את בני המקום לנצרות ולהתרחק ממה שהוא ראה כעבודת אלילים אלילית.
כתיב קולוניאלי.
כתיב קולוניאלי מסומן על ידי שימוש ב- c עבור / k /, k עבור / q / בגואטמלה או עבור / kʼ / ביוקטן, h עבור / x /, ו- tz עבור / ts, השימוש ב-u עבור / w /, ושימוש המשתנים z, ç, s עבור / s /. ההבדל הגדול ביותר מהכתיב המודרני, לעומת זאת, הוא בניסיונות השונים לתמלל את העיצורים המוצלחים.
באזור שנת 1550 המציא פרנסיסקו דה לה פארה אותיות ייחודיות להוצאת שפות בשפות המאיה של גואטמלה, הטרזיו וקואטרילו (ונגזרות). אלה שימשו בכל הכתיבה הפרנציסקנית שלאחר מכן, והם נראים לעיתים גם היום ומערכות דומות הותאמו למאיה. גישה אחרת, ביוקאטק, הייתה להדגיש אות או תו או להכפיל את שורש המילה.
כתיב מודרני.
מאז התקופה הקולוניאלית כמעט כל כתבי המאיה השתמשו באלפבית לטיני. בעבר אלה התבססו בעיקר על האלף-בית הספרדי ושונו בין מחברים, ורק לאחרונה התבסס אלפבית סטנדרטי. האלף-בית המקובל הראשון נוצר עבור יוקאטק מאיה על ידי מחבריו ותורמיו של הדיקיצ'ריו מאיה קורדמקס, פרויקט שביים אלפרדו באררה ווסקז ופורסם לראשונה בשנת 1980.
לאחר מכן, האקדמיה הגואטמלית לשפות המאיה, שנוסדה בשנת 1986, התאימה סטנדרטים אלה ל 22 שפות המאיה (בעיקר בגואטמלה). התסריט הוא ברובו פונמי, אך זנח את ההבחנה בין אפוסטרוף לעיצורי פליטה לבין עצירת הזוהר, כך ש- / tʼ / והרצף / tʔ / כתובים שניהם בתור tʼ.
שפות עיקריות אחרות של המאיה, בעיקר במדינת צ'יאפס המקסיקנית, כגון צוציל, צלטל, צ'ול וטוג'ולאבאל, אינן נכתבות בדרך כלל בצורה זו, ולעיתים נכתבות עם המוסכמות שתוקנו על ידי מרכז המדינה לשפה הילידית של צ'יאפאן, אמנות וספרות, אשר למשל כותב "ts" ולא "tz".