בשנת 1997 החל את לימודיו במחלקה לאמנות בבצלאל אותם סיים בשנת 2001, מאז סיום לימודיו הציג תערוכות יחיד והשתתף בתערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה. בשנת 2000 למד במסגרת חילופי סטודנטים בבית הספר של המכון לאמנות של שיקגו. בין השנים 2006–2008 למד לימודי התואר השני במחלקה לאמנות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
משנת 2003 מלמד במחלקה לאמנות בבצלאל, ומשנת 2009 במדרשה לאמנות במכללה האקדמית בית ברל.
עבודותיו.
התערוכות של אורי ניר הן סביבות הרמטיות המפגישות בין פיסול, וידאו, סאונד וטקסט. ניר עוסק במושג הזמן ובתפישות ראייה באמצעות ייצוגים של ריאליזם עתידני, של חלימה בהקיץ ושל מציאות הבזקית. כל תערוכה מושתתת על מערכת סגורה ומעגלית של רעיונות ודימויים, שמתקיימים בה נרטיבים ביוגרפיים ומדומיינים ומצבי צבירה מנוגדים - תודעתיים, פיזיים וחושיים.
טרקאי
טרקאי (בליטאית: Trakai, בפולנית: Troki, ביידיש: טראָק, טראָקע), היא עיר בליטא, הנמצאת 28 ק"מ מערבית לוילנה. היא הייתה הבירה הראשונה של ליטא. נמצאת על חצי אי ומוקפת במספר אגמים.
השם טרקאי מוזכר לראשונה בכתבי הטבטונים ב-1337. גדימינאס הגדול התאהב במקום ובנה שם מצודה. הוא קבע את המקום כמרכז שלטונו בליטא. היא קבלה זכויות עיר ב-1409.
האתר המרכזי והחשוב בטרקאי היא טירת האי הגדולה הנמצאת על אי באגם גאלבה ומחוברת לעיר בגשר עץ. הטירה עברה שיקום מסיבי שהחל ב-1980 והסתיים בתחילת שנות ה-90 עם עצמאות ליטא. במקום ישנו מוזיאון גדול עם מוצגים היסטוריים רבים. בחצר הטירה נערכים מופעים שונים.
הקראים בטרקאי.
ב-1392 הביס ויטאוטס הגדול את הטטרים. הוא הביא משפחות של קראים, יהודים וטטרים מחצי האי קרים ואפשר להם להתיישב בטרקאי ובעוד ערים בדוכסות הגדולה של ליטא. הם שימשו מעין מעמד ביניים בין האצולה והצמיתים. לאחר גירוש ספרד הגיעו יהודים נוספים לטרקאי. ב-1495 גורשו היהודים והקראים מטרקאי אבל הורשו לחזור ב-1503. בין המשפחות היהודיות בטרקאי הייתה משפחתו של הרב שלמה שוסטר רבה של לודז' ברבות הימים.
ב-1793 סופחה ליטא לאימפריה הרוסית על ידי יקטרינה הגדולה וקראים רבים עברו להתגורר בערים גדולות כמו וילנה וסנקט פטרבורג. ראש הקהילה הקראית בטרקאי שכונה "חכם" היה אחראי על קהילות הקראים בליטא, פולין ומערב רוסיה.
במלחמת העולם השנייה רצחו הגרמנים ועוזריהם הליטאים את כל יהודי טרקאי והסביבה. הקראים טענו כי מוצאם אינו שמי אלא טורקי-מונגולי ואין הם ממוצא יהודי. הם שייכים לעם הכוזרי ולראייה ששפתם הקראימית כלל אינה דומה לעברית אלא היא ניב טטרי. הימלר פנה בשאלה למספר היסטוריונים יהודים בוורשה ובוילנה- מאיר בלבן, יצחק שיפר וזליג קלמנוביץ' שמתוך רצון להציל את הקראים, קבעו כי מוצאם אינו קשור ליהודים. הימלר אף אפשר להם לשרת בוואפן אס אס.
כיום יש משפחות בודדות של קראים בטרקאי. הם גרים בבתי עץ המאופיינים בשלושה חלונות המסמלים את הנאמנות לאלוהים, למשפחה ולשלטון הליטאי. בית הכנסת שלהם נקרא כנסה (Kenesa) ולידו מוזיאון לתולדות הקראים בליטא.
בטרקאי גם בית העלמין הקראי הגדול והקדום מכל בתי העלמין היהודיים במזרח אירופה - ראשוני הקברים בו הם מהמאה ה-16.
סבון כלים
סבון כלים (לעיתים נקרא גם נוזל ניקוי או נוזל כלים) הוא סבון נוזלי המיועד לשטיפת כלים. חומר ניקוי זה נפוץ מאוד בשימוש ביתי ותעשייתי וניתן למצוא אותו בכל מקום המפעיל מטבח. סבוני הכלים תורמים להיגיינה העולמית והפרטית, ועוזרים לבריאות הכללית והביתית.
מאפיינים.
מצב הצבירה של הסבון הוא נוזל, על מנת שיהיה ניתן ליצוק מעט ממנו כל פעם על ספוגית הניקוי. לאחר מכן ניתן לשפשף היטב את כלי האוכל בעזרת הקצף שנוצר ולשטוף אותם היטב במים. עם זאת, ישנם סבוני כלים שבאים בצורת טבליות על מנת להניח אותם במדיח הכלים. לסבוני הכלים ניחוחות שונים על פי בחירת הצרכן והעדפותיו. בקבוקי הסבון עשויים תמיד מחומר עמיד למים, כגון פלסטיק, קרמיקה ומתכת.
היסטוריה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ייצרה גרמניה לראשונה סבון סינתטי שיוצר מסינתזה בין חומרים כימיים שונים. ייצור הסבון הסינתטי נבע מהמחסור בשומנים לייצור סבון. ייצור הסבון הסינתטי נבע גם מהצורך בחומר ניקוי שבשונה מהסבון לא יתלכד עם מלחים ומינרלים שבמים דבר שיוצר לכלוך בלתי מסיס.
אבץ פוספיד
אבץ פוספיד (Zn3P2) הוא תרכובת אי-אורגנית המורכב מאבץ וזרחן. הוא מגיע בצורה של אבקה אפורה-שחורה בעלת ריח חריף של שום או דגים נרקבים ומשמש בעיקר להרעלת מכרסמים, כמו עכברים, עכברושים, נובחנים ופיקות.
אבץ פוספיד סונתז לראשונה בשנת 1740. השימוש הראשון בו כרעל היה באיטליה בסביבות 1911-1912.
אבץ פוספיד נבחן גם כחומר לייצור תא פוטו-וולטאי.
תכונות ודרכי שימוש כרעל למכרסמים.
השימוש באבץ פוספיד כרעל מכרסמים מומלץ בגלל היותו חומר מתפרק אשר אינו נספג בשומן המכרסם, כדי למנוע פגיעה באוכלי נבלות, ציפורים וחיות אחרות שאינן יעד להרעלה. בנוסף הריח המופץ על ידי אבץ פוספיד, ריח חזק של פוספין, המשוחרר לאוויר בתהליך הידרוליזה, מושך מכרסמים, אך דוחה חיות רבות אחרות ועופות אינם רגישים לריח. על כן, חיות שאינן יעד ההרעלה אינן נפגעות מהרעל במידה רבה. עם זאת, ישנה פגיעה בעיקר בחתולים, כלבים ומספר סוגי ציפורים העשויים לאכול את הרעל.
פתיונות אבץ פוספיד מיוצרים בדרך כלל בצורת אבקה שחורה, המכילה 75% אבץ פוספיד, ו-25% אנטימון אשלגן טרטרט, סם הקאה, המיועד למקרה בו החומר נבלע בטעות על ידי בני אדם או חיות בית. ישנה גם אפשרות לפזר אבץ פוספיד באוויר בטיפול בנובחנים, מספר ימים לפני פיזור הרעל מפזרים שיבולת שועל לא מורעל כהכנה, דבר שמגדיל את אחוזי ההצלחה בחיסול הנובחנים.
בתוך הגוף, אבץ פוספיד מתפרק ויוצר את גז הפוספין הפוגע בכלי הדם, מערכת הזרמת הדם, הריאות והכבד. הטיפול באדם שבלע אבץ פוספיד הוא על ידי עידוד הקאה, מתן פחם פעיל ובליעת סודה לשתיה למניעת שחרור הפוספין.
השימוש במדינות שונות.
בישראל, אבץ פוספיד אסור לשימוש בהוראת המשרד להגנת הסביבה ומשרד החקלאות. בארצות הברית השימוש הוא בפיקוח סוכנות הגנת הסביבה של ארצות הברית, והשימוש בו מותר לרוב רק מיולי עד ינואר.
בסין, אבץ פוספיד היה בשימוש נרחב החל מ-1958 להדברת פיקות. אולם החל משנת 1978 עברו בסין לרעלים אחרים כדי לצמצם את הפגיעה בחיות בר, כמו חתול מדבר סיני.
בארצות הברית משמש אבץ פוספיד כרעל מכרסמים חלופי לסטריכנין, ומאז 1990 רוב הפתיונות למכרסמים הנמכרים בארצות הברית מכילים אבץ פוספיד במקום סטריכנין.
אחי, זאת הרוח שלי
אחי, זאת הרוח שלי (באנגלית: !Dude, That's My Ghost) היא סדרת טלוויזיה מונפשת צרפתית-בריטית המיוצרת על ידי חברת האנימציה גמונט ייצור הצרפתית ומשודרת בערוץ דיסני בממלכה המאוחדת. הסדרה נוצרה על ידי יאן ואן ריג'סלברג. הסדרה הופיע בממלכה המאוחדת ואירלנד לראשונה ב-2 בפברואר 2013 בערוץ דיסני.
עלילה.
הסדרה עוקבת אחר חייו של ספנסר רייט, נער בן 14, קולנוען צעיר, שעובר להוליווד עם משפחתו. הוא מגיע לאחוזה של בן המשפחה הרחוק שלו, כוכב הפופ בילי ג'ו קוברה. ספנסר מקבל עזרה מחבר חדש לאורח חיים שונים בהרבה מהוליווד: רוחו של כוכב הפופ המפורסם, בילי ג'ו קוברה.
ג'ובס (סרט)
ג'ובס (באנגלית: Jobs) הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי שמבוסס על חייו של סטיב ג'ובס, החל משנת 1974 אז היה סטודנט במכללת ריד ועד להצגת האייפוד בשנת 2001. הסרט בוים על ידי ג'ושוע מייקל שטרן, נכתב על ידי מאט ויטאלי והופק על ידי מארק הולם. "ג'ובס" גם צולם על ידי שני צלמים שונים; ראסל קרפנטר צילם את הסצנות שמתרחשות בארצות הברית, ואסים בג'ג' צילם את הסצנות שמתרחשות בהודו. סטיב ג'ובס עצמו מגולם בסרט על ידי אשטון קוצ'ר, והמייסד השני של אפל, סטיב ווזניאק, מגולם על ידי ג'וש גד.
"ג'ובס" היה הסרט שסגר את פסטיבל הסרטים סאנדנס של שנת 2013.
הפקה.
פיתוח.
התסריטאי מאט ויטאלי החל לעבוד על התסריט לסרט בערך בתקופה בה סטיב ג'ובס לקח חופשת מחלה מאפל במחלת סרטן הלבלב. הבמאי ג'ושוע מייקל שטרן ציין בריאיון שכל החומר והמידע בסרט נאסף דרך מחקרים וראיונות.
מארק הולם, המפיק שלנו, שכר צוות של חוקרים מומחים שסורקים את כל המידע הציבורי והפרטי על סטיב ג'ובס. מארק, התסריטאי וצוות החוקרים גם עובדים לצד צוות גדול של אנשים שעבדו באפל או עבדו לצד סטיב כדי לוודא שאנחנו מעצבים את דמותו בצורה המדויקת ביותר שאפשר בתוך גבולות אורך הסרט.
הפקה.
הפקת הסרט החלה בחודש יוני 2012 בבית הילדות של סטיב ג'ובס בלוס אלטוס, קליפורניה, באדיבותה של אמו החורגת של סטיב, מרילין ג'ובס (שעדיין גרה שם). גם אחותו של סטיב, פאטי, עזרה באירוח הצוות. הסצנות שמתרחשות במכללת ריד צולמו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. רוב הסרט צולם באזור לוס אנג'לס.
תפילות הבוקר
לקוטי תפילות
באסאס דה אינדיה
באסבאס דה אינדיה (בפורטוגזית: Bassas da India, תרגום מילולי: אגן הודו) הוא אטול לא מיושב במרכז מצר מוזמביק הנשלט בידי צרפת כחלק מאיי אפארסה.
היסטוריה.