עבור תדרים נמוכים יותר, הפרעות אלקטרומגנטיות נגרמות בדרך כלל על ידי הולכה, ובתדרים גבוהים יותר, על ידי קרינה.
הפרעה אלקטרומגנטית דרך כבל הארקה נפוצה מאוד גם באתרים חשמליים.
רגישויות של טכנולוגיות רדיו שונות.
הפרעות נוטות להיות מטרידות יותר בטכנולוגיות רדיו ישנות יותר, כגון אפנון משרעת (AM) אנלוגי, משום שאין להן דרך להבחין בין אותות לא רצויים לבין האות המיועד (באותה רצועת שידור), ובשל האנטנות הרב-כיווניות המשמשות מערכות שידור אלה.
מערכות רדיו חדשות יותר משלבות מספר שיפורים המשפרים את הסלקטיביות. במערכות רדיו דיגיטליות, כגון Wi-Fi, ניתן להשתמש בטכניקות לתיקון שגיאות. ניתן להשתמש גם בטכניקות של ספקטרום פזור (spread spectrum) וקפיצת תדר (frequency hopping) - FHSS, בשילוב עם איתות אנלוגי ודיגיטלי כאחד כדי לשפר את ההתנגדות להפרעות. נוסף לכך, מקלט בעל כיווניות גבוהה, כגון אנטנה פרבולית, יכול לשמש לבחירת אות אחד בחלל, ללא כל אותות אחרים.
הדוגמה הקיצונית ביותר לשידור דיגיטלי בספקטרום רחב (spread spectrum) עד כה היא טכנולוגיית UWB, המציעה שימוש בחלקים גדולים של ספקטרום הרדיו באמפליטודות נמוכות להעברת נתונים דיגיטליים ברוחב פס גבוה. UWB, אם נעשה בו שימוש בלעדי, יאפשר שימוש יעיל מאוד בספקטרום, אך מכשירים שמשתמשים בטכנולוגיה שאינה UWB עדיין לא מוכנים לחלוק את הספקטרום עם המערכת החדשה בגלל ההפרעות שהיא תגרום למקלטים שלהם.
הפרעות למכשירי צריכה.
מקורות פוטנציאליים של הפרעות אלקטרומגנטיות והפרעות רדיו כוללים, בין השאר: סוגים שונים של משדרים, שנאים בפעמון, מצנמים, שמיכות חשמליות, מכשירי הדברה קוליים, קוטלי חרקים חשמליים, וכריות חימום. נוסף לאלה, צגי מחשב מיושנים מסוג CRT (שפופרת קרן קתודית), או טלוויזיות מסוג זה היושבות קרוב מדי אחת לשנייה עלולות לפעמים לגרום לאפקט "שלג", בשל האופי האלקטרומגנטי של טכנולוגיית CRT.
הפרעה אלקטרומגנטית בתדר 2.4 גיגה-הרץ עלולה להיגרם ממכשירים אלחוטיים הפועלים בתקן ה-Wi-Fi מתתי-הסוגים 802.11b ו-802.11g, מהתקני Bluetooth, מצגי תינוקות (baby monitors), מטלפונים אלחוטיים ביתיים (cordless), וממכשירי מיקרוגל.
מכשירים כגון מנועים חשמליים, שנאים, תנורי חימום, מנורות, ספקי כוח וכו', כולם גורמים להפרעות אלקטרומגנטיות במיוחד בזרמים מעל 2 אמפר. השיטה הרגילה המשמשת לדיכוי הפרעה היא על ידי חיבור נגד ולאחר מכן קבל (snubber netowork), על גבי זוג מגעים. אף על פי שזה עשוי להציע הפחתה צנועה בזרמים נמוכים מאוד, שיטה זו אינה פועלת בזרמים מעל 2 אמפר עם מגעים אלקטרומכניים.
ספקי כוח ממותגים יכולים להיות מקור להפרעות אלקטרומגנטיות, אך הפכו פחות לבעיה מכיוון שטכניקות התכנון השתפרו, כגון שילוב של תיקון מקדם הספק.
לרוב המדינות יש דרישות חוקיות המחייבות תאימות אלקטרומגנטית (EMC, או Electromagnetic compatibility): חומרה אלקטרונית וחשמלית עדיין חייבת לפעול כהלכה כשהיא נתונה לכמויות מסוימות של הפרעות אלקטרומגנטיות, ואסור לפלוט קרינה, שעלולה להפריע לציוד אחר (כגון מכשירי רדיו).
איכות אותות רדיו ירדה לאורך המאה ה-21 בערך בדציבל אחד בשנה, ככל שהספקטרום הופך צפוף יותר ויותר. תופעה זו גורמת למירוץ בתעשיית הטלפונים הניידים, שכן חברות נאלצו להקים יותר מגדלים סלולריים (בתדרים חדשים) שגורמים לאחר מכן להפרעות יותר ובכך דורשות יותר השקעה מצד הספקים ושדרוגים תכופים של טלפונים ניידים כדי להתאים להפרעות.
הפרעות אלקטרומגנטיות במעגלים משולבים.
מעגלים משולבים הם לעיתים קרובות מקור להפרעות אלקטרומגנטיות, אך הם חייבים בדרך כלל להעביר (couple) את האנרגיה שלהם לאובייקטים גדולים יותר כגון צלעות קירור, לוחות מעגלים חשמליים וכבלים כדי להקרין באופן משמעותי.
במעגלים משולבים, אמצעים חשובים להפחתת הפרעות אלקטרומגנטיות הם: שימוש בקבלים "עוקפים" או "מנתקים" (decoupling capacitors) בכל מכשיר פעיל (מחוברים לאורך ספק הכוח, קרוב ככל האפשר למכשיר), בקרה של זמן העלייה של אותות במהירות גבוהה באמצעות נגדים סדרתיים, וסינון הפינים של ספק הכוח. מיגון (shielding) הוא בדרך כלל מוצא אחרון לאחר כישלון של טכניקות אחרות, בגלל העלות הנוספת של רכיבי מיגון כגון אטמים מוליכים.
היעילות של הקרנה זו תלויה בגובה מעל האדמה (או בגובה מעל המעגל המודפס) ובאורך המוליך ביחס לאורך הגל של האות. בתדרים נמוכים יותר, כמו 133 MHz, הקרינה היא כמעט אך ורק באמצעות כבלי I/O.
חסינות להפרעות ובדיקות.
כל מוליך למחצה לא מוגן (למשל מעגל משולב) נוטה לפעול כגלאי עבור אותות רדיו הנמצאים בדרך כלל בסביבה הביתית (למשל טלפונים ניידים). גלאי כזה יכול לפרק את האפנון (demodulate) של תדר גל נושא של טלפון נייד בתדר גבוה (למשל, רצועות GSM850 ו-GSM1900, GSM900 ו-GSM1800) ולהפיק אות בתדר נמוך (למשל, 217 הרץ) לאחר הפירוק. פירוק זה מתבטא בזמזום לא רצוי שנשמע במכשירי שמע כגון מיקרופון, רמקול, רדיו לרכב, טלפונים וכו'. הוספת מסנני הפרעות מובנים או שימוש בטכניקות פריסה מיוחדות יכולה לעזור בעקיפת ההפרעות או בשיפור חסינות RF. חלק מהמעגלים המשולבים (למשל, LMV831-LMV834, MAX9724), מתוכננים לכלול מסנני RF משולבים או משתמשים בעיצוב מיוחד שעוזר להפחית כל פירוק (demodulation) של גלים בתדר גבוה.
הפרעות אלקטרומגנטיות ברדיו-אסטרונומיה.
הפרעה אלקטרומגנטית ברדיו-אסטרונומיה, שבה היא מכונה בדרך כלל הפרעת תדר רדיו (Radio Frequency Interference, RFI), היא כל מקור שידור שנמצא בטווח התדרים הנצפה, מלבד המקורות השמימיים עצמם. מכיוון שמשדרים על כדור הארץ ובסביבתו יכולים להיות חזקים פי כמה מהאות האסטרונומי המעניין, הפרעה זו היא דאגה גדולה לביצועי רדיו-אסטרונומיה. מקורות טבעיים של הפרעות, כגון ברק והשמש, מכונים לעיתים קרובות גם כן RFI.
חלק מרצועות התדר החשובים מאוד לרדיו-אסטרונומיה, כמו קו המימן ב-1420 MHz, מוגנים על ידי רגולציה (כלומר השידור בהן אסור). עם זאת, למצפי כוכבים רדיו-אסטרונומיים מודרניים כמו המערך הגדול מאוד (VLA) יש רוחב פס גדול מאוד עליו הם צופים. בגלל המרחב הספקטרלי המוגבל בתדרי הרדיו, לא ניתן להקצות לחלוטין את פסי התדרים הללו לרדיו-אסטרונומיה. לכן, מצפי כוכבים צריכים להתמודד עם הפרעות אלו בתצפיות שלהם.
הטכניקות להתמודדות עם הפרעות רדיו נעות מסינון (פילטרים) בחומרה ועד אלגוריתמים מתקדמים בתוכנה. אחת הדרכים להתמודד עם משדרים חזקים היא לסנן לחלוטין את תדר המקור. זה למשל המקרה של מצפה הכוכבים LOFAR, המסנן את תחנות הרדיו FM בין 90 ל-110 MHz. חשוב להסיר מקורות הפרעות חזקים כאלה בהקדם האפשרי, מכיוון שהם עלולים "להרוות" את המקלטים הרגישים ביותר (מגברים וממירים אנלוגיים-לדיגיטליים), כלומר לגרום לתופעה שבה האות המתקבל חזק יותר ממה שהמקלט יכול להתמודד עמו. עם זאת, סינון רצועת תדרים מרמז שלעולם לא ניתן יהיה לצפות בתדרים אלו עם המכשיר.
טכניקה נפוצה להתמודדות עם הפרעות רדיו באותו רוחב פס של התדר הנצפה, היא שימוש בזיהוי הפרעות בתוכנה. תוכנה כזו יכולה למצוא דגימות בזמן, בתדירות, או במרחב הזמן-תדר שהן מזוהמות על ידי מקור מפריע. לאחר מכן מתעלמים מדגימות אלו בניתוח נוסף של הנתונים שנצפו. תהליך זה מכונה לעיתים קרובות סימון נתונים (data flagging). מכיוון שרוב המשדרים משדרים אותות ברוחב פס קטן ואינם נוכחים באופן רציף בספקטרום כמו ברק, רוב הנתונים נשארים זמינים לניתוח האסטרונומי. עם זאת, סימון נתונים כזה אינו יכול לפתור בעיות עם משדרי פס רחב רציפים, כגון טחנות רוח, משדרי וידאו דיגיטליים (DVB) או משדרי אודיו דיגיטליים.
דרך נוספת להתמודד עם הפרעות רדיו היא להחליט על הקמה של אזור "שקט" אלקטרומגנטית (Radio Quiet Zone, RQZ). אזור כזה הוא אזור מוגדר היטב המקיף מקלטים, שיש לו תקנות מיוחדות להפחתת רעש רדיו לטובת תצפיות רדיו אסטרונומיה בתוך האזור. התקנות עשויות לכלול ניהול מיוחד של הספקטרום או מגבלות צפיפות בשטף ההספק. ההגבלות בתוך האזור עשויים לכסות גם אלמנטים שאינם משדרי רדיו או התקני רדיו. אלה כוללים בקרות מטוסים ושליטה במכשירים המשדרים באופן לא מכוון, כגון מכשירים תעשייתיים, מדעיים ורפואיים, כלי רכב וקווי חשמל. ה-RQZ הראשון לרדיו-אסטרונומיה הוא אזור הרדיו השקט הלאומי של ארצות הברית (NRQZ), שהוקם בשנת 1958.
הפרעות אלקטרומגנטיות במערכות מכ"ם.
לפני פיתוח ה-Wi-Fi, אחד מהיישומים הגדולים ביותר של רצועת ה-5 ג'יגה-הרץ הייתה מכ"ם מזג האוויר Terminal Doppler.
ההחלטה להשתמש בספקטרום ה-5 ג'יגה-הרץ עבור Wi-Fi הושלמה בוועידת הרדיו העולמית בשנת 2003; עם זאת, הקהילה המטאורולוגית לא הייתה מעורבת בתהליך. המימוש הרופף שלאחר מכן והתצורה השגויה של מנגנון בחירת התדירות הדינאמית של המכ"ם (DFS) גרמו לשיבוש משמעותי בפעולות מכ"ם מזג האוויר במספר מדינות ברחבי העולם. בהונגריה, מערכת מכ"ם מזג האוויר הוכרזה כבלתי פעילה במשך יותר מחודש. בשל חומרת ההפרעות, שירותי מזג האוויר בדרום אפריקה נטשו בסופו של דבר את רצועת C (הרצועה המכסה את התדרים 4 עד 8 ג'יגה-הרץ), והעבירו את רשת המכ"ם שלהם לרצועת S.
מייק קלי