הצי הגרמני לא הצליח לפגוע בצורה משמעותית בצי הבריטי בקרב יוטלנד, ולפיכך החליט אדמירל ריינהרד שר, מפקד צי הים הפתוח, לצאת לניסיון נוסף. סיירות המערכה הגרמניות היו אמורות להפגיז את עיר החוף הבריטית סנדרלנד. הגרמנים ציפו ששייטת סיירות המערכה הבריטית תצא לקראת הפושטים, ואז ישמיד אותה צי הים הפתוח, שהמתין בסמוך. מכיוון שרק שתי סיירות מערכה גרמניות היו כשירות למבצע (האחרות נפגעו קשות בקרב יוטלנד), צורפו "מארקגראף" ו"גרוסרקורפרסט" לסיירות המערכה. אליהן צורפה גם אוניית המערכה החדשה באיירן, שהושקה לא מכבר. ואולם, הבריטים היו מודעים לתוכנית הגרמנית; ב14:35 נודע לשר שהצי הגדול הבריטי מתקרב והולך. שר לא רצה לסכן שוב את הצי הגרמני, לאחר הקרב הצמוד ביוטלנד, והחליט להסיג את צי הים הפתוח חזרה לבסיסיו
מבצע אלביון.
בתחילת ספטמבר 1917 כבש הצבא הגרמני המתקדם את נמל ריגה. על הצי הגרמני הוטלה המשימה לטהר את מפרץ ריגה מהכוחות הימיים הרוסיים שעדיין החזיקו בו. הפיקוד העליון הגרמני החליט על מבצע משולב של כוחות ימיים ויבשתיים למטרה זו; המבצע נועד להשתלט על ארכיפלג מונסונד, שני איים בפתח מפרץ ריגה, ובמיוחד על סוללות התותחים הרוסיות שהיו מוצבות על חצי האי שוורבה (Sworbe), בדרום האי סארמאה (האי הדרומי ביותר בארכיפלג). הפקודה למבצע המשולב הוצאה ב-18 בספטמבר. הכוח הימי מנה את אוניית הדגל מולטקה, בראש שייטת המערכה השלישית של צי הים הפתוח. הפלגה החמישית של השייטת כללה את ארבע האוניות מסדרת קניג ואת אוניית המערכה החדישה באיירן, והפלגה השישית כללה את חמש האוניות מסדרת קייזר. אל אוניות המערכה נלוו תשע סיירות קלות, שלוש שייטות של ספינות טורפדו, ושולות מוקשים רבות. הכוח הימי מנה כ-300 אוניות, והסתייע בלמעלה ממאה מטוסים וששה צפלינים. הכוח היבשתי מנה כ-24,600 קצינים וחיילים. מול הגרמנים היו לרוסים שתי אוניות מערכה, אחת מהן פרה-דרדנוט, שלוש סיירות משוריינות, 26 משחתות, כמה ספינות טורפדו וספינות תותחים. הכוח היבשתי הרוסי מנה כ-14,000 איש, בסיוע תותחי חוף.
המבצע החל ב-12 באוקטובר, בהפגזת סוללות התותחים על חצי האי שוורבה על ידי אוניות המערכה מסדרת "קייזר". במקביל הפגיזו אוניות המערכה "מולטקה", "באיירן" והאוניות מסדרת "קניג" את סוללות החוף הרוסיות במפרץ טאגה (Tagga). "גרוסר קורפרסט" ו"באיירן" נפגעו ממוקשים ימיים כאשר תמרנו כדי להגיע לעמדת ירי טובה. הנזק ל"גרוסר קורפרסט" היה שולי, אך "באיירן" נפגעה ונאלצה לשוב לנמל לתיקונים.
ב-16 באוקטובר נשלחו "קניג" ו"קרונפרינץ" עם שתי סיירות אל מיצר סונד, כדי לטהר אותו מן הכוחות הרוסיים שהיו בו. השייטת הגרמנית הגיעה למקום בבוקר ה-17 באוקטובר, אך שדה מוקשים ימיים שהניחו הרוסים עיכב מאוד את התקדמותה. לגרמנים ציפתה הפתעה לא נעימה, כאשר גילו שטווח תותחי החוף הרוסיים גדול מטווח תותחי האוניות הגרמניות, והגרמנים לא היו יכולים להשיב באש. ואולם במשך הבוקר הצליחו שולות מוקשים גרמניות לפנות נתיב בשדה המוקשים, והאוניות הגרמניות הצליחו לחדור אל תוך המפרץ ולתקוף את האוניות הרוסיות. "קניג" פגעה קשות באוניית המערכה הרוסית פרה-דרדנוט סלאבה, עד כדי כך שלצוותה לא הייתה ברירה אלא להטביע אותה. שאר האוניות הגרמניות הביאו לנסיגתן של שאר האוניות הרוסיות. עד ה-20 באוקטובר הושלם המבצע הגרמני בהצלחה. ואולם, בשעת הנסיגה נפגעה "מארקגראף" ממוקש.
הטבעה.
לאחר חתימת הסכם שביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918, הורו בעלות הברית המנצחות לאוניות הצי הגרמני להפליג לבסיס הצי המלכותי הבריטי בסקפה פלו. הצי הגרמני נותר שם במשמורת במהלך הדיונים על הסכם שלום, שנחתם בסופו של דבר ב-28 ביוני 1919, ונקרא חוזה ורסאי. בעלות הברית התכוונו לחלק ביניהן את האוניות הגרמניות, כשלל מלחמה. כאשר התקרבו הדיונים לשלבי סיום, העריך מפקד הצי הגרמני העצור, אדמירל משנה לודוויג פון רויטר, שהבריטים עומדים להשתלט על אוניותיו. ב-21 ביוני בבוקר יצאו אוניות הצי הבריטי לאימונים בים; בהיעדרן, הורה רויטר לאוניותיו, באמצעות איתות דגלים, להטביע עצמן, על פי תוכנית שגובשה מראש.
"קרונפרינץ" הייתה האונייה הראשונה מאוניות הסדרה שהוטבעה. היא שקעה בשעה 13:15. "גרוסר קורפרסט" טבעה 15 דקות מאוחר יותר, ו"קניג" בשעה 14:00. "מארקגראף" שקעה רק מאוחר יותר, בשעה 16:45. בתוך חמש שעות טבעו במימי המעגן בסקפה פלו 10 אוניות מערכה ובכללן ארבע האוניות מסדרת "קניג", וכן 5 סיירות מערכה, 4 סיירות קלות ו-32 ספינות טורפדו. אוניית המערכה "באדן" (SMS Baden), ארבע הסיירות הקלות "אמדן" (SMS Emden), "נירנברג" (SMS Nürnberg), "פרנקפורט" (SMS Frankfurt) ו"ברמזה" (SMS Bremse) ועוד 14 ספינות טורפדו הועלו על החוף, אך הבריטים מיהרו להגיע אליהן ולגררן למים רדודים. רק ארבע ספינות טורפדו נותרו שלמות. תשעה אנשי צוות גרמנים נהרגו, מהם שטבעו ואחרים נורו למוות כשניסו לחמוק בסירות ההצלה. היו אלה החללים הגרמנים האחרונים של מלחמת העולם הראשונה.
"גרוסר קורפרסט" נמשתה ב-29 באפריל 1938, נגררה לנמל רוזית' (Rosyth) ושם פורקה לגרוטאות. שאר האוניות נותרו על קרקע הים, אם כי בשנת 1962 נמכרו האוניות הטבועות לבריטניה.
פרס רוברט היינליין
פרס רוברט היינליין של אגודת החלל הלאומית (אנגלית: NSS Robert A. Heinlein Memorial Award) הוא פרס הקרוי על שמו של סופר המדע הבדיוני רוברט היינליין, אשר ניתן על תרומה יוצאת דופן לקידום חקר החלל והשאיפה של אגודת החלל הלאומית לכינונה של חברה שוחרת חלל. בפרס ניתן לזכות פעם אחת בלבד.
קיים פרס נוסף על שמו של היינליין, פרס היינליין
עיצוב הפרס.
הפרס מעוצב כתותח ימי המוצב על כן, ועל קנהו חרוטות האותיות TANSTAAFL, המייצגות ראשי תיבות של אמרה שגורה של היינליין: There Ain't No Such Thing As A Free Lunch ("אין ארוחות חינם"). התותח נבחר כמחווה לרוח ההתרסה והתעוזה המוצגת בסיפור הקלאסי של היינליין, עריצה היא הלבנה.
נוסחת הבינום
תורת האקלים
חבזיט
חבזיט היא משפחה של מינרלים טקטוסיליקטיים (סיליקטים במבנה מרחבי) המכילים הרכבים שונים של סידן, נתרן, אשלגן, מגנזיום ואלומיניום, השייכת לקבוצת הזאוליטים.
תכונות.
הרכב כימי וקריסטלוגרפיה.
החבזיט מופיע בטבע בכמה צורות שכל אחת הוכרה כמינרל בפני עצמו על ידי האגודה הבינלאומית למינרלוגיה על פי סוג הקטיון הבולט.
כאמור, החבזיט משתייך לקבוצת המינרלים הגדולה של הזאוליטים. בקבוצה זו ישנם שלושה סוגי מבנים, והחבזיט משתייך לזאוליטים במבנה הקרוי בעלי שלד. משפחת המינרלים של החבזיט קרובה בהרכבה ובתכונותיה למשפחת המינרלים של הגמלניט (Na4(Si8Al4)O24•11H2O)
החבזיט-Ca מתגבש במערכת הטריקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "טריקלינית רגילה" (או גם טריקלינית-פינקואידית) (formula_1) וחבורת סימטריות מרחבית "formula_2". הפרמטרים של תא היחידה הם : Åa=9.40-9.45, b=9.40-9.44Å, c=9.40-9.44Å, וגודל הזוויות הן α=94.18°-94.33°, β=94.08°-94.36° ו-γ=94.07°-94.45°.
חבזיט-K וחבזיט-Na מתגבשים במערכת הטריגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "הקסגונלית סקלנוהדרלית" formula_3, וחבורת סימטריות מרחבית "formula_4". הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=13.78, c=14.97Å.
תכונות פיזיקליות.
הגבישים של החבזיט מופיעים בצורת מעוינון באורך עד 4.5 ס"מ ועשויים להיראות קובייתיים (פסאודוקובייתיים) משום שהזווית בין הפאות קרובה לזווית ישרה. כמו כן המינרל מופיע בטבע במקבצים גרגיריים או חסרי צורה היוצרים קרום. תופעת גבישים תאומים נפוצה בחבזיט, וקיימים הן תאומי מגע והן תאומי חדירה סביב ציר ה-c. לחבזיט יש פצילות גרועה בשלושה כיוונים המקבילים לפאות המעוינון, ומובחנת בכיוון אחד ({1011}). הקשיות של המינרל בינונית נמוכה, 5-4 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 2.09 גרם לסמ"ק.
תכונות אופטיות.
אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי או שלילי (חבזיט-Ca, חבזיט-K וחבזיט-Na) או חד-צירי חיובי (חבזיט-Sr). מקדמי השבירה של שלושת הסוגים הראשונים של החבזיט הם:nα=1.478-1.485 , nβ=1.48-1.4895 ו-nγ=1.48-1.49. מקדמי השבירה של החבזיט-Sr הם: "n"ω=1.503 ו-"n"ε=1.507.
גבישי החבזיט הם שקופים עד שקופים למחצה. הם חסרי צבע או לבן, ורוד צהבהב, אדמדם וחום. בשקף מנוסר החבזיט הוא חסר צבע. הברק של החבזיט הוא זגוגי.
גילוי ומקור השם.
חבזיט-Ca נתגלה לראשונה ב-1792 על ידי הבוטנאי הצרפתי לואי-אגוסטין בוסק ד'אנטיק (Louis-Augustin Bosc d'Antic; 1828-1759) בקול דל לאר (Colle del Lares) בעמק פאסה (Val di Fassa) בנפת טרנטו במחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה שבאיטליה.
חבזיט-K נתגלה לראשונה בעיר ארקולנו השוכנת למרגלות מתחם סומה-וזוב – הכולל את הר הגעש וזוב - במחוז קמפניה שבאיטליה.
חבזיט-Na נתגלה לראשונה ברופה די אצ'י קסטלו (Rupe di Aci Castello) שבקומפלקס הגעשי אטנה בקטניה שבאיטליה.
חבזיט-Sr נתגלה לראשונה בהר סולוייב (Суолуайв) במסיב לובוזרו (Ловозёрские тундры) בחצי האי קולה במחוז מורמנסק שברוסיה.
מקור שם המינרל ביוונית "חבזיוס", נעימה או לחן, אחת מ-20 האבנים היקרות ששמן מופיע בשיר "פרי ליתוס" המדבר בשבחן של המינרלים. שיר זה מיוחס לאורפיאוס, המייסד האגדתי של כת האורפיזם, שפרחה ביוון במאה השישית לפנה"ס. בוסק ד'אנטיק קרא למינרל בתחילה שבזי (chabasie), והשם שונה אחר-כך.
שמות נוספים של המינרל:
שימושים.