השיר נכתב על ידי מריו ויננס, אניה, ניקי ראיין, רומא ראיין, לו דאון, צ'ונסי הוקינס, אריק סרמן ופאריש סמית', הולחן על ידי אניה והופק על ידי הפיראטים. הוא הוקלט לאחר שהשיר "I Don't Wanna Know" של מריו ויננס, אניה ופאף דאדי יצא לאור ב-17 בפברואר 2004, כמה חודשים לפני יציאתו של "You Should Really Know".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-1.2 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ביוטיוב ב-26 במרץ 2018, 14 שנים לאחר יציאתו המקורית באוגוסט 2004.
בליין מיי
בליין מיי (באנגלית: Blaine Maye; נולד ב-7 בינואר 1998) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה.
בליין נולד ב-7 בינואר 1998 בהוורת', אוקלהומה. הוא היה שחקן גולף מצליח שהיו לו הצעות לשחק בקולג', אך הוא דחה אותם כדי להתמקצע במשחק. הוא למד באוניברסיטת המדינה של אוקלהומה במשך סמסטר אחד ונשר בגיל 19 כדי לעבור ללוס אנג'לס.
קריירה.
תפקידו הראשון של מיי היה בסרט הטלוויזיה, "If Looks Could Kill" משנת 2016 בו שיחק שחקן שנבחן לקראת תפקיד. בשנת 2017 שיחק בשלושה סרטים קצרים, "The Pickering Place", "Unnatural" ו-"אינסטינקט". באותה שנה שיחק בשני פרקים של אופרת הסבון, "צעירים חסרי מנוח".
בשנת 2018 שיחק בסרט הקולנוע "תמונה משפחתית" אך לא קיבל קרדיט על משחקו.
באותה שנה שיחק בעוד שני סרטים קצרים, בסרט "" שייצא שירותי ההזרמה השונים ובסרט "You Should Meet My Son 2!".
בין השנים 2018–2019 שיחק בסדרות הטלוויזיה "צהוב!" בתפקיד ראשי והתארח בסדרת הטלוויזיה "Boss Cheer" בשנת 2019.
בשנת 2020 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "ג'ו בל". הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של ג'ו בל, שיצא לטיול ברחבי ארצות הברית כדי להעלות את המודעות לבריונות עקב התאבדות בנו ג'יידן, שהיה קורבן לבריונות הומופובית.
באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "סטריאוסקופ".
בשנת 2021 שיחק בסרט "Son" בתפקיד ראשי לצד השחקן אמיל הירש.
יחסי ניגריה–קנדה
יחסי ניגריה–קנדה הם היחסים הבילטרליים בין ניגריה לקנדה. היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-1962, זמן קצר לאחר עצמאותה של ניגריה ב-1960.
סחר והשקעות.
קשרי מסחר.
בשנת 2018, ניגריה הייתה שותפת הסחר הדו-צדדית השנייה בגודלה של קנדה באפריקה שמדרום לסהרה, עם סחר דו-צדדי בסחורה בסכום כולל של 948.4 מיליון דולר.
בשנת 2018, יבוא הסחורה הקנדי מניגריה הסתכם ב-480.5 מיליון דולר. היבוא העיקרי של קנדה מניגריה מורכב מדלקים ושמנים מינרליים, קקאו, גומי, עופרת ומזון מעובד.
בשנת 2018, היצוא של קנדה לניגריה הסתכם ב-467.9 מיליון דולר - מה שהופך את ניגריה לשוק היצוא השני בגודלו באפריקה מקנדה. קנדה מייצאת מגוון רחב של מוצרים, כולל כלי רכב וציוד, חיטה, ציוד ייצור, תוכנה, מטוסים ומכוניות.
הסכמי סחר.
הסכם כפל מס נכנס לתוקף בשנת 1999.
להשקעות זרות לקידום וגינת הסכם (FIPA) נחתם ב-6 במאי 2015, באבוג'ה, אך תהליך האשרור עדיין לא הושלם.
פיתוח וסיוע הומניטרי.
בשנים 2017–2018, סיוע הפיתוח של קנדה לניגריה הגיע ל-133.78 מיליון דולר.
קנדה עוקבת מקרוב אחר המצב ההומניטרי בניגריה ומודאגת ממצבן של אוכלוסיות אזרחיות שנפגעו ממרד בוקו חראם, הן בניגריה והן ברחבי אגן אגם צ'אד.
קנדה מחויבת לעבוד עם שותפים בינלאומיים כדי לסייע במתן מענה לצרכים הומניטריים בניגריה, כמו גם לצרכים של פליטים ניגרים וקהילות מארחות במדינות השכנות קמרון, צ'אד וניז'ר.
קנדה תומכת בסוכנויות האו"ם, בתנועת הצלב האדום/הסהר האדום הבינלאומית ובארגונים לא-ממשלתיים בינלאומיים כדי לתת מענה לצרכים הומניטריים בניגריה. המימון של קנדה מסופק לאוכלוסיות פגיעות, כולל נשים וילדים, סיוע מציל חיים, כולל מזון, טיפול בתת-תזונה חריפה, מים נקיים, שירותי בריאות, שירותי הגנה ותמיכה בפרנסה.
סטודנטים ניגרים בקנדה.
בשנת 2018 קנדה קיבלה בברכה יותר מ-11,000 סטודנטים ניגרים. ניגריה הייתה המקור החשוב ביותר של קנדה לסטודנטים בינלאומיים מאפריקה שמדרום לסהרה.
הבובה זיוה
"הבובה זיוה" הוא שמו של ספר ילדים מצולם שיצא לאור בשנת 1957 בהוצאת הקיבוץ המאוחד, ונעשה פופולרי ביותר בקרב הילדים של אותה תקופה, ובמיוחד בקרב ילדי הקיבוצים והוריהם. בספר מתוארת עלילתה של בובת בובטרון, תיאטרון בובות, שהגה וצילם פטר מירום וחרז רפאל אליעז. בובות הבובטרון נוצרו על ידי הבובנאי דוד בן שלום (הונזו) מקיבוץ גבעת חיים מאוחד.
בהמשך פורסמו מהדורות נוספות של "הבובה זיוה" שכללו צילום בצבע.
עלילה.
זיוה היא בובה בתיאטרון בובות, יש לה חברים וחברות, והיא מאוהבת ביוקטני. יוקטני בהתאם לשמו, מקניט ומעליב אותה, והיא מחליטה להתרחק ממנו ולעזוב את הבובטרון. זיוה יוצאת למסע לגילוי עצמי ברחבי הקיבוץ, עוברת חוויות לא קלות במפגשים עם חתולים, כלבים, ברווזים ילדים ומטפלת. בסופו של המסע היא מגיעה להארה: המקום האהוב עליה ביותר הוא הבית שלה, הבובטרון, היא מתגעגעת אליו וגם אל חברה יוקטני. זיוה שבה לבובטרון ויוקטני נודר להיטיב את התנהגותו כלפיה. כדבריה: "מאז הכל בסדר, כי יוקטן נדר לי נדר, כך נחיה וכך נשב, יד ביד ולב אל לב".
המיתוס של הבובה זיוה.
ילדים רבים אהבו לצפות בהצגת הבובטרון ולשמוע את סיפורי הבובה זיוה, ובמיוחד ילדי קיבוצים שעבורם חצר הקיבוץ הייתה חלק מעולמם. חוויותיה והרפתקאותיה של זיוה היו קרובות אליהם והם הזדהו איתה. דמותה של הבובה זיוה הפכה למיתוס, ההצגה והספר זכו להצלחה, והבובה זיוה הופיעה גם בציורים ובפוסטרים.
פוסטר.
בשנת 1985 עוצב פוסטר בשם "לילה טוב", על ידי המעצב הגרפי יגאל זורע מקיבוץ בארי, עם מעבר הקיבוץ ללינה משפחתית. הפוסטר כלל בתוכו דמויות מפתח רבות מספרי ילדים, וביניהן גם את הבובה זיוה המופיעה בצידו הימני של הפוסטר בשחור ולבן.
תערוכה.
בשנת 2005 יצרה זיוה ילין מקיבוץ בארי תערוכה בשם "לינה משותפת" שהוצגה במוזיאון ת"א, ובה שילבה את דמותה של הבובה זיוה כאלטר אגו שלה. היא בחרה בבובה כי לדבריה בילדותה הייתה נמוכת קומה ובעלת מראה בובתי ולכן כינו אותה הסובבים לעיתים קרובות בשם "הבובה זיוה", והזדהותה עם הבובה הייתה גדולה.
בעזרת דמות הבובה העלתה ילין זכרונות וחוויות חיוביים ושליליים שחוותה בילדותה בקיבוץ, ובעזרתה העבירה ביקורת על החינוך המשותף ועל הלינה המשותפת שהיו נהוגים באותה התקופה. כל זאת היא עשתה תוך שימוש באמצעים אמנותיים מגוונים כמו הקראת הספר, ציורים, שילוב צילומים שלה בילדות עם צילומי הבובה, הסרטה ועוד. האמנית אף ניהלה בתערוכתה דיאלוג אישי עם הבובה שבסופו היא ביקשה ממנה "תני לי מנוחה", כלומר האמנית מבקשת מהילדה שבה להניח לה להתבגר.
דניאל מונטרסקו
דניאל מונטרסקו (נולד ביפו ב-1971) הוא פרופסור חבר באנתרופולוגיה אורבנית במחלקה לסוציולוגיה לאנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטה המרכז-אירופית (CEU) בודפשט ווינה, פרופסור אורח באוניברסיטת קיוטו ועמית במכון ללימודים מתקדמים במרסיי.
ביוגרפיה.
דניאל, בוגר בית הספר הצרפתי ביפו קולג' דה פרר ובעל תואר מוסמך בהצטיינות יתרה מטעם התוכנית הבינתחומית לתלמידים מצטיינים והחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
את לימודי הדוקטורט השלים באוניברסיטת שיקגו (2005) נושא הדיסרטציה: "יחסיות מרחבית: מרחב עירוני ויחסים אתניים בערים מעורבות - יהודים ערבים- 2004-1948". בעזרת מלגת מארי קירי לבתר דוקטורט שימש כעמית מחקר במכון האוניברסיטאי האירופי בפירנצה EUI. מונטרסקו היה פרופסור אורח בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה, פריז, צרפת ובטכניון בישראל, במחלקה לאדריכלות ולתכנון ערים. מ 2005 מלמד מונטרסקו באוניברסיטה המרכז אירופית ובין השאר, מתמקד בקורסים כ"ערים במזרח התיכון", "אנתרופולוגיה של הגבריות" ואחרים. מחקריו של מונטרסקו על "ערים מעורבות בישראל", על יחסים בין אתניים ומרחב עירוני הם חלק ממחקר גדול יותר על זהות, חברתיות ועל יחסים בין המינים בערים ים תיכוניות. בפרויקטים קודמים בחן מונטרסקו את הגבריות הערבית וקיבץ סיפורי חיים יפואיים.
במהלך עבודתו המקצועית זכה למענקים והצטיינויות רבים, מגופים שונים בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2011 פרסם יחד עם חיים חזן את הספר "עיר בין ערביים: לאומיות מזדקנת ביפו", העוסק בקשר בין לאומיות לבין סיפורי זקנים של ערבים ויהודים, תוצר של מחקר משותף שערכו ביפו. הטענה המרכזית המועלת בספר היא שככל שמצוקות הזיקנה גדלות, כך הולכת ופוחתת המצוקה הלאומית והדבקות בשיח הלאומי גם בקרב היהודים וגם בקרב הערבים.
מונטרסקו, בשיתוף עם קבוצה גדולה של כותבים, מנהל בלוג בעיתון "הארץ" בשם "עיר שסועה לה יחדיו" שנסמך על חייו ומחקריו ביפו. בשנת 2020 פרסם ספר באותו השם, בו הוא בוחן את מקומם של הפוליטיקה, הכלכלה, האמנות וחיי הלילה בעיר.
החל משנת 2019, חוקר מונטרסקו את תנועת התחייה היהודית בערי מרכז אירופה כבודפשט, ברלין וקרקוב נוכח "משבר הפליטים". כמו כן חוקר את תולדות תרבויות היין באזורי גבול באירופה: הונגריה, סלובקיה, אוסטריה ואיטליה ובין ישראל לפלסטין וכל זאת לפי עקרון הטרואר.
מאות מאמריו של מונטרסקו פורסמו ומפורסמים בכתבי עת מובילים בשלל שפות: עברית, אנגלית, ערבית, צרפתית ואיטלקית שבהן הוא שולט.
חיים אישיים.
דניאל נשוי ואב לשלושה.
רן שלהבי
רן שלהבי (נולד ב-16 ביוני 1987) הוא פעיל חברתי ישראלי המכהן כמנכ"ל האגודה למען הלהט"ב בישראל. ומהווה גורם מרכזי במאבק של הקהילה הגאה בישראל.
קורות חייו.