בהמשך כיהן כמשנה למבקר המדינה.
על שמו נקרא "מרכז ד"ר י. פיקר לחינוך ותרבות בבית הספר לחינוך מיוחד" שבעדי נגב - נחלת ערן.
בשנת 1972 התאלמן מאשתו הלנה. נפטר ב-1981, בגיל 70.
מרקוס האטן
אידי מארס (רומן)
אידי מארס (באנגלית: The Ides of March) הוא רומן אפיסטולרי שנכתב בידי תורנטון ויילדר, ויצא לאור באנגליה ב-1948. הספר יצא בישראל בתרגומו של יאיר בורלא לראשונה ב-1953 בשם "אגרות רומיות" בהוצאת עם עובד, וב-1988 בשם "אידי מארס" בהוצאת זמורה ביתן. הרומן הוא, במילותיו של ויילדר, "פנטסיה על מאורעות ואנשים מסוימים מתקופת ימיה האחרונים של הרפובליקה הרומית". הרומן עוסק בדמויות ואירועים שהובילו לרצח יוליוס קיסר ב-15 במרץ בשנת 44 לפנה"ס, ביום המכונה "אידי מארס".
מבנה הרומן ותאימותו ההיסטורית.
הרומן מחולק לארבעה ספרים, שכל אחד מהם מתחיל מוקדם יותר ומסתיים מאוחר יותר מהאחר. שיריו של קאטולוס המשובצים ברומן, כמו גם פסקת הסיום של ההיסטוריון הרומאי סווטוניוס, הם החלקים היחידים ברומן שאינם בדיוניים. עם זאת, רבים מהאירועים ברומן מבוססים היסטורית, כמו שהותה של קלאופטרה ברומא בשנת הרצח.
אף על פי שהרומן מתאר את האירועים המובילים לרציחתו של קיסר ב-15 במרץ שנת 44 לפנה"ס, מספר אירועים מוקדמים יותר מתוארים כאילו קרו בתקופה הקרובה לרצח. תיאורים אלו כוללים את העברת חילול פולחן האלה הטובה על ידי קלודיה פולקר ואחיה שנערך בשנת 62 לפנה"ס אל טקס זהה שנערך בשנת 45 לפנה"ס, ואת ההתייחסות לאשתו של קיסר פומפיאה סולה כאשתו גם בשנת הרצח, למרות שהתגרש ממנה בשנת 62 לפנה"ס. בנוסף, דמויות רבות המוצגות ברומן כבר היו מתות בשנת 44 לפנה"ס, כולל קאטו הצעיר, קאטולוס, יוליה מרקיה ופולכר.
תקציר העלילה.
הספר הראשון מכיל מכתבים ומסמכים מחודש ספטמבר שנת 45 לפנה"ס, המתמקדים בהליכי הזמנתם של קיסר ואשתו, דודתו של קיסר, קאטולוס המשורר ואחרים, אל סעודת סימפוזיון של קלודיה פולכר ואחיה ב-30 בספטמבר. שיא הספר ביום הסעודה שבו מתרחש ניסיון התנקשות בקיסר, אשר למרות הסכנה (והחשד שקלודיה ואחיה אחראיים בעצמם לניסיון) מגיע לסעודה ומנהל בה סימפוזיון בנוגע למהות אמנות השירה.
הספר השני מכיל מכתבים ומסמכים מאמצע אוגוסט 45 ועד סוף אוקטובר 45, המתמקדים בתיאור ההכנות לביקורה של קלאופטרה ברומא, ותיאור ימי שהותה הראשונים בעיר. שיאו של הספר במסיבה שעורכת קלאופטרה, בה היא נתפסת על ידי מאהבה לשעבר יוליוס קיסר ואחרים בזמן שמרקוס אנטוניוס והיא מתעלסים. האשמה באירוע זה מוטלת גם היא על תככיה של קלודיה. במהלך הספר מתגלה גם כי קאטולוס מאוהב עד כדי מחלה בקלודיה, שאינה משיבה לו אהבה.
הספר השלישי מכיל מכתבים ומסמכים מראשית אוגוסט 45 ועד סוף דצמבר 45. הספר עוסק בניסיונות לסלק את קלודיה מטקסי האלה הטובה, במחשבותיו של קיסר על הדת הרומית, ועל שהותו של קיסר על יד ערש הדווי של קאטולוס הגוסס. שיא הספר בטקס האלה הטובה אליו מגניבה קלודיה את אחיה לבוש בבגדי אשה, ובכך מחללת את קדושת הדת הרומית. בחילול הקודש הייתה מעורבת גם אשתו השנייה של קיסר, פופיאה.
הספר הרביעי מכיל מכתבים ומסמכים מראשית אוגוסט 45 ועד ה-15 במרס 44, יום הרצח של קיסר, המתמקדים בניסיונותיהם של קיסר ומתנגדיו להעביר לצידם את ברוטוס, בהסתה העממית כנגד קיסר - הנוצרת על ידי קאטולוס המשורר ולאחר מכן גם על ידי קיסר עצמו, ובגירושיו של קיסר מפומפיאה ונישואיו לקלפורניה. שיאו של הספר בתיאור הרצח המצוטט מדברי סווטוניוס בספרו "דברי ימי הקיסרים".
איגוד הפשיסטים הבריטי
איגוד הפשיסטים הבריטי (באנגלית: British Union of Fascists או בקיצור BUF) הייתה מפלגה פוליטית בבריטניה, שנוסדה בשנת 1932 על ידי אוסוואלד מוסלי, חבר המפלגה השמרנית הבריטית בפרלמנט של בריטניה ושר בממשלת בריטניה לשעבר. המפלגה, מפלגת ימין קיצוני שדגלה בפשיזם ולאומנות, פעלה עד להוצאתה מהחוק ב-1940.
רקע.
אוסוואלד מוסלי היה שר זוטר בממשלת הלייבור בראשות רמזי מקדונלד, ועסק באבטלה הגואה. ב-1930 הוא פרסם את "מזכר מוסלי" (Mosley Memorandum): תוכנית קיינסיאנית של צעדים המכוונים לתקוף את בעיה האבטלה. הוא פרש בתחילת 1931 כשתוכניתו נדחתה, והקים את "המפלגה החדשה" (New Party), שקווי-מדיניותה מבוססים על מזכרו. למרות פופולריות מסוימת בה זכתה המפלגה במספר עיירות מתועשות, היא כשלה אלקטורלית.
במהלך 1931, מצעה של "המפלגה החדשה" הושפע יותר ויותר על ידי הפשיזם. בינואר 1932 ביקר מוסלי את בניטו מוסוליני באיטליה. הוא פירק את "המפלגה החדשה" באפריל של אותה שנה, אולם השאיר על כנה את תנועת הנוער שלה. בקיץ של אותה שנה הוא כתב את המצע הפשיסטי "בריטניה הגדולה יותר" (The Greater Britain), ששימש כבסיס ל"איגוד הפשיסטים הבריטי" (British Union of Fascists — BUF) שקם באוקטובר 1932.
מאפיינים.
דימויים.
האידאולוגיה והמצע של האפ"ב נוסחה ב"בריטניה הגדולה יותר" של מוסלי מ-1932 וב"המדינה הקורפורצית הקמה" (The Coming Corporate State) של תומפסון (A. Raven Thompson) מ-1938.
מוסלי דימה את עצמו למוסוליני, ואת איגוד הפשיסטים הבריטי למפלגה הפשיסטית הלאומית האיטלקית. מוסלי, בעקבות מוסוליני, הורה לחברי מפלגתו על לבישת מדים שחורים, כך שהיו ידועים בכינוי "החולצות השחורות". אפ"ב הייתה מפלגה אנטי-קומוניסטית ופרוטקציוניסטית, וביקשה להחליף את הדמוקרטיה הפרלמנטרית בבריטניה במשטר דמוי הקורפורטיזם שהנהיג מוסוליני באיטליה. בניגוד לשיטה האיטלקית, הקורפורטיזם הבריטי שאף לדמוקרטיה שתחליף את בית הלורדים בנבחרים שיימשכו מהתעשיות העיקריות, מהכמורה ומהקולוניות. בית הנבחרים הבריטי תוכנן להצטמצם כדי לאפשר דמוקרטיה "מהירה" יותר ו"סיעתית" פחות.
רבות מעמדות האפ"ב התבססו על בדלנות לאומנית, בשאיפה לאסור את הסחר בין נתיני-בריטניה וממשלתה לבין גורמים חיצוניים לאימפריה הבריטית. מוסלי טען שכך תוגן הכלכלה הבריטית מפני השפעותיו של השוק העולמי בתקופת "השפל הגדול".
האפ"ב אימצה המנון בעל דמיון רב לשיר הורסט וסל (Horst-Wessel-Lied) הגרמני — המנונה של המפלגה הנאצית שאסור כיום להשמעה בגרמניה.
אנטישמיות.
רבים מתומכי האפ"ב הבולטים הגיעו מרקע אריסטוקרטי או צבאי (למשל התאורטיקן הצבאי ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר, J.F.C. Fuller). בתחילה, לא כללה מדיניות האפ"ב מרכיבים אנטישמיים, אולם רבים מחבריה דגלו באנטישמיות במוצהר, וב-1934 (לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה) אימצה האפ"ב את האנטישמיות כמדיניות רשמית. ויליאם ג'ויס, הממונה על התעמולה באפ"ב, דיבר בגלוי על שנאתו ליהודים, אותם הוא כינה "המטרד הנצחי". באוקטובר 1934 ניתן לאנטישמיות תפקיד מככב בתאוריה, באסטרטגיה ובפעילות היום-יומית של התנועה הפשיסטית של בריטניה.
התייחסות לאנטישמיות באפ"ב ניתן למצוא, למשל, ב"טיימס" מאוקטובר 1934:
במרץ 1935, בהשיבו לשאלה שהופנתה אליו מ"הטיימס" על מדיניות האפ"ב לגבי בריטים-יהודים, אמר מוסלי:
מאוחר יותר טען מוסלי באוטוביוגרפיה שלו, כי אף על פי שהסתכסך עם כמה יהודים ספציפיים על רקע פוליטי, מעולם לא החזיק למעשה בדעות אנטישמיות.
מוסלי החל לשאת נאומים אנטישמיים אלימים שקיבלו שבחים מהיטלר. מוסלי הגיב בשליחת מברק להיטלר: "אנא קבל את תודתי הגדולה ביותר על מברקך הנדיב ביחס לנאומי בלסטר, שהתקבל בזמן שהייתי מחוץ ללונדון. אני מעריך מאוד את עצתך באמצע המאבק הקשה שלנו. יש להתגבר על כוחות השחיתות היהודית בכל המדינות הגדולות לפני שניתן יהיה לבטח את עתידה של אירופה בצדק ושלום. המאבק שלנו למטרה זו קשה, אך הניצחון שלנו בטוח."
מוסלי החליט לפתח אסטרטגיית בחירות ארוכת טווח לתמיכה בקמפיינים אנטישמיים באזורים יהודיים. מתוך 350,000 יהודי בריטניה, כ -230,000 חיו בלונדון, 150,000 מהם באיסט אנד. באוקטובר 1935 ציווה מוסלי את ג'ון בקט וא 'ק. צ'סטרטון לקדם אנטישמיות במקומות שבהם המספר הגבוה ביותר של יהודים. איגוד הפשיסטים הבריטי הפך לפעיל גם בערים אחרות עם אוכלוסיות יהודיות משמעותיות, כולל מנצ'סטר (35,000) ולידס (30,000).
התבלטות.
האפ"ב טענה ל-50,000 חברים בשיאה, ועיתון ה"דיילי מייל" היה מתומכיה הראשונים (באחת מכותרותיו נכתב "הידד ל'חולצות השחורות'!").
לקראת אמצע שנות ה-30, פעילויותיה האלימות של האפ"ב ונטייתה למפלגה הנאצית בגרמניה, כפי שנתפסה על ידי הציבור, הרחיקו ממנה תומכים ממעמד הביניים, ומספר החברים בה קטן. ב-1934, בעקבות עימות אלים בין חברי האפ"ב וחברי המפלגה הקומוניסטית הבריטית שהתרחש במהלך מצעד אולימפיה בלונדון, משך ה"דיילי מייל" את תמיכתו בה.
למרות התנגדות ניכרת, ולעיתים אף אלימה, מצד יהודים, חברי מפלגת הלייבור, חברי המפלגה הקומוניסטית הבריטית ואחרים, האפ"ב זכתה לתמיכה באיסט אנד של לונדון ובמקומות אחרים בבחירות למועצת מחוז לונדון ב-1937. עם זאת, האפ"ב מעולם לא השתתפה בבחירות הכלליות בבריטניה. בבחירות הכלליות בשנת 1935 קראה המפלגה למצביעים להימנע מהצבעה, והבטיחה להם "פשיזם בפעם הבאה". הבחירות הבאות נערכו ביולי 1945, ועד אז כבר הסתיימה מלחמת העולם השנייה באירופה, והפשיזם הפך למוקצה.
שנותיה האחרונות.
לאור חוסר-הצלחתה האלקטורלית, האפ"ב נסוגה מהפוליטיקה המיינסטרימית, והחלה לנטות לעבר אנטישמיות קיצונית במהלך 1934–1935, ובכך גרמה לפרישתם של חברי-מפלגה רבים ובולטים. המפלגה ארגנה מספר הפגנות ומצעדים אנטישמיים בלונדון, כמו זה הידוע כ"קרב ברחוב כייבל" (Battle of Cable Street) באוקטובר 1936.