בשנת 1978 יזם ברוך שראל מהדורה שישית, מורחבת ומעודכנת, של הספרון לציבור הרחב. המדריך, בשם כל מקום ואתר: מדריך שלם להכרת הארץ, ראה אור בהוצאת משרד הביטחון והוצאת כרטא. למדריך זה ראו אור מספר מהדורות מעודכנות במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90, חלקן נמכרו במארז פלסטיק שהכיל בנוסף למדריך גם מפות ארץ ישראל בקנה מידה 1:170,000.
בנוסף לעדכון פרטים, כגון גודל אוכלוסייה, בכל מהדורה, כלל העדכון גם הוספת ערכים על יישובים שהוקמו והסרת ערכים על יישובים שפונו ונהרסו ואתרים שחדלו להיות בשליטת ישראל. בהתאם לכך, עד החזרת חצי האי סיני נכללו במדריך גם יישובים יהודיים ומספר אתרים אחרים בסיני.
בשנת 2000 ערך זאב ענר מהדורה מספר שבע-עשרה של המדריך, מורחבת ומעודכנת, בשם כל מקום ואתר: מדריך לכל מקום ואתר בארץ ישראל. המהדורה כללה לראשונה מפות 1:250,000 משולבות במדריך, מפות ערים מורחבות וצבעוניות, לוח תקופות בתולדות ארץ ישראל ומילון מונחים בארכאולוגיה ובתולדות ההתיישבות לצד עדכון, הרחבה ועריכה-מחדש של כל הערכים במדריך. גם מהדורה זו עודכנה פעמים אחדות, ומהדורה 20 יצאה לאור בשנת 2005.
רובין הודון
רובין הודון, ידוע בישראל גם כ"האודן" (באנגלית: Robin Hawdon, נולד ב-28 במרץ 1939 בניוקאסל-אפון-טיין, אנגליה) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע ומחזאי אנגלי.
ביוגרפיה.
רובין נודע בשנות השישים כשחקן בסדרות טלוויזיה כמו ‘Compact’, ‘Flying Swan’, ‘Robin’s Nest’, וכן בסרטי קולנוע. שיחק, בין השאר גם בסיטקום ‘Chalk and Cheese’ לצדו של מייקל קרופורד.
הקריירה הקולנועית שלו פרצה בעיקר הודות להשתתפותו בסרט "When Dinosaurs Ruled the Earth" (כשהדינוזאורים שלטו על כדור הארץ) שבו שיחק תפקיד של אדם קדמון.
שיחק בהמשך בתיאטראות בלונדון ובפרובינציה תפקידים מרובים - מהמלט והנרי החמישי ועד הנרי היגינס. בשנים 1983–1986 שימש כמנהל התיאטרון המלכותי בבאת'.
מאוחר יותר הקדיש עצמו יותר לכתיבת מחזות. יצירותיו הראשונות זכו בהצלחה מסחרית בתיאטרון המפסטד ובפסטיבלים לתיאטרון בזלצבורג ופסטיבל אדינבורו.
רובין הודון נשוי לשילה, פסיכותרפיסטית וסופרת, ולזוג שתי בנות. הוא מתגורר לסירוגין בבאת', בדרום צרפת ובאוסטרליה.
פילמוגרפיה מובחרת.
"The Day the Earth Caught Fire" 1961
קאפה ורדה
הפירמידה של יונס
מתחם הפירמידה של יונס (The Pyramid Complex of Unas) ממוקם בשדה הפירמידות בסקארה, ליד קהיר שבמצרים. הפירמידה נבנתה עבור הפרעה יונס, המלך התשיעי והאחרון של השושלת החמישית במאה ה-24 לפני הספירה. משמעו של שמה העתיק, נפר איסוט יונס (Nefer Isut Unas) הוא "יפים הם מקומותיו של יונס". במקור הפירמידה התנשאה לגובה של 43 מטרים, והייתה בעלת בסיס של 58 על 58 מטרים, אך כיום היא הרוסה לחלוטין.
חפירות.
הפירמידה נחקרה על ידי לפסיוס ועל ידי פרינג, אך היה זה גסטון מספרו שלראשונה קיבל גישה לתוך הפירמידה ב-1881, שם הוא גילה כיתובים המעטרים את קירות חדרי הקבורה. כתבים אלו, יחד עם כתבים נוספים שנמצאו בפירמידות סמוכות, ידועים היום בתור כתבי פירמידות. יונס היה הפרעה הראשון שכלל רעיון זה, והוא זה שיצר את הרעיון שיחקקו מספר קסמים על קירות הקבר שלו, שמטרתם לעזור לפרעה במהלך מסעו דרך הדואט ואל החיים שאחרי המוות. רעיון זה היה נחשב כה מוצלח בעיני הפרעונים האחרים, עד כדי שהוא התפתח לכתבים בתוך ארונות קבורה בממלכה התיכונה ולאחר מכן לספר המתים מתחילת הממלכה החדשה ועד סוף תקופת מצרים התלמיית, כשכתבים חדשים החלו להופיע.
הפירמידה.
בחדר הקבורה עצמו נמצאו שאריות של מומיה, הכוללות את הגולגולת, הזרוע הימנית והמותן, אך לא ברור האם הן שייכות ליונס או לא. ליד הפירמידה הראשית בכיוון צפון־מזרח, ישנם מסטבות שבהם קבורה בת זוגו של המלך.
הפירמידה נבנתה בסמוך לפירמידה של ג'וסר בסקארה. דרך המעבר המוגבהת ביניהם ארכה כ־750 מטרים והייתה בעל צורה ייחודית בגלל הוואדי הסמוך לה. חלק מחומרי הבנייה נלקחו ממתחם ג'וסר. הגג של המעבר היה מכוסה מלמעלה על מנת ליצור מנהרה סגורה, למעט חריץ ארוך שהאיר את הקירות שהיו מעוטרים בתבליטים.
כיום מאמינים שבכתובות של כתבי הפירמידות בקבר של יונס ישנן גם מספר שורות הכתובות בניב שמי, שנכתב בכתב מצרי ומהווה את העדות הראשונה לשפה שמית כתובה.
הוג'
הוג' (בערבית: هوج) היה כפר ערבי בצפון-מערב הנגב, כ-15 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר עזה.
הכפר מנה למעלה מ-1,000 תושבים אשר רובם התפרנסו מחקלאות. בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת עזה.
היסטוריה.
במקום שכנה העיר הפלישתית אוגה, שהופיעה במפת מידבא מהמאה ה-6 לספירה.
הכפר הוקם על תל בשנים 1818–1820 ידי צאלח מוצטפה ביי, שליט מחוז יפו, מתוך כוונה למשוך אליו תושבים בדואים מעזה. לשם כך חילק למתיישבים קרקעות חינם. בנוסף, הקים תחנת משטרה בכפר. באזור ישבו המטות הבדואים וחאידה וג'באראת.
בני שבט הווחאידה השתתפו במרד הפלאחים, ב-1834, ובעקבות דיכוי המרד, אלו שלא נהרגו במהלכו גורשו מן האזור.
בשנת 1838 ביקר בכפר החוקר האמריקאי אדוארד רובינסון וכתב שבתיו בנויים טיט וגרים בו בין 200 ל-300 תושבים.
ב-1863 ביקר בכפר הצרפתי ויקטור גרן וכתב שבתי הכפר עשויים לבני טיט ובסמוך לבאר מים עמוקה ראה שרידים של עמודי שיש קדומים.
דו"ח הקרן לחקר ארץ ישראל מ-1883 מציין שמדובר בכפר קטן בנוי טיט על שם הנביא הוג' ובו באר מים בעומק של כ-200 רגל.
במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה הקימו העות'מאנים את מסילת הרכבת מנחל שורק לעזה (כשלוחה של המסילה המזרחית) וממנה סללו שלוחה לכפר הוג' ששירתה את הכוחות הלוחמים. הכפר היה תחנת קצה וחובר למסילה דרך מסעף שהחל סמוך לכפר דיר סניד.
ב-8 בנובמבר 1917 נערך קרב סמוך לכפר בין הצבא הבריטי לכוחות העות'מאנים. הבריטים ניצחו בקרב, אולם ספגו אבדות ניכרות.
בתקופת המנדט התרחב הכפר מזרחה ומערבה. מלבד הבאר הראשית ניזון הכפר גם מבארות נוספות בוואדיות הסמוכים. כלכלת הכפר התבססה על גידול חיטה, משמש, תאנים, גפנים ושקדים.
במפקד האוכלוסין המנדטורי מ-1931 חיו בכפר 618 תושבים ב-118 בתים.
בשנת 1941 הוקם קיבוץ דורות על שטחים שנרכשו מכפריי הוג'.
בסקר הכפרים משנת 1945 נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-810 תושבים. שטחי הכפר כללו 16,741, ו-1,011 דונמים של שטחים ציבוריים. שטחי קיבוץ דורות השתרעו על פני 4,236 דונמים. בין הכפר ליישובים היהודיים סביבו שררו יחסים תקינים והמרפאה שהוקמה בדורות באותה שנה שירתה גם את תושבי הכפר. בשנת 1946 הסתתרו בכפר אנשי ההגנה בעת חיפוש שביצעו הבריטים בדורות הסמוכה. בדצמבר 1947 נרצחו בעזה מוח'תאר הכפר ואחיו בטענת שיתוף פעולה עם היהודים.
בתחילת מלחמת העצמאות, בעקבות התקדמות הצבא המצרי צפונה התקבלה ההחלטה לכבוש את הוג'.
חטיבת הנגב כבשה את הכפר ב-31 במאי 1948 וגירשה את תושביו לכפר דימרה (כיום קיבוץ ארז).
ב-4 באוגוסט פנו נציגי הקיבוצים (פרדה מדורות, גברי מניר עם ופריש מרוחמה) במכתב תלונה לבן-גוריון על אי הצדק שנעשה לכפריי הוג'. בן-גוריון כתב בתגובה שהוא מקווה שמפקדת צה"ל האחראית תמנע ממעשים בלתי-צודקים כאלה בעתיד ותפעל במידת האפשר לתקן את העוול שנגרם.
במהלך ההפוגה השנייה, בספטמבר 1948, פנו התושבים למשרד המיעוטים בבקשה לאפשר להם לשוב להוג'. השר בכור שלום שיטרית טען שהכפריים ראויים ליחס טוב כיוון שלא היו עוינים ליהודים וכיוון שגורשו בידי צה"ל. אולם הצבא סירב לאפשר חזרתם מטעמי ביטחון.
מן הכפר לא נותרו שרידים כיום, אתר מרכז הכפר נקרא "חורבת הוגה" ושוכן דרומית לכביש 334 מזרחית לשדרות. באתר קיימים שרידי בית קברות מוסלמי מן התקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל.
ססאריה אבורה
קלאוס קינסקי
קלאוס קינסקי (18 באוקטובר 1926 – 23 בנובמבר 1991) היה שחקן קולנוע ותיאטרון גרמני.
קריירה.
קינסקי הופיע במעל 130 סרטים, אך ידוע בעיקר בזכות אלו בהם שיתף פעולה עם הבמאי ורנר הרצוג, ביניהם:
ב-1958 השתתף בסרט "עת לאהוב ועת למות" וב-1962 השתתף בתור פליט יהודי בסרט "הבוגד שלא בגד" לצידו של ויליאם הולדן.
בשנת 1999, מספר שנים אחרי מותו של קינסקי, הרצוג ביים סרט על מערכת היחסים הסוערת ביניהם הנושא את השם "Mein liebster Feind - Klaus Kinski", בתרגום מילולי "אויבי האהוב - קלאוס קינסקי".
בשנת 1977 שיחק בסרט "מבצע יונתן" בתפקיד מפקד הטרוריסטים וילפריד בזה. ב-1981 שיחק בסרטו האחרון של בילי ויילדר - "חברים, חברים, אבל...".
חיים אישיים.
לקינסקי שלושה ילדים שכולם נהיו לשחקנים: פולה, ניקולאי, ונסטסיה קינסקי.
קרב פוטידאה
קרב פוטידאה, (ביוונית: Μάχη της Ποτίδαιας) היה קרב שנערך בין כוחות פוטידאה וקורינתוס, לבין אתונה. מקובל לזהות את הקרב כחלק מהמלחמה הפלופונסית, למרות שלמעשה הוא התרחש עוד לפניה, ויחד עם קרב סיבוטה היווה את העילה למלחמה הפלופונסית.
רקע.
פוטידאה, הייתה מושבה קורינתית שנוסדה בידי הטיראן הקורינתי קיפסלוס. היא הייתה עיר נמל בכלקידיקי, העיר נכבשה בידי פרס, במהלך מלחמת פרס יוון, ושוחררה בעזרת אתונה. המצב שם הפך להיות מיוחד במינו, כפי שמגדיר זאת משה עמית. מחד, פוטידאה הפכה להיות חברה בליגה האטית-דלית בהנהגת אתונה, ומאידך היא שמרה על קשרים הדוקים עם עיר האם קורינתוס, ואף קיבלה שליחים ממנה מדי שנה. זאת למרות שקורינתוס הייתה חברה בליגה הפלופונסית, שבראשה עמדה ספרטה.