אמנם נמצאו עדויות מעטות למעורבות מצרית בכריית מחצבים בסיני עוד בתקופה הקדם-שושלתית, אך המלך הראשון שנמצאה עדות לגבי מעורבותו בכרייה בוואדי מע'רה הוא דז'וסר מהשושלת השלישית שבנה את פירמידת המדרגות בסקארה. פעילות הכרייה המאורגנת בסיני נחשבת כאחת מההתפתחויות המשמעותיות בתקופת מלכותו. יורשו של דז'וסר, סחמחת, המשיך את משלחות הכרייה לסיני ותבליט מפורסם חקוק בסלע המשקיף על הוואדי ומתארת את המלך החובש כתר לבן כשהוא מכניע שבוי. תחילה יוחס תבליט זה לסמרחת מהשושלת הראשונה, אולם בשנות ה-50 שויך לסחמחת לאחר שנחשפה הפירמידה של סחמחת בסקארה. התבליט נתגלה על ידי פלמר בסקר של 1869 בו השתתף כחבר במשלחת. כשחפר פיטרי במקום בשנים 1904–1905 הוא מצא 12 כתובות סלע נוספות.
מלך נוסף שהשאיר את רישומו בוואדי מע'רה הוא סנחת, שמעמדו בשושלת השלישית אינו ברור. אך מעט ידוע עליו מלבד מקום קבורתו בקבר גדול העשוי לבני בוץ, המצוי צפונית לאבידוס. הממצאים המשמעותיים באתר המיוחסים לסנחת הם שני תבליטי סלע. האחד מראה את המלך חובש כתר לבן ובשני הוא חובש כתר אדום ונמצא בתנוחה בה הוא מכניע שבוי. מלכים נוספים מהממלכה העתיקה ששמותיהם מופיעים בממצאים מהאתר הם: ח'ופו, סנפרו, סהור, ניוסר ומנקאוהור.
מתקופת הממלכה התיכונה נמצאו תבליטים מתקופת המלך אמנמחת השלישי שהקים את המקדש בסרביט אל-ח'אדם. מתקופת הממלכה החדשה קיימת עדות למשלחת שנשלחה לאתר על ידי תחותמס השלישי.
חלק מהתבליטים נותרו על גדות הנחל וחלקם נמצאים במוזיאונים. תבליטים רבים נהרסו ואבדו בעת ניסיונות כרייה שנערכו מאז תקופת מצרים העתיקה.
מעלה (פולינום)
שדה גלואה
בתי הכנסת האר&quot;י ו&quot;אור החיים&quot;
פרשת מות ידידיה סגל
רד ניקולס
ארנסט לורינג "רד" ניקולס (Ernest Loring "Red" Nichols; 8 במאי 1905 - 28 ביוני 1965) היה נגן קורנט (סוג של חצוצרה), מלחין ומוביל הרכב ג'אז. בשנות העשרים, שהיו שיא הקריירה שלו, היה שותף לכ-4,000 הקלטות.
תולדות חייו.
ניקולס נולד במדינת יוטה. אביו היה מורה למוזיקה. הוא החל לנגן בקורנט בגיל 12 במסגרת תזמורת כלי הנשיפה של אביו. ב-1923 נסע לאטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי כדי לעבוד בלהקה מקומית ועד מהרה עבר לניו יורק, בסיסו למשך עשרים השנים הבאות.
בניו יורק ניגן במספר תזמורות, בהן זו של פול וייטמן "מלך הג'אז". בנוסף הוביל ניקולס הרכב משלו, יחד עם אשתו, בשם "חמש הפרוטות" ("Red Nichols &amp; His Five Pennies"), שזכה להצלחה רבה בהופעות ובהקלטות. כמו כן שימש כנגן אולפן בהקלטותיהם של רבים מאמני הג'אז של התקופה ובהם ג'ו ונוטי, אדי לאנג, פי ווי ראסל, ג'ימי וטומי דורסי, בני גודמן, גלן מילר, ג'ק טיגרדן, ג'ין קרופה ואחרים, בכך הפך לנגן הקורנט העסוק והמוקלט ביותר בשנות העשרים. בנוסף לכל עיסוקיו אלו שימש גם כנגן במחזות זמר בברודוויי.
ב-1942 עברו בני הזוג ניקולס לקליפורניה, בשל מחלת שיתוק ילדים בה לקתה בתם. עד סוף העשור פרש ניקולס ממוזיקה והקדיש את זמנו לטיפול בבתו. לאורך שנות ה-50 הופיעו ניקולס ו"הפרוטות" בלוס אנג'לס וסן פרנסיסקו.
ב-1959 הופק בהוליווד הסרט "The Five Pennies", (הופץ בישראל תחת השם "חצוצרת הקסם") המבוסס באופן רופף על הביוגרפיה של ניקולס, בתפקיד ניקולס כיכב דני קיי והופיעו בו גם לואי ארמסטרונג וברברה בל גדס. הסרט זכה לחמש מועמדויות לפרס אוסקר. ניקולס עצמו לא מופיע בסרט אך קול נגינת החצוצרה של דני קיי בסרט הוא שלו.
דניאל רובנשטיין
ואדי מערה
אבוי למנוצחים
אֲבוֹי לַמְּנֻצָּחִים (בלטינית: Vae victis) הוא ניב לטיני, שמשמעו כי המפסיד בקרב נתון לגמרי לחסדיו של המנצח, ואל לו לצפות למידת רחמים מצדו.
בשנת 390 לפנה"ס תקף צבא גאלי בהנהגתו של המצביא ברנוס (Brennus) את רומא והצליח להשתלט על כל העיר ולשרוף אותה, פרט לגבעת הקפיטולין. צבאו של ברנוס כיתר את הגבעה והטיל מצור על הנמצאים בה. משאזל מזונם הסכימו שוכני הגבעה לשלם כופר נפש. ברנוס דרש 1,000 ליברות זהב (329 ק"ג).
טיטוס ליוויוס מספר (5.34-49) כי בעת ביצוע התשלום התברר לרומאים שהגאלים משתמשים במשקלות מזויפים. הרומאים פנו לברנוס שיכבד את ההסכם ויושיעם, אולם הוא השליך את חרבו על כף המאזניים שבה היו המשקלות וקבע: Vae victis – "אבוי למנוצחים". לרומאים לא נותרה ברירה אלא להביא עוד זהב על מנת לקנות את חייהם. המעשה מתואר גם על ידי פלוטרכוס (חיי אישים, קאמילוס, 28).
לפי המסורת הרומית, הדיקטטור מרקוס פוריוס קאמילוס יצא אחרי הגאלים הנסוגים מרומא והחזיר את הזהב שניתן להם כשוחד בתמורה לנסיגתם.
לפני תקיפת הצבא הגאלי, רומא הגיעה לנקודת שיא, לאחר שכבשה את העיר האטרוסקית ויי. מאוחר יותר, האדם אשר התפרסם כתוצאה ממסע המלחמה הזה, מרקוס פוריוס קאמילוס, הפך לשנוא ביותר ברחבי רומא, לאחר שאסר על הפלבים לאכלס את העיר החדשה, וציווה על הצבא לתת חלק משלל המלחמה שלהם לאלים.
קאמילוס הואשם בניהול שגוי של פרסי המלחמה, ולפי חלק מהמקורות גם בגנבת כסף לעצמו, וגורש מהעיר, למרות שלפי מקורות מסוימים הוא ברח כדי להימנע מתפיסתו. לפי האגדה, הוא עצר בשערי העיר, והתפלל לאלים שיענישו את הרומאים כפויי הטובה.
אוי למנוצחים
Vae victis
פלשתיין פוסט
בבא בר בוטא
ריצ'רד משרוסברי, דוכס יורק
ריצ'רד משרוסבורי, דוכס יורק ודוכס נורפוק (באנגלית: Richard "of Shrewsbury", 1st Duke of York and 1st Duke of Norfolk; 17 באוגוסט 1473–1483?) היה בנם השני (וילדם השישי) של המלך אדוארד הרביעי ורעייתו אליזבת וודוויל. ריצ'רד נולד בשרוסברי, והיה אחיהם הצעיר של אליזבת מיורק, מרי מיורק, ססילי מיורק, אדוארד, ומרגרט פלנטג'נט, נסיכת יורק, והאח הבוגר של אן מיורק, רוזנת סארי, ג'ורג' פלנטג'נט, דוכס בדפורד, קתרינה מיורק וברידג'יט מיורק.
ריצ'רד היה אחד משני הנסיכים שבמצודה, אשר ככל הנראה נכלאו במצודת לונדון ולפי האשמות לא מבוססות נרצחו על ידי דודם ריצ'רד השלישי.
קורות חיים.
ריצ'רד נולד בשרוסברי ב-17 באוגוסט 1473. בשנת 1474 הוכרז כדוכס יורק. הכרזה זו החלה את הנוהג לפיו בנם השני של מלכי אנגליה מקבל תואר זה.
ב-15 בינואר 1478, בגיל 4, הוא נשא לאישה את אן דה מוובריי, רוזנת נורפוק, שהייתה בת 5 במהלך טקס הנישואים. אן ירשה את אחוזת מווברי העשירה והגדולה בשנת 1476 לאחר מות הוריה, וזו הייתה, ככל הנראה, סיבת הנישואין.
בשנת 1481 קיבל ריצ'רד את התואר דוכס נורפוק.
יורש העצר.
במות אביו, ב-9 באפריל 1483, הפך אחיו, אדוארד, למלך אנגליה, וריצ'רד הפך ליורש העצר.
מלכותו של אדוארד והיות ריצ'רד יורש העצר נמשכו זמן קצר בלבד. רוברט סטילינגטון, בישוף באת' וולס העיד כי אדוארד הרביעי הסכים לשאת לאישה את לידי אלינור טאלבוט בשנת 1461, והיא הייתה בחיים עת שאדוארד הרביעי נשא לאישה את אליזבת וודוויל בשנת 1464. משמעות הדבר שנישואי אדוארד הרביעי לאליזבת היו ביגמיה. מועצת העוצרות שבראשה עמד ריצ'רד דוכס גלוסטר החליטה לבטל את הנישואים בדיעבד, ולכן כל ילדיהם של אדוארד הרביעי ואליזבת וודוויל נחשבו כילדים מחוץ לנישואין, אשר אינם זכאים לרשת את הכתר הבריטי. בהכרזה של הפרלמנט הבריטי מה-25 ביוני 1483 הוצאו ריצ'רד ואדוארד החמישי מסדר הירושה לכתר הבריטי, וריצ'רד, שהיה אחיו של אדוארד הרביעי, הומלך במקום אדוארד החמישי.
כליאתו במצודה.
ריצ'רד השלישי שלח את אדוארד החמישי ואת ריצ'רד משרוסברי למצודת לונדון באמצע שנת 1483, ושני הנסיכים שבמצודה נעלמו זמן קצר לאחר מכן, וככל הנראה נרצחו.
שלט אצולה.
כבנו של המלך, שלט האצולה של ריצ'רד היה שלט האצולה של הממלכה, בהבדל אחד - התג השמאלי של הסמל.
אזכורים תרבותיים.
הסדרה "הפתן השחור" מבוססת על היסטוריה חליפית לפיה ריצ'רד משרוסברי יורש את דודו, ריצ'רד השלישי, ועולה לשלטון כריצ'רד הרביעי.
בספרה של פיליפה גרגורי, "המלכה הלבנה", מסופר שאימו של ריצ'רד, אליזבת וודוויל, מצליחה להבריח את ריצ'רד לטורניי שבבלגיה, שם הוא מסתתר תחת השם הבדוי פרקין וורבק.
הנסיכים שבמצודה
הנסיכים שבמצודה (באנגלית: The Princes in the Tower) הוא כינוייה של פרשת היעלמותם של אדוארד החמישי, מלך אנגליה, ואחיו ריצ'רד משרוסברי, דוכס יורק. אדוארד וריצ'רד, בניהם של אדוארד הרביעי ואליזבת וודוויל, נכלאו במצודת לונדון על ידי דודם ריצ'רד השלישי, ונעלמו בשנת 1483. הסברה המקובלת היא שהנסיכים נרצחו ונקברו במצודה.
כליאת הנסיכים והיעלמותם.
במותו של אדוארד הרביעי, ב-9 באפריל 1483, הפך אדוארד החמישי, למלך אנגליה, וריצ'רד אחיו הפך ליורש העצר.
מלכותו של אדוארד והיות ריצ'רד יורש העצר נמשכו זמן קצר בלבד. רוברט סטילינגטון, בישוף באת' וולס העיד כי אדוארד הרביעי הסכים לשאת לאישה את ליידי אלינור טאלבוט בשנת 1461, והיא הייתה בחיים עת שאדוארד הרביעי נשא לאישה את אליזבת וודוויל בשנת 1464. משמעות הדבר שנישואי אדוארד הרביעי לאליזבת היו ביגמיה. מועצת העוצרות שבראשה עמד ריצ'רד דוכס גלוסטר החליטה לבטל את הנישואים בדיעבד, ולכן כל ילדיהם של אדוארד הרביעי ואליזבת וודוויל נחשבו כילדים מחוץ לנישואין, אשר אינם זכאים לרשת את הכתר האנגלי. בהכרזה של הפרלמנט האנגלי מה-25 ביוני 1483 הוצאו ריצ'רד ואדוארד החמישי מסדר הירושה לכתר האנגלי, וריצ'רד, שהיה אחיו של אדוארד הרביעי, הומלך במקום אדוארד החמישי.