תוכניות נפוליאון ל-20 באפריל כוונה להשמדת הצבא האוסטרי. הדחף העיקרי של הכוחות נגד האוסטרים היה מגיע מלאן, לפבר וואנדאם. היה על כוחות אלו לתקוף את המרכז האוסטרי, לפרוץ אותו ואז להתפצל, כאשר חלק מהכוח הראשי אמור לפנות לעבר לנדשוט כדי לנתק את כל האוסטרים שמנסים לסגת מזרחה לדרום הדנובה, והשאר פונים שמאלה בניסיון ללכוד את שאר הצבא האוסטרי הנדחק נגד הדנובה. הגשר ברגנסבורג היה המפתח לתוכנית זו - כל עוד הוא נשאר בידי הצרפתים לאגף הימין האוסטרי לא הייתה דרך לחצות את הדנובה, אך לא ידוע לנפוליאון רגנסבורג הוחזק רק על ידי חיל מצב קטן. בהמשך היה על הכוחות תחת המרשל מסנה, שהונח כי יגיע באותה העת כבר לעיירה לנדשוט, לנטרל את כל הכוחות האוסטרים שנסוגו בפני הצרפתים. בצד שמאל הצרפתי תפקידו של דאבו היה לאתר את מה שנפוליון האמין שהוא השרידים המנופצים של האגף הימני האוסטרי, שנמחץ ביום הקודם לאחר הקרב בטוגן-האוזן. לתוכניתו של נפוליאון היו שני פגמים עיקריים. הראשון התבסס על מודיעין שגוי - הימין האוסטרי לא נמחץ ב-19 באפריל, ולכן כאשר צבא אוסטריה פוצל לשניים, עדיין היה לפיקודו של הארכידוכס קרל שלושה קורפוסים שלמים. השנייה הייתה שמרשל מסנה הצליח להגיע לעיירה לנדשוט במהירות המצופה, מה שאפשר לאגף השמאל האוסטרי לברוח מעבר ללך.
הקרב.
ב-20 באפריל החל ז'אן לאן בקרב, והתקדם דרומית-מזרחית לכיוון העיירה באכל. מימינו הדיוויזיה הבווארית הראשונה עברה מזרחה והדפה כוח אוסטרי מאופנסטטן. הכוח האוסטרי ניסה לסגת לעבר באכל, אך במקום זאת נתקל בפרשים קלים צרפתים. הבריגדה האוסטרית הקלה החלה לקרוס, וניסתה לברוח דרומית-מזרחית יותר לעבר רוהרבאך. לאן עקב אחריו, ומוצבי הגנה האוסטרים המפוזרים באזור נאלצו במהירות לסגת מזרחה לקו חדש על נהר גרוס לאבר. כאשר האוסטרים נסוגו מזרחה, לאן המשיך בדרום מזרח לכיוון אותו נהר ברוטנבורג. ברוטנבורג לאן נתקל בחיליו של יוהאן פון הילר, שהתקדם במעלה נהר גרוס לאבר במהלך היום. העימות החל בשעות הערב המוקדמות עם מתקפה אוסטרית מעבר לנהר, אך זו נהדפה במהירות, והילר נאלץ להישאר במגננה עד לרדת החשיכה ולנסיגת הצרפתים למחנות. באותו לילה הוא נטש את תפקידו ברוטנבורג והחל בנסיגה חזרה לעבר העיר לנדשוט.
המתקפה העיקרית השנייה של הצרפתים החלה רק בסביבות הצהריים. הדיוויזיה הבווארית השנייה חצתה את אבנס בביבורג, מימין לקורפוס של לאן ותקפה את האוסטרים של בריגדת ביאנקי. הפעם האוסטרים הצליחו להחזיק בעמדותיהם הראשוניות, והבווארים לא הצליחו להתקדם במשך כמה שעות. בשלב זה לאן והחטיבה הבווארית הראשונה והשלישית התקדמו מרחק רב, ולכן החליט נפוליאון להסתמך על כוחותיו מוירטמברג לתמוך בדיוויזיה הבווארית השנייה. הכוחות הנוספים הללו שכנעו את האוסטרים שהגיע הזמן לסגת, וביאנקי הביא לנסיגת כוחותיו לעבר פפנהאוזן. לדיוויזיה הבווארית השנייה של ורדה הייתה תרומה נוספת לקרב, כאשר נפוליאון הורה להם לבצע התקפה לילית על העמדה האוסטרית החדשה בפפנהאוזן. הופעתם הבלתי צפויה של הכוחות הבוואריים עוררה בהלה בפפנהאוזן. האוסטרים בעיירה התכוננו לסגת לעבר לנדשוט, ובתוהו ובוהו הצליחו הבווארים לחצות את הגשר הבוער מעל הלאבר ולכבוש את העיירה. בכך הסתיימה הלחימה של היום, עם הצרפתים על הלאבר, השמאל האוסטרי בנסיגה מלאה והימין האוסטרי השלם עם הארכידוכס קרל, מבודד מצפון.
תוצאה.
בסוף 20 באפריל פוצל הצבא האוסטרי הראשי לשני כוחות שונים ונסוג בכיוונים נפרדים. אגף הילר נאלץ לנוע מזרחה לכיוון לנדשוט, לאחר שספג 7,200 הרוגים בתאריכים 19–20 באפריל. לעומת זאת הצרפתים ובעלי בריתם הגרמנים ספגו 1,000 הרוגים ביומיים. התוצאה הטובה היחידה לאוסטרים ב-20 באפריל הייתה כניעת חיל המצב הצרפתי ברגנסבורג. חיל המצב החזיק מעמד בהתקפה מצפון, אך כאשר הופיעו גם כוחות אוסטריים מדרום עמדתם הייתה חסרת תקנה. גשר האבן החזק מעל הדנובה ברגנסבורג נפל אפוא שלם לידיו של קרל, מה שנתן לו דרך מילוט מעבר לדנובה. נפוליאון עדיין לא ידע עד כמה חזק האגף הימני האוסטרי בפועל, ולכן -21 באפריל הוא מיקד את כל תשומת ליבו בשמאל האוסטרי הנסוג, מתוך אמונה שזה הגוף העיקרי של צבאם. כתוצאה מכך נותר לדאבו להתמודד עם הכוח הראשי של הארכידוכס סביב אגמול, ואילו צבא צרפת ובעלי הברית העיקרי התקדם לעבר לנדשוט, שם התפתח קרב ב-21 באפריל.
היינריך קניר
היינריך קניר (בגרמנית: Heinrich Knirr; 2 בספטמבר 1862 – 26 במאי 1944) היה צייר גרמני יליד אוסטריה, ידוע בסצינות ז'אנר ופורטרטים, אם כי צייר גם נופים וטבע דומם. הוא ידוע בעיקר בזכות יצירת הדיוקן הרשמי של אדולף היטלר משנת 1937 והוא האמן היחיד שידוע שצייר את היטלר במהלך חייו.
ביוגרפיה.
הוא נולד בפנצ'ובה (בסרביה של ימינו). הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות בווינה, אצל כריסטיאן גריפנקרל וקרל ורצינגר, ואז באקדמיה לאמנויות יפות במינכן, שם למד שיעורים אצל גבריאל פון האקל ולודוויג פון לפץ .
הוא נשאר במינכן ופתח בית ספר פרטי לאמנות בשנת 1888. בסופו של דבר בית הספר שלו צבר מוניטין טוב ברחבי אירופה. בשנים 1898 עד 1910 הוא לימד גם באקדמיה במינכן. הוא היה גם חבר בזצסיון במינכן, ובהמשך בזצסיון הווינאי.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא ויתר על פעילות ההוראה ועבר לסטארנברג. בשנות העשרים של המאה העשרים הפכה משפחת תנהאוזר לפטרונית שלו. לאחר 1922 התגורר בבוואריה עילית.
בתקופת השלטון הנאצי הוא נשאר פופולרי ובשנת 1937 יוצג בתערוכת האמנות הגרמנית הגדולה השנתית ב"האוס דר קונסט" במינכן עם אחת מדיוקנאותיו של אדולף היטלר.
במהלך השנים הבאות הוא הציג שם ארבע עשרה עבודות בסך הכל, כולל דיוקנאות של הנהג הפרטי של היטלר, יוליוס שרק, ואמו של היטלר קלרה. שני הציורים נתלו במשרדו של היטלר בברגהוף בברכטסגאדן. הוא גם עשה את הדיוקן הרשמי של רודולף הס, ואלברט שפר התייחס אליו לעיתים קרובות כ"צייר החצר".
בשנת 1942 הוענק לקניר מדליית גתה לאמנות ומדע.
בשנת 1944 הוא נפטר בשטאודאך-אגרנדאך .
קרל יון
קרל יון (באנגלית: Karl Yune; נולד ב-16 באפריל 1975) הוא דוגמן ושחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה.
יון נולד בוושינגטון די. סי. לאם וונהוי פארק וטאהו יון, ממוצא קוריאני. אחיו הוא השחקן ריק יון. יון התחנך בבית הספר ג'ורג'טאון, מכינה לקולג' ישועי אמריקאי, אחד מבתי הספר לבנים הוותיקים ביותר בארצות הברית. יון למד עסקים, ספרות ופילוסופיה לפני שעבר ללמוד במגמת תיאטרון בבית הספר לאמנויות באוניברסיטת קולומביה בניו יורק לאחר שזכה בתפקיד רומיאו במחזה רומיאו וג'ולייט.
יון מתגורר כיום בלוס אנג'לס.
קריירה.
יון קיבל את התפקיד הראשי הראשון שלו בסרט אולפן בתפקיד טראן, אחד המדריכים בסרט "אנקונדה: המצוד אחר סחלב הדם". הוא הופיע גם בסרטים "Forbidden Warrior" ו"זכרונותיה של גיישה", כמו גם בסרטים הקצרים "Miracle Mile" (שקיבלו כמה פרסים), ו- "Hold Up". הוא שיחק גם בהצגות שונות באוף ברודוויי, ודיגמן בתצוגות אופנה. יון הופיע בעונה השלישית של החץ בתור מסאו יאמאשירו, (חברו והמנטור של החץ).
קרל יונה זוכה לעיתים כקרל יונה וקרל האן (כמו ב"נס הנס").
ארמין לאשט
ארמין לאשט (בגרמנית: Armin Laschet; נולד ב-18 בפברואר 1961) הוא פוליטיקאי גרמני. מכהן כראש הממשלה הנוכחי של מדינת נורדריין-וסטפאליה מאז 2017, וב-16 בינואר 2021 נבחר למנהיג המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית והיה מועמד לתפקיד הקנצלר בבחירות הכלליות בגרמניה שנערכו בספטמבר 2021.
ביוגרפיה.
לאשט נולד בבורטשייד, פרבר סמוך לאאכן, ליד הגבול עם בלגיה והולנד, להורים היינריך לאשט ומרסלה לבית פרינגס. הוא גדל במשפחה קתולית אדוקה. אביו היה מהנדס מכרות ועבד במכרה פחם, ולאחר מכן הפך למורה.
לאשט למד משפטים באוניברסיטאות בון ומינכן, והוסמך לעריכת דין ב-1987. ב-1986 החל גם ללמוד עיתונאות.
לאשט עבד כעיתונאי משנת 1986 ועד 1991. בין השנים 1995–1999, בעודו מכהן גם כחבר בפרלמנט, היה מנכ"ל חברת ההוצאה לאור הקתולית איינהרד-פרלאג, שהייתה בעבר בהנהלת חותנו היינריך מלנגרה.
קריירה פוליטית.
לאחר הבחירות הכלליות בגרמניה 1994 הפך לאשט לחבר בבונדסטאג הגרמני, והיה חבר בוועדה לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי ובוועדה לענייני האיחוד האירופי.
בנוסף, היה אחראי על הוועדה לענייני התקציבים בין 1999 ל-2001 ועל הוועדה לענייני חוץ בין 2002 ל-2005. במסגרת תפקידו האחרון כאחראי על הוועדה לענייני חוץ, היה אחראי על היחסים בין האיחוד האירופי והאו"ם.
תחת ראש ממשלת נורדריין-וסטפאליה יורגן רוטגרס, כיהן לאשט כשר המדינה לדורות, משפחה, נשים ושילוב בין השנים 2005 ועד שנת 2010, וכשר המדינה לעניינים פדרליים, אירופה ומדיה משנת 2010. בשנת 2010 התמודד ללא הצלחה נגד נורברט רטגן לתפקיד יו"ר המפלגה הנוצרית-דמוקרטית במדינה. כאשר רטגן התפטר מתפקיד זה בשנת 2012, נבחר לאשט ליורשו. ב-4 בדצמבר 2012 הוא נבחר לאחד מחמישה סגני יו"ר המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית הלאומית, בתפקיד זה כיהן לצידם של פולקר בופיה, תומאס שטרובל , יוליה קלקנר ואורסולה פון דר ליין.
בנובמבר 2015 ביקר לאשט במחנה הפליטים זעתרי בירדן על מנת ללמוד עוד על מצוקת הסורים שנמלטו ממלחמת האזרחים בסוריה. בין מרץ 2015 לינואר 2016, הוא עמד בראש נציבות שדנה על מדיניות הפליטים.
מאז 27 ביוני 2017 הוא משמש כראש ממשלת מדינת נורדריין-וסטפאליה וכמו כן משתתף כחבר בוועדה לענייני חוץ ובוועדת הביטחון.
לאשט הוא גם חבר באקדמיה האירופית למדעים ואומנויות.