אמיר אורן (נולד בשנת 1950) הוא עיתונאי, פובליציסט, שדרן רדיו ופרשן צבאי ישראלי. כתבותיו פורסמו בעיתונים נחשבים בישראל ומחוצה לה. שימש כפרשן צבאי גם בטלוויזיה וברדיו בישראל ובארצות הברית. חתן פרס "המצוינות ומקצוענות בעיתונות הישראלית" על שם שלום רוזנפלד לשנת 2011.
ביוגרפיה.
אורן נולד בתל אביב. התגייס לצה"ל בשנת 1968, ושירת ככתב צבאי בשבועון "במחנה" ובגלי-צה"ל. במסגרת תפקידו תיעד את הנעשה בחזית הדרומית במהלך מלחמת ההתשה. עם שחרורו מצה"ל המשיך לעבוד בשבועון "במחנה" ככתב הראשי במשך שלוש שנים נוספות, וסיקר את מלחמת יום הכיפורים עד להסכם הפרדת הכוחות. לאחר מכן מונה למשך שנה כשליח השבועון בארצות הברית, ובמסגרת תפקידו הפיק כתבות על צבא ארצות הברית.
עם פרישתו מ"במחנה" המשיך לעבוד בארצות הברית במשך שלוש שנים, עד שנת 1976, במסגרת משרד הקישור לקונגרס בשגרירות ישראל בוושינגטון, ובמשלחת משרד הביטחון בניו יורק.
עם שובו לישראל בשנת 1977 הצטרף לצוות העיתונאים של "דבר", והרבה לעסוק בהכנת כתבות בנושאי צבא וביטחון. בהמשך כתב גם מאמרי מערכת. בשנת 1983 היה כתב העיתון בוושינגטון. כעבור שלוש שנים שב לישראל, והמשיך לפרסם כתבות במסגרת "דבר" עד שנת 1996. תוך כדי עבודתו בעיתון שימש במשך שלוש שנים כפרשן צבאי במסגרת הערוץ הראשון, החל משנת 1995, וערך כתבות עבור התוכנית "מבט שני". עם סגירת "דבר" החל אורן בשנת 1996 לעבוד כחבר מערכת ופרשן צבאי בעיתון "הארץ", תפקיד שמילא עד סוף אוקטובר 2017, אז עבר לכתוב באתר וואלה!.
במהלך הקריירה שלו הגיש אורן תוכניות רדיו בגלי צה"ל, ושימש כפרשן צבאי גם בערוץ 2, בערוץ 10 ובקול ישראל. היה הפרשן הישראלי של רשת הטלוויזיה האמריקאית CBS במהלך מלחמת עיראק ובמלחמת לבנון השנייה. כתבותיו פורסמו בשבועונים אקונומיסט וניו ריפבליק.
לאורך הקריירה שלו עסק אורן גם בעבודות מחקר ותרגם ספרים שונים. כתבותיו פורסמו בעיתונים שונים, בהם הירחון "מוניטין" והשבועון "כותרת ראשית".
בינואר 2011 קיבל את פרס "המצוינות ומקצוענות בעיתונות הישראלית" על שם שלום רוזנפלד מטעם מכון חיים הרצוג לתקשורת, חברה ופוליטיקה באוניברסיטת תל אביב. נימוקי הפרס היו: "אורן משלב בכתיבתו את ההשכלה הרחב, הידע, חקר האמת, השפה הבהירה, וההגינות בכתיבה, תכונות ששלום רוזנפלד המנוח העלה על נס בכתיבה העיתונאית. אורן מביא לכל ניתוח צבאי ואסטרטגי את עומק ידיעותיו, אבל מאתגר את המערכות ואת קוראיו "לחשוב מחוץ לקופסה".
אורן קרא לנשיא המדינה שמעון פרס להשמיע את קולו נגד תקיפה ישראלית באיראן.
בזמן שמיעת העדויות בתיק המתנות, קרא אורן למאבטחי השב"כ לשנות את גישתם ארוכת השנים ולזכור שהם אינם חייבים נאמנות למאובטחים אלא למדינה.
למד מדע המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת וושינגטון.
חיים אישיים.
אורן נשוי ואב לשלושה ומתגורר בתל אביב.
סגנון כתיבה.
כתיבתו של אורן כוללת פעמים רבות התחכמויות לשוניות. לאחר הפסק השיחות בין ישראל לחמאס במהלך מבצע צוק איתן כתב: "אפילו יושגו הבנות כלשהן בקהיר, לא תהיה נפילת מתח. להפך, מתח הנפילות יישמר, גם אם הלהבות יונמכו לכדי צוק קטן, אש קטנה, עם ישראל בתפקיד הפינג'אן."
הפקות תיעודיות.
אורן כתב והפיק יחד עם העיתונאי מיכה פרידמן את הסרט התיעודי "תיק שמחוני". הסרט, ששודר בערוץ יס דוקו בשנת 2006, עסק בעימותים בין הרמטכ"ל משה דיין לבין אלוף פיקוד הדרום אסף שמחוני, שנספה בתום מלחמת סיני בתאונת מטוס בדרכו להוכיח לראש הממשלה, דוד בן-גוריון, את צדקתו במלחמת הגרסאות בינו לבין דיין.
אורן היה שותף עם מיכה פרידמן לביצוע תחקירים וראיונות בסדרה בת 4 פרקים "לא תשקוט הארץ", שהפיק עמית גורן, ששודרה בערוץ הראשון בסוף שנת 2013, לציון 40 שנה למלחמת יום הכיפורים.
תביעות דיבה.
אורן היה מעורב בכמה משפטי דיבה. בתחילת 2012 נדחתה על הסף תביעת לשון הרע של אברהם שרגאי, ראש ענף ביטחון במשרד ראש הממשלה, נגדו ונגד "הארץ" בהמשך אותה שנה הסכימו אורן ו"מעריב" למחוק את התביעות ההדדיות בגין לשון הרע. במסגרת הסכם הגישור, הודו ב"מעריב" כי פרסמו מידע ללא בדיקה, ואילו אורן הבהיר כי לא האשים את העיתון בדיווח מוטה בשל התערבות הרמטכ"ל לטובת עופר נמרודי.
ב-2006 תבע אורן את משה יעלון ועיתון מעריב על ידיעה שפורסמה בעיתון שלפיה "הפרשן הצבאי של עיתון 'הארץ' איים על הרמטכ"ל היוצא" (יעלון) כי אם ימנה את אלעזר שטרן לתפקיד ראש אכ"א, יעביר אותו "מהצד של הטובים לצד של הרעים". בשנת 2013 הגיעו לפשרה שבה נכתב: "מבלי להודות בכל טענה מטענות הצד שכנגד ותוך שמירה על טענותיהם, מסכימים הצדדים לדחיית התביעה".
שולינקה
דיוויד סקוט
אסנת לבציון-קורח
אסנת לבציון-קורח (נולדה ב-22 בפברואר 1968) היא רופאה ישראלית, המשמשת כמנהלת המרכז הרפואי ע"ש יצחק שמיר (לשעבר, "אסף הרופא") בצריפין.
ביוגרפיה.
לבציון-קורח נולדה בירושלים, בתם של תרצה ונחמיה לבציון (שהיה מזרחן ונשיא האוניברסיטה הפתוחה). סיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית. סיימה את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והתמחתה ברפואת ילדים במרכז הרפואי הדסה. קיבלה תואר מוסמך במנהל רפואי מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2005 יצאה להשתלמות בבית החולים בריגהאם אנד וימנ'ס בבוסטון שבארצות הברית (בתחום של בטיחות המטופל) ובבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד, ושימשה כיועצת לבתי חולים שם בניצול מתקנים רפואיים ושיפור תהליכי עבודה.
לאחר שובה לישראל ב-2008 מונתה לסגנית מנהל בית החולים אסף הרופא.
ב-1 ביוני 2012 נכנסה לתפקידה כמנהלת בית החולים הדסה הר הצופים.
באפריל 2017 נבחרה לתפקיד מנהלת המרכז הרפואי יצחק שמיר (לשעבר אסף הרופא).
לבציון-קורח נשואה לד"ר עמית קורח, מנתח לב בבית החולים הדסה עין כרם, ואם לארבעה בנים.
אלדד קובלנץ
אלדד קובלנץ (נולד ב-24 במאי 1967) הוא איש תקשורת וניהול ישראלי, שהיה מנכ"ל תאגיד השידור הישראלי, מנהל תחנת הרדיו גלגלצ ומנכ"ל הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
ביוגרפיה.
אלדד קובלנץ נולד ב-24 במאי 1967. אמו עלתה לארץ מפולין ב-1956 והייתה מהנדסת קול בוגרת המכון הפוליטכני בפולין שעבדה ברשות הדואר, סבו מצד אביו עלה ארצה מרוסיה ושם משפחתו יעקובס, השם קובלנץ ניתן בטעות על ידי שוטרי הגבול הרוסיים כנשאל הסבא לשם משפחתו והלה הבין ששאלו אותו מאיזו עיר הוא. סבו עלה טרם המלחמה לארץ והיה שוטר במשטרת ישראל עם השקפה רוויזיוניסטית. אביו יליד תל אביב, מורה במקצועו.
אלדד קובלנץ גדל והתחנך בירושלים, סובל מלקות ראייה קשה. שירת בגלי צה"ל כעורך במסגרת שירות חובה ושירות קבע, עד לשנת 1991.
קריירה מקצועית.
ב-1994 סיים לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 2005 סיים לימודי תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד (במסגרת תוכנית קרן וקסנר).
בין השנים 1992–1995 עבד במרכז הארצי לבחינות והערכה כראש צוות; בין היתר היה אחראי על כתיבת השאלות בתחום המילולי לבחינה הפסיכומטרית.
משנת 1995 עד 2005 שימש כמנהל תחנת הרדיו גלגלצ. היה האחראי לשינוי במאפייני השידור בתחנה הצעירה, ליצירת המודל הראשון בישראל של תחנת רדיו ממוקדת קהל יעד, ולהבאת שיטת ה"פלייליסט" לישראל. שיטת הפלייליסט הפכה במרוצת השנים לשנויה במחלוקת, בין התומכים בשיטה שמאפשרת מיקוד מוזיקלי לקהל יעד, עבודה יעילה ואופטימיזציה של השידור המוזיקלי, לבין הטוענים כי היא מפלה לרעה אמנים בישראל עד כדי היותה חורצת גורלות ומכתיבה טעם מוזיקלי כרצונה. במסגרת השינוי שהנחיל קובלנץ בתחנה, הוא טבע את המושג "סופשבוע רגוע", והפך את התחנה לנושאת הדגל של הקמפיינים לבטיחות בדרכים בישראל. בשנים אלו שימש גם כמפתח ועורך תוכניות ופרויקטים טלוויזיוניים, ויועץ לחברות בתחום המדיה הדיגיטלית. דוגמה לטענות הנגד על שיטה זו שהציע קובלנץ היא בגל המחאה ששטף את הרשת עם שינוי אופייה של תחנת 88FM. שיטת הפלייליסט גררה שינויי אופייה של תחנה ייחודית זו כמתואר במספר מאמרים וסקרי דעת קהל. מחאה פרצה גם ברשת ג.
ביקורת נוספת הושמעה בעקבות הפסקת תוכנית "שישי אישי" של משה טימור המספרת על אירועים במדינת ישראל בפן האישי
בין השנים 2005–2008 שימש כסמנכ"ל פרוגרמינג בערוץ 10 והיה אחראי לשיבוץ ובחירת שידורי התכנים בערוץ.
בין השנים 2008–2009 שימש כסמנכ"ל לוח ותכנון בשידורי קשת (ערוץ 2) וחבר דירקטוריון חברת החדשות של ערוץ 2.
משנת 2009 עד 2011 ניהל חברה עצמאית שהקים למתן שירותי ייעוץ בתחום האופטימיזציה, שיווק ותוכן בתקשורת. במסגרת עבודתו כיועץ היה אחראי על בניית לוח השידורים החדש בטלוויזיה החינוכית, ובניית הקו המוזיקלי והאריזה הרדיופונית החדשנית של תחנת הרדיו אקו 99 FM. החל משנת 2009 הוא מרצה בחוג לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה.
ב-2011 נבחר פה אחד על ידי ועדת איתור למנכ"ל הטלוויזיה החינוכית ובשנת 2014 התמנה ליו"ר הוועדה הישראלית למדרוג.
במרץ 2015 התמנה למנכ"ל הזמני של תאגיד השידור הישראלי "כאן".
ב-10 בספטמבר 2017 עזב את תפקידו כמנכ"ל החינוכית
ב-19 במרץ 2019, בחרה ועדת האיתור של תאגיד השידור בקובלנץ כמנכ"ל הקבוע של תאגיד השידור הישראלי.
ב-2019 ניהל קובלנץ את הפקת אירוויזיון 2019. משדר גמר האירוויזיון ב"כאן" היה המשדר הנצפה ביותר בישראל באותה שנה, עם 2 מיליון צופים בטלוויזיה בישראל, 1.4 מיליון בדיגיטל וברדיו ו-182 מיליון צופים ברחבי העולם. המשדר זכה בפרס הטלוויזיה של ונציה בקטגוריית הטכנולוגיה והחדשנות הטובה ביותר למשדר טלוויזיוני.