בשנת 1928 הוא הפסיק את תפקידו כרב בפראג, אבל במשך שנתיים הוא מילא את תפקיד הרב, החזן והמורה לדת בעיירה אוּלִיזְ'קֶה יַנוֹבִיצֶה ( Uhlířské Janovice) הסמוכה לפראג. בתקופה זו פרסם מחקרים רבים על הגנאלוגיה וההיסטוריה של יהודי צ'כיה. תחת ניהולו עסקה הספרייה באיסוף ספרי קודש נדירים, כתבים בנושאי יהדות והיסטוריה של היהודים באירופה כולה וספרות יהודית. הוא היה הראשון לערוך קטלוג ידני של כל הספרים והכתבים שנמצאו בספריה. בעבודת עריכה רבת היקף זו ניכרים הן ידיעתו את השפה העברית, הן הידע המקיף שלו בהיסטוריה הכללית והיהודית והן שליטתו בשפות זרות נוספות ובספרות.
במחצית השנייה של שנות השלושים החל צלה של המלחמה הקרבה להאפיל על משפחתו של טוביאס יעקובוביץ. באמצע שנת 1939 שלח יעקובוביץ את בנו הבכור יוסף לארץ-ישראל, וכמה חודשים לאחר מכן שלח גם את בנו הצעיר משה. הוא מילא את תפקיד הספרן הראשי של הקהילה היהודית עד 1939. לאחר כיבוש העיר על ידי הנאצים במרץ 1939 הספרייה נסגרה, אבל יעקובוביץ המשיך להיות מועסק על ידי הקהילה כארכיבאי וכחוקר. אף על פי שהוצעה לו משרה כהיסטוריון בארצות הברית, העדיף יעקובוביץ להישאר בפראג ולתרום את הידע שלו בעיר הכבושה.
בשנת 1942 טוביאס יעקובוביץ צורף לצוות המוזיאון היהודי בפראג, תחת הכיבוש הנאצי, כמומחה להיסטוריה ולכתבים עתיקים. הוא הפך למנהל המקצועי של המוזיאון, וכך, על אף שיוסף פולק יצר את הקונספט של המוזיאון, האחריות הרשמית להפעלת המוזיאון התבססה על יעקובוביץ. הנאצים תכננו להפוך את המקום ל"מוזיאון המרכזי של הגזע היהודי הנכחד" ולהציגה כך בפני בני העם ה"ארי". להגשמת מטרה זו, הם ריכזו בו אוצרות יהודיים רבים ומגוונים, שנשדדו על ידם ברחבי אירופה הכבושה. יעקובוביץ ועמיתיו עסקו במיון מאות אלפי הפריטים היהודיים – חפצי קודש, ספרים וכתבי יד – שהגיעו מכל רחבי אירופה. יעקובוביץ היה אוצר התערוכה הראשונה שהתקיימה תחת הכיבוש הנאצי בבית הכנסת הגדול בפראג באוקטובר 1942. התערוכה התבססה על פרויקט אותו הוא ערך בשנת 1927, והיא כללה כתבי יד וספרים עבריים ויהודיים נדירים. קצין האס אס הנס גינתר מ"הלשכה המרכזית להגירת יהודים" (בגרמנית: Zentralstelle für jüdische Auswanderung), שהיה הממונה על פעילות המוזיאון, סירב לכלול בתערוכה כתבים, שהוצגו לפני המלחמה, וששיקפו את החיים השקטים ואת שיתוף הפעולה בין היהודים לבין האומה הגרמנית.
בשנים 1942–1944 השתתף יעקובוביץ בדיון הנוגע בשיפוץ בית הכנסת אלטנוישול והתאמתו למטרות מוזיאוניות. הוא דרש שכל דבר הקשור לבית הכנסת יוצא מהבניין. בשנת 1943 השתתף בכתיבת מדריך למוזיאון היהודי המרכזי, שבו תיאר את ההיסטוריה של בתי הכנסת בהם השתמש המוזיאון. יעקובוביץ היה בעל עמדה אופטימית בקשר לגורל היהודים שנשלחו על ידי הנאצים למחנות במזרח, והביע תקוה שמטרת המוזיאון תהיה לשמור חפצים יהודים בזמן המלחמה, עד שאלה יוכלו לשוב לבעליהם ולקהילות היהודיות ברחבי אירופה.
טוביאס וברטה יעקובוביץ נשלחו לאושוויץ ב-27 באוקטובר 1944 ונרצחו שם ביום 29 באוקטובר 1944.
בניהם עלו לארץ ישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20. צאצאיהם חיים היום בישראל.
מחקריו וכתביו.
כהיסטוריון ערך מחקרים על יהדות אירופה בכללה ועל יהדות צ'כיה ובוהמיה בפרט. מחקריו פורסמו במספר ספרים, שרובם יצאו לאור במסגרת הוצאה של "ספר השנה של חברת ההיסטוריה של היהודים בצ'כוסלובקיה" וב"ירחון ההיסטורי והמדעי של היהדות".
גילה פלם
גילה פלם (4 באוקטובר 1956) היא מוזיקולוגית ואתנומוזיקולוגית, חוקרת מוזיקה יהודית, מוזיקה עם דגש על מוזיקה של יהודי מזרח אירופה, מנהלת הפונותיקה הלאומית - מחלקת המוזיקה וארכיון הצליל בספרייה הלאומית, יוזמת פרויקט שימור והנגשה של ארכיון הצליל ועורכת תוכניות מוזיקה, תקליטורים.
ביוגרפיה.
גילה פלם נולדה בחיפה, להורים ניצולי שואה. למדה בבית הספר "קישון" ואחר כך בבית חינוך תיכון חיפה במגמה ראלית ובמקביל למדה פסנתר בקונסרבטוריון דוניה ויצמן בחיפה. ב-1974 החלה את לימודיה באקדמיה למוזיקה ומחול בירושלים במגמת פסנתר אצל המורה תלמה פוגל-כהן והמשיכה את לימודיה בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית. במקביל ללימודי המוזיקולוגיה למדה גם ספרות עברית ותולדות התיאטרון.
את התואר השני השלימה באוניברסיטה העברית בחוג למוזיקולוגיה. נושא עבודת המוסמך היה "פעולתה המוזיקלית של ברכה צפירה בשנות ה-30 וה-40 בארץ ישראל" בה ניסתה להראות כיצד שולבו מקורות מוזיקליים עממיים מזרחיים בזמר העברי וכיצד ברכה צפירה שנתה את המצלול המוזיקלי של התרבות הישראלית המתהווה. במסגרת העבודה ראיינה גילה פלם את ברכה צפירה וראיונות אלו שמורים בארכיון הצליל שבספרייה הלאומית.
בשנת 1982 זכתה גילה במלגה ללימודי דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) במחלקה למוזיקה בתוכנית לאתנומוזיקולוגיה. עבודת הדוקטורט עסקה בנושא המוזיקה בשואה. העבודה התבססה על ראיונות ניצולי שואה וחומר כתוב ושחזרה קהילת זיכרון של יוצאי גטו לודז'. עבודה זו מהווה אבן יסוד לחקר תרבות בשואה בכלל ומוזיקה בפרט, ומשמשת כמקור לחוקרים רבים. את לימודי הדוקטורט סיימה גילה פלם בשנת 1988. בשנת 1992 פורסמה עבודת הדוקטורט כספר "Singing for survival :songs of the Lodz ghetto, 1940-45" בהוצאת University of Illinois Press.
בשנת 1989 הוזמנה גילה פלם להקים את המחלקה למוזיקה במוזיאון השואה בוושינגטון בארצות הברית. במסגרת זו הקימה את האוסף והפיקה תקליטור בשם "Remember the children" שבו כונסו ובוצעו מחדש שירים על ילדים שנכתבו בגטאות ובמחנות.
בשנת 1992 שבה ארצה. המפעל הראשון שבו עסקה היה סידור וטיפול באוסף מאיר נוי לזמר העברי ולזמר היידי בספרייה הלאומית. בשנת 1994 מונתה למנהלת מחלקת המוזיקה וארכיון הצליל בספרייה הלאומית. גילה פלם המשיכה את דרכו של פרופ' ישראל אדלר שהקים את מחלקת המוזיקה וארכיון הצליל, ופתחה במהלך השנים את האוספים והגדילה את היקפם בצורה משמעותית. בחומר הארכיוני הכתוב העלתה את מספר הארכיונים הקיימים מ-70 ל-300 ארכיונים אישיים של מיטב מלחיני ישראל בתחום הזמר העברי והמוזיקה הישראלית האמנותית. בארכיון הצליל הוגדל היקף האוסף מ-600 שעות הקלטה ל-40,000 שעות הקלטה. בשנים 2007-8 יזמה את מיזם ההצלה והשימור של אוספי ההקלטות של ארכיון הצליל. גילה פלם בנתה את המיזם ואת תהליכי העבודה בו בסיוע הספרייה הלאומית ובמימון קרן לגסי הרטיג'. המיזם הושלם בשנת 2013 ובמסגרתו שומרו כ-35,000 שעות הקלטה שבחלקן היו במצב סיכון גבוה והונגשו באמצעות אתר האינטרנט של הספרייה הלאומית.
גילה פלם משתתפת באופן קבוע ופעיל בארגון ארכיוני הצליל הבינלאומי (IASA) וכן בארגונים מקצועיים אחרים בהם היא יועצת ומקדמת טיפול נאות בחומרים אודיו-ויזואליים. בנוסף היא מכהנת כחברת ועד במספר מוסדות בין השאר בוועד המנהל של המכון למוזיקה ישראלית שמקדם בעיקר יצירה של מוזיקה ישראלית אמנותית.
גילה פלם עוסקת בהוראה חלקית במוסדות להשכלה גבוהה. כך למשל לימדה באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בר-אילן, האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, ובמכללת לוינסקי לחינוך בתל אביב.
מתילדה מפלנדריה
מתילדה מפלנדריה (בצרפתית: Mathilde de Flandre, בפלמית Mathilda van Vlaanderen ~1031 - 2 בנובמבר 1083) הייתה אשתו של ויליאם הראשון, מלך אנגליה, דוכסית נורמנדי ומלכת אנגליה. נולדו להם תשעה ילדים משותפים, ביניהם שני מלכי אנגליה - ויליאם השני, מלך אנגליה והנרי הראשון, מלך אנגליה. מתילדה הייתה בתו של בלדווין החמישי, רוזן פלנדריה ושל אדלה מצרפת, דוכסית פלנדריה.
חתונה.
לפי האגדה, ויליאם שלח נציג אל מתילדה על מנת לבקש את ידה. כאשר דחתה מתילדה את הצעתו בגלל היותו ממזר, רכב ויליאם מנורמנדי אל ברוז' ומצא אותה בדרך לכנסייה. הוא הפיל אותה מסוסה והשפיל אותה מול אנשיה. גרסה אחרת של הסיפור מספרת שוויליאם רכב אל בית אביה, הפיל אותה על הרצפה והכה אותה.
למרות האגדה על אכזריותו של ויליאם כלפי אשתו היסטוריונים מחשיבים את נישואייה של מתילדה לוויליאם כמלאי חיבה וויליאם ככל הנראה לא בגד בה מעולם (דבר שלא היה נפוץ בתקופה).
מידוויי (CV-41)
נושאת המטוסים מידוויי (באנגלית (USS Midway (CV-41) הייתה נושאת מטוסים ששירתה בצי האמריקאי והייתה המובילה בסדרה שנשאה את שמה.
נושאת המטוסים מידוויי הוכנסה לשירות בשבוע שלאחר סיום מלחמת העולם השנייה, והייתה בשירות פעיל 47 שנה עד לשנת 1992, אז הוצאה מן השירות.
מידוויי הייתה הספינה ששירתה את הזמן הרב ביותר בשירות פעיל, והשתתפה באופן פעיל במלחמת וייטנאם ובמלחמת המפרץ.
במשך 10 שנים הייתה הספינה הגדולה ביותר בעולם, ובנוסף הייתה לספינה הראשונה שהייתה גדולה מכדי לעבור בתעלת פנמה.
עיצובה המהפכני נתן לה יכולת תמרון טובה יותר מאשר ספינות דומות שקדמו לה.
לאחר שהוצאה מן השירות הוצבה בסן דייגו, קליפורניה, והפכה למוזיאון הנושא את שמה.
מאמרי אדמו&quot;ר הזקן
מאמרי אדמו"ר הזקן היא סדרת ספרים שיצאה לאור על ידי מערכת "אוצר החסידים" של הוצאת קה"ת. מבחר ממאמרים אלו נדפסו לפני כן בספרים תורה אור - לקוטי תורה ובסידור אדמו"ר הזקן עם חסידות.
מאפיינים.