סרטים ביוונית.
1937: דוקטור אפמינונדס
1938: ילדה פליטה
1938: כשהבעל נעדר
1943: קפטן סקורפיון
סרטים בהפקת טוגו מזרחי שבוימו בידי אחרים.
1944: בנו של הנפח
1944: רחוב מוחמד עלי
1945: הופעות
1945: האמן הגדול
1945: סיפור אהבה
1946: השגחה אלוהית
1946: רכבת אהבה
1946: מלכת היופי
Highway Star
Highway Star הוא אחד משיריה המפורסמים ביותר של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור במרץ 1972. השיר ידוע בעיקר בזכות סולו הגיטרה הארוך שלו ומילותיו הביזריות, וכן בסולו עוגב המבוצע בהשראת המלחין הנודע יוהאן סבסטיאן באך.
היסטוריה.
הלחנת השיר וכתיבת המילים נוצרו בעת שחברי הלהקה נסעו באוטובוס בדרכם לפורטסמות', כאשר עיתונאי ניגש אליהם והתעניין כיצד הם כותבים שירים. לצורך הדגמה, תפס ריצ'י בלקמור את הגיטרה והחל לנגן ריף רנדומלי סביב התו "סול" שוב ושוב, ואילו איאן גילן ניסה לאלתר מילים. התוצאה של האלתור הספונטני מצאה חן בעיניהם, ועוד באותו הלילה ביצעה הלהקה את השיר מעל במה. השיר הוקלט במרץ, והופיע לראשונה כשיר הפותח את האלבום Machine Head, ומבוצע מאז באופן קבוע בהופעותיה החיות.
השיר הוקלט לראשונה בביצוע חי בהופעה בגרמניה ונכלל באלבום ההופעה החיה History, Hits &amp; Highlights '68–'76 שיצא לאור ב-2009. הגרסה הידועה ביותר לשיר שבוצע על במה היא בהופעתה של הלהקה ביפן ב-1972 שנכלל באלבומם המפורסם Made in Japan.
מבנה השיר.
השיר נפתח ב-35 השניות הראשונות בנגינה לסירוגין של גיטרה וגיטרה בס, שלאחריו נפתח הריף של השיר. לאחר ששתי פסקאות השיר מושרים על ידי איאן גילן, פותח ג'ון לורד בסולו עוגב המושפע מלחניו הקלאסיים של המלחין יוהאן סבסטיאן באך. מיד לאחר שגילן מסיים פסקת שירה נוספת, פוצח ריצ'י בלקמור בסולו הגיטרה המפורסם שלו שנמשך לאורך של דקה ועשרים שניות. הסולו נחשב אחד מהידועים ביותר של להקת "דיפ פרפל". מגזין "Guitar World" דירג את הסולו במקום ה-15 ברשימת "100 הסולואים הטובים בכל הזמנים".
גרסאות כיסוי.
במשך השנים, זכה השיר למספר רב של גרסאות כיסוי שבוצעו על ידי אמנים רבים ברחבי העולם, ביניהם: פיית' נו מור, אלטר ברידג', דרים ת'יאטר, Do As Infinity ועוד רבים. בנוסף לזאת, מופיע השיר בסדרות טלוויזיה וסרטים רבים.
ב. רון
משה רנני
ר. אלרואי
מ. טלדור
ריצ'רד קוקלינסקי
ריצ'רד לאונרד "איש הקרח" קוקלינסקי (באנגלית: Richard Leonard "The Iceman" Kuklinski; 11 באפריל 1935 – 5 במרץ 2006) היה רוצח סדרתי אמריקאי, שהצטרף למאפיה והועסק על ידה בדרך קבע כ"רוצח שכיר", אך רצח אנשים רבים באופן עצמאי.
קוקלינסקי, שהתנשא לגובה 196 ס"מ ומשקלו היה 135 ק"ג, עבד עבור משפחת הפשע DeCavalcante מניוארק, מדינת ניו ג'רזי ויתר חמש משפחות הפשע ממדינת ניו יורק. על פי עדותו, בין השנים 1948 - 1986, הוא רצח למעלה מ-100 אנשים, וייתכן אפילו 250 אנשים (המספרים משתנים לאור עדויותיו השונות בנושא). קוקלינסקי טען כי ביצע הרצח הראשון שלו בגיל 13. טרם מעצרו, הוא גר עם אשתו וילדיו בפרבר של דומון שבמדינת ניו ג'רזי.
ביוגרפיה.
קוקלינסקי נולד בדירה שכורה בעיר ג'רזי סיטי, במדינת ניו ג'רזי, לסטנלי קוקלינסקי, מהגר פולני מוורשה עובד מסילת רכבת, ולאנה מקנאלי, בתם של זוג מהגרים אירים מדבלין מהם התייתמה, שעבדה במפעל לאריזת בשר במהלך שנות ילדותו של ריצ'רד.
במהלך שנות ילדותו, אימו של ריצ'רד התעללה בו באמצעות הכאתו במטאטא וחפצי בית אחרים. היא האמינה שהשתת משמעת אדוקה, צריכה להיות מלווה בחינוך דתי קפדני, ולפיכך, גידלה את בנה בכנסייה קתולית, היכן ששימש ברבות הזמן כ"נער מזבח".
לריצ'רד היו שני אחים. פלוריאן מת מפצעים שנגרמו מהתעללותו של אביו. משפחת קוקלינסקי שיקרה למשטרה, ואמרה שהוא נפל במדרגות. אחיו האחר, יוסף קוקלינסקי (1944 - 2003) הורשע בעבירה של אינוס ורצח ילדה בת 12. כאשר נשאל ריצ'רד אודות פשעיו של אחיו, השיב: "...אנחנו באים מאותו אבא".
כילד, קוקלינסקי אמר שהוא הרג ועינה את החתולים בשכונה וכלבים לשם שעשוע.
קריירת הפשע.
באמצע שנות החמישים של המאה ה-20, יצא שמו של קוקלינסקי כ"מלווה בריבית קצוצה" בשוק האפור שירביץ או יהרוג את אלו שיעצבנו אותו. בסופו של דבר, בקיאות זאת בעולם הפשע, והמוניטין שצבר בעטיה, היא שהביאה אותו לידיעת משפחת הפשע DeCavalcante מניוארק, שבחרה להעסיקו על דרך קבע, ואשר ערבה אותו, לראשונה בקריירת הפשע המקצועית שלו, בטבח כנופיות פשע יריבות.
בתחילת אביב 1954, קוקלינסקי החל משחר לטרף בשכונת הלס קיצ'ן (Hell's Kitchen) בחיפושו אחר קורבנות. על פי הסופר פיליפ קרלו:
קוקלינסקי לאחר מכן נזכר:
בהתאם לסופר פיליפ קרלו:
בניגוד לדעתו של קרלו, קוקלינסקי רואיין על ידי הפסיכיאטר ד"ר פארק דייטז (אנגלית: Dr. Park Dietz) בבית הסוהר טרנטון. קוקלינסקי ודייטז שוחחו ארוכות, בשיחות שהוקלטו במצלמת וידאו, על דרך חינוכו וגידולו של קוקלינסקי על ידי משפחתו, פשעים, ואירועים אחרים בעברו. קוקלינסקי אמר לפסיכיאטר שהוא רוצה לדעת איזה אירוע או הפרעה נפשית הפכה אותו לבעל יכולת לבצע מעשים שכאלו שבהם הוא מואשם. לאחר דיון מעמיק, הפסיכיאטר אחז בדעה שמדובר כאן בעניין של טבע -נגד- טבע, קרי, שגם מדובר במשהו נפשי וגם באירועים מעברו, ששכלולם יחדיו הביאוהו להיות "רוצח מקצועי" שמסוגל להיות פונקציונלי בתחומים אחרים בחייו. הדוקטור הוסיף ופירש, שככל הנראה, קוקלינסקי קיבל בתורשה הפרעת אישיות אנטיסוציאלית מאחד או שני הוריו המתעללים, וההתעללות האלימה שהוא סבל מאביו חיזקה אצלו היבטים של אלימות, ביצוע מעשים ללא-מצפון, ותחושת חוסר-אהבה כלפי הזולת. בשולי הדברים, יצוין, שדייטז ציין שקוקלינסקי סבל מפרנויה.
בשירות משפחת גמבינו ורוי ד'מאו.
קוקלינסקי, במסגרת היכרותו ויחסיו המוקדמים עם חייל ממשפחת הפשע, רוי ד'מאו - יחסים שתחילתם בחוב שחב קוקלינסקי לאחד מאנשי חבורתו של ד'מאו- החל מתרועע עם משפחת הפשע גמבינו. ד'מאו נשלח "לדבר" עם קוקלינסקי, "דיבור" שנפתח לכדי תגרה והכאתו באמצעות אקדח כאלה (ע"ע באנגלית: "Pistol whipping"). אף על פי שקוקלינסקי היה חמוש באקדח באותה עת, הוא החליט שלא להשתמש בו. בעשותו כך, הוא הרוויח את כבודו של ד'מאו כלפיו.
לאחר שקוקלינסקי שילם את הכסף שהוא היה חייב, הוא החל מבצע מקרי שוד ומשימות אחרות עבור ד'מאו ומשפחת גמבינו, כאשר אחד מהם היה משלוח ומסחר בלתי חוקי בקלטות סרטי פורנוגרפיה. בשנת 2011, פעיל לשעבר של משפחת גמבינו בשם גרג ביוסירוני (מאנגלית:"Greg Bucceroni") טען שקוקלינסקי נדד באופן תכוף בין פילדלפיה, ניו ג'רזי וניו יורק בדאגה אחר ענייניה הרבים של משפחת גמבינו הקשורים לפורנוגרפיה, שביניהם, סחר בנשים, גביות ומעשי רצח בתשלום, בשמם של רוי ד'מאו ורוברט "DB" דיבראנדו.
לדבריו של קוקלינסקי, יום אחד ד'מאו לקח אותו במכוניתו והם חנו באחד הרחובות. ד'מאו בחר מטרה אקראית ברחוב, אדם ההולך עם כלבו, ואז הורה לקוקליסנקי להרוג אותו. בלי היסוס, קוקלינסקי יצא החוצה, הלך לעבר האיש וירה בו בראשו מאחור שעה שהוא חלף לידו. מרגע זה ואילך, קוקלינסקי היה "המוציא לפועל" החביב על ד'מאו.
בהתאם לדבריו של קוקלינסקי, חוסלו על ידו מספר רב של אנשים במרוצת שלושים השנים הבאות. את חוסר תשומת לב רשויות אכיפת החוק למעשיו, ניתן בחלקה לייחס לשיטות הרצח המשתנות בתמידות של קוקלינסקי; הוא השתמש באקדחים, סכינים, חומרי נפץ, שרפה, רעל, חנק, וגם הכאה למוות באגרופים חשופים, "רק בשביל התרגיל", כפי שניסח זאת. המספר המדויק של רציחותיו מעולם לא יושב סופית על ידי הרשויות, וקוקלינסקי עצמו במספר הזדמנויות טען כי רצח למעלה מ-100 אנשים. הוא העדיף את השימוש בציאניד מכיוון שזה הרג את מושא הרצח במהירות והיה קשה לאתרו בבדיקת רעלים שלאחר המוות. הוא היה מחדיר את הציאניד לגופו של מושא הרצח בדרכים שונות: זריקה, אוכל, ספריי, או פשוט על ידי שפיכת הרעל על עור הקורבן. אחת משיטותיו המועדפות להתפטרות מגופה היה הנחתה בחבית דלק. שיטותיו האחרות להעלמת גופה היה ביתורה, קבורתה, או הנחתה בתא המטען של מכונית וריסוקה. הוא גם טען שמדי פעם היה נוטש גופות סתם כך על ספסל בפארק.
אף על פי שקוקלינסקי טוען שהוא היה רוצח בתכיפות עבור ד'מאו, אף לא אחד מחברי צוותו של ד'מאו, שלימים הפכו לעדי מדינה, הודה שקוקלינסקי היה מעורב ברציחות שהם ביצעו. רק פעם אחת, הוא צולם בטרקלין ג'יימיני (מאנגלית:"the Gemini Lounge"), שם, על פי הדיווחים, ביקר על מנת לרכוש אקדח מהצוות שהיה אחראי על אזור ברוקלין. קוקלינסקי טען שהיה אחראי לרציחתו של ד'מאו, אף על פי שהעדויות והראיות הצביעו כי הרצח בוצע על ידי חברי צוותו של ד'מאו ג'וזף טסטה ואנתוני סנטר, בהנחייתו של האחראי על ד'מאו במשפחת גמבינו, אנתוני גאגי.
במהלך עבודתו בניו ג'רזי כמחסנאי, עוד בטרם החל לעבוד כרוצח שכיר, קוקלינסקי נישא לברברה פדריקי. אשתו טענה בתוכנית ששודרה על בעלה בערוץ הביוגרפיה, שפעם, במהלך ויכוח במכונית כאשר אמרה לו שהיא לא רוצה להישאר במכונית, היא חשה לפתע כאב בצווארה, וכאשר נגעה בו היא הרגישה וראתה שהיא מדממת. קוקלינסקי אמר לה "זה היה שיעור תכליתי, לעולם אל תעזבי אותי". היא טענה כי דקר אותה. לקוקלינסקי ואשתו היו שתי בנות ובן. משפחתו ושכניו לא היו ערים לפעילותו, והאמינו שהיה איש עסקים מצליח. לפעמים, הוא היה יכול לקום ולעזוב את הבית בכל זמן נתון, לילה או יום, גם אם זה היה באמצע ארוחת ערב.