לגבי האירועים הצבאיים והפוליטיים בשנים 1393–1394 קיים חוסר בהירות. לפי "תסריט" אחד, חלה די מהר הידרדרות ביחסים בין פולין ומולדובה. סיבה עיקרית לכך הייתה אי החזרת הסכום שלווה המלך יגיילו בשנת 1388 משליט מולדובה. נטען שב-1393 תמך רומן בגיסו, הקניאז של פודוליה, תאודור קוריאטוביץ' במאבקו נגד ויטאוטאס, הדוכס הגדול של ליטא, לצורך השליטה על קמנץ פודולסקי שהוענקה לדוכס על ידי המלך ולדיסלב. במאבק זה הנסיך של פודוליה זכה בתמיכת מלך הונגריה, זיגמונד לבית לוקסמבורג. אחרי תבוסתם של תאודור (פיודור) ובני בריתו, כולל של כוח צבאי מולדבי, בקרב בברסלב,המשיך רומן במלחמה בפולנים וכבש ביולי 1394 את חבל פוקוציה שהיה הערבון שנקבע בהסכם ההלוואה בין פולין ובין מולדובה.
אולם בהמשך, הבויארים וחיל משלוח ליטאי-פולני בראשות סווידריגאילו, שפלש למולדובה בספטמבר-אוקטובר 1394 הדיחו את רומן והחליפו אותו בשליט אחר בשם שטפאן, שהיה אולי אחיין שלו (בן של אחת מאחיותיו
) או אח יותר קטן שלו או טוען לכתר ללא זכויות. רומן, היו סבורים בעבר ההיסטוריונים, נכלא אחרי הדחתו על ידי הפולנים.לאחרונה עם זאת שולטת הדעה כי כל סיפור השתתפותו הישירה של רומן במאבקים בין תאודור קוריאטוביץ' ובין המחנה של המלך יגיילו ויטאוטאס ועל הדחתו לא היו ולא נבראו, אלא התבססו על השערות ורמזים לא מבוססים על מקורות איתנים. יש סבורים כי החיילים המולדבים כביכול שלחמו בפודוליה היו למעשה רומנים ממחוז מרמורש שנשלחו על ידי מלך הונגריה
ייתכן אומנם כי רומן העניק מקלט לגיסו תאודור קוריאטוביץ' ולאנשיו בדרכו לגולת הונגריה.
אבל נראה לא סביר שחדשים ספורים אחרי כריתת ברית עם יגיילו, ינקוט השליט המולדבי במפנה כה עוין כלפי המלך הפולני.
בנוסף לכך נמצא מסמך מ-18 באפריל 1397, שבו יורשו החוקי, השליט שטפאן הראשון מושאט, שמסתבר כי היה בנו בכורו, מנישואיו הראשונים, מדבר במילים חמות על אביו המנוח, רומן, ואין בכתוב זכר להדחה כלשהי בנסיבות אלימות.
יוצא מכך כי העברת השלטון נעשתה בדצמבר 1394 בדרכי שלום עקב מותו של רומן.
היחסים עם ולאכיה.
ידוע כי רומן ניהל יחסים הדוקים עם שליט ולאכיה, מירצ'ה הזקן. בשלב מסוים שלח את שני בניו הקטנים, אלכסנדרו ובוגדאן, לחצר של מירצ'ה.
היחסים עם פטריארך קונסטנטינופול.
בימי שלטונם של פטרו מושאט ורומן הראשון פרץ סכסוך בין שליטי מולדובה ובין הפטריארך האקומני בקונסטנטינופול לגבי הכרת המעמד של הארכיבישופות המטרופוליטנית המולדבית. הפטריארך לא הכיר במיטרופוליט יוסיף, שהיה מקובל על המולדבים. המיטרופוליט יוסיף הושבע בתפקיד בימי פטרו מושאט בעיר האליץ' ומושבו היה בצ'טאטיה אלבה. הפטריארך מחה בדרך זו על סירוב המולדבים למנות בארצם מיטרופוליטיים יוונים שנשלחו מקונסטנטינופול. כך בימי שלטונו של רומן הגיע למולדובה בישוף יווני בשם ירמיה, אך הוא לא קיבל את הסכמתם של המקומיים ובעזיבתו את המדינה, הטיל קללה על שליט הארץ ועל שני הבישופים המקומיים, יוסיף ומלטיה (שמושבו היה כנראה בסוצ'אבה או רדאוץ) ועל העם.
העיר רומן.
רומן הראשון הקים את הכנסייה הראשונה "ספנטה וינר" (Sfânta Vineri - "יום שישי הקדוש") ואת ביצורים של העיר רומן, על הגדה השמאלית של הנהר מולדובה שנקראה לכבודו. (נקראה "טרגול לוי רומן" Târgul lui Roman, כלומר היריד של רומן, או "העיר של רומן וודה" (Oraşul lui Roman Vodă)
ככל הנראה העיר, שהייתה מרכז חשוב למסחר ותחנת מכס, הייתה מושבו עוד לפני עלייתו לכס המלכות.
ייתכן כי רומן ביקש להפוך את העיר הזאת לבירתו. העיר שמרה עשרות שנים על מעמדו כחצר מלכותית (או נסיכותית) לצדה של הבירה סוצ'אבה עד להעברת הבירה ליאשי על ידי השליט אלכסנדרו לפושניאנו.
שונות.
אחת התעודות העתיקות של במולדובה שנשמרו עד ימינו (המקור נמצא ב"מנהלת הארכיונים הלאומיים ההיסטוריים המרכזיים בבוקרשט") היא ה"אוריק" של רומן משנת 1392. "אוריק" היא מילה רומנית שאולה מהונגרית (örök) המציינת תעודה לגבי בעלות על אדמה. "האוריק של רומן" נתן תוקף להחלטת השליט רומן ושניים מבניו, אלכסנדרו ובוגדאן, שהעניקו לאדם בשם איוונוש או יונאש האמיץ, שלושה כפרים על נהר סירט. התעודה כתובה בסלבונית כנסייתית ("סלבונית"), על קלף, עם חותם שעווה וחוט ממשי אדום.
במותו, נקבר רומן בכנסייה הבישופית ניקולאיה הקדוש במנזר בוגדאנה ברדאוץ. קבורתו במקום הזה היא עדות שרומן לא מת מחוץ לגבולות מולדובה - בקרב או בגלות.
באותו מנזר קבורים קודמיו - בוגדאן הראשון, לצקו ופטרו מושאט.
אשתו וצאצאיו.
רומן היה נשוי פעמיים:
שילדה לו שני בנים:
אליון דיופ
אליון דיופ (בצרפתית: Alioune Diop; 10 בינואר 1910 - 2 במאי 1980) היה פוליטיקאי, עורך ומוציא לאור סנגלי, מייסד כתב-העת Présence Africaine ודמות מרכזית בתנועת הנגריטוד ובחוג האינטלקטואלים האפריקאים שפעלו בפריז נגד המשטר הקולוניאלי.
ביוגרפיה.
דיופ נולד כמוסלמי בסן-לואי שבצפון סנגל. בצעירותו למד קוראן בבית ספר מוסלמי וכן למד את התנ"ך מפי דודותיו מצד אימו. דיופ רכש השכלה תיכונית בבית הספר Lycée Faidherbe שבסן-לואי, והיה בין האפריקאים הספורים שזכו לקבל תעודת בגרות צרפתית. בהיותו אזרח צרפתי, גויס בשנת 1931 לצבא הצרפתי ושירת בתייס. דיופ עבר ללמוד לימודים קלאסיים באוניברסיטה של אלג'יר, וב-1937 פנה ללמוד בסורבון. בפריז הוא שימש כפרופסור לספרות קלאסית והייתה לו השפעה רבה על הסטודנטים האפריקאים שלמדו בצרפת בזמן הכיבוש הקולוניאלי. בין השנים 1939–1940 גויס דיופ לצבא צרפת במסגרת מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1946 נבחר מטעם המפלגה הסוציאליסטית של סנגל לייצג את מדינתו בסנאט הצרפתי, והחזיק במשרה עד 1948. במהלך כהונתו בסנאט שימש כיושב ראש ועדת השרים לענייני מערב אפריקה הצרפתית (AOF).
בשנת 1947, בהיותו סנאטור, ייסד בפריז את כתב העת Présence Africaine במטרה לקדם את הזהות התרבותית האפריקאית ואת המאבק לעצמאות של אפריקאים ביבשת ובתפוצות. בין האישים הבולטים שהיו מעורבים בפעילות כתב העת ניתן למנות את פול ריבה, ז'אן-פול סארטר, אלבר קאמי, אנדרה ז'יד, ריצ'רד רייט ואמה סזר. ב-1949 הרחיב את כתב העת והקים בית הוצאה לאור בשם Editions Présence Africain, שהיווה מוקד מרכזי לפרסום הגות אפריקאית ושחורה, ובפרט כתביהם של אינטלקטואלים פרנקופונים אפריקאים.
לצד עיסוקו כמוציא לאור, דיופ מילא תפקיד מרכזי במיזמים תרבותיים אפריקאים ואנטי-קולוניאליים רבים. בשנת 1956 ייסד את האגודה לתרבות אפריקאית (SAC), בהתבסס על הדגם של האגודה האירופית לתרבות שהוקמה ב-1950 ואשר דיופ היה החבר האפריקאי היחיד בה. ב-1956 היה גם בין מארגני קונגרס הסופרים והאמנים השחורים הראשון, שהתכנס בסורבון ומשך אליו הוגים ואמנים רבים מרחבי העולם כגון פבלו פיקאסו וקלוד לוי-שטראוס. יחד עם לאופולד סדאר סנגור, ארגן ב-1966 את פסטיבל האמנות השחורה הראשון בדקאר בירת סנגל. בין באי הפסטיבל היו ג'וזפין בייקר, אמה סזר, דיוק אלינגטון ולנגסטון יוז. בנוסף היה בין מארגני פסטיבלים דומים באלג'יר ב-1969 ובלאגוס ב-1977.
דיופ נפטר ב-2 במאי 1980 בגיל 70 בפריז, שבה התגורר מאז מלחמת העולם השנייה. במותו, כינה אותו סנגור "סוקרטס השחור". הלווייתו נערכה בפריז וגופתו נקברה בבית הקברות בל-אייר בסן-לואי.
חייו האישיים.
בשנת 1941 הכיר דיופ את קריסטיאן יאנדה, שאביה היה בן-דודו של ליאופולד סדאר סנגור ואימה הייתה ממוצא קמרוני. השניים נישאו בנובמבר 1945 בפריז. לזוג היו ארבעה ילדים: מריה איידה דיופ העוסקת כמתרגמת, סוזאן בינטה דיופ שעובדת ככתבת בדקאר ובעברה עבדה באונסק"ו, סמבה דייוויד מור דיופ שנפטר בפריז ב-1971 ואדריאן עמנואל נדיוואר מאמאדו אוסמאן דיופ שהוא רופא.
מורשתו.
החל משנת 1995 מוענק הפרס הבינלאומי על שם אליון דיופ לקידום תחומי ההוצאה לאור והעריכה באפריקה. הפרס מוענק אחת לשנתיים ביריד הספרים וחומרי ההוראה הבינלאומי בדקאר.
כסף אלפקה
טורנדו מור
טורנדו מור הייתה סופת טורנדו הרסנית בעוצמה 5 בסולם פוג'יטה שפגעה אחר הצהריים של יום שני, 20 במאי 2013, בעיר מור באוקלהומה שבארצות הברית. בסופה נהרגו 24 בני אדם, בהם 9 ילדים, ונפצעו 353. טורנדו מור הייתה חלק ממערכת מזג אוויר גדולה יותר, שהפיקה כמה סופות טורנדו אחרות ביומיים הקודמים. טורנדו מור פגעה לראשונה ב-14:45 זמן מקומי (19:45 UTC), ונשארה על הקרקע במשך כ-50 דקות בנתיב של 27 ק"מ. תחנות מכ"ם מקומיות אישרו כי הטורנדו חצתה רצועה מאוכלסת בצפיפות של מחוז מור. בשיאה, הייתה הטורנדו ברוחב של מעל 2.1 ק"מ.
גיבור העמל הסוציאליסטי
גיבור העמל הסוציאליסטי (ברוסית: Герой Социалистического Труда) הוא תואר כבוד שהיה העיטור הגבוה בברית המועצות. הוא הוענק לראשונה בשנת 1939 ליוסיף סטלין.
בהתאם לצו של הסובייט העליון מ-27 בדצמבר 1938 העיטור מוענק לאזרחים עבור הישג יוצא דופן בתחום התעשייה, חקלאות, תחבורה, מסחר ומדע, עבור תרומה מיוחדת למדינה הסובייטית ולאזרחים שפעלו למען קידום המשק, המדע והתרבות למען הגדלת עוצמת ברית המועצות. בהתאם לצו זה למקבל התואר היה מוענק עיטור לנין ודיפלומה. בהתאם לצו מ-22 במאי 1940 התווספה מדליית "הפטיש והמגל" שהיא הייתה דומה מאוד למדליית מקבלי תואר גיבור ברית המועצות. כמו כן סוכם על הצבת פסל למקבל התואר במידה וכבר יש לו תואר גיבור ברית המועצות.