גדיר (בפרסית: غدیر, תעתיק מדויק: ע'דיר) היא סדרת צוללות ננסיות המיוצרות באיראן. הסדרה נקראת על שם ע'דיר ח'ם, אירוע מכונן עבור השיעים, בו, על פי המסורת, הכתיר הנביא מחמד את עלי בן אבי טאלב ליורשו, בקרבת מעיין חם בערב הסעודית.
ב-24 בנובמבר 2007 הכריז אדמירל-משנה חביבולה סיארי מחיל הים האיראני כי ב-28 בנובמבר תוכנס לשימוש צוללת מסדרת גדיר מתוצרת איראן. הוא ציין כי הצוללת מצוידת במיטב הציוד הצבאי והטכנולוגי, וכי היא שקולה ביכולותיה לצוללות זרות. קדמה לסדרה זו צוללת מסדרת נהנג ("לווייתן") שהושקה בשנת 2006.
בשירות חיל הים האיראני נמצאות לפחות שבע צוללות מסדרה זו. לא קיים מידע מאומת על מפרטי הצוללת, אולם ההערכות הן שמדובר בצוללת שמסתה בין 120 ל-150 טון ואורכה כ-20 מטרים. צוללות הגדיר מונעות על ידי מנוע דיזל-חשמל.
גאף
ההפיכה בסוריה (1966)
ההפיכה בסוריה ב-1966 או מהפכת הנאו-בעת' היא מהפכה פנים מפלגתית אשר נערכה כאשר הנאו-בעת', הפלג השמאלני והמרכסיסטי של מפלגת הבעת' בסוריה, השתלט בהפיכה אלימה על סוריה על חשבון הפלג הימני של המפלגה. ההפיכה התרחשה בפברואר 1966, כאשר מי שהוביל אותה הוא סלאח ג'דיד בראש חבורת אנשי צבא בכירים, כנגד השליט דאז אמין אל-חאפז. לאחר ההפיכה הוביל ג'דיד שורת רפורמות, שכללו הלאמות ומדיניות מרכסיסטית נגד בעלי האדמות המסורתיים. כמו כן ג'דיד ביצע טיהורים נרחבים בתוך הצבא והמנהל האזרחי בסוריה, והציב את תומכיו בתפקידי מפתח שונים.
לאחר שההפיכה נערכה, חלו שינויים בשלטון: מונה נשיא וראש ממשלה מהמנהיגות הישנה האליטיסטית – שהיו מנהיגי בובה בידי הדמויות הצבאיות. כמו כן הפרלמנט המשיך לפעול כשהוא מחוסר סמכויות, וכך נשמרת חזות של משטר דמוקרטי.
תומכי ג'דיד.
ג'דיד נעזר בהפיכתו בגורמים דרוזים, סונים (סוידאני), ועלאוים (חאפז אל-אסד). חאפז אל-אסד נבחר להיות שר ההגנה, לאחר שהיה מפקד חיל האוויר - החיל החזק ביותר במדינה. חרף היותו סוני, היה סוידאני קצין צבאי שהושפע מאוד מהאידאולוגיה המרכסיסטית, ועל כן התאים מאוד לתפיסת הנאו-בעת'. הוא קיבל את תפקיד הרמטכ"ל לאחר ההפיכה. הקבוצה השליטה שעולה היא מלכתחילה מאוד מפוצלת, הן מבחינה עדתית והן מבחינה אידאולוגית.
אידאולוגית הנאו-בעת'.
בניגוד לבע'ת הישן (הימני), אשר היה בנוי בעיקר מקבוצות בורגניות ומשכילות, הנאו-בעת' היה מורכב משכבות אוכלוסייה נמוכות אשר הגיעו מהאזור הכפרי. על כן, התפיסה המרכסיסטית הייתה הרבה יותר חריפה, נוטה למעשים קיצוניים ומיליטנטיים על מנת לקדם את ההפיכה השוויונית. "הקבוצות הישנות" דיברו על סוציאליזם כעל צדק סוציאלי, שוויון, ריכוזיות. הנאו-בעת' דיבר במונחים מרקסיסטיים מהפכניים, על תפיסה מדעית לכאורה של צדק אבסולוטי ודטרמיניזם מעמדי, ועל כן הסוציאליזם וההלאמות נעשו בצורה חדה יותר ורבה יותר. הבעת' הישן היה נאמן לאסלאם ואף הציב את הדת כחלק חשוב מן הערביות, ולעומתו הנאו-בעת' לא היה טולרנטי לאסלאם, דגל בגישור על-עדתי ועל-דתי בחברה – למצוא את הדבק החילוני בחברה הסורית ולהוציא את הדת מהלכסיקון. הבעת' הישן היה הרבה יותר פאן-ערבי, ואילו הבעת' החדש הלך יותר לכיוון של "סוריות", כאשר הם רואים את ביסוס סוריה כשלב ראשון לפני הגשמת החזון הפאן-ערבי.
השוואת חוקות הבעת' של 1950–1964 לחוקה של 1969.
בשנים 1950–1964 היה בחוקה משפט: "דת נשיא הרפובליקה היא דת האסלאם". ב-1969 הוחלף המשפט ל"חכמת המשפט האסלאמי היא מקור ראשי לחקיקה", מה שמותיר מקום למקורות אחרים חוץ אסלאמיים לחקיקה. כמו כן שבועת הנשיא משתנה: ב-1953–1964, השבועה היא בשם "אללה אכבר", וב-1969 השבועה היא "אני נשבע בכבודי ובאמונתי". אנו רואים משינויים אלה את ההבדל בגישה בין הבעת' הישן לבין הנאו-בעת', ואת ירידת כוחם של הסונים.
מדיניות הבידוד של ג'דיד בעולם הערבי.
ג'דיד הדגיש את הסוריות על חשבון הפאן ערביות. תחילה, הוא עשה הכול על מנת להתקרב לברית המועצות ובהתחלה גם למצרים. כמו כן, החל מ-1967 התחיל תהליך של הסתה פנימית נרחבת כנגד ישראל, כאשר הוא ניסה להסיט את תשומת הלב מהבעיות הפנימיות. במלחמת ששת הימים סוריה הוכתה בצורה קשה ביותר, כאשר רמת הגולן אבדה לטובת הישראלים, וסוריה ביקשה הפסקת אש. לאחר המלחמה, סוריה החרימה את ועידת חרטום בה העולם הערבי החליט על מדיניותו כלפי ישראל, כאשר היא מאשימה את שאר העולם הערבי בנקיטת יד רכה מדי כלפי ישראל-והחל משלב זה סוריה נמצאה בבידוד בעולם הערבי.
ג'דיד תמך בהתארגנויות של הפליטים הפלסטינים בתוך ארצו, והחשובה ביותר – א-צאעקה (מכת-ברק בערבית). הארגון מוקם למעשה על ידי מפלגת הבעת', והוא כלי בידי השלטון כנגד מדינת ישראל.
המאבק בין ג'דיד לאסד ועליית אסד.
בשנים הראשונות ג'דיד הצליח לעמוד בשלטון, ואף בלם ניסיון הפיכה של הדרוזים בתוך הבעת'. האתנו פוליטיקה היא הדבר המרכזי בסוריה, והעלאוים נמצאו בשלטון מרגע זה. אולם, נוצר קונפליקט פנים-עלאוי בין אסד לבין ג'דיד. אסד לא אהב את המקום המבודד של סוריה בתוך העולם הערבי, והתחיל לנקוט מדיניות סמויה של מינוי נאמנים לתפקידי מפתח בצבא, לדוגמה, מוסטפא טלאס מונה לרמטכ"ל. מבחינה אידאולוגית, ג'דיד שם את הסוציאליזם במרכז על חשבון הפאן ערביות ואפילו על חשבון הצבא, ואילו אסד אמר שצריך לחזק את הצבא ושם במרכז את המאבק נגד ישראל, וכי חייבים לחזק את הקשרים הבין ערביים על מנת להצליח בעמידה האיתנה מול ישראל.
ב-1969 ביצע חאפז אל-אסד הפיכה ראשונה ותפס את השלטון, אולם תחת לחץ של ברית המועצות הסכים להחזיר לג'דיד את השלטון. בעקבות אירועי ספטמבר השחור ב-1970 התעורר ויכוח בין אסד לג'דיד, כאשר האחרון רצה להיכנס לירדן ולעזור לפלסטינים, והצבא אכן נכנס, אך אסד מנע את תמיכת חיל האוויר הסורי ואפשר את ניצחון ההאשמים כנגד הסורים והפלסטינים. ועידת המפלגה החליטה לגרש את אסד מן השלטון, מה שהביא את אסד לבצע הפיכה ולתפוס את השלטון.
מרד האיכרים באנגליה
הליגה הישראלית בכדורגל חופים
משחקי הליגה הראשונים בכדורגל חופים בישראל החלו ב-8 ביוני 2007, שבוע לאחר השקתו הרשמית של הענף תחת פיקוחה של ההתאחדות לכדורגל בישראל. שחקני הליגה הם שחקני עבר בליגות המקצועניות והחובבניות של הכדורגל הרגיל בישראל, שחקני קטרגל, שחקנים זרים מקבוצות שונות בעולם ושחקני מחלקות הנוער של קבוצות הכדורגל מרחבי הארץ.
היסטוריה.
בעונת הבכורה של הליגה השתתפו שמונה קבוצות, אשר התחרו במסגרת בית ליגה אחד. הקבוצות המייסדות של הליגה הן יהלומי "אגדיר" נתניה, מ.ז. ראש העין, בני כפר קאסם, אס"א באר שבע, מטיס "יורופקאר השכרת רכב" תל אביב, הפועל עירוני ראשון לציון, הכח "מאוחדת" ירושלים ופתח תקווה בולס. כל קבוצה שיחקה משחק בודד מול כל קבוצה אחרת, כאשר ארבע הראשונות בליגה בתום שבעה מחזורים העפילו לשלב הפיינל פור שבו שיחקו הקבוצה הראשונה מול הרביעית והשנייה מול השלישית.
ב-17 באוגוסט 2007 נערכו משחקי חצי הגמר בשיטת נוק אאוט. במשחק הראשון התמודדו נתניה, שלא הפסידה במהלך העונה, ובאר שבע שהעפילה לאחר ארבעה ניצחונות רצופים. במשחק השני התמודדו ראש העין וכפר קאסם. המשחקים הסתיימו בניצחון שתי הקבוצות שדורגו במקום הראשון ובמקום השני בסיום העונה הסדירה, נתניה וראש העין. באותו תאריך נערך גם משחק הגמר. נתניה ניצחה בתוצאה 2–5, וזכתה באליפות ללא הפסד בשלב כלשהו של העונה. היה זה גם ניצחונה השני על ראש העין, לאחר שבמשחק הליגה הסדירה ניצחה בתוצאה 4–5 משער זהב.
לקראת עונת קיץ 2008 הורחבה הליגה ל-10 קבוצות עם הצטרפותן של "קאזה דו ברזיל" אילת ונסיכי "90FM" חדרה. נוסף על כך החליפה "דיל טוב" אשקלון את עירוני ראשון לציון. הפעם חולקו הקבוצות ל-2 בתים שבכל אחד מהם התמודדו בסיבוב אחד. ארבע הקבוצות הראשונות בכל בית העפילו לרבע הגמר, שבו נקבעו המשחקים לפי שיטת הקבוצה הראשונה בבית א' מול הקבוצה הרביעית בבית ב' וכן הלאה. שתי הקבוצות שסיימו במקום החמישי התמודדו ביניהן במשחק נפרד על ההישארות בליגה.
רבע הגמר נערך בשיטת בית-חוץ בין ב-18 וב-25 ביולי. בתום צמד המשחקים ניצחו בכל המשחקים הקבוצות המדורגות נמוך יותר, כלומר הקבוצות שעלו לשלב ההצלבה ממקומות 4–3 ניצחו את הקבוצות שעלו מהמקומות 2–1. תל אביב, ששחקנה ערן לוי עבר לקראת משחק הגומלין להפועל חיפה, הובסה 2 -9 על ידי חדרה לאחר תיקו שלוש במשחק הראשון. ירושלים ניצחה פעמיים את אשקלון, כפר קאסם ניצחה את פתח תקווה עם שער ניצחון בתוך ההארכה, וראש העין הדיחה האלופה מנתניה, לה הפסידה בגמר העונה הקודמת. חצי הגמר נערך ב-1 באוגוסט 2008 בשיטת הנוקאאוט. בהגרלה המוקדמות שובצו הקבוצות למשחקים נגר היריבות שכבר התמודדו מולן בבתים המוקדמים. ירושלים שובצה מול כפר קאסם, וניצחה אותה 0–1 בדו-קרב פנדלים לאחר שוויון שש בתום הזמן החוקי. חצי הגמר השני היה חד-צדדי, ובו ניצחה חדרה את סגנית האלופה ראש העין בתוצאה 1–6. גם משחק הגמר עמד על תוצאה 6–6, אך 15 שניות לסיומו הבקיעה חדרה את שער הניצחון. זה גם היה תוארה הראשון של הערך חדרה בענף ספורט כלשהו.