בורלי נמנה גם עם חוזי המסוק. והמציא ככל הנראה, בעקבות לאונרדו דה וינצ'י, דגם של מכונה מעופפת, בעלת פרופלור אופקי במקום מאונך, אך עדיין ללא מנוע, ולכן בלתי ישים.
בתחום הוולקנולוגיה.
בורלי כתב את הספר "Historia, et Meteorologia incendii Aetnaei anni" בעקבות התפרצות הר הגעש אטנה בשנת 1669.לפי בקשת החברה המלכותית של לונדון הוא חקר את הטופוגרפיה של ההר, את מיקום הזרמים הפירוקלסטים ואת טבעם של החומרים הפירוקלסטים.
כמו כן הוא דן בסיבת ההתפרצות הגעשיות. בורלי דחה את התאוריה של אתנזיוס קירכר ("Mundus subterraneus"), לפיה האדמה מכילה מאגרים חלולים של לבה.
באותו ספר על ההתפרצות של אטנה הגיב בורלי לבקורת על ספרו De vi percussionis בתוך הנספח "Responsio ad censuras Honorati Fabri" שצורף לספר.
בתחום הרפואה והביולוגיה.
בורלי חיפש ליישם את השיטות המתמטיות והפיזיקליות במחקר הרפואי. בספרו "על תנועת בעלי חיים" ("De Motu Animalium") (שפורסם אחרי מותו,ב-1680-1681), הוא היה הראשון שהסביר את תנועות השרירים ותפקודים גופניים אחרים על ידי חוקי הסטטיקה,
הדינמיקה וההידראוליקה. למשל, הוא ניסה להוכיח כי תנועות הגוף - של הגפיים ושל חלקי גוף אחרים - למשל בעת הליכה, ריצה, הרמת משקולות, או שחיה - מתבססות על מערכות מנופים, שבהם עשויים השרירים לבצע, תוך זמן קצר מאמצים גדולים והולכים.
בעקבות גלילאי שהתעניין לפניו בחקר תנועות הגוף, שיער בורלי כי, למשל, במעוף הציפורים הכרחי שיתקיים יחס מסוים בין משקל הגוף, מוטת הכנפיים וכוח השרירים, כדי שהעוף יוכל להתרומם ולהיפרד מהאדמה. "אפילו עם כנפיים, טען בורלי,"אינו יכול האדם לעוף, מפני שאין לו שרירים חזקים דיים בחזו"
בורלי תאר, בין היתר, את אנטומיית עמוד השדרה וחישב את הכוחות המופעלים בשרירים שלה ובדיסקים שבין החוליות.
הוא חקר גם את כיווץ השרירים, את תפוקת הלב, את תפקוד הראות, את זרימת הדם וכו'. בו זמנית עם נילס סטילסן היה הראשון שפירש את תנועות הלב ככיווצים שריריים.
בספרו הניח בורלי, בין השאר, כי להעברת הדחף העצבי קיים מנגנון הכימי.
בספרו "De motu animalium " מדווח בורלי על ניסוי שעשה כדי לשלול את התאוריה הקדומה של גלנוס ששלטה עדיין בתקופתו, לפיה בעצבים עוברים ""רוחות חיות" דמויי גזים המפעילים את שרירים. הוא ביצע מתחת למים חתכים בשרירים מכווצים של בעל חיים והוכיח שלא יוצאים מהם שום גזים. לדעת בורלי בעת כיווץ השרירים בהשפעת הזרם העצבי נוצרת בהם מעין "תסיסה מפוצצת" (ebullitio et displosio).
השקפתו ה ביומכנית של בורלי השפיעה על אנשי מדע אחרים כמו רוברט בויל, רנה דקארט ונילס סטנסן.
בורלי נודע בזמנו גם ככירורג.
ספריו.
ָ* Elementa conica Apollonii Pergaei et Archimedis Opera nova et breviori methodo demonstrata. ׁׁׂ( 1678)
מקורות אחרים.
English edition
תאנת חוה
ראובן ירון
ראובן ירון (במקור: ריכארד רוזנקרנץ (Richard Rosenkranz); 6 בספטמבר 1924, וינה – 8 באפריל 2014, רעננה) היה משפטן ומנהל ישראלי, חוקר תולדות המשפט בעת העתיקה, פרופסור למשפט הרומי ולמשפט במזרח הקדום באוניברסיטה העברית בירושלים, דקאן הפקולטה למשפטים (1967–1971), מנהל בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי (1973–1977), יושב ראש רשות השידור (1978–1984) וגנז המדינה (1990–1992).
חייו.
ירון נולד ב-1924 בווינה בירת אוסטריה. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל. הוא למד במחזור הראשון של הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית, וכתב את עבודת הדוקטור שלו באוניברסיטת אוקספורד בהנחייתו של דוד דאובה, איתו שמר על יחסי עבודה וחברות אמיצים בכל ימי חייו. ספר המבוסס על העבודה, "Gifts in contemplation of death in Jewish and Roman Law" ("מתנות מחמת מיתה במשפט העברי והרומי"), התפרסם ב-1960.
בשנת 1956–1957 לימד תורת המשפט באוניברסיטת אברדין, וב-1957 הצטרף לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית. מ-1957 לימד על המשפט הרומי, ומ-1962 גם על משפט המזרח הקדום. ב-1963 מונה לפרופסור חבר, וב-1968 לפרופסור מן המניין.
בשנים 1967–1971 היה דקאן הפקולטה (התשיעי במספר). בתקופתו עברה הפקולטה לקמפוס המחודש בהר הצופים, והייתה הראשונה מיחידות האוניברסיטה שהתמקמה בו.
בשנים 1973–1978 היה ירון מנהל בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי בגבעת רם.
לקראת הבחירות לכנסת התשיעית, ב-1977, הופיע ירון במקום ה-47 ברשימת המועמדים של הליכוד, והיה חבר בצוות חוקה, חוק ומשפט של המפלגה.
ב-1978 מונה ירון לתפקיד יושב ראש רשות השידור. תקופת כהונתו הייתה רוויה בעימותים בין חברי הוועד המנהל לבין אנשי המקצוע. ב-1984 החליף אותו מיכה ינון.
ממרץ 1990 ועד אוגוסט 1992 כיהן ירון כגנז המדינה במשרד ראש הממשלה.
פרש כפרופסור אמריטוס.
נפטר באפריל 2014, כחמש שנים לאחר פטירת אשתו שושנה. נטמן בבית העלמין סגולה.
דודנו משה אברבך (Aberbach; 1924–2007) היה פרופסור להיסטוריה וספרות יהודית באוניברסיטה העברית של בולטימור (ובנו דוד אברבך הוא פרופסור לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת מקגיל במונטריאול).
קישורים חיצוניים.
מפרסומיו:
שיעור פתיחה
שכנא עפשטיין
ביצת כנרת
ביצת כנרת היא סדרה של בריכות ביצתיות באורך של כ-750 מטרים מצפון לדרום וברוחב של עד 160 מטרים, המשתרעות בין תל בית ירח בצפון ועד לבית המוטור שמצפון לקבוצת דגניה א'. את הביצה חוצה שביל ישראל.
הביצה.
ביצת כנרת נוצרה לאורך התוואי הקדום של נהר הירדן בפינתה הדרום-מערבית של הכנרת. מפלס מימיה של הביצה זהה לזה של הכנרת, והוא עולה ויורד בהתאם לזה של הימה. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 ניסו מתיישבי האזור לייבש את הביצה ולנקזה באמצעות התקנת צנרת ונטיעת עצי אקליפטוס, אך הדבר לא עלה בידיהם; וגם כיום הביצה לעולם אינה יבשה לחלוטין. עם התפשטות ענף בריכות הדגים בקיבוצים בשנות ה-40 של המאה ה-20, נסללו סוללות עפר שחילקו את הביצה לבריכות, ואלה שימשו לגידול דגים. כשענף המדגה קרס בעקבות פתיחת השוק לייבוא, ננטשו בריכות הדגים, והביצה שבה במידה רבה למצבה הטבעי.
האנדרטה לזכר הפרדה בובה.
על אחת מסוללות העפר בביצה, בצילם של עצי דקל, הוקמה אנדרטה לזכרה של הפרדה בובה. בובה הייתה שייכת לאהרן שידלובסקי, מחלוצי קבוצת כנרת, ויחד עמו עבדה בגן הירק של הקבוצה. כשהזדקנה החלה מובילה את ביצי הלול אל המדגרה או אל חדר האוכל, ולאחר מותה קבר אותה שידלובסקי באדמת הביצה. בשנת 1985 הוקמה במקום אנדרטת אבן לזכרה של בובה, שמעליה ניצבת מחרשה ועליה קבוע לוח הנצחה לאמור:
דמותה של בובה שימשה כהשראה לפרד "זיצר" בספר רומן רוסי מאת מאיר שלו.
קפטן מארוול (קהנ'נר)
קהנ'נר (באנגלית: Khn'nr) היה דמות בדיונית של גיבור-על שהופיעה בחוברות הקומיקס קפטן מארוול ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת "Civil War: The Return #1" ממרץ 2007 ונוצרה על ידי הכותב פול ג'נקינס והמאייר טום רייני. קהנ'נר הוא החמישי לשאת את זהות קפטן מארוול לאחר פילא-וול.
קהנ'נר הוא סוכן רדום של גזע הסקרול משני הצורה, שה-DNA שלו התמזג עם מאר-וול, קפטן מארוול המקורי. עקב כך, קהנ'נר ננעל בצורתו של מאר-וול וניתנו לו תעתיקים טכנולוגיים תוצרת הסקרול של צמידי השלילה מגזע הקרי. אולם, אפיוניו המנטליים של קהנ'נר נמחקו, ואישיותו של מאר-וול נותרה הדומיננטית. למרות שהיה חבר בצי פלישת הסקרול על כדור הארץ, קהנ'נר בחר ללחום יחד עם גיבורי-העל בכוחות הפלישה.
ביוגרפיה בדיונית.
באירועי "פלישה סודית" של שנים 2008-2009, שבה גזע הסקרול משני הצורה פלש לכדור הארץ והתחזה לגיבורי-העל, חייזר סקרול בשם קהנ'נר ננעל בצורתו של מאר-וול, קפטן מארוול המקורי, וניתנו לו תעתיקים טכנולוגיים של צמידי השלילה כדי להעתיק את כוחות-העל שלו. קהנ'נר קיבל שתלי זכרונות שהפכו אותו לסוכן רדום. הוא האמין כי הוא עצמו קפטן מארוול עד לרגע הפלישה, וגירוי פסיכולוגי הופעל והחזיר אותו לאישיותו המקורית כחבר בגזע הסקרול.
מאר-וול המקורי מת ממחלת הסרטן, וכדי להסביר את החזרתו לחיים, זיכרון מבוים הושתל במאר-וול הסקרול שגרם לו להאמין שנתקל בעיוות בזמן בתקופת העבר. לפי הזיכרון המושתל, טוני סטארק, הנרי פים וריד ריצ'רדס הקימו בית כלא בתוך האזור השלילי, דבר אשר גרם לעיוות בזמן, וכאשר קפטן מארוול נגע בו, הוא הועבר לאזור השלילי שבזמן ההווה. גיבורי הארץ לא ידעו כיצד להתמודד עם הגעתו של מאר-וול לזמנם הנוכחי. הם סיפרו לו את ההיסטוריה המלאה שלו, והציעו לו מקום בזמן ההווה כסוהר בית הכלא עד אשר יחזור לזמנו בעבר.
בקרב האחרון של מלחמת האזרחים של יקום מארוול, הוא נקרא לעזור לגיבורי-העל התומכים בחוק רישום העל-אנושיים ואשר החיו אותו מחדש. אולם, הוא רואה את התוהו ובוהו שנוצר ועוזב לצרפת, שם הוא בוחן פורטרט של אלכסנדר הגדול במוזיאון הלובר וחש בנקודות דמיון בינו לבין מצביא יוון העתיקה. תמונה זו נועדה להיות גירוי פסיכולוגי, אולם עקב טעות בחישובים של מדעני הסקרול, קהנ'נר שמר על אישיותו ועל הזכרונות שלפני השבי שלו בידי הסקרול. מרבית מאישיותו של קהנ'נר נמחקה בטעות כתופעת לוואי מהטיפול המנטלי שעבר, וכתוצאה מכך, אישיותו של מאר-וול נותרה הדומיננטית. כאשר הסקרול הבינו את אשר נעשה, מספר חיילים ונבלי-על מתחזים ניסו ללכוד אותו.