בהמשך הופיע ואן דייק במספר הופעות טלוויזיוניות, כך למשל דיבב ב-1973 את דמות-עצמו המצוירת בפרק מסדרת האנימציה "סקובי דו" בשם "סקובי-דו פוגש את דיק ואן דייק", הופיע בפרק בסדרה "קולומבו", היה מועמד לפרס אמי על תפקידו כאלכוהוליסט בסרט הטלוויזיה מ-1974 "הבוקר שאחרי" ושיתף פעולה עם הקומיקאי אנדי קאופמן בסדרה הקומית "Van Dyke and Company" ב-1976. בשנת 1977 החליף במשך שלושה חודשים את הרווי קורמן בתור הדמות הגברית הראשית לצד קרול ברנט ב"מופע של קרול ברנט". בעשור שלאחר מכן מיעט להופיע בטלוויזיה. ב-1989 היה מועמד, לראשונה מאז 1977, לפרס אמי על תפקידו במספר פרקים של הסדרה "בנות הזהב", כמאהבה של הדמות שגילמה ביאטריס ארתור.
תפקידו כתובע מחוזי פלטצ'ר (D.A. Fletcher) בסרט "דיק טרייסי" מ-1990. זכה לקאמבק טלוויזיוני ככוכב הסדרה "" ששודרה בין 1993 ל-2001 ב-CBS בה גילם את דמותו של הרופא המשפטי ד"ר מארק סלואן למשך 8 עונותיה. ב-2003 הופיע בתפקיד אורח כרופא בסדרה "סקראבס".
בינואר 2013 זכה בפרס גילדת שחקני המסך על מפעל חיים.
קריירה קולנועית.
תפקידו הקולנועי הראשון של ואן דייק היה בעיבוד הקולנועי למחזה "ביי ביי בירדי" שהופק ב-1963, ואן דייק שיחק בסרט, כמו בהצגה, בתפקיד הראשי. שנה לאחר מכן גילם תפקיד כפול בסרט מרי פופינס הן כמנקה הארובות ברט והן כיו"ר מועצת הבנק בו עובד אביהם של הילדים עליהם שומרת מרי פופינס. עבור תפקיד זה אופר באיפור כבד והקרדיט ניתן ל-Nackvid Keyd (שיכול אותיות שמו). אחד השירים אותם ביצע בסרט, "Chim Chim Cher-ee", זכה בפרס אוסקר לשיר הטוב ביותר ופסקול הסרט זכה בפרס גראמי. ב-1964 שיחק ב"לואיזה וששת בעליה" לצידה של שירלי מקלין. ב-1967 שיחק בסרט "גירושין בנוסח אמריקה לצדה של דבי ריינולדס. מבין כל שמונת הסרטים הנוספים בהם שיחק בשנות השישים, רק "צ'יטי צ'יטי בנג בנג" זכה להצלחה.
קרל ריינר, במאי ותסריטאי הסרט "The Comic" מ-1969 יצר את התפקיד הראשי במיוחד עבור ואן דייק. הסרט מספר על קומיקאי בעידן הסרט האילם המתקשה להסתגל לקולנוע המדבר. ואן דייק נודע כמעריצם של הקומיקאים של הסרט האילם, בפרט צ'ארלי צ'פלין וסטן לורל.
בשנת 1990 לוהק, לאחר היעדרות ארוכה, על ידי וורן בייטי לתפקיד מפתיע כתובע המחוזי פלטצ'ר (D.A. Fletcher) בסרט "דיק טרייסי". כמו כן הופיע בסרטיו של בן סטילר "לילה מוטרף במוזיאון" (2006) ו"לילה מוטרף במוזיאון 2" (2009), אולם הופעתו בסרט זה נחתכה בעריכה וניתן לצפות בה רק בקטעים שצורפו לגרסת ה-DVD.
בשנת 2019 השתתף בסרט "מרי פופינס חוזרת" בתפקיד אורח - ושוב היה יושב ראש הבנק.
מעדר
מעדר הוא כלי חקלאי עתיק המשמש לעידור, חפירה ותיחוח האדמה בחקלאות וגננות. תכליתו להזיז כמויות קטנות של אדמה.
חלק ממטרותיו הוא עקירת עשבים שוטים על ידי ניקוי השטח סביב צמחים וערימת האדמה סביב בסיסם. בעזרתו ניתן גם ליצור תעלות ותלמים רדודים לנטיעת זרעים ופקעות, ולחפור באדמה ולהזיזה במהלך איסוף היבול בירקות שורשיים כמו תפוחי האדמה.
היסטוריה.
מעדרים הם טכנולוגיה עתיקה, והם מקדימים כרונולוגית את המחרשה. הם תוארו באמנות כבר בתקופה השושלתית הקדומה במצרים העתיקה, והם מוזכרים גם במסמכים עתיקים כמו חוקי חמורבי (בערך במאה ה-18 לפנה"ס) וספר ישעיהו (המאה ה-8 לפני הספירה).
המעדרים הפכו בעשרות השנים האחרונות לכלי פופולרי עבור ארכאולוגים, כיוון שעל אף שהם פחות מדויקים מכף, הם אידיאליים לניקוי שטחים פתוחים גדולים יחסית.
סוגי מעדרים.
מעדר עשוי מטבלת מתכת מחודדת בצורות שונות, אליה מחברים קַת העשויה מעץ או פלסטיק. קיימים סוגים רבים של מעדרים השונים מבחינת מראה הלהב שלהם ומטרתם, חלקם יכולים לבצע פעולות רבות, בעוד שאחרים מיועדים לשימוש מסוים. בחקלאות וגינון נהוג לעדור עם להב כבד, בצורת דלתא רחבה בעלת קצה שטוח.
המעדר ההולנדי מעוצב במיוחד כדי להדחף אל האדמה ולחתוך עשבים מתחת לפני השטח. ראשו הוא להב ממתכת שטוחה, אולם הוא לא יעיל כמו החיתוך של הטורייה למשיכה ודחיפת אדמה.
יידישה רונדשאו
יידישֶה רוּנְדְשַאוּ (בגרמנית: Jüdische Rundschau) היה עיתון יהודי בשפה הגרמנית שהופיע בין 1902 עד סגירתו ב-1938 בברלין, והיה השבועון היהודי-גרמני בעל התפוצה הרחבה ביותר. הוא היה ביטאונה של התאחדות ציוני גרמניה.
העיתון התפתח מכתבי העת "Berliner Vereinsbote" ("ברלינר פראיינסבוטה", 1895–1901) ו-"Israelitische Rundschau" (איזראליטישֶה רונדשאו", 1901–1902).
המוציא לאור היה היינריך לֶוֶוה. העורכים הראשיים היו, במהלך השנים, יוליוס בֶּקֶר, פליקס אברהמס, הוגו הרמן, לאו הרמן, פריץ לוונשטיין (Löwenstein), האנס קלֶצֶל (Klötzel), רוברט וֶלְטְש והאנס בלוך.
היידישה רונדשאו החל לצאת ב-1902, בתחילה כשבועון ומ-1919 פעמיים בשבוע. מדי פעם הופיעו גם הוצאות מיוחדות, במיוחד אחרי 1925. משנת 1936 חזר העיתון למתכונת שבועית. אחרי ליל הבדולח בסוף שנת 1938 נאלץ העיתון להפסיק לצאת. ממשיכו היה "יידישה וֶלְטְרונדשאו" ("Jüdische Weltrundschau").
קהל היעד של העיתון היה הנוער היהודי, ומטרתו הייתה להביא לידיעתו את המצע הפוליטי הציוני כפי שבוטא בתוכנית בזל (1897). העיתון דיווח לקוראיו על כל החדשות מהעולם היהודי בגרמניה ומחוצה לה. בשל מלחמתו באנטישמיות עלתה תפוצתו לקראת סוף רפובליקת ויימאר עד קרוב ל-40,000 עותקים.
שכר צבאי בארצות הברית במלחמת העולם השנייה
במלחמת העולם השנייה שולם לחיילי וקציני הצבא והצי האמריקניים שכר על פי מאפיינים אישיים שונים, ובראשם הדרגה והוותק.
לדוגמה, בחודש יוני 1942 שולם לבעלי הדרגות הבאות שכר חודשי בסיסי כדלקמן (בסוגריים - השכר במחירי 2011):
תוספות חודשיות שולמו על השכר הבסיסי בגין מקצוע צבאי, הצבה ועיטורים:
בנוסף לכך שולמו לקצינים תוספות קיום חודשיות: לקצין ללא תלויים שולמו 21 דולר (238) לחודש, לבעל שני תלויים – 42 דולר (476), ולבעל שלושה תלויים – 63 דולר (714).
השכר הצבאי בארצות הברית היה פטור במשך כל שנות המלחמה מניכוי מס הכנסה.
יידישע רונדשאו
Jüdische Rundschau
הנרדף
הנרדף (באנגלית: The Running Man) הוא סרט פעולה ומדע בדיוני אמריקאי משנת 1987, המבוסס באופן רופף על רומן של ריצ'רד בקמן (שם העט של סטיבן קינג) משנת 1982 באותו השם. את הסרט ביים פול מייקל גלייזר ומככבים בו ארנולד שוורצנגר, מריה קונצ'יטה אלונזו, ריצ'רד דוסון, ג'סי ונטורה, יפת קוטו וג'ים בראון.
עלילת הסרט מתרחשת באמריקה הדיסטופית של שנת 2017 העתידנית, והיא עוסקת בתוכנית טלוויזיה בשם "הנרדף", בה המתמודדים הם כביכול עבריינים שהורשעו בפלילים, וכעת חייבים לברוח מהמוות בידי רוצחים מקצועיים לעיני המצלמות.
תקציר העלילה.
עלילת הסרט מתרחשת בשנת 2017 בארצות הברית, בעתיד דיסטופי שלאחר קריסת הכלכלה העולמית, בעקבות מחסור במזון ומחסור בנפט. עקב כך חלקים מסוימים בארצות הברית נשלטים כעת על ידי כנופיות ובחלקים אחרים התפתחה חברה טוטליטרית.
בן ריצ'רדס (ארנולד שוורצנגר) הוא שוטר אשר הופלל בטבח אזרחים אותו סירב לבצע, ובוצע בפועל על ידי השוטרים שהיו עמו. ריצ'רדס נשלח לכלא, אך מצליח לברוח ממנו בפעולה מתוכננת יחד עם אסירים נוספים. ריצ'רדס, עתה אסיר נמלט, מעורר את התעניינותו של ריצ'רד דוסון, מנחה התוכנית "הנרדף", בה ניתנת לעבריינים מורשעים ההזדמנות לברוח אל החופש, אך הם צריכים לחמוק מה"ציידים" (באנגלית: Stalkers) - מחסלים מאומנים וחסרי רחמים שרודפים אחריהם בשידור חי ומנסים לחסל אותם להנאת הצופים צמאי הדם. דוסון מחליט להפוך את ריצ'רדס למשתתף בתוכנית, ולשם כך מפעיל את קשריו עם רשויות המדינה, דואג ללכידת ריצ'רדס ולהבאתו אליו, וגורם לו להסכים להשתתף בתוכנית על ידי הבטחה כוזבת לחסוך את ההשתתפות מחבריו של ריצ'רדס.
ריצ'רדס מסכים והופך למשתתף בתוכנית יחד עם חבריו, והללו נלחמים על חייהם נגד ה"ציידים" מטעם התוכנית. הצלחתם להישאר בחיים ולהרוג את הציידים, מאפשרת להם לסייע למחתרת המנסה להפיל את השלטון.
ביקורות ותגובות.
הסרט זכה לביקורות מעורבות. אתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes העניק לו ציון של 63% על סמך 32 מבקרים, עם ציון ממוצע של 5.5 מתוך 10.
בסוף השבוע הראשון לצאתו לאקרנים, הסרט הוקרן ב-1,692 בתי קולנוע שונים והכניס $8,117,465. בסך הכול הסרט נחשב להצלחה מסחרית בקופות, עם סך הכנסות בארצות הברית של $38,122,105.
שאובינה
שַאוּבִּיהנֶה אַם לֶהמינר פּלַאץ (בגרמנית: Schaubühne am Lehniner Platz) הוא תיאטרון ידוע בשכונת וילמרסדורף בברלין, השוכן כמעט במרכזה של שדרת קורפירסטנדאם.
שאובינה הוא גלגולו של מה שהיה "קולנוע אוניברסום" (Kino Universum), שאותו עיצב אריך מנדלסון בשנת 1926; היה זה ככל הנראה בית הקולנוע המודרני הראשון שנבנה בעולם, בניגוד לסגנונות המורי, המצרי ובארוק שמשלו בכיפה. מנדלסון כתב טקסט קצר על הקולנוע שלו, והכריז: "לא צריך ארמונות בארוק בשביל באסטר קיטון". הקולנוע השפיע מאוד על סגנון העיצוב סטרים ליין של בתי הקולנוע בשנות השלושים. היה זה מרכזו של תכנון נרחב יותר שמנדלסון עשה עבור קומפלקס המבנים WOGA.
הבניין החל לשמש כתיאטרון החל משלהי שנות השבעים, ועבר שיפוץ פנימי יסודי. מאז 2005, תומאס אוסטרמייר (Ostermeier) ויֶנס הילייה (Jens Hillje) תכננו אותו בסגנון מודרני למדי - במקום שהמסורת עדיין שלטה - בתיאטרונו לשעבר של פיטר שטיין.
הוי, ארצי! מולדתי!