"מגדר נחשף על ידי שחיקה מכנית" ("Gender reveal burnouts"), הייתה סוג נוסף של אפקטים מיוחדים, שהייתה נפוצה באוסטרליה ב-2018, שבו מכוניות פלטו עשן בצבע כחול או ורוד. משטרת קווינסלנד הזהירה כי נוהג זה מסוכן, וכי היו מספר ניסיונות לעשות את האפקט המיוחד הזה, שהביאו לרכבים בוערים ומעצרים.
בספטמבר 2019, אירעה תאונת מטוס בטורקיה , טקסס, כאשר ריסוס אווירי נמוך טס ניסה להפיל 350 ליטרים של מים צבעוניים בשביל החשיפה. הטייס לא נפצע, ואילו הנוסע הנוסף נפצע קל.
באוקטובר 2019, אישה באיווה נהרגה מפיצון של מטען צד תוצרת בית, שנועד היה לחשוף את מגדרו של העובר.
בספטמבר 2020, מכשיר פירוטכני שקשור למסיבה התחיל את השרפה באל דוראדו ליד יוקייפה , קליפורניה. שרפה זו גרמה להרס בתים, הביא לפינוי, שרף אלפי דונמים, וגרם אפילו למותו של כבאי אחד.
ב-21 בפברואר 2021, התפוצצות מקרית של מכשיר לחשיפה מגדרית בליברטי , ניו יורק, הרגה את האב לעתיד, ופצעה את אחיו הצעיר.
ב-29 במרץ 2021, נהרגו שני אנשים בהתרסקות מטוס בים הקריבי, מול חופי מקסיקו כשהמטוס נשא שלט שעליו כתוב: "זו ילדה!".
מסיבות לאנשים טרנסים.
ישנן משפחות של אנשים טרנסים, שמארחות מסיבות מסוג זה, עבור בני משפחה טרנסים שיוצאים מהארון במהלך מסיבות אלו.
מג'אדלה
סידני לונג
סידני לונג (באנגלית: Sydney Long; 20 באוגוסט 1871 - 23 בינואר 1955) היה אמן אוסטרלי, שחי תקופות ארוכות בלונדון.
ראשית חייו.
נולד ב-20 באוגוסט 1871 באיפילד, גולבורן, ניו סאות' ויילס, סידני לונג החל בשיעורי אמנות פורמליים בחברה לאמנות בניו סאות' ויילס בשנת 1890. בשנת 1894 ציורו בהשפעת אסכולת היידלברג, "מים שקטים" גרם לשערורייה קטנה, אך נרכש על ידי הגלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס.
קריירה.
המכירה הביאה את שמו של לונג לידיעתו של ג'וליאן אשטון, נאמן הגלריה ומייסד בית הספר לאמנות ג'וליאן אשטון (שנקרא באותה תקופה בית הספר לאמנות בסידני), ובשנת 1907 הוא הפך למורה בבית הספר. בשנת 1898 הוא התארס לזמן קצר עם תיאה פרוקטור.
בשנת 1910 עבר ללונדון, שם למד תחריט והפך לעמית של החברה המלכותית של ציירים, תחריטאים וחרטים. הוא חזר לאוסטרליה בשנת 1921 ועזר בהקמת אגודת הציירים והחרטים האוסטרלים. הוא התגורר באנגליה בתקופה 1922–1925, ואז חזר פעם נוספת לאוסטרליה, והיה לנשיא האגודה. בין השנים 1933 ל-1949 הוא היה נאמן של הגלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס.
הוא זכה פעמיים בפרס וויין. בשנת 1938 עבור "הסערה המתקרבת", ובשנת 1940 עבור ה"אגם נרביין". הוא נשאר מנהל האגודה במשך שנים רבות, וכן מורה פעיל לאמנות. בשנת 1952 שב שוב לאנגליה.
סגנון.
בעודו מושפע מאסכולת היידלברג, הציור המוצלח הראשון של לונג, מציג מעורבות שונה במידה ניכרת את מהות הנוף האוסטרלית: אמני היידלברג כמו ארתור סטריטון ופרדריק מק'קבין הראו את הערבה כמקום עבודה ומאבק (ומדי פעם רגשנות), ציורו של לונג של מתרחצים עירומים צעירים הוא ציור של נהנתנות וטעון באירוטיות נמוכה - האירוטיות, ולא העירום כשלעצמה, הייתה הגורם לשערורייה.
אחרי שנת 1895 לונג התרחק עוד יותר מגישתה של אסכולת היידלברג לנוף האוסטרלי (שילוב של ציור ז'אנר ויקטוריאני וריאליזם בלתי פורמלי דמוי ברביזון), וביקש במקום זאת להשיג "חינניות של רוח הארץ". בפועל הסגנון יצר אסכולה חדשה של פגאניות אוסטרלית, שבאה לידי ביטוי בספרות התקופה באותה מידה כמו באמנות, כפי שביטאו אותה ליונל לינדזי ואחיו נורמן.
הניצחון הגדול ביותר של לונג בסגנון זה היה הציור "רוח המישורים" (1897), תוך שימוש בדפוסים הזורמים ובצבעי הפסטל של ארט נובו כדי ליצור חזון פיוטי של הבוש האוסטרלי. "סינתזה של צורה חזותית מנצנצת, נושא מיתולוגי ורמיזה מוזיקלית, ביססו את חזונו של הנוף כניסוח חלומי ופואטי." דוגמה נוספת לסגנון זה היא יצירתו המתארת את האל המיתולוגי פן (1898) אשר נרכש על ידי הגלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס.
עבודות אלה שצוירו לאחר 1897 היו פופולריות ביותר וסיפקו את הכסף כדי לאפשר לו להגשים את חלומו ללמוד בלונדון לאחר שנת 1910. הוא למד הדפסה בבית הספר המרכזי לאומנויות ומלאכות ולמד תחריט אצל פרנק עמנואל ומלקולם אוסבורן. עבודתו שלאחר שנת 1910 שמרה רק על הדים קלושים ביותר לנופים הפואטיים האוסטרלים הקודמים.
תערוכה גדולה של עבודותיו של לונג נערכה על ידי הגלריה הלאומית באוסטרליה בין התאריכים 17 באוגוסט עד 11 בנובמבר 2012.
סיאם דבדהירג'
פרא' סיאם דבדהירג' (בתאילנדית: พระสยามเทวาธิราช) היא האלוהות האפוטרופוסית המגלמת את ההגנה על הטבע ועל מדינת תאילנד. האלוהות מיוצגת על ידי פסל אליל הנמצא בהיכל הכס של פייזאן תאקסין בארמון הגדול. הפסל, שגובהו שמונה סנטימטרים ויצוק מזהב מלא, הוזמן על ידי המלך מונגקוט (ראמה הרביעי), ככל הנראה בסביבות השנים 1859–1860. הפסל מייצג את הדבא בלבושה מלכותי, אוחזת בחרב ביד ימין וידה השמאלית בגובה החזה נמצאת בתנוחת הברכה. התאילנדים סוגדים לדבדהירג' בטקס פרטי שנתי בירח השעווה הראשון של חודש הירח התאילנדי החמישי, המצייג את השנה החדשה המסורתית בלוח השנה התאילנדי.
אטימולוגיה.
דבא, היא מילה שמקורה בשפה סנסקריט, מתורגמת לפעמים כ"אל" או "מלאך" וסיאם הוא שמה של תאילנד בתאית.
מקריי
אישטוואן אנטל
אישטוואן אנטל (בהונגרית: Antal István; בודפשט, 27 בינואר 1909 – בודפשט, 25 בספטמבר 1978) היה פסנתרן, מורה למוזיקה יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
אישטוואן אנטל נולד במשפחה יהודית כבנם של המתמטיקאי מרק אנטל ושל סרנה וינטרניץ ואחיו הצעיר של המשורר יאנוש אנטל. הוא הופיע לראשונה בציבור בנגינה על פסנתר ביולי 1922 בקלוז'. למד באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה בשנת 1925 ולאחר שסיים את לימודיו שם נסע לברלין. שם סיים את לימודי האמן שלו כתלמידו של לאוניד קרויצר. במרץ 1936 ערך את קונצרט הבכורה שלו בבודפשט בוויגאדו (ויגאדו מתורגם בדרך כלל כ"מקום לשמחה"), בשנה שלאחר מכן התיישב בבירת הונגריה. הוא למד ניתוח צורות והרכבה אצל אישטוואן שטראסר ולאו ויינר.
משנת 1945 היה מורה ב"בית הספר הלאומי למוזיקה" ומשנת 1948 באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. מיד לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הצטרף לחיי הקונצרטים המקומיים והבינלאומיים. בשנת 1948 נסע לשוודיה במלגת לימודים. הוא המשיך באמנויות הבמה ובפעילויות ההוראה שלו עד מותו. הקונצרט האחרון שלו היה ב-12 ביוני 1978.
הרפרטואר שלו כלל יצירות מאת באך, בטהובן, שוברט, פרנץ ליסט, בלה ברטוק ופסנתרנים הונגריים בני התקופה. הוא הציג את הסוויטה של אנטל מולנאר שמונה היצירות לפסנתר של ג'רג' קורטג, את סונטינה של אנדרה סרבנסקי, את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 3 של פאל קדושה, את הסונטה לכינור ולפסנתר של רז'ה שוגאר ואת הקונצ'רטו לפסנתר של זולטאן הורושינצקי.
הוא היה בחבר השופטים בכמה תחרויות מוזיקה בינלאומיות והיה חבר מייסד של אגודת ליסט בבודפשט וחבר אגודת שופן בווינה ובוורשה. נגינתו האמנותית נשמרה במספר תקליטים. אשתו, דורה סוקולאי (אנטל), הייתה מנהלת המוזיקה של חברת התקליטים ההונגרית. בנם הוא המנצח והחלילן מתיאש אנטל.
Neues Deutschland
Neues Deutschland (גרמניה החדשה) הוא יומון גרמני, הממוקם בברלין.
במשך 43 שנים היווה העיתון הרשמי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, אשר שלטה ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. כבדיקטטורה, העיתון שימש כאחד מבטאוני המפלגה החשובים ביותר. במקור לעיתון הייתה דעה פוליטית סטליניסטית, העיתון שימר דעה מרקסיסטית-לניניסטית עד איחוד גרמניה ב-1990. לעיתון בגרסתו הקודמת בגרמניה המזרחית הייתה תפוצה של 1.1 מיליון עותקים (ב-1989) והיווה כדרך המרכזית של המפלגה השולטת להראות לאזרחיה את דעותיה ועמדותיה בפוליטיקה, כלכלה וכו'. העיתון נקרא על ידי מדינות אחרות בעבר כביטאונו הדיפלומטי של השלטון הסוציאליסטי.
מאז נפילת הסוציאליזם בגרמניה המזרחית, העיתון איבד 98% מתפוצתו ונכון ל-2020 תפוצתו עומדת על 18,595 עותקים ליום.
מאז 1990 העיתון שינה את דעותיו ועמדותיו הפוליטיות וכיום בעל דעות סוציאליסטיות-דמוקרטיות. העיתון תלוי כלכלית ופוליטית לאחד מהבעלים שלו, מפלגת דה לינקה, בעליה של בית ההוצאה לאור של העיתון.
הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית.
העיתון נוסד ב-1946 לאחר איחודן הכפוי של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית והמפלגה הקומוניסטית הגרמנית לתוך מפלגת האיחוד הסוציאליסטי הגרמני בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה. העותק הראשון של העיתון הודפס ב-23 באפריל 1946 בתיאום עם היווסדה של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי הגרמני. העיתון החליף את ביטאון המפלגה הסוציאל הדמוקרטית הגרמנית "דאס פולק" וביטאון המפלגה הקומוניסטית הגרמנית "דויטשה פולקסצייטונג". קארל מארון היה העורך הראשי הראשון של העיתון ושימש בתפקיד זה עד 1950.
לפני איחוד גרמניה באוקטובר 1990, לעיתון הייתה תפוצה יומית של מיליון עותקים והיה שני רק לעיתון הנוער "יונגה וולט" מבחינת תפוצתו. בתקופה זו העורך הראשי של העיתון היה וולפגאנג ספיקרמן. עם זאת, הרבה פעמים נטען כי העיתון כשל במטרתו להגיע לכמות הגונה של האוכלוסייה המזרח גרמנית.
לאחר האיחוד.
לאחר האיחוד, תפוצתו של העיתון ירדה באופן קיצוני. ב-2020 תפוצת העיתון הייתה כ-18,595 עותקים. בזמן שרוב העיתונים הגדולים הגרמנים חווים בעיה גדולה עם תפוצה הולכת ויורדת, חולשתו של העיתון היא שמרבית קוראיו הם מעל גיל 60. לעיתון יש שתי גרסאות, האחת גרסה גרמנית כללית והשנייה מיועדת לקוראים הברלינאים וממחוז ברנדנבורג.