האלבום כולל את שני הלהיטים שנכתבו על ידי סיד בארט שהופצו בתור סינגלים בלבד, ולא הופיעו באלבומי הלהקה לפני. פרט לכך האלבום כלל שירים וקטעים מוזיקליים מאלבומיהם הקודמים וגם כאלו שטרם הופיעו באלבומי הפלויד, והושמעו רק בהופעות. בהם – "Biding my Time", יצירתו של רוג'ר ווטרס, שהלהקה ביצעה פעמים רבות בהופעות חיות, והשיר הפסיכוטי Careful with that Axe, Eugene, גם הוא חביב ההופעות, אשר זכה לפרסום בעיקר בזכות ההופעה בפומפיי של הלהקה (אשר הוסרטה והוקרנה פעמים רבות, גם בארץ).
מידאס
מידאס (ביוונית: Μίδας) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, שלפי האגדה היה מלך פסינוס, עיר בפריגיה שבאסיה הקטנה, הידוע בעיקר מהאגדות על מגע הזהב של מידאס.
מלך היסטורי בשם זה היה, כנראה, בפריגיה במאה השמינית לפנה"ס.
דמותו.
לפי האגדה, יום אחד בעת שהיה נתון בגילופין נכנס סילנוס , חברו, ואביו המאמץ של דיוניסוס, אל היין, בטעות לגן הוורדים של מידאס, ונרדם שם. משרתיו של מידאס מצאו אותו והביאו אותו למלכם. לפי גרסה אחרת מצאו אותו איכרים בשטחם רדום, והביאו אותו למלך.
מידאס אירח את סילנוס כעשרה ימים, התנהג אליו בנדיבות ובנימוס, ערך משתאות בשבילו, והקשיב בתשומת לב לסיפוריו. לאחר עשרה ימים לקח את הזקן וליווה אותו אל דיוניסוס. דיוניסוס אסיר התודה החליט לגמול למידאס, והבטיח לו למלא משאלה אחת שיבקש. מידאס ביקש ממנו שכל מה שהוא ייגע בו יהפוך לזהב.
בהתחלה היה מידאס מרוצה מיכולת זו. הוא הפך מספר דברים לזהב, והיה מרוגש מהתעשרותו העתידית, אולם עד מהרה החל להתחרט על משאלתו זו. מידאס לא היה יכול עוד לאכול או לשתות, מכיוון שבכל פעם שנגע בשתייה או מזון, הם הפכו לזהב. כאשר ניגשה בתו לנחמו, הרג אותה מידאס כשנגע בה בטעות, והפך אותה לזוועתו לפסל זהב.
מידאס פנה לדיוניסוס בבקשת עזרה נואשת, והלה הורה למידאס להתרחץ במימיו של נהר הפקטולוס, ובכך המשאלה תוסר ממנו. מידאס טבל בנהר, ונפטר מהסגולה של הפיכת כל דבר שנגע בו לזהב. האגדה מספרת שמאז ניתן למצוא זהב בנהר.
באגדה אחרת שימש מידאס כשופט בתחרות נגינה בין האל אפולו לבין הסאטיר מארסיאס (לפי גרסאות אחרות, האל פאן). מידאס פסק שנגינתו של מארסיאס הייתה טובה יותר, דבר שהרגיז את אפולו. כעונש, העניק אפולו אוזני חמור למידאס, תוך כדי שהוא מציין ש"שרק חמור לא יכול להבדיל בין נגינתו של אל לבין נגינתו של סאטיר".
מידאס, שהתבייש באוזני החמור שלו, החל להסתובב עם כובע כדי להסתיר את סודו, ורק הספּר שלו ידע על קיומן של אוזני החמור. אולם הספר לא היה יכול לעמוד בנטל הכבד של הסוד, ולכן יום אחד חפר בור ולחש לתוכו "למלך מידאס יש אוזני חמור".
למזלם הרע של המלך והספר, נחפר הבור ליד צמח הסוף, וכול פעם שנשבה הרוח, יצאה לחישה מהסוף: "למלך מידאס יש אוזני חמור", קריאה שנשמעה ברחבי הממלכה, מגלה את סודו של מידאס לכול תושביה, ושמה ללעג את מידאס. (בחלק מהגרסאות של הגרסה הזאת מידאס לא היה יכול לסבול את זה עד שהוא המית את עצמו באמצעות שתיית דם של פר).
לפי גרסה אחרת, לאחר שהספר לחש את הדברים לתוך הבור, התארס המלך, כשהוא מסתיר אף מארוסתו את קיומן של אוזני החמור. לקראת הנישואים ערך המלך מידאס משתה גדול והזמין אליו את החלילן הטוב ביותר בממלכה. לרגל האירוע הלך החלילן למקום בו גדלו קנים כדי להכין חליל מיוחד. הוא נטל אותו הקנה ששמע את הספר לוחש את הסוד. ביום החגיגה נאספו אנשים רבים בארמון. להוראתו של המלך מידאס הוציא הנגן את הקנה אלא שכשהחל לנשוף בו, במקום נגינה, נשמעה באולם בת קול מכריזה: למלך מידאס יש אוזני חמור. מייד השתררה במקום מבוכה גדולה, המלך מידאס האדים ורק ארוסתו קמה, חשפה את אוזניו ואמרה: "נכון למלך מידאס יש אוזני חמור, תמיד ידעתי שהוא מיוחד" ונשקה לו.
השם מידאס משמש לעיתים בהשאלה ככינוי לאדם רודף בצע וחמדן, ולפעמים כהשאלה לשופט גרוע. הביטוי "מגע הזהב של מידאס" או "מגע מידאס" משמש לפעמים לתאר מצליחן, שהכל מצליח בידו, לדוגמה: "למנכ"ל שלנו יש את מגע הזהב של מידאס, מאז התמנותו לתפקיד, החברה רק מרוויחה".
סופר בוי
סופר בוי הוא סרט ישראלי קומי בבימויו של חנוך רוזן ובכיכובו של תום אבני, משנת 1998.
עלילה.
הסרט מספר על תום בן ה-12 (תום אבני), ילד חולמני ולא מקובל בחברה, שהסובבים אותו הם אביגיל (מיטל סגל), חברתו לכיתה; ופרופסור גנץ (עודד תאומי), חוקר מוח בעל תוכי וחיבה לנוזלים צבעוניים. בעקבות תאונת דרכים הפרופסור הופך את תום מילד חולמני וכלומניק, לילד בעל חוכמה על אנושית, וחיבה למתוקים.
במציאות חדשה זאת, הופך תום לילד מקובל ואהוד על חבריו, ומסתבך בפרשיית פלילים משעשעת, בה הוא הופך להיות "סופר בוי". זהו רומן ילדות רגיש והתמודדות מול מציאות ודמיון, כאשר סיפור דוד וגוליית משמש תפאורה לגבורתו של תום.
הפקה.
שחקנים.
שחקני משנה: דודו טופז המגלם עיתונאי, חנוך רוזן בתפקיד בובת כלבו, ולהקת היי פייב. בתפקיד אורח מופיע העיתונאי אילן ליזרוביץ' בתפקיד עצמו (כתב).
שיר הנושא.
תום אבני שר את שיר הנושא של הסרט, שנקרא גם הוא "סופר בוי". המילים מאת נועה ברנר ועמית ליאור והלחן של אורי אופיר.
גבון
הרפובליקה הגבונית (בצרפתית: République Gabonaise) היא מדינה במערב מרכז אפריקה. היא גובלת בגינאה המשוונית וקמרון בצפון, הרפובליקה של קונגו במזרח ובדרום ומפרץ גינאה במערב. אוכלוסייתה מונה כ-2.2 מיליון בני אדם.
היסטוריה.
בשלהי המאה ה-15 הקימו הפורטוגלים תחנות מסחר בגבון והאזור הפך למרכז לסחר העבדים האטלנטי. באמצע המאה ה-19, התיישבו הצרפתים בגבון.
גבון זכתה בעצמאותה מצרפת ב-17 באוגוסט 1960. מאז ידעה עליות ומורדות במצבה הפוליטי והכלכלי. כיום המשטר בה יציב יחסית לשכנותיה, ואף מקיים סממנים דמוקרטיים מסוימים, ומבחינה כלכלית, בעיקר הודות לרווחי הנפט, היא משגשגת ביחס לרוב מדינות אפריקה.
פוליטיקה.
נשיאה השני של גבון, עומר בונגו, שלט בה כשליט יחיד לאורך רוב שנות עצמאותה, מ-1967 ועד מותו ב-2009.
בשנים האחרונות לשלטון בונגו הותר מעט רסן השלטון והותרה להלכה פעילותן של מפלגות אופוזיציה. לאחר מותו של עומר בונגו נבחר בנו עלי בונגו לנשיא. גורמי אופוזיציה טענו לזיוף רחב היקף בבחירות, ובעקבות טענות אלה החל גל מהומות במדינה.
ב-6 בינואר 2019, נכשל ניסיון הפיכה במדינה שתוכנן על ידי חיילים בצבא גבון.
חלוקה מינהלית.
גבון מחולקת לתשע פרובינציות:
אסטואר (העיר הראשית ליברוויל), אוגואואה עילית (העיר הראשית פרנסוויל), אוגואואה התיכונה (העיר הראשית לאמברנה), נגוניה (העיר הראשית מואילה), ניאנגה (העיר הראשית צ'יבנגה), אוגואואה איוינדו (העיר הראשית מאקוֹקוּ), אוגואואה עילית (העיר הראשית לוֹלוֹ), אוגואואה הימית (העיר הראשית פור ז'נטיל), ווֹלֶה נְטֵם (העיר הראשית אוֹיֶים).
כלכלה.
התמ"ג לנפש בגבון נמוך אמנם משמעותית מרמתו במדינות המערב, אך הוא בין הגבוהים באפריקה, וגבוה פי ארבעה מהממוצע באפריקה שמדרום לסהרה. המקור העיקרי לשגשוג היחסי הוא הנפט, שהתגלה במים הטריטוריאליים של גבון בשנות השבעים של המאה העשרים. כיום הוא מהווה כ-81% מהיצוא של המדינה ו-43% מהתמ"ג. קודם לכן נשענה הכלכלה על ענפי העץ והמנגן. קיימים פערים גדולים מאוד בחלוקת העושר בגבון, כשקבוצת עלית מצומצמת של תעשיינים נוטלת לעצמה את רוב הרווחים ממחצביה הרבים של המדינה. שיעור האבטלה גבוה ועומד על כ-20%.
גאוגרפיה.
גבון מצויה על חוף האוקיינוס האטלנטי, בקרבת קו המשווה. כ-88% משטח המדינה מכוסים יערות גשם. אורכו של הנהר הגדול ביותר במדינה, נהר האוגווה, כ-1200 ק"מ. עם המשאבים הטבעיים שבה נמנים נפט, מגנזיום, ברזל, זהב ואורניום.
בשנת 1972 התגלו באזור אוקלו ראיות לקיומם של כורים גרעיניים טבעיים קדומים, שתוארכו לתור הפרוטרוזואיקון. ב-2007 העניק אונסק"ו לפארק הלאומי לופה-אוקנדה, שבמרכז גבון, מעמד של אתר מורשת עולמית. בחלקו הצפוני מצויים השרידים האחרונים של סוואנת הדשא שנוצרה במרכז אפריקה במהלך עידן הקרח האחרון, לפני כ-15,000 שנים. אחד הפארקים הלאומיים הגדולים במדינה הוא הפארק הלאומי לואנגו.
דמוגרפיה.
גבון היא אחת המדינות דלילות האוכלוסין באפריקה, לאחר שמסיבות היסטוריות וסביבתיות קטנה אוכלוסייתה בין 1900 ל-1940. האוכלוסייה מוערכת ב-1.57 מיליון נפש (2011). התושבים הם ברובם הגדול בני בנטו, ומשתייכים ליותר מ-40 קבוצות שבטיות שונות, שהגבולות ביניהן מטושטשים יותר מאשר במדינות אפריקניות אחרות. השפה הצרפתית מהווה גורם מאחד, ומרבית ההשפעה התרבותית החיצונית באה מצרפת. מתוך 154,000 תושבים ממוצא אירופי החיים במדינה, כ-120,000 הם צרפתים.
הנצרות היא הדת העיקרית במדינה, ומעריכים כי 55% עד 75% מן האוכלוסייה הם נוצרים, ברובם קתולים. יתר התושבים הם אנימיסטים, מאמינים של דתות שבטיות מקומיות, ומוסלמים (כ-1%).
גאבון
גדודים עבריים
אנטיוכוס השמיני
אנטיוכוס השמיני (אפִּיפָאנֶס, או קָאלִינִיקוּס, או פִילוֹמֶטוֹר) (? - 96 לפנה"ס) מלך בממלכה הסלאוקית בין השנים 125 ל-96 לפנה"ס. אנטיוכוס, שכונה "אנטיוכוס גְרִיפּוּס" ("אף-קרס") היה בנו של דמטריוס השני (ניקטור) והוכתר בילדותו לאחר שאימו, קלאופטרה תאה, הרגה את אחיו הבכור, סלאוקוס החמישי (פילומטור). השליטה בפועל הייתה האם, שהשתמשה בבנה כמקור הלגיטימציה לשלטונה. בשנת 121 לפנה"ס החליטה האם שבנה עשוי להפריע לשלטונה וניסתה להרעילו, בכך שהגישה לו כוס יין כשחזר מצייד באחד הימים. אנטיוכוס חשד בהצעה לא-שגרתית זו, והכריח אותה לשתות את היין, מה שהוביל למותה-שלה.