בינואר 2020 הודיע הנגיד אמיר ירון על כוונתו למנות את אביר למשנה לנגיד. מועמדותו אושרה בוועדה המייעצת למינוי בכירים בשירות המדינה והוא נכנס לתפקידו בפברואר של אותה שנה.
אביר עמד במסגרת תפקידיו בבנק בראש צוות בין-משרדי להתמודדות עם השלכות המשבר הפיננסי העולמי על השווקים הפיננסיים בישראל, השתתף בשילוב המשק במערכת התשלומים הבינלאומית (CLS), שימש יועץ מטעם קרן המטבע הבינלאומית לבנקים מרכזיים בעולם, והטמיע מערכות מסחר מתקדמות לניהול יתרות מטבע החוץ של ישראל.
אביר הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה מאוניברסיטת אוקספורד, ובעל תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטת העברית.
מוסדות החינוך הפוליטיים-לאומיים
מוסדות החינוך הפוליטיים-לאומיים, או נפול"ה (בגרמנית: Nationalpolitische Erziehungsanstalten; ראשי תיבות: NPEA, מוכר בקיצור Napola) היו פנימיות לתלמידי תיכון בגרמניה הנאצית. הם הוקמו כ"אתרי חינוך קהילתיים" לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון בשנת 1933.
ייעוד.
המשימה העיקרית של מוסדות החינוך הפוליטיים לאומיים, נפול"ה, הייתה "לחנך צעירים נציונל-סוציאליסטיים, ולאמן את הגוף והנפש לקראת שירות האנשים והמדינה." תלמידי נפול"ה נועדו להיות מנהיגי העתיד של גרמניה ולעמוד בעמדות מפתח פוליטיות, מנהלתיות וצבאיות. עד פרוץ המלחמה ב-1 בספטמבר 1939, תפקדו בתי הספר של נפול"ה כמכינות מובחרות במסגרת מערכת החינוך העל-יסודית הכללית, והושם בהן דגש מרבי על נושאים פוליטיים. בזמן המלחמה, הפכו המוסדות יותר ויותר למכינות לקראת שירות בוורמכט ובוואפן אס אס.
היסטוריה.
שלושת בתי הספר הראשונים של נפול"ה הוקמו בשנת 1933 בידי שר החינוך הנאצי ברנהרד רוסט בערים פלון , פוטסדאם וקושאלין. בעוד בתי ספר רגילים היו כפופים למדינותיהם, נפול"ה היו כפופים באופן ישיר למשרד החינוך של הרייך השלישי. משנת 1936, הם היו בכפוף לקצין האס אס אוגוסט הייסמאייר ותחת פיקוחו. החל מאוגוסט 1940 ועד סוף המלחמה, נפול"ה היו חלק ממשרדו של הייסמאייר, ותחת השפעה ישירה של האס-אס, שסיפקו להם ציוד ותמכו בהם כלכלית. מטרת המוסדות הייתה להכשיר את מנהיגי העתיד, וכיוון שהשפעת האס-אס בהם הייתה רבה, הציפייה הייתה שהבוגרים יבחרו בקריירה באס-אס או במשטרה. עד שנת 1941, היו בכל גרמניה הנאצית 30 מוסדות בהפרדה מגדרית ובהם למדו 6,000 תלמידים, רובם בנים. ב-1942, מבין 33 מוסדות, רק שלושה היו לבנות. בסוף המלחמה, בשנת 1945, היו קיימים 43 בתי ספר של נפול"ה.
המבנה הארגוני במוסדות תאם את מבנה תנועות הנוער הנאציות. הייסמאייר שקל להשתמש במדים ובמבנה דומים לאלה של האס-אס, אך לבסוף שמר על המבנה הארגוני של תנועות הנוער.
בהתאם לאופייה המיליטנטי מאוד של גרמניה הנאצית, החיים במוסדות החינוך הפוליטיים לאומיים התנהלו במשמעת צבאית. רק בנים ובנות שנחשבו ל"טהורי גזע וחסרי פגמים" התקבלו למוסדות – המשמעות הייתה שילדים בעלי לקות שמיעה או ראייה לא התקבלו אליהם. כמו כן, "אינטליגנציה מעל הממוצע" הייתה חלק מדרישות הקבלה ולכן אלו שניסו להתקבל לנפול"ה נדרשו לעבור מבחני כניסה שארכו שמונה ימים.
החיים בנפול"ה היו תחרותיים ביותר, ואפילו אלימים מאוד. היה קשה מאוד להתקבל אליהם, וקשה מאוד להישאר בהם. כחמישית מכלל החניכים לא עמדו בסף הנדרש או נשלחו הביתה עקב פציעות שנגרמו בתאונות אימונים.
בנפול"ה הייתה התמקדות רבה בפוליטיקה, מתוך כוונה להפוך את החניכים למאמינים נלהבים של המשטר הנאצי והאידאולוגיה שלו. ההתמקדות הרבה בפוליטיקה באה לידי ביטוי באחוזי הקבלה הגבוהים מאוד לאס-אס בקרב חניכי נפול"ה – 13% לעומת 1.8% מכלל האוכלוסייה בגרמניה.
ראיית העולם הנאצית ראתה במוסדות החינוך הפוליטיים לאומיים חשיבות עליונה. בקרב החניכים עצמם רווחה אמונה בולטת ב"אנדסיג", הניצחון הסופי. האמונה ב"אנדסיג" באה לידי ביטוי עם ירידת גרמניה הנאצית מגדולתה, כשהמנהיגות הנאצית נאלצה לחפש בנרות אחר כוח אדם. בחודשים האחרונים של המלחמה, גויסו התלמידים המיוחסים מנפול"ה לשירות בחיל רגלים. לא היה להם ציוד או הכשרה מספקים, אך הם היו בעלי מוטיבציה רבה מאוד. על אף שהיו מצוידים בעיקר בפאנטיות עיוורת, הם הפגינו התנגדות עזה בקרבות רבים בחודשי הלחימה האחרונים. חניכים רבים ממוסדות החינוך הפוליטיים-לאומיים נהרגו בלחימה.
היידן סזטו
היידן צ'ון היי סזטו (בסינית: 司徒頌曦 נולד ב -11 בספטמבר 1985) הוא שחקן קנדי ממוצא הונג קונגי, הידוע בתפקידו כארווין קים בסרט הקולנוע "17 על הקצה", ומתפקידו כבראד צ'אנג בסרט האימה "מת או חובה".
ראשית חייו.
סזטו גדל באזור ריצ'מונד שבקולומביה הבריטית, שני הוריו הם מהונג קונג. אביו, נייג'ל סזטו, הוא צייר, וסבו מצד אביו, קיי סזטו, היה פסל סיני נערץ. הוא למד סוציולוגיה באוניברסיטה הפוליטכנית של קוונטלן. סזטו סיים את לימודיו במגמת משחק באקדמיה לקולנוע של ניו יורק בשנת 2011.
קריירה.
בשנת 2016, גילם את ארווין קים קלי בסרט הדרמה-קומית "17 על הקצה" לצד היילי סטיינפלד. היה לו תפקיד חוזר בעונה השנייה של הסדרה הקומית המקום הטוב " של רשת NBC, כשהוא מגלם נזיר בודהיסטי בשם קן לואנג.
ב־24 במאי 2017 לוהק לתפקיד בסרט המותחן העל-טבעי "מת או חובה". הסרט הוקרן לראשונה בבתי הקולנוע ב־13 באפריל 2018.
בשנת 2019 שיחק בסרט "בואו איך שאתם" את דמותו של מאט.
אליפות ישראל בהיאבקות חופשית
אליפות ישראל בהיאבקות חופשית, היא תחרות ספורטיבית בהיאבקות בסגנון חופשי, החשובה ביותר בישראל בענף זה, לנשים ולגברים. האליפות נערכת תחת "איגוד ההיאבקות בישראל". מתאבק/ת אשר זוכה באליפות מקבל/ת אישור להשתתף באליפות אירופה ובאליפות העולם. באליפות ישראל יכולים להשתתף נערות מגיל 15 ונערים מגיל 16.
וילמוש אדלר
וילמוש אדלר (בהונגרית: Adler Vilmos; פקש, 13 ביולי 1867 – כנראה באושוויץ יוני, 1944) היה הרב של העיר הטוון.
ביוגרפיה.
וילמוש אדלר הוא בנם של ליפוט אדלר ושל מריה אונגאר. בין השנים 1885–1895 היה תלמיד בית המדרש לרבנים בבודפשט. בשנת 1894 קיבל דוקטורט במדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד), וכעבור שנתיים קיבל סמיכה לרבנות. משנת 1906 פעל בעיר הטוון והיה הרב הראשי של קהילת אפצי. בחודש יוני 1944 הוא גורש לאושוויץ. נפטר במקום לא ידוע (ברכבת לאושוויץ או במחנה ההשמדה).
אורנה שץ אופנהיימר
אורנה שץ אופנהיימר היא חוקרת ישראלית העוסקת בהכשרת מורים ומחקר איכותני נרטיבי.
ביוגרפיה.
חיים אישיים.
פרופ' אורנה שץ אופנהיימר נולדה בירושלים בתחילת שנות החמישים ברחוב הנביאים פינת החבשים. הוריה, יצאו מגרמניה מעט לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, האֵם הגיעה לבדה בת 14 והחלה את חייה. ואביה הגיע עם בני המשפחה לזיכרון יעקב לאחר שאביו קבל משרה של רופא שיניים. ההורים נישאו בישראל והתגררו בירושלים. בתחילת דרכם לצורכי פרנסה הכינו שוקולד ומרציפן במטבח ביתם ומכרו את המטעמים לחנויות בירושלים. המפעל הביתי התפתח למפעל שוקולד "אופנהיימר". בשנת 1964 עברה המשפחה להתגורר ברחוב הפלמ"ח. כל שנות הלימוד עברו עליה בבית הספר הדתי "מעלה". לאחר התיכון, התגייסה במסגרת תנועת הנוער "בני עקיבא" לנח"ל והייתה בין מקימי היאחזות משואה בבקעת הירדן וכן הייתה מורה חיילת בבית שאן, לאחר שהייתה בין מקימי תוכנית מורות חיילות של המחלקה
לתרבות תורנית. היום מתגוררת ביישוב נטף, שהייתה ממקימיו. נשואה ליואל שץ ולהם 4 ילדים ונכדים.
לימודים וקריירה אקדמית.
בשנת 1971 החלה את לימודיה באוניברסיטה העברית בירושלים, שם סיימה את שלושת התארים בהצלחה, בתחום פסיכולוגיה חינוכית. המנחה לדוקטורט הייתה פרופ' עמיה ליבליך. עבודת הדוקטורט (1998) עסקה בסיפורי חיים מקצועיים של מורות שעבדו על פי גישתו החינוכית של פרופ' קרל פרנקנשטיין . עבודה זו הייתה מהראשונות שקבלו הכרה ואישור אקדמי למחקר איכותני נרטיבי, באוניברסיטה העברית. משנת 1977 החלה ללמד במכללות האקדמיות לחינוך. תחילה במכללה האקדמית חמדת (שנקראה "עזתה") ובמכללה האקדמית "אחוה". בהמשך עברה לעבוד כמרצה בתחום הכשרת מורים במכללת ע"ש דוד ילין, וכמרצה ביחידה להכשרת מורים בבית הספר לחינוך, שם עבדה במשותף עם פרופ' פרנקנשטיין, פרופ' דבורה קובובי וד"ר הינדה אייגר. הנחתה מורים ברחבי הארץ (אילת, ירוחם, יבנה, קריית מלאכי ועוד) על פי שיטת ה"הוראה משקמת" - שיטת הוראה המטפחת דרכי חשיבה ללמידה בקרב תלמידים. בתחילת שנות 2000 הקימה את היחידה לכניסה להוראה, בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית, וניהלה אותה במשך 18 שנה.
במקביל להיותה מרצה, משנת 2000 נכנסה לעבוד באגף להכשרת עובדי הוראה במשרד החינוך. במסגרת זו ניהלה את הקשר האקדמי והמקצועי בין מכללות אקדמיות לחינוך (המכללה האקדמית אחוה, המכללה האקדמית קיי והמכון לפיתוח תוכניות מחקר מופ"ת) לבין משרד החינוך.