אביו של צ'י ג'י-גואנג (1473-1544) היה קצין שהתמחה באומניות לחימה וגם בנשק-חם. הוא כיהן כסגן מפקד יחידת הנשק-החם בבייג'ינג בין השנים 1535–1538. צ'י ג'י-גואנג, בנו הבכור, נולד כשהיה בן 55. האב הקפיד שבנו בכורו ירכוש השכלה הן באמנויות הלחימה והן בחיבורי המופת הקונפוציאניים. צ'י הבן גילה עניין במקצוע הצבאי מגיל מוקדם. כבר בילדותו נהג לבנות סוללות ביצורים מחמר, ערם גרוטאות כדי ליצור קסרקטינים וייצר דגלים ממקלות במבוק ונייר. כול אלו שימשו אותו במשחקי מלחמה עם חבריו בהם שימש הוא עצמו כמפקד.
הקריירה הצבאית של צ'י ג'י-גואנג החלה בגיל 17, לאחר שאביו נפטר. בהתאם לנוהג המקובל הוא קיבל את דרגת אביו ותפקידו בירושה, והחל את השירות בפלך הולדתו - צפון-מערב פרובינציית שאנדונג.
בגיל 22, הגיע לבייג'ינג כדי להשתתף בבחינות הקיסריות הצבאיות. במהלך תקופה זו הופסקו לימודיו, כדי לסייע בהגנה על אזור מצפון לעיר הבירה, שהותקף על ידי שבטים נומאדיים. לאחר שהיחידות הצבאיות בפיקודו הצליחו לסכל את פלישת השבטים הנומאדיים, הוא קיבל קידום והושב לשאנדונג בשנת 1552.
קרבות נגד שודדי הוו-קואו.
בשנת 1554 שודדי הוו-קואו פלשו לפרובינציית ג'ה-ג'יאנג, והקימו בסיסים יבשתיים, אשר שימשו למתקפות על שלוש ערים חשובות בשפך נהר היאנג-צה: האנג-ג'ואו, סו-ג'ואו ונאנג'ינג. כתוצאה מכך, מספר קצינים בכירים הודחו, וצ'י ג'י-גואנג קיבל קידום בדרגה ובתפקיד. בקרב הראשון הוא הפיל עם חיציו שלושה ממנהיגי השודדים, והוביל את חייליו לניצחון גדול. בשנת 1558 צ'י ועוד שלושה קצינים הודחו ודרגותיהם נשללו באופן זמני, לאחר שכשלו בהסגת הוו-קואו מאי בסמוך לפרובינציית ג'ה-ג'יאנג. בשנת 1559 הוא קיבל שוב את דרגתו ושב לפיקוד מבצעי. עד לסוף אותה שנה זכו היחידות בפיקודו לניצחונות משכנעים על הוו-קואו. למרות ההצלחה, צ'י סבר שלחייליו אין את הקשיחות הנדרשת. לכן, בשונה מהנוהג בתקופת שושלת מינג, לפיו השירות בצבא היה מקצוע העובר בירושה, ביקש שייאושר לו לגייס, באופן חריג, בחורים מאזור כפרי.
בשנת 1560, לאחר אישור בקשתו, גויסו כ-4,000 חיילים חדשים ממחוז יי-וו (Yìwū) בפרובינציית ג'ה-ג'יאנג. צ'י קבע את מערך האימונים, ואת גודל היחידות החדשות, אשר נקראו "צ'י ג'יא-בינג" (סינית מסורתית: 戚家兵), מילולית - 'הצבא של צ'י'. היחידות בפיקודו זכו לניצחונות גדולים, ובשנת 1562 קיבל צ'י ג'י-גואנג את הפיקוד על רצועת החוף של פרובינציית פוג'יין. הקצינים ממחוז יי-וו עברו עמו לגזרה החדשה. בנוסף, בשונה מהמקובל, אושר לצ'י לגייס עשרת-אלפים חיילים חדשים שאינם מקומיים, אלא מפרובינציית ג'ה-ג'יאנג.
בראשית שנת 1566, הוו-קואו נסוגו לכיוון ממלכת אנאם (וייטנאם של ימינו) בדרום. בסוף אותה שנה, כאשר הגזרה שבפיקודו כבר התפרשה על רצועת חוף באורך יותר משבע-מאות ק"מ, צ'י קיבל קידום נוסף.
הגזרה הצפונית: ביצור החומה הגדולה.
בתחילת שנת 1567, לאחר מות ג'יאג'ינג, קיסר סין, החל ארגון מחדש של מערך ההגנה בגזרה הצפונית. צ'י כיהן בתפקיד סגן מפקד יחידת הנשק-החם של בייג'ינג למשך שלושה חודשים.
בשנת 1568 הוא מונה למפקד מחוז ג'י-ג'ואו (蓟州), מצפון לעיר הבירה. הגזרה בפיקודו הייתה במיקום בעל חשיבות אסטרטגית, משום ששני הנתיבים היבשתיים הראשיים מצפון לדרום עברו דרכה. צ'י שימש כמפקד גזרה זו במשך כחמש-עשרה שנה, פרק זמן ארוך מאוד באופן יחסי. לשם השוואה, בחמש-עשרה השנים שקדמו למינויו, הוחלפו לא פחות משמונה קצינים בתפקיד. הורשה לו להגדיל את מצבת החיילים תחת פיקודו, שבשנת 1570 כבר מנתה מאה אלף פקודים. במהלך שנות פיקודו הוא קודם שוב ושוב סולם הדרגות, עד שבשנת 1574 קיבל את דרגת הקצונה הגבוהה ביותר.
צ'י היה אחראי על הרחבה וביצור של החומה הגדולה. עד שנת 1568 היו בחומה פרצות רבות, ולמעשה כמעט וכלל לא היו קיימים מגדלי שמירה. צ'י פיקד על בניית יותר מאלף מגדלי שמירה לאורך החומה, אשר כל אחד מהם נועד להכיל שלושים-חמישים לוחמים על ציודם. צ'י נהנה מגיבוי של פקיד רב-עוצמה. תוכניותיו לביצור החומה קיבלו את אישורו של המזכיר-העליון גָ'אנְג ג'וּ-גֶ'נְג (張居正, Zhāng Jūzhèng 1525–1582). אין פלא, אפוא, ששבעה חודשים לאחר שגָ'אנְג הלך לעולמו, הודח צ'י מתפקידו. כמה חודשים לאחר ההדחה, צ'י ג'י-גואנג פרש מהשירות הצבאי וחזר למקום הולדתו.
מורשת.
שלושת ספריו בנושא צבא.
משנתו הצבאית של צ'י ג'י-גואנג הייתה פורצת דרך ותועדה בשלושת חיבוריו. היא נשארה רלוונטית בחלקה אפילו בתחילת המאה העשרים. כך, למשל, צ'יאנג קאי שק כתב שבנושאי ארגון ופיקוד על יחידות הצבא, שני החיבורים הראשונים שכתב צ'י הם הטובים ביותר שנכתבו מאז אמנות המלחמה של סון דזה.
שילוב רובי ארקבוז.
רובי ארקבוז עם טכנולוגית בריח פתיל הגיעו לראשונה לחופי דרום סין בראשית המאה השש-עשרה עם הפורטוגלים. עד מחצית אותה מאה הצליחו הסינים לתפוס מספר רובי ארקבוז מהווקואו. ככל הנראה, היו אלה השודדים שנשבו אשר הדריכו לראשונה את הסינים על טכנולוגיה החדשה.
צ'י ג'י-גואנג התייחס בהרחבה לרובה הבריח-פתיל (ארקבוז) במשנתו הצבאית. שלושת חיבוריו כללו הדרכה טכנית ומעשית על הרובה, בשילוב עם איורים. הארקבוז נקרא בסין ניאו צ'ונג (סינית מסורתית: 鳥銃), מילולית: 'רובה הציפור'. המצביא הדגיש, בעיקר, שני יתרונות של הרובה ביחס לקשת: עוצמה ודיוק. הוא שילב את הרובה במערך הטקטי, והגה שיטה שתגדיל את קצב הירי. חיבורו משנת 1561 היה הראשון בשפה סינית, בו נכתב על "ירי מדורג" בחוליה של ארבעה. לפי שיטה זו, שני חיילים טענו את רוביהם, בזמן שרובאי אחד כיוון למטרה ורובאי נוסף ביצע ירי בתזמון מקביל.
רובי הארקבוז שימשו את חייליו של צ'י בין השנים 1563-1559 במערכה נגד הווקואו למטרות תקיפה ומגננה. בקיץ שנת 1561 נערך קרב נגד אחת מכנופיות השודדים בשטח פתוח. השודדים התפרסו בשורה ארוכה והתכוננו להסתער. חייליו של צ'י פתחו בירי מתותחים ורובי ארקבוז. הירי גרם רק לנסיגה זמנית של הווקואו, אשר הונהגו על ידי לוחם נועז בעל מיומנות יוצאת-דופן - הייתה לו יכולת להשתמש בשני כלי-נשק בו-זמנית: חרב ביד אחת, וחנית ביד השנייה. או אז, צ'י ג'י-גואנג הציע את שריון הכסף האישי שלו, ששוויו כמאתיים זהובים, כפרס לחייל אשר יצליח להרוג את אותו מנהיג. אחד מקציניו הצליח לירות ולפגוע שלוש פעמים. בירייה הראשונה הוא פגע בחנית של הלוחם האיטר, בירייה השנייה הוא פגע בחרבו וככל הנראה בירייה השלישית הוא פגע בראשו. רוחם של השודדים נפלה בהם, והם נסוגו.
בית הספר הבינלאומי ללימודי המדבר על שם אלברט כץ
בית הספר הבינלאומי ללימודי המדבר על שם אלברט כץ הוא בית ספר בינלאומי הממוקם בהמכון לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין, המהווה חלק ממאוניברסיטת בן-גוריון בנגב שהוקם ב-1999. בית הספר שוכן במדרשת בן-גוריון שבמרכז הנגב, ישראל.
בית הספר מציע ארבע תוכניות לתואר שני, הראשון בלימודי המדבר, השני באקולוגיה ושמירה על הטבע, השלישי בפיזיקה סביבתית ואנרגיה סולארית והאחרון בהידרולוגיה ואיכות מים. כ-230 תלמידים לומדים בבית הספר ומרביתם מתגוררים במעונות סטודנטים שתוכננו על פי עקרונות ארכיטקטורים שמותאמים לאקלים בסביבה. הסטודנטים בבית הספר מגיעים מ-30 מדינות שונות מרחבי העולם, כל הקורסים מועברים בשפה האנגלית על ידי חוקרים מהמכון לחקר המדבר על שם יעקב בלאושטיין וכן מחוקרים מפקולטות אחרות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ולעיתים אפילו מחוקרים לא ישראליים.
תוכניות הלימוד.
תואר שני בלימודי מדבר.
לימודי תואר שני בלימודי המדברים כוללים מחקר בתחומים החקלאות, ביוטכנולוגיה, מיקרוביולוגיה סביבתית והשקיית צמחים.
תואר שני בהידרולוגיה ואיכות מים.
תוכנית זו נועדה להציג בפני הסטודנטים מחקר בהידרולוגיה במטרה לשפר את חיי האדם בעזרת שימוש בר קיימא במקורות המים שברשותו, התוכנית מציעה מסלולי למידה בה הסטודנטים לומדם על איכות המים, טיפול במים והתפלה.
דוקטורט בלימודי מדבר.
תוכנית זו מוצעת במסגרת בית הספר ללימודים מתקדמים קרייטמן באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. זהו תואר רב תחומי שמטרתו להכשיר סטודנטים בשילוב של מחקר בסיסי בנושאים הקשורים לניהול שטחים יבשים ולחימה במדבר.
תואר שני בפיזיקה סביבתית ואנרגיה סולארית.
תוכנית זו שצפויה להיפתח באוקטובר 2021 עם פתיחת שנת הלימודים של אותה שנה, תכשיר סטודנטים בתחומי איכות הסביבה ומשאבי הטבע.
נזלת עיסא
נזלת עיסא (בערבית: نزلة عيسى) הוא כפר פלסטיני בנפת טולכרם במערב השומרון, הממוקם כ-17 ק"מ צפונית לטולכרם. על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית נזלת עיסא מנתה בשנת 2006 כ-2,502 תושבים. 8.7% מאוכלוסיית נזלת עיסא היו פליטים בשנת 1997.
היסטוריה.
קרמיקה מהתקופה הביזנטית נמצאה בכפר, כמו גם בורות מים וקברים. במפת הקרן לחקר ארץ ישראל שפורסמה ב-1882, נזלת עיסא תואר כ"כפר קטן על הגבעות הנמוכות, עם בארות."
במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל משנת 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנתה נזלת עיסא 203 מוסלמים. מספר זה גדל במפקד 1931 ל-261 תושבים שהתגוררו ב-62 בתים. בסקר הכפרים של 1945 אוכלוסיית נזלת עיסא מנתה 380 מוסלמים, על שטח של כ-2,030 דונם. מתוך שטח זה, 684 דונם נועדו למטעים וקרקע להשקיה, 750 שימשו לגידול דגנים, ואילו 12 דונם היו אדמות בנויות.
בשנת 1961 אוכלוסיית נזלת עיסא מנתה 627 תושבים.
בשנת 2003, במהלך האינתיפאדה השנייה, נהרסו מעל 60 חנויות על ידי דחפורים של הממשל הישראלי. מתוך טענה שהן נבנו ללא היתר.
כפר עבוש