מיכה (נוני גפן) הוא מורה צעיר להיסטוריה שמפוטר מעבודתו בגלל צמצומים והוא חוטף באיומי אקדח את אנה, אחת מתלמידותיו (יערה פלציג). הוא מחזיק אותה בביתו והיא מתאהבת בו ומחליטה להישאר איתו, למרות שהיא יכולה להימלט. הוא רותם אותה לסייע לו לכבוש את ליבה של היפהפייה השכונתית (רומי אבולעפיה).
ההפקה.
"לא בתל אביב" צולם בווידאו דיגיטלי והומר לשחור לבן במהלך העריכה. נוני גפן, הבמאי והתסריטאי, שגם משחק בסרט בתפקיד הראשי מעולם לא למד קולנוע באופן רשמי, אלא שיחק בסרטים, עבד כעוזר הפקה ותסריטאי ולמד מן הניסיון והקריאה. הוא כתב תסריט, פגש את המפיק איתי תמיר (שהפיק את הסרטים "השוטר", "וסרמיל" ו"התגנבות יחידים"), שהתלהב ממנו והם עבדו ביחד על הסרט.
קרן הקולנוע הישראלי השקיעה בסרט 50 אלף שקל, במסגרת מסלול התמיכה לסרטים עצמאיים וגפן הבמאי ותמיר המפיק השקיעו סכום זהה מכיסם. אנשי הצוות והשחקנים עבדו ברובם בהתנדבות. הסרט צולם כולו בקריית טבעון.
כדי לחסוך בתקציב השתמשה ההפקה באמצעים שונים: במקום לשכור מצלמת רחף על גבי מנוף, נתלה הצלם בין שתי מכוניות. בזמן הצילום הצוות קיבל ארוחות צהריים מחדר האוכל של אחד הקיבוצים בסביבה, מכיוון שגפן הוא בן המועצה האזורית זבולון. הם לנו בבתי ההורים של חברי ילדותו של גפן.
בתום הצילומים נדרש כסף נוסף, הם קיבלו סיוע מקרן הקולנוע, אך משהסכום לא הספיק, גייסו כסף באמצעות האינטרנט. העלו קדימון לאתר ההשקעות "אינדיגו". הם הבטיחו למשקיעים תגמולים שונים. הם הצליחו לגייס בדרך זו למעלה ממאה אלף שקל מכמאתיים אנשים.
הסרט זכה לביקורת של טוד מק'ארתי בעיתון הוליווד ריפורטר.
שיר הנושא של הסרט, "Giant Heart" הוא שיר של להקת theAngelcy.
מפלגת צדק חברתי
מטריקה דיסקרטית
המטריקה הדיסקרטית
הליד כסף
הליד כסף הוא תרכובת הנוצרת בין כסף והלוגנים. התרכובת יכולה להיות ברומיד הכסף (AgBr), כלוריד הכסף (AgCl), יודיד הכסף (AgI) או מורכבת מפלואורידים (AgF, Ag2F, AgF2). הקבוצה מסומנת לרוב כ-AgX. החומרים הרגישים לאור בניירות וסרטי צילום הם הלידי כסף שאינם ממשפחת הפלואורידים.
רגישות לאור.
ברוב ניירות וסרטי הצילום נעשה שימוש בהלידי כסף כחומר הרגיש לאור. גבישים של הלידי כסף בקולואיד (ג'לטין באמולסיות המודרניות או קולודיון וחלבון בשיטות ההיסטוריות) מצפים את הנייר או בסיס סרט הצילום. לקולואיד מוסיפים גופרית או תרכובות של זהב כדי לחזק את הרגישות של האמולסיה לאור. הלידי הכסף רגישים בעיקר לספקטרום העל-סגול ומעט מהספקטרום הכחול. ניתן להוסיף צובענים לאמולסיה אשר מרחיבים את טווח הרגישות של הלידי הכסף לכל הספקטרום הנראה. בסרטי צילום צבעוניים, כל שכבה מכילה צובענים שונים אשר גורמים לה להגיב לאורך הגל הרצוי בספקטרום (בדרך כלל כחול, ירוק ואדום).
תודוס איש רומי
תודוס איש רומי היה מנהיג בקהילת יהודי רומא בתקופת התנאים. זמנו המדויק אינו ידוע.
התנא רבי יוסי מספר עליו שהנהיג ברומא מעין תחליף לקרבן הפסח, אכילת גדי שנצלה בשלמותו ("גדי מקולס") בליל הסדר. המעשה זכה לביקורת חריפה מצד חכמי ארץ ישראל, שאמרו שראוי לנדות אותו אלמלא מעמדו המיוחד. לדעתם יש מקום לחשש שהמנהג ייתפס כהקרבת קרבנות מחוץ לבית המקדש, דבר האסור לחלוטין על פי ההלכה.
התלמוד (פסחים נג ע"ב) מתלבט האם נמנעו מלנדות את תודוס משום שהיה אישיות תורנית או משום שחששו ממנו. מסקנת התלמוד שהיה אישיות חיובית, שכן הובאה דרשה בשמו:
"מה ראו חנניה, מישאל ועזריה שמסרו עצמן על קדושת השם לכבשן האש? - נשאו קל וחומר בעצמן מצפרדעים: ומה צפרדעים, שאין מצווין על קדושת השם, כתיב בהו 'ובאו ועלו... ובתנוריך ובמשארותיך'... בשעה שהתנור חם, אנו, שמצווין על קדושת השם - על אחת כמה וכמה". פרשנים מאוחרים נחלקו, האם דברי תודוס נאמרו רק כלפי עבודה זרה בפרהסיה, או גם כלפי עבודה זרה בצנעה.
עוד מספר התלמוד שתודוס היה מפרנס תלמידי חכמים. הוא אחד האישים הבודדים מיהדות המערב, ולא ארץ ישראל או בבל, המוזכרים בספרות חז"ל.
אישיות נוספת שהוזכרה לצד תודוס איש רומי היא פלטון איש רומי, שהציע מקור דרשני אחר למסירות נפשם של חנניה מישאל ועזריה.
שש פעמים
שש פעמים הוא סרט דרמת נעורים ישראלי משנת 2013. זהו סרטו העלילתי ראשון של הבמאי יונתן גורפינקל.
הסרט הופק במימונם של קרן הקולנוע הישראלי, שידורי קשת ומפעל הפיס.
את שיר הנושא מבצעת נינט טייב והוא גרסת כיסוי לשיר "A Girl Like Me" של פי ג'יי הארווי.
עלילה.
הסרט, שנכתב בהשראת אירועים אמיתיים, מתאר כמה שבועות בחייהם של קבוצת מתבגרים בני 17 בהרצליה. אל החבורה הסגורה מתפרצת גילי, שהרגע עברה לבית הספר שלהם, ומנסה לתפוס את מקומה בכל דרך אפשרית. דרך גילי הצופים מתוודעים אל המעמדות, הערכים ויחסי הכוחות שמרכיבים את חוויית ההתבגרות בישראל של ימינו, המתועדת בריאליזם מטלטל וחסר רחמים. גילי משתמשת במיניותה כדי להתחבר לנערים מקובלים (עומרי ותומר). הם מצדם מנצלים אותה ומעבירים אותה מיד ליד. גילי לא מרוצה מהאופן שבו דברים מתפתחים אך ממשיכה לנסות להתחבר אליהם, מתוך תקווה שהדברים יסתדרו. הסרט מחולק לשישה חלקים, כל חלק מספר על אפיזודה מינית אחרת של גילי עם הנערים. למרות שגילי היא זו שמופיעה במקום, מפתה את הנערים לכאורה, ולא מתנגדת או נאבקת עם הנערים, ברור לצופה כי היא אינה מעוניינת בחלק מהמהלכים המיניים המתרחשים ואף מנסה להתנגד להם. התנגדותה נרשמת כסוג של משחק עבור הנערים. במהלך התהליכים האלה, ישנה התעלמות הורית מוחלטת, גם של הוריה של גילי, וגם מהוריו של עומרי.
פרסים.
בספטמבר 2012 השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן, ספרד וזכה בו בפרס בקטגוריית "מבט אחר".
השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ה-28, אשר נערך באוקטובר 2012, וזכה בו בשלושה פרסים: לבמאי יונתן גורפינקל לסרט הביכורים העלילתי, לתסריטאית רונה סגל ולשחקנית סיון לוי.
הסרט הוקרן במסגרת התחרות הרשמית בפסטיבל הסרטים טרייבקה בניו יורק, שנפתח ב-17 באפריל 2013. ואחר כך נרכש להפצה בארצות הברית.
סיון לוי זכתה בפרס אופיר בקטגוריית השחקנית הטובה של השנה על משחקה בסרט בטקס פרסי אופיר שהתקיים ב-28 בספטמבר 2013.
רונה סגל וסיון לוי זכו בפרס פורום המבקרים לשנת 2013.
סיון לוי זכתה בפרס לשחקנית הטובה ביותר ב Tallinn Black Nights Film Festival באסטוניה.
טלנוער
טEלEנוער
טלנוער (או בשמו הרשמי טEלEנוער) היה גוף התנדבותי של בני נוער שהפיק תוכניות טלוויזיה בין 1992 לתחילת שנות ה-2000.
הקבוצה הוקמה ב-1991 על ידי בני רדום, בתמיכת עיריית תל אביב, ופעלה ממרכז ביכורי העיתים בתל אביב. ייחודה של הקבוצה היה שכל שלבי הפקת התוכנית - כתיבה, הפקה, בימוי, צילום, עריכה לשידור וכו' - אוישו על ידי בני נוער בגילאי 14-18. את הקבוצה ליוו מספר מצומצם של "רכזים" מבוגרים אשר פיקחו על הפעילות, קישרו בין הצוות לגופים המפעילים (עיריית תל אביב והחברה למתנ"סים), וסיפקו תמיכה טכנית. ברוב שנות הפעילות הקבוצה הורכבה מ-20 עד 40 חברים ו-2-4 רכזים. בין הרכזים: אילן ברנט, עומר לקנר ורן קוצר.
חלק ניכר מחברי הקבוצה שירתו ביחידות תקשורת בצה"ל, ביניהן יחידת ההסרטה של דובר צה"ל, שה"ד, גלי צה"ל, והתקדמו לקריירה בתחום השידור והטלוויזיה בישראל, ביניהם רן לוי, אביב הוד, שחר אבירי, בן ברנר, עודד שרון, ירון שילון, גולן יוכפז, אילי בר (שדרן גלי צה"ל) ואבי משולם (עורך מעריב לשעבר).
הטלנוער הפיק שלוש תוכניות במהלך קיומו: "איך להרוס שעה", "עומס יתר", ו"הצתה מאוחרת". רוב התוכניות היו בפורמט מגזין, עם כתבות שטח, אורחים באולפן ומערכונים. התוכניות עסקו בכל נושא שרלוונטי או מעניין בני נוער. התכנים לתוכניות נקבעו על ידי חברי צוות הטלנוער, ללא הכוונה או צנזורה חיצונית (למעט מקרים נדירים). רוב התוכניות שודרו מדי שבועיים בערוץ הקהילתי בכבלים. "איך להרוס שעה" שודרה במשך תקופה מסוימת גם בערוץ 6 בחברת הכבלים תבל ("ערוץ הילדים"). לאחר עונת שידור, חזרה התוכנית לערוץ הקהילתי. השידור היה מוגבל תחילה לאזור הזיכיון של תבל (תל אביב והמרכז), אך בהמשך התוכניות שודרו גם בחברות ערוצי זהב ומת"ב בכל הארץ.
בתוכניות הטלנוער התארחו אורחים מפורסמים רבים, כגון צביקה פיק, עדי טלמור, עמנואל הלפרין, ענת וקסמן, רוני ידידיה, טל ברמן, וניסים גרמה.
מתקפת הטרור בקונסוליה האמריקנית בבנגאזי
בלילה שבין 11 ל-12 בספטמבר 2012, הוציאו מחבלים חמושים לפועל מתקפת טרור בקונסוליה האמריקנית בבנגאזי שבלוב. ההתקפה החלה במהלך שעות הלילה במתחם דיפלומטי אמריקני השייך לקונסוליה, והסתיימה מוקדם למחרת במתחם דיפלומטי אחר סמוך בו מוצבים נציגי המודיעין האמריקני. במתקפה נרצחו השגריר האמריקני כריסטופר סטיבנס ושלושה דיפלומטים אמריקנים נוספים. כמו כן, 2 אמריקנים נוספים ו-7 שוטרים לובים נפצעו במתקפה.
למרות העובדה שבדיווחים הראשונים אודות הפיגוע נטען כי הפיגוע בוצע בעקבות פרסום הסרט "תמימותם של מוסלמים" בו מוצג מוחמד באור שלילי ואשר עורר את זעם המוסלמים בעולם, מאוחר יותר גרסו בכירים אמריקנים כי הייתה זו התקפה מתוכננת מראש של גורמי טרור המזוהים עם אל-קאעידה שביקשו לנצל את התאריך הסמלי במלאת 11 שנה לפיגוע במגדלי התאומים, וכי המתקפה לא בוצעה כתגובה על הסרט.
ההתקפה.
מתקפת הטרור בבנגאזי כללה תקיפות בשני מתחמים נפרדים שבהם הוצבו דיפלומטים אמריקנים. התקיפה הראשונה אירעה בבניין המרכזי בסביבות השעה 21:40 (שעון מקומי) ב-11 בספטמבר. התקיפה השנייה החלה בשעה 4:00 לפנות בוקר ב-12 בספטמבר על אגף ה-CIA הנמצא במרחק של כ-1.9 קילומטרים מהבניין הראשון שהותקף.