אביה, רס"ן שלמה וינטרוב (נבות) ז"ל, היה סגן מפקד טייסת 117 (מיראז'), נפל בשנת 1970 במהלך תקיפה בסוריה. דודה, סרן עמוס וינטרוב ז"ל, היה מפקד פלוגת טנקים בגדוד 79, נפל בקרבות הבלימה בסיני, ביומה הראשון של מלחמת יום כיפור.
אלופת ישראל.
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף ביולי 1983 זכתה נבות במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 14.73 שניות, לפני פועה נייגר מהפועל ירושלים (14.98 שניות) ולי פינקלשטיין מקריית ביאליק (15.16 שניות)
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף ב-7 ביולי 1984 זכתה נבות ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב - בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 15:00 שניות, לפני לי פינקלשטיין ובקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 5.89 מטר (התוצאה השישית בטיבה בכל הזמנים של אתלטית ישראלית באותה העת), לפני שרון פוליצר (5.84 מטר) וסיגל בסון (5.64 מטר). מדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.75 מטר, אחרי גבי רוזן שקבעה שיא ישראלי חדש של 1.79 מטר, שיפור לשיא בן ה-10 שנים של אורית אברמוביץ' (1.78 מטר), לפני סיגל בסון (1.75 מטר). שבוע לאחר מכן, באליפות הפועל היא זכתה ב-3 מדליות זהב, בקפיצה לגובה בתוצאה זהה לזו של רוזן (1.75 מטר), בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.77 מטר לפני רוזן (5.64 מטר), ובריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 14.96 שניות, שוב לפני רוזן (15.69 שניות).
באליפות ישראל שנערכה בהדר יוסף ב-6 ביולי 1985 זכתה נבות ב-5 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 14.38 שניות ובקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 1.77 מטר, לפני גבי רוזן (1.74 מטר) וסיגל בסון (1.71 מטר). מדליות כסף, בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 12.32 שניות, אחרי דלית בונין 12.21 שניות ולפני סיגל קוגון 12.52 שניות ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.80 מטר, אחרי סיגל גונן (6.11 מטר) ולפני שרה לנצנר (5.60 מטר). מדליית ארד, בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.59 שניות, אחרי אורית קולודני (24.99 שניות) ודלית בונין (25.10 שניות) שתיהן מכפר סבא. שבועיים לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-12 שנערכה בהדר יוסף ב-23 ביולי היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בריצת 100 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש לנערות גיל 18 בתוצאה של 14.33 שניות לפני פועה נייגר מישראל ודבורה ברגר מקנדה ובקפיצה לגובה בתוצאה של 1.72 מטר, לפני גבי רוזן (1.69 מטר) וסיגל בסון (1.64 מטר). מדליית כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.80 מטר, אחרי סיגל גונן שקבעה שיא מכביה חדש של 6.13 מטר ולפני שרה לנצנר (5.62 מטר).
בתחרות שנערכה בהדר יוסף ב-31 באוגוסט אותה שנה זכתה נבות במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 13.87 שניות, התוצאה השנייה בטיבה של אתלטית ישראלית בכל הזמנים באותה העת, אחרי השיא הישראלי של אסתר רוט-שחמורוב (12.93 שניות).
שיאנית ישראל.
בתחרות שנערכה בגראץ שבאוסטריה בסוף יוני 1985 סיימה נבות במקום חמישי בקרב שבע בשיא ישראלי חדש של 5332 נקודות, במהלך התחרות היא קבעה שני שיאים אישיים, בריצת 200 מטר (25.42 שניות) ובריצת 800 מטר (2:25.65 דקות). שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה במאלמה שבשוודיה ב-15 בספטמבר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בקרב שבע בשיא ישראלי חדש של 5374 נקודות (100 משוכות: 14.44 שניות, גובה: 1.78 מטר ( 1 ס"מ מהשיא הישראלי של גבי רוזן - 1.79 מטר והתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים של אתלטית ישראלית באותה העת), ברזל: 11.78 מטר, 200: 25.35 שניות, רוחק: 5.82 מטר, כידון: 33.22 מטר, 800: 2:31.92 דקות). שיא זה החזיק מעמד 14 שנים ונשבר על ידי מרינה ליפיס (5446 נקודות).
באליפות הפועל שנערכה ביוני 1986 זכתה נבות בתוך שעתיים ב-6 מדליות, מהן 5 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בריצת 100 מטר (12.40 שניות), ריצת 100 מטר משוכות, הטלת כידון בשיא אישי חדש של 37.20 מטר, הדיפת כדור ברזל וריצת 200 מטר. מדליית כסף, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.75 מטר בתוצאה זהה למנצחת גבי רוזן. חודש לאחר מכן, בתחרות אתלטיקה שנערכה באוסטריה בסוף ספטמבר אותה שנה היא קבעה בקרב שבע תוצאה של 5370 נקודות, 4 נקודות פחות משיאה הישראלי. במהלך התחרות היא שיפרה 2 שיאים אישים, בהדיפת כדור ברזל (13.03 מטר) ובריצת 200 מטר (25.05 שניות).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1987 זכתה נבות במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 14.14 שניות.
חייה האישיים.
ד"ר נבות מינצר עובדת כרופאת משפחה וכרופאת ספורט.
נשואה לצפריר מינצר, אף הוא אלוף ישראל בקפיצה לגובה, ריצת משוכות וקרב 10 בעבר, משמשת כרופאת קיבוץ הסוללים וכרופאת האקדמיה למצוינות בספורט במכון וינגייט, אם למעין, חיה בקיבוץ מזרע.
חוסיין בן נאסר
השריף חוסיין בן נאסר (בערבית: حسين بن ناصر, בתעתיק מדויק: חסין בן נאצר; 1906 - 1982) היה פוליטיקאי ירדני, שימש פעמיים כראש ממשלת ירדן בשנות ה-60 של המאה ה-20.
ביוגרפיה.
חוסיין היה אחי אמו של המלך חוסיין, והלה מינה אותו לתפקידים בכירים כאשר היה צורך באישיות שתהיה נאמנה לחלוטין לבית המלוכה הירדני. הוא כיהן כשגריר ירדן באנקרה ובמדריד ובשנת 1963 הוא היה שר החצר. לאחר מהפכות הבעת' בעיראק ובסוריה בראשית שנת 1963, הכריזו ב-17 באפריל מצרים, סוריה ועיראק על כוונתן לכונן "איחוד משולש". הכרזה זו הביאה למהומות קשות בממלכה, בייחוד בגדה המערבית, שבהן נהרגו מספר מפגינים ונפצעו עשרות. בעקבות המשבר התפטר ראש הממשלה סמיר א-ריפאעי, והמלך מינה את חוסיין בן נאסר לראש ממשלת מעבר ב-21 באפריל. בבחירות שנערכו ביולי של אותה שנה זכה חוסיין בן נאסר לתמיכה והקים ממשלה שמרנית. ממשלה זו כיהנה בתפקיד במשך כשנה, עד ל-6 ביולי 1964. אז התפטר מטעמי בריאות והוחלף בידי בהג'ת א-תלהוני. עלתה הסברה שההתפטרות נבעה ממגמת ההתקרבות בין ירדן ומצרים.
בשנת 1966 כיהן בן נאסר כשראש לשכת החצר של המלך חוסיין.
כהונתו השנייה של חוסיין בן נאסר גראש ממשלה הייתה קצרת מועד. בעקבות ההסלמה ביחסים עם אש"ף, התפטר ראש הממשלה וספי א-תל ב-4 במרץ 1967, והבחירות לפרלמנט נקבעו לתאריך ה-15 באפריל. חוסיין בן נאסר מונה בידי המלך לשמש כראש ממשלת מעבר בתקופה זו. בבחירות שנערכו במועדן התמנה סעד ג'ומעה לראש הממשלה. בן נאסר התמנה לראש המועצה המייעצת של המלך.
נפטר בשנת 1982.
חוסיין בן נאצר
חסין בן נאסר
חסין בן נאצר
סולימאן א-נאבולסי
סולימאן א-נאבולסי (בערבית: سليمان النابلسي; בתעתיק מדויק: סלימאן אלנאבלסי; 1908–1976) היה פוליטיקאי ירדני בעל נטיות סוציאליסטיות. שימש כראש ממשלת ירדן בשנים 1956-1957.
ביוגרפיה.
שנים מוקדמות.
סולימאן א-נאבולסי נולד בסלט שבעבר הירדן בשנת 1908. למד משפטים באוניברסיטה האמריקנית בביירות, והחל לשמש בתפקידים פוליטיים מאז עצמאותה של ירדן, כנאמן בית המלוכה. הוא כיהן כשר האוצר והכלכלה בשנים 1947-1949 ושוב בשנים 1950-1951 ובשנים 1953-1954 שימש לתקופה קצרה כשגריר ירדן בבריטניה. לאחר שהותרה פעילות מפלגתית בדצמבר 1953, בעקבות צעדי הליברליזציה של ראש הממשלה פאוזי אל-מולקי, נוצר נתק בין נאבולסי למלך חוסיין. ב-1954 א-נאבולסי הקים את "המפלגה הלאומית הסוציאליסטית" שבראשה עמד. כמנהי הסוציאליסטיים א-נאבולסי שאף לנתק את הקשר ההיסטורי בין ירדן ובריטניה, ולחזק במקום זאת קשרים עם מדינות ערב ועם הגוש הקומוניסטי. נאבולסי החרים עם אחרים את הבחירות לפרלמנט באוקטובר 1954 בגלל דיכוי האופוזיציה לטענתם והוא נעצר בגל מעצרים של מתנגדי המשטר והוגלה מהבירה עמאן. בשנת 1955 עמד סולימאן בראש המתנגדים לברית בגדאד. עמדה זאת הביאה פופולריות רבה למפלגתו.
ראש ממשלה.
בבחירות שנערכו באוקטובר 1956 זכתה המפלגה הלאומית הסוציאליסטית ב-12 מושבים מתוך 40 והייתה למפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט וחוסיין הטיל על נאבולסי להקים ממשלה, למרות שנאבולסי עצמו נכשל במחוז שלו ולא נבחר לפרלמנט. יחד עם המפלגה הקומוניסטית ומפלגת הבעת' הירדנית הקים א-נאבולסי ב-29 באוקטובר ממשלה, שלא סרה למרותו של המלך חוסיין. א-נאבולסי כיהן גם בתפקיד שר החוץ בממשלתו, אך לצד זאת מינה את מנהיג הבעת', עבדאללה רימאוי לשר בלי תיק במשרד החוץ. שבוע לאחר הקמת הממשלה פרצה מלחמת סיני שבה לחמה ישראל לצד בריטניה וצרפת נגד מצרים. המלך חוסיין היה נחוש להיחלץ לעזרתו של נאצר, בהתאם להסכם שנחתם בין המדינות זמן קצר לפני כן. אך א-נאבולסי, יחד עם הדרג המדיני והצבאי הבכיר, התנגדו מפני שחששו שירדן תצא נפסדת מהמערכה. חוסיין הסכים שלא להכריז מלחמה על ישראל רק לאחר שנאצר הבהיר שאין לכך טעם.
בהתאם לנטיותיו הסוציאליסטיות והאנטי-אימפריאליסטיות, א-נאבולסי פעל לנתק סופית את הקשר המסורתי בין ירדן לבין בריטניה. כישלון בריטניה כנגד נאצר במלחמת סיני סימן את תום התקופה הבריטית במזרח התיכון, וכך שני הצדדים הבינו כי הקשרים עומדים להיפסק. ב-13 במרץ 1957 בוטל החוזה האנגלו-ירדני. המחלוקת נתגלעה באשר לזהותה של הפטרונית שתירש את בריטניה. א-נאבולסי רצה לחזק את קשרי המדינה עם סין ועם ברית המועצות, וכן פעל להדק את הקשרים עם מדינות ערב המהפכניות - מצרים, סוריה ועיראק. זאת בעוד חוסיין העדיף דווקא את חיזוק הקשרים עם ארצות הברית כחלופה לבריטים, ויצא בגלוי כנגד החבירה לקומוניסטים.