ניקולאי גריגורייביץ' רובינשטיין (ברוסית: Никола́й Григо́рьевич Рубинште́йн 14 ביוני - 1835 - 23 במרץ 1881) היה פסנתרן, מנצח ומלחין רוסי ממוצא יהודי. ניקולאי היה אחיו הצעיר של אנטון רובינשטיין וידיד קרוב של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי.
חייו.
רובינשטיין נולד למשפחה יהודית במוסקבה, זמן קצר אחרי שאביו פתח שם מפעל קטן. הוריו היו ממוצא יהודי, ובאו מן העיירה אורפטינצי (כיום במולדובה) שעל גדות נהר הדניסטר, כמאה וחמישים קילומטרים צפון-מערב לאודסה. עוד בטרם נולד, סבו מצד אביו דרש מכל בני משפחת רובינשטיין להמיר דתם מיהדות לנצרות האורתודוקסית.
רובינשטיין, שגדל כנוצרי, חי בבית שבו דיברו שלוש שפות - יידיש, רוסית וגרמנית. בגיל צעיר גילה כישרון לנגינה בפסנתר. מורתו הראשונה לנגינה הייתה אמו, וכשהמשפחה התגוררה בברלין מ-1844 עד 1846, למד פסנתר אצל תיאודור קולאק והרמוניה וקונטרפונקט אצל זיגפריד דן; בתקופה זו עוררו הוא ואחיו אנטון את תשומת לבם של פליקס מנדלסון וג'אקומו מאיירבר, שגילו בהם עניין ועודדו את התפתחותם המוזיקלית. כשהמשפחה שבה למוסקבה, למד ניקולאי אצל אלכסנדר וילואינג ואף יצא עמו לסיור קונצרטים. כדי להימנע מגיוס לצבא למד רפואה וסיים את אוניברסיטת מוסקבה בשנת 1855.
כתוצאה מנגינתו, התקבל רובינשטיין במאור פנים בכל בתי האצולה האופנתית במוסקבה. הוא ייסד את הסניף המוסקבאי של "האגודה המוזיקלית של רוסיה" בשנת 1859 ואת הקונסרבטוריון של מוסקבה ב-1866, שם כיהן כמנהל עד מותו ב-1881. הוא שכר את צ'ייקובסקי, בוגר טרי של קונסרבטוריון סנקט פטרבורג, ללמד הרמוניה בקונסרבטוריון של מוסקבה ועודד באופן פעיל את נסיונותיו היצירתיים של צ'ייקובסקי, בין השאר בביצוע יצירותיו. סכסוך, שזכה לפרסום רב, התגלע בין השניים בנושא הקונצ'רטו הראשון לפסנתר של צ'ייקובסקי, אך לאחר זמן שינה רובינשטיין את דעתו מן הקצה אל הקצה והיה לתומך נלהב ביצירה. רובינשטיין ניצח על הצגת הבכורה של האופרה יבגני אונייגין מאת צ'ייקובסקי בשנת 1879. את שלישיית הפסנתר בלה מינור שלו כתב צ'ייקובסקי לזכר ניקולאי רובינשטיין אחרי מותו במחלת השחפת בפריז.
רובינשטיין גם ניצח וביצע מוזיקה של חברי קבוצת החמישה הלאומנית הרבה יותר מאחיו, אנטון. ב-1869, כשמנהיג הקבוצה, מילי באלאקירב, אולץ להתפטר מתפקידו כמנצח הסניף הפטרבורגי של האגודה המוזיקלית של רוסיה, תמך בו רובינשטיין בנגינה בקונצרטים של "בית הספר החופשי למוזיקה" כאורחו של באלאקירב. כמו כן ניגן בביצוע בכורה את יצירתו של באלאקירב "אסלאמי: פנטזיה אוריינטלית", יצירתו הנודעת ביותר של באלאקירב כיום.
פסנתרנות.
ניקולאי רובינשטיין נחשב, בראש ובראשונה, לאחד מגדולי הפסנתרנים בזמנו, אם כי כיום מעיב עליו צל גדולתו של אחיו אנטון. סגנונו הפסנתרני היה שונה מן הקצה אל הקצה מסגנונו חוצב הלהבות של אחיו. ניקולאי רובינשטיין בחר בסגנון קלאסי מאופק, ברוח ערכיה המוזיקליים של קלרה שומאן, לאו דווקא אלה של פרנץ ליסט. אדוארד גארדן כותב ב"מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים" (2001), "ביצועיו שמו דגש על פרטים בולטים במבנה היצירה ושיוו להם משנה צלילות."
לדברי הרולד ק. שנברג, אמר אנטון רובינשטיין, כי "לו היה ניקולאי עובד על כך באמת ובתמים, היה יכול להיות הפסנתרן הטוב בשנינו". אחד מתלמידיו של ניקולאי, אמיל פון זאואר, כתב ב-1895 השוואה בין סגנונות הנגינה של שני האחים:
תלמידיו.
תלמידי הפסנתר הנודעים ביותר של ניקולאי רובינשטיין היו סרגיי טאנייב, אמיל פון זאואר ואלכסנדר זילוטי. זאואר וזילוטי המשיכו בלימודיהם אצל פרנץ ליסט.
רובינשטיין כמלחין.
רובינשטיין עשה לו שם גם כמלחין, אף כי גארדן מבטל את המוזיקה שלו כ"חסרת חשיבות". בין יצירות הפופולריות ביותר ה"טרנטלה" בסול מינור ו"פנטזיה על נושא של רוברט שומאן", שתיהן לפסנתר סולו. כשנשאל מדוע איננו מלחין יותר, ענה, שאחיו אנטון "חיבר די הצורך לשלושה".
המפלגה הליברל-דמוקרטית (הממלכה המאוחדת)
המפלגה הליברל-דמוקרטית (באנגלית: Liberal Democrats) היא מפלגה בריטית, הממוקמת במרכז הפוליטי. מאז הקמתה עד שנת 2015 הייתה המפלגה השלישית בגודלה בבריטניה, אחרי המפלגה השמרנית ומפלגת הלייבור (העבודה).
המפלגה הוקמה ב-1988 מאיחודן של המפלגה הליברלית הוותיקה והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שהתפצלה ממפלגת הלייבור ב-1981. קדם לאיחוד המלא בין המפלגות הסכם אלקטורלי, שבמסגרתו נמנעו מלהתחרות זו מול זו באותו מחוז בחירה והתמודדות ברשימה משותפת.
מ-1988 עד 1999 הנהיג את המפלגה פאדי אשדאון. ירשו אותו בתפקיד צ'ארלס קנדי (1999–2006) ומנזיס קמבל (2006–2007). מאז יולי 2019 עומדת בראש המפלגה ג'ו סווינסון
מבנה המפלגה הוא פדרלי: היא מהווה איחוד של מפלגות ליברל-דמוקרטיות בסקוטלנד, ווילס ואנגליה.
הישגים אלקטורליים.
מהקמת המפלגה ועד 2010 - שנות האופוזיציה.
שיעור התמיכה במפלגה (ובברית האלקטורלית בין הסוציאל-דמוקרטים לליברלים, שקדמה לה) בבחירות הכלליות בבריטניה נע מאז הקמתה בין 17% ל-25%, אך הייצוג שזכתה לו בפרלמנט הבריטי נמוך משמעותית, ולא עלה על 10%. הסיבה לכך היא שיטת הבחירות האזורית בבריטניה, שבה כל מחוז בחירה שולח נציג אחד לפרלמנט, ואין חשיבות למספר הקולות שקיבלו המתמודדים שהפסידו. כתוצאה ממצב זה, המפלגה לא היוותה איום משמעותי על ההגמוניה של שתי המפלגות הגדולות באף מערכת בחירות, ועד 2010 אף לא הגיעה למצב של לשון מאזניים, שיחייב את שילובה בקואליציה.
המפלגה זכתה להישגים לא מבוטלים בבחירות המקומיות למועצות ערים ובבחירות לפרלמנט האירופי.
שותפה זוטרה בממשלת דייוויד קמרון.
סקרי דעת קהל שהתפרסמו לקראת בחירות 2010 צפו גידול ניכר בכוחה של המפלגה, אך הישגיה (57 מושבים) לא עלו, ואף ירדו במקצת, לעומת הבחירות הקודמות. עם זאת, כיוון שהמפלגה השמרנית שניצחה בבחירות לא הצליחה להשיג רוב מוחלט של המושבים, השיגו הליברל-דמוקרטים מעמד של לשון מאזניים, ולאחר משא ומתן קצר עם מנהיגי שתי המפלגות הגדולות הצטרפו לממשלת קואליציה עם המפלגה השמרנית, בראשות דייוויד קמרון. מנהיג הליברל-דמוקרטים ניק קלג כיהן כסגן ראש הממשלה, וארבעה מחברי המפלגה כיהנו כשרים.
חבר המפלגה בפרלמנט הבריטי דייוויד וורד הושעה מהמפלגה במהלך הקדנציה בגלל הערות אנטישמיות ונגד ישראל.
בחירות 2015.
בבחירות הכלליות בשנת 2015 המפלגה ספגה מפלה אלקטורלית. רוב חברי הפרלמנט מטעמה הפסידו את מושביהם וכתוצאה מכך בפעם הראשונה מאז הקמתה המפלגה הפסידה את מקומה כמפלגה השלישית בגודלה למפלגה הלאומית הסקוטית. בעקבות תוצאות הבחירות התפטר קלג, וביולי 2015 נבחר לעמוד בראשות המפלגה טים פרון.
אידאולוגיה ועמדות.
מקורותיה האידאולוגים של המפלגה הם עקרונות הליברליזם והסוציאל-דמוקרטיה. המפלגה נחלקת לשני אגפים אידאולוגיים, האגף הסוציאל-ליברלי המדגיש את חשיבות מדינת הרווחה, והאגף הליברטריאני, המדגיש את חשיבות החירות ושואף לצמצם את מעורבות הממשלה בכלכלה.
בתחום מדיניות החוץ והביטחון דוגלת המפלגה בעמדות יוניות, שהתבטאו בין היתר בהתנגדותה למעורבות הבריטית במלחמת עיראק, ובקריאתה להחזרת הכוחות הבריטיים משם. מבין שלוש המפלגות הגדולות, הליברל-דמוקרטים הם חסידיו הגדולים של האיחוד האירופי, ומצדדים בהגברת סמכויותיו ובהעמקת שילובה של בריטניה בתוכו, בכלל זה תמיכה עקרונית בהצטרפות לגוש האירו בעתיד.
בתחום הממשל, המפלגה קוראת לרפורמה בסדרי הבחירות, כדי להפחית את הפער בין התפלגות קולות הבוחרים לבין הייצוג בפרלמנט בבחירות האזוריות הנהוגות כיום. היא תומכת בביזור סמכויות הממשל המרכזי למועצות מקומיות ולממשלים מקומיים בארבע האומות המרכיבות את הממלכה המאוחדת. המפלגה מצדדת במתן חוקה כתובה לבריטניה, לאחר אישורהּ במשאל עם.
בתחום הכלכלה שואפת המפלגה לאזן בין היוזמה החופשית לבין הצדק החברתי. בין היתר, היא מבטיחה להעלות בצורה ניכרת את מדרגת המס הנמוכה ביותר.
נושאי איכות הסביבה נמצאים במקום גבוה בסדר היום של המפלגה, התומכת בהשקעה מאסיבית במקורות אנרגיה מתחדשים. בניגוד לעמדת הלייבור והשמרנים, המפלגה מתנגדת להקמת תחנות כוח גרעיניות נוספות.
המפלגה תומכת בנישואים חד-מיניים.
ירדנה מלר
חראג'
חאראג'
ח'אראג'
ח'ראג
יהדות ימי הביניים
היהודים בימי הביניים
סלינה הייסטינגס, הרוזנת מהנטינגדון
סלינה הייסטינגס, הרוזנת מהנטינגדון (באנגלית: Selina Hastings, Countess of Huntingdon; 24 באוגוסט 1707 - 17 ביוני 1791) הייתה מנהיגת דת אנגלייה שמילאה תפקיד מרכזי בתחייה הדתית של התנועה המתודיסטית באנגליה ובוויילס במאה ה-18.
חייה.
הייסטינגס נולדה כליידי סלינה שירלי, והייתה בתו השנייה של וושינגטון שירלי, רוזן פררס השני וליידי מרי לווינג. היא נולדה בסטאונטון הרולד, אחוזה ליד אשבי-דה-לה-זוך בלסטרשייר. ב-3 ביוני 1728 נישאה לתאופילוס הייסטינגס, הרוזן התשיעי מהנטינגדון, בנם היחיד של תאופילוס הייסטינגס, הרוזן השביעי מהנטינגדון וליידי מרי פרנסס פאולר. לזוג נולדו שבעה ילדים, מתוכם מתו ארבעה בינקותם ובת אחת (סלינה) בגיל 26. שני הצאצאים האחרים היו: