בתקופה זו (ראשית חורף תרצ"ד) (1934) נפטר הרב יהודה מאיר שפירא מייסד ישיבת חכמי לובלין, והרב זוסמנוביץ הוצע לשמש כראש הישיבה במקומו, למרות הרקע ממנו בא שהיה שונה בתכלית מאופיה החסידי של הישיבה. הוא הגיע ללובלין לתקופת ניסיון והעביר שיעורים בישיבה במשך שבועות מספר, בהיותו בלובלין לבש לבוש חסידי כדי להתאים את עצמו לנוף האנושי, אך לאחר שלא הסתגל לסגנון החסידי של הישיבה, חזר לסלובודקה.
בקיץ שנת תרצ"ה (1935) שהה בארץ ישראל אצל אביו, במשך כמה חודשים. באותה שנה התארגנה התנועה הריוויזיוניסטית להקמת הסתדרות ציונית נפרדת מההסתדרות הציונית העולמית, והוא נקרא להצטרף; זאב ז'בוטינסקי, כתב במברק למרכז הצה"ר בתל אביב (25.07.1935): "קובנה כותבת שהגאון זוסמנוביץ מסלבודקה, פסבדונים הירושלמי, הנמצא בירושלים אצל הרב אשר די ליאון, נוטה להשתתף ב-n.z.o [=נייע ציוניסטישע אורגניזאציע] והבטיח שבארץ יחליט. שימו לב. אולי סירקיס ישפיע".
רבי יוסף זוסמנוביץ חזר מירושלים לסלובודקה, אך מצב זה של קהילה מפולגת לא היה נוח לשני הצדדים, וכאשר נפטר רבה של וילקומיר, הרב אריה לייב רובין, הציע "הירושלמי" את מועמדותו, ונבחר לכהן כרבה של וילקומיר.
הרב זוסמנוביץ נספה בשואה יחד עם בני קהילת וילקומיר. הרב מרדכי גיפטר שביקר אצלו בווילקומיר לפני המלחמה, מספר כי ראה אצלו מחברות חידושי תורה על כל מסכתות הש"ס, מלבד חיבוריו המוכרים על מסכת ראש השנה והלכות מאכלות אסורות. ספרים אלו אבדו במהלך מלחמת העולם השנייה.
משפחתו.
אחיו, יעקב צבי די ליאון, נפטר בצעירותו; לימים, בתו של יעקב צבי, רבקה, נישאה לרב יוסף בא-גד. אחותו, פועה מרים, נישאה לרב דוד יונגרייז שלימים היה רבה של העדה החרדית בירושלים. אחותו שרה נישאה לרב מרדכי גימפל בארג שהיה מנהלה הרוחני של ישיבת שער השמים, אחות נוספת נישאה למאיר הורביץ, בנו של הרב יוסף גרשון הורביץ רבה של שכונת מאה שערים.
גיסיו מצד אשתו היו ראשי ישיבת חברון: רבי משה פינקל, רבי אהרן כהן, רבי יחזקאל סרנא ורבי משה חברוני.
וילמינגטון (דלאוור)
וילמינגטון (באנגלית: Wilmington) היא העיר הגדולה ביותר במדינת דלאוור שבארצות הברית ובירת מחוז ניו קאסל. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2012, מתגוררים בעיר 71,292 תושבים.
את העיר משמשת תחנת הרכבת וילמינגטון.
היסטוריה.
האזור בו הוקם העיר וילמינגטון יושב בתחילת המאה ה-17 על ידי אינדיאנים משבט הלנאפי. בשנת 1638 רכשה את האזור משלחת שוודית שהובלה על ידי פיטר מינויט שהקימה במקום את "פורט כריסטינה" כשמה של כריסטינה, מלכת שוודיה, כחלק מהקמת שוודיה החדשה. בשנת 1655 השתלטו ההולנדים על האזור והחל בשנת 1664 החלה התיישבות בריטית באזור. בשנת 1739 העניק ג'ורג' השני, מלך בריטניה כתב זכויות למקום, ושינה את שמו מ"וילינגטון" ל"וילמינגטון" לכבודו של ראש הממשלה, ספנסר קומפטון.
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית שהו בוילמינגטון כוחות בריטיים מספטמבר 1777 אל תוך שנת 1778.
הקמת חברת דופונט בסמיכות לוילמינגטון תרמה להתפתחות המקום ווילמינגטון הוכרזה כעיר בשנת 1832.
חיים שאול הורוביץ
חיים שאול הורוביץ (נכתב בספריו: האראוויטץ; 1 בנובמבר 1858 – 2 באפריל 1921) היה רב, חוקר ומהדיר ספרות חז"ל.
חייו.
נולד ליצחק הורוביץ ודרעזא וייסמן (נכדת הרבנים אלעזר לעוו ובנו בנימין וולף לעוו) בסאנטוב (Abaujszanto) בהונגריה. למד בישיבתו של הרב יוסף דב סולובייצ'יק בוורשה, באוניברסיטאות מינכן וברסלאו (כיום ורוצלב שבפולין), וכן היה תלמידו של ישראל לוי בבית המדרש לרבנים בברסלאו. שימש 10 שנים כרב בביליץ שבפולין.
החל משנת 1896 הורביץ הורה בבית המדרש בברסלאו וכיהן גם כרב המוסד.
מחקריו.
מחקריו של הורוביץ התמקדו בשני תחומים. חקר הפילוסופיה הערבית והיהודית בימי הביניים. בתחום זה הוא פרסם מספר ספרים בגרמנית, לרבות מהדורה מדעית של הספר "עולם קטן" לרבי יוסף אבן צדיק.
הורוביץ החל בהוצאה לאור של מדרשי ההלכה במהדורות מדעיות, תוך הסתמכות על כתבי יד וציון לחילופי נוסחאות. למהדורות אלו הוא צירף הערות וביאורים. הוא תכנן להוציא לאור את כל מדרשי ההלכה במהדורות מדעיות, אך הספיק להוציא רק את חלקם.
הספרים שהוציא לאור בעברית:
גולדפינגר (פירושונים)
RFI (ראשי תיבות של Request For Information - בקשה לקבלת מידע) הוא מסמך סטנדרטי בהליך עסקי אשר תכליתו השגת מידע כתוב אודות יכולות של ספקים לביצוע תכולת עבודה או לספק מוצר כלשהו העונה על סט (חלקי או מלא) של הגדרות.
על פי רוב המסמך בעל תצורה אשר מאפשרת השוואה בין תגובות של ספקים שונים.
מטרתה העיקרית של בקשת RFI היא לאסוף די מידע כדי לבחור את הצעדים הבאים. לכן נדיר ש- RFI יהיה שלב סופי אלא אחריו יעקבו מסמכים נוספים כגון RFP (Request For Proposal), RFT (Request For Tender) ו-RFQ (Request For Quotation).
בנוסף לאיסוף בסיס מידע, RFI משמש לשידול מגוון ספקים למוכנות עסקית, לפיתוח אסטרטגיה ולהכנה עבור השלבים הבאים.
שניאנג J-31
שניאנג J-31 (בסינית: 鹘鹰, באנגלית: Shenyang J-31, מכונה גם "Gyrfalcon" - בז ארקטי) הוא מטוס קרב דו מנועי בגודל בינוני. J-31 הוא מטוס קרב מהדור החמישי בפיתוח שניאנג (Shenyang Aircraft Corporation). הוא היה צפוי להיכנס לשירות מבצעי בשנת 2019.
במקצת מאתרי החדשות כונה F-60 או J-21 Snowy Owl(雪鸮).
ה J-31 נחשף בתערוכה האווירית הבינלאומית שנערכה בזוהאי ב 11-14 בנובמבר 2014.
השלכות אסטרטגיות.
יש אנליסטים הסבורים שפיתוח חמקן מסוג כזה מצית במידה מסוימת את מרוץ החימוש באסיה וייתכן שמדינות שכנות לסין, ייטו לרכוש מטוסי F-35 כתגובה לפיתוח.
המטוס הוצג במודל קטן (1/4 מהאמיתי) בתערוכה בינלאומית לאוויוניקה וחלל בסין (China International Aviation &amp; Aerospace Exhibition) במהלך 2012, מהלך אשר מצביע על כוונות לכאורה לשווק אותו לייצוא.
קומפטון
קומפטון (באנגלית: Compton) הוא שם משפחה שהוענק גם למספר יישובים.
צוללת רטובה
צוללת רטובה (באנגלית: Wet Sub) היא כלי רכב תת-מימי אשר אינו מספק סביבה יבשה עבור המאיישים אותו. בדרך כלל צוללנים בחליפות צלילה ירכבו עליו (בדומה לרכיבה על אופנוע או מזחלת) או שישהו בתוכו בחלל סגור המאפשר תצורה בעלת גרר נמוך.
שימוש צבאי.
הכלי יכול לשמש כמערכת להנחת מיקוש ימי כגון הצמדת מוקשי עלוקה לספינות. בנוסף כלי כזה יכול לשמש לאיסוף מודיעין, כאשר תנועה תת-מימית מאפשרת יכולות מוגברות לחמקנות והסוואה. יש פיתוחים המותאמים להאזנות לכבלי תקשורת תת-ימיים.
ישנם כלים היברידים כאלו המסוגלים לנוע גם על פני המים כמעין סירת מנוע בעת הצורך בנוסף ליכולות התת-מימיות.
דוגמה לכלי כזה היא MRCC (Multi-Role Combatant Craft) בייצור STIDD Systems האמריקאית.
איקורו טשימה
אברהם איקורו טשימה (ביפנית: 手島郁郎, 1910 – 25 בדצמבר 1973) היה איש דת נוצרי יפני, מייסד דת המקויה אוהדת ישראל.
קורות חיים.
טשימה נולד ב-1910, בקומאמוטו, שבדרום יפן, למשפחה יפנית שינטואיסטית. בילדותו החל לקרוא בתנ"ך ובגיל 12 התנצר. חמש שנים לאחר מכן הוטבל כנוצרי פרוטסטנטי וכעבור עוד כמה שנים עבר לזרם יפני נוצרי שייסד קנזו אוצ'ימורה ("Kanzo Uchimura").
במלחמת העולם השנייה שירת כפקיד ממשל יפני בקוריאה ובמנצ'וריה הכבושות.
כשנתיים לאחר תום המלחמה, בהיותו בן 37, כששהה על הר הגעש אסו, שליד קומאמוטו, שמע לדבריו את קולו של אלהים ולפי הוראות האל החל להפיץ מגזין בשם "אור החיים" וייסד כעבור שנה, במאי 1948 זרם דתי עצמאי חדש בתוך הנצרות. תחילה קרא לדת החדשה שלו "גנשי פוקואין אנדו" שפירושו ביפנית "תנועת הבשורה המקורית", אך בהמשך שינה זאת לתנועת המקויה, שפירושו ביפנית "משכן", או "אוהל מועד".
טשימה וישראל.
ב-1954 נוצר הקשר הראשון בין טשימה לבין מדינת ישראל, כאשר הוא פגש במקרה, תוך כדי נסיעה ברכבת, זוג ישראלים, פרופסור ישראל סלומניצקי, מהפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ואיש קיבוץ בית אלפא, ואשתו, והתיידד עימם עד כדי קשר רב שנים. פרופסור סלומניצקי אירח אותו בישראל לראשונה ב-1961 והפגיש אותו בירושלים, עם מרטין בובר והוגו ברגמן, שהשפיעו רבות עליו ועל המקויה בכלל.
את ביקורו הראשון בישראל ניצל טשימה גם ללימוד עברית. הקיבוץ השכן לקיבוץ בית אלפא בו התארח, הוא קיבוץ חפציבה. בקיבוץ זה היה אז אולפן לעברית וקורס העברית שעבר שם, הסתבר כחוליה ראשונה בשרשרת של קורסי עברית רבים, שניתנו ליותר מאלף מבני המקויה, לאורך השנים. טשימה הניח אז גם את אבן הפינה למסורת העליות לרגל של תלמידיו, לירושלים ולישראל, עלייה המתקיימת מאז 1963, פעמיים בשנה.
באחד מביקוריו בארץ פגש את המחבל היפני קוזו אוקמוטו בכלאו, לבקשת משפחת המחבל, על מנת להחזירו בתשובה.
בדצמבר 1973 ערך טשימה הפגנה רבת משתתפים בטוקיו, למען ישראל, אף שכבר חלה אז קשות. המאמץ החיש כנראה את מותו, משום שבסוף ההפגנה הוא התמוטט וכעבור שלושה שבועות, בערב חג המולד, מת והוא בן 63 בלבד. נקבר בקומאמוטו, עיר הולדתו, ועל קברו הונחה, לפי בקשתו, אבן ירושלמית.
בנו של טשימה, פרופסור ישעיהו טשימה עשה את הדוקטורט שלו במדעי היהדות, באוניברסיטת הרווארד וכיהן כראש המחלקה ליהדות ולמקרא באוניברסיטת קיוטו ביפן. נכדו למד תלמוד ומשנה ביוניון קולג' בניו יורק וגם בישראל.
לאחר מותו.