בישראל בשנת 1983, והוא אוסר עישון במקומות ציבוריים כמסעדות, בתי קפה, פאבים, קניונים, בתי חולים, מרפאות, מקומות עבודה בהם קיימים יחסי עובד-מעביד, בתי ספר, תחבורה ציבורית, תחנות אוטובוס מקורות, מוסדות חינוך ועוד. בחלק ממקומות אלו ניתן לעשן רק בחדר נפרד לחלוטין, בתנאי שיש בו סידורי אוורור תקינים והעישון בו אינו גורם למטרד בחלקים אחרים של המקום.
בשנת 2008 הוצע חוק לאיסור עישון ב"מקום עבודה או שירות", גם כאשר אין בהם מקום יחסי עובד-מעביד, כולל צבא, משטרה, שירות בתי הסוהר וכן יחידות ביטחוניות ומפעלים ביטחוניים אחרים. בדיון שנערך בכנסת התנגד השר לנושאים אסטרטגיים אביגדור ליברמן וטען כי החוק "גובל בטירוף" וכי המעשנים "הפכו למיעוט נרדף". יצחק גלנטי משך את הצעת החוק לאחר שהסתמן כי לא יהיה לה רוב בכנסת.
לבנון.
מ-3 בספטמבר 2012, העישון בלבנון אסור במקומות ציבוריים סגורים כגון מסעדות, בתי קפה ובתי מלון. כל מי שיפר איסור זה יחויב בקנס של כ-100$, והמסעדה, בית הקפה או המלון יחויבו בקנס של בין 1300$ ל-4000$.
מאוריציוס.
ב-1 במרץ 2009 נכנס לתוקפו במאוריציוס חוק הקבוע כי העישון אסור לחלוטין בכל המקומות הציבוריים, מקומות העבודה ובתוך כלי הרכב אם הם נושאים אנשים שאינם הנהג.
מלטה.
באפריל 2004 העישון הוגבל בכל השטחים הציבוריים הסגורים במלטה, כולל תחבורה ציבורית, מועדונים ומסעדות, אם כי אזורי עישון ייעודיים מותרים.
ניו זילנד.
המדינה נחשבת כחלוצה בכל הקשור להגבלת המכירה של טבק: כבר ב-1990 אסרה ניו זילנד על חברות סיגריה לתת חסות לספורטאים, וב-2004 אסרה את העישון בברים. בשנת 2021 נקבע חוק שהחל משנת 2027 הגיל המותר לשימוש בסיגריות יעלה בכל שנה בשנה אחת, כאשר הכוונה היא שילידי שנת 2009 ואילך לעולם לא יגיעו לגיל בו יוכלו לרכוש סיגריות באופן חוקי.
פיג'י.
בפיג'י חל איסור עישון במקומות ציבוריים, מרחבי עבודה פנימיים ותחבורה ציבורית. חדרי עישון ייעודיים מותרים בברים, פאבים ומועדוני לילה, מסופי שדות תעופה ומשרדים פרטיים.
פרגוואי.
מאפריל 2010 קיימת בפרגוואי הגבלה על עישון בכל האזורים הסגורים, כולל ברים ומסעדות.
פרו.
החוק נגד העישון בפרו נחקק בדצמבר 1993, והוא אוסר על עישון בכל מרחב ציבורי סגור, כולל תחבורה ציבורית.
קומורו.
חוק נגד עישון בקומורו נחקק ב-24 באפריל 2006. החוק אוסר לעשן במקומות ציבוריים רבים ובמקומות עבודה, אך מתיר אזורי עישון ייעודיים במקומות ציבוריים ובמקומות עבודה מסוימים, לרבות משרדים, ברים, מסעדות, בתי מלון ובתי קולנוע. העישון אסור בכל סוגי התחבורה הציבורית.
קריית הוותיקן.
ביולי 2002 חתם האפיפיור יוחנן פאולוס השני על חוק האוסר לעשן בכל המקומות הציבוריים ובכל מקומות העבודה הסגורים ברחבי קריית הוותיקן ובכל הנכסים החיצוניים של הכס הקדוש . האיסור על עישון במוזיאונים, ספריות וכנסיות בשטח הוותיקן כבר היה בתוקף זמן רב קודם לכן.
בנובמבר 2017 אסר האפיפיור פרנציסקוס על מכירת סיגריות בכל רחבי קריית הוותיקן, אך מכירת סיגרים עדיין מותרת.
רואנדה.
החוק המרכזי נגד עישון ברואנדה נחקק ב-1 במרץ 2013. החוק אוסר לעשן בכל המקומות הציבוריים הסגורים, במקומות העבודה הסגורים ובתחבורה הציבורית, אך מאפשר לבעלים או למנהל המקום ליצור אזור עישון ייעודי בתוך המקום. אזורי העישון המיועדים חייבים לעמוד בדרישות טכניות מסוימות, כולל מערכת אוורור נפרדת.
הגבלות ספציפיות.
במדינת קווינסלנד האוסטרלית העישון אסור בטווח של ארבעה מטרים מכניסות למבני ציבור, בטווח של 10 מטרים מגני משחקים לילדים, באזורי אוכל או שתייה מסחריים בחוץ, בחופים מסודרים ובכל אצטדיוני הספורט הגדולים.
הסכמים בינלאומיים נגד עישון.
ב-1 במרץ 1995, אוסטרליה, קנדה וארצות הברית אסרו לעשן בטיסות בין מדינותיהן.
מדינות ללא חקיקה נגד עישון.
במספר מדינות באפריקה, כגון הרפובליקה המרכז-אפריקאית, מלאווי, קמרון, צ'אד ועוד - אין רגולציה וחקיקה מסודרת נגד עישון במרחב הציבורי.
יחסי קוסובו–קפריסין
יחסי קוסובו–קפריסין הם יחסי החוץ בין רפובליקת קוסובו לבין רפובליקת קפריסין.
היסטוריה.
קפריסין היא אחת מחמש מדינות האיחוד האירופי שאינן מכירות בעצמאותה של קוסובו. גם במהלך הנשיאות הזמנית של קפריסין באיחוד האירופי, קפריסין לא שינתה את מדיניותה כלפי קוסובו וממשיכה לתמוך בסרביה במהלך האינטגרציה האירופית שלה. שר המסחר הקפריסאי העריך כי יש לתת לסרביה יותר זמן למלא את תנאי המועצה האירופית והוועדה שנקבעו לתחילת משא ומתן ההצטרפות. אם התנאים האלה יתקיימו, קפריסין תמשיך לתמוך בסרביה.
ב-11 בפברואר 2008 הצהירה שרת החוץ הקפריסאית אראטו קזאקו-מרקוליס כי "קפריסין לעולם לא תכיר בהכרזת עצמאות חד-צדדית מחוץ למסגרת האו"ם, ובמיוחד תוך כדי התעלמות מהתפקיד מועצת הביטחון". נשיא קפריסין דימיטריס כריסטופיאס אישר במרץ 2008 כי קפריסין לא תכיר בקוסובו כמדינה עצמאית, מתוך כבוד לשלמותה הטריטוריאלית ולריבונותה של סרביה. כריסטופיאס חזר על התנגדותו להכרה בראיון לעיתון רוסי ואמר: "הדבר המשותף לקוסובו וקפריסין, בכל הנוגע למצב באזורים אלה, הוא שבשני המקרים, העקרונות הבסיסיים של הבינלאומי חוק וחוקיות, כמו גם החלטות האו"ם, מופרות ללא הרף". הנשיא הקפריסאי טען כי השלמות הטריטוריאלית, הריבונות והעצמאות של סרביה וקפריסין נפגעו.
ב-23 בפברואר 2009, בפגישה עם נשיא סרביה בוריס טאדיץ', אמר כריסטופיאס כי "קפריסין לא הכירה בעצמאותה המוכרזת חד צדדית של קוסובו ולא נזהה אותה בעתיד. אנחנו בצד שלכם, לא רק בגלל שהמקרה שלכם דומה לענייננו, אלא בגלל שזה עניין של עקרונות". ב-16 ביוני 2009 אמר שר ההגנה של קפריסין קוסטאס פפקוסטס כי קפריסין לעולם לא תכיר בעצמאותה של קוסובו. באוקטובר 2009 חזרה עמדה זו על ידי כריסטופיאס שאמר שקפריסין לא תכיר בקוסובו, גם אם כל שאר מדינות האיחוד האירופי יעשו זאת.
ב-28 ביוני 2012, משרד החוץ הקפריסאי מסר כי למרות שהם לא הכירו בעצמאותה של קוסובו, הם היו מחויבים במלואם לקידום ההשקפה האירופית של האזור. הם התחייבו כי במהלך נשיאותם במועצת האיחוד האירופי, קפריסין תממש את תפקידיה בצורה נייטרלית ואמינה, תוך התחשבות בעמדותיהן של כל המדינות החברות באיחוד האירופי, אך אין לפרש בשום אופן כל פעולה שנעשה במהלך הנשיאות כמרמזת. כל שינוי בעמדתם ביחס לאי הכרה ולמעמדה של קוסובו על פי החוק הבינלאומי.
אוסקר אבו רזק
פטר האנאק
פטר האנאק (בהונגרית: Hanák Péter; קאפושוואר, 9 אוגוסט 1921 – בודפשט, 6 באוקטובר 1997) היה היסטוריון יהודי-הונגרי, היסטוריון תרבות, פרופסור באוניברסיטה, חבר מן המניין של האקדמיה ההונגרית למדעים, זוכה פרס סצ'ני. הוא היה חוקר בעל שם בתולדות התרבות, החברה והרעיונות בעידן הדואליזם (האימפריה האוסטרו-הונגרית).
ביוגרפיה.
פטר האנאק נולד במשפחה יהודית. סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בעיר הולדתו, בגימנסית פאל שומסיץ', ואז בשל יהדותו בין השנים 1939 לבין 1942 עבד במפעלי הפלדה של צ'פל כחרט. בין השנים 1942 לבין 1944 נלקח לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). תחילה במחנות עבודה בשטח בהונגריה ולאחר מכן בגליציה. אחרי שמפלגת צלב החץ תפסה את השלטון ברח משרות העבודה לשטח שנכבש כבר על ידי הצבא האדום הסובייטי סביב אוז'הורוד ובכך ניצל. בתום מלחמת העולם השנייה למד היסטוריה בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת פאזמאני פטר (ששינתה את שמה בשנת 1951 לאוניברסיטת אטווש לוראנד), והיה סטודנט אורח באוניברסיטת רומא במשך שנה. הוא סיים את לימודיו עם תעודת הוראה בשנת 1948.
בשנת 1952 הגן על עבודת הדוקטורט שלו בהיסטוריה, וב-1978 על עבודת דוקטורט נוספת. הוא היה חבר בוועדת המדעים ההיסטוריים של האקדמיה ההונגרית למדעים, לימים יושב הראש שלה וכן כיהן בראש הוועדה ההיסטורית ההונגרית-אוסטרית. בשנת 1990 נבחר כחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים, וב-1995 לחבר מן המניין. בשנת 1993 התקבל לחברי הכבוד של האקדמיה הפולנית למדעים. הוא שימש גם כחבר מערכת בכתב העת "סקירה היסטורית" (Történelmi Szemle)"."
יצירתו.
תחום המחקר שלו היה ההיסטוריה החברתית של הדואליזם והעולם הרוחני בתחילת המאה. בתחילת הקריירה המדעית שלו עסק במהפכת 1848 בהונגריה ובמלחמת העצמאות ההונגריתבשנים 1848–1849 ובהשלכותיה וההקשרים הבינלאומיים שלה. מהמחצית השנייה של שנות החמישים, תשומת ליבו עברה לתקופה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. באמצעות המחקר שלו מילא תפקיד משמעותי עם אחרים בשינוי התדמית השלילית בעליל של הסוציאליזם בהונגריה הסוציאליסטית.
משפחתו.
אשתו הייתה קטלין האנאק (שם נעוריה היה קטלין דיאמנט). נישואיהם הביאו לעולם שני בנים: אנדראש האנאק, עורך דין, וגאבור האנאק, אקטואר.
נועה זית
נועה זית (נולדה ב-1948) היא סופרת ישראלית. זוכת פרס ספיר על ספרה "ארבע אחרי הצהריים".
ביוגרפיה.
זית נולדה בשנת 1948 בחצר גשר הישנה שבעמק הירדן לציפורה ועמישוע, ממייסדי קיבוץ גשר. לאחר התקפת חצר הגשר הישנה, היא התגוררה בקיבוץ החדש שהוקם, קיבוץ גשר. בצבא, שירתה זית בנוער החלוצי הלוחם. לאחר שירותה בצבא, היא עבדה בקיבוצה בגן ילדים ובבוסתן ולאחר מכן, הלכה ללמוד לימודי הוראה באורנים - המכללה האקדמית לחינוך, לאחר לימודיה, היא החלה ללמד באולפן שבקיבוצה גשר. בגיל 24, היא החלה ללמוד פילוסופיה וספרות כללית באוניברסיטת חיפה. לאחר לימודיה באוניברסיטה, היא עברה להתגורר בתל אביב. כדי להתפרנס, היא לימדה כיתה של מבוגרים בעלי דיסלקסיה בתיכונייה שבאפעל.