בשנת 2009 ניתנו מספר תחזיות מפי אסטרונומים מובילים בתחום המטאורים, לפעילות חזקה מהרגיל של הפרסאידים. התחזיות התממשו, והופיעו שלושה שיאים שונים במהלך 24 שעות, בקז"ש של 160, 200 ו-220. עקב התחזיות המטר קיבל פרסום רב בעולם, אשר חלחל גם לישראל, למרות שהתנאים לראותו בשנה זו היו נחותים, עקב מופע ירח גדול, ובמיוחד בישראל, עקב שעות שיא לא מתאימות. לכן על אף הציפיות הגדולות, היה זה מטר פרסאידים חלש יחסית מנק' מבטו של צופה בישראל, שלא זכה "להרגיש" את ההתפרצויות.
הפרסאידים של 2012.
ב-2012 ניתן היה לצפות בפרסאידים מישראל בלילות שבין 11 באוגוסט לבין 13 באוגוסט. במקומות שבהם לא היה זיהום אור ניתן היה לצפות במספר של עד כ-200 פרסאידים בשעה. בישראל היו מספר תצפיות מאורגנות, המרכזיות שבהן בפארק תמנע בשיתוף האגודה הישראלית לאסטרונומיה וברמת יששכר שבמועצה האזורית הגלבוע.
הפרסאידים של 2028.
בשנת 2000 התפרסם מאמר מאת חוקר המטאורים אסקו לייטינן, אשר חזה את התפרצות הפרסאידים בשנת 2004. בנוסף, באותו מאמר נתן החוקר תחזית להתפרצות חזקה מאוד של הפרסיאדים בשנת 2028, שתגיע לרמה של סופת מטאורים, משמע, אלפי מטאורים בשעה. תנאי התצפית באותה שנה יהיו קשים מבחינת אור ירח, אך המופע עדיין צפוי להיות מרשים, והאזור האידיאלי בכדור הארץ לצפות ממנו יהיה בצפון יבשת אמריקה.
תהליך הספרציה-אינדיבידואציה
תהליך ה"ספרציה-אינדיבידואציה" הוא תהליך התפתחותי, המתאר את תהליך התעצבות אישיותו של תינוק בריא כאישיות עצמאית ונפרדת. התהליך נוסח על ידי הפסיכולוגית מרגרט מאהלר והפסיכואנליטיקאי פיטר בלוס, והוא מתאר את שלבי ההתפתחות הרצויה של תינוק עד הגיעו לגיל 3 שנים, בו הוא נפרד מהאם ויוצר אגו וזהות עצמית מובחנים משלו.
בניגוד לרוב הגישות הפסיכואנליטיות, הנשענות רק על ניסיון טיפולי, התבססה מאהלר על תצפיות שיטתיות בילדים, שסבלו מאוטיזם קלאסי או קשר סימביוטי (קשר תלותי מאוד ובלתי ניתן לניתוק מהאם). בתחילה חשבה שהפרעות אלה שונות זו מזו, אך מאוחר יותר הסיקה כי מדובר בשתי דרכי התמודדות שונות עם אותו קושי בסיסי.
שלבי התהליך.
לפי מאהלר, ישנם שני שלבים מקדימים וארבעה שלבים נוספים לתהליך ההיפרדות והאינדיבידואציה:
אוטיזם נורמלי.
תקופה בת חודש, בה הילד שקוע אך ורק בעצמו ובצרכיו. טרם נוצרה אצלו ההבנה שצרכיו מסופקים על ידי גורם חיצוני, והוא אינו מסוגל להבחין בין "אני" ל"לא אני".
סימביוזה נורמלית.
בחודש השני מתחיל התינוק להבחין בסובב אותו. בין התינוק לאם מתחיל קשר סימביוטי לתקופה בת כחצי שנה, בה שניהם "מתואמים" להפליא, והתינוק איננו מסוגל להבחין בין פעולותיו שלו לבין פעולות האם הממוענות אליו.
הבחנה (דיפרנציאציה).
בתום חצי השנה הראשונה לערך ללידתו של התינוק, הסימביוזה מגיעה לידי סיום. התינוק פחות תלוי באמו, מתחיל לזחול, לטפס ולהזדקף, והתיאום בין תנועות רגליו, פיו ועיניו הולך ומשתכלל – דבר המאפשר לו לשאוב הנאה מהעולם הסובב אותו. הוא מקפיד לשמור על קרבה לאם וחוקר את פניה וגופה. על האם להתאים את עצמה לצרכיו החדשים.
אימון.
מגיל 10 עד 15 חודשים, הילד מתחיל להתרחק יותר מאמו, לומד ללכת, ומקבל את פניהם של אנשים מוכרים נוספים. לעיתים התינוק הופך שקוע מאוד בענייניו, עד כי נדמה שקיום האם נשכח לחלוטין, אך לפרקים יחזור ויחפש את מגע האם וקרבתה לשם קבלת מענה רגשי.
התקרבות מחדש.
שלב ההתקרבות מחדש, שנקרא גם רפרושמאן (מצרפתית, Rapprochement), מתרחש בגיל 14–24 חודשים. הילד מסוגל להתרחק מאמו, אך הוא מעדיף לחפש את קרבתה באופן פעיל, בדומה למחזר המנסה לגרום לאהובתו עניין. הוא מפגין רכושנות כלפיה, ונהנה מקשרים חברתיים. בהיעדר האם הוא נעשה פעלתני מאוד, כנראה על מנת להגן מפני רגשות עצבות שמעוררת הפרידה. בשלב זה מופיע "משבר ההתקרבות מחדש", בו מבין הילד שרצונותיו לא תמיד חופפים לאלה של אמו. העימות מתמקד לעיתים קרובות בחינוך לניקיון הסובב את השליטה בצרכים. הילד, שבשלב הקודם הרגיש חלק ממערכת זוגית כל-יכולה, תופס כעת את ההכרח שבפרידה הרגשית מהאם, וזאת דווקא בתקופה של התמודדות עם אתגרים שעלולים להיות קשים עבורו. עולה קונפליקט חזק בין הצורך באוטונומיה, לבין הפחד מאובדן אהבתה של האם – שעשוי לגרור התקפי זעם ויחס אמביוולנטי כלפיה.
גיבוש העצמיות.
תהליך נמשך מגיל שנתיים ועד שלוש. בגיל זה התינוק מצליח להשיג אינדיבדואליות ומידה מסוימת של קביעות אובייקט רגשית – הוא מפנים את האם באופן חיובי ויציב, וכך מצליח לתפקד בנפרד ממנה. נוצרת אינטגרציה בין "האם הטובה" לבין "האם הרעה", בזכות תהליך מורכב ומתמשך, המותנה ברכישת אמון, יכולת לייצוג סמלי וביטוי מילולי. בהדרגה, התינוק מפתח גם ייצוג פנימי של עצמו.
מאהלר מסבירה בעיות רגשיות כקשורות לכשל בתהליכי הסימביוזה וההיפרדות. מחד, ישנם ילדים אשר לא למדו לייחד את האם על פני זר, והם רואים בה "אובייקט ניתן להחלפה". מאידך, ישנן בעיות שיכולות להעיד על קושי בהתנתקות, כגון פחד גדול ללכת לבית הספר.
ביקורת.
הביקורת על מהאלר נמתחת על היעדר ההתייחסות למרכיבים קוגניטיביים (בניגוד חריף למודל ההתפתחות של ז'אן פיאז'ה, בן אותה התקופה) וכן להתעלמותה מתפקידו הפעיל של הילד בתהליך הספרציה אינדיווידואציה.
וסקו דה גמה
ורסאי
ורסאי (בצרפתית: Versailles) היא עיר הסמוכה לפריז, צרפת. בעבר הייתה ורסאי עיר הבירה הלא רשמית של צרפת, וכיום היא פרוור של פריז ועיר בעלת חשיבות אדמיניסטרטיבית. העיר היא עיר הבירה של מחוז (département) איוולין (Yvelines). בעיר התגוררו 85,726 תושבים בשנת 1999, ומספרם הוערך ב-86,400 בשנת 2005. מספרים אלה מבטאים ירידה באוכלוסיית העיר (בשנת 1975 היו בה 94,145 תושבים).
ורסאי כבירת צרפת.
אף שפריז הייתה בירת צרפת דה יורה, וארמון המלך הרשמי היה ארמון הלובר, ורסאי הייתה דה פקטו עיר הבירה של ממלכת צרפת בין מאי 1682 (החודש בו עבר לואי ה-14 להתגורר בארמון ורסאי) לספטמבר 1715 - זמן מותו של לואי ה-14 והחזרת הבירה לפריז. ביוני 1722 חזרה הבירה להיות ורסאי, עת שהמלך לואי ה-15 שב להתגורר בארמון ורסאי, והיא שימשה כבירה עד אוקטובר 1789, עת נאלץ לואי ה-16 בלחץ ההמון הפריזאי לשוב לפריז. ורסאי הפכה לבירת צרפת ממרץ 1871 (בשל העובדה שעל פריז השתלטה הקומונה הפריזאית), ועד נובמבר 1879.
היסטוריה.
השם ורסאי מופיע לראשונה במסמכים משנת 1038. בסוף המאה ה-11 היו במקום כפר חקלאי קטן וכנסייה, ששכנו סביב טירה. מיקומו של הכפר על אם הדרך בין פריז לנורמנדי הביא לשגשוגו. בסוף המאה ה-14, עם תום מלחמת מאה השנים, ובעקבות המגפה השחורה, התגוררו בכפר רק כ-100 תושבים.
בשנת 1561 קיבל מארשל דה לומני, הלורד של ורסאי, רישיון להקים בעיר שוק מדי יום חמישי, וכן ארבעה ירידים בשנה. ירידים ושווקים אלה איפשרו את הפיתוח הכלכלי של העיר.
בשנת 1622 קנה מלך צרפת, לואי ה-13, יער בקרבת העיר, למטרות צייד. בשנת 1624 הורה לפיליבר לה רוי לבנות במקום "טירת צייד קטנה", עשויה לבנים. הטירה הורחבה בין השנים 1632–1634.
בשנת 1634 התגוררו בכפר כ-1,000 תושבים.
בשנת 1661 החל לואי ה-14 לבנות במקום את ארמון ורסאי. ב-22 במאי 1671 הכריז המלך כי כל אחד יכול לקבל בחינם אדמה לבניה בעיר, ובלבד שהוא עומד בשני תנאים:
בניית הארמון וחלוקת האדמות הביאו לגידול באוכלוסיית הכפר. בשנת 1715 התגוררו בוורסאי 30,000 תושבים, בשנת 1744 הגיע מספר התושבים ל-37,000, ובשנת 1789 ל-50,000; ורסאי הפכה לעיר הרביעית בגודלה בצרפת, ומהגדולות בערי אירופה.
ב-5 במאי 1789 נפגשו בעיר חברי שלושת המעמדות, וב-20 ביוני נשבעו חברי המעמד השלישי את שבועת מגרשי הטניס, אשר הובילה לביטול מועצת החקיקה הלאומית, ולביטול הפאודליזם בצרפת בליל 4 באוגוסט 1789. על כן ניתן לומר, שהמהפכה הצרפתית החלה למעשה בוורסאי.
ב-5 באוקטובר 1789 הגיע מפריז המון זועם לארמון, ולמחרת הכריח את משפחת המלוכה לעבור לפריז.
בעקבות אירועי המהפכה, הצטמצמה אוכלוסיית העיר מ-50,000 ל-28,000 נפש (בשנת 1824), ומרבית הרכוש ואוצרות הארמון נמכרו.
נפוליאון לן בארמון ורסאי לילה אחד, והארמון נשאר עזוב עד שהמלך לואי פיליפ הפך אותו למוזיאון ב-1837.
במהלך מלחמת פרוסיה צרפת בשנת 1870 נערכו קרבות לא הרחק מן העיר, והעיר נכבשה. ב-18 בינואר 1871 הכריז הצבא הגרמני בארמון ורסאי על הקמת האימפריה הגרמנית ועל הכתרתו של מלך פרוסיה, וילהלם הראשון, לקיסר גרמניה, באולם המראות.
בשל אירועי הקומונה הפריזאית עברה ממשלת צרפת לוורסאי עד שהמרד דוכא.
בשנת 1901 השתווה מספר התושבים של בעיר למספרם בשנת 1790. לפי סקר שנערך בשנת 1901 התגוררו בעיר 54,982 תושבים.
עם תום מלחמת העולם הראשונה נחתם בארמון הסכם ורסאי.
כיום מהווה העיר פרוור של פריז, אשר מרבית תושביו מתפרנסים מתיירות, או מיוממים לעבודתם בפריז.
אירועים חשובים שאירעו בוורסאי.
ב־18 בינואר 1871 הוקמה האימפריה הגרמנית בארמון ורסאי שנכבש על ידי פרוסיה.
ב־28 ביוני 1919 נחתם בארמון ורסאי חוזה ורסאי, לסיום מלחמת העולם הראשונה.
ב־17 ביוני 1939 בוצעה מחוץ לכלא סן פייר, ברחוב ז'ורז' קלמנסו (Georges Clémenceau), ההוצאה להורג הפומבית האחרונה בצרפת. הנידון למוות היה אז'ן ויידמן (Eugene Weidmann), רוצחם המורשע של שישה בני אדם. ההוצאה להורג בוצעה בגיליוטינה.
גאוגרפיה.
ורסאי ממוקמת 17 ק"מ דרומית מערבית לפריז, בגובה שבין 130 ל-140 מטרים מעל פני הים. העיר מוקפת על ידי גבעות מיוערות.
שטחה של העיר ורסאי הוא 26.18 קמ"ר, ונכון לשנת 1999 צפיפות האוכלוסין בעיר הייתה 3,275 נפשות לקמ"ר.