חוק ביטול העבדות לא התייחס במפורש לצפון אמריקה הבריטית. מטרתה הייתה דווקא לפרק את עבדות המטעים בקנה מידה גדול שהתקיימה במושבות הטרופיות של בריטניה, שם האוכלוסייה המשועבדת הייתה בדרך כלל גדולה מזו של המתיישבים הלבנים. אפריקאים משועבדים בצפון אמריקה הבריטית היו מבודדים יחסית ומספרם קטן בהרבה. כחוק אימפריאלי, חוק ביטול העבדות שחרר לחלוטין פחות מ-50 אפריקאים משועבדים בצפון אמריקה הבריטית. עם זאת, עבור רוב האנשים המשועבדים בצפון אמריקה הבריטית, החוק הביא רק לשחרור חלקי, שכן הוא שחרר רק ילדים מתחת לגיל שש, בעוד שאחרים היו אמורים להישמר על ידי בעליהם לשעבר למשך ארבע עד שש שנים נוספות כחניכים. ממשלת בריטניה העמידה 20,000,000 פאונד לרשות בעלי העבדים רשומים חוקית כדי לשלם עבור נזקים שנגרמו להם, אך אף חלק מהתקציב לא נשלח לבעלי עבדים בצפון אמריקה הבריטית. גם מי ששועבדו לא קיבלו שום פיצוי. החוק גם הפך את קנדה לטריטוריה חופשית לאפרו-אמריקאים משועבדים מארצות הברית. אלפי עבדים נמלטים ושחורים חופשיים הגיעו לאחר מכן לאדמת קנדה בין 1834 לתחילת שנות ה-60, במהלכן הסלים המאבק בין תומכי למתנגדי העבדות בארצות הברית לכדי מלחמת האזרחים האמריקאית.
לינה-פוט
דקוטה דולבי
דקוטה דולבי (באנגלית: Dakota Daulby; נולד ב-10 באוקטובר 1994) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי.
ביוגרפיה.
דולבי נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה. הוא מבלה את זמנו בין עיר הולדתו מייפל רידג' וונקובר. הוא למד שנתיים משחק בקורס של השחקן זוכה פרס ג'מיני פיל גריינג'ר וסיים בהצטיינות בספטמבר 2014. דולבי המשיך בלימודי המשחק ב-New Image College.
קריירה.
דולבי הופיע לראשונה בסרטים קצרים. בין היתר הופיע בסרטים הקצרים "Camp Goodtimes" ו-"It's Confidential".
בשנת 2011 שיחק דולבי בתפקיד ראשי בסרט הקצר עטור הפרסים "Why Does God Hate Me?", שכתב וביים ג'ואל אשטון מקארתי. הסרט הוצג בפסטיבל הקולנוע של ניו יורק ובפסטיבלי קולנוע אחרים ברחבי העולם. הופעת הבכורה של דולבי בקולנוע הייתה בסרט "The Woodcarver" לצד ג'ון רצ'נברגר.
בשנת 2014 שיחק בין היתר בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "השמיים נופלים", בסרט הקולנוע "Black Fly" עליו היה מועמד לפרס ליאו לשחקן בסרט קולנוע, ובסרט "Sitting on the Edge of Marlene". באותה שנה שיחק בסרט הקצר "Roar" עליו היה מועמד לפרס ליאו לשחקן בסרט קצר. באותה שנה כתב, הפיק וביים את הסרט הקצר "That Strawberry?".
בשנת 2015 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "איי זומבי". שנה לאחר מכן שיחק בסרט הטלוויזיה "Pretty Little Addict" מבית רשת הטלוויזיה לייפטיים.
בשנת 2016 שיחק בסרט הקולנוע "The Warriors Gate".
בשנים 2019–2021 שיחק בסדרות טלוויזיה רבות בהן "100", "קיץ שחור" ו-"Big Sky". בשנת 2021 שיחק בסרט הקולנוע "The Last Victim". באותה שנה לוהק לצד טום בליית' לגלם את ג'ק בקווית' בסדרת הטלוויזיה של רשת Epix "בילי הנער".
עטלף פרי מושקי גדול
ליגת העל של הרפבוליקה של קונגו
ליגת העל של הרפובליקה של קונגו נקראת גם צ'מפיונאט נשיונל MTN (באנגלית: Championnat National MTN) ומכונה גם ליג 1, היא ליגת הכדורגל הבכירה ברפבוליקה של קונגו, שהוקמה ב-1961. הליגה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של הרפובליקה של קונגו (המכונה "FECOFOOT" - "פקו-פוט") וכפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
הליגה מתחילה בדרך כלל באוגוסט–ספטמבר ומסתיימת במאי–יוני של העונה העוקבת. נכון לעונת 2019/2020, בליגה 16 קבוצות, כאשר הקבוצות המסיימות במקומות הראשון (האלופה) וה-2 (הסגנית) מעפילות לליגת האלופות האפריקאית, והקבוצות שמסיימות במקומות ה-3 וה-4 מעפילות לגביע הקונפדרציה האפריקאי. הקבוצות שמסיימות במקומות 14 ו-15 וה-16 יורדות לליגת המשנה הקונגולזית ("ליג 2").
קבוצת אטויה דה קונגו היא קבוצת הכדורגל המצליחה ביותר ברפובליקה של קונגו, עם 11 זכיות באליפות הליגה. שנייה בדירוג היא קבוצת הכדורגל דיאבלס נוייר עם 7 אליפויות, ושלישית היא קבוצת קארא ברזוויל עם 6 אליפויות הליגה, מקור שלושתיהן מעיר הבירה של הרפובליקה של קונגו, ברזוויל.
היסטוריה מוקדמת.
בשנת 1931, תחת האימפריה הקולוניאלית הצרפתית, המועדון "אטואל דה פוטו-פוטו" (מברזוויל) זכתה באליפות הראשונה אי פעם שאורגנה על ידי "Federation autonome indigène des sports athletiques" (מצרפתית: "הפדרציה האוטונומית הילידים של הספורט האתלטי"), בהשתתפות 27 מועדונים. יותר מאוחר מועדון זה השתנה ל"אטויה דה קונגו". מועדונים מוקדמים אחרים מהעיר הכי גדולה ברפובליקה ברזוויל כללו את CA Brazzaville (נוסדה ב-1910, הידועה גם בשם "Eléphants" ("הפילים"), ושם המועדון שונה ל-"CA Brazzaville 1926"), בנוסף מועדון צבאי בשם "גובי" (נוסד גם ב-1910), מועדון נפוליאון 1 (נוסד ב-1927), ראסינג קונגו, Coqs de AEF, נומאדס, יונייטד ואינדפנדנט (כולם הוקמו בשנות ה-30).
בשנת 1933, נוסדה ה-FAC (Fédération athlétique congolaise) ("פדרציית האתלטיקה הקונגולזית") בברזוויל על ידי ארגון "ג'נסקו" (Jenesco (Jeunesse sportive congolaise)) מתוך ארגון פוטו-פוטו והארגון ASM ("Asociation sportive Missionaire"). ב-1952 שינתה את הפדרציה את השם ל-Union Aéfienne de la Fédération sportive de France (UAFSF) – "איגוד פדרציית הספורט הצרפתית", והקימה את ליגת הכדורגל המקומית שנקראה d'AEF באוגוסט 1953, שהצטרפה ל-FFF.
בשנת 1939, אולימפיק דה בקונגו ו-ASM התאחדו וייסדו את דיאבלס נוייר (ששמם הנוכחי ניתן להם ב-23 ביוני 1950).
על פי דיווחים מוקדמים, קבוצת "רנסאנס דה פוטו-פוטו" זכתה בליגה המקומית של ברזוויל בין השנים 1945–1950.
בפואנט נואר, אורגנה ליגה ראשונה ב-1940 בהשתתפות קבוצות צבאיות שונות ו-ASP (l'Association sportive ponténégrine) וכן אטויה, רסינג קלוב, לונה ספורטיב וסטאד אפריקן (כולם מפוטו-פוטו) ואולימפיק ו-יוניון בראזה (שניהם מבקונגו); האלופות הראשונות היו קבוצת הצי הצרפתי (Marine), שזכתה בליגה ב-1940 וב-1945.
ב-1947, שלוש קבוצות מברזוויל (Saint Vincent A ו-B ו-Centre Emile Maudzou) התמזגו ל-EBR (Etudiants de la boule ronde), שנעלם עד מהרה והשתלבו במועדון הרנסאנס (הראשון של אטויה דו קונגו) כרנסאנס.
ב-1955 קבוצת הסו-ליג של ברזוויל, רנסאנס B ניצחה בתוצאה 2-1 את נבחרת A (ששינתה את שמה בינתיים לאטויה דה קונגו "Etoile du Congo") בסיבוב האחרון, ובכך שללה מהם את האליפות (בה זכתה ל-AS Gendarmerie); לאחר מכן, שתי הקבוצות התפצלו ורנסאנס B שונה בשם פשוט לרנסאנס, ושינו שוב את השם ב-1963 ל-CARA (Club Athlétique Renaissance Aiglon) - שנקראת כיום קארא ברזוויל.
בדוליסי, אטויה A ו-אטויה B נוסדו ב-1951, ושינו את השם ל-Espoir du Niari (אספויר דו ניארי) ו-Charlemagne (שארלמאן) ב-1953, בהתאמה. AC Leopards נוצרו בכנסייה הפרוטסטנטית המקומית ב-1954; הליגה האזורית הרשמית הראשונה בואלי דה נאירי שיחקה ב-1965.
ב-1953 אורגנה האליפות הראשונה של "מויין קונגו" בה זכתה דיאבלס נואר מברזוויל (מקור אחר טוען שזה קרה ב-1958).
המהדורה הראשונה של אליפות קונגו (ברזוויל) (כמדינה עצמאית) התקיימה ב-1961 בה התקיימה תחרות גמר בעלת 2 משחקים על ידי אלופי ברזוויל ופוינט-נואר. לאחר הפסקה של 5 שנים, הטורניר סוכם, בהשתתפות 3 מועדונים: אלופי האזור של ברזוויל, פוינט-נואר וניארי. הטורניר המשיך עם הפורמט הזה עד 1978.
בין השנים 1979–1992, שוחקה ליגה ארצית עם 10 עד 14 קבוצות, עם משחקים בברזוויל (ב"אצטדיון המהפכה", שנקרא כיום Stade Massamba-Débat), סטאד דוליסי פאנט כיום סטאד דניס סאסו נגוסו, Nkayi (Stade Suco).) ו-Pointe-Noire (האצטדיון המוניציפלי).
עקב אי היציבות הפוליטית ב-1993 וקשיים עם ה-CFCO (Chemin de Fer Congo Océan), ה-FECOFOOT חזר לפלייאוף לאומי לאחר הטורנירים האזוריים, עם כניסות נוספות לליגות החזקות יותר (במיוחד אלו של ברזוויל ופוינט-נואר).
התעללות פולחנית שטניסטית
אוטם מסילה
Apester
חוקת צרפת 1875
חוקת צרפת של 1875 או בשמה המוכר יותר החוקים בדבר החוקה של 1875 (בצרפתית: Lois constitutionnelles de 1875), הם סדרת חוקים שנחקקו בידי האספה הלאומית של צרפת בתקופת הרפובליקה השלישית ולמעשה היוו את בסיס החוקה הצרפתית של המשטר הרפובליקאי. החוקה עברה מספר תיקונים עד אשר משטר וישי למעשה נטרל את עיקרה. לאחר מלחמת העולם השנייה נכתבו חוקות רפובליקניות חדשות, אשר עיקרי סדרי השלטון שלהן בוססו על חוקת 1875.
החוקה הסדירה את הרכב הרשות המחוקקת עם בית מחוקקים בן שני בתים (עם סנאט שנבחר בעקיפין על בסיס מחאה שמרנית כמשקל נגד ללשכת בית הנבחרים, האספה הלאומית, הנבחרת בידי הציבור); מועצת שרים האחראית לאספה; ונשיא בעל סמכויות הדומות לאלו של מונרך חוקתי. חוקים אלו הותירו היבטים רבים של המבנה הממשלתי הצרפתי ללא שינוי.
בעיקרם, החוקים מבססים את מבנה המשטר הרפובליקאי בצרפת העומד עד היום בימי הרפובליקה החמישית. החוקים, המהווים למעשה חוקי יסוד, נחקקו באורח הדרגתי, לפי הסדר הבא:
שלושת החוקים הללו שונו מעט בהמשך. זו הפעם הראשונה והאחרונה שמשטר רפובליקאי בצרפת אינו מאורגן על ידי חוקה אמיתית (מוצהרת ומוחלטת בהרכבה), אף על פי שעם הזמן נקלט הכינוי, לשם הפשט, "החוקה של 1875".