שני ספריו של אידר עוסקים ביוצרים מן השירה הישראלית המוקדמת ומגלים ביצירתם פנים חדשות שיש להן השלכות רעיוניות. בספרו "אלתרמן - בודלר, פריס - תל אביב", הבליט אידר את היסוד הארצישראלי והציוני בספרו של נתן אלתרמן "כוכבים בחוץ". שירתו האורבנית של אלתרמן בספר זה, שנכתבה על רקע בניין תל אביב וההתיישבות הציונית בארץ, מבוארת תוך השוואה ניגודית לשירתו האורבנית הדקדנטית של המשורר הצרפתי שארל בודלר, "המשורר האורבני הראשון". בספר השני, "אחרון משוררי האלוהים", עיבד אידר את עבודת הדוקטורט שלו. בעבודה זו הוא עוסק במשורר הדתי יוסף צבי רימון שפעל במחצית הראשונה של המאה ה-20. במבוא לספר עומד אידר על המתח בין רימון, הדתי שהעמיד את אלוהים במרכז יצירתו, לבין החברה שסבבה אותו, אנשי העלייה השנייה. מוטיבים אלה - "רצח האלוהים" בתרבות ההגמונית של תנועת העבודה ושל הדרת המאמינים באלוהים מן הזרם המרכזי של היצירה העברית ויתר מוקדי ההשפעה בחברה הישראלית - רווחים בכתיבתו הפובליציסטית של אידר עצמו. גילוייו החדשים המרכזיים של הספר נוגעים לתפיסתו הסמויה של רימון את עצמו כגילום של משיח בן יוסף. אידר מצביע על רמזים לכך המצויים הן בשירים של רימון, מהם שירים גנוזים, הן במשמעות שיצק רימון לקורות חייו ולפציעתו בידי ערבים.
אידר הועסק על ידי השר לעניינים אסטרטגיים משה (בוגי) יעלון כפרילנסר המסייע בכתיבת נאומים והרצאות וכיועץ לענייני נוצרים אוונגליסטים..
כפובליציסט ב"ישראל היום" הוא נוהג להעביר ביקורת נוקבת על הטיות פוליטיות באמצעי תקשורת בישראל בכלל ובידיעות אחרונות בפרט בכנס אילת לעיתונות שנערך ב-2012, התבטא, כי עיתון הארץ הוא "עיתון בבעלות משפחה שתמכה במשטר הנאצי", כשהוא רומז לכך שקבוצת דומונט, המחזיקה ברבע מהבעלות על העיתון, שיתפה פעולה עם הנאצים. האמירה עוררה תגובות קשות ואידר התנצל..
החל מ-2014, כיהן כחבר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות, ובאותה שנה זכה בפרס ביקורת התקשורת של האגודה לזכות הציבור לדעת..
בשנת - 2017 מונה לעורך מדור הדעות של העיתון "ישראל היום"..
בספטמבר 2018 החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו, בפועלו כשר החוץ, למנות את אידר לתפקיד שגריר ישראל באיטליה. אידר נכנס לתפקיד בחודש ספטמבר 2019..
אידר אב לילדים. כאשר הוא בישראל, הוא מתגורר ברחובות.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
על כתביו:
פרדריק טראבס
פרדריק טראווס
אנטי-דויטשה
אנטי-דויטשה (בגרמנית: Antideutsche, "אנטי-גרמנים") היא תנועה פוליטית בגרמניה, שמקורה בשמאל הרדיקלי.
התנועה החלה להתגבש במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 בעקבות מחלוקות אידאולוגיות בתוך השמאל הרדיקלי בשאלת היחס לישראל ולארצות הברית. האנטי-דויטשה מתנגדים לגילוי מסוים של לאומיות גרמנית, שהתגבר בעיקר לאחר איחוד מחדש של גרמניה ב-1990. בניגוד לרוב רובו של השמאל הרדיקלי מביעים האנטי-דויטשה תמיכה במדיניותן של ממשלות ישראל, ארצות הברית ובריטניה, ומתנגדים לאנטי-ציונות, אנטי אמריקניזם, ולצורות מסוימות של אנטי-קפיטליזם ואנטי-אימפריאליזם. הם טוענים שההתנגדות למדינות הללו, והתמיכה באידאולוגיות הללו מצד רובו של השמאל הרדיקלי בגרמניה נובעת מעמדות אנטישמיות ואנטי-דמוקרטיות.
מרדכי יבורובסקי
מרדכי ליפסאן
סונגנם
דלי
דלי הוא כלי קיבול (דמוי קערה) בצורת גליל אנכי, שחלקו העליון פתוח וחלקו התחתון סגור ושטוח.
כיום, היקף בסיסו התחתון של הדלי המודרני קטן במעט מבסיסו העליון ולרוב מחוברת לדלי ידית אחיזה אשר מקלה על נשיאתו.
הדלי היה בשימוש עוד בתקופת העת העתיקה, ושימש בעיקר כאמצעי להעברת מים מנהרות, נחלים ובארות מים, לאזור ההתיישבות. בעבר, על מנת לייעל את תהליך העברת המים לאזור ההתיישבות על ידי נשיאת דלי אחד, בנו אסל - מוט ארוך, כאשר בכל אחד מקצהו מחובר דלי, כך שהאדם המשתמש באסל מסוגל להחזיק שני דליים בו זמנית. את מרכז מוט האסל, משעין האדם על עורפו, כאשר מרכז הכובד נמצא באמצע, וכך נוצר איזון המאפשר ללכת בנוחיות.
מלבד מים, נעשה בעבר שימוש בדלי גם לשם העברת חול, סלעים ודגים.
סוגים.
הדליים מתחלקים לשני סוגים עיקריים:
יחידת משקל.
לפני שהומצאה השיטה המטרית, שהיא כיום התקן המחייב במדע ומערכת יחידות המידה המקובלת ברוב העולם, היו לכל מקום מידות ומשקלות משלו.
על פי השיטה הרוסית היה ה"דלי" אחד מאמות המידה לנפח של חומר נוזל. דלי 1 = 12.3 ליטר של ימינו.
קבוע אבוליוסקופ
קבוע אבוליוסקופ, Kb הוא קבוע פיזיקלי המקשר בתרמודינמיקה בין המולליות לנקודת הרתיחה לפי הנוסחה: formula_1.
בתהליך אבוליוסקופיה, על ידי קבוע ידוע ניתן לחשב את המסה המולרית.
ג'ין פונדה
אדוארד הנסיך השחור
כדורגל בוויילס
הכדורגל בוויילס מנוהל על ידי התאחדות הכדורגל של ויילס (FAW), שהוקמה בשנת 1876. ההתאחדות מנהלת את הנבחרת הלאומית של ויילס ואת מבנה ליגות הכדורגל בוויילס. הכדורגל נחשב לספורט השני בגודלו בוויילס אחרי הרוגבי.
קבוצות ותחרויות.
כיום מספר קטן של קבוצות ולשיות משחקות בליגות האנגליות, מביניהם קארדיף סיטי וסוונסי סיטי משחקות בצ'מפיונשיפ. קבוצות אחרות שמשחקות בליגות האנגליות הן וורקסהאם, ניוספורט קאונטי, מרת'ייר טיידפיל וקולוויין ביי. שש קבוצות אלה משחקות כולן בפירמידת ליגת הכדורגל האנגלית מאז הקמתן ודחו הצעה לעבור לליגה של ויילס כאשר זו נוסדה בשנת 1992 - אף על פי שקבוצות בנגור סיטי, בארי טאון, קארנרפון טאון, ניוטאון ורהייל הסכימו לעבור לפירמידת הליגה הוולשית.
מאז 1996, התאחדות הכדורגל של ויילס מרשה רק לקבוצות מהליגה הוולשית לקחת חלק בגביע הוולשי.
יוקרה.
מערכת הליגות הוולשיות מדורגת על ידי אופ"א במקום ה-47 (מבין 52 החברות הנוכחיות), לצד חברתה לממלכה המאוחדת צפון אירלנד, וקרוב למדינות כאזרבייג'ן ומלטה. לפיכך, קבוצות המסיימות במקומות הגבוהים בליגת העל הוולשית מוכרחות להתחיל משלבים מוקדמים מאוד בתחרויות של אופ"א, כדוגמת גביע אופ"א.
המשחק פופולרי בכל רחבי ויילס, במיוחד בצפון ובקריות או בערים עם מועדונים המשחקים בליגות האנגליות או בליגת העל הוולשית. המשחק פופולרי ביותר במעמד העובדים בוויילס.
Lady Be Good
Lady Be Good היה שמו של מפציץ כבד מסוג קונסולידייטד B-24 ליברייטור של חיל האוויר של ארצות הברית שהתרסק בימת החול כאלאנשיו במדבר לוב בנסיבות לא ברורות, לאחר שחזר מגיחת הפצצה על נאפולי שבאיטליה במלחמת העולם השנייה. המפציץ שהתרסק לאחר שאזל לו הדלק, נמצא במרחק מאות קילומטרים משדה התעופה הצבאי בנינה בו היה אמור לנחות, וכל צוותו נעלם.
מהלך המשימה.
ב-4 באפריל 1943 יצאו 25 מפציצים מלהק הפצצה 376 של בעלות הברית משדה התעופה הצבאי בנינה שבלוב להפציץ מטרות בנאפולי. ביניהם היה גם המפציץ Lady Be Good (מספר סידורי 41-24301) שהשתייך לטייסת הפצצה 514. לאחר תום המשימה, לא הגיע המפציץ חזרה ליעדו ולאחר מספר ניסיונות חיפוש שעלו בתוהו, הוכרזו תשעת אנשי הצוות כנעדרים וההנחה הייתה שהם התרסקו לתוך הים התיכון.
לצוות המפציץ הייתה זו משימת הקרב הראשונה. הם הגיעו ללוב ב-18 במרץ 1943, שבוע לפני המפציץ שהגיע לשדה חדש לחלוטין. הטייס היה סגן ויליאם האטון וטייס המשנה רוברט טונר. יחד איתם היו עוד 7 אנשי צוות בתפקידים שונים. הם המריאו למשימתם מבנינה בשעה 15:00 ומטוסם היה בין האחרונים להמריא. רוחות חזקות וראות גרועה וייתכן גם שחוסר ניסיונם, מנע מהם להצטרף לקבוצת ההפצצה הראשית, והם המשיכו לבצע את המשימה בגפם.
בדיווחים ביומן הנווט נרשם כי בשעה 20:52 הם פנו בכיוון 140° מה שמלמד שכנראה הם זנחו את משימת ההפצצה והחלו לחזור לכיוון הבסיס. בשעה 22:00 הטיל הצוות את הפצצות לים התיכון כדי להקל על משקל המטוס ולחסוך בדלק. בחצות הלילה התקשר הטייס לבסיסו ודיווח כי מכשיר הניווט שלו אינו פועל ושאל מה מיקום הבסיס. נמסר לו כיוון, אך לא ברור אם תקשורת הרדיו אכן הגיעה למטוס. המטוס חלף מעל הבסיס, לא הבחין בזיקוק סימון שנורה על מנת להסב את תשומת לבו והמשיך למעמקי יבשת אפריקה עוד שעתיים טיסה. משאזל הדלק, החליט הצוות לצנוח מהמטוס אל המדבר. המטוס עצמו המשיך לטוס ללא צוות לכיוון דרום, עד שאזל הדלק והוא התרסק.
מציאת הגופות.
ב-27 בפברואר 1959 גילתה משלחת חיפושי נפט בריטית את שברי המטוס. המטוס היה כמעט שלם ונמצאו הוכחות כי מנוע אחד אפילו פעל בעת ההתרסקות, מה שמלמד שהמטוס איבד גובה באיטיות ובעצם גלש גלישת גחון על אדמת החול המדברית עד שנעצר. צוות חקירה ראשון הגיע למקום ב-26 במאי 1959 ומצא את המטוס במצב מצוין, 16 שנה לאחר ההתרסקות. המקלעים היו בכושר ירי ומכשיר הקשר פעל כשורה. אפילו ספל תה נמצא ראוי לשתייה. בכל האזור סביב המטוס לא נמצאו גופות או שלדי גופות וגם לא שרידי מצנחים. רישומים ביומן הנווט נפסקו כבר באזור נאפולי.
משלחת חיפוש של צבא ארצות הברית נשלחה כדי למצוא את הנעדרים. המשלחת הגיעה למסקנה כי הצוות צנח מן המטוס טרם התרסקותו והחל לצעוד לכיוון צפון. הם הניחו שהגופות קבורות מתחת לדיונות החול.