ב-1978 הופיעה יורק ב"תיאטרון ניו אנד" שבלונדון בהצגה "The Singular Life of Albert Nobbs" שביים הבמאי הצרפתי סימון בנמוסה. בשנה הבאה שיחקה בפריז כשהיא דוברת צרפתית במחזה Appearances על פי הנרי ג'יימס הבמאי היה שוב בנמוסה.
ב-1980 השתתפה במחזה "For No Good Reason" עיבוד לסיפור קצר מאת הסופר ג'ורג' מור יחד עם השחקנית סוזאן המפשייר. ב-2007 שיחקה ב"כנפי היונה" על פי ספרו של הנרי ג'יימס במסגרת מסע הופעות בבריטניה, ובהצגת היחיד שלה "The Loves of Shakespeare's Women" שזכה להכרה בינלאומית. עוד ב-2007 כיכבה בתפקיד אורח במחזה אודיו של דוקטור הו "Valhalla".
ב-2009 הופיעה לצידו של ג'וס ואנטיילר בעונת טנסי ויליאמס בתיאטרון ניו אנד וזכתה לשבחים מהמבקרים.
הופעתה האחרונה בתיאטרון הייתה באוגוסט 2010 במחזה "קוורטט" מאת המחזאי רונלד הארווד באוקספורד פלייהאוס.
עבודות נוספות.
בשנות השבעים כתבה יורק שני ספרי פנטזיה לילדים, "In Search of Unicorns" שיצא ב-1973 ואת "Lark's Castle" מ-1976. שני הספרים נערכו ויצאו לאור מחדש בשנות השמונים.
יורק השתתפה בתוכנית רדיו דוקומנטרית "I Had The Misery Thursday" בערוץ 4 של ה-BBC, מחווה לשחקן מונטגומרי קליפט. התוכנית שודרה ב-1986 במלאת 20 שנה למותו של קליפט. יורק כיכבה לצידו בשנת 1962 בסרט "חיי פרויד" של ג'ון יוסטון.
חיים אישיים.
יורק התחתנה עם מייקל ולס ב-1960. לבני הזוג נולדו שני ילדים, הבת סשה נולדה במאי 1972, והבן אורלנדו נולד ביוני 1973. הם התגרשו ב-1976. בעיבוד הטלוויזיוני של מזמור חג המולד בו גילמה יורק את דמותה של גברת קרצ'יט, שני ילדיה שחקו לצידה, כילדי משפחת קרצ'יט. ב-2007 נולד הנכד הראשון שלה.
יורק השתייכה לצד השמאלי של המפה הפוליטית ותמכה בפומבי בשחרורו של מרגל האטום הישראלי מרדכי ואנונו. ב-2007 בהופעה בתיאטרון הקאמרי בתל אביב, הקדישה את הופעתה לוואנונו ועוררה בכך מחאה בקרב הקהל הישראלי.
יורק אובחנה כחולה בסרטן בסוף שנת 2010, אך סירבה לטיפול בכימותרפיה, ובחרה להופיע במחזה "קוורטט" של רונלד הארווד. היא מתה בבית חולים בלונדון ממיאלומה נפוצה ב-15 בינואר 2011, שישה ימים לאחר יום הולדתה ה-72.
תיבה (כלי)
לורנס קלמן
לורנס קלמן (באנגלית: Lawrence Kelemen) הוא רב אורתודוקסי ומרצה בינלאומי.
כתב מגוון ספרים וביניהם, "Permission to Believe" ("רשות להאמין", בהוצאת "תרגום", ירושלים, 1990), "Permission to Receive" ("רשות לקבל", בהוצאת "תרגום", ירושלים, 1994) ו-"To Kindle A Soul" ("להאיר נשמה" בהוצאת "תרגום" ירושלים, ובהוצאת "ליויתן", 2001). קלמן גם תרגם את הטקסט הקלאסי של תאוריית הפדגוגיה "לנטוע ולבנות" (בהוצאת "Feldheim" / "פלדהיים", 1999).
פירושו בעניין טיעון העד, הדן בהשלכות התאולוגיות של מעמד הר סיני, נחשב לחדשני.
דוד שפס
דוד שפס (נולד בכ"ז בתשרי תש"ז; 22 באוקטובר 1946) הוא קלסיקאי ורב ישראלי.
קורות חייו.
דוד שפס נולד בברוקלין, ניו יורק, אביו היה עורך-דין ואמו מעצבת פנים. למד ב-Swarthmore College בפנסילבניה, שם למד לימודים קלאסיים מן הפרופסורים מרטין אוסטוולד והלן נורת, נבחר לאגודת פי בטא קאפה, וסיים ב.א. ביוונית בהצטיינות יתרה ב-1967. בסוורתמור פגש את אשתו, מלכה קרמר (כיום פרופ' מלכה שפס מן המחלקה למתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן), והם נישאו ב-1968. קיבל תואר שני (1970) ושלישי (1972) בפילולוגיה קלאסית מאוניברסיטת הרווארד. עבודת הדוקטור, שעסקה בזכויות כלכליות של נשים ביוון, נכתבה בהדרכתו של פרופסור גלן באורסוק.
שפס עלה לישראל ב-1972 כשהתמנה למרצה באוניברסיטת תל אביב. בשנת תשל"ט (1978) עבר לאוניברסיטת בר-אילן, שם נעשה מרצה בכיר בשנת תש"ם (1980) ופרופסור חבר בשנת תשס"א (2001) ועמד מספר פעמים בראש המחלקה ללימודים קלאסיים. שהה כעמית מחקר במרכז ללימודים הלניים בוושינגטון די. סי. בקיץ 1994 שימש כחבר מערכת כתב העת Scripta Classica Israelica בשנים 2000–2007.
שפס הוסמך לרבנות ב-1976, שירת בצבא כרב והשתחרר ממילואים בדרגת סרן.
היה הנציג הישראלי של ועידת אקדמאיים להגנה על בתי קברות יהודיים (Conference of Academicians for the Preservation of Jewish Cemeteries), ומלמד שיעור קבוע בבית כנסת ישראל הצעיר של פתח תקווה.
שפס כתב ספר ללימוד יוונית עתיקה ב-2 כרכים בשם "יופיותו של יפת" ב-1989; הספר מתעדכן מדי שנה. קיימים כמה ספרי לימוד חשובים בעברית, אבל הספר הזה הוא היחיד מבינם הכולל הסבר מקיף של הדקדוק היווני.
מחקריו.
זכויות כלכליות של נשים ביוון העתיקה.
ספרו הראשון, שהתבסס על עבודת הדוקטור, ושהפך להיות הספר הבסיסי על הנושא, נכתב בעקבות שאלתו של הקלסיקאי האוקספורדי ג'פרי דה סנט קרוא: "מה בדיוק היו זכויות הרכוש שמהן יכלה אישה אתונאית ליהנות?" תשובתו של שפס הייתה שעל פי החוק לא יכלה אישה אתונאית להיות בעלת רכוש כלל, מכיוון שבעל הבית (kyrios, קוריוס) היה בעל הרכוש, ובעל הבית מעצם הגדרתו היה גבר. אולם, מערכת חוקים פטרנליסטית וציפיות חברתיות נתנו בידן, אולי שלא במתכוון, כח מעשי לא מבוטל. למשל, הנדוניה ניתנת על ידי אבי האישה לבעל, כך שהאישה אינה נוגעת בה; אבל אם היא עוזבת את בעלה עליו להחזיר את הנדוניה. אם ניתנה לבעל נדוניה גדולה, אז הוא צריך להיזהר בכסף פן יצטרך להחזיר; וכדי שלא יבוא לידי כך, צריך להתנהג יפה לאשתו פן תעזוב אותו. גם בלי שהיא תאיים בעזיבה, החברה עצמה ציפתה מאיש שקיבל נדוניה גדולה שהוא יתנהג כלפי אשתו בהתאם. בדומה במקרה שאדם מת בלי בנים והשאיר בת, לא היא ירשה, אלא קרוב בשר של אביה; אבל היורש היה צריך לשאת אותה לאשה, והרכוש עבר לבניה מיד כששלמו להם שנתיים אחרי גיל הבגרות; ובינתיים חוקים חמורים הגנו עליה מפני התעללות. במקומות אחרים ביוון המצב החוקי נתנה יותר עצמאות לאשה.
המצאת המטבע והמונטיזציה של יוון העתיקה.
טענתו המרכזית של הספר היא שהמצאת המטבע אינה חידוש טכנולוגי, אלא חידוש רעיוני. מן האפוס הקדמון עולה שביוון עד שלא הומצא המטבע, למטרות שבשבילנו הן השימושים השונים של הכסף נועדו, כרגיל במצב של "כסף פרימיטיבי", חפצים שונים. אמצעי תשלום אחיד לא היה קיים, והסחר המקומי היה סחר חליפין. כמדד ערך שימש השור, ודיברו על "שריון תשע-שורי" או "שפחה עשרים-שורית". לשמירת ערך שימשו, בעיקר, חצובות ויורות של ברונזה. לתשלומים טקסיים כגון נדוניה או כופר הנותן היה בוחר חפצים המתאימים למצב. עם המצאת המטבע, כל השימושים האלה מתאחדים, ובפעם הראשונה בהיסטוריה, המושג "כסף" כולל את כל השימושים האמורים, וכל החפצים שבעולם נחשבים כשוויי כסף ונתונים להמרה בכסף, רעיון הנשאר עד ימינו.
התפיסה החדשה נכנסה בהדרגה לתחומים השונים של החיים: במסחר היא אומצה מיד; על הפוליטיקה ועל המלחמה היא השתלטה רק כעבור בין מאה למאתיים שנה; בחקלאות העתיקה היא לעולם לא תפסה מקום דומיננטי.
הספר זכה בפרס ע"ש אריה קינדלר (פרס כספי לספר הנומיסמטי הטוב ביותר שנכתב על ידי ישראלי), תש"ע.
מדריך למחקר קלאסי.
בהתרסה נגד התמקצעות היתר הגוברת בתחום, שפס כתב מדריך לתלמידי מחקר האמור להקנות להם כלים בסיסיים להתמודדות בכל התחומים הכלולים בלימודים הקלאסיים והשימושיים להם: היסטוריה, ארכאולוגיה, פפירולוגיה, נומיסמטיקה, ביקורת ספרות, ביבליוגרפיה ועוד. הספר, שאין לו אח ורע בדור הנוכחי, אומץ מיד בתוכניות רבות, והפך לאחד הספרים הבסיסיים בהוראת תלמידי מחקר.
אודות מאמריו.
האישה שמוזכרת הכי פחות.
שפס הוכיח שבבתי משפט באתונה לא היה מנומס להזכיר את השם של אישה. אישה תמיד הוזכרה כאשתו של פלוני, אמו של פלוני, בתו של פלוני. שמה של האישה לא ----- אחר. בעקבותיו פרופ' אלן סומרסטיין הוכיח מתוך הקומדיה האטית שהתופעה הזאת הגיעה לכל רובדי חיי היום יום.
המצאת המטבע בלוד, הודו וסין.
במאמר שפס עומד על כך שהמטבע הומצא בשלושת המקומות המדוברים בעוד שמקומות אחרים, לא פחות מפותחים מבחינה כלכלית, לא המציאו מטבעות ואפילו לא מהרו להשתמש בהם אחרי שהומצאו. הוא מסביר את המיוחד במקומות האלה בכך ששלושת המקומות הללו עברו תקופה של מלחמות ארוכות ומתנודדות בין מדינות שהתחרו ביניהן על הגמוניה. במצב הזה מתכות יקרות (כסף בלוד ובהודו, ארד בסין) עברו, מן הסתם בדרכים אלימות, מאליטות שנהנו עד אז במונופול על המתכות האלה לידי חיילים שהעדיפו להשתמש בהם בכמויות קטנטנות לצרכים בסיסיים. המצאת המטבע נתנה אפשרות לשימוש במטבעות האלה גם לתשלום לחיילים וגם להתפתחות שווקים קמעונאיים, המתחילים להופיע בעדות הארכאולוגית יחד עם המטבעות.
הנשים ביוון בתקופת המלחמה.
שפס הוכיח שעל אף העובדה שנשים לא השתתפו השתתפות פעילה במוסדות הפוליטיות של המדינה היוונית, בזמן המלחמה, הן תמכו מאוד במאמץ המלחמתי, לפעמים עוד יותר מן הגברים.
מיזם טכנולוגי.