היישובים השונים הציגו את נס הקוממיות בדרכים שונות. בבארות יצחק מוצב נס הקוממיות ליד הדגל בטקס יום העצמאות. יישובי מצודות אוסישקין הציבו את נסי הקוממיות שלהם על במת הטקס בחגיגות עשרים שנה להתיישבותן. בדגניה א' מתקיים בכל שנה טקס ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בו מעבירים ותיקי הקיבוץ את נס הקוממיות לצעירים לפני גיוס. בדגניה א' ובביריה מוצג נס הקוממיות במוזיאון המקומי ובצפת נלקח הנס לתהלוכה ברחובות ביום הזיכרון.
אהרן קצ'לסקי
אפרים קצ'לסקי
ברנארד לואיס
ניקולאי רומיאנצב
ניקולאי רומיאנצב (ברוסית: Николай Петрович Румянцев; 14 באפריל 1754 - 15 בינואר 1826) היה רוזן, שר החוץ וראש הממשלה של האימפריה הרוסית. בנו של פיוטר רומיאנצב.
ביוגרפיה.
רומיאנצב החל את שרותו הצבאי בשנת 1762, השתחרר מהצבא בשנת 1773 והחל לשרת בחצר של יקטרינה הגדולה. בשנת 1774 נסע לאירופה ועם חזרתו בשנת 1779 החל לשרת במשרד החוץ. בשנים 1781–1795 היה נציג האימפריה הרוסית באימפריה הרומית הקדושה. בתקופת פאבל הראשון הורחק מהשרות וחזר רק עם העברת השלטון לאלכסנדר הראשון. בשנת 1802 מונה לתפקיד שר המסחר. טיפל במספר נושאים כלכליים חשובים. בין השאר יזם את הפיכת החברה הצפון-מזרחית לחברה הרוסית-אמריקאית.
רומיאנצב תמך ביחסים טובים עם צרפת. בשנת 1808, עם ההתקרבות בין רוסיה לצרפת, מונה לשר החוץ. בשנת 1808 קודם לסגן יושב ראש המועצה המדינית. בשנים 1810–1812 היה ראש הממשלה ויושב ראש המועצה המדינית. עם פלישת הצרפתים לרוסיה, קיבל שיתוק ואיבד את השמיעה. לאחר החלטת מיכאיל קוטוזוב לסגת ממוסקבה המליץ לאלכסנדר הראשון לפטר את קוטוזוב ולהסכים לשלום עם צרפת בכל תנאי. במהלך המלחמה איבד את כל השפעתו על הקיסר ונשלח לגמלאות.
במהלך השרות במשרד החוץ אסף אוסף גדול ביותר של מסמכים היסטוריים, מטבעות, מפות וכו'. אוסף זה היה בסיס למוזיאון רומיאנצב במוסקבה שבהמשך הפך לספרייה הממלכתית של רוסיה. כמו כן, יזם מספר מסעות רוסיים, כולל מסעות סביב העולם.
הפאקס לגומנון
1940 בקולנוע
פרסים.
פרס אוסקר
הרצל בן ארי
הרצל בן-ארי הוא מנהל החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי. לשעבר ראש מועצת קרני שומרון וחבר בהנהלת מועצת יש"ע.
ביוגרפיה.
הרצל בן-ארי נולד בכפר שלם שבתל אביב לאב יוצא אפגניסטן ולאם ילידת איראן. בשנת 1979 עבר להתגורר בקרני שומרון. בן-ארי כיהן משנת 1992 כראש המועצה הדתית של קרני שומרון. הוא הקים סניף זק"א בקרני שומרון וקרן גמ"ח בשם "אחיעזר-אחיסמך".
לאחר שיהודה ליברמן, אחיו של בנצי ליברמן, הודיע על פרישתו מתפקיד ראש המועצה, התמודד על תפקיד ראש המועצה מול אסי לוי, סגן ראש המועצה אז מטעם הליכוד, וגבר עליו. בבחירות בשנת 2008 התמודד שוב, הפעם בראשות רשימת "בה" ("בונים את המחר") ונבחר לכהונה נוספת. בתקופת כהונתו, המועצה זכתה בפרסים על רמת החינוך, איכות הסביבה והניהול הכספי. ב-2013 התמודד בשלישית, אך הפסיד ליגאל להב שזכה ב-55.5%.
בן-ארי התנגד לבניית גדר ההפרדה מסביב ליישובים ולגוש עציון. הוא התנגד להקפאת הבנייה ביישובים בתקופתו של בנימין נתניהו.
בן-ארי הוא בעל תואר במנהל עסקים וסיים קורס לניהול בכיר לדירקטורים. הוא חבר האספה הכללית של מפעל הפיס ויו"ר המועצה הדתית של קרני שומרון, הוא נבחר לראש המועצה הדתית המצטיין בישראל.
התמנה למנהל החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי ועבר להתגורר בשכונת רחביה בירושלים.
חיים אישיים.
נשוי ללאה ואב לשישה, בהם המוזיקאי חנן בן ארי. הרצל בן ארי הוא אחיו של חבר הכנסת לשעבר מיכאל בן-ארי.
מרינה הרצליה
מרינה הרצליה היא מרינה השוכנת לחופה של העיר הרצליה, מדרום למלון דן אכדיה, ובעורפו של תל מיכל.
מבנה ומתקנים.
המרינה משתרעת על-פני שטח של כ-500 דונם. על מחצית מהשטח שוכנים המעגן והמספנה, מבני ההנהלה הכוללים, בין היתר, את מנהלת המרינה, משטרת הגבולות והמכס, מבנים לחינוך ימי, תחנת דלק ובתי מלאכה. המחצית השנייה כוללת שטחים ציבוריים פתוחים, שטחי נופש ותיירות ושטחי מסחר.
במעגן המחולק לשלושה אזורים, 680 מקומות עגינה לכלי שיט שאורכם המרבי הוא עד 35 מטרים, והמזחים מצוידים בחשמל, מים וטלפון. כעניין שבשגרה עוגנים במרינה כ-580 כלי שיט. המספנה משתרעת על פני שטח של שמונה דונם בדרומה של המרינה, והיא החלה לפעול בחודש ינואר 2000. במקום מתבצעים תיקונים ותחזוקה לכל סוגי כלי השייט, והסירות מועלות אל הרציף בעזרת מנוף המסוגל להרים משקל עד 50 טון או בעזרת טרקטור הגורר אותן במעלה שיפוע. ניתן לאחסן במספנה עד 75 כלי שיט. פתחה של המרינה פונה לכיוון צפון, כדי שלא ייסתם על ידי חול הנישא על ידי זרמי הים מכיוון דרום, ומשני צדדיו ניצבים שני מגדלורים.
שטח המרינה פתוח לגישת הקהל הרחב, ובכלל זה שובר הגלים שאורכו יותר מקילומטר, והמתפקד גם כמעין טיילת. במתחם המרינה מערך גדול של דירות נופש, מסעדות, ובתי קפה, וצמוד אליה קניון ארנה הרצליה ובו חנויות ומסעדות. מספר חברות מקיימות במרינה פעילות ימית ופעילויות ספורט ובידור. הפרויקט כולל בית מלון מרשת "ריץ קרלטון" עם כ-200 חדרים ודירות נופש, שהושק בשנת 2013.
במרץ 2015 נפתח מלון "הרודס הרצליה" בקצה חצי האי שבמרינה.
היסטוריה.
את הקמת המרינה יזמו משרד התחבורה ועיריית הרצליה בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 כחלק מתוכנית ארצית להגדלת מספר מקומות העגינה בישראל לסירות קטנות יאכטות וסירות מפרש פרטיות. עם היבחרו של אלי לנדאו לראשות העירייה בשנת 1983 היה לתמוך נלהב של הפרויקט ועסק בקידומו. באוגוסט 1985 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה תוכנית שיזם לנדאו להקים במקום מוקד תיירותי ואתר נופש ובילוי ציבורי. על פי התוכנית, המרינה נועדה להיבנות
במימון גורמים פרטיים בתמורה לזכויות בנייה שתינתנה להם במתחם. לצורך כך שונה ייעודה של הקרקע במתחם ל"אזור תיירות ונופש", בה מותרת בנייה למלונות אך אוסרת בנייה למגורים. בפברואר 1988 פרסם מינהל מקרקעי ישראל מכרז להקמת המרינה. על פי תנאי המרכז היזם ייבש שטח של 133 דונם, עליו ניתן להקים מלונות ומרכז תיירות, ובתמורה יממן תחילה הקמת מרינה עם 800 מקומות עגינה. בזיכיון להקמת המרינה זכתה קבוצה בה היו שותפים, חברת ישרס (20%), המיליארדר הדרום-אפריקאי נתן קירש (30%) וקבוצה בראשות איש העסקים מוטי זיסר (50%) באמצעות חברת הבנייה "מרכזי שליטה בע"מ". לצורך הקמת הפרויקט הוקמה חברה בשם "מרינה הרצליה בע"מ", שוקי פורר (ששימש אחר כך כראש עיריית רחובות) מונה כיושב ראש מועצת המנהלים.
ביוני 1990, נתן שר הפנים אריה דרעי את האישור הסופי להקמת הפרויקט והבנייה החלה בפועל, לאחר שניתן אישור שהשטח לייבוש יגדל מ-133 דונם ל-147 דונם, השטח הנוסף הוגדר שטח לצורכי ציבור. בעת ההכרזה על תחילת הפרויקט הודיעה מוטי זיסר כי במקום יבנה מלון בן 400 חדרים, מרכז כנסים לכ-4,000 איש ו-1,100 יחידות נופש. הקמת המרינה, שובר הגלים וייובש השטח תוך שנתיים, עד סוף 1992. אך השלמת תוכנית המתאר המקומית וקבלת אישורי הבנייה במתחם התעכבו מספר שנים, עקב מחלוקת על היקף הבינוי. במקביל החל חברת "מרינה הרצליה בע"מ" למכור את זכיות הבנייה במתחם ליזמים אחרים, ביניהם קבוצת האחים עופר, חברת אזורים, חברת אלמוג ים סוף של המלונאי אלי פפושדו וחברת קנדאל פיתוח. יזמים אלו החלו לתכנן ולמכור דירות מגורים במקום, למרות שלא ניתן לכך אישור וחלקם עוד לפני התחלת הבנייה בפועל.
בשנת 1996, חשף העיתונאי אריה אבנרי, בסדרת כתבות בשם "קומבינה במרינה" שפורסמה בעיתון ידיעות אחרונות, חשדות לשחיתות בהקמת המרינה, בין השאר בהליך הזכייה במכרז ובהגדלת זכויות הבנייה. בעקבות כך נפתחה חקירת משטרה ובסופו של דבר הועמדו אלי לנדאו, מוטי זיסר ואחרים לדין פלילי, וזוכו מחמת הספק. החשד העיקרי היה שהאישורים שנתנה הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה בראשות לנדאו, נתנו הקלות משמעותיות מתנאי המכרז המקורי תוך הגדלה משמעותית ביותר של רווחי היזמים.
ב-1998 עתרה החברה להגנת הטבע נגד הבנייה במקום בטענה כי היזמים ורשויות התכנון (הוועדה המקומית הרצליה, הוועדה המחוזית תל אביב והמועצה הארצית) חרגו מהוראות תמ"א 13 תוכנית מתאר ארצית לחופים, האוסרות לבנות למגורים במרחק של 100 מטר משפת הים. ובדצמבר 1999 קבע נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב, אורי גורן, כי השימוש למגורי קבע בדירות שהוקמו במרינה בהרצליה אינו חוקי. בעקבות פסק הדין ההתנגדות הציבורית לפרויקט הקפיאה ראש עיריית הרצליה, יעל גרמן (שהחליפה את אלי לנדאו ב-1998), אישורי בנייה במתחם והשלמת השטחים הציבוריים והדרכים. כמו כן ביקשה לבטל את זכייתה של חברת "מרכזי שליטה" במכרז ההקמה, מאחר שלא עמדה בתנאי המכרז. המרינה שהוקמה קטנה מהנדרש במכרז (535 מקומות עגינה לעומת 800), הוקטן השטח הימי והוגדל השטח המיובש בניגוד לתוכניות המקוריות. בנוסף, אופן הבנייה וטיב החומרים היה באיכות נמוכה לעומת תנאי המרכז. בתגובה הגיש מוטי זיסר תביעה אישית נגד גרמן בסך 15 מיליון שקל. ואילו העירייה תבעה מזיסר ולנדאו 10 מיליון שקל. במאי 2003 קבע בית המשפט המחוזי שמוטי זיסר אינו נושא באחריות אישית להפרת תנאי המכרז.
בפועל, אחרי עיכובים רבים, נבנו במרינה עד תחילת שנות ה-2000 דירות נופש ושטחים מסחריים, אך לא בתי מלון או מרכז כנסים על פי התוכנית המקורית. באוגוסט 2003, נפתח במתחם קניון ארנה הרצליה, שבנה מוטי זיסר באמצעות חברת אלסינט שהייתה אז בשליטתו. בספטמבר 2003 נפתח כביש עוקף למרינה באורך של 1.1 ק"מ, מקצה הדרום-מזרחי של המרינה ועד לכביש 2.
ביקורת.
מגורים במרינה.