באליפות אירופה בשחייה שנערכה במונטה קרלו, מונקו בשנת 1947 זכתה סקלי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:57.9 דקות, אחרי נל ואן פליט (2:56.6 דקות) ולפני יני דה חרוט (3:00.5 דקות) שתיהן מהולנד.
לראשונה השתתפה סקלי באולימפיאדת לונדון (1948) במשחה ל-200 מטר חזה. היא סיימה במקום הרביעי המכובד ללא מדליה אולימפית וזמנה היה 3:02.5 דקות, אחרי המנצחת מהולנד ואן פליט, שנייה ננסי ליונס מאוסטרליה ושלישית בת ארצה אווה נובק ג'ררד. בשלב המוקדמות קבעה סקלי שיא אולימפי חדש בתוצאה של 3:01.2 דקות, אך מיד אחר כך שיפרה אותו ואן פליט וקבעה 2:57.4 דקות. בשלב חצי הגמר ואן פליט שיפרה שוב את השיא האולימפי וקבעה 2:57.0 דקות. במסגרת קבוצת השליחות 4x100 מטר חופשי קבעו סקלי וחברותיה זמן של 4:44.8 דקות וסיימו במקום החמישי.
ב-9 במאי 1951 קבעה סקלי שיא עולם במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:16.9 דקות.
בשנת 1952 הייתה סקלי שותפה לקביעת שיא עולם במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי 4:27.2 דקות.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה סקלי במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אולימפי חדש 2:51.7 דקות, לפני בת ארצה בעלת השיא העולמי אווה נובק ג'ררד (2:54.4 דקות) ואלינור גורדון מקיי מבריטניה (2:57.6 דקות) שקבעה תוצאה זהה לשחיינית הונגריה נוספת, קלרה קילרמן אך נגעה לפניה ומנעה ניצחון משולש להונגריה. בשלב חצי הגמר השוותה סקלי את השיא האולימפי שקבעה קודם לכן במוקדמות בת ארצה נובק ג'ררד 2:54.0 דקות. במשחה ל-400 מטר חופשי קבעה סקלי תוצאה של 5:17.9 דקות וסיימה במקום השישי. שתי המנצחות היו חברותיה לנבחרת ולריה גינג (5:12.1 דקות) ואווה נובק ג'ררד (5:13.7 דקות).
בשנת 1953 קבעה סקלי את השיא העולמי הראשון ב-400 מטר מעורב אישי, 5:50.4 דקות.
בתחרות שנערכה בבודפשט ב-13 ביולי 1955 קבעה סקלי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש של 5:40.8 דקות.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכתה סקלי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה ולא הצליחה להגן על תוארה זמנה היה 2:54.8 דקות אחרי השחיינית מגרמניה אורסולה האפה 2:53.1 דקות. הישגיה התרחשו בצלו של המרד ההונגרי ופלישת הצבא הסובייטי. לדבריה של סקלי היא לא הצליחה לישון כל השבוע לפני התחרות בדאגה גדולה לבתה בת השנתיים ולהוריה שנישארו בהונגריה. לתחרות היא הגיעה לאחר שירדה כ 6 ק"ג במשקלה, כך שהייתה מרוצה מהישגיה.
בשנת 1957 סקלי, בעלה וילדתם ברחו מהונגריה באמצעות דרכונים מזויפים על מנת להגר לארצות הברית, אך בגלל דאגתם להוריה שנשארו הם חזרו באותה שנה. לאחר מכן פרשה סקלי משחייה תחרותית.
נפטרה ב-29 בפברואר 2020.
משפחתה של סקלי.
אנדריאה ג'רמטי, בתה של סקלי הייתה שיאנית עולם ב-100 מטר פרפר וזכתה בשתי מדליות באולימפיאדת מינכן (1972). בעלה של סקלי דז'ה דיארמטי ואביה של אנדריאה זכה בחמש מדליות אולימפיות כשחקן כדורמים מהן שלוש מזהב, וכמאמן זכה להוביל את הנבחרת הלאומית לשלוש מדליות אחת מהן מזהב. ג'רמטי נחשב לגדול שחקני הכדורמים בעולם. מיהלי הס בעלה לשעבר של אנדריאה זכה גם הוא בשתי מדליות משתי אולימפיאדות, בקאנו.
אטלס כרטא
בועת האינטרנט
שמעוני
בן שמעון
סיוע צבאי
סיוע צבאי הוא סוג של סיוע בינלאומי אשר מוענק למדינה בת-ברית בתחום הביטחון. סיוע צבאי יכול להינתן למדינה חלשה, כך שתוכל להגן על עצמה, על ידי מדינה בעלת תשתית ביטחונית ענפה וחזקה יותר.
הסיוע הצבאי יכול ללבוש צורות שונות: ממשלוח יועצים (למשל, היועצים הסובייטיים במצרים, עד חתימת הסכם השלום עם ישראל, ובסוריה עד התפרקות ברית המועצות); נשק או ציוד מן המדינה המסייעת (למשל, הסיוע הצבאי של ארצות הברית לישראל ולמצרים), או משלוח כוחות של ממש. קיים הבדל בין סיוע צבאי, שבו יש יחסי כוח בין שתי מדינות, לבין שיתוף פעולה בין שתי מדינות בתחומים ביטחוניים וצבאיים.
סיוע צבאי הוא במקרים רבים מוקד למחלוקות. נטען כי במקרים רבים סייעה ומסייעת ארצות הברית למשטרים אשר אינם דמוקרטיים (או שמפירים זכויות אדם באופן שיטתי) על מנת לשמר את האינטרסים והעוצמה האסטרטגית שלה. לעיתים קיימת גם ביקורת על חוקיותו של סיוע צבאי, בייחוד במדינות כמו יפן וגרמניה, שחרטו בחוקיהן אחרי מלחמת העולם השנייה איסור על שימוש בכוחותיהן המזוינים שלא לשם הגנה על המדינה.
יהודה גביש
יהודה גביש (27 ביוני 1927 - 12 בפברואר 2009) היה תא"ל בצה"ל.
חייו.
גביש (במקור זנגר) נולד בחיפה, למד בבית הספר הריאלי ועזב אותו בגיל 15, על מנת להצטרף להגנה לאחר שזייף את גילו האמיתי. עבר קורס מכ"ים של הארגון וב-1945 הצטרף לבריגדה היהודית. עם תום מלחמת העולם השנייה נשאר באירופה תחת שם בדוי לצורך הברחת נשק לישראל.
במלחמת העצמאות שירת בפלמ"ח בפלוגת הג'יפים בפיקודו של ישראל כרמי שהייתה הבסיס לגדוד התשיעי בחטיבת הנגב. בשנת שירותו בחטיבה נפצע ארבע פעמים. עם תום המלחמה היה בין המתנדבים הראשונים לקורס קציני שריון שם נפגע מהתהפכות משוריין. לאחר מכן, עזב את השריון והצטרף לגולני. בשנים 1952–1953 פיקד על סיירת גולני. במהלך מבצע קדש נפצע קשה כמפקד גדוד בקרבות רפיח והמתין שעות רבות לחילוצו מהשטח.
עוד טרם החלמתו ביקש מהרמטכ"ל חיים לסקוב כי ישובץ כמפקד גדוד בגולני. האחרון סירב ומינה את גביש כמפקד הפנימייה הצבאית לפיקוד. יהודה כיהן בתפקיד כשנתיים בהן לא הפסיק לאמן את רגלו הפצועה.
כשהיה מסוגל לצעוד 40 ק"מ חזר לרמטכ"ל, הפעיל קשרים להעלאת פרופיל והפעם נענה לסקוב לבקשתו והחזיר אותו לגולני, יחידה בה פיקד ב-13 השנים הבאות.
בקרב על הכפר נוקייב, ב-1962 היה גביש מפקד גדוד 13 של גולני.
ב-1965 נשלח גביש לקורס פו"מ בארצות הברית ובשובו קיבל פיקוד על חטיבת כרמלי, במסגרתה לחם בגזרה הצפונית במלחמת ששת הימים. ב-1968 התמנה כראש מחלקת חי"ר וצנחנים, אולם כעבור שנה נאלץ לעזוב את התפקיד עקב פגיעה בגבו וקיבל על עצמו לפקד על בה"ד 3 (בי"ס למקצועות החי"ר בזמנו).
ב-1970 נהרג בנו הטייס בעת מילוי תפקידו. גביש עשה הסבה לחיל השריון כמפקד חטיבת המילואים קרייתי (חטיבה 4).
ב-1972 התמנה כנשיא בית הדין הצבאי לערעורים ושימש בתפקיד עד 1974. בתקופת מלחמת יום הכיפורים, נקרא על ידי קצין שריון ראשי, מרדכי צפורי, לארגן מחדש את בית הספר לשריון. תפקידו האחרון בצה"ל היה ב-1976 כאשר מונה כיועץ לאלוף אברהם טמיר באגף התכנון בצה"ל.
תקופת שירותו של יהודה באפריקה אינה מוזכרת בארכיון צה"ל בשל הסודיות בה הייתה כרוכה, גם התאריכים של שירותו שם סותרים את הדיווח על שירותו בארץ. גביש היה הנספח הראשון בדרום אפריקה, הקים את המערכת הביטחונית של נשיא בופוטאצוואנה ויצר שם את התשתית למערכת היחסים הצבאית.
כגמלאי של צה"ל עסק בפעילות התנדבותית ענפה: היה חבר בהנהלת צוות, נציג ישראל בפדרציה העולמית של ותיקי המלחמה, יו"ר בית הלוחם חיפה, מתנדב במשמר האזרחי ויו"ר המועצה הציבורית להנצחת החייל.
נפטר בגיל 81 ב-12 בפברואר 2009 לאחר שסבל ממחלה נשימתית קשה.
אמיל בולדן-ברנשטיין
אמיל בולדן-ברנשטיין (15 בינואר 1909–1993), מחנך, פרופסור אוניברסיטאי, עורך ועסקן יהודי רומני.
קורות חיים.
ברנשטיין נולד בפוקשאן, רומניה, בנם של פאולינה ולופו ברנשטיין. הוא למד באוניברסיטת בוקרשט פילוסופיה וספרות וסיים בהצטיינות, ב-1932. הוא היה מנהלו של בית הספר התיכוני העיוני "Cultura A" ולאחר מכן פרופסור בפקולטה לבלשנות בשנים 1948–1953. בהמשך היה הרקטור של המכון לשפות זרות בשנים 1955–1956 ובשנים 1956 - 1960 הרקטור של המכון הפדגוגי האוניברסיטאי ה-4 שנתי. משנת 1960 ועד 1968 היה המזכיר הכללי של החברה למדעיים היסטוריים ובלשניים.
במהלך השנים 1948 - 1953 היה העורך הראשי של כתב העת Gazeta Invăţământului. בשנת 1944, כבא כוח של הקהילה היהודית, פעל עם הגופים העליונים של משרד החינוך הרומנים על ניסוח הצווים המלכותיים שנחתמו על יד מיכאי הראשון, מלך רומניה. בשנים 1945 - 1948 היה נשיא קופת האשראי של הפרופסורים, הסופרים ואמנים היהודים ברומניה.
ז'ן ז'נה
אללופתיה
אללופתיה (או אמנסליזם) היא תופעה של השפעת גומלין (אנטיביוזה) בין מינים ביולוגיים שבה מזיק מין אחד לאחר, אך הראשון אינו ניזוק. המונח, שנטבע על ידי הגרמני פרופ' הנס מוליש (Molisch), פיזיולוג של הצמח, בספרו "השפעה של צמח אחד על משנהו: אללופתיה" (1937) הוא הלחם של המילים היווניות "אלל" (αλληλος – שכן) ופאתוס (πάθος – סבל), כלומר, סבל הנגרם על ידי שכן או בעקבות שכנות.
לרוב מדובר על השפעה מזיקה של מין ביולוגי על מין ביולוגי אחר בסביבתו, או על זרעיו שלו עצמו, עקב הפרשת חומר רעיל או מעכב התפתחות (דיכוי צמיחה או עיכוב נביטה). חומרים אללופתיים, המכונים גם אללוכימיקלים (Allelochemicals), הם לרוב מעכבים נדיפים המופרשים מן השורשים, העלים או חלקי צמח אחרים. לעיתים ההשפעה האללופתית נוצרת על ידי עידוד צמיחה של צמח המדכא את הצמח המושפע, ובכך גורם לעיכוב התפתחותו. המקרה הפרטי של אללופתיה עצמית הוא למעשה ויסות של אוכלוסיית המין במטרה לאפשר קיום במקום שבו המשאבים מוגבלים.
תופעת האללופתיה התגלתה בצמחי מדבר, כאשר נמצא שהם הפרישו חומרים שעיכבו נביטת צמחים אחרים שעלולים היו להתחרות על מקורות מים ומזון.
בביולוגיה מבחינים בין אללופתיה לבין תחרות על משאבים. מקרים שבהם עיכוב צמיחה של צמח נגרם על ידי צמח אחר כתוצאה מתחרות על משאבים (אור, חומרי הזנה, מים, מקום) אינם אללופתיה אלא תחרות.
ניתן להגדיר את האללופתיה כדוגמה של יחסי גומלין מסוג תחרות הפרעה בין מינים.