עלו טענות לפיהן בני השבט בסיני לוקחים חלק בהברחת מסתננים אפריקאים ממצרים ללוב, אותם מסתננים מהגרים בסופו של דבר מחופי לוב בספינות ובסירות מהגרים לאירופה.
לאחר המהפכה במצרים, הכריז איברהים אל-מאניי, אחד השייח'ים הבולטים של הסווארכה בחצי האי סיני, כי שבטו ישתף פעולה עם צבא מצרים וכוחות הביטחון שם.
ב-2017 הוכרז בתקשורת המצרית כי שבט הסווארכה, כמו שבטים בדואים אחרים בסיני, ייקחו חלק במאבק במחוז סיני של המדינה האסלאמית.
ב-24 בנובמבר 2017 נטבחו 235 אנשים בעת תפילה במסגד בסיני על ידי שלוחת דאעש שם, רוב ההרוגים היו בני שבט הסווארכה. מקורות ביטחוניים במצרים סיפרו לג'קי חוגי כי הפיגוע נעשה בתגובת נקם של המדינה האיסלאמית כנגד ראשי השבט שסירבו לתת חסות ומקלט לאנשיו ובנוסף הביעו תמיכה בצבא במצרי.
אוניות התענוגות מסדרת אואזיס
אוניות התענוגות מסדרת אואזיס (באנגלית: Oasis-class cruise ship) אשר הייתה ידועה בעבר כ"פרויקט בראשית" (Project Genesis) היא סדרה של אוניות תענוגות השייכות לחברת הספנות רויאל קאריביאן אינטרנשיונל, שהן אוניות הנוסעים הגדולות בעולם נכון לשנת 2018. שתי האוניות הראשונות בסדרה, Oasis of the Seas ו-Allure of the Seas, הושקו בשנים 2009 ו-2010 על ידי מספנות STX Europe בטורקו, פינלנד.
נתונים טכניים.
אוניות סדרת אואזיס גדולות בכמעט 45% מאוניות הנוסעים הגדולות ביותר עד לבנייתן, אורכן 360 מטר ותפוסתן ברוטו 225,282 טון. כל אונייה יכולה לארח מעל 5,400 נוסעים ב-2,700 חדרי אורחים. דחק האונייה הוא כ-100,000 טון, מעט פחות מזה של נושאות המטוסים מסדרת נימיץ.
כדי לשמור על יציבות כלי השיט מבלי להגדיל את השוקע במידה רבה, מהנדסי האונייה יצרו לה גוף רחב. לאונייה שוקע של כ-9 מטר, קטן יחסית לגובהו הרב של כלי השיט. אוניות כה רחבות נוטות להיטלטל בחדות לאחר מעבר גל ים, דבר העשוי להפחית מנוחות ההפלגה, אולם נטייה זו מנוטרלת במידה רבה בגלל גודלו העצום של כלי השיט. בעת הפלגת הניסיון באונייה, תוך שנמשכות בתוכה העבודות להשלמת עיצובה הפנימי, היא שטה לאזור סערה ובו גלים בגובה של מעל 12 מטר ורוחות בעוצמות של הוריקן, תוך ששמרה על יציבות טובה.
הנעת האונייה מבוססת על שישה גנרטורים דיזל מתוצרת חברת Wärtsilä הפינית. שלושה גנרטורים של 16 צילינדרים, המפיקים 25,290 כוח סוס האחד, ושלושה גנרטורים של 12 צילינדרים המפיקים 18,590 כוח סוס האחד. סך הכוח המופק ממנועי האונייה הראשיים הוא המומרים לכוח חשמלי המספק את צורכי המלון הפועל באונייה, מערכות העזר והנעת האונייה. לאונייה שלושה מדחפים עצמאיים מסוג זיפוד הבולטים מגוף האונייה, ומונעים במנועים חשמליים. קוטר כל מדחף 6 מטר. כיוון שניתן לכוון את מדחפי האונייה לכל כיוון, אין צורך בהגה כיוון לאונייה. בחרטום האונייה מדחפי עזר המסייעים לעגינתה ליד רציפים.
באונייה 18 סירות הצלה היכולות להכיל 370 נוסעים האחת, 6,660 נוסעים סך הכל. רפסודות מתנפחות משמשות כאמצעי הצלה נוספים לצוות ולנוסעים.
מלון האונייה ומתקניה.
באוניות מסדרת אואזיס 2,700 חדרי מלון ומתקנים הפרוסים על פני 16 סיפונים. במרכז האונייה נטוע פארק טרופי ובו שבילים המתפתלים בין כ-12,000 עצים וצמחים שונים, שרכים ופרחים. סביב הפארק מבחר גדול של מסעדות. באונייה מבחר גדול של מתקני ספורט, מסלולי ריצה, אולמות משחקים, 21 בריכות שחיה ומתקני ג'קוזי, קיר טיפוס וסנפלינג.
אזורים ייחודיים באוניות אואזיס.
"שבע השכונות"
(באנגלית: "The Seven neighborhoods") הם אזורים ייחודיים שנבנו לראשונה על אוניות נוסעים וניתן לראותן באוניות התענוגות מסדרת אואזיס. אזורים אלה כוללים שלל אטרקציות.
הידרופויל
כדור גולף
כדור גולף הוא כדור המשמש למשחק גולף.
לפי כללי המשחק, כדור גולף שוקל לא יותר מ-45.93 גרם ובעל קוטר של לא פחות מ-42.67 מ"מ. כדורי הגולף כפופים לבדיקה ואישור של מועדון הגולף המלכותי העתיק של סנט אנדרוס בסקוטלנד ואגודת הגולף של ארצות הברית; כדורי גולף שלא עומדים בתקנות אינם יכולים לשמש בתחרויות.
היסטוריה.
כדורי הגולף הראשונים היו כדורי עץ ששימשו בין המאה ה-14 למאה ה-17. כדורים אלה היו עשויים מעץ קשה כגון עץ אשור ונעשו על ידי נגרים עם הכלים של אותו הזמן. במאה ה-17 הוצג כדור העור שנוצר מנרתיק עור ממולא בנוצות ומצופה בצבע. יצירת כדור זה הייתה תהליך ארוך שדרש זמן רב, על כן הכדורים היו יקרים מאוד וכדור עלה בין 2 שילינג ל-5 שילינג, השווים לבין 10 ל-20 דולרים. לכדורים אלה היו כמה חסרונות: את הכדור היה קשה לעשות בצורה עגולה לחלוטין, ועל כן הכדור לא התגלגל באופן סדיר; כשהכדור נרטב מרחק הגלגול שלו קטן. אף על פי כן, כדורים אלה שימשו ככדורי הגולף הרשמיים עד המאה ה-19.
בשנת 1848 הכומר רוברט אדמס פטרסון המציא כדור גומי שנעשה משרף מיובש. כדורים אלה היו נוחים וזולים יותר לייצור, והיו עגולים יותר ובעלי מבנה אווירודינמי יותר טוב. במהרה הפכו כדורי הגומי לכדורים המועדפים. התגלה כי כדורים מחוספסים יותר טובים, והומצא כדור שנודע בשם: "קוצים", כי הצורה על הכדור דומה לאטד. פריצת הדרך הבאה הייתה כשהומצא כדור הגולף המגולגל, שהיה גומי מגולגל עטוף. בשנות ה-60 הוצג גומי סינתטי חדש שהוכח כעמיד יותר לעטיפת כדורים.
בשנת 1967 חברת ספולדינג הייתה הראשונה ליצור כדור גולף מוצק. כיום, צורת כדורי הגולף נשלטת על ידי מועדון הגולף המלכותי העתיק של סנט אנדרוס ואיגוד הגולף האמריקאי.
עיצוב.
בשנת 1905 מהנדס ויצרן אנגלי בשם ויליאם טיילור ערך בדיקה כדי לקבוע איזה משטח יוצר טיסה טובה יותר, ופיתח כדורים עם חריצים ברווח קבוע. באותו הזמן רווחו כדורים עם חריצים בצורת רשת וחריצים בצורת קוצים, אך עיצוב החריצים הפך לדומיננטי בשל העובדה שהוא עף יותר גבוה. בכדורים שנמכרים כיום יש בין 250 ל-450 חריצים, אך יש כדורים עם יותר מ-1,000 חריצים. כדורי הגולף נועדו להיות סימטריים ככל האפשר מאז מחלוקת שנבעה מפולרה, כדור שיוצר בשנות ה-70 המאוחרות כלל חריצים רגילים בקו האמצע וחריצים רדודים במקומות אחרים, ונפסל על ידי USGA, שנאלצה בשנת 1985 לשלם 1,300 מיליון דולרים כפיצוי. כדורי הגולף בדרך כלל לבנים, אך גם זמינים בצבעים אחרים המסייעים במציאת כדור שנאבד. כדורים בדרך כלל מודפסים עם סמלים או מספרים כדי לזהותם עם שחקנים.
מישל בקוס
מישל בקוס (בצרפתית: Michel Bacos; 3 במאי 1924 - 26 במרץ 2019) היה קברניט טיסה 139 של חברת אייר פראנס מתל אביב לפריז, שנחטף לאנטבה ב-27 ביוני 1976 על ידי מחבלים גרמנים חברי "תאי המהפכה" ומחבלים ערבים חברי "החזית העממית לשחרור פלסטין". הוא והנוסעים שוחררו במבצע יונתן. בגין תפקודו במהלך החטיפה קיבל בצרפת את אות אביר לגיון הכבוד ובישראל ניתן לו אות הוקרה מראש ממשלת ישראל יצחק רבין.
ביוגרפיה.
נולד בפורט סעיד שבמצרים, שם אביו עבד כעורך דין. שירת בצבא צרפת החופשית במהלך מלחמת העולם השנייה.
בקוס היה קברניט טיסת אייר פראנס 139 מתל אביב לפריז ב-27 ביוני 1976. במטוס מדגם איירבוס A300 שהו 248 נוסעים ו-12 אנשי צוות אוויר. לאחר חניית ביניים באתונה, שבה עלו המחבלים, נחטף המטוס ונתיבו הוסט ללוב. לאחר שתדלקו את המטוס הפנו החוטפים את המטוס לאנטבה שבאוגנדה.
יומיים לאחר חטיפת המטוס באנטבה החליטו החוטפים להפריד בין הנוסעים הישראלים לשאר הנוסעים. את שאר הנוסעים החזירו במטוס לצרפת ואילו הנוסעים הישראלים הוחזקו בטרמינל הישן שבנמל התעופה הבינלאומי אנטבה.
בעת ביצוע ההפרדה ביקשו החוטפים לשחרר את קברניט הטיסה בקוס ואת 12 חברי צוות האוויר שעימו, אך בקוס התעקש להישאר עם הנוסעים הישראלים מכיוון שהרגיש אחריות כלפיהם. מאוחר יותר קיבל על כך את אות אביר לגיון הכבוד (העיטור האזרחי הגבוה ביותר בצרפת) וכן בישראל ניתן לו אות הוקרה מראש הממשלה דאז יצחק רבין.
הנוסעים הישראלים ועמם בקוס שוחררו על ידי צה"ל מידי החוטפים במבצע יונתן.
החטופים הישראלים מזכירים עד היום כיצד התעקש בקוס להישאר עם "הנוסעים שלו" ואיך דאג לצרכיהם. בין בקוס לבין החוטפים לא נוצרו יחסים כלשהם והוא דיבר איתם רק כשהיה צריך להשיג משהו עבור החטופים. עם זאת, מדי פעם עלו גם שאלות על החטיפה.
נפטר ב-26 במרץ 2019, בגיל 95. הובא למנוחות לצלילי "התקווה", על פי בקשתו.
ראיונות לתקשורת.
בריאיון לעיתון מעריב בשנת 2006 סיפר בקוס על החזרה לשגרה לאחר החטיפה. לאחר החטיפה הוא קיבל חופשה להתאוששות ו"כבר לאחר 15 יום ביקשתי לחזור לטוס, וביקשתי שהטיסה הראשונה שלי תהיה לתל אביב". כך היה, ומאז הוא טס על הקו עוד כשש שנים עד שיצא לפנסיה.
לכל אורך השנים המשיך בקוס להגיע לישראל, ובעיקר לאזכרות ליוני נתניהו שנהרג בפעולת החילוץ. שמר על קשר עם סורין הרשקו שנפצע קשה במבצע, ובראיון שנערך איתו בגיל 92 אמר "אינני מסוגל לבוא לישראל, אבל אני מקווה שתטפלו בסורין כל חייכם כדי להודות לו על הקורבן שהקריב".
לדעתו של בקוס כעת יותר בטוח לטוס בשמיים מאשר באותן שנים. "למרות שאני בפנסיה כבר 24 שנים ואני כבר לא כל כך בעניינים אני חושב שהביטחון הרבה יותר הדוק, בעיקר לאחר פיגועי 11 בספטמבר באמריקה והפיגוע הגדול באירופה (פיגועי 11 במרץ 2004 במדריד)".
בקוס גם לא פיתח דעות מוצקות לגבי הטרור בעקבות ניסיונו האישי, אבל הוא התייחס גם לאירוע החטיפה של החייל גלעד שליט בעזה ולדרישתם של החוטפים לשחרר אסירים. אמר בקוס והוסיף כי .
חיים אישיים.
בשנת 1982 יצא לגמלאות.
היה נשוי לרוזמרי, דיילת גרמנייה ושניהם חיו בעיר ניס שם נפטר, הותיר אחריו 3 ילדים ו-7 נכדים.
אונה עורפית
Occipital lobe
מונופול טבעי