מכונית הב.מ.וו סדרה 5 היא המכונית השנייה הנמכרת ביותר של חברת ב.מ.וו לאחר הסדרה 3 אך מהווה מקור ל-50 אחוזים מסך רווחי החברה. בינואר 2008 יוצרה מכונית הסדרה 5 החמישה מיליון במספר. מתחרה בעיקר במרצדס-בנץ E-קלאס ובאאודי A6.
הדור החמישי של הסדרה בתצורה 4 דלתות סדאן שיוצר בין השנים 2010-2003 קרוי ב.מ.וו. Ε60.
ל-5 ישנה גרסת ספורטס-קופה, סדרה 6, שבדורה הנוכחי מבוססת על הדור הקודם של ה-5.
רקע וגרסאות.
סדרה 5 הוצגה בשנת 1972 כמחליפה לסדרת ה'ניו-קלאס' של ב.מ.וו (BMW New Class) למרות שזו יוצרה עד שנת 1975. מכונית הסדרה 5 החלה את מסורת ב.מ.וו לסמן את מכוניותיה בסימון שלושה מספרים, כאשר המספר הראשון (5 בסדרה זו) מסמל את שם סדרת הרכב ואילו שני המספרים האחרים מסמלים לעיתים קרובות את נפח המנוע של המכונית.
מכונית הסדרה 5 מיוצרת במרכבי סדאן וסטיישן, במנועי בנזין ודיזל, כאשר בנוסף ישנה גם גרסת M לסדרה 5 ה-M5
, גרסת קצה בעלת ביצועים גבוהים אשר מתחרה ב-E63 AMG של מרצדס-בנץ ובאאודי RS6.
המכונית מיוצרת מאז שנת 1972 בשישה דורות שונים.
בולימיה
התמים (כתב עת)
התמים היה כתב עת שיצא על ידי איגוד תלמידי התמימים – האיגוד של תלמידי ובוגרי ישיבות תומכי תמימים של חסידות חב"ד. כתב העת יצא לאור בוורשה בשנים תרצ"ה-תרצ"ח (1934-1938). סה"כ יצאו שמונה גליונות של "התמים", עד שהוצאתו לאור נפסקה עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה.
הגיליונות יצאו לאור בברכת אדמו"ר הריי"צ. כפי שנכתב בפתח הגיליון הראשון, מטרת הגליונות היו להיות כתריס בפני העיתונים וכתבי העת הרבים ששטפו אז את הרחוב היהודי, וחשפו אותו לדעות שליליות לדעת עורכי הגיליון, וכן להוות במה שתאחד את תלמידי הישיבה שנתפזרו במהלך השנים ברחבי העולם.
הרוב המוחלט של החומר שנדפס בשמונת הקבצים שיצאו הוא תורני-חסידי. המדורים בעלונים היו : המיוחדים לכך: אגרות קודש; שערי חסידות; שערי תורה; חידושי תורה; שערי ישיבה; דברי ימי החסידים. בקבצים נדפסו גם כתבי יד מאדמור"י חב"ד הקודמים, כתבי יד שנמצאו בגניזה החרסונית, ומכתבים עכשוויים מהאדמו"ר הריי"צ.
את מדור 'שערי חסידות' ערך מזכירו של הריי"צ ר' יחזקאל פייגין, את מדור 'שערי תורה' ערך ר' יהודה הבר מראשי הישיבה (שניהם נספו בשואה). העורך הכללי היה ר' שמואל זלמנוב, שבאותם ימים ניהל את הישיבה בפועל.
בשנת תשל"א, הוציאה הוצאת קה"ת את שמונת עלוני התמים, בדפוס צילום, בשני כרכים.
משנת תשס"ג החלה הוצאת בית משיח בשיתוף עם ארגון את"ה העולמי להוציא גליונות ברוח דומה תחת אותו השם במתכונת דו חודשית.
סוסומו טונגאווה
סוסומו טונגאווה (ביפנית: 利根川 進; נולד ב־6 בספטמבר 1939 בנגויה) הוא ביוכימאי ואימונולוג יפני, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1987 על גילוי המנגנון הגנטי שמוביל למגוון הנוגדנים. אף שזכה בפרס נובל על עבודתו בתחום האימונולוגיה, טונגאווה הוא ביולוג מולקולרי בהכשרתו. כמו כן, בהמשך חייו חקר את הבסיס המולקולרי והתאי ליצירת זיכרון. הוא ייסד את המכון לחקר הלמידה והזיכרון ב מכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בבוסטון. טונגאווה נבחר לחבר חוץ של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
ביוגרפיה.
טונגאווה נולד בשנת 1939 בעיר נגויה שביפן כבן למהנדס בתעשיית הטקסטיל. הוא השני מבין שלושה בנים ויש לו עוד אחות יותר צעירה. בגלל עבודתו של האב במקומות ייצור שונים במסגרת החברה שבה היה מועסק, עברה המשפחה לגור ביישובים שונים. מסיבה זו גדל טונגאווה בכמה עיירות בפרובינציה. כשגדל נשלח על ידי הוריו אל דוד שהתגורר בעיר הבירה כדי להירשם במוסד חינוכי בעל רמה. הוא למד בתיכון היבייה הידוע בטוקיו שבו התחיל להתעניין במיוחד בכימיה. אחרי כישלון אחד בבחינת הכניסה, הוא התקבל בשנת 1959 לפקולטה לכימיה של אוניברסיטת קיוטו והשלים בה את התואר הראשון שלו בשנת 1963.
בסוף לימודיו שם הוקסם על ידי מחקריהם של פרנסואה ז'קוב וז'אק מונו על תורת האופרון והחליט לעסוק בביולוגיה מולקולרית. הוא התקבל במעבדתו של הפרופסור איטארו וטנאבה במכון לחקר הנגיפים באוניברסיטת קיוטו אך כעבור חודשיים נוכח מגבלות התוכנית להשתלמות בתחום ביפן, המליץ לו וטנאבה לנסוע להשתלם בארצות הברית.
ואכן את הדוקטורט שלו עשה טונגאווה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, שם עבד עם ד"ר מסאקי היאשי. הוא כתב את עבודת הפוסט-דוקטורט שלו במכון סאלק בסן דייגו במעבדתו של רנאטו דולבקו, ולאחר מכן בשנים 1981-1971 עבד במכון בזל לאימונולוגיה בבזל שבשווייץ, שם ביצע את המחקר פורץ הדרך שלו. בשנת 1981 התמנה לפרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שם ייסד וניהל את מכון פיקוור ללמידה ולזיכרון. ב־1982 זכה בפרס לואיזה גרוס הורוויץ מאוניברסיטת קולומביה יחד עם ברברה מקלינטוק. הוא חבר במועצת המנהלים המדעית במכון סקריפס ומנהל של מרכזי מחקר שונים בארצות הברית וביפן.
תגליתו של טונגאווה בתחום האימונולוגיה הייתה בפענוח המנגנון הגנטי במערכת החיסון הנרכשת. לכאורה, על מנת להשיג את מגוון הנוגדנים הדרושים להגן מפני כל סוג של אנטיגן, היה על מערכת החיסון להכיל מיליוני גנים שיקודדו כל אחד לכל נוגדן. אלא שטונגאווה הראה בסדרת ניסויים החל מ־1976 כי החומר הגנטי יכול לארגן עצמו כך שהוא יכול ליצור סך רחב של נוגדנים אפשריים. בהשוואתו את הגנים של תאי B בעוברי עכברים ובעכברים בוגרים, הבחין טונגאווה שהגנים בתאי B בשלים בעכברים בוגרים עוברים הסטה, שחלוף ומחיקה על מנת ליצור את המגוון של האזורים המשתנים בנוגדנים.
סוסומו טונגווה
ComplexTypes
סיווייז ג'איינט
סיווייז ג'איינט (באנגלית: Seawise Giant, ומאוחר יותר נקרא שמה Happy Giant, Jahre Viking, Knock Nevis ולבסוף Mont) הייתה מכלית נפט בקטגוריית מכלית-על. סיווייז ג'איינט הייתה האונייה הארוכה ביותר ובעלת המעמס הגדול ביותר שנבנתה אי-פעם. בתפוסה מלאה היא הייתה במעמס 564,763 טון, בשוקע 24.6 מטר, בקטגוריית קייפסייז, ממדים שבעטיים לא יכלה לעבור בתעלת פנמה, תעלת סואץ או תעלת למאנש. הסיווייז ג'איינט היא העצם הגדול ביותר בעל הנעה עצמית שנבנה על ידי האדם. שימושה האחרון היה כמצבור נפט גולמי צף שעגן בסמוך לחופי קטר במפרץ הפרסי. למרות גודלה העצום הסיווייז ג'איינט לא הייתה האונייה הגדולה ביותר בעולם במונחי תפוסה ברוטו, אלא החמישית בגודלה בהיסטוריה, 260,941 טון. ארבע האוניות בעלות התפוסה ברוטו הגדולה ביותר היו מכליות-על מדגם בטילוס (Batilus), אשר נבנו במחצית השנייה של שנות ה-70.
בדצמבר 2009 נמכרה האונייה לגורטי אוניות הודים, ולמסעה האחרון מן המפרץ הפרסי להודו נקראה בשם "מונט" (Mont). היא הועלתה באופן מכוון על החוף באלאנג, במדינת גוג'ראט בהודו ופורקה לצורך מיחזור בינואר 2010.
היסטוריה.
סיווייז ג'איינט נבנתה בשנת 1979 על ידי חברת סומיטומו תעשיות כבדות (Sumitomo Heavy Industries) ביפן, במספנת אופמה, בעיר יוקוסוקה, כמכלית-על במעמס 418,000 טון ושמה הראשון היה "אופמה" (Oppama) על שם המספנות בהן נבנתה, זאת לאחר שבעליה היווניים לא עמד בתשלומים ולא יכול היה לקבל לידיו את האונייה.
האונייה נמכרה לחברת אוניות מהונג קונג בשם Orient Overseas Container Line, אשר הורה למספנות להאריך את האונייה ולהוסיף לה 156,000 טון מעמס. לאחר שנתיים נוספות קיבלה האונייה את השם "סיווייז ג'איינט", והחלה לפעול.
לאחר הגדלת האונייה היא הייתה במעמס של 564,763 טון, באורך כולל של 458.45 מטר ובשוקע של 24.6 מטר. באונייה היו 46 מכלים ו-31,541 מטר מרובע של סיפון. הגה הכיוון של האונייה שקל 230 טון והמדחף 50 טון.
ב-14 במאי 1988, במהלך מלחמת איראן–עיראק, ניזוקה האונייה בהתקפת חיל האוויר העיראקי בעודה חולפת במצר הורמוז כשהיא נושאת נפט גולמי מאיראן. היא טבעה והוכרזה אבודה. זמן קצר לאחר תום המלחמה האונייה, חולצה ממקומה והובאה בגרירה למספנות חברת קפל (Keppel Company) בסינגפור. באוקטובר 1991 היא שבה לשרות בשם הפי ג'איינט (Happy Giant). עוד באותה שנה היא נקנתה על ידי איל הספנות הנורווגי יורגן יארה (Jørgen Jahre) ב-39 מיליון דולר ונקראה יארה ויקינג (Jahre Viking). עד לשנת 2004 הפליגה בדגל נורווגי.
בשנת 2004 נקנתה על ידי חברת המכליות הנורווגית אולסן (First Olsen Tankers), שמה שונה לנוק נביס (Knock Nevis) והיא הפכה למצבור נפט גולמי צף אשר עגן באופן קבוע סמוך לשדה נפט בקטר.
בדצמבר 2009 נמכרה כגרוטאה לסוחרי פירוק אוניות הודים והפליגה בדרכה האחרונה להודו בשם מונט. היא פורקה בהודו בינואר 2010. עוגן האונייה, שמשקלו 36 טון, נשמר ונשלח לתצוגה במוזאון הימי בהונג קונג.
יוסף שרייבר
הוצאת קריית ספר
מ. בודנהימר
מ&quot;י בודנהיימר
מ.י. בודנהיימר
מ. י. בודנהיימר
מ. בודנהיימר
דוקטור ג'ון דוליטל
ברית מלח
ברית מלח הוא ביטוי לברית איתנה ויציבה.
מקור הביטוי.
המקור ההיסטורי.
מלח שולחן היה בעבר מצרך נדיר וחשוב , ולכן ישנה תאוריה שכדי לסמל את חשיבות הברית היו כורתים אותה על מלח.
המקור התנ"כי.
בספר ויקרא, מצווה אלוהים להמליח כל קרבן במלח: ". רש"י שם מסביר שהכוונה ב"מלח ברית" היא לברית הכרותה למלח "מששת ימי בראשית", אז חילק, לפי הכתוב, אלוהים את המים על ידי הרקיע להבדיל בין "המים אשר מתחת לרקיע ובין המים אשר מעל לרקיע" (בראשית א' ו'-ז'), ואז הבטיח הקב"ה ל"מים התחתונים" שיקריבו מהם מלח על כל קרבן כאמור, זאת בתור פיוס על כך שלא זכו להיות קרובים לאלוהים כמו "המים העליונים".
בתנ"ך משמש הביטוי לתיאור הברית החזקה של אלוהים עם הכהנים ועם בית דוד.
בתנ"ך נכתב על הברית עם הכהנים בני אהרן: .