החוף הגבוה אינו נבדל מסביבתו מבחינת הפאונה היבשתית שלו, אך לאור הרכב המים שלו יש בו מגוון נרחב של בתי גידול המאפשרים את קיומן של אוכלוסיות של בעלי חיים ימיים המותאמים הן לסביבה מלוחה (מליחות המים היא בין 3 ל-6 אחוזים) והן לסביבה מתוקה. המגוון הביולוגי של אוכלוסיות אלה אינו רחב, ובחלק מהמינים האוכלוסיות גדולות מבחינת מספר הפרטים הנכללים בהן. אזור החוף הגבוה הוא גם הגבול הצפוני שעד אליו גדלים חלק ממיני בעלי החיים הנמצאים בו. המגוון הביולוגי של האזור הימי הולך ופוחת ככל שמתקרבים לכיוון צפון. באזור ההשקה עם הים הבלטי גדלים 41 מינים של דגים, והוא יורד ל-6 מינים בלבד בקצה הצפוני של המפרץ הבוטני. בעלי חיים ימיים נוספים הם פוסה טבעתית וכלב ים אפור.
בחלק היבשתי של החוף הגבוה גדלים מינים אחדים של יונקים יבשתיים ובהם אייל קורא, אייל הכרמל, דוב חום, שונר צפוני, ומספר מינים של מכרסמים. אוכלוסיית העופות הימיים מונה פרטים רבים, המתרכזים בעיקר באיים השונים הסמוכים לחוף ובקצה המזרחי של היבשה ליד החוף. בסקר אקולוגי שנערך בחוף הגבוה בשנת 1987 נמצא כי יש בו 24 מינים של עופות ימיים, ומספר הפרטים הכולל הוא כ-6,000. בין המינים: זמיר הירדן, חטפית גמדית, מלכישליו חלודי, קנית ביצות, וקנית פינית. כל שבעת מיני הנקריים המקננים בשוודיה נמצאים גם באזור החוף הגבוה.
קלפר
קלאפר
עדנאן חאג'
גירי גרא
מתנד גבישי
מתנד גבישי הוא מתנד חשמלי, המתבסס על גביש פיאזואלקטרי ומגבר (בדרך כלל מגבר שרת), ליצירת תנודות חשמליות בדיוק רב בגורם איכות (Q) גבוה מאוד.
תדר זה משמש לייצוב תדר במערכות קליטה ושידור בתדרי רדיו, שעונים, מחשבים ומערכות משובצות מחשב, ועוד. הגביש הנפוץ ביותר הוא גביש קווארץ.
יוסף קוסונוגי
יוסף קוֹסוֹנוֹגי (2 באפריל 1908 – 10 במרץ 1981) היה צייר ישראלי. הצטיין בעיקר באקוורלים.
חתן פרס דיזנגוף לציור פעמיים (1944 ו-1954).
ביוגרפיה.
קוסונגי נולד ב-1908 לאברהם, מסגר במקצועו, ולבתיה לבית ווייסמן בבודפשט בירת הונגריה.
בגיל 12 לערך, התחיל לצייר. עם סיום לימודיו התיכוניים יצא לברלין, שם למד מכונאות, וגם נגינה בכינור.
במקביל, לקח שיעורים באקדמיה לציור במשך ארבע שנים.
הוא המשיך להתגורר בעיר עד עלותו לארץ ישראל דרך צרפת בשנת 1926.
בארץ החל לעבוד בבנין בתל אביב ובמשך שלוש שנים עבד כמכונאי ונהג טרקטור בפרדסי מושב גן חיים.
כעבור זמן זה עבר להתגורר בירושלים והשתתף בתערוכה ראשונה במגדל דוד.
במהלך שנות ה-20 למד אצל יצחק פרנקל, אצלו הושפע על ידי האמנות הצרפתית. שנת 1929 הצטרף לקבוצת ציירים בשם "מסד" שעליה נמנו אביגדור סטימצקי, אהרן אבני, מרדכי לבנון, ישראל פלדי, צבי שור ואריה ארוך והציג בתל אביב ביחד עמם. תערוכת ציורים שלו, שכללה צבעי שמן, צבעי מים ורישומים, הוצגה בשנת 1931 בבית ליבוביץ ברחוב ביאליק 20 בתל אביב. קוסונוגי התגורר בתל אביב, בסמוך לכפר סומייל, אותו אף צייר בשנת 1930.
הוא ערך סיורים לימודיים בצרפת, הולנד, איטליה וספרד. בשנים 1949–1952 צייר תמונות מנוף עין כרם.
באירוע חנוכת מוזיאון תל אביב הציג שתי תמונות. בנוסף, הציג בחיפה ובית האמנים בירושלים ופריז, סאו פאולו, אמסטרדם, קנדה שווייץ ודרום אפריקה. הוא השתתף גם בתערוכת העשור ב-1958.
קוסונוגי פרסם מאמרים בירחון לאמנות ולספרות "גזית".
הגם שצייר מספר לא מבוטל של ציורים בצבעי שמן על בד, הצטיין בעיקר בציור בצבעי מים על נייר. הרבה לצייר את נופי הארץ, דמויות נשים ונושאים מוזיקליים.
ב-1956 עבר לגור ברובע האמנים בצפת ופתח שם גלריה ליצירותיו.
היה נשוי לתמר לבית וילקֶר ואב לשניים. בנו דורון נישא לגוני, בתו של יגאל אלון.
יוסף קוסונוגי נפטר ב-1981 ונקבר לצד אשתו (שנפטרה בנובמבר 1979) בבית העלמין קריית שאול.
יצירותיו נמצאות במוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון חיפה ובמוזיאונים בטוקיו, מונטריאול ואחרים.
ספריו.
ספריו שאייר:
אולפנת צפירה
אולפנת בני עקיבא צפירה היא אולפנא אזורית שש-שנתית השוכנת במושב צפריה ומסונפת למרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא.
היסטוריה.
האולפנה הוקמה בשנת ה'תשכ"ה (1965), על ידי מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא ובתמיכת הרב חיים דרוקמן. האולפנה היא מוסד תורני ואינטגרטיבי המיועד לכל גוש דן. התלמידות מגיעות ללימודים במערך הסעות האוסף אותן מהיישובים השונים. חטיבת הביניים מונה כ-12 כיתות והחטיבה העליונה מונה כ-11 כיתות.
האולפנה מורכבת מאוכלוסייה מגוונת והטרוגנית. באולפנה לומדות בנות יוצאות אתיופיה רבות ממרכזי קליטה מרחבי הארץ ובנות נוספות שנשלחות במסגרת עליית הנוער מכל רחבי הארץ.
בראש האולפנה עמד במשך כ-19 שנה הרב משה קליין. כל התלמידות ניגשות לבחינות בגרות ומעל 95% עומדות בהן בהצלחה.
האולפנה מאופיינת בעשייה מרובה כגון: שבוע עבודה בכיתה י', התנדבויות במעגל השנה, פרויקט לאורו נלך של בנות י"ב ועוד.
ג'ון סילבר
ג'ונתן (ג'ון) סילבר (באנגלית: Jonathan (John) Silver; נולד ב-1950) היה המתופף השני של להקת ג'נסיס. הוא החליף את המתופף המקורי, כריס סטיוארט בקיץ 1968. סילבר ניגן באלבום הבכורה של ג'נסיס, From Genesis to Revelation ובמארז של הלהקה, Genesis Archive 1967-75. סילבר עזב את הלהקה באוגוסט 1969, והוחלף על ידי ג'ון מיהאו.
נכון לשנת 2012 הוא חי בלונדון עם אשתו, לוסי וילדיו ליאו, מקס וליבי.
במאי 1973, מייק ראת'רפורד, אנתוני פיליפס ופיל קולינס הקליטו לסילבר שיר מחווה בשם, "Silver Song". הקלטה זו וגרסאות אחרות של השיר נמצאים באלבומיו של פיליפס. סילבר גם מנגן בהקלטה של פיליפס, "Fantomas Opening Theme" מ-1973 הקלטה זו מופיעה באלבומו של פיליפס, Archive Collection Volume II.
עלי אבו אל רג'ב
ג'ררד באטלר
נתן הכהן אדלר
צבי אורבך
צבי אורבך (2 בפברואר 1904 – 20 באפריל 1971) היה מחלוצי העלייה השלישית החל דרכו ב'גדוד העבודה' והפך ברבות השנים לקבלן בנייה. היה מאנשי 'ההגנה' בתל אביב. הקים את ארגון 'השירות הכללי' בתל אביב, ובשנותיה הראשונות של המדינה ניהל את הוועדה להקמת שיכונים לאנשי צבא הקבע.
חייו.
צבי אורבך, בן יהודית ודוד אאורבך (AUERBACH), נולד ב-2 בפברואר 1904 בלבוב שבגליציה. האם, יהודית לבית אוסטר הייתה קרובת משפחה של דניאל אוסטר, ראש עיריית ירושלים. היא הקפידה על שמירת המצוות בבית המשפחתי שבו נולדו שני בנים ושש בנות (רוז'ה, רבקה, צבי, יהושע, פנקה, טוני ושתי אחיות נוספות ששמותיהן אינם ידועים). בזמן מלחמת העולם הראשונה שרר בלבוב רעב קשה ולאחר מכן פרצה בעיר מגפת כולירה. האב, דוד אורבך, ושתיים מבנותיו נספו במגפה באותו השבוע. אלמלא עזרת הדוד, פנחס אורבך, לא הייתה המשפחה שורדת את חרפת הרעב והמצוקה.
האח, יהושע אורבך, ניחן בחריפות שכל מיוחדת והתבלט בכישוריו האינטלקטואליים. חרף הגבלות ההשכלה שהושתו על היהודים הוא התקבל ללימודי כימיה בפוליטכניקום שבלבוב וסיים בהצטיינוּת יתרה. בסוף שנות העשרים עלה יהושע אורבך ארצה עם אִמו, אחיותיו, פנקה דויטש וטוני אורבך. טוני אורבך ובעלה ישראל אורבך ואחיו מרקוס אורבך היו ממייסדי המושבה מגדיאל בשרון. לישראל וטוני היו שני ילדים בינה אמסטר ודוד אורבך תעשיין ויזם שתרם לתעשייה הביטחונית. יהושע אורבך אחיהם של צבי וטוני היה ממקימי מפעלי ים המלח ומילא תפקיד בכיר במשרד התעשייה והמסחר. שתיים מבנות המשפחה, האחיות רוז'ה ורבקה, נספו בשואה.
צבי אורבך קיבל חינוך יהודי והשכלה כללית במערכת החינוך העירונית. השכלתו הפורמלית הייתה תיכונית בלבד. קור רוחו של צבי אורבך וכישרון מנהיגותו ניכרו כבר בימי ילדותו. באחת הפעמים שיצא עם אחיו לסרט קולנוע בלבוב נפוצה שמועה שפרצה שרפה באולם, והקהל החל להימלט מהמקום בצעקות מחרידות. רבים נדרסו במנוסת ההמון המבוהלת. הוריהם של צבי ויהושע (אחיו) נזעקו לחפש את בניהם, ורק לאחר התפנוּת הקהל מהאולם יצאו שני הילדים. כשנשאל צבי הקטן לפשר ההתמהמהוּת, הוא ענה שכאשר התחילו הצעקות הוא בדק מסביב, ומשראה שאין אש מאיימת עליהם החזיק את אחיו ויחד חיכו ליציאת האנשים. בגיל צעיר הצטרף אורבך לתנועת הנוער השומר הצעיר, ובגיל 16 בשנת 1920, עזב את בית הוריו ועלה ארצה כחלוץ. הוא הגיע בראשיתה של העלייה השלישית, עם הקמת גדוד העבודה בעמק הירדן. תחילה עבד במסגרת פלוגות גדוד העבודה, ואחר כך כפועל אצל חקלאי במושבה יבנאל. אורבך הצטרף למייסדי קיבוץ משמר-העמק של תנועת השומר הצעיר בעמק יזרעאל, אולם המסגרת הקולקטיבית לא הלמה את אופיו האינדיבידואלי. הוא הצטרף בשנת 1924 להסתדרות הכללית, וגם משעלה לגדולה ועשה חיל רב בעסקיו כקבלן הוא דאג לזכויותיהם הסוציאליות של עובדיו. בהסתדרות פועלי הבניין הוא כונה – 'הקבלן האדום'.
אורבך עבר לירושלים ובשל האבטלה הקשה חי בתנאי דחק במרתף. את זמנו ניצל ללימוד שפות, ורכש שליטה מלאה באנגלית ובערבית, נוסף על שליטתו המלאה בפולנית, רוסית, גרמנית ועברית. הוא החל לעבוד כפועל בניין בבית-לחם. ברעידת האדמה שהתחוללה ב-1927 נחרבו מרבית בתי העיירה, פרט לבנין שהוא בנה. הישגו נודע ברבים והוא קנה את פִרסומו כקבלן אמין ובעל מקצוע מומחה בתחומו. הוא נקרא לבנות את הכנסייה הסורית בבית-לחם ומשהשלים את המֵיזם עבר בתחילת שנות השלושים לתל אביב.