נולד ב- 1929 בעיר לבוב שבאוקראינה (אז חלק מפולין). בשנת 1936 אימו חשה את שעתיד להתרחש במרכז אירופה ועלתה לארץ עם שני ילדיה. אימו, שגידלה לבדה את יונה ואחותו, בחרה לעבוד קשה ולחיות בצניעות על מנת לאפשר להם השכלה נאותה. פלס למד בתיכון המקצועי להנדסאים וטכנאים "בסמ"ת" שבחיפה, ובשנת 1947 סיים את לימודיו בהצטיינות על אף שעברית לא הייתה שפת אימו. עם סיום הלימודים, הוא התגייס להגנת היישובים העבריים בארץ עם כוחות הנוטרות, ומייד עם הקמת צה"ל החל את שירותו בחיל הקשר, במסגרתו לחם במלחמת העצמאות. בין השנים 1949–1953 למד פלס בטכניון, וסיים בהצטיינות תואר ראשון בהנדסת חשמל - זרם חלש (אלקטרוניקה) בפקולטה להנדסת חשמל, תחום שהיה אז בחיתוליו. בסיום לימודיו אף התקבל לסגל הטכניון כמרצה. ב-1955, לאחר זמן לא רב שהרצה בטכניון, נסע פלס לארצות הברית, שם עשה השתלמות מקצועית במעבדות הטלוויזיה של חברת RCA. (חברת רדיו וטלוויזיה מהמובילות בתחום) ובמקביל השלים תואר שני בהנדסת חשמל באוניברסיטת פנסילבניה. בזמן עבודתו שם, פיתח רכיב בטייפ-ריקורדר (רשמקול) האולפני, שבהמשך היה גם הנושא לעבודת הדוקטורט שלו. ב-1958 חזר ארצה והשלים תואר דוקטור בהנדסת חשמל בטכניון בנושא הטלוויזיה, שהיה באותן שנים תחום חלוצי.
ב-1962, כאשר ״קרן רוטשילד״ החליטה להקים את הטלוויזיה החינוכית הישראלית, פנה מקס רואו, נציג הקרן בארץ, לפלס שהיה אז מהנדס הטלוויזיה הראשון והיחיד במדינה וביקש ממנו לקחת חלק בפרויקט המתהווה. פלס הקים וניהל את מחלקת ההנדסה של הטלוויזיה החינוכית, כשחזונו היה להעלות את רמת הלימודים בבתי הספר בעיר ובפריפריה כאחד באמצעות הטכנולוגיה. בסוף תקופתו שם אף קודם ושימש כמנכ״ל הטלוויזיה החינוכית. בשנת 1971 פלס הגה והקים, במימון קרן רוטשילד ובתיאום עם משרד החינוך, את המרכז לטכנולוגיה חינוכית (מט"ח) שמטרתו הייתה קידום החינוך באמצעים טכנולוגיים חדישים. במשך 25 שנה, עד לשנת 1995 ניהל פלס את מט״ח, ובחמש השנים הבאות שימש כנשיא. ב-1975 פלס היה חבר בצוות ההקמה של האוניברסיטה הפתוחה, וכן שימש בתפקיד סגן נשיא האוניברסיטה לענייני תכנון וטכנולוגיה עד שנת 1999.
בתקופתו במט״ח, צמח המרכז והפך ליצרן התוכן החינוכי הגדול בישראל. בשנת 2012, כ-70 אחוז מתלמידי ישראל למדו בעזרת התשתית הטכנולוגית שפותחה במט"ח, וכן באמצעות 35,000 כותרים שונים בהוצאת המרכז, מה שהפך את מט״ח גם לאחד המוציאים לאור הגדולים בישראל. בשנת 2011 מט"ח זכתה בפרס לאיכות ולמצוינות על שם יצחק רבין, בתחום החינוך במגזר הציבורי. גם האוניברסיטה הפתוחה צמחה חיש מהר להיות המוסד האקדמי הגדול בישראל - נכון לשנת 2012 לומדים באוניברסיטה למעלה מ-40,000 סטודנטים. שלושת המוסדות שלקח פלס חלק בהקמתם, נחשבים עד היום לאבני דרך של ההוראה והחינוך בישראל בכלל, והחינוך באמצעים טכנולוגיים בפרט.
בשנת 1951 התחתן פלס עם שרה יצחקי, ולשניים נולדו שני בנים. ב-2013 נפטר פלס, לאחר מאבק ארוך שנים במחלה קשה.
מחלה מיילופרוליפרטיבית
מחלה מיילופרוליפרטיבית (באנגלית: Myeloproliferative disease, ובראשי תיבות MPD), או שאת מיילופרוליפרטיבית (Myeloproliferative neoplasm, MPN), היא שם כולל לקבוצת מחלות הטרוגנית של מח העצם שבהן חל שגשוג של תאים מאחת או יותר מן השורות המיילואידיות. כתוצאה משגשוג זה חל ריבוי של תאי דם אדומים, גרנולוציטים וטסיות דם בדם ההיקפי.
סיווג של ארגון הבריאות העולמי משנת 2008 מונה תחת קבוצת המחלות המיילופרוליפרטיביות שמונה מחלות: פוליציטמיה ורה, תרומבוציטמיה ראשונית, מיילופיברוזיס ראשונית, לוקמיה מיאלואידית כרונית, לוקמיה נויטרופילית כרונית, לוקמיה אאוזינופילית כרונית, מסטוציטוזיס ומחלה מיילופרוליפרטיבית שאינה ניתנת לסיווג. באופן מסורתי נחשבות השלוש הראשונות למחלות מיילופרוליפרטיביות קלאסיות, ולכל אחת מהן יכולים להיות בשלב כזה או אחר מאפיינים של האחרת.
עדויות ממחקרים שבחנו הבדלים בגלוקוז 6-פוספט דהידרוגנאז, ניתוחים ציטוגנטיים ושיטות מולקולריות מראות כי המחלות המיילופרוליפרטיביות הן תוצאה של התמרה שחלה בשבט אחד של תאים, כאשר שבט זה יכול לבוא מרמות התמיינות שונות. אחד המאפיינים המשותף למחלות הפרוליפרטיביות, אם כי לא בכל המקרים ניתן להראות זאת, הוא מוטציית הפעלה בגנים המקודדים לטירוזין קינאזות. דוגמאות בולטות לכך הן הטרנסלוקציה ההדדית של כרומוזום פילדלפיה, שנמצאת ב-95% מהחולים בלוקמיה מיאלואידית כרונית, והמוטציה V617F בגן המקודד ל-JAK2, שנמצאת בלמעלה מ-95% מחולי פוליציטמיה ורה, כמחצית מחולי מיילופיברוזיס ראשונית וכ-30% מחולי תרומבוציטמיה ראשונית.
המחלות המיילופרוליפרטיביות הן מחלות כרוניות, כאשר המהלך הטבעי של לוקמיה מיאלואידית כרונית, לוקמיה נויטרופילית כרונית ולוקמיה אאוזינופילית כרונית נמדד בשנים, בעוד זה של פוליציטמיה ורה, תרומבוציטמיה ראשונית ומיילופיברוזיס ראשונית נמדד בעשרות שנים. יחד עם זאת, מחלות אלה עלולות להתמיר ולהתפתח ללוקמיה מיאלואידית חריפה, כאשר הלוקמיות הכרוניות מתמירות בשיעורים גבוהים יותר.
בריכת כדורים
בריכת כדורים היא מתקן שעשועים לילדים ומתקן ריפוי בעיסוק, המורכב מכלי קיבול, דמוי בריכה, שבו כדורי פלסטיק קלי משקל, שניתן להיכנס לתוכו ולהתכסות בהם. ניתן למצוא בריכות כדורים, לרוב במשחקיות לילדים צעירים, למשל באלו שברשתות מזון מהיר. במשחקיות ניתן להשתמש בבריכת הכדורים הן כמתקן שעשוע בפני עצמו והן כמצע רך לבלימת מהירותם של הגולשים במגלשות.
עומק הכלי הוא לרוב בין שליש לחצי מטר ואורכו ורוחבו הם לרוב בין חצי מטר לשני מטר. קוטר הכדורים הוא לרוב בין שבעה לשמונה סנטימטר ומספרם הוא בין אלף לאלפים אחדים.
דפנות הכלי לרוב מרופדות ומצופות בציפוי קל ניקוי, ששטחים שונים מתוכו צבועים בצבעים שונים. כל כדור הוא לרוב בעל צבע אחיד, אך בכלי מצויים כדורים משלושה עד שישה צבעים שונים – בדרך כלל צבעים מצבעי הקשת. הכדורים הם לרוב חלולים ועשויים מפלסטיק דק וקל ניקוי.
כאביזר ריפוי בעיסוק, בריכת הכדורים תימצא לרוב במרפאות ריפוי בעיסוק סנסוריות, כגון אלו המיועדות לאנשים בקשת האוטיסטית. בריכת הכדורים חושפת אנשים עם לקות באינטגרציה חושית, לגירויים נעימים בעור ועוזרת להם להגיע לרוגע ולאיזון בקלט החושי, שמאפשר פעילות קוגניטיבית יעילה יותר.
בריכת הכדורים המתועדת הראשונה, הוקמה ב-1976 ב"עולם הים של סן דייגו". היא עוצבה בידי אריק מקמילן.
בטיחות.
כמו כל מתקן אחר, גם במתקן זה ישנן סכנות
מנחת מישר
מנחת מישר הוא מנחת השוכן במישר שבהר הנגב, סמוך ממערב לכביש 40, וכ-25 ק"מ דרומית-מזרחית למצפה רמון. במקום מסלול טיסה עשוי עפר דק, ואין בו שירותי תעופה משום סוג. את המנחת מפעילה רפא"ל.
במקום התרחשה תאונת מטוס קל ביוני 2015, המטוס ניזוק באורח בינוני, הטייס והנוסע לא נפגעו.
אורך דביי
בפלזמה ובאלקטרוליזה אורך דביי (נקרא גם רדיוס דביי), נקרא על-שם הפיזיקאי ההולנדי פטר דביי, הוא מדד לטווח ההשפעה האלקטרוסטטי של נושאי מטען בתמיסה. כדור דביי הוא נפח שרדיוסו הוא אורך דביי, שבתוכו ישנה השפעה, ומחוץ לו המטען מסוכך.
המקור הפיזיקלי.
אורך דביי מופיע באופן טבעי בתיאור התרמודינמי של מערכות גדולות של מטענים ניידים. במערכת של formula_1 סוגים שונים של מטענים, הסוג ה- formula_2 נושא מטען formula_3 והוא בצפיפות formula_4 במיקום formula_5. על פי מה שנקרא "המודל הפֶּרְמִיטִיבִי", מטענים אלה מפוזרים ברציפות בחומר שמאופיין רק על ידי הפרמיטיביות הסטטית היחסית שלו, formula_6.
התפלגות זו של מטענים בתוך החומר מייצרת פוטנציאל חשמלי formula_7 שמקיים את משוואת פואסון:
כאשר formula_9 הוא הפרמיטיביות של הוואקום.
המטענים הניידים לא רק מייצרים formula_7 אלא גם נעים בתגובה לכוח קולון formula_11 הנובע מפוטנציאל זה. אם נניח כי המערכת בשיווי משקל תרמודינמי עם אמבט חום בטמפרטורה מוחלטת formula_12, אז התפלגות המטענים הבדידים, formula_4, היא ממוצע על הצבר התרמודינמי.
בהנחות אלה, צפיפות נושאי המטען מהסוג ה-formula_2 מתוארת על ידי התפלגות בולצמן,
כאשר formula_16 הוא קבוע בולצמן ו- formula_17 היא הצפיפות הממוצעת של נושאי מטען formula_2.
השוואת הצפיפויות הרגעיות והפוטנציאל במשוואת פואסון עם הממוצע שלהם בהתפלגות בולצמן נותנת את משוואת פואסון-בולצמן:
פתרונות למשוואה לא ליניארית זו קיימים לכמה מערכות פשוטות. פתרונות למערכות כלליות יותר, ניתן לקבל בגבול של טמפרטורות גבוהות (צימוד חלש), formula_20, על ידי פיתוח טיילור:
קירוב זה נותן את משוואת פואסון-בולצמן הליניארית
אשר ידועה גם כמשוואת דביי-האקל.
תפיסה חזותית
תפיסה חזותית היא היכולת לזהות, לתפוס ולעבד מידע הנוגע למאפייני הגירויים אשר נקלטים באמצעות מערכת הראייה.
אופי התפיסה החזותית.
בתהליך הראייה, המוח מתרגם את האור שהעיניים קולטת מהסביבה לאותות עצביים. אותות אלה הם הבסיס לתפיסה החזותית, והם מקודדים את מאפייני העצמים שנמצאים סביבנו.
עם זאת, התפיסה מהווה פרשנות של המוח למידע שהוא קולט, ולא בהכרח משקפת אחד לאחד את הגירוי הפיזיקלי. חלק מהמידע שהעין קולטת יכול ללכת לאיבוד, והמוח שלנו לא יתייחס אליו; ומנגד, ישנם אובייקטים מורכבים שנצליח לזהות גם אם המידע הפיזיקלי שנקלט במערכת הראייה הוא דל ביותר. הפערים בין הגירוי האובייקטיבי בעולם לבין הפרשנות שהמוח נותן לו משתקפים בין היתר בקיומן של אשליות אופטיות.