באוגוסט 1953 צללו שתי הצוללות, ה-FNRS-3 ליד חופי טולון שבצרפת והטריאסטה ליד חופי נאפולי שבאיטליה. ה-FNRS-3 הגיעה לעומק של 2,100 מטר בקירוב (6,900 רגל) והטריאסטה שברה שיא וצללה לעומק של 3,150 מטר בקירוב (10,300 רגל).בפברואר 1954 שברה ה-FNRS-3 את השיא של הטריאסטה מ-1953 וצללה לעומק של 4,050 מטר (13,290 רגל; 900 מטר יותר מהשיא של הטריאסטה מ-1953) כ-160 ק"מ מחופי דקר, סנגל.
הטריאסטה נרכשה בידי חיל הים האמריקני תמורת 250,000 דולר בשנת 1958.
הטריאסטה צללה שוב ב-23 בינואר 1960 בתהום צ'לנג'ר שבשקע מריאנה בצפון-מערב האוקיינוס השקט, לעומק של 10,911 מטרים; אף כלי שיט אחר לא הגיע עד אז לעומק דומה.
ספריו.
פיקאר חיבר 3 ספרים:
בני רכב
בְּנֵי רֵכָב (נקראים גם: רֵכָבִים) הם משפחה וכת, מצאצאי יהונדב בן רכב. הרכבים נזכרים בספר ירמיהו כמי שישבו ביהודה ונודעו בדרך חייהם הסגפנית שחיו בה על פי מצוותו של אביהם. המקורות המקראיים על מוצאם של הרכבים ועל אחריתם מועטים ואינם בהירים. יש הסבורים כי בני רכב היו כוהנים, ולדעת אחרים היו גרים בני השבט הקיני, צאצאיו של יתרו חותן משה.
המסתורין באשר לגורלם לאחר תקופת המקרא וייחודם כקבוצה שחיה חיי פרישות במדבר, עוררו שמועות ואגדות שנשמרו במסורות יהודיות מוקדמות ומאוחרות, נוצריות, ומוסלמיות.
יהונדב בן רכב והרכבים במקרא.
יהונדב מוזכר לראשונה בספר מלכים, כמי שהצטרף ותמך, רעיונית ומעשית, במלך יהוא, בעת שכינס בעורמה את כל נביאי הבעל, למקום אחד והרג אותם.
לאחר כ־200 שנה, בספר ירמיהו, מוזכרים צאצאיו של יהונדב, בהקשר של ציוויו של אביהם, והקפדתם הרבה לשמור את הציווי.
אנשי "בית הרכבים", המציגים את עצמם כצאצאי יהונדב בן רכב, מתוארים בפסוקים אלה כקהילה המתייחדת באורח חייה בעקבות מצוות אביהם הקדמון, יהונדב. הם מנועים משתיית יין, מישיבה בבתי קבע ומעיסוק בחקלאות. הם חיים באוהלים, ומכאן ניתן להסיק שהם עוסקים במרעה וייתכן שהם חיים באזור שאינו מיושב, אולי במדבר. ירמיהו מביא את סיפורם כדוגמה ומופת לאנשים המקיימים את מצוות אביהם ועומדים בכל הפיתויים. זאת בניגוד לעם ישראל שאינו מקיים את מצוות האל למרות הפצרות חוזרות ונשנות של הנביאים ולכן אלוהים יעניש אותו.
על אף שבדבריו ירמיהו אינו מתייחס לאורח חייהם שלי הרכבים, הרי שאין ספק שהוא מביא אותם לא רק כדוגמה למי שמקיימים את מצוות אביהם, אלא גם כמי שמקיימים אורח חיים מוסרי וטהור, בניגוד לשחיתות ולסיאוב שפשו ביהודה. ירמיהו ונביאים אחרים הציגו את חיי הרועים היושבים באוהלים כחיים של צניעות ופשטות לעומת תושבי ירושלים ויהודה שחטאו בחיים של חומרנות ושחיתות. הרצון להרבות ברכוש, בבתים ובשדות, הביא בעקבותיו חיי הוללות והפקרות שנלוו גם בסביאת יין. ייתכן שהאיסור על שתיית יין נובע גם מכך שעבודת האדמה בכנען נקשרה באלי הפריון - הבעל והעשתורת, ובכך הייתה גורם נוסף שהשפיע על בגידת העם באלוהיו. הנביאים הציגו את תקופת הנדודים במדבר, לפני ההתיישבות בארץ ישראל, כתקופה של טוהר ונאמנות לאלוהים ולכן אורח חייהם של הרכבים הופך אותם לחברת מופת יהודית.
בני רכב וחז"ל.
חז"ל כמעט ולא התייחסו לאורח חייהם המיוחד של הרכבים. הם עסקו בעיקר בשתי שאלות: מוצאו של בית רכב, ומשמעותה של הבטחת ירמיהו לעתידם.
על פי ספר ירמיהו יהונדב הבטיח לבניו ששכרם על קיום מצוותו יהיה שיאריכו ימים במקום שבו הם חיים. ירמיהו חוזר על ההבטחה לאריכות ימים אך בצורה אחרת:
" לָכֵ֗ן כֹּ֥ה אָמַ֛ר יְהֹוָ֥ה צְבָא֖וֹת אֱלֹהֵ֣י יִשְׂרָאֵ֑ל לֹא־יִכָּרֵ֨ת אִ֜ישׁ לְיוֹנָדָ֧ב בֶּן־רֵכָ֛ב עֹמֵ֥ד לְפָנַ֖י כׇּל־הַיָּמִֽים"׃
חז"ל הבינו מכך שהרכבים היו כוהנים. וזאת בעקבות פסוק המתאר את עונשם של בני עלי הכהן הסוררים "ואיש לא אכרית לך מעם מזבחי" (שמואל א' פרק ב' פס' 33). -
אפשר שהקבלות אלה הם המקור לדעה שבני הרכבים היו כוהנים. תרגום יונתן לביטוי " לפניעֹמד " הוא "משמש קדמי", ומשמע שמשמש בכהונה. דעה כזו מפורשת במדרש הבא בספרי ובילקוט שמעוני : "הם בני יתרו שנישאו בנותיהם לכוהנים ושימשו על גבי המזבח". ייתכן כי לדעת המדרש בני רכב הם- הם הכוהנים שעליהם מדובר בסוף הנבואה על בני עלי. התקבולת הניגודית בין הפרשיות מורה על החלפה מוחלטת בין המשפחות: ירמיהו (מבית עלי) ניבא כי בני הרכבים יתפסו את מקומם של בני עלי. על קשרם של בני רכב למשפחות הכהונה ניתן לעמוד גם מן המשנה בתענית (פ"ד מ"ה), המספרת לנו שאחת המשפחות שהביאו עצים למזבח בזמן "עצי כוהנים", הייתה משפחת בני יהונדב בן רכב, וזמנם בעשרה באב.
חז"ל קשרו את בני רכב עם יתרו, חותן משה, המתואר במקרא ככהן מדין או כקיני, בהסתמך על הפסוקים:
מאמרי חז"ל רבים נסובו על יתרו ועל בני רכב וכולם מדברים בשבחם, כנראה מתוך כוונה ליישב קושי זה.
דבריו של רב סימאי מתייחסים לדברי בלעם כאשר הוא מסיים "לא בהצלחה" את המשימה שהטיל עליו בלק בן ציפור . בלעם רואה בחזונו, את בני רכב, צאצאיו של יתרו, ככוהנים היושבים בלשכת הגזית, והוא שואל בתמיהה, הרי כולנו היינו באותה עצה נגד עם ישראל, ואיך זכו בניך לשבת במקום כה רם? אלא, אומרים חז"ל, שכך זכו בניו של יתרו, מפני שברח אביהם.
רבי נתן מבטא את החיבה הרבה שרחשו חז"ל לבני רכב, בגלל נאמנותם לציוויו של אביהם, בעוד שישראל אינם נאמנים לדבר ה'.
מדרשים קישרו את המסופר בספר שופטים על הקינים שישבו בעיר התמרים עם השכר שבו זכו הרכבים על נאמנות למצוות אביהם ועל חיי הפרישות והצדיקות שלהם:
"מַה טּוֹבָה הֵטִיבוּ לוֹ? אָמְרוּ, כְּשֶׁהָיוּ יִשְׂרָאֵל מְחַלְּקִין אֶת הָאָרֶץ, הָיָה דֻּשְׁנָהּ שֶׁל יְרִיחוֹ ת"ק אַמָּה עַל ת"ק אַמָּה וְהִנִּיחוּהוּ מִלַּחֲלֹק, אָמְרוּ מִי שֶׁיִּבָּנֶה בֵּית הַמִּקְדָּשׁ בְּחֶלְקוֹ הוּא יִטְּלֶנּוּ, וּבֵין כָּךְ וּבֵין כָּךְ נְתָנוּהוּ לִבְנֵי יִתְרוֹ לְיוֹנָדָב בֶּן רֵכָב שֶׁנֶּאֱמַר "וּבְנֵי קֵינִי חֹתֵן מֹשֶׁה עָלוּ מֵעִיר הַתְּמָרִים"
בתלומד הירושלמי נאמר כי רבי יוסי בן חלפתא, מגדולי התנאים, היה מצאצאי בית רכב.
בני רכב והנצרות.
הרכבים מוזכרים בספרות הכנסייתית המוקדמת. היסטוריון הכנסייה אוסביוס מהמאה הרביעית, מצטט מספרו של הגסיפוס, מהמאה השנייה, סיפור על יעקב הצדיק, אחיו של ישו. יעקב מתואר כמי שחי חיי פרישות והתנזר מרחצה, משתיית יין ומאכילת בשר. לפי הסיפור, הפרושים והכתבנים היושבים ליד בית המקדש כעסו על יעקב בטענה שהוא מפיץ את תורת ישו בירושלים ורצו להורגו. כהן מבני הרכבים, המוזכרים על ידי הנביא ירמיהו, ניסה להגן עליו אך נכשל ויעקב הומת בסקילה. הרכבים מוזכריים כדוגמה לציות לאל על ידי יוחנן כרוסוסטומוס ועל ידי אגוסטינוס. הירונימוס, מאבות הנזירות הנוצרית, מביא את חיי הרכבים כדוגמה ומופת לחיי הפרישות האידיאליים.
הרכבים מופיעים בטקסט נוצרי ביוונית מהמאה החמישית או השישית המופיע גם בטקסטים סוריים ואתיופיים וידוע בשם סיפור ג'וסימוס. על פי המסופר בו ז'וסימוס הוא פרוש המתבודד במדבר ומגיע לארצם של צאצאי הרכבים, בני כת מבודדת שהוא מכנה בשם "המבורכים". ז'וסימוס מגיע לארץ הרכבים בהנחיית מלאך אלוהים ובדרך פלאית. ארץ זו נבדלת משאר העולם על ידי עננים ועל ידי נהר בלתי עביר. הרכבים מספרים לז'וסימוס את סיפור תולדותיהם. בזכות ששמרו על מצוות הנזירות של יהונדב אביהם, מלך ירושלים והעם חזרו בתשובה ולכן לא חרבה ירושלים. לאחר שהמלך מת וקם מלך חדש הוא שמע את סיפורם של הרכבים ודרש שיחזרו בהם מנדרם אך הם סירבו. המלך רצה להעניש אותם אך מלאך הציל אותם והביא אותם לארצם הפלאית. חוקרים לא מצאו את הסיפור במקורות נוצריים אחרים, אך מניחים שלסיפור יש שורשים במסורות נוצריות, מאחר שסיפור הרכבים הוא אחד הטקסטים הבודדים בברית הישנה היכול לשמש אסמכתא וחיזוק לתופעת הפרישות והנזירות בנצרות. עם זאת יש גם המשערים שמקורם של הפרקים בסיפור ג'וסימוס העוסקים ברכבים הוא בטקסטים יהודיים מהמאה הראשונה לספירה.
בני רכב בעת החדשה.
שמם של בני רכב השתמר כנראה בהקשר למסורות המוסלמיות על יהודי ח'ייבר, בני שבט יהודי שחי במדבר ערב. הם נודעו בעיקר בסיפור על קרב ח'ייבר, שהיה מהקרבות המכריעים של הנביא מוחמד. יהודי ח'ייבר סירבו לקבל את האמונה המוסלמית גם לאחר שהובסו בקרב, אך זכרם נשמר באגדות כלוחמים אמיצים. מסורות אלה שנשתמרו במשך מאות בשנים בקרב יהודים ומוסלמים נקשרו בראשית המאה ה-20 בבני רכב, יושבי האוהלים שגורלם לא נודע מאז נזכרו במקרא, אולי בשל חילופי אותיות בשמותיהם חייבר-רכב.
ג'וזף וולף מיסיונר אנגליקני ממוצא יהודי (1795 - 1862), שערך מסעות רבים ברחבי אסיה, טען בזכרונותיו כי פגש בתימן שבט של צאצאי הרכבים השומרים על מצוות יהונדב בן רכב ואינם שותים יין, אינם זורעים שדה, וחיים באוהלים. לסיפור זה אין חיזוק ממקורות אחרים אך ייתכן והוא מושפע מאגדות שרווחו באזור ובארץ ישראל בקרב יהודים ומוסלמים, בדומה לסיפורי המיתוס של עשרת השבטים האבודים שזכו במאה ה 19 להתענינות מיוחדת.
מיסדר נוצרי בשם נוסד באנגליה ב 1935 כחלק מהתאגדויות שקמו בעיקר בארצות דוברות האנגלית ובסקנדינוויה במטרה לצמצם או למנוע את שתיית האלכוהול. המיסדר רואה בבית הרכבים המקראיים דוגמה ומופת לחברה טהורה ומוסרית יותר בזכות ההימנעות משתיית יין ומיני אלכוהול. סניפי המיסדר נקראים אוהלים והם פעילים עד היום בארצות הברית, קנדה ואוסטרליה.