פלציג נולדה, גדלה והתחנכה בירושלים, הקטנה מבין שלוש אחיות. אביה וסבהּ פרלי פלציג, אמנים במקצועם וחובבי ארכאולוגיה חפרו באדמה וגילו בית בן אלפיים שנה והפכו אותו לבית המשפחה. פלציג גדלה בבית זה עד שהייתה בת שש, אז הוריה התגרשו והיא עברה עם אמה, פסיכולוגית במקצועה, לתל אביב. פלציג למדה מכיתה א' בבית ספר א.ד. גורדון ובכיתה י' עברה לעירוני א'. בצעירותה למדה התעמלות קרקע ושרה במקהלה. תמיד שאפה להיות שחקנית והחלה ללמוד משחק בחוג תיאטרון, במרכז ביכורי העיתים בכיתה ג' ואחר-כך למדה בחוג תיאטרון, של תיאטרון הילדים אורנה פורת. עשתה שירות לאומי במעון בית חם לנערות במצוקה בבת ים. למדה במכינת מבוגרים לסטודיו למשחק ע"ש ניסן נתיב, תל אביב (2007-2006) ואחר-כך למדה משחק במסלול התלת-שנתי בניסן נתיב (2010-2007). בכיתתה למדו בין השאר מגי אזרזר, ליאל דניר, ג'ייסון דנינו הולט, יעל איתן, גל לב, אריאל וולף ואיתי זבולון.
יערה פלציג שיחקה בסדרת הנוער בערוץ הילדים "אליפים", ב-2010. היא גילמה את דמותה של דנה, דלידית, יוד ביתניקית, חננית שנמצאת כל היום במעבדה ואינה משתלבת בהתנהגותם הפרועה של הדלידים. פלציג הופיעה בתפקידי אורח בסדרות "חטופים" ו"סרוגים".
פלציג שיחקה בסרטו של אלון זינגמן "בין השמשות" (2011), בתפקיד תמר, נערה בת 15 שחולה בסרטן.
פלציג שיחקה בסרטו של נדב לפיד, "השוטר" (2011), בתפקיד הראשי של שירה. שיחקה משוררת, אחת מבנות החבורה הרדיקלית, שרוצה להנהיג מהפכה חברתית ומחליטה לחטוף אילי הון ישראלים, כדי לפנות בטלוויזיה אל העם ולעורר אותו למהפכה. לצידה שיחקו יפתח קליין, מיכאל אלוני, מנשה נוי, מיכאל מושונוב ורונה-לי שמעון.באותה שנה בהצגה "מונוגמיה" בתיאטרון הבימה. בה גילמה את רותם, נערת מתבגרת ומרדנית, בתם של רמי הויברגר (שגם ביים) ואסנת פישמן, שאביה העיתונאי עוזב את הבית ואז היא בורחת בעצמה. היא שיחקה בהבימה גם בתפקיד הודיה בהצגה "אם יש גן עדן".
ב-2012 שיחקה בתפקיד הראשי בסרטו של נוני גפן "לא בתל אביב". לצד נוני גפן ורומי אבולעפיה. הסרט מספר על מורה שאחרי שמפטרים אותו מבית-הספר, חוטף תלמידה והם יוצאים למסע בריחה שאליו הם לוקחים את אהבת הנעורים שלו וביניהם נרקם משולש אהבה. הסרט זכה בפסטיבל לוקרנו בנמר הכסף - פרס להפצה בינלאומית. באוקטובר 2012 משתתף בפסטיבל בוורשה ובנובמבר 2012 השתתף בפסטיבל AFI, לוס אנג'לס.
היא שיחקה מאז סיום לימודיה בסטודיו של ניסן נתיב בהצגה "כשהאנייה שוקעת", שמספרת על טביעתה של הטיטניק. שם היא שיחקה מיליונרית מבוגרת שמסבירה למה הגיוני להציל את העשירים ורק אחר-כך את העניים, אם בכלל. זו הייתה הצגת הסיום שלה בניסן נתיב והיא רצה בצוותא ובה שיחקו כמעט כל בני כיתתה, כ-14 איש.
היא שיחקה בהצגה "לקפוץ מעל העננים" בתיאטרון הנפש, בתפקיד הראשי של אלונה (במציאות זו עדי אלטשולר), שבגיל 16 טיפלה בילד מוכה שיתוק מוחין, גילתה שאין מסגרת חברתית לילדים במצבו והקימה את תנועת הנוער "כנפיים של קרמבו", לילדים עם צרכים מיוחדים.
יערה פלציג שיחקה בוידאו ארט "93 (Cover Version)" של ניר עברון, שמספר על התאבדותן הקולקטיבית של 93 מורות ותלמידות שהעדיפו למות מאשר ליפול לידיהם של החיילים הנאצים. היא שיחקה בווידאו-ארט "ללא כותרת" של עמית ברלוביץ', שמספר על זוג שאובד ביער, פוגש אדם שלישי ונוצר ביניהם משולש אהבה.
היא הופיעה בפרסומות טלוויזיה ואינטרנט ובקליפים לדניאל סלומון, רוקפור, חן קליין ואייל אבן צור, יונתן כנען.
אחותה האחת, תמר פלציג, היא שחקנית בלוס אנג׳לס ואחותה השנייה מעצבת גרפית.
בשנת 2014 החלה לשחק בסדרת הדרמה "זגורי אימפריה" המשודרת בערוץ HOT3, בתפקיד ״שחר״, חברה של אביאל.
ב-2014 שיחקה בתפקיד רננה בסדרה "עממיות" של נאור ציון בערוץ 22.
ב-2014 גילמה את שירלי, הדמות המרכזית בסדרה ״משפחה טובה״, לצד ענת וקסמן, ליאור אשכנזי ואחרים.
בשנת 2016 כיכבה בסרט "ירח בבית 12", בתפקיד הראשי, לצד יובל שרף וגפן ברקאי.
בשנת 2016 סיימה לימודי תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
בשנת 2020 לקחה חלק בסדרת הטלוויזיה הישראלית-אמריקאית של נטפליקס "פגע וברח" שיצרו ליאור רז ואבי יששכרוף.
ברכת כהנים בכותל המערבי
מעמד ברכת כהנים המוני בכותל המערבי הוא מנהג שמונהג מאז שנת תשל"א (1970) ומתקיים פעמיים בשנה - בחול המועד של חג הסוכות ושל חג הפסח. הוגה ויוזם המנהג הוא הרב מנחם מנדל גפנר.
התפתחות המנהג.
הרעיון לעריכת טקס מעמד המוני של ברכת כהנים בכותל המערבי נהגה על ידי הרב גפנר בקיץ תש"ל (1970), בעקבות אירועים ביטחוניים קשים שאירעו בישראל. הוא קיבל את הסכמת רבו האדמו"ר מויז'ניץ רבי חיים מאיר הגר, האדמו"ר מגור רבי ישראל אלתר והרב יעקב ישראל קניבסקי.
המעמד הראשון תוכנן לתאריך א' באב של אותה שנה. יום זה נחשב בעל סגולה מיוחדת, בשל היותו יום פטירת אהרן הכהן, שהוא תאריך הפטירה היחיד המוזכר בתורה. אולם זמן קצר קודם לכן חלה הרב גפנר והדבר לא יצא לפועל ונדחה למועד אחר.
המועד הבא נקבע ליום שלישי ג' בכסלו תשל"א, שגם הוא נחשב לתאריך בעל סגולה מיוחדת, בשל היותו היום השלישי בשבוע ביום השלישי של החודש השלישי. הפרסום היה מינימלי וכלל מודעה קטנה ביומון "המודיע", שהיה אז היומון החרדי היחיד, וכן מעט מודעות רחוב.
במעמד הראשון שנקבע לשבע בבוקר נכחו אלפי יהודים. לפני התפילה נשא הרב גפנר דברי התעוררות בפני הנוכחים. כשהגיע שליח הציבור בחזרת הש"ץ לברכת כהנים, התפרסו מאות כהנים לאורך אבני הכותל ובירכו את המוני המתפללים. הרב מאיר יהודה גץ, רב הכותל, הקריא ברמקול את מילות הברכה עליהם חזרו הכהנים. מעמד נוסף של ברכת כהנים התקיים לאחר קרוב לחודשיים בערב ראש חודש שבט.
בין השנים תשל"א - תשל"ח (1970–1978) נערך מעמד ברכת הכהנים ההמונית בכותל המערבי חמש פעמים בשנה: בחול המועד של סוכות ופסח, באחד מימי השבוע שלאחר חג השבועות, בראש חודש אב ובאחד מימי החנוכה. משנת תשל"ח ואילך הוחלט לקיים את המעמד פעמיים בשנה: בחול המועד של סוכות ושל פסח.
במשך שנים היה הרב גפנר הרוח החיה בעריכת המעמדות ההמוניים של ברכת הכהנים בכותל המערבי. הוא קיבל מכתבי תודה רבים ובהם גם סיפורים אישיים על ישועות של אנשים שהשתתפו במעמד. הרב גפנר נפטר בי"ח בטבת תשמ"ח. בצוואתו התייחס למנהג שיזם, ואת דבריו חתם: "וגם הברכת כהנים בעזרת ה' יתברך יימשך עד ביאת הגואל צדק, ויהי ברכת ה' עליכם, אמן כן יהי רצון".
עם השנים גבר מספר המשתתפים במעמד הדו-שנתי של ברכת הכהנים בכותל המערבי, ונוכחים בו עשרות אלפי איש. המשטרה נערכת למניעת התפרעויות ויידויי אבנים של מוסלמים מהר הבית ופורסת באזור אלפי שוטרים. לאחר התפילה נערכת קבלת פני העולים לרגל על ידי הרבנים הראשיים לישראל ורב הכותל.
המעמד נערך בסיוע הקרן למורשת הכותל המערבי.
מקורות וסיבת המנהג.
בתורה נאמר אחרי הציווי על ברכת כהנים "ואני אברכם", כלומר שברכת כהנים נעשית על ידי הקדוש ברוך הוא, ולכן ניתן משקל רב לברכה זו. בספר דברי הימים כתוב שברכת הכהנים מתקבלת בשמים:.
בספר הרקח (פרשת תצווה) לרבי אלעזר מוורמייזא מובא:"אם היו שלוש מאות כהנים עומדים בהר הזיתים והיו אומרים ברכת כהנים, היה בא המשיח".
בספר חסידים (דפוס ברלין, סימן תר"ל) מסופר שרב האי גאון אמר לתלמידו שאליהו הנביא אמר לו שאם יקיפו הכהנים את הר הזיתים יבוא המשיח. על סיפור זה של רב האי גאון הועלו פקפוקים.
כיוון שלכהנים אסור לעלות להר הזיתים המלא בקברים, הועתק המנהג לכותל המערבי.
ספר תולדות ההגנה
ספר תולדות ההגנה הוא גוף ידע מקיף שראה אור בשלושה חלקים (ובשמונה כרכים), בהוצאת "מערכות" של צה"ל והוצאות נוספות כגון דבר, בשנות החמישים והשבעים של המאה ה-20. כתבו אותו, על סמך מחקריהם וידיעותיהם, היסטוריונים ישראלים בשנות ה-50 של המאה ה-20. עורכו הראשי היה ההיסטוריון בן-ציון דינור.
על הספר.
ספר תולדות ההגנה מתאר את תולדות כוח המגן העברי בארץ ישראל מתקופת העלייה הראשונה עד מלחמת העצמאות והקמת מדינת ישראל. הוא נכתב סמך על עבודת מחקר מסועפת, ועריכה של קבוצת היסטוריונים ופעילי מחתרות עבריות בארץ ישראל, ובמיוחד חברי השומר, גדוד העבודה, ההגנה והפלמ"ח.
פרקי המבואות ההיסטוריים נחשבים עד היום למקורות חשובים להבנת המצב בארץ ישראל בתקופות הנידונות. יחד עם זאת, נשזרה בספר זיקה אידאולוגית חזקה לתנועת העבודה הסוציאליסטית על גלגוליה השונים; ומתאר לפי הסיפר הציוני מבית מדרשה של מפא"י את הדמויות בעלילה ההיסטורית של היישוב: הערבים, הבריטים, הרוויזיוניסטים, האזרחים והאיכרים.
בהקדמה לכרך הראשון הציג בן-ציון דינור את תפיסתו עולמו כהיסטוריון ציוני מחויב לאמת ההיסטורית; את התפעלותו כבן התקופה וכחוקר תולדותיה, ומאידך גיסא את מקומה כ"מבוא" בלבד לתקופת המדינה החדשה:
מלבד דינור השתתפו בכתיבת הספר גרשון ריבלין, אשר היה מזכיר המערכת, יצחק בן-צבי יעץ וערך, שאול אביגור איש "ההגנה" העיד ויעץ, וכמו כן, חקרו וערכו: אלעזר גלילי, ישראל גלילי, יהודה סלוצקי, חיים הלל בן-ששון, יהודה הרשלג, יצחק מאור, מאיר ורטה וחיה עירוני.
לקראת הכנת הספר נערך איסוף רב של מסמכים ותעודות. חומרים אלו היו הבסיס להקמתו של הארכיון לתולדות ההגנה, השייך לארכיון צה"ל ומערכת הביטחון.
אנשי תנועת החרות, ובראשם מנחם בגין מתחו ביקורת על הספר, בטענה שהוא כולל השמצות של ארגוני אצ"ל ולח"י. כעבור שנים אחדות חזר בגין על ביקורתו, ובעקבות זאת הורה ראש הממשלה, לוי אשכול, להפסיק להוציא לאור את כרכי הספר החדשים בהוצאת "מערכות", ושלושת כרכיו האחרונים יצאו לאור בהוצאת "עם עובד".