למרטי יש בת-זוג בשם ג'ניפר פרקר; חברו הטוב ביותר הוא ד"ר אמט ל' בראון, מדען תמהוני אותו מרטי וג'ניפר מכנים בקיצור "דוק".
מעולם לא הוסבר באילו נסיבות בדיוק מרטי ודוק הכירו והתיידדו, למרות שבשנת 1983, על פי טיוטת התסריט של הסרט הראשון, דוק מופיע יום אחד במוסך של מרטי, ומציע לו שכר של 50 דולר בשבוע, בתוספת בירה והשימוש באוסף התקליטים שלו ללא תשלום, בתמורה לכך שינקה את המוסך שלו. הסבר זה איננו מקובל על רוב האוהדים, מאחר שהוא סותר את המאפיינים של הדמויות של מרטי ודוק, ושל מערכת היחסים בין השניים, כפי שניתן לראות בסרטים המוגמרים. תסריטאי הטרילוגיה רוברט זמקיס ובוב גייל אמרו שהם חשבו בעבר להרחיב על מערכת היחסים שלהם, אבל החליטו שלא, במחשבה שילדים ובני נוער לעיתים קרובות נמשכים לשכנים אקסצנטריים או מסתוריים.
זהויות בדויות.
מרטי עושה שימוש רב בזהויות בדויות במהלך הטרילוגיה, בדרך כלל בגלל פגישה עם קרוביו בשלב מסוים:
כמו כן, בסרט "בחזרה לעתיד 2", מרטי מעמיד פנים ומתחזה להיות בנו - מרטי מק'פליי ג'וניור.
מרטין שיימוס &quot;מרטי&quot; מקפליי
אחת מתוך אחת
אחת מתוך אחת היא עמותה רשומה, שהחלה את דרכה כמיזם בפייסבוק על ידי גל שרגיל ושלומית הברון, ומטרתה הראשונית הייתה להעניק מקום למתן עדות לכל נפגע/ת תקיפה מינית כמו - הטרדה מינית, מעשה מגונה, גילוי עריות ואונס. באפריל 2015 נרשם המיזם כעמותה, וביוני 2019 הודיע על סיום פעילותו.
העמותה פעלה להעלאת המודעות לאלימות מינית בישראל.
נכון לשנת 2018, צוות העמותה מנה את גל שרגיל, שלומית הברון, סיוון רוקי רימון, יעל שרר ואת מיכל סיטון.
הרקע להקמת העמותה.
"אחת מתוך אחת" הוקם ביוני 2013, בעקבות מספר מקרים שנגעו להטרדה או אלימות מינית כלפי נשים: הקמת תא העיתונאיות ופרשת עמנואל רוזן וכן פרסום לפיו שופט אמר במהלך דיון כי "יש בנות שנהנות מאונס", והתגובות לפרסום זה, ביניהן פרסום של העיתונאית אריאנה מלמד לגבי פגיעה מינית שחוותה, מאמר שנכתב על ידי העיתונאית שרון שפורר אשר קרא לנשים "לצאת מהארון" ולספר על ההטרדות אשר הן עוברות בחייהן ומספר פרסומים מצד נשים שחלקו את סיפוריהן אודות אלימות מינית שהן חוו. "אחת מתוך אחת" הוקם בתחילה על מנת לרכז את הסיפורים הללו, ובהמשך פעילותו התרחבה מעבר לכותלי האינטרנט.
אודות העמותה.
מטרות "אחת מתוך אחת", לפי אתר העמותה, היו ארבע:
בדף הפייסבוק של "אחת מתוך אחת" פורסמו למעלה מ-2,000 עדויות ויש לו למעלה מ-37,000 עוקבים. לדברי שרגיל, ממקימות העמותה, אין מדרג של חומרה בעדויות שבאתר; יכולה להיות הערה ברחוב שאולי תיחשב להטרדה מינית קלה ועד גילוי עריות והם יפורסמו זה לצד זה.
על מנת לסייע למיזם להמשיך ולפעול, ואף להסתעף לאפיקים נוספים, יצא המיזם בחודש מאי 2014 בקמפיין מימון המונים אשר עמד ביעדיו.
פעילויות העמותה.
העמותה נתנה במה לפרסום עדויות על הטרדה מינית, תקיפה מינית ואונס בישראל.
פרויקט הצלבת שמות מי שדווח עליהם כאנסים או כפוגעים מינית פורסם באוקטובר 2014. שמות אנשים שדווחו על ידי הפונות כתוקפים מינית נשמרו במאגר ממוחשב ומוצפן. המטרה: במקרה שבו מהצלבת המידע יעלו דיווחים שאותו האדם תקף יותר מאישה אחת או גבר אחד, המדווחים יקבלו מידע על ההצלבה בלבד, ללא פרטים נוספים. זאת במטרה לחזק את הסבירות שתלונה במשטרה על אותו האדם אכן תבשיל לכדי כתב אישום. למדווחות אסור היה להיפגש או לדבר זו עם זו, כדי שהדבר לא יחשב כתיאום עדויות.
לשם העלאת מודעות, יזמה "אחת מתוך אחת" באפריל 2015 כנס במכללה האקדמית תל אביב-יפו אודות הגשת תלונה על עבירות מין בערוצים שונים: במשטרה, בנציבות שירות המדינה ובצה"ל. שופטת בית המשפט העליון בדימוס דליה דורנר העבירה בו את ההרצאה המרכזית.
פרויקט גברים שותפים, בשיתוף עם אסל"י (ארגון סרט לבן ישראל), ארגון של גברים הפועלים למיגור תופעת האלימות נגד נשים, נועד להעלות מודעות בקרב גברים ונערים ביחס לאלימות מינית כנגד נשים והציע להם כלים לעזור ולמנוע או לעצור את התופעה.
הליכים משפטיים שקשורים בפעילויות העמותה.
בשנת 2013 פרסם פרופ' אמיר חצרוני מאוניברסיטת אריאל פוסט לפיו הפרסומים בדף "אחת מתוך אחת" משקפים "כושר המצאה אמנותי" וכן השווה את הפרסומים בדף ל"ספרי מדע בדיוני ופנטזיה" ובעקבות כך הוגשה נגדו תלונה לוועדת המשמעת של האוניברסיטה . בדיון בבית הדין לעבודה, שנערך בעקבות פיטוריו מהאוניברסיטה, ציינו באי כוח האוניברסיטה כי דבריו, שנוסחו בשפה בוטה, ביחס לנשים המפרסמות בדף "אחת מתוך אחת" היו אחת מעילות פיטוריו.
בשנת 2014 הגיש מרצה במכללה האקדמית צפת תביעת דיבה נגד מנהלת הדף "אחת מתוך אחת", גל שרגיל לאחר שפרסמה בדף שניהלה עדות לפיה הוא הטריד אותה מינית תוך כדי הרצאה בחוג למשפטים. דבר התביעה נגדה פורסם על ידי שרגיל בדף "אחת מתוך אחת" תוך שהיא פונה לעוקבים בבקשה לסייע באיתור עורכת דין או עורך דין "אם אפשר בפרו בונו". בית המשפט המחוזי קבע בפסק הדין כי העדות שפורסמה ב"אחת מתוך אחת" הייתה לשון הרע, שכן המפרסמת פרסמה מידע שאיננו אמת, כפי שכבר נקבע בבית הדין לעבודה, שדחה את תביעתה בגין הטרדה מינית . עוד קבע בית המשפט המחוזי כי הנתבעת ציינה את שמו של המרצה, ועשתה זאת בכוונה לפגוע. המפרסמת חויבה בתשלום פיצוי בסך 260,000 ש"ח ובסכום כולל של מעל ל 300,000 ש"ח.
בשנת 2015 פנתה יו"ר העמותה, גל שרגיל, בשם מתלוננות אנונימיות, להנהלת האוניברסיטה העברית בטענה כי 11 מרצים שם הטרידו מינית או אף אנסו סטודנטיות. העמותה סירבה למסור מידע למשטרה אודות שמות המתלוננות האנונימיות או אודות פרטי המרצים המדוברים ולכן לא נערכה חקירה מעבר לבדיקה משטרתית ראשונית. האוניברסיטה הגיבה כי "יש קלות בלתי נסבלת של הטלת האשמות ללא ראיות וללא יכולת לבדוק את אמיתות הדברים. כך למעשה מטילים דופי בכלל המרצים באוניברסיטה".
הפסקת פעילות העמותה.
ב-29 ביולי 2019, הודיע דף הפייסבוק של העמותה כי החליטו לסיים פעולתן. בהודעה נכתב בין היתר: "עם תום השנה השישית לפעילותינו, לנוכח עידן metoo והקפיצה האדירה במודעות הגענו למסקנה שאנו נדרשות להתקדם הלאה. במהלך השנים פעלנו בהתנדבות מלאה במשך שעות, ימים ולילות וניסינו כמיטב יכולתנו להעלות מודעות, לפעול למען נפגעות ונפגעים ולהשמיע קול אותנטי שיקדם שיח אחר.
אנו מקוות שהצלחנו אך בשלב זה אנו מרגישות כי פנינו למקומות אחרים ולכן לא נוסיף לפעול יחד תחת הכובע של עמותת 'אחת מתוך אחת'".
עוד ציינו בהודעה כי עד סיום פעולתו נתן הדף והפרויקט במה לעדותם של למעלה מ-2500 נשים וגברים, וכי בכוונתן לשמר את העמוד ואת העדויות בו כארכיון, אך לא להזין אליו עדויות חדשות. עוד ציינו בכוונתן לנסות ולפעול ל'העברת' ארכיון הפוגעים שהתהווה לארגון פמיניסטי אחר במטרה שימשיך להפעילו.
המצעד הירוק
המצעד הירוק (בערבית: المسيرة الخضراء) היה מצעד מאורגן על ידי שלטונות מרוקו, בנובמבר 1975, של מאות אלפי נתינים מרוקאים אל חבל סהרה הספרדית, במטרה להפעיל לחץ לצירוף החבל אל ממלכת מרוקו. במצעד השתתפו כ-350,000 צועדים (לפי מקורות אחרים היו יותר מחצי מיליון צועדים) בליווי של כעשרים אלף חיילים מרוקאים. המצעד היה ביטוי לתביעת מרוקו לריבונות על החבל. המלך המרוקאי חסן יזם את "המצעד הירוק" לאחר שמשלחת האו"ם דיווחה כי רוב הסהראווים רוצים עצמאות והמליצו על הגדרה עצמית לאזור.
הצועדים, שהוסעו למקום באמצעות רכבות, מטוסים ואוניות, הניפו ספרי הקוראן ודגלים אסלאמים ירוקים מכאן נוצר השם "המצעד הירוק". פרנסיסקו פרנקו, שליט ספרד, היה חולה מאוד ושלטונות ספרד, שחששו ממלחמה עם מרוקו העדיפו לסגת ולא לתקוף את ההמונים.
האזור אמור היה להיות מנוהל במשותף על ידי מרוקו ומאוריטניה. בתחילת 1976 עזבו הכוחות הספרדים האחרונים, והשאירו את מרוקו להיאבק עם קבוצת גרילה בשם החזית העממית לשחרור פוליסאריו, שנתמכה באופן פעיל על ידי אלג'יריה ובהמשך על ידי לוב.
גווילאומה הואראו
התאבדות של טייס
התאבדות של טייס הוא אירוע שבו טייס גורם או מנסה לגרום להתרסקות מטוס, ובכך להתאבד, לעיתים אגב הריגת נוסעים במטוס או אנשים על הקרקע. במקרים אחדים של חקירת אסון תעופה הגיעו החוקרים למסקנה שהאסון נבע מהתאבדותו של הטייס, ובמקרה של טיסה עם נוסעים הובילה גם למותם של הנוסעים. כאשר הטייס לא הותיר מכתב התאבדות, החוקרים קובעים שזו הייתה התאבדות על סמך ממצאים שבידיהם, ובפרט נתוני הקופסאות השחורות שבמטוס שהתרסק, וכן מידע על חייו של הטייס שעשוי לסייע בביסוס השערה זו.
לעיתים ההתאבדות נותרת בגדר השערה, שיש החולקים על נכונותה. דוגמה לכך היא טיסה 990 של איג'יפטאייר, שהתרסקה לאוקיינוס האטלנטי מול חופי ננטאקט, מסצ'וסטס באוקטובר 1999. כל 217 הנוסעים ו-10 אנשי הצוות שהיו על המטוס נהרגו. הסיבה להתרסקות המטוס נותרה שנויה במחלוקת: רשויות התעופה האמריקניות טענו כי הסיבה הייתה מעשה רצח והתאבדות משום שבוצע על ידי טייס המשנה ג'מיל באטוטי, בעוד שרשויות התעופה המצריות טענו כי הסיבה להתרסקות הייתה ליקוי מכני.
ניסיון התאבדות שסוכל על ידי אנשי צוות אחרים התרחש בטיסה 350 של ג'פאן איירליינס. במהלך הגישה לנחיתה בנמל התעופה טוקיו האנדה, הפעיל קברניט המטוס את מערכת היפוך דחף בעודו באוויר, מה שגרם להאטת מהירות המטוס. טייס המשנה ומהנדס הטיסה ניסו לרסן אותו; למרות מאמציהם המטוס התרסק לים 300 מטר לפני תחילת מסלול הנחיתה. מבין 174 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו 24 נוסעים.