עלילת משחק הווידאו Steins;Gate, אשר מתרחשת ביפן, עוסקת ב-SERN (עיוות של שם הארגון), תאגיד אירופי אשר חוקר מסע בזמן.
מת לצעוק (סדרת סרטים)
מת לצעוק (באנגלית: Scary Movie) היא סדרת סרטים פארודית אמריקאית מהסוגות קומדיית אימה, קומדיה שחורה, מדע בדיוני ובלשים (משתנה מסרט לסרט), שלועגת לסרטי אימה שונים, ביניהם "צעקה", "אני יודע מה עשית בקיץ האחרון", "החוש השישי", "מטריקס", "הצלצול", "8 מייל" ו"המסור". שתי השחקניות הראשיות בסדרה הן אנה פריס ורג'ינה הול, המגלמות את סינדי קמפבל וברנדה מיקס שמופיעות ברוב סרטי הסדרה, ואליהן מצטרפים שחקנים ודמויות שחוזרים ונשנים אף הם ברוב הסרטים, עם תוספת שחקנים חדשה בכל סרט. כלל הסרטים בסדרה גרפו למעלה מ-818 מיליון דולר ברחבי העולם.
סדרת הסרטים.
מת לצעוק (2000).
מת לצעוק הוא הסרט הראשון בסדרת הסרטים. מת לצעוק היה הסרט הריווחי ביותר בסדרת הסרטים - הוא גרף מעל ל-278 מיליון דולרים ברחבי העולם. בסרט ישנם פרודיות רבות לסרטים וסדרות טלוויזיה שונות משנות ה-90, ובמיוחד פרודיה על סדרת סרטי "צעקה" ו"אני יודע מה עשית בקיץ האחרון".
עלילת הסרט עוקבת אחר שישה חברים בתיכון מגלים כי רוצח סדרתי הגיע לעיר, והחבורה חושדת כי הרוצח הוא האיש אשר דרסו בקיץ שעבר. הגיבורה סינדי קמפבל, מנסה לפתור את התעלומה אך למרות ניסיונותיה הרוצח ממשיך לברוח בכל פעם. לבסוף נפתרת התעלומה ומתברר שהרוצח הוא לא אחר מאשר השוטר הכי מפוקפק באזור עירם. אך לרוע המזל השוטר הספיק לברוח. העלילה דומה ברובה לסרטי הצעקה שכן הרוצח מתהדר באותו לבוש אופייני לרוצח מסדרת סרטי האימה: חלוק שחור ומסיכה של פנים מוארכות ולבנות.
מת לצעוק 2 (2001).
מת לצעוק 2 הוא השני בסדרת הסרטים. הסרט גרף מעל ל-141 מיליון דולרים ברחבי העולם. זה היה הסרט האחרון בסדרת הסרטים בו היו מעורבים האחים ויינס. בסרט ישנם פרודיות רבות על סרטים בולטים בהם מגרש השדים (1973), ופולטרגייסט (1982).
חבורה של צעירים (הכוללת את סינדי קמפבל וברנדה מיקס) מוזמנת לבלות לילה באחוזה מפחידה. פרופסור אולדמן משכנע אותם שזה בשביל פרויקט בית ספרי, אך החבורה לא יודעת שהטירה רדופה ברוח אחת שמנסה לרצוח אותם, אבל הם לא יודעים שכל הסיפור הוא חלק מניסוי שעורך בעל הטירה.
מת לצעוק 3 (2003).
מת לצעוק 3 הוא הסרט השלישי בסדרת הסרטים. הסרט גרף מעל ל-220 מיליון דולרים ברחבי העולם. בסרט ישנם פרודיות רבות על סרטים בולטים בהם "הצלצול" ו"סיינס".
בסרט השלישי שבסדרה, סינדי קמפבל היא כתבת חדשות, המנסה לגלות מה גורם לאנשים שצופים בקלטת מסתורית, למות תוך שבעה ימים. בעזרתם של ג'ורג' וטום, בעל החווה, היא מצליחה להתגבר על הקלטת המסתורית, וגם להציל את העולם משליטת חייזרים.
מת לצעוק 4 (2006).
סרט מפחיד 4 הוא הסרט הרביעי בסדרת הסרטים. הסרט גרף מעל ל-178 מיליון דולרים ברחבי העולם. בסרט ישנם פרודיות רבות על סרטים בולטים בהם "מלחמת העולמות", "המסור", "הכפר" ו"הטינה".
בסרט הקודם בסדרה סינדי קמפבל (אנה פאריס) גלמה כתבת טלוויזיה, שנאלצה להגן על אחיינה חסר המזל מילדה קטנה ורצחנית, ובדרך גם להזהיר את העולם ממעגלי תבואה ומחייזרים. עכשיו, אחרי שבעלה ג'ורג' נפטר בעקבות תאונה בתחרות איגרוף, סינדי עוזבת את הבית, ושומרת על בית מפחיד המאוכלס ברוחות רפאים יפניות. השכן שלה, טום ראיין, הוא אב חד הורי, לא מהמבריקים שבאבות, ולשניים יש הרבה במשותף. בעוד אהבתם פורחת, העולם מותקף שוב על ידי חייזרים, שנראים כמו מכשירי iPod ענקיים. טום וילדיו בורחים, וסינדי וחברתה ברנדה נותרות להתמודד לבדן עם הפלישה. השתיים בורחות ומוצאות מקלט בכפר מבודד שנראה כאילו נתקע מאה שנים בעבר, ובמקביל סוגרות חשבון עם הרוצח הסדרתי של "המסור" שלא יודע עם מי הוא הסתבך.
מת לצעוק 5 (2013).
מת לצעוק 5 הוא הסרט החמישי והאחרון בסדרת הסרטים, והסרט הראשון בו לא כיכבו אנה פאריס ורג'ינה הול. הסרט גרף מעל ל-72 מיליון דולרים ברחבי העולם. זה היה הסרט הכי פחות רווחי בסדרת הסרטים.
ג'ודי (אשלי טיסדייל) ודן סנדרס (סיימון רקס) עוברים לבית חדש לאחר שהם אימצו שלושה ילדים מסתוריים. ג'ודי ודן מגלים בהמשך שיצור חזק המכונה "אמא" רודף אותם, ומנסה לתבוע בעלות על הילדים המאומצים שלהם.
דנטה אליגיירי
דנטה אליגיירי (באיטלקית: Dante Alighieri, , בין ה-14 במאי ל-13 ביוני 1265 – 14/13 בספטמבר 1321), המכונה גם רק דנטה, היה משורר, פילוסוף, תאולוג, ומדינאי איטלקי. יצירתו הגדולה ביותר, "הקומדיה האלוהית" נחשבת לאחת מהיצירות הספרותיות הגדולות של הספרות העולמית ומהווה בסיס לשפה האיטלקית המודרנית.
תולדות חייו.
דנטה נולד בשנת 1265 למשפחה מן המעמד הגבוה בפירנצה שבאיטליה. דנטה השתייך לענף הלבנים במפלגה הגואלפית (Guelf), שהייתה מעורבת בברית התנגדות פוליטית מורכבת נגד השליטים באותה תקופה, הגיבלינים. דנטה טען כי מוצאו מ"הזרע הקדוש" של "הרומאים האמיתיים" (אינפרנו, 15, 76), אך האדם המוקדם ביותר בשורשי משפחתו וידוע בשמו נולד רק בראשית המאה ה-12 (פרדיזו, 15, 135).
אביו, אליגיירו דה בֶּלִּינְצ'וֹנֶה היה מן הגואלפים הלבנים, אך לא סבל ככל הנראה מרדיפה לאחר שמשפחתו ניגפה בפני הגיבלינים בקרב מונטפרטי. אמו, דונה בלה דל'י אבאטי, נפטרה כשהיה דנטה בן 5 או 6 ואביו נישא מחדש ללפּה די קיאריסימו צ'אלוּפּי, שילדה שני אחים לדנטה: אחיו פרנצ'סקו ואחותו טנה (גַאֶטנה). כשהיה בן 12 הובטח דנטה בנישואין לג'מה, בתו של מסר מנטו דונאטי. נישואים כאלו היו מקובלים באותה תקופה. לזוג נולדו מספר ילדים וכפי שאירע לעיתים תכופות עם אנשים מפורסמים, ילדים רבים נוספים העמידו פנים שהם מצאצאיו.
לא הרבה ידוע על החינוך שרכש דנטה, אך מניחים כי למד בביתו. אף שבתקופה זו הייתה איטליה, בדומה למדינות אחרות באירופה, בנויה משפע נסיכויות שהקשר ביניהן היה זעום ואף שפתן הייתה שונה, דנטה היה בקי בשירה הטוסקנית והסיציליאנית ואף חקר את המינסטרלים של פרובאנס שבצרפת והתרבות הלטינית (ובמיוחד ורגיליוס).
כאשר היה בן 18 פגש דנטה את גווידו קבאלקנטי, לפו ג'אני, צ'ינו דה פיסטויה וברונטו לטיני, שביחד הפכו למנהיגי "הסגנון החדש המתוק" שהדגיש אהבה ועידון. דנטה מאזכר את ברונטי מאוחר יותר ביצירתו "הקומדיה האלוהית" (גיהנום, 15, 82) בהוקרה, כמעין דמות אב (ברונטי קורא לו שם "בני").
בצעירותו (על פי עדותו בספרו "חיים חדשים" (vita nouva), כשהיו בני תשע) פגש דנטה את באטריצ'ה פורטינארי , בתו של פולקו פורטינארי. על אף שהיו בני אותה עיר וראו אחד את השנייה מספר פעמים במהלך השנים, לא החליפו מילה מלבד ברכת שלום, שהייתה נוהגת לברכו כאשר פגש בה. מעולם לא היה ביניהם קשר של ממש, אך השירים שכתב בהשראתה הותירו חותם על הסגנון האיטלקי החדש בשל הדגש המיוחד ששמו על נושאי האהבה. ביאטריצ'ה הפכה לדמות המייצגת בעיניו את דמות האישה האידיאלית, סמל האהבה הנצחית, וזו הפכה לסיבה לכתיבת שירה ולחיים, לצד שאיפות פוליטיות וסערות דתיות. באטריצ'ה מתה בשנת 1290, כנראה בשנות העשרה שלה ודנטה ביקש מפלט בספרות הלטינית ומאוחר יותר בפילוסופיה ובוויכוחים שבין המסדרים המנזריים של הפרנציסקנים והדומיניקנים שסערו באותה תקופה בפירנצה.
דנטה היה גם חייל ולחם בשנת 1289 בקרב קמפלדינו עם האבירים הפלורנטיניים כנגד ארֶצו. מאוחר יותר, הפך גם לרופא ורוקח, בין השאר משום שחוק שהוצא בשנת 1295 דרש מאצילים המעוניינים במשרה ציבורית להיות חברים באחת מהגילדות. הקריירה הפוליטית של דנטה בעירו לא הייתה מזהירה, בין השאר משום שיכולתו להשפיע בכהונה זו או אחרת הייתה מוגבלת בגלל לחצים חיצוניים מצד האפיפיורות ומלכות צרפת, שחרגו הרבה מעבר לפוליטיקה הפנימית של העיר.
בשנת 1301 נשלח דנטה בראש משלחת לרומא, שכוונה לברר את כוונותיו של האפיפיור ביחס לפירנצה. האפיפיור, בוניפקיוס השמיני, שילח את הנציגים האחרים במהרה וביקש מדנטה להישאר ברומא. במקביל, נכנס שארל, רוזן ולואה, אחיו של פיליפ היפה מלך צרפת, אל פירנצה מלווה בגואלפים השחורים (יריבי הגואלפים הלבנים, אליהם השתייך דנטה) ובמשך שישה חודשים החריבו את העיר וחיסלו את רוב יריביהם. ממשלה חדשה בראשות הגואלפים השחורים הוקמה בעיר ודנטה נידון לגלות של שנתיים ולתשלום קנס עצום. במהלך גלותו הגה את הרעיון של יצירתו "הקומדיה האלוהית", והתחיל לחברה בשנת 1308.
בהתאם ל"המלצתו" של בוניפקיוס החליט דנטה להישאר ברומא. מאחר שלא היה יכול לשלם את הקנס, נדון באופן רשמי לגלות מתמדת והיה צפוי להוצאה להורג אם ייתפש על ידי חיילים פלורנטינים. אחרי מספר ניסיונות כושלים לחזור לשלטון בפירנצה, נואש דנטה מן התככים הכרוכים בכך ופנה להתוויית היסודות לקומדיה האלוהית – יצירה הבנויה ממאה בתי שירה (קנטו) המחולקים לשלושה ספרים שבכל אחד מהם שלושים ושלושה בתי שירה ובית מבוא אחד.
דנטה עבר לורונה כאורחו של ברתולומאו דלה סקאלה ולאחר מכן לסרזנה שבליגוּריה ואחרי כן נטען כי חי זמן מה בלוקה אצל הגברת גֶ'נטוּקה. טענות פחות אמינות טוענות כי שהה גם בפריז ובאוקספורד.
בשנת 1310 פלש הנרי השביעי מלוקסמבורג לאיטליה ודנטה כתב אליו ולנסיכים איטלקיים אחרים מספר מכתבים פומביים המעודדים אותם להתמודד עם הגואלפים השחורים בפירנצה. שליט פירנצה מחל בינתיים לרוב הגואלפים הלבנים שבגלות, אך מכתביו של דנטה מנעו מחילה כזו ממנו.