קליטת המהגרים בברלין המערבית.
ב-1950, לאחר אישור חוק בעניין הוקם בברלין מוקד ארעי לקליטתם של המהגרים. ב-1952, לאחר הקמת גדר הגבול ולאור הפיכתה של העיר ליעד העיקרי לפליטים מגרמניה המזרחית, הוקם מחנה חדש, מריינפלדה, שהחל לפעול באוגוסט 1953, והתמלא במהירות במהגרים שהגיעו בגל ההגירה הגדול לאחר התקוממות פועלי הבניין במזרח ברלין ב-17 ביוני. המחנה הורחב מספר פעמים אך תמיד היה מאוכלס בצפיפות.
בבואם למחנה היו המהגרים מתושאלים על ידי חוקרי מודיעין לנסיבות עזיבתם כדי לבדוק אם אין הם מרגלים סמויים. אם נמצא שהיו נרדפים פוליטית בארצם, או שנשקפה להם סכנת חיים, היו מקבלים סיוע נוסף מהרשויות, ואם לאו, הותר להם להישאר אך ללא סיוע. לאחר מכן נשארו המהגרים ללון במחנה עד שהוטסו למערב גרמניה, שם נקלטו בעבודה במדינה המתפתחת במהירות, שבה היה ביקוש גדול לכוח אדם מקצועי. מיעוטם של המהגרים בחרו להישאר במערב ברלין, שם יכלו להתגורר ולעבוד, ואף לחזור (עד 1961) למזרח העיר לצורך קניות במחירי מציאה.
לקראת אמצע 1961 עלה המחנה, הצפוף להתפקע, לרמות שיא בקליטת דיירים חדשים. הקליטה היומית של פליטים הגיעה לשיא באוגוסט אותה שנה, עת התדפקו על דלתותיו בין 1000 ל-2000 איש ביום. לאחר 13 באוגוסט 1961, עם הקמת חומת ברלין, נרשמה צניחה חדה במספר השוהים במחנה, ובהמשך הוסבו חלקים ממנו לדירות להשכרה.
סויר
גז טבעי נוזלי
גז טבעי נוזלי (באנגלית: Liquefied natural gas; בר"ת באנגלית: LNG; בעברית: גט"ן) הוא גז טבעי (בעיקר מתאן CH4) אשר הונזל, מצב צבירתו שונה לנוזל, לצורך הקלה על אחסונו ושינועו.
נפחו של גז טבעי נוזלי הוא ביחס של 1/600 לערך לעומת נפחו של אותו חומר במצב צבירה גז. גז טבעי נוזלי הוא חסר ריח, חסר צבע, אינו רעיל ואינו משתך. עיקר הסיכונים הכרוכים בחומר זה הם דליקה (כתוצאה מגזים הנפלטים בתהליך רתיחה), קפיאה וחנק.
תהליך הנזלת הגז כרוך בטיהורו של החומר ממזהמים, בהם אבק, גזים חומציים, הליום, מים, ופחמימנים העלולים לגרום לקשיים בשינוע החומר. לאחר תהליך הטיהור מעובה הגז למצב צבירה נוזלי בלחץ הקרוב ללחץ אטמוספירי (לחץ מקסימלי לשינוע הוא 3.6 PSI), על ידי קירורו לטמפרטורה של מינוס 162 מעלות צלזיוס בקירוב.
נפחו של גז טבעי נוזלי נמוך יותר מגז טבעי דחוס, כך שצפיפות האנרגיה של גז טבעי נוזלי גבוהה יותר פי 2.4 מאשר זו של גז טבעי דחוס וב-60% יותר מאשר סולר. בזכות נתון זה של יחס עלות-יעילות הופך שינוע גז טבעי נוזלי למרחקים גדולים, מקום שבו אין צנרת גז, לכלכלי. גז טבעי נוזלי מתאים במיוחד לשינוע באמצעות מכלית גז טבעי נוזלי, או מכליות קירור במשאיות ובקרונות רכבת.
גז טבעי נוזלי הוא האמצעי העיקרי לשינוע גז טבעי לשווקים, שם הוא עובר תהליך אידוי ומועבר לצרכנים במצב צבירה גז בצנרת. העלות הגבוהה של בניית מכלי קירור מנעה עד כה שימוש מסחרי בגז טבעי במצבו הנוזלי.
ייצור.
גז טבעי מוזרם אל מפעל לגז טבעי נוזלי כדי לטהרו ממים, מימן גופרתי, פחמן דו-חמצני וחומרים אחרים אשר יקפאו (לדוגמה, בנזן) בטמפרטורות שבהן הופך הגז הטבעי לנוזל, וכן מורחקים חומרים העלולים לגרום נזקים למתקני המפעל, לצנרת ולמכלי האחסון. גז טבעי מכיל בדרך כלל למעלה מ-90% מתאן. הוא מכיל גם כמויות קטנות של אתאן, פרופאן, בוטאן, חומרים אלקאנים כבדים יותר, וחנקן. תהליך הטיהור נועד לייצור חומר המכיל כמעט 100% מתאן. אחד הסיכונים בטיפול בגז טבעי נוזלי הוא שינוי מצב צבירה מהיר המתרחש כאשר החומר בא במגע עם מים.
התשתית המרכזית לייצור גז טבעי נוזלי היא מפעל גז טבעי המורכב משרשרת ייצור עצמאית אחת, או יותר, לטיהור והנזלה (המכונה באנגלית: train). נכון לשנת 2012, שרשרת הטיהור וההנזלה הגדולה ביותר בעולם לגז טבעי פועלת בקטר. בעבר הייתה זו מערכת מספר 4 של Atlantic LNG אשר פעלה בטרינידד וטובגו עם כושר ייצור של 5.2 מיליון טון בשנה. אחד המפעלים הגדולים בעולם לייצור גז טבעי נוזלי הוא מפעל SEGAS LNG בדמיאט שבמצרים, בכושר ייצור של 5 מיליון טון בשנה. מן המפעל משונע הגז לטרמינל מכליות גז טבעי נוזלי, מוטען למכלית ומשונע למתקן גיזוז, שם גדל נפחו ומצב צבירתו הופך לגז. מתקני גיזוז מחוברים בדרך כלל לחוות מכלי אחסון ולצנרת גז טבעי המפיצה את הדלק לחברות הפצה ולתחנות כוח.
כיוון שרוב המפעלים לגז טבעי נוזלי נמצאים באזורים מרוחקים, שלא היו מחוברים בצנרת להובלת המוצר המוגמר, הוצאות הייצור והשינוע של הגז הטבעי הנוזלי הן עצומות ועל רקע זה התבצע פיתוח התשתיות לייצור ולשינוע גז טבעי נוזלי בקצב איטי במחצית השנייה של המאה ה-20. בנייתו של מפעל לייצור גז טבעי נוזלי אופייני, לכושר ייצור של מיליון טון בשנה, היא כמיליארד וחצי דולר, עלות מתקן גיזוז בכושר ייצור של כ-30 מיליון מטר מעוקב של גז טבעי ביום היא כמיליארד דולר ואילו עלות מכלית גז טבעי נוזלי בודדת היא כ-200 עד 300 מיליון דולר.
בתחילת המאה ה-21, כאשר גדל מספר המשקיעים בתחום זה, ופותחו טכנולוגיות חדשות לייצור הגז הטבעי הנוזלי ולגיזוזו, עלויות פיתוח המתקנים פחתו וגז טבעי נוזלי הפך לחלופה תחרותית יותר לסוגי הדלק האחרים, אולם עלייה במחירי חומרי הייצור והעלייה בדרישה לקבלני בניית המפעלים, בשלהי העשור הראשון של המאה ה-21, העלתה פעם נוספת את עלויות הייצור. מחיר אופייני למכלית גז טבעי נוזלי, בנפח 125,000 מ"ק הנבנית במספנה אירופית או יפנית היה כ-250 מיליון דולר. לאחרונה, כאשר נוצרה תחרות לייצור כלי שיט אלה עם מספנות בקוריאה הדרומית ובסין, ירד מחיר המכלית בכ-60%. הפיחות בשער הדולר תרם אף הוא להוזלת עלויות הייצור. העלייה במחיר מכליות הגז הטבעי הנוזלי במחצית השנייה של העשור הראשון במאה ה-21 באה לאחר עלייה חדה בהזמנות לכלי שיט אלה, עלייה במחירי חומרי הגלם, מחסור בכוח אדם מיומן. כך גם עלתה עלות בניית המפעלים לייצור הגז הטבעי הנוזלי ולגיזוזו.
על רקע דאגה ממחסור במקורות אנרגיה אחרים, נבנים מתקנים חדשים רבים לייצור גז טבעי נוזלי בארצות הברית ובמדינות אחרות. הדאגה באשר לאיכות הסביבה בקרבת מפעלים אלה יצרה מחלוקת ציבורית עזה באזורים שבהם קיימות תוכניות לבניית המפעלים. כך בשונית לונג איילנד, ובשטח מועצה אזורית חוף הכרמל בישראל.
לצורך ייצור גז נוזלי ממקורות גז בים נבנתה Prelude FLNG - פלטפורמה צפה לייצור גז נוזלי. היא מהווה קונסטרוקציה ימית הגדולה בעולם באורך 488 מ' ורוחב 74 מ'.
היבטים מסחריים.
גז טבעי נוזלי משונע ברחבי תבל במכליות גז טבעי נוזלי אשר נבנו במיוחד למטרה זו. המסחר בגט"ן נקבע בחתימה על חוזי מכירה ורכישה בין הספק וטרמינל הגיזוז, ובמקביל חוזה אספקת גז טבעי בין טרמינל הגיזוז לבין הצרכנים. רוב חוזי המסחר בגט"ן היו חוזים בינלאומיים לפי כללי לשכת המסחר הבינלאומית (Incoterms) מסוג DES (אספקה בטרמינל הגיזוז עד הוצאה מן האונייה). בשנת 2010 ביטלה לשכת המסחר הבינלאומית את חוזי ה-DES ואלה הוחלפו בחוזי DAT (Delivered at Terminal) ולפיו המוכר משלם את הוצאות השינוע לטרמינל הגיזוז, להוציא את ההוצאות הכרוכות ביבוא הסחורה, והוא נוטל על עצמו את מלוא הסיכונים עד לנקודה שבה הסחורה נפרקה מן האונייה בטרמינל. עם הירידה בעלות בניית אוניות וקונים המעדיפים אספקה מהימנה ויציבה של גז טבעי נוזלי, החלה עלייה בחוזי רכישה מסוג FOB. בחוזה מסוג זה הקונה, אשר לעיתים הוא בעל האונייה, או חוכר האונייה לטווח ארוך, אחראי לשינוע הגז הנוזלי מטרמינל ההעמסה. חוזי מכירת גז טבעי נוזלי היו בדרך כלל חוזים ארוכי טווח בעלי גמישות מעטה בלבד במחיר ובכמות הגז הנרכש. אם החוזה קובע את כמות הגט"ן, הקונה מתחייב לקבל ולשלם עבור הסחורה, וחובתו לשלם עבורה גם אם לא קיבל אותה, בחוזים מסוג take-or-pay.
עד לשנת 2003 מחירי הגט"ן נעו במידה רבה במקביל למחירי שוק הנפט. מאז נמוך יותר מחיר הגט"ן באירופה וביפן לעומת מחירי הנפט, אף שעדיין קיים קשר חזק בין שני השווקים. מאז שנת 2003 הפך שוק הגט"ן ל"שוק מוכרים", זאת בניגוד לשנים קודמות. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 קיימים מתקני גיזוז לקליטת גט"ן ממכליות בכ-18 מדינות בעולם, בהן: הודו, יפן, קוריאה הדרומית, טייוואן, סין, יוון, בלגיה, ספרד, איטליה, צרפת, בריטניה, ארצות הברית, צ'ילה והרפובליקה הדומיניקנית. מתקנים נוספים נמצאים בשלבי תכנון והקמה בארגנטינה, ברזיל, אורוגוואי, קנדה, אוקראינה ומדינות נוספות. מכליות גז טבעי נוזלי, שעל סיפונן מתקן גיזוז, מייתרות את הצורך בהקמת מתקן גיזוז לצרכנים קטנים.
הודות לגילוי שדות נרחבים של גז טבעי בארצות הברית בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21 ושיפורים טכנולוגיים המאפשרים להפיק גז הלכוד בתוך עומק האדמה, הופכת ארצות הברית גם למעצמת גז טבעי. התוצאה הצפויה היא הצפת השוק בגז טבעי נוזלי אמריקאי אשר שתביא לירידת מחירי הגז הטבעי.
ארצות הברית הפכה ליצואנית הגז הנוזלי הגדולה בעולם בשנת 2022.
באוקטובר 2020 נודע כי ענקית האנרגיה האיטלקית SNAM תשתף פעולה עם דלק קידוחים וחברת דן בפיתוח טכנולוגיה להנעת אוטובוסים וכלי רכב כבדים באמצעות גז טבעי נוזלי. טכנולוגיה זו  אמורה להפחית זיהומים סביבתיים ולהיות נקייה ובריאה יותר לסביבה בהשוואה לשימוש בדלק ובנזין מזהמים.
איכות גט"ן.
איכות גט"ן היא אחד הנושאים החשובים ביותר במסחר בגט"ן. כל חומר שאינו עומד בדרישות הקבועות מראש בעת כריתת חוזה הרכישה הוא גז תת-תקני. תקנות האיכות לגט"ן משמשות שלוש מטרות: