לעיתים קרובות בונד יציל את "נערת בונד" ממוות, והיא תסייע לו לעיתים כסוכנת חשאית נוספת. "נערת בונד" יכולה גם לשמש כאויבת של בונד, כחברה בארגון רשע, לעיתים קרובות כעוזרת קרובה של מנהיג הארגון, "הנבל הראשי", ואף כמאהבת שלו. חלק מנערות בונד משמשות כדמויות משנה יפות בלבד, ללא השפעה קריטית על התפתחות העלילה, וחלק הן בעלות תפקיד קריטי בעלילה ומסייעות בהצלחת המשימה.
בסיפורי בונד מספר דמויות נשיות קבועות שאינן נחשבות כנערות בונד, כ-"M" או מאניפני. "נערת בונד" הקולנועית הראשונה הייתה אורסולה אנדרס, אם כי נוטים להזכיר גם את , שגילמה את דמותה של סילביה טראנץ' בסרטים "ד"ר נו" ו"מרוסיה באהבה". סילביה טראנץ' היא הראשונה שחילצה מבונד את שמו בסגנון המפורסם: "בונד, ג'יימס בונד".
כמעט כל הרומנים של איאן פלמינג מכילים דמות אחת או יותר המזוהות כנערת בונד. למרות שקיימים ביניהן הבדלים, לרוב הגדול של נערות בונד, במיוחד בספרות, יש מספר קבוע של מאפיינים משותפים. אחד המאפיינים הוא הגיל. נערת בונד תהיה בדרך כלל בשנות העשרים המוקדמות שלה, צעירה בכעשר שנים מבונד עצמו.
שיערן של נערות בונד מופיע בכל מגוון הצבעים אך התספורת היא בדרך כלל פשוטה. צבע העיניים של נערות בונד הוא בדרך כלל כחול, ולעיתים מופיעים גם צבעים יוצאי דופן כגון אפור-מתכתי ואף סגול. תווי הפנים של נערות בונד, כגון עיניים ואף, בדרך כלל יתאפיינו במושגים של "רוחב".
עוד מאפיין בולט נוסף של נערות בונד הוא שמן, שפעמים רבות הוא בעל משמעות כפולה. משמעות זו תלויה בפירוש המילולי של השם באנגלית, ולכן בעברית מאפיין זה מאבד את משמעותו פעמים רבות.
נערות בונד הן בדרך כלל מנוסות מינית, אם כי הניסיון שלהן הוא לא תמיד חיובי. נערות בונד רבות (אם כי לא כולן) חוו סוג של התעללות מינית ולעיתים קרובות חוויה זו אף גרמה להן להתנזר מגברים עד בואו של בונד. המוטיב האפל הזה הושמט מרוב הסרטים המוקדמים שנעשו לג'יימס בונד. ההתנזרות הזו מסתיימת כשהנערות פוגשות את בונד ושוכבות איתו בהסכמה, ואף בתשוקה רבה.
כמעט כל נערות בונד הן נשים עצמאיות, או בעלות קריירה שלא נחשבת מתאימה לאישה בשנות ה-50 של המאה ה-20. רבות מהן הן סוכנות חשאיות, ואחרות הן פושעות המנהלות ארגוני פשע. גם כשיש לנערת בונד עבודה "מסורתית" היא בדרך כלל מראה עניין בבנייה של חיים עצמאיים ללא קשר לגברים.
ג'ורג' ביירון
משמעות כפולה
החנות ברחוב הראשי
החנות ברחוב הראשי (במקור: Obchod na korze) הוא סרט צ'כוסלובקי מ-1965 בבימויים של צמד הבמאים יאן קדר ואלמר קלוס, על פי רומן קצר מאת לדיסלב גרוסמן שגם השתתף בכתיבת התסריט. הסרט עוסק בעלייתו של הנאציזם בצ'כוסלובקיה דרך סיפורם של נגר פשוט ואלמנה יהודיה קשישה שחנותה הועברה לבעלותו של הנגר, במסגרת תהליך האריזציה. הסרט העניק לצ'כוסלובקיה את זכייתה הראשונה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. שייך לגל החדש בקולנוע הצ'כוסלובקי.
עלילה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, עם עליית הנאציזם בעיירה סלובקית בה מתגורר הנגר טונו ברטקו, אדם פשוט ונוח לבריות, מקבל טונו בעלות על חנות כלי תפירה ברחוב הראשי של העיירה, במסגרת תהליך האריזציה. החנות השתייכה עד כה לרוזלי לאוטמן, אלמנה יהודייה קשישה וחרשת-למחצה, שלכאורה מנותקת מן העולם החיצוני ואינה מבינה את הסבריו של ברטקו על מצבה החדש. ידידו של טונו, אימריך קוצ'אר, הוא מתנגד מוצהר לאריזציה. הוא מסביר לטונו כי החנות אינה רווחית וכי גברת לאוטמן מתקיימת מתרומות. הקהילה היהודית מציעה לטונו תשלום קבוע כדי שלא יוותר על החנות, במטרה להגן על גברת לאוטמן מפני השתלטותו על החנות של אדם אחר שאינו נוח לבריות כמו טונו. טונו מסכים להצעה וגורם לגברת לאוטמן להאמין שהוא בן דודה שהגיע על מנת לסייע לה בעבודתה. בעוד מערכת היחסים בין השניים מתפתחת, אשתו של טונו מזהירה אותו כל העת מפני ערמומיותה של הקשישה.
כאשר רשויות החוק אוספות את כל יהודי העיירה לשם גירושם, טונו מוצא עצמו נקרע בין תיעובו כלפי משמר הלינקה והנאצים, לבין ההכרח להסגיר את גברת לאוטמן על מנת להגן על עצמו. כאשר גברת לאוטמן מבינה שמדובר בסוג של פוגרום היא נבהלת. עם התקרבותם של שוטרים אל הבית, טונו דוחף אותה בכוח לתוך ארון כדי להחביא אותה. הדחיפה גורמת למותה, דבר שממוטט את טונו רגשית וגורם לו להתאבד בתליה. הסרט מסתיים בסצנה סוריאליסטית בה נפתחת דלת החנות אל הרחוב הראשי, שם טונו וגברת לאוטמן צועדים יחד בצעדי ריקוד באור יום בהיר ובבגדים נאים, לצלילי נגינתה של להקה המנגנת עבורם.
כתיבה והפקה.
אחד מבמאי הסרט, יאן קדר, הוא יהודי סלובקי שבמהלך השואה היה עצור במחנה עבודה. קדר וקלוס התרשמו לטובה מגישתו הטרגית-קומית והאנושית של סיפורו הקצר של גרוסמן, שבמקור נקרא "המלכודת", והחליטו לעבד אותו לסרט. גרוסמן כתב את התסריט בצ'כית, השפה בה נכתב גם הספר ב-1962, והבמאים עיבדו אותו לתסריט צילומים במשותף עם גרוסמן תוך תרגומו לסלובקית. העלילה רצופה בהומור, גם במצבים הטרגיים ביותר של הסרט (במיוחד על רקע חוסר ההבנה השורר בין שתי הדמויות הראשיות), אך היוצרים הקפידו על כך שהצופה יבין תמיד שחיי אדם מונחים על כף המאזניים.
הסרט עוסק בשואה דרך הטרגדיות הפרטיות של שתי הדמויות הראשיות. קדר אמר על כך כי השחזור הקולנועי המושלם ביותר של מצב כלשהו, אינו מסוגל לעלות על סרט העוסק בפשיזם דרך הטרגדיה של אדם יחיד. הוא הביא כדוגמה לגישה זו את דבריו של הסופר הסלובקי לדיסלב מניצ'קו על משפט אייכמן: מניצ'קו הסיק כי עבורו, "המפתח להבנה" נעוץ בגורלם של היהודים אותם הכיר באופן אישי, ולא במספר המדויק של האנשים שאייכמן גרם למותם במישרין או בעקיפין.
הסרט צולם בעיירה הסלובקית סבינוב, שהתאימה לסרט משום שלא עברה שינויים רבים מאז התקופה שלפני היווצרות צ'כוסלובקיה. הבמאים עיצבו את העיירה כך שתתאים לתקופה בה מתרחשת עלילת הסרט. הבמאים נתקלו בקשיים למצוא שחקנית צ'כוסלובקית שתגלם את דמותה המורכבת של רוזלי לאוטמן. לבסוף הם החליטו ללהק לתפקיד את אידה קמינסקה, שחקנית יהודיה פולניה בעלת ניסיון משחק רב. קדר טען כי קמינסקה שיחקה מתוך ניסיון אישי.
לדיסלב גרוסמן אמר על כתיבתו של הספר: "אנחנו היהודים ידענו תמיד לבטא את אסונותינו בבדיחות, בדמעות המהולות בצחוק... אני רואה גם את החיים עצמם בבחינת טראגי-קומדיה - אין הם טרגדיה צרופה וודאי שאין הם בבחינת קומדיה...".
תגובות.
המבקר זאב רב-נוף טען שעלילת הסרט מזכירה אגדות עממיות הנוטות להפרזה ולחוסר-היגיון ובכך אינה מתאימה לנושא רציני כמו השואה, וגם שסגנונו האמנותי של הסרט הוא לעיתים קרובות מיושן ומזכיר את הסרטים ההוליוודיים הרגשניים שיצאו שלושים שנה לפניו. הוא גם שיבח את משחקם של קרונר וקמינסקה וסיים את ביקורתו במילים "כבר אמרתי כי 'החנות ברחוב הראשי' הוא כישלון, אך הלוואי שנהיה גם אנחנו מסוגלים לכשלונות כאלה...".
מרקו סטורארי
מרקו סטורארי (באיטלקית: Marco Storari; נולד ב-7 בינואר 1977) הוא שוער עבר איטלקי. סטורארי היה ידוע עקב שיערו הארוך והפרוע, שגם מסמל בדרך מסוימת את צורת המשחק שלו כשוער.
קריירה ספורטיבית.
העונה הראשונה שלו בקריירה הייתה במדי לאדיספולי במדיה ערך 12 הופעות. לאחר אותה עונה, עבר לפרוג'ה. בעונה הראשונה שלו בקבוצה עלה עימה לסרייה א', אך לא ערך אף הופעה במדיה, גם בעונה השנייה. מאז עבר במונטוארצ'י שגם שם לא עלה לשחק, ובא.ס. אנקונה. בעונה השנייה שלו באנקונה הגיעה הפריצה של סטורארי בן ה-23. הוא ערך 34 הופעות במדיה, ועזר לה לעלות לסרייה ב'. גם בעונות שלאחר מכן היה השוער הראשון של הקבוצה. בשנת , עבר לנאפולי. בתום אותה עונה, הוא עבר למסינה והפך לשוער הראשון שלה במשך 4 עונות, במהלכן הוא עלה עימה לסרייה א'. את ההופעה הראשונה שלו בליגה הראשונה הוא ערך מול פארמה, ב-12 בספטמבר 2004, במשחק שנגמר בתיקו 0-0. בינואר 2007, נזקקה מילאן לשוער שיחליף את זליקו קאלאץ' הפצוע, ולכן רכשה את סטורארי. לאחר מכן הושאל השוער האיטלקי ללבאנטה, קליארי ולפיורנטינה, שם שימש כשוער שני ושיחק משחק אחד בלבד. בצורה אירונית, זה היה משחק מול מילאן, בו הפסידה פיורנטינה 1-0.
ב-23 ביוני 2010 חתם ביובנטוס לשלוש שנים עבור 4.5 מיליון יורו, ובהתחלה היה השוער הראשון בעקבות פציעתו של בופון במונדיאל 2010. ביובנטוס זכה בארבע אליפויות רצופות, ובגביע האיטלקי בו הצטיין במשחק הגמר בניצחון 2-1 על לאציו.
ב-3 ביולי 2015 חתם לשנתיים בקליארי מהליגה האיטלקית השנייה. ב-11 בינואר 2017 חזר למילאן וחתם עד לסוף העונה.
סטורארי עדיין לא ערך הופעה במדי נבחרת איטליה למרות שנבחר לשוער השלישי על ידי מרצ'לו ליפי למוקדמות מונדיאל 2006, נגד סלובניה.
מחשוף (גאולוגיה)
מחשוף (באנגלית: Outcrop) הוא חלקה החשוף והנראה לעין של יחידת סלע – חבורה, תצורה או יחידה קטנה יותר. ניתוח ודיגום של מחשופים חשובים להבנת ההיסטוריה של כדור הארץ. מחשופים נראים רק בחלק מפני הקרום, ובמרבית המקומות הם מכוסים בשכבת קרקע, צמחייה או מים, אינם נראים או שאינם נגישים למחקר. חשיפת הסלעים מתרחשת באמצעות סחיפה או בליה, בעיקר בגדות נהרות ובמדרונות אך גם באזורים פעילים מבחינה טקטונית. דרך נוספת ליצירת מחשופים היא חציבה לצורך כרייה, בנייה או סלילת כבישים.
מחקר וניתוח.
תיאור מדויק, מיפוי וניתוח מעבדתי של סלעי המחשוף מתאפשרים באמצעות עקרונות היסוד של הגאולוגיה:
חשיבות ושימושים.