לאחר שחרורו מונה בפברואר 1990 על ידי השר אברהם כץ עוז למנכ"ל רשות שמורות הטבע. אולם ביקורת על המינוי, בטענה שהיה מינוי פוליטי, ומחאת עובדי הרשות טרפדו את המינוי וגלבוע הצטרף לבנו שהקים את קבוצת צוות 3 המספקת שירותים בתחום השמירה, האחזקה והניקיון.
גלבוע היה נשוי ואב לארבעה ילדים. נפטר מהתקף לב בגיל 49. היה תושב נס ציונה ועל שמו קרוי מרוץ נס ציונה.
מרד אפריל (פורטוגל)
מרד אפריל (בפורטוגזית: Abrilada) בהיסטוריה של פורטוגל היה מרד בראשות הנסיך דום מיגל ואמו שהתרחש ב-30 באפריל 1824 בניסיון להחזיר לכס המלכות את המלוכה האבסולוטית. מרד זה בישר את המלחמות הליברליות (מלחמת האזרחים בפורטוגל 1828–1834).
ב-30 באפריל 1824, דום מיגל, הגנרליסימו של צבא פורטוגל עצר בתמיכת אמו קרלוטה ז'ואקינה מספרד, מספר מנהיגים צבאיים ואזרחיים של המדינה באשמת תמיכה בליברליזם שחולל אביו, ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל, ואסר אותם בטירת סאו ז'ורז'ה ובמגדל בלן. דום מיגל הורה לצור על הארמון בו שהה המלך מלווה ביועצו האנגלי, גנרל ויליאם קאר ברספורד.
הסגל הדיפלומטי המוצב בפורטוגל, במיוחד השגריר הצרפתי, פעלו בניסיון לפייס בין הבן לאביו. הם השיגו הסכם לפיו הצבא נסוג חזרה למחנותיו אולם העצורים נשארו בכלא. בתחילת מאי הדיפלומטים סייעו למלך ז'ואאו השישי להגיע ולקבל מחסה באוניית קו בריטית. שם, בחסות תותחי האנייה נקט המלך בשורה של צעדים: הוא הדיח את בנו, דום מיגל, מהפיקוד על הצבא, הורה לשחרר אסירים פוליטיים ולעצור את תומכי בנו. דום מיגל עצמו אולץ לצאת לגלות בווינה (דרך צרפת), קרלוטה ז'ואקינה הושמה במאסר בית באחד הארמונות והמרידה הגיעה לסיומה.
אברילדה
ראדו גבראה
ראדו ברתולומאו גבראה (ברומנית: Radu Bartholomeu Gabrea; 20 ביוני 1937 - 9 בפברואר 2017) היה במאי קולנוע ותיאטרון ותסריטאי רומני ממוצא גרמני שפעל תקופה מסוימת בגרמניה.
חייו.
גבראה, יליד בוקרשט נרשם בסיום לימודיו התיכוניים ללימודים באוניברסיטה הטכנית לבנייה בבוקרשט. בשנה השנייה ללימודיו הוזמן על ידי חבר ללימודים להשתתף בהפגנת תמיכה במרד ההונגרי - ההפגנה לא התקיימה, אך הוא נעצר ב-12 בנובמבר 1956 והורשע בבית דין צבאי ב-19 באפריל 1957 וזוכה בערעור ב-28 במאי באותה שנה ושב ללימודיו. הוא סיים את לימודיו והוסמך כמהנדס בניין, עבד כשנתיים בקרבת טרגו מורש ולאחר מכן שב לבוקרשט, שם נרשם ללימודים באוניברסיטה הלאומית לאמנות התיאטרון והקולנוע.
הסרט הראשון, שבוים על ידו, היה "קטן מדי עבור מלחמה כל כך גדולה", בשנת 1969, לפי תסריט של דומיטרו ראדו פופסקו. הסרט הוצג בפסטיבל לוקרנו וזכה בפרס. ב-1972 התחיל את הכנת הסרט "מעבר לחולות" (Dincolo de nisipuri) וסיים אותו ב-1973. ב-17 בפברואר 1973, יומיים לפני הקרנת הבכורה של הסרט, הוא נפסל על ידי הזוג צ'אושסקו. לאחר התדיינויות ממושכות עם הצנזורה וקיצוצים משמעותיים הוקרן הסרט ב-1974. בעקבות פרשה זו היגר גבראה למערב גרמניה, שם המשיך בפעילותו כבמאי ושב לביים ברומניה רק לאחר המהפכה הרומנית.
לאחר חזרתו לרומניה, עסק בסרטיו בנושאים היסטוריים "פחות ידועים, מוזנחים או שהיו מעוותים באופן שיטתי". אף על פי שלא היה יהודי, רבים מסרטיו עסקו ביהודי רומניה ובאירועים היסטוריים בעלי משמעות לאלו.
משפחה.
ראדו גבראה הוא אחד משלושת בניהם של יוסיף גבראה, פרופסור אוניברסיטאי ומריה גבראה, מורה. הוא נישא בשנית לשחקנית ויקטוריה קוצ'יאש (Victoria Cociaș). לראדו בת בשם מריה-מגדלנה שוברט מנישואיו הראשונים.
מדליית השירות הכללי (1918)
מדליית השירות הכללי 1918 (באנגלית: General Service Medal בר"ת: 1918 GSM) הייתה מדליית מערכה אשר הוענקה למשרתים בכוחות המזוינים של בריטניה (צבא היבשה וחיל האוויר) על השתתפות במערכות השונות בתקופת השנים 1918–1962. העיטור נוסד בשנת 1923 וניתן לחיילים אשר השתתפו בתקופה האמורה במערכות, ביניהם; עיראק, פלשתינה וקפריסין.
'מדליית השירות הכללי (1918)' והמקבילה שלה 'מדליית שירות הצי הכללי (1915)' הוחלפו שתיהן במדליית השירות הכללי (1962).
תיאור.
המדליה מורכבת מדיסק עשוי כסף בקוטר 36 מ"מ. בחלקה הקידמי מוצבת דומותה של המונרך (המלך ג'ורג' החמישי עד ינואר 1936, אדוארד השמיני עד דצמבר 1936, ג'ורג' השישי עד 1952 ולבסוף המלכה אליזבת'), בטבעת סביב דמות המונרך נכתב בראשי תיבות התואר המלכותי המלא (כך במקרה של ג'ורג' החמישי: 'GEORGIVS V BRIT: OMN: REX ET IND: IMP' "ג'ורג' החמישי, מלך האיים הבריטים, קייסר הודו).
מצידה השני של המדליה מוצגת דמותה של אלת הניצחון מכונפת ועטורה בקסדה קורינתית, כשהיא מניחה זר על סמל הצבא וחיל האוויר (חרב המסמלת את צבא היבשה וכנפיים פרוסות המסמלות את חיל האוויר המלכותי).
המדליה תלויה מסרט המורכב מפס סגול שבשני צדדיו פסים ירוקים בעובי זהה. תצורה זו נהוגה גם באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת באירועים לא פורמליים).
אבזמים.
סך הכל היו 17 אבזמים לציון פעולות ומערכות שונות שניתנו לענידה על סרט העיטור, מדליית השירות הוענקה תמיד בצירוף אבזם מערכה.
מרתה הייר
מרתה הייר (באנגלית: Martha Hyer ; 10 באוגוסט 1924 - 6 במאי 2014) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1958 על הופעתה בסרט "אחדים באו במרוצה".
ביוגרפיה.
הייר נולדה בעיר פורט וורת' שבטקסס ולמדה ב"אוניברסיטת נורת'ווסטרן". התגלתה על ידי סוכן כישרונות מטעם חברת ההפקה RKO בעת ששיחקה ב"תיאטרון פסדינה" שבקליפורניה.
קריירת משחק.
הייר החלה את הקריירה שלה בתפקידים קטנים בסרטים כמו "סברינה" של בילי ויילדר בו שיחקה בתור אליזבת טייסון ארוסתו של הפלייבוי דייוויד לרבי (ויליאם הולדן), "קרב היימן" לצידו של כוכב הקולנוע רוק הדסון ו"אבוט וקוסטלו טסים למאדים" לצד צמד הקומיקאים אבוט וקוסטלו. הייר שיחקה תחת במאיי הקולנוע הנרי קוסטר בקומדיה "ידידי גודפרי", בלייק אדוארדס בתחילת דרכו בדרמה "מיסטר קורי" לצידו של טוני קרטיס וג'ין נגולסקו בדרמה הרומנטית "כל חלומותי".
בשנת 1958 שיחקה הייר בתפקיד המזוהה ביותר עימה בקריירה גוון פרנץ' בדרמה של וינסנט מינלי "אחדים באו במרוצה", תפקיד עליו הייתה מועמדת הייר לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. באותה שנה השתתפה הייר גם בקומדיה "ספינת האהבה" (Houseboat) בתפקיד קרולין גיבסון לצידו של קרי גרנט.
לאורך שנותייה כשחקנית הוליוודית שהתפרסו בלמעלה משלושה עשורים שיחקה הייר בסרטו התקופתי של פרנק בורזאג' "הדייג מן הגליל" בתפקיד הנסיכה היהודייה הרודיאס, במערבון של הנרי הת'וואיי "בניה של קטי אדלר" בתפקיד מרי גורדון, בדרמה של אדוארד דמיטריק "השאפתנים" ובעיבוד הקולנועי לרומן החלל "האנשים הראשונים על הירח".
חיים אישיים.
בשנת 1951 נישאה לתסריטאי ריי סטאל והתגרשה ממנו לאחר שלוש שנות נישואים.
בשנת 1966 התחתנה הייר עם מפיק הסרטים האל ואליס, היא נותרה נשואה לו במשך כ-20 שנה עד למותו.
הייר מתה ב-31 במאי 2014 בסנטה פה, ניו מקסיקו בגיל 89.
וין (פירושונים)
ערי בירה וקברים של ממלכת גוגוריו העתיקה
ברון מורדו
ברון מורדו (באנגלית: Baron Mordo) היה דמות בדיונית של נבל-על שהופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "Strange Tales #111" מאוגוסט 1963 בכתיבתו של סטן לי ובאיורו של סטיב דיטקו. מורדו הוא אויבו המושבע של דוקטור סטריינג'.
ברון מורדו הוא האלטר אגו של ברון קארל אמדיאוס מורדו, אציל מטרנסילבניה שהפך לתלמידו של המכשף הטיבטי שנודע בכינוי "העתיק". כאשר מורדו זמם להרוג את מורו, השמועה הגיעה לאוזניו של הנוירוכירורג ד"ר סטיבן סטריינג', שביקר את העתיק כדי שירפא את ידיו הפגועות כתוצאה מתאונת דרכים. הדבר אילץ את מורדו להטיל כשפי רסן על סטריינג' כדי למנוע ממנו להזהיר את העתיק או לתקוף את מורדו. כשסטריינג' הסכים לקבל את הדרכתו של העתיק בדרכי הקסם, זה האחרון שחרר אותו מאותם כשפים מאחר שהיה מודע לכך שמורדו הטיל אותו וחזה מראש בשחיתות שכילתה את ליבו. לבסוף, מורדו הוגלה בידי העתיק.
יכולותיו של מורדו היו דומות לאלה של סטריינג', אולם הוא היה מיומן במיוחד בהקרנה אסטראלית והיפנוזה, כמו גם במגנטיזם חייתי. הוא לא חשש להשתמש בקסם שחור כדי לזמן שדים - דבר שסטריינג' לא היה מאומן לעשות - אך ברוב המקרים, הטלת הכשפים נכשלה ופגעה במכוון במורדו. מורדו שימש כאנטגוניסט עיקרי בחוברות של דוקטור סטריינג'. בין היתר, הוא שלח את צורתו האסטראלית למשרתו של העתיק כדי שזה ירעיל את מזונו, בתקווה שהזקן יחשוף בפניו את סודות הקסם. אולם, סטריינג' הערים עליו לחזור לגופו הגשמי לאחר שהתעמת איתו במישור האסטראלי, ובכך שבר את אחיזתו במשרת. בנוסף, הוא התחזה לאציל בשם סר קלייב בנטלי ולכד את סטריינג' על ידי כך שסימם ושיתק אותו, אך סטריינג' השתמש ביכולותיו המנטליות כדי לקרוא לעזרה. הוא התנגד נחרצות לאימונים שאותם העביר העתיק לסטריינג', והניח לו מספר מלכודות כדי לתעתע בו.
לאחר שהוגלה ממחוזו של העתיק, מורדו ערך עסקה עם אדונו החדש, השד דורמאמו, כדי לרכוש כוח עצום ולהביס את דוקטור סטריינג' אחת ולתמיד. לאחר מספר ניסיונות כושלים להילחם נגד סטריינג', מורדו הוגלה מכדור הארץ בידי דורמאמו. אולם, מורדו חזר מגלותו והמשיך להתעמר בסטריינג' כאשר מצא את ספר הכשפים של קוליוסטרו ונאבק בסטריינג' בפריז של המאה ה-18.