הספינקס הוא חיה דמיונית בעלת גוף אריה וראש אדם. המצרים הציבו פסלי ספינקסים רבים, לרוב בזוגות, כדי לשמור על מקומות חשובים. הספינקס במישור גיזה הוא הראשון והגדול מכולם.
כתב.
כתב החרטומים, או בשמו הלועזי: הִירוֹגְלִיפִים, שימש כצורת כתיבה באמצעות סמלים וציורים. כתב החרטומים היה הכתב הראשון בעולם.
חלק מהסמלים היוו מילים שלמות וחלקם היו חלקים בתוך מילה. בכתב החרטומים היו למעלה מ-2,000 סמלים. כל סמל מייצג עצם כלשהו, וכל עצם כזה מייצג צליל שבו מתחיל שם העצם או רעיון מסוים הקשור בעצם. לכן, לא פלא שמעט מאוד מהמצריים ידעו לכתוב ולקרוא.
הראשון שהצליח לפענח את צופן כתב החרטומים היה החוקר הצרפתי ז'אן-פרנסואה שמפוליון. הוא עשה זאת באמצעות ממצא ארכאולוגי שנקרא אבן רוזטה, שבה אותו טקסט נכתב ביוונית ובשני סוגי כתב חרטומים.
אמנות.
האמנות המצרית רבת חשיבות להתפתחות האמנות המערבית. את האמנות יצרו המצרים עבור המלכים שלהם, אשר נחשבו לאלים. על קירות הקבר ציירו אמנים כל שדרוש למלך לאחר המוות, היינו מזון, משרתים וכן הגנות מפני הכוחות השליליים של עולם המתים.
האמנים ציירו לפי מוסכמות קבועות מראש כגון: האדון צויר תמיד גדול יותר מעבדיו ומשרתיו, עורם של הגברים לעולם כהה יותר משל הנשים, הנשים רזות והגברים חסונים וכן- דמויות האלים היו קבועות. הדמויות כולן צוירו בפרופיל.
האומנות המצרית באה לידי ביטוי בשלושה תחומים: פיסול, תבליט קיר וציור. קווי האופי של תחומים אלה לא השתנו במשך אלפיים שנה, וזאת משום זיקתה של האומנות לדת - השתמרותה של הדת הובילה בהכרח להשתמרותה של האמנות. שיטות הציור על הקברים ובמקדשים עברו מדור לדור.
משימושי האמנות המצרית:
פסלים ותבליטים לזכר המת, עלילותיו במהלך החיים ופסל גדול שניצב ליד הקבר כדי לשמור על ה"כא" - הא כוח החיים של האדם שמתווסף אליו עם הולדתו. עם מותו של האדם יש לשמור על ה"כא" כדי שלא תאבד, על כן מוקם הפסל. הפסל, למעשה, שומר על ה"כא" במקום הגוף.
תבליטים רבים אף שמשו כאנדרטות לקרבות המלכים והמלכים תוארו בהם תמיד כמנצחים. לתבליטים אלו נוספו כתובות בכתב החרטומים שתיארו את האירועים.
עם שלטון היוונים במצרים, במאה השלישית לפני הספירה, הם הושפעו רבות מהתרבות המצרית - האמנות והמערכת התאולוגית, והשפעות אלה חדרו במהרה ליוון.
אינשטיין
ז'וז'ו אבוטבול
ז'וז'ו אבוטבול (נולד ב-11 בספטמבר 1952) הוא עיתונאי, בעל טור ושדרן רדיו ישראלי. אבוטבול כותב במדור הספורט של "ידיעות אחרונות", מגיש תוכנית רדיו לילית בכאן מורשת של תאגיד השידור הציבורי, והשתתף בתוכנית "שירים ושערים" ברשת ב' של קול ישראל.
ביוגרפיה.
אבוטבול נולד בעיר קזבלנקה שבמרוקו. הוא עלה עם הוריו כתינוק בן שנתיים בשנת 1954 והגיע עם משפחתו לאשדוד שנוסדה באותן שנים. המשפחה התגוררה בפחון, בו גרו גם סבו וסבתו, הוריו וחמשת אחיו. השניים הקטנים נולדו אחר כך בארץ. כשהיה בן שבע, נטש אביו את המשפחה ואמו נותרה לבדה כשהיא מגדלת שבעה ילדים. עקב תנאי הדלות בבית נשר אבוטבול בילדותו מבית הספר ויצא לסייע בפרנסת המשפחה. בגיל 16 נכנס לתיכון של "הדסה נעורים" שם למד מכונאות ימית. עם סיום לימודיו המקצועיים עבד בצי הסוחר הישראלי עד גיל 17 וחצי ואז עבר לעבוד כפועל בניין.
לאחר שירותו הצבאי חזר לאשדוד ומצא שם עבודה כעוזר מציל בשפת הים. הוא זכה במכרז להפעלת שירות השכרת כיסאות-נוח ב"חוף אורנים" באשדוד ומאוחר יותר גם ברישיון קיוסק שנקרא החוף המערבי. שבהמשך הפך לפאב ובשלב מאוחר יותר למסעדה.
בשנת 1988 טבע בנו אורן למוות באותו החוף בו הקים את מסעדתו. כמה חודשים מאוחר יותר נקרא החוף על שם בנו: "חוף אורנים".
אבוטבול הפך לדמות תקשורתית ומקושרת לאחר שנחשף לראשונה לציבור בשנת 1990 בכתבה של מוטי קירשנבאום ל"יומן" של ערוץ 1, על חוף הים של אשדוד.
החל לכתוב טור ספורט בעיתון "ידיעות אחרונות", ממנו התפתח טור שבו הביע גם את דעותיו בענייני חברה ופוליטיקה. משלב משלים ובדיחות עממיות בכתיבתו ובדבריו. כשערוץ 10 החל לשדר הגיש במשך תקופה קצרה תוכנית טלוויזיה אישית בשם: "העולם על-פי ז'וז'ו'", שהגישה לקהל את המציאות הישראלית "בגובה העיניים", מנקודת מבטו האישית. מאוחר יותר החל להגיש תוכנית רדיו לילית: "שיחות לילה", בה הוא משוחח עם מאזינים, ב"רשת ב'" של "קול ישראל".
בפברואר 2012 הורשע בהעלמת מס, ונגזרו עליו קנס ועבודות שירות.
ב-27 ביולי 2012 פורסם כי זומן לבירור אצל מנהל קול ישראל, מיכאל מירו, בשל השמעת ידיעה בלתי מבוססת במהלך שידור (הידיעה הייתה שנורו יריות לעבר שיירת מזכירת המדינה האמריקאית הילרי קלינטון במהלך ביקורה בישראל).
באוקטובר 2018 ניצל אבוטבול ממוות לאחר שלקה בליבו. יותר מרבע שעה ניסה הצוות להחיות את אבוטבול כולל מתן של למעלה מעשר מכות חשמל, אך לבו לא הגיב למאמצי ההחייאה ונדם. הוא הועבר תוך כדי החייאה לצנתור שבמהלכו אובחנה חסימה באחד מעורקי הלב הראשיים. לעורק הסתום הוחדר סטנט וקצב הלב חזר לעצמו.
דיני חוזים
דיני החוזים הם חלק מהענף המשפטי העוסק בחיובים רצוניים והם חלק מן המשפט האזרחי.
הגדרת החוזה.
חוזה הוא הסכם אכיף. דיני החוזים מגדירים את הכללים, העקרונות והסטנדרטים שבמסגרתם תיאכף התחייבות בפועל או שתקנה היא זכויות אחרות (לבד מזכות האכיפה) מקבילות או משלימות (כגון פיצויים בשל הפרת החוזה). רוב השיטות המשפטיות מבחינות בין התחייבות סתמית אשר איננה ניתנת לאכיפה, להתחייבות חוזית הניתנת לאכיפה. מקובל לסבור כי ההבחנה בין "הסכם" ובין "חוזה" הוא יסוד האכיפות או התוקף המשפטי. מקום שלפנינו הסכם הנעדר תוקף משפטי, לפנינו הסכם של כבוד, ומקום שלפנינו הסכם בעל תוקף משפטי, הרי שלפנינו חוזה.
חוזה נִכְרָת כאשר יש "הצעה וקיבול", בהתאם לדרישות . "הצעה", בהתאם לדרישות החוק, היא פנייה של אדם לחברו המעידה על גמירת דעתו של המציע להתקשר עם הניצע בחוזה, והיא טומנת בחובה את הפרטים המהותיים הכלולים בהצעה. "קיבול", בהתאם לדרישות החוק, הוא הודעת הניצע שנמסרה למציע ומעידה על גמירת דעתו של הניצע להתקשר עם המציע בחוזה לפי ההצעה. מקובל לסבור כי משמעות דרישת גמירת הדעת היא כוונה רצינית ושלמה להתקשר בחוזה המסוים עם האדם המסוים. על מנת שתהיה התחייבות חוזית, נדרש אפוא שהצדדים לחוזה יהיו מודעים להתחייבות שהם נוטלים על עצמם, ושתהיה להם כוונה להיכבל משפטית בחוזה המסוים.
דרישה נוספת לכריתת החוזה היא זו המתבטאת במבחן המכונה "הכוונה ליצור יחסים משפטיים". שאלה שבה נחלקו העמדות היא האם מבחן "הכוונה ליצירת יחסים משפטיים" הוא מבחן נפרד וחיצוני ליסוד "גמירת הדעת" האמור בחוק החוזים, או שמא הוא מבחן הנטמע והכלול בו. בעבר, הובעה בפסיקת בית המשפט העליון העמדה שמבחן הכוונה ליצירת יחסים משפטיים הוא חלק מיסוד גמירת הדעת הנבחן המתווה את דרכי יצירת החוזה. מנגד, יש שהביעו עמדה כי מבחן הכוונה ליצירת יחסים משפטיים הוא מבחן סף, חיצוני ונפרד, ליסוד גמירת הדעת. לפי עמדה זו, עוד לפני שבוחנים את השאלה האם נכרת חוזה בין הצדדים בהתאם ליסודות האמורים בחוק, יש לבחון האם הייתה כוונה מקדמית ליצירת יחסים משפטיים במערכת היחסים הנדונה. שאלה זו, איננה רק שאלה עובדתית הבוחנת את המסגרת החברתית שבה ניתנה ההתחייבות (למשל, האם ההתחייבות ניתנה במסגרת עסקית או במסגרת אינטימית בין מכרים) אלא גם שאלה של מדיניות משפטית כללית, שבהתאם לה ניתן להוציא מגדרי דיני החוזים התחייבויות שלא ראוי ולא נכון לעסוק בהן במסגרת הדין.
חופש החוזים.
ערך חשוב, אולי המרכזי ביותר, בדיני החוזים הוא עקרון חופש החוזים. חופש החוזים עשוי להיות מוצדק הן על ידי תפיסות אינדיבידואליסטיות (מטעמים של אוטונומיית הרצון החופשי) והן על ידי תפיסות כלכליות המקנות משנה תוקף לרצונם החופשי של הצדדים (מטעמים של השאת רווחת הפרטים המתקשרים והרווחה המצרפית). עקרון חופש החוזים בא לידי ביטוי בהוראות חוק החוזים לפיהן חוזה יכול להכרת בכתב או בעל פה, ובעיקר ב, הקובע כי תכנו של החוזה הוא ככל שיסכימו הצדדים. ביטוי נוסף לעקרון חופש החוזים מצוי בדברי חקיקה רבים המאפשרים התנאה מצד הצדדים על הוראותיהם. במקרים רבים ניתן באמצעות הסכמה בין צדדים להתנות על הוראות חוקים מסוימים. מקובל לומר כי אחד המאפיינים של החקיקה האזרחית הישראלית היא היכולת להתנות על הוראותיה. עם זאת, קיימים חוקים אשר אינם מאפשרים להתנות על הוראותיהם באמצעות "חוזה" בין שני הצדדים גם אם שני הצדדים מעוניינם בכך (לדוגמה: שעות עבודה ומנוחה והגנה על רוכשי דירות, לדוגמה עקרונות כלליים המגבילים את חופש החוזים כגון 'תקנת הציבור'). אופן כריתת החוזה גם הוא, לעיתים, מותנה בדרישות צורניות פורמליות בהקשרים מסוימים. למשל, עסקה במקרקעין אינה יכולה להתבצע בעל פה וטעונה מסמך בכתב (). אם כי המגמה הברורה בהקשר זה בשנים האחרונות היא לסטייה מדרישות פורמליות תוך התקרבות להכרעות ערכיות-מהותיות הנסבות על מהות הפעולה - ועל עקרונות נוספים, כגון עקרון תום הלב - ולא על צורתה החיצונית של הפעולה.
היסטוריה של דיני החוזים בישראל.