לאחר שחזר לרוסיה בתחילת שנות ה-90, ניהל צ'יגירינסקי, כבעל השליטה של חברת S+T Group Handels GMBH, פרויקטי נדל"ן בנייה פיתוח ושימור עירוני, כולל מספר אתרי מורשת במוסקבה. הוא החל את פעילות הפיתוח שלו עוד בימיו ראש עיריית מוסקבה הראשון לאחר התפרקות ברית המועצות גבריאל פופוב. הפרויקט הראשון שלו במוסקבה היה בניין משרדים עבור העירייה. כבר בתחילת שנות ה-90, פגש והתיידד עם ראש עיריית מוסקבה השני, יורי לוז'קוב, ואשתו ילנה באטורינה. כתוצאה מקשר זה הוא הצליח לקדם מספר פרויקטים. ב-1997 רכש צ'יגירינסקי את חלקו של שותפו ושינה את שמה של החברה שלו ל-ST Group, והפך ליו"ר הדירקטוריון.
בשנת 2001 הקים צ'יגירינסקי את החברה לפיתוח מוסקבה (MDC), בשותפות עם עיריית מוסקבה. הפרויקטים הידועים ביותר של MDC היו בניית מרכז העסקים הבינלאומי "מוסקבה סיטי", והקמת הרשת הקמעונאית "מטרו-ריאל", במסגרת הסכם עם קבוצת מטרו הגרמנית.
בשנת 2002 העביר צ'יגירינסקי את נכסיו בקבוצת ST לאחיו הצעיר אלכסנדר, אשר בשנת 2007 שינה את שמה של החברה לקבוצת Snegiri. באותה שנה הקימה שלווה צ'יגירינסקי את STT Group LLC, שהפכה לבעלים משותף של MDC במעמד שווה לעיריית מוסקבה.
בשנת 2007 העביר את כל הפרויקטים השלו לבעלות חברת חברת "Russian Land Ltd". שטח הרצפה הכולל של פרויקטים שצ'יגירינסקי היה מעורב בהם באותה עת עלה על 2 מיליון מ"ר. כולל הבנייה של מגדל רוסיה במוסקבה (בשטח 400,000 מ"ר), המתחם הרב-תכליתי "יוגרה" בחנטי-מנסיסק (161,000 מ"ר); בנייה מחדש של מלון רוסיה (410,000 מ"ר) והאי ניו הולנד בסנט פטרסבורג (68,000 מ"ר). האדריכל הבריטי נורמן פוסטר הוזמן לעבוד על הפרויקטים. צ'יגירינסקי יזם כמה מהפרויקטים הבולטים שלו בשיתוף פעולה עם אנשי העסקים איגור קסייב וויקטור רשניקוב, הבעלים של מפעלי הברזל והפלדה "Magnitogorsk".
צ'יג'ירינסקי תכנן להנפיק את חברת הנדל"ן שלו ב בשנת 2008. לקראת ההנפקה תכננו בעלי המניות למכור כ-20% מהחברה עם שווי שוק צפוי של כ-10 מיליארד דולר. לפי "פורבס", צ'גירינסקי היה יכול להיות בעל שווי נקי של 2.5 מיליארד דולר לאחר ההנפקה.
עסקי נפט.
לצד עסקי הנדל"ן שלו, נכנס צ'יגירינסקי בשנות ה-90 לשוק הנפט. תוך שיתוף פעולה עם חברת "בריטיש פטרוליום". ב-1996, הקים את חברת "פטרול קומפלקס", שיצרה רשת של תחנות דלק במוסקבה תחת המותג BP. צ'יג'ירינסקי החזיק ב-25% מהחברה.
בשנת 1999 רכש את השליטה בחברות הנפט Evikhon ו-Yugraneft, שבבעלותן היו שדות נפט גדולים. באותה שנה הוא מיזג את נכסי הנפט שלו עם חברת "סיביר אנרג'י" (Sibir Energy) הבריטית, שנסחרה ב. אחר כך, עם "חברת הדלק המרכזית" שבבעלות עירייית מוסקבה, ייסד צ'יגירינסקי את חברת הנפט של מוסקבה (לימים - חברת הנפט והגז של מוסקבה). צ'יגירינסקי, מונה למנכ"ל חברת הנפט והגז של מוסקבה בשנת 2003 ולנשיאה בשנת 2004. ראש עיריית מוסקבה יורי לוז'קוב היה יו"ר מועצת המנהלים של החברה.
בשנת 2000 הקימו שלווה צ'יגירינסקי ורומן אברמוביץ' מיזם משותף, סיבנפט-יוגרה, שמחציתו הייתה בבעלות חברת הבת של "סיביר אנרג'י" - "יוגרנפט", כאשר "סיבנפט" הפכה לבעלים-שותף שווה. "יוגרנפט" תרמה רישיונות לשדות הנפט דרום פריובסקויה ומזרח פאליאנובסקויה כהון של המיזם המשותף. אבל ב-2004 גילה צ'יגירינסקי שחלקה של יוגרנפט דולל ל-0.98% לאחר מספר הנפקות נוספות לטובת חברות הקשורות לסיבנפט. האירוע גרם לקרע בין האחים צ'יגירינסקי, שלווה האשימה את אחיו אלכסנדר בשיתוף פעולה עם אברמוביץ', שהוביל לדילול הנכסים.
בנובמבר 2007, הגיש האוליגרך שלווה צ'יגירינסקי וחברת "סיביר אנרג'י" שבשליטתו, שהמניות שלה נסחרו בבורסת לונדון, תביעה הלונדון נגד אברמוביץ'. בטענה ש"סיבנפט", חברת הנפט שאותה מכר אברמוביץ' לחברה הממשלתית הרוסית "גזפרום" שנתיים קודם, גזלה ממנה 50% מהיזם המשותף. "סיביר אנרג'י" טענה שהחזקתה במיזם המשותף דוללה מ-50% לפחות מ-1% ללא ידיעתה. סיבנפט ואברמוביץ' טענו שהעסקה הייתה חוקית. לפי התביעה של צ'יגיריניסקי, שכבר הוגשה קודם לבתי משפט ברוסיה ובאיי הבתולה ונדחתה, צ'יגיריניסקי ואברמוביץ' סיכמו בשנת 2000 על פיתוח של השדה, בו עתודות מוכחות של 300 מיליון טון נפט, על-ידי חברה משותפת, בבעלות שווה. אך בדצמבר 2003, דולל בבת אחת חלקו במיזם המשותף, בעקבות הנפקת מניות של המיזם בתמרונים משפטיים מסובכים ובמרמה.
באוגוסט 2008, ניהל משא ומתן למכירת 50% מחברת "סיביר אנרג'י" לחברת "רויאל דאטש של" תמורת כ-2.4 מיליארד דולר.
בריחה לישראל.
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 עסקיו של צ'יגירינסקי נקלעו לקשיים, חברת "סיביר אנרג'י" תבע אותו בטענה שהוציא במרמה מהחברה 250 מיליון דולר. הוא גם היה מעורב בפרשת שחיתות עם אשת ראש עיריית מוסקבה יורי לוז'קוב. וחברת "גזפרום נפט" השתלטה על נכסיה של "סיביר אנרג'י".
צ'יגירינסקי ברח לישראל באוקטובר 2009 וקיבל אזרחות ישראלית, אולם ב-2013 עבר לארצות הברית.
במרץ 2021 הגיש תביעת דיבה נגד העיתונאית הבריטית קתרין בלטון, מחברת הספר "אנשי פוטין", והוצאת הרפר קולינס, על דברים שכתבה עליו בספר.
חיים אישיים.
בשנים 2003–2009, הוא היה נשוי לטטיאנה פנצ'נקובה. לאחר שהגיעו להסדר גירושין בבתי המשפט ברוסיה ובארצות הברית, הגישה פנצ'נקובה תביעה בקונטיקט והאשימה את בעלה לשעבר ב"התעללות פיזית, פסיכולוגית ורגשית" במשך 10 שנים. נוסף, היא הגישה תביעה נפרדת, וביקשה תשלומים משמעותיים לאחר הגירושין, המגיעים לה לכאורה בשל הוראת השופט הרוסי. עם זאת, באוקטובר 2014, חבר מושבעים של בית המשפט ווטרברי מצא את צ'גירינסקי לא אשם בכל האישומים. ביוני 2014, הגישה צ'יגירינסקי תביעה בבית המשפט הפדרלי בניו יורק, והאשימה את פנצ'נקובה ברווח בלתי חוקי על ידי, מכירת חלק מאוסף האמנות שלו תמורת 120 מיליון דולר, שהועבר לה בגין הילדים לניהול בנאמנות.
אחר כך האשימה פנצ'נקובה את בעלה לשעבר בהתעללות בילדים. בהתבסס על תוצאות חקירת קדם המשפט ב-2016, בית המשפט בסטמפורד הוציא צו מעצר עבור צ'יגירינסקי, שלמרות שהכחיש את האישומים, התייצב מרצונו לתחנת המשטרה. ב-17 במרץ, בית המשפט העליון של קונטיקט שחרר אותו בערבות של $50,000. לאחר ששקל את עובדות המקרה, בית המשפט בסטמפורד הוציא בתחילת יוני 2016 צו מעצר לטטיאנה פנצ'נקובה באשמת פעולות ש"גררו סיכון לפגיעה בקטינים וריקבון מוסרי שלהם". הצו נבע מבדיקת מומחה, אשר הוכיחה שפנצ'נקובה עשתה מניפולציות בילדיה כדי לעורר שנאה כלפי אביהם, והדריכה אותם איך לענות על תשובות "נכונות" לשאלות בבית המשפט. בתחילת פברואר 2017, בית המשפט של מדינת קונטיקט דחה את התיק נגד צ'יגירינסקי, ומצא אותו לא אשם. באותה שנה בנובמבר, בני זוג לשעבר יישבעו את המחלוקת שלהם על רכוש בארצות הברית.
הורנוסטייפל
הורנוסטייפל (ביידיש: האָרנאָסטײַפּל – מבוטא "הוֹרְנוֹסְטַייפְּל" או "הורניסטייפיל", באוקראינית: Горностайпіль - "גורנוסטייפִּיל", ברוסית: Горностайполь - "גורנוסטייפּוֹל") הוא כפר באוקראינה, במחוז-המשנה וישגורוד שבמחוז קייב. הכפר שימש כביתה של חסידות הורנוסטייפול, ענף של חסידות צ'רנוביל וצאצאית של חסידות אניפולי.
גאוגרפיה.
הכפר שוכן באוקראינה ליד נהר טטריב וליד מאגר המים קייב. הכפר היה כלול במחוז-המשנה צ'רנוביל שבוטל ב-1988, והוא אחד הבודדים אשר ממוקם מחוץ לאזור ההרחקה של תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל.
קמח מניטובה
קמח מניטובה, המוכר גם בשם "קמח אמריקאי" או "קמח חיטה אדום" (בארצות הברית), קרוי על שם מחוז מניטובה, בדרום-מערב קנדה, אשר נחשב למקור זן חיטת המניטובה.
תכונות.
החיטה, שעמידה מאוד לקור, מניבה קמח שנחשב לקמח "חזק", להבדיל מקמחים אחרים "חלשים" יותר: חוזק הקמח מצוין על ידי ערך "מקדם W" שנמדד עם מכשיר אלוואוגרף , המודד ערכי חוזק של קמחים: ככל שהערך גבוה יותר, הקמח חזק יותר. לקמח חלש ערך W נמוך מ-170, בעוד שלמניטובה ערך W הגבוה מ-350 .
מקור החיטה.
קמח המניטובה קיבל את שמו מאזור הייצור בו גדל במקור זן חיטה חזק ועמיד לקור: מניטובה, מחוז בדרום-מערב קנדה, הקרוי, במקור ", שמשמעו בקרב שבטי האלגונקוויאן ) במחוז אוטאווה שבקנדה: "כוח החיים הרוחני והבסיסי".
כיום, כל הקמחים בעלי ערך W &gt; 350 מוגדרים "כמניטובה," ללא קשר לאזור הגידול של החיטה או לזן החיטה.
שימושים.
המאפיין העיקרי של קמח מניטובה הוא התכולה הגבוהה יחסית של חלבונים בלתי מסיסים (גלוטן וגליאדין), אשר כאשר הם באים במגע עם נוזלים בשלב הלישה, הם מייצרים גלוטן. לכן זהו קמח עשיר בגלוטן ועני בעמילן. הגלוטן יוצר רשת חזקה, שבבצקים מוחמצים שומרת על גזי ההתפחה, ומאפשרת לבצק להתפתח במידה ניכרת במהלך האפייה; פסטה, לעומת זאת, שומרת על העמילנים, דבר שיהפוך את הבצק לדביק ויאפשר לו להתבשל לדרגת "אל דנטה".