המועדון נוסד כניוטון ליידיס בשנת 1989 ושנתיים מאוחר יותר שינה שמו לנואסלי יונייטד. ב-1994 המועדון התחבר למועדון הגברים של ליברפול ושינה שמו לליברפול ליידיס. במהלך שנות ה-90 שיחקה הקבוצה בליגה הראשונה אך היעדר תמיכה ותקציב גרמה לה לרדת בתחילת שנות ה-2000 לליגה השנייה באנגליה. בשנת 2004 זכתה הקבוצה במקום הראשון של המחוז הצפוני (ליגה שנייה) ועלתה שוב לליגה הראשונה אך בתום עונה אחת ירדה שוב ליגה. הקבוצה זכתה שוב באליפות המחוז הצפוני בעונת 2006/2007 ועלתה שוב לליגה הראשונה בה החזיקה מעמד שתי עונות לפני שנשרה חזרה לליגת המשנה. גם בעונת 2009/2010 סיימה ראשונה ועלתה ליגה לקראת העונה הבאה.
בעידן החדש.
ליברפול הייתה אחת מ-8 הקבוצות המייסדות של הסופר ליג האנגלית לנשים באפריל 2011. בשתי העונות הראשונות של הסופר ליג סיימה הקבוצה במקום השמיני והאחרון אך כיוון שהליגה הוגדרה בתקופה זו כסגורה ולא מחוברת למערך הליגות באנגליה, נשארה הקבוצה בליגה הראשונה.
ב-2012 ביצע המועדון מהפך כשמינה את מאט בירד כמאמן, החליף 10 שחקיות בקבוצה וביצע החתמות של שחקניות משמעותיות, חתם עם כל שחקניות המועדון חוזים מקצועניים ועבר לשחק באצטדיון גדול יותר. השינויים הוכיחו את עצמם והמועדון זכה בשתי אליפויות רצופות בשנים 2013 ו-2014 ובכך עצר את השליטה המוחלטת ורצף 9 הזכיות של ארסנל בליגה הבכירה באנגליה.
בשנת 2018 שינתה הקבוצה את שמה לליברפול נשים.
בעונת 2019/2020 סיימה הקבוצה אחרונה ונשרה לליגת המשנה - הצ'מפיונשיפ לנשים. בעונה הראשונה בליגת המשנה נאבקה הקבוצה על העלייה אך סיימה לבסוף רק במקום השלישי. בעונת 2021/2022 הבטיחה הקבוצה את המקום הראשון והעפלה חזרה לסופר ליג מספר מחזורים לסיום העונה.
בליגת האלופות.
הקבוצה שיחקה פעמיים בשלב 32 הגדולות בליגת האלופות לנשים בעונות 2014/2015 ו-2015/2016 אך מעולם לא עברה שלב זה.
אליס וולף
אליס וולף (בדנית: Ellis Wolff; 20 באוקטובר 1856 - 6 במרץ 1938) היה גנרל מאיור דני, אשר שימש כראש המטה הכללי של הצבא המלכותי הדני בין 1917–1918.
ביוגרפיה.
וולף נולד בקופנהגן ב-20 באוקטובר 1856. אביו היה הקונסול פרדיננד וולף (1814-1893) ואמו הייתה הילדגרדה אוגוסטה הנרייטה לבית קוהל (1820-1874). הוא התגייס לצבא המלכותי הדני וב-1881 הועלה לדרגת לוטננט משנה. ב-1883 הועלה לדרגת לוטננט. בין 1885–1887 למד בבית הספר לקצינים של הצבא המלכותי. לאחר מכן הוצב במטה הכללי ושרת בו עד 1893. ב-1894 הוצב לתקופה קצרה בצבא צרפת, וב-1895 הועלה לדרגת קפטן. ב-1897 שרת לזמן קצר בצבא האוסטרו-הונגרי. בין 1900–1910 היה מורה לאסטרטגיה בבית הספר לקצינים. ב-1905 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, וב-1908 מונה למפקד המשמר המלכותי הדני. ב-1911 הוא הועלה לדרגת גנרל מאיור ומונה למפקד הדיוויזיה ה-3. באוגוסט 1917 מונה לראש המטה הכללי במקום פלה ברתלסן, וניהל את הצבא הדני במהלך מלחמת העולם הראשונה. במאי 1918 הוא הוחלף בתפקיד באדגר קסטונייר. ב-1926 הוא עזב את הצבא. הוא נפטר ב-6 במרץ 1938.
ליזי מקאלפיין
אליזבת קאת'רין מקאלפיין (באנגלית: Elizabeth Catherine McAlpine; נולדה ב-21 בספטמבר 1999) היא זמרת-יוצרת אמריקאית.
ראשית חייה וחינוך.
ליזי מקאלפיין גדלה בפרברים של פילדלפיה היא כתבה מוזיקה מאז שהייתה בכיתה ו'. היא למדה בתיכון Lower Merion, שם היא שרה בקבוצת א-קפלה ושיחקה בתיאטרון.
מקאלפיין למדה כתיבת שירים במכללת ברקלי למוזיקה הממוקמת בבוסטון לפני שעזבה בכיתה י"א כדי לעסוק במוזיקה במשרה מלאה. באפריל 2020, בתחילת מגפת ה-COVID-19, היא התחילה את סדרת הקונצרטים #BerkleeAtHome בלייב באינסטגרם.
קריירה.
בשנת 2018, מקאלפיין הוציאה אלבום בן 8 שירים, Indigo. היא למדה בספרד בסתיו 2019, שם כתבה את האלבום הראשון שלה, Give Me A Minute. היא הוציאה את האלבום באוגוסט 2020. Give Me A Minute שודר מיליוני פעמים ב-Spotify ובשירותים דיגיטליים אחרים. העיתון "Dallas Observer" כינה אותו כאחד האלבומים הטובים ביותר של 2020, ומרכז המדיה של ה-BBC כינה אותה "up-and-coming vocalist" (זמרת מתפתחת).
באפריל 2021, מקאלפיין הוציאה EP בן 8 שירים, When the World Stopped Moving: The Live EP. היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בשעת לילה מאוחרת ב-22 בנובמבר 2021, כשהיא הופיעה את השיר "erase me" בג'ימי קימל לייב!
מקאלפין צברה תומכים מ-טיקטוק ואינסטגרם, עם מספר עיתונים דיגיטליים שמכנים אותה "כוכבת טיקטוק". השיר שלה (שלא פורסם) "You Ruined the 1975", שהועלה לטיקטוק ביוני 2020, יש למעלה מ-8 מיליון צפיות ב-TikTok נכון לאפריל 2021.
הסגנון המוזיקלי שלה תואר כ"פולק-פופ", ושילוב של "ג'אז, פופ ו-R&amp;B". שיתופי הפעולה שלה כוללים את ג'ייקוב קולייר, דודי, טום רוזנטל, בן קסלר, פיניאס ותומאס האדון.
ב-8 באפריל 2022 מקאלפיין הוציאה לאור את האלבום השלישי שלה, five seconds flat ואת הסרט five seconds flat, the film שמתבסס על חייה של ליזי.
סידני שכנוב
סידני שכנוב (באנגלית: Sidney Shachnow; 23 בנובמבר 1934 - 27 בספטמבר 2018) היה גנרל אמריקאי-יהודי, אשר עשה את רוב השירות שלו בכוחות המיוחדים. היה מפקד המרכז להכשרת לוחמי הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית. הגנרל היחיד בצבא ארצות הברית שהיה ניצול שואה.
ביוגרפיה.
ילדותו ונעוריו.
נולד כשייע שכנובסקי בקובנה שבליטא במשפחה יהודית אמידה. שנת 1941,לאחר כיבוש קובנה על ידי הצבא הנאצי, הושם יחד עם משפחתו בגטו קובנה. במשך כמעט שלוש שנים חיו בגטו בתנאים קשים. בתחילת 1944 הצליחה אמו, בעזרת תכשיטים שהחביאה, להבריח מהגטו את שייע ואת אחיו הקטן מולי (שמואל). שניהם הוחבאו בביתה של משפחה ליטאית. גם ההורים הצליחו בדרך לא דרך להיחלץ מהגטו - האב הצטרף ליחידת הפרטיזנים שפעלה ביערות הסביבה והאם מצאה אף היא מסתור במשפחה נוצרית. באוגוסט 1944, כאשר שוחררה העיר על ידי הצבא האדום הצליחה משפחץ שכנובסקי להתאחד שוב. ביתם נבזז ונלקח מהם. בלית ברירה החליטו לעזוב את קובנה ולהתקדם מערבה - כדי לנסות להגיע לארצות הברית, שם התגורר אחיה של האם. ביוני 1945 הם יצאו לדרך והצליחו לעבור את פולין ואת השטח הכיבוש הסובייטי עד שהגיעו בסוף לעיר נירנברג, בשטח הכיבוש האמריקאי. הם התגוררו בנירנברג במשך כ5 שנים עד שקיבלו אשרות כניסה לארצות הברית. בהגעם לאמריקה התיישבו בעיר סיילם שבמדינת מסצ'וסטס. כאן, בעצת קרובי משפחה, הם קיצרו את שם המשפחה משכנובסקי לשכנוב והילדים החליפו שמות פרטיים לשמות קלים יותר להגייה - שייע הפך לסידני ושמואל לסטנלי.
סידני בן ה-16 התחיל ללמוד בתיכון ובמקביל לעבוד בתחנת דלק כדי לעזור בפרנסת המשפחה.
השירות הצבאי.
לאחר סיום בית הספר התיכון רצה סידני להמשיך ללימודי השכלה גבוהה, אך המצב הכלכלי הקשה של משפחתו לא אפשר זאת. לכן החליט להתנדב לשירות הצבאי, שכן צבא ארצות הברית הבטיח לממן לימודים במכללה למי שישלים 3 שנות שירות צבאי. סידני שכנוב התגייס בינואר 1955 לצבא ארצות הברית. בסיום ההכשרה הבסיסית נשלח לבמערב גרמניה, שם שירת כנהג ומתורגמן (שכנוב היה דובר גרמנית). בהמשך שירותו, בהמלצת מפקדו, עבר בחינות קבלה לקורס קצינים. בסיום הקורס, באפריל 1960 הוסמך לקצין חיל רגלים. הוא שירת כמפקד מחלקה ומפקד פלוגה בדיוויזיה משוריינת מס' 4. ב-1963 התנדב לשרת בכוחות המיוחדים ("הכומתות הירוקות"). לאחר סיום תקופת ההכשרה ביחידה הועלה לדרגת קפטן ומונה למפקד צוות. בשנת 1964 הוא נשלח לוייטנאם, בה נטל חלק בכמה מבצעים מיוחדים, עליהם עוטר בכוכב הכסף. לאחר הפציעה באחד המבצעים שב לתקופת ההחלמה לארצות הברית.
למד לתואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת נברסקה. בתום הלימודים נשלח שוב לווייטנאם. הפעם צורף למפקדת הדיוויזיה המוטסת ה-101. מעט מאוד ידוע על שירותו בתקופה זו. ידוע רק שנפצע שוב ושוב עוטר ב"כוכב הכסף".
לאחר סיום מלחמת וייטנאם, הועבר שכנוב לשרת במערב גרמניה. הוא פיקד על יחידה סודית למבצעים מיוחדים שהוצבה במערב ברלין. תפקידה של היחידה היה לפעול מאחורי קווי האויב במקרה של פלישת הצבא הסובייטי למערב. במקרה כזה חיילי היחידה היו אמורים להתמזג עם האוכלוסייה ולבצע חבלות בעורף האויב, להעביר מודיעין, להכשיר ולתמוך במתנגדי המשטר.
רבים מחיילי היחידה (כמו שכנוב עצמו) היו מהגרים ממדינות מזרח אירופה, מה שהיה מקל עליהם לפעול בעת מלחמה בשטח הכבוש.
בהמשך שירת שכנוב כמפקד גדוד ממוכן וכסגן מפקד חטיבת חי"ר 197. בשנים 1983 - 1988 שירת בפיקוד הכוחות המיוחדים בבסיס פורט בראג. הוא מילא תפקידים של קצין מבצעים, ראשה מטה וסגן מפקד הפיקוד. היה בין מעצבי תוכנית ההכשרה וההפעלה של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית. בשנת 1988 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. בשנת 1988 מונה למפקד חטיבת ברלין (למעשה היה מפקד על כל הכוחות האמריקאים שהוצבו במערב ברלין). בשנת 1991 סיים את תפקידו בברלין ושב לארצות הברית. הוא קיבל תפקיד במרכז להכשרת לוחמי הכוחות המיוחדים בבסיס פורט בראג. בשנת 1992 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד המרכז. בשנת 1994 פרש מן השירות, לאחר שהשלים 40 שנות שירות.
לאחר הפרישה.
שכנוב התגורר עם אשתו וארבעת ילדיו בקרוליינה הצפונית. בשנת 2004 יצא לאור ספר זיכרונות שלו "Hope and Honor". בשנת 2016 הביא תמיכה פומבית במועמדותו של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית.
סידני שכנוב נפטר ב-27 בספטמבר 2018. נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
מצר מקפארליין