באפריל 2022 אצרה (עם עמית שמאע) את התערוכה "על הקצה", שמציגה יצירות שלאחרונה ניתנו במתנה או בשאילה ארוכת טווח לאוסף האמנות העכשווית הבין־לאומית במוזיאון תל אביב.
ביולי 2022 הוצגה במוזיאון התערוכה PLAY של האמן אורס פישר, אותה אצרה לפידות (אוצר משנה: עמית שמאע).
מיחאי וודוץ
שדרק בונד
שדרק בונד (באנגלית: Shadrach Bond; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי הראשון, מכינונה של אילינוי כמדינה בארצות הברית ב-1818 ועד 1822. קודם לכן, בשנים 1812–1813 הוא היה נציג בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ראשית חייו.
שדרק בונד נולד בפרדריק, פרובינציית מרילנד. דודו, שגם הוא נקרא שדרק בונד, לחם ברגימנט אילינוי של במלחמת העצמאות של ארצות הברית. בשל העבודה ששניהם נשאו את אותו שם, יש לעיתים נטייה להתבלבל ביניהם. הדוד קרוי בדרך כלל שדרק בונד סניור. בונד הצעיר למד מדודו על ארץ החוות הפורייה של טריטוריית אילינוי, והיגר ל"קרקע האמריקאית" , אזור פורה במיוחד של אגן המיסיסיפי שבדרום אילינוי. בונד היה לחוואי באילינוי במשך כל ימי חייו. הוא היה חבר הבונים החופשיים בלשכה של רייסטרס טאון שבמחוז בולטימור, מרילנד. כאשר הוא עבר לאילינוי, הוא היה לחבר בלשכה של קסקסאיה שבטריטוריית אינדיאנה. ב-1822 כאשר נוסדה הלשכה הגדולה של אילינוי, הוא היה לנשיא הגדול שלה.
קריירה פוליטית.
כאיש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, נבחר בונד למועצת הטריטוריה של טריטוריית אילינוי. לאחר שהטריטוריה התארגנה, הוא נבחר כנציגה בבית הנבחרים של ארצות הברית. כאשר התקבלה אילינוי כמדינה בארצות הברית, הוא נבחר כמושל אילינוי הראשון.
כמושל המדינה הראשון, הוביל בונד את המדינה החדשה שהיו לה סיכויים טובים להתפתח אך כמעט ולא היו לה תשתיות תחבורתיות או כספים בהישג יד. בונד שם את נושא התחבורה בראש סדרי העדיפות שלו כמושל. בשל העובדה שלרשות המדינה כמעט ולא היו מזומנים, העבירה האספה הכללית שלה חוק שבונד חתם עליו לסלול דרכים ולבנות כבישים שיופעלו באופן פרטי, הכביש שהמרכזי ביניהם היה זה שקישר את בירת המדינה הראשונה, קסקסאיה, שעל גדות המיסיסיפי, עם העיר שהייתה אז הגדולה ביותר במדינה, שוואניטאון, שעל גדות נהר אוהיו. הכביש נסלל ובסופו של דבר הועבר לבעלותה של המדינה ככביש ראשי. לאחר כמעט מאתיים שנה של עבודות שיפורים, כיום רובו מהווה חלק מכביש מספר 13 של אילינוי.
בונד נחל הצלחה פחותה יותר בנוגע לקידום כרייתה של תעלה שתקשר בין ימת מישיגן לבין נהר אילינוי (תעלת אילינוי ומישיגן), שנחפרה בסופו של דבר בשנות ה-40 של המאה ה-19, זמן רב לאחר שבונד סיים את כהונתו כמושל.
בונד היה טרוד במיוחד בנוגע למעשי הצתה. החוק הפלילי של אילינוי קבע עונש מוות למציתים, כמו לנאשמים באונס או רצח. עם זאת, הוא לא היה מודאג מלהיתפס כקשוח כלפי מבצעי פשעים. הוא נקט בצעדים לבטל את עמוד הקלון כעונש על פשעים.
הצעד השנוי ביותר במחלוקת של בונד היה ניסיונו להטיל וטו על חוק שעבר באספה הכללית להקמת הבנק המדינתי של אילינוי כבנק ללא הון. הבנק היה אמור להוציא שטרות כסף בהתבסס על סיכויים לצמיחה כלכלית עתידית של המדינה. בונד ראה את הצעת החוק כבלתי ראויה וחש שלא צריכים להתקיים בנקים שיקבלו זיכיון מממשלת המדינה עד אשר המדינה תחזיק ברשותה מספיק מטבעות של כסף וזהב שיהוו כיסוי לשטרות אלו. בנק זה הוקם בכל אופן, ועד מהרה נקלע לפשיטת רגל, בדיוק כפי שחזה בונד.
שנותיו האחרונות.
לאחר סיום כהונתו של בונד כמושל, הוא שב לחוותו בקסקסאיה. הוא לא המשיך להיות במרכז הפוליטיקה של אילינוי, שכן האספה הכללית העבירה את בירת המדינה מקסקסאיה לוונדאליה. הנשיא ג'יימס מונרו מינה אותו כראש משרד תיעוד הקרקעות של קסקסאיה, תפקיד חשוב במדינת הספר שהייתה זקוקה לקרקעות. כמנהיג מקומי נכבד, סייע בונד גם לגייס את חלקם של המקומיים במימון ובניהול הבניה של בית הסוהר הראשון של המדינה באלטון. בראשית שנות ה-30 של המאה ה-19 נבחר בונד כנשיא לשכת הבונים החופשיים בה היה חבר.
שדרק בונד נפטר כתוצאה מדלקת ריאות בחוותו שבקסקסאיה ב-12 באפריל 1832.הוא נטמן בבית הקברות אברגרין שבצ'סטר, וכיום קברו מהווה אתר זיכרון מדינתי.
ב-1817, עוד בטרם הייתה אילינוי למדינה, ועוד בחייו של בונד, נקרא על שמו מחוז באילינוי. כבוד זה ניתן לו על שירותו כנציגה של הטריטוריה בבית הנבחרים של ארצות הברית. על שמו קרוי גם אגם בגרינוויל.
שמועות ראי&quot;ה
שמועות ראי"ה הוא ספר המסכם דרשות שנשא הרב אברהם יצחק הכהן קוק בשבתות בשנים תרפ"ט - תרצ"ב (1929-1932).
הדרשות נאמרו בזמן סעודה שלישית בה השתתפו רבים מתושבי ירושלים באותה תקופה.
מרבית הדרשות נרשמו על ידי הרב קלמן אליעזר פרנקל. בתחילה הן הודפסו כחוברות, ובהמשך עובדו לספר על ידי הרב ישעיהו הדרי ועורכים נוספים.
רקע.
הרב אברהם יצחק הכהן קוק שימש כרבה של ירושלים בשנים תרע"ח - תרצ"ה (1918-1935). בזמן סעודה שלישית, המתקיימת בשבת בשעה המוגדרת על ידי ספר הזהר כבעלת ערך רוחני ייחודי, נהג גם הרב קוק, בדומה לרבנים ואדמו"רים רבים, לשאת דרשות בעלות תוכן עמוק בנושאים הקשורים לפרשת השבוע ונושאים נוספים.
בשנות הרבנות הראשונות של הרב קוק בערים זיימל, בויסק ויפו העלה הרב קוק את הדרשות שנשא בשבתות על הכתב וחלקן ראו אור בספרים "מדבר שור" ו"שיחות הראי"ה", אולם בשנים המאוחרות יותר לא כתב את דברי תורה אלו ועל פי עדותו של הרב יעקב משה חרל"פ היה זאת מכיוון שרוחבן ועומקן לא מאפשר העלאתם על הכתב.
לרוב נאמרו הדרשות ביידיש ורבים מתושבי ירושלים של אותם ימים השתתפו בדרשות אלו והעידו על אופיים הייחודי. בין השאר קיימות עדויות להשתתפות רבי ישעיהו שפירא (האדמו"ר החלוץ), רבי חנוך הניך בורנשטיין (האדמו"ר מסוכוטשוב), הרב חרל"פ, הרב אריה לוין, הסופר אז"ר, הרב אהרון יצחק זסלנסקי, הרב אליעזר מרדכי קניג, רבי אברהם ב"ר נחמן מטולשין, רבי ישראל קרדונר ורבים נוספים.
על אף שהרב קוק בעצמו לא העלה את הדרשות על הכתב אולם חלק מהשומעים רשמו סיכום שלהם לאחר צאת השבת.
בין אותם אנשים נמנה הרב קלמן פרנקל שהיה ממייסדי תנועת תנועת צעירי המזרחי בפולין. בשנת תרפ"ד (1924) עלה ארצה וניהל את מחלקת העלייה והעבודה של המזרחי ואף שימש כציר מטעם הפועל המזרחי בקונגרסים הציוניים ה13-17. לאחר קום המדינה שימש כרב בבית הכנסת "תורה ועבודה" בתל אביב. על פי עדותו של הרב פרנקל ביקש ממנו הרב קוק לרשום את דברי התורה ששמע וכך אכן עשה. בהמשך הדפיס את הרשימות מתוך הדרשות כחוברות בעיבוד מינימלי. מכיוון שהסיכומים המתומצתים דרשו פיתוח והרחבה הוא העביר בשנת תשי"ד את הכתבים לידיו של הרב ישעיהו הדרי כדי שיוציאם כספר.
בנוסף לסיכומים של הרב פרנקל רשמו שומעים נוספים את סיכומיהם, ביניהם: הרב משה צבי נריה, הרב שלום נתן רענן, ר' דב מילשטיין, הרב שלמה זלמן אוירבך, ר' מרדכי גולבמן ואחרים. חלק מהסיכומים הללו הגיעו לרב צבי יהודה הכהן קוק ובהמשך הועברו על ידו לרב הדרי תוך שהוא מבקש ממנו להשלים את עריכתן ולהוציאן לאור.
עריכת הספר.
הכתבים שהגיעו לידי הרב הדרי היו בעלי סגנון שונה, לעיתים נכתבו הדרשות בפירוט ולעיתים כסיכום כללי בלבד. גם רישום השנים בהן נאמרו הדרשות לא היה עקבי ונדרשה עבודת מחקר נרחבת כדי לעמוד על תארוך הדרשות והרעיון המובע בהן.
בין הכתבים שהתקבלו מהרב פרנקל היו מספר סגנונות של כתבי יד מה שמעלה את ההשערה שהוא נעזר בתלמידים נוספים לצורך מלאכת הסיכום. לעיתים כתב הרב פרנקל בראשית הסיכום "שמעתי מהרב צבי יהודה, שמעתי מהרב נתן רענן" ונראה שנעדר מהשיחה עצמה אולם הקפיד להשלים את תוכנה מאחד הנוכחים.
בשל מורכבות המלאכה ובשל קשיי תקציב נמשכה מלאכת העריכה על פני מספר עשורים, כאשר במהלך תקופה זו מסר הרב הדרי שיעורים מתוך הכתבים בישיבת הכותל וכן התייעץ לגבי תוכנם עם הרב צבי יהודה קוק, הרב שאול ישראלי, הרב קלמן פרנקל, הרב יעקב כ"ץ, הרב משה צבי נריה ואישים נוספים.
הוצאת הספר.
הרב קלמן פרנקל פרסם חלק ראשון של הספר בשנת תרצ"ט (1939) ובו שלושים וחמש שיחות על ספר בראשית והמועדים.
הספר בעריכתו של הרב הדרי החל לצאת כסדרה בת עשר חוברות בשנים תשנ"ג-תשנ"ד על ידי "המחלקה לחינוך ותרבות תורניים" של ההסתדרות הציונית העולמית ובשנת תשע"ה ראה אור הכרך הראשון של הספר שמועות ראי"ה לחומשים בראשית-שמות ובו ארבעים ותשע דרשות על פרשות אלו בהוצאת "ספריית אלינר".
בשנת תשע"ח נפטר הרב הדרי ועבודת ההוצאה של הכרך השני לחומשים ויקרא-במדבר-דברים עברה לחתנו הרב אריה הנדלר.
בשנת תשפ"ב ראה הכרך השני אור בהוצאת" פרי הדר". בחלק זה נדפסו שלושים וחמש דרשות אשר מרביתן נערכו על ידי הרב הדרי טרם פטירתו.
מועצת העם של הרפובליקה העממית של לוגנסק
מועצת העם של הרפובליקה העממית לוגנסק (לשעבר "האספה הרפובליקנית או המועצה העליונה" ) - על פי חוקת הרפובליקה ( חוקת הרפובליקה העממית של לוגנסק ), היא הפרלמנט של הרפובליקה העממית של לוגנסק והגוף המחוקק היחיד של המדינה. כמו המדינה עצמה, מועצת העם אינה מוכרת על ידי מדינות רבות באו"ם כסמכות לגיטימית בשום רמה.
היסטוריה.