פרנץ בורגיה קרי (בהונגרית: Kéri Borgia Ferenc, בסלובקית: František Borgia Kéri, 10 באוקטובר 1702 אולי בקנזלה, בימינו במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן בהונגריה - 1 בדצמבר 1768 בנאג'סומבט, או טרנבה, בשטח סלובקיה של היום, אז ממלכת הונגריה) היה ישועי הונגרי, שפעל בעיקר בשטחי סלובקיה של ימינו, ונודע כאסטרונום, פיזיקאי והיסטוריון, היה פרופסור באוניברסיטאות בקושיצה ובטרנבה, רקטור של אוניברסיטת טרנבה. הוא כתב בשפה הלטינית. תרם להקמת המצפה הכוכבים בטרנבה ולפיתוחו.
ביוגרפיה.
בן למשפחת אצילים מצפון הונגריה, פרנץ בורגיה קרי התחיל את חניכותו במסדר הישועי בטרנצ'ין ב-21 באוקטובר 1719. בשנים 1725-1723 למד פילוסופיה באוניברסיטת גראץ ובשנים 1733-1730 תאולוגיה באוניברסיטת טרנבה (נאג'סומבט). ב-2 בפברואר 1737 הוסמך סופית ככומר. לימד בהתחלה לימד יוונית בבית ספר בסקאליצה (סאקולצה) אחר כך היה מורה לפילוסופיה, ומאוחר יותר לפולמיקה, מוסר, משפט קאנוני ודוגמטיקה בבית ספר בטרנבה. השתלם ועבר שלבים נוספים בהתחנכות הכנסייתית בווינה ובודה. לימד באוניביטאות באולומוץ וטרנבה. כיהן פעמיים כרקטור אוניברסיטת טרנבה בשנים 1756-1752 - ו-1763-1759. בשנים 1759-1756 היה רקטור אוניברסיטת קושיצה (קאשה). בשנים 1768-1764 כיהן כ"פרקפט" הסמינר הישועי טרנבה.
בשנות ה-30 של המאה 18 היה מעורב קרי בהקמת מצפה הכוכבים של אוניברסיטת טרנבה. קדמו לו בתחום קידום תחום האסטרונומיה בטרנבה המדענים יאן מיש ומרטין סנטיוואני.
בשנים 1755-1752 יחד עם פרנץ וייס ומקסימיליאן הל הקים את מצפה הכוכבים בטרנבה שהיה מצפה הכוכבים הראשון בממלכת הונגריה צייד אותו עם כלים, לרבות טלסקופים שבנה בעצמו. בעת עבודתו נכווה פעם בצורה חמורה באצבעותיו בארסן בוער. הטלסקופים שלו זכו להערכה מעבר לגבולות הונגריה, כולל מצד האסטרונום הצרפתי ז'אק קאסיני שביקר במצפה שלו בטרנבה. באוניברסיטה חינך בורגיה קרי דור של פיזיקאים סלובקים והונגרים, עמם נמנו אנדריי יאסלינסקי, אנטון רוויצקי, יאן איוואנצ'יץ', אנדריי אדאני. המצפה באוניברסיטת טרנבה פעל עד שנת 1785.
בתחום ההיסטוריה התעניין קרי בעיקר בחקר ההיסטוריה של האימפריה הביזנטית והאימפריה העות'מאנית.ב-1739 הוציא קרי לאור קטעים מכתביו של הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס, המהווים עדות חשובה על ההיסטוריה המוקדמת של ההונגרים.
פרנץ בורגיה קרי כתב ספרים בתחום הפילוסופיה, הפיזיקה והאסטרונומיה. ניסה בכמה מספריו לתאם את הפיזיקה של רנה דקארט עם הדינמיקה של אייזק ניוטון. מבחינה פילוסופית היה יותר קרוב לרעיונות דקארט. ההיכרות עם הגותם של דקארט וניוטון עזרה לו להתעלות מעל הפירושים הסכולסטיים הנהוגים במוסדות החינוך הקתוליים. בשנות ה-1760 קלט את תרומותיו של ניוטון לדנימיקה ואת יישומיהן במכניקת גופי השמיים.
טאקאהה
טאקאהה (שם מדעי: "Porphyrio hochstetteri", באנגלית: Takahē, Notornis, or South Island Takahē) הוא מין עוף חסר יכולת תעופה שנמצא באופן ייחודי בניו זילנד, ומשתייך למשפחת העופות הרליתיים, בסדרת עגוראים. הטאקאהה נחשב מין שנכחד, לאחר שארבעת הפרטים האחרונים שלו תועדו ב-1898, אולם לאחר חיפוש שתוכנן בקפידה התגלה מחדש על ידי ג'פרי אורבל ליד אגם טה אנאו בשנת 1948.
מיון.
מין הקרוב לטאקאהה, בשם טקאהה האי הצפוני ("P. mantelli") או mōho במאורית, נכחד, וידוע רק משרידים של שלדים. שני המינים נחשבו תת-מינים של "mantelli", ונחשבו באופן מסורתי חלק מה"genus Notornis". שני המינים הם חסרי יכולת תעופה.
תיאור חיצוני.
הטאקאהה הוא המין הגדול ביותר במשפחת הרליתיים. אורכו הממוצע הוא כ-63 סנטימטר, ומשקלו הממוצע 2.7 קילוגרם לזכרים, ו-2.3 קילוגרם לנקבות, כאשר טווח המשקלים נע בין 1.8 ל-4.2 ק"ג. הגובה הממוצע של טאקאהה הוא כ-50 סנטימטר. זהו עוף מוצק ונמוך, עם כנפיים מוקטנות, רגליים חזקות וגוף מסיבי. לטאקאהה הבוגר צבע סגול-כחלחל, כשכנפיו וגבו בצבע ירוק. מגן הפנים הקדמי (frontal shield) הוא אדום, והרגליים ורודות. הזכרים והנקבות דומים, כשהנקבות מעט קטנות יותר. לפרטים צעירים נוצות שנוטות להיות בגוון חום בהיר. הטאקאהה קולני מאוד, וקולו דומה לזה של הווקה, אך בדרך כלל עמוק יותר ומהדהד.
הסכם פונטנבלו (1762)
הסכם פונטנבלו (בצרפתית: Traité de Fontainebleau; בספרדית: Tratado de Fontainebleau) היה הסכם חשאי שנחתם בפונטנבלו ב-3 בנובמבר 1762 בין צרפת לספרד וכלל את מסירת שטחי לואיזיאנה הצרפתית שממערב למיסיסיפי לידי ספרד. צרפת ביקשה למנוע השתלטות מוחלטת של בריטניה על צפון אמריקה, לאחר שהובסה במלחמה נגדה, וההסכם תאם את שאיפותיה לשוב להיות עוצמה קולוניאלית באזור בעתיד. בקרב בכירי הממשל הספרדי נתגלעו חילוקי דעות בנוגע להסכם, אך לבסוף החליט קרלוס השלישי, מלך ספרד לחתום עליו, בעיקר מסיבות אסטרטגיות.
שטחי לואיזיאנה הספרדית הושבו לצרפת במסגרת חוזה סן אילדפונסו השלישי בשנת 1800, לאחר ניצחונה במלחמה על הפירנאים (אחת מחזיתות מלחמת הקואליציה הראשונה) כנגד ספרד ופורטוגל.
רקע.
בין השנים 1754–1763 התחוללה מלחמה בצפון אמריקה, במקביל למלחמת שבע השנים באירופה, בין צרפת לבריטניה. הקולוניאלים הצרפתים, שמנו כ-75,000 איש, ישבו בעיקר לאורך עמק נהר סנט לורנס וחלקם באקדיה (כיום ניו ברונסוויק וחלקים מנובה סקוטיה). מעטים חיו בניו אורלינס, בבילוקסי שבמיסיסיפי, במוביל שבאלבמה ובמדינת אילינוי (כיום אילינוי וחלקים קטנים ממדינות מיזורי ואינדיאנה). הבריטים לעומתם מנו כ-1.5 מיליון איש והשטח שבשליטתם השתרע לאורך החוף המזרחי של היבשת, מנובה סקוטיה וניופאונדלנד בצפון ועד ג'ורג'יה בדרום. באותו הזמן שלטה ספרד אך ורק על פלורידה.
בשנים הראשונות של המלחמה זכו הצרפתים ברצף של ניצחונות צבאיים, אך מ-1758 החלה הכף לנטות לטובת בריטניה ובזה אחר זה נכבשו שטחים באקדיה ובקנדה הצרפתית, עד לכניעתה של מונטריאול ב-8 בספטמבר 1760. לאחר מכן התחוללו מספר קרבות קטנים נוספים, האחרון שבהם הוא קרב סיגנל היל (ספטמבר 1762) שביסס באופן סופי את שליטת בריטניה על אקדיה ועל קנדה הצרפתית.
כשהוכרזה המלחמה בין בריטניה לצרפת ב-1756, נותרה ספרד נייטרלית. ריקרדו וול (Wall), מזכיר המדינה תחת פרננדו השישי, מלך ספרד, התנגד נמרצות לגורמים פרו-צרפתיים שרצו לראות את ספרד מצטרפת למלחמה לצידה של צרפת. הבריטים עצמם ניסו לשכנע את ספרד להצטרף למלחמה לצידם, והציעו להעניק להם את השליטה בגיברלטר תמורת סיועם בכיבוש מנורקה, וגם לזאת סירבה מדריד. אך לאחר מותו של פרננדו השישי ב-1759 ועלייתו לשלטון של אחיו הצעיר קרלוס השלישי החלו הדברים להשתנות. קרלוס השלישי היה הרבה יותר שאפתן מאשר אחיו המלנכולי, וביסוד מדיניותו עמדה השאיפה לראות את ספרד שורדת כמעצמה קולוניאלית, וכפועל יוצא מכך, ככוח שיש לקחת אותו בחשבון באירופה.
ההסכם המשפחתי.
קרלוס השלישי, כמו גם אחיו פרננדו השישי, היו קרובי משפחה של לואי החמישה עשר, מלך צרפת; גם הם וגם לואי החמישה עשר היו ניניו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ולמעשה קרלוס השלישי ולואי החמישה עשר היו דודנים מדרגה שנייה. ב-15 באוגוסט 1761 נחתם "הסכם משפחתי" (Pacte de Famille), הידוע גם כהסכם פריז של 1761, בין קרלוס השלישי ללואי החמישה עשר. בעיקרו היה זה הסכם הגנה הדדית, דהיינו שבמקרה בו אחד מהצדדים מותקף - על הצד השני לסייע לו, אך הוא כפה סיוע צבאי מינימלי בלבד. בנוסף, מנע ההסכם חתימת חוזי שלום נפרדים.
ספרד הסכימה לבקשתה של צרפת לתקוף את פורטוגל שאמנם הייתה נייטרלית, אך הייתה בעלת ברית כלכלית חשובה של בריטניה. צרפת קיוותה שהדבר יוביל להפחתת הלחץ מעליה, שכן עתה הבריטים יידרשו למלחמה בחזית נוספת. ב-9 במאי פלשה ספרד לפורטוגל וכבשה את העיר אלמידה, ובריטניה הגיבה במשלוח כוח בן 8,000 חיילים לליסבון לסיוע בהדיפת הפולשים.
עתה, לאחר שהוכרז מצב מלחמה בין בריטניה לספרד, יכלה בריטניה לתקוף את הקולוניות הספרדיות. באוגוסט 1762 כבש כוח בריטי מידי ספרד את הוואנה, בירת קובה, וכן את מערב קובה. חודש וחצי לאחר מכן כבשו הבריטים את מנילה. הבריטים כבשו למעשה שתי ערי בירה, הן של איי הודו המערבית הספרדיים והן של איי הודו המזרחית הספרדיים, ומשמעות הדבר הייתה מכה חזקה לספרד ואובדן היוקרה.
חתימת ההסכם.
ב-9 באוקטובר 1762 שלח לואי ה-15, מלך צרפת, איגרת לקרלוס השלישי, מלך ספרד, ובה הציע לו את מסירתם של שטחי לואיזיאנה הצרפתית שממערב למיסיסיפי יחד עם ניו אורלינס לידי ספרד במטרה ל"המתיק את הגלולה המרה של התבוסה הספרדית וכדי לשכנע אותם שלא להמשיך להיאבק" נגד הבריטים.
שבועיים לאחר מכן הורה ריקארדו וול, ראש השרים של ספרד, לחרונימו גרימלדי (Grimaldi), מי שעתיד להחליף אותו בשנה שלאחר מכן, לקבל את ההצעה הצרפתית. ב-3 בנובמבר 1762 חתמו שני הצדדים על ההסכם בקומונה הצרפתית פונטנבלו; במקום זה, המרוחק 55.5 ק"מ ממרכזה של פריז, עתיד להיערך בשנה שלאחר מכן המשא ומתן המקדים לחוזה פריז שסיים באופן רשמי את המלחמה בין צרפת לבריטניה.
האינטרס הצרפתי.
כשהייתה על סף אובדן המושבות שלה בצפון אמריקה, מצאה צרפת דרך להמתיק את מרירות ההסכם שידעה כי יכפה עליה בצורה כזו או אחרת. צרפת הבינה כי כאשר היא תיאלץ להעביר את השליטה על שטחי צרפת החדשה לבריטניה, תיוותר ספרד, אשר שלטה על מקסיקו ועל טריטוריה רחבה אך דלילה באוכלוסייה בדרום-מערב אמריקה (פלורידה), כמעצמה האירופאית היחידה שתוכל למנוע הגמוניה קולוניאלית בריטית בצפון אמריקה.