שרביט רואה חשיבות בחשיפת קהל הקוראים העברי להגות הצרפתית שהוא עצמו ינק ממנה בשנותיו בפריז. רוב הספרים המתורגמים יצאו לאור בהוצאת כרמל. בנוסף לעריכה המדעית של הספרים המתורגמים, הוא מקפיד לצרף להם מסה מקורית (שהוא כותב), המופיעה כהקדמה או כאחרית דבר.
מבחר ממאמריו.
שרביט כתב למעלה מ־60 מאמרים מדעיים ופרקים בספרים. להלן הבולטים שבהם (בעברית, באנגלית ובצרפתית):
קורסים שתרם לפיתוחם במסגרת האוניברסיטה הפתוחה.
שרביט תרם לפיתוחם של קורסים רבים במדע המדינה במסגרת האוניברסיטה הפתוחה (ככותב, כעורך מקראת מאמרים או כאחראי אקדמי על הפיתוח). בין הקורסים האלה ניתן למנות את הקורסים הבאים:
ורוניקה פרוצאי
ורוניקה פורוצאי (בהונגרית: Porocai Veronika; בדצמבר 1907 – 29 ביולי 1998), הייתה חסידת אומות העולם הונגרייה, שהצילה יהודים במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
הקשר הראשוני בין ורוניקה לבין משפחת גרוסמן נוצר בשנת 1923, כאשר הגיעה בתור נערה לעזור בבית המשפחה באחזקת הבית. מאז נמשך קשר זה בהפסקות, שנבעו מאיסורים חוקיים, כגון, האיסור על נוצרים להתגורר עם יהודים באותה התקופה או לעבוד בבתי יהודים. בשנת 1940 נצטווה אבי המשפחה לשרת במחנה העבודה קורושמזור- ריטניץ. ורוניקה, למרות הסיכון שבדבר, נהגה לנסוע אליו ולהביא לו מזון, ביגוד ושאר מצרכים להם נזקק. ב-15 באפריל 1944 ,גויס הבן יצחק למחנה עבודה. בנובמבר אותה שנה, הוחלט להעביר את הגדוד אל מחנות ההשמדה.
יצחק גרוסמן הצליח להתחמק מהשילוח וברח חזרה לבית הוריו בבודפשט, שם מצא את אמו שסיפרה לו כי כל יתר בני משפחתו נשלחו בטרנספורטים ומאוחר יותר הובהר למשפחת גרוסמן כי איש מהם לא נותר בחיים. כעריק ממחנה עבודה, היו חייו נתונים בסכנה גדולה. אמו סיפרה לו כי ורוניקה עובדת בעבודות ניקיון בבית החולים "מובי" בבודפשט ושהקשר ביניהן נמשך. ורוניקה סייעה לאמו בהבאת מצרכי מזון, שכן ליהודים הותרה רק שעה אחת ביום לקניית מזון ובגלל הטלאי הצהוב על דש בגדיהם, נתקלו בעוינות ובקשיים חמורים ביותר בהשגת המצרכים הבסיסיים.
יצחק פנה אל ורוניקה שהציעה לו את עזרתה. במהלך נובמבר 1944, הוא הסתתר באחד מחדרי השירותים במרתף בית החולים בו עבדה. כעובדת ניקיון, היו ברשותה המפתחות למקום וכך נהגה לנעול את דלת השירותים בה התחבא גרוסמן במשך היום פרט לאותן פעמים בהם הייתה מגניבה לו את מזונו. ורוניקה שיחדה קצין נאצי הונגרי והוא מסר לידיה תעודת פליט על שם נויד ג'ורג' שהיה קצין כבאים. היא מסרה אותה ליצחק. תעודת הזהות המזויפת איפשרה ליצחק תנועה חופשית ברחובות בודפשט. השגת התעודה הייתה כרוכה בסיכון חייה של ורוניקה. בבית החולים סידרה ורוניקה מקום מסתור גם לדודתו של יצחק, לנקה גרוסמן.ורוניקה ניסתה להציל יהודים נוספים, אך חלק מניסיונות ההצלה לא צלחו. ביולי 1944 כשנסעה לקישקונפלדיהאזה, בני משפחתה מסרו לה כי משפחתה של אמו של גרוסמן - משפחת שטרסר, נמצאת בגטו והיא מיד נרתמה לעזרתם. היא נהגה להגיע אליהם והביאה עמה עזרה במזון ולבוש. ורוניקה הצליחה לשכנע את ד"ר רגו שטרסר כי יותיר לה להבריח את בתו קלרה בת ה-9 אל מחוץ לחומות הגטו ולהסתיר אותה בביתה עד חלוף הסכנה. במשך שבועיים הסתירה ורוניקה את הילדה בביתה, אלא שאז חזרו בהם הוריה מדעתם והתעקשו כי מקומה של הילדה בקרב משפחתה ושגורלם יהיה אחד. לא הועילו תחנוניה של ורוניקה, שנאלצה להחזיר את הילדה לגטו. שבוע לאחר מכן, נשלחה כל המשפחה כולה למחנות ההשמדה. שם מצאו קלרה והוריה את מותם.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה הבן יצחק גרוסמן עלה לארץ, בעוד שורוניקה נשארה עם אמו בבודפשט עד אשר האם נפטרה בשנת 1962. לאחר מכן עלתה ורוניקה לארץ, וחיה מאז בחיפה בביתו של יצחק.
ב־7 במרץ 1986, התראיינה למקומון החיפאי "כל-בו" והסבירה שלא ראתה בהתנהגותה דבר הראוי לפרס: "אני פשוט לא מבינה, איך אנשים אחרים יכלו שלא לנהוג כמוני. אם קיימת מחויבות כלשהי, זאת מחויבות העולם הנוצרי כלפי היהודים ולא להפך".
ב־1998 פרוצאי נפטרה.
הכרה והנצחה.
ב-22 ביולי 1984 שלח ניצול השואה גבריאל קמני מכתב למדור לחסידי אומות העולם, ביד ושם ובו תיאר את הצלתו של חברו, יצחק גרוסמן על ידי ורוניקה. כשנתיים לאחר מכן, ב-10 בנובמבר 1986 הוכרה ורוניקה כחסידת אומות העולם. באפריל 1987 נשלח מכתב ליצחק גרוסמן, ובו הזמנה לטקס נטיעת עץ וקבלת מדליה. הטקס התקיים, ב-18 במאי 1987.
בנו של יצחק, רוני גרוסמן, פנה לראש עיריית חיפה יונה יהב בבקשה להנצחה של ורוניקה. לאור הבקשה הוחלט ב-2008 להקים גן לכבוד חסידי אומות העולם בחיפה ובו פינות ישיבה ובכל אחת מהן ניצב סלע לכבודם של חסידי אומות העולם שהתגוררו בחיפה, בין היתר גם אבן לכבודה. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של ורוניקה. קברה אותר בבית הקברות שערי חסד בחיפה ונקבעה עליו לוחית זיכרון
תמרה ברומברג
תמרה ברומברג (מקסימניוק) (באנגלית: Tamara Bromberg Maxsimenuk; ( 2 במאי 1924 - 16 במרץ 2014), הייתה נוצריה אוקראינית חסידת אומות העולם, שהצילה יהודים במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה יחד עם אמה, אבנגלינה מקסימניוק.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
משפחתה של תמרה ברומברג התגוררה באודסה כאשר הגרמנים כבשו אותה ב-16 באוקטובר 1941. אביה של תמרה נרצח כבר ביום הראשון לכיבוש. אך, הטרגדיה לא עצרה את תמרה ואימה מלעזור לשכניה היהודים. הן הביאו אוכל למשפחת קנבסקי, השכנים הקודמים שלהן, שנכלאו בגטו אודסה. תמרה ביקרה גם את בני משפחת ירמולינסקי שנכלאו בכלא העירוני. היא שיחדה את השומרים שיעבירו חבילות אוכל למינה ירמולינסקי ובני משפחתה עד שהועברו למחנה דומנובקה. תמרה ואמה הלכו גם למחנה דומנובקה והמשיכו להביא לחבריהם היהודים אוכל, בגדים וחפצים אישיים שהם השאירו למשמורת. הן גם עזרו לאנסטסיה רוזינה ואמה צילה אשכנזי, שהתחבאו באודסה הכבושה. תמרה מצאה אותן בדירה נטושה בבניין קטן שבו הן התחבאו במשך כמה חודשים. תמרה נהגה להתגנב לדירה ולספק להן אוכל. תמרה ואימה פעלו מתוך מניעים מוסריים וערכיים להצלת היהודים למרות העוני שלהן, מתוך התנגדותן לחוקים הגזעניים של הנאצים.
לאחר המלחמה.
תמרה נישאה ליהודי ושניהם עלו ארצה בשנות ה-90, והתגוררו בחיפה.
הכרה והנצחה.
ב-31 בדצמבר 2000 תמרה ואמה הוכרו כחסידות אומות העולם על ידי יד ושם. בטקס, שהתקיים ב-18 בנובמבר 2001 ביד ושם תמרה קיבלה את התעודה ואת המדליה גם עבור אמה שנפטרה 20 שנה מוקדם יותר. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של תמרה. קברה אותר בבית הקברות הלטיני בחיפה ונקבעה עליו הלוחית זיכרון. בגן חסידי אומות העולם בשכונת רמת אלון בחיפה שמה של תמרה נחקק באבן הנצחה.
אנה הורנונג (טומצ'ק)
אנה הורנונג (טומצ'ק) (בפולנית: Anna Tomczak Hornung; ), חסידת אומות העולם מפולין ממוצא אוקראיני, שהצילה יהודים במלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
בשנת 1939, משפחת הורנונג היהודית, ליאון אשתו וילדיו, עברו מצ'שין שבשלזיה עילית, אל סטרי, בפרברי סטניסלב (איוונו-פרנקיבסק כיום), אשר באותה התקופה הייתה תחת שלטון סובייטי. כאשר הגרמנים כבשו את האזור, הורנונג ושני בניו הבוגרים, פרידריך (שרגא) ואורן שמואל, נשארו בצד הגרמני של העיר משום שדיברו גרמנית שוטפת. הם הציגו את עצמם כפולקסדויטשה ומצאו עבודה בחברת בנייה גרמנית בפידבולוצ'יסק. הורנונג טען לעיכוב בקבלת המסמכים עקב המלחמה ומשום כך לא הייתה לו תעודת זהות אלא רק רישיון עבודה. הוא הביא אליו את בנו המבוגר יותר, שכונה בשם הפולני סטאסייק. שסייע לו בעבודתו והתגורר עמו. כאשר הוקם גטו בסטרי. אשתו וילדיו הצעירים נכלאו בו ולאחר חיסול הגטו, נשלחו למחנה ההשמדה בלז'ץ, שם נספו.
אנה הייתה נערה בת 17–18 ממוצא אוקראיני שעבדה במטבח של חברת הבנייה. אנה עברה לעבוד אצל הורנונג, שחיפש אישה לניהול משק ביתו. אנה הייתה הולכת לכפרים כדי להשיג מצרכי מזון עבור המשפחה. היא עדיין לא ידעה כי בני המשפחה יהודים. כאשר פשטה השמועה כי מדובר במשפחה יהודית ולכן יצטרכו להיחקר במשרדי החברה, קפטן גרוס, מבחירי העובדים בחברה יעץ להם לא להגיע לחקירה. הורנונג ובניו קיבלו את עצתו ונמלטו.
הם נאלצו לעזוב את העיר וכך הבינה אנה כי מעסיקיה היו יהודים. שלושת בני משפחת הורנונג עברו אל דרוהוביץ', שם הציגו את עצמם כפולנים ומצאו עבודה. ליאון החליט להזמין את אנה להצטרף אליהם למרות התנגדות בניו למהלך זה משום שטענו שאנה היא אוקראינית ולכן עלולה לחשוף את סודם ולהסגירם. כעבור ימים ספורים הופיעה אנה עם 6 מזוודות, בהן ארזה את כל בגדיהם ורכושם. ליאון החליט להציג אותה כאשתו. אנה הצטרפה למשפחה והמשיכה לנהל את משק הבית. היא הייתה יוצאת לכפרים לקניית מזון ובישלה להם, כיבסה וניקתה את הבית. חזותה הארית של אנה הפריכה כל חשד לגבי מוצאה של משפחת הורנונג, והיא מעולם לא גרמה להם להרגיש תלויים ברצונה הטוב. אנה שיחקה את תפקידה בנאמנות כאם המשפחה. אנה הביאה לביתה את אחותה הצעירה שהייתה בעלת חזות ארית בלונדינית כדי שתתגורר עמם לזמן קצר על מנת להוכיח שהם משפחה ארית וכך סייעה לליאון ובניו להינצל.