יאקוב פריס נולד בעיירה ברי בסקסוניה-אנהלט, השכלתו הייתה דתית-נוצרית אך העמקה בלימודי פילוסופיה ובעבודותיו של עמנואל קאנט גרמה לו להתרחק מן הדת. הוא למד באוניברסיטאות של ינה ולייפציג כאשר בשנת 1805 הוזמן להיות פרופסור למתמטיקה ופילוסופיה באוניברסיטת היידלברג. בזמן עבודתו באוניברסיטה פרסם את אחת מן עבודותיו החשובות - "Neue Kritik der Vernunft", המהדורה השנייה והמורחבת פורסמה בשנים 1828-1831 ("the Neue oder anthropologische Kritik der Vernunft").
פריס התנגד לדעותיו של פרידריך וילהלם שלינג ובשנת 1812 אף פרסם מאמר בנושא (""Von deutscher Philosophie, Art und Kunst").
בשנת 1814 ניסה פריס להתמנות לפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת ברלין, אך כשל.
אנטישמיות.
פריס היה בעל דעות אנטישמיות, בשנת 1816 פרסם פריס מאמר בשם "Über die Gefährdung des Wohlstandes und des Charakters der Deutschen durch die Juden"" (בתרגום: יהודים כאיום על החיים הגרמניים והאופי הגרמני). במאמר זה הוא הצדיק נוהג שלפיו יהודים צריכים ללכת עם ציון מזהה מיוחד על הבגדים כדי להבדיל אותם משאר האוכלוסייה, כמו כן, לדעתו יש לעודד את היהודים לעזוב את שטחי גרמניה. הוא ציין שבהשפעת היהודים החומריות בחברה הגרמנית גדלה ולכן רצוי לבדל אותם מהחברה הגרמנית, מאמר זה היה בין היתר בסיס לפרעות "הפ-הפ" בשנת 1819.
פעילות פוליטית.
בשנת 1816 בהיותו ביינה הוא פרסם מאמר "Von deutschem Bund und deutscher Staatsverfassung" בו הוא פנה לגרמנים צעירים. במאמר זה הוא צידד באיחוד גרמניה (שאז הייתה מחולקת למספר רב מאוד של מדינות). פעילותו של פריס הביאה לכך שפורסמו תקנות חדשות לגבי פעילות פוליטית באוניברסיטאות. בשל הדעות הפוליטיות שלו והשתתפותו במהומות הסטודנטים בשנת 1817 נאסר עליו ללמד פילוסופיה והוא המשיך ללמד מתמטיקה ופיזיקה בלבד.
בשנת 1818 אחד מתלמידיו של פריס רצח את המחזאי הגרמני אוגוסט פון קוצבו על רקע דעותיו הפוליטיות. במהלך החקירה נמצאו במסמכיו מכתבים שהוא קיבל מפריס. כתוצאה מכך בוטלו כל הרצאותיו באוניברסיטה, אך הוא המשיך לקבל את משכורתו. בהמשך, בהדרגה, הוא התחיל ללמד מחדש.
פריס היה מעורב בוויכוח עם גאורג וילהלם פרידריך הגל. בספריו הגל ציין שעבודותיו של פריס אינן מעמיקות דיו ולכן מסקנותיו אינן נכונות, הגל גם מתח ביקורת על כך שפריס השתתף בפעילות הפוליטית של הסטודנטים. פריס ענה שהגל מנסה להגן על המשטר הקיים ועל מעמדו במסגרת המשטר הנוכחי.
דה קויפ
בובוזלה
מוסטפא בדר א-דין
מוסטפא בדר א-דין (בערבית: مصطفى بدر الدين, בתעתיק מדויק: מצטפא בדר אלדין; 6 באפריל 1961 – 12 במאי 2016) היה מפקד צבאי של ארגון חזבאללה, האחראי על מנגנון החוץ של הארגון. היה אחד האנשים המרכזיים בארגון. פעל יחד עם עימאד מורנייה במבצעי טרור רבים, בהם חטיפת אישים מערביים ופעולות טרור במפרץ הפרסי. ב-12 במאי 2016 נהרג בפיצוץ סמוך לנמל התעופה הבינלאומי של דמשק.
בדר א-דין היה בן דודו וגם גיסו של עימאד מורנייה. אחותו אמנה הייתה אשתו הראשונה של מוע'ניה. במרבית שנותיו פעל בהסתר ומאחורי הקלעים, ותמונתו פורסמה רק לאחר מותו.
פעולותיו בכווית.
נולד בביירות בשנת 1961. בשנת 1982 תכנן (יחד עם מוע'ניה) את הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות, בהם נהרגו 241 נחתים אמריקאים. בהמשך יזם סדרת פיגועים בכווית נגד מטרות מערביות ושליטי המדינה: בדצמבר 1983 נמצאה ונוטרלה משאית עמוסה חומרי-נפץ בסמוך לבסיס האמריקאי שבכווית סיטי. ב-12 בדצמבר 1983 פוצצה קבוצה מעמיתיו של מוע'ניה את השגרירות האמריקאית בכווית. הם תקפו גם יעדים אחרים, בכללם המרכז המסחרי שועייבה ומגדל הפיקוח בשדה התעופה. בפעולות אלה נהרגו חמישה ונפצעו 86 בני אדם. שלטונות כווית עצרו 17 חשודים, 7 מהם נידונו למוות. אחד הנידונים למוות היה מוסטפא בדר א-דין.
פעולות טרור שבוצעו במטרה לשחררו.
מוע'ניה היה נחוש להביא לשחרור חבריו וקרובי משפחתו. הוא פתח בלבנון בסדרת חטיפות של בני ערובה צרפתים, איטלקים, רוסים, בריטים, ספרדים ואמריקאים.
ב-3 בדצמבר 1984 חטפו ארבעה שיעים לבנונים בהוראת מוע'ניה את מטוס חברת התעופה הכוויתית בטיסה 211 מדובאי לקראצ'י. המטוס אולץ לנחות בטהראן, שם הרגו החוטפים שני עובדי ממשל אמריקאים. לאחר כישלון החטיפה החליט מוע'ניה לנסות ולהפעיל לחץ על הצרפתים, בתקווה שהם יוכלו לשכנע את הכוויתים לשחרר את גיסו משורת הנידונים למוות. כך, חטף במרץ 1985 שני דיפלומטים צרפתים, חוקר ועיתונאי, בביירות.
לאחר שמשפחת המלוכה הכוויתית שבה וסירבה לשחרר את העצורים, התנגש מתאבד שיעי עם מכוניתו בשיירת המכוניות של האמיר ג'אבר אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח, בכווית סיטי ב-25 במאי ‭.1985‬ שני שומרי ראשו נהרגו.
ב-14 ביוני 1985 נחטפה טיסה 847 של TWA בטיסה מאתונה לרומא, ומשם ללונדון. החטיפה, בהוראת מוע'ניה, נועדה לשחרר את קבוצת אל דעווה, בראשות בדר א-דין. במהלך החטיפה נרצח צוללן מהצי האמריקאי. המטוס הוסט לעבר המזרח התיכון, ותחנתו הראשונה הייתה נמל התעופה של ביירות, שם שהו מספר שעות. בתמורה לתדלוק המטוס הורשו 19 נוסעים לעזוב. אחר הצהריים המשיך המטוס לכיוון אלג'יר שבצפון אפריקה, שם שוחררו 20 נוסעים במהלך חניה של חמש שעות, לפני שהמטוס חזר לביירות.
ב-24 בדצמבר 1986 חוליית חזבאללה שפעלה ברומניה ניסתה לחטוף מטוס נוסעים עיראקי, בתקווה לשחרר לוחמי חזבאללה לבנונים שהיו כלואים בכווית. הרשויות הרומניות עצרו את החוליה לפני שהצליחה לבצע את תוכניתה.
ב-25 בדצמבר 1986 חוליה אחרת חטפה את טיסה 163 של חברת התעופה העיראקית. מטוס הבואינג 737 שהיה בדרכו מבגדאד לירדן נחטף על ידי ארבעת החוטפים. הם ירו לכל עבר, וזרקו שני רימונים בתא הטייס. המטוס התרסק ליד ערער בערב הסעודית, 250 מיילים דרומית-מערבית לבגדאד. 62 נוסעים מתוך ה-107 נהרגו. החוטפים הגיעו לבגדאד מיוגוסלביה, ונשאו דרכונים לבנוניים. לאחר החטיפה האשימה עיראק את איראן באחריות לפיגוע.
ב-5 באפריל 1989 חטפו כמה לבנונים שיעים את טיסה 422, מטוס בואינג 747 של חברת התעופה הכוויתית, שהיה בדרכו מבנגקוק לכווית, על 111 הנוסעים והצוות. בין נוסעי המטוס היו בני משפחת המלוכה הכוויתית. החוטפים חייבו אותו לטוס למשהד שבצפון-מערב איראן, שם הצטרף אליהם מוע'ניה. בחטיפה השתתפו 6 או 7 חוטפים, ובראשם עמד חסן עז א-דין, אחד מחוטפי טיסה 847 של TWA. מאוחר יותר הוטס המטוס ללרנקה שבקפריסין, שם נורו שני נוסעים כוויתים וגופותיהם הושלכו אל מסלול ההמראה.
לימים סיפר דייוויד ג'ייקובסון, אחד מהחטופים בלבנון, בריאיון ל"טיים" בשנת 1988 על מוע'ניה כי .
כל הניסיונות לא הביאו לביטול פסק דין המוות שהוטל על בדר א-דין, אך שליט כווית נמנע מלחתום על פסק הדין, ובכך עוכב ביצועו.
באוגוסט 1990, לאחר שנכבשה כווית בידי המשמר הרפובליקני של סדאם חוסיין, כחלק מבריחת 1,300 אסירים מהכלא בכווית, ניצלו האיראנים את הכאוס שנוצר ושלחו את אנשיהם לשחרר את מוסטפא בדר א-דין. הוא הסתתר בשגרירות איראן בכווית.
לאחר בריחתו מהכלא בכווית.
בית הדין הפלילי המיוחד של האו"ם שהוקם לאחר רצח רפיק אל-חרירי, ראש ממשלת לבנון לשעבר ב־2005, האשים את בדר א-דין ועוד שלושה פעילי חזבאללה בתכנון וביצוע הרצח, והוציא נגדם צווי מעצר בין-לאומיים. בעקבות בקשות ההסגרה נגדו, ירד מוסטפא בדר א-דין למחתרת, והמשיך לתכנן וליזום פיגועים נגד מטרות מערביות, ערביות-סוניות, וישראליות.
לאחר חיסול עימאד מורנייה ב־2008 מונה מוסטפא בדר א-דין לאחראי על מנגנון החוץ של חזבאללה. אל-האדי חמדה, שהיה עד אז מפקד יחידה 71 הסודית של חזבאללה, העוסקת בריגול נגדי וביטחון פנים, מונה לעוזרו של בדר א-דין. מקורות סעודיים מעריכים כי אחת הסיבות העיקריות לכך שהדבר לא פורסם ברבים היא שבדר א-דין היה אחראי לניסיון החיסול של שליט כווית, ג'אבר אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח, ב-25 במאי 1985, באמצעות מכונית תופת.
על פי הודעה של משרד האוצר האמריקאי, שלוותה בהטלת סנקציות אישיות נגד בדר א-דין, במהלך מלחמת האזרחים בסוריה היה בדר א-דין אחראי לפעולות הארגון בשטח סוריה, וליווה את מנהיג חזבאללה חסן נסראללה בפגישותיו עם נשיא סוריה בשאר אל-אסד. ב־2013 הוביל את ניהול המערכה על אזור קוסייר שבגבול לבנון-סוריה.
ב-12 במאי 2016 נהרג מוסטפא בדר א-דין בפיצוץ במתקן של חזבאללה באזור דמשק. פרשן מעריב יוסי מלמן טען כי המדובר בהתנקשות המיוחסת למוסד הישראלי. עם זאת, ארגון חזבאללה טען כי בדר א-דין נהרג בהפגזה של קבוצה סונית חמושה. ב-21 במרץ 2017 דיווח הרמטכ"ל גדי איזנקוט כי בדר א-דין נרצח על ידי מפקדיו בחזבאללה.
בית ספר שחף
ריאזור
בוסטון (פירושונים)
פנאיוטיס דנגליס
פנאיוטיס דנגליס (ביוונית Παναγιώτης Δαγκλής; 1853, אגריניו, ממלכת יוון – 9 במרץ 1924, אתונה, ממלכת יוון), היה גנרל יווני, שר המלחמה היווני ומפקדו בפועל של צבא יוון אשר הוביל אותו לניצחון על ממלכת בולגריה בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה.
תחילת הקריירה.
פנאיוטיס דנגליס נולד לגאורגיוס דנגליס, מהפכן יווני אשר לחם במלחמת העצמאות היוונית. ב-1878 סיים דנגליס את האקדמיה הצבאית היוונית והוסמך כקצין ארטילריה בדרגת סגן משנה. מאוחר יותר נשלח לשנת לימודים נוספת בבלגיה. בין 1884–1887 שימש כקצין הקישור היווני למשלחת הצבאית הצרפתית, שעסקה בהכשרתו, ציודו והפיכתו של צבא ממלכת יוון, לצבא אירופי מודרני. דנגליס שנחשב מומחה למקצועות הארטילריה הוצב לתפקידי הדרכה באקדמיה הצבאית.