עונת 2022 באליפות העולם בראלי היא העונה ה-50 בה מתקיימת האליפות. האליפות מוכרת על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) כאליפות הבכירה בקטגוריית הראלי. במהלך העונה צפויים להתקיים 13 מרוצים.
עונה זאת הייתה הראשונה בה נכנסו לשימוש קטגוריות הרכב החדשות: ראלי1 עד ראלי5. רק רכבים בקטגוריית ראלי1 רשאים לצבור נקודות בקטגוריות הבכירות של האליפות.
קבוצות ונהגים.
הקבוצות, הנהגים ונהגי המשנה בטבלה הם המתחרים ברכבים מקטגוריית ראלי1 ויכולים לצבור נקודות באליפויות בקטגוריה הבכירה
תוצאות.
שיטת הניקוד.
הנקודות ניתנות לעשרת הנהגים המסיימים את התחרות ראשונים בהתאם לפירוט בטבלה הבאה.
בשלב ה-Power stage הניקוד ניתן לחמשת הנהגים המהירים ביותר במקטע האחרון של כל מרוץ. לנהג שסיים ראשון הוענקו 5 נקודות, למקום השני הוענקו 4 נקודות וכן הלאה. בעונה זו מוענק לראשונה ניקוד גם לקבוצות בגין ה-Power stage.
ג'יימס בלפור
ג'יימס בלפור (באנגלית: James Balfour; 1775 – 19 באפריל 1845) היה בעל אדמות ופוליטיקאי סקוטי. הוא היה אב של הציירת מרי בלפור הרברט וסבו של ארתור בלפור.
ביוגרפיה.
ג'יימס בלפור נולד בסביבות 1775 למשפחת משפטן. בשנת 1795 לאחר סיום לימודי חשבונאות הוא נסע למדרס וכיהן במספר תפקידים בחברת הודו המזרחית הבריטית. לאחר מספר שנים נשלח בחזרה לבריטניה בעקבות בעיות משמעת. בשנת 1802 חזר להודו ונכנס לתחום העסקים. בשנת 1806 ג'יימס בלפור ושותפו בעסקים הצליחו לזכות בחוזה אספקת סחורות לצי המלכותי. העסק היה מוצלח וגם אחרי שבלפור חזר לבריטניה חברתו המשיכה להתקיים ולתת שירותים לצי.
בשנת 1815 בלפור חזר לסקוטלנד והתחתן תוך זמן קצר. הוא רכש מספר אחוזות בסקוטלנד ובית בלונדון. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-19 הוא בנה למשפחתו בית חדש.
בשנת 1820 התפנתה משרה של חבר פרלמנט ובלפור היה מועמד אך הפסיד בבחירות. בבחירות שנערכו בשנת 1826 הצליח להיבחר והיה חבר פרלמנט עד שהפסיד בבחירות בשנת 1835.
לאחר סיום הקריירה הפוליטית ג'יימס בלפור חזר לביתו בסקוטלנד ונפטר בגיל 70 בשנת 1845.
בבעלות המשפחה הייתה אחוזה משפחתית עד שבמאה ה-20, בעקבות השקעות כושלות, המשפחה נאלצה למכור אותה.
מנאל תותרי ג'ובראן
מנאל תותרי-ג'ובראן (בערבית: منال توتري-جبران; נולדה ב-29 באפריל 1978) היא דוקטור למשפטים, מרצה בכירה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, פעילה חברתית בנושאי זכויות מיעוטים, זוכת פרסי גורני ושפיצר, מומחית בתחומי משפט וחברה, משפט ומרחב, תכנון ובניה, שלטון מקומי, רב תרבותיות וזכויות מיעוטים.
ביוגרפיה.
מנאל תותרי-ג'ובראן נולדה וגדלה בחיפה לד"ר מרי תותרי, מרצה ופעילה חברתית והנרי תותרי, מורה למתמטיקה. בעלת תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת חיפה, ותואר שני בהצטיינות במשפטים מאוניברסיטת תל אביב, עליו זכתה גם בפרס מטעם עיריית תל אביב. כתבה דוקטורט בנושא "תפקיד המשפט בעיצוב הפרדה מרחבית במגורים על בסיס לאומי בעיר" בהנחיית ישי בלנק. במהלך לימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטה העברית ריכזה סדנה בינתחומית בנושא רב תרבותיות משותפת לפקולטה למשפטים ולחוג למדעי החברה באוניברסיטה. כיום חברת סגל בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, מרצה בנושאי רב-תרבותיות וזכויות מיעוט, משפט וחברה ועוד.
בשנת 2003 זכתה בפרס מטעם מכון וולטר ליבך על תרומתה לקידום יחסי שוויון והגינות בין יהודים וערבים בישראל, ובשנת 2018 נבחרה לרשימת עשרת הצעירים המבטיחים ופורצי הדרך בחברה הערבית מתחת לגיל 40 של עיתון כלכליסט ובנק הפועלים, וזכתה בפרס גורני לחוקרים צעירים במשפט ציבורי.
בין השנים 2014 ל-2022 מחקריה זכו למענקי מחקר מטעם מרכז מינרבה לזכויות האדם, המועצה להשכלה גבוהה, מכון גזית-גלוב, המרכז למשפט יהודי ודמוקרטי, קרן המחקרים של המוסד לביטוח לאומי, קרן רוטשילד, הקרן הישראלית למדעים (ISF) ומכון וולטר ליבך.
חיים אישיים.
תותרי-ג'ובראן מתגוררת בחיפה, נשואה לעו"ד ג'ובראן ג'ובראן ואמא לשלושה בנים.
מ.ק. 91
מ.ק. 91 הוא השם שניתן בצה"ל למכשיר קשר דיגיטלי נייד מדגם PRC 80 מתוצרת תדיראן המשדר שמע באפנון תדר, (FM) בתחום התג"מ (תדר גבוה מאוד) (VHF).
המכשיר משמש בצה"ל כ-30 שנה, והחליף את מ.ק. 77 המיושן, שנחשב לאמין מאוד ועמיד בתנאי סביבה קשים. הרצון להחליף את מ.ק 77 נולד בשנות ה-80.
מ.ק 91 הוא מודולרי וניתן להפריד בו בין מכלול הרדיו לבין מכלול השמע. היתרון בכך הוא שבמקרה של תקלה רק באחד המכלולים, ניתן להחליף אותו באחר. כמו כן, ניתן לחבר מצפין בין שני המכלולים.
היסטוריה.
פיתוח המכשיר החל ב-1976 על ידי חטיבת הקשר של חברת תדיראן (שלימים הפכה לתדיראן קשר) ופיתוחו נמשך כ-8 שנים. בתחילה כונה "שמיר" על שמו של יצחק שמיר שהיה ראש הממשלה בזמן הפיתוח, ולאחר מכן כונה "בית היוצר". בתחילת שנות ה-90 החלה הצטיידות של צה"ל במכשיר הקשר הזה, אך מסיבות תקציביות הופסקה רכישתו. לאחר כמה שנים צה"ל החל להצטייד שוב במכשיר זה בצורה הדרגתית, ושנת 2009 הוא החליף רשמית את מ.ק 77.
פרטים טכניים.
סוללה חשמלית.
מתח: הסוללה למכשיר היא 12 וולט ליתיום או ניקל קדמיום, ויש להכניס שתי יחידות לבית הסוללה - אחת מחוברת למכשיר והשנייה כעתודה וכייצוב לסוללה המחוברת.
אנטנה.
ניתן לחבר כמה סוגים של אנטנות למכשיר. הנפוצה שבהן היא זו המכונה "לונג", המורכבת ממספר חוליות המשתלבות לאנטנת שוט באורך 291 ס"מ לאחר חיבור בית אנטנה קשיח, לא כולל מתאם תפוח. אנטנות אלה מצופות גומי בשתי החוליות העליונות על מנת להגן על נושא המכשיר מפני התחשמלות כאשר משתמשים במכשיר בקרבת קווי חשמל של מתח גבוה. אנטנה נפוצה נוספת מכונה "שורט" 988 שהיא אנטנה קצרה וגמישה המיועדת למשל ללוחמה בשטחים בנויים ותעלות. לאנטנה זו טווח שידור קטן יותר.
אביזרי דיבור ושמע.
ניתן לחבר למ.ק. 91 מגוון מערכות דיבור, אשר הנפוצה שבהן היא מערכת דיבור בצורת אפרכסת המכילה מיקרופון ואוזניה. כמו כן, ניתן לחבר רמקול רמ"ק 108 ליעילות במצב נייח. כמו כן ניתן לחבר אליה קופסת פיקוד ק"פ 1690 ולשליטה בערוצים ובמצבי הצפנה.
גרסה לרכב.
הגרסה המושאת נקראת מ.ק 93. ניתן להשתמש במכלול הרדיו, אך נדרש מכלול שמע ייעודי. מתחבר אל רכב כמכשיר קשר קבוע, באמצעות מתאם ייעודי. המתאם מספק למכשיר מתח חשמלי קבוע ממצבר הרכב. אל מ.ק 93 מחברים רמקול רמ"ק 454 המאפשר לשמוע את השידור ברשת הקשר, ומתאם אנטנה המאפשר לחבר את המכשיר לאנטנה קבועה המותקנת על הרכב.
מקסימיליאן וולושין
מקסימיליאן וולושין (ברוסית: Максимилиа́н Воло́шин; 28 במאי 1877 - 28 בנובמבר 1933), היה משורר רוסי. הוא היה אחד הנציגים המשמעותיים של התנועה הסימבוליסטית בתרבות ובספרות הרוסית. הוא התפרסם כמשורר ומבקר ספרות ואמנויות. הוא פרסם במגזינים רבים בתחילת המאה ה-20. הוא נודע בזכות תרגומיו למספר יצירות פואטיות ופרוזה צרפתיות לרוסית.
ראשית חייו.
וולושין נולד בקייב בשנת 1877. את ילדותו המוקדמת בילה בסבסטופול ובטאגאנרוג כנראה למד כמה שנים בבית ספר בחצי האי קרים, שם קנתה אמו ב-1893 חלקת אדמה זולה בקוקטבל. לאחר בית הספר התיכון, וולושין נכנס לאוניברסיטת מוסקבה בזמן צמיחתה של תנועת הסטודנטים הרדיקלית ברוסיה, ועקב השתתפותו בה גורש מהאוניברסיטה ב-1899.
וולושין חידש את מסעותיו לאורכה ולרוחבה של רוסיה, לעיתים קרובות ברגל. בשנת 1900, הוא עבד עם משלחת שסקרה את תוואי מסילת הרכבת אורנבורג-טשקנט.
עם שובו למוסקבה, וולושין לא ביקש לחזור לאוניברסיטה, אלא המשיך במסעותיו למקומות במערב אירופה, יוון, טורקיה ומצרים. שהייתו בפריז ומסעותיו בצרפת השפיעו עליו עמוקות.
כאשר "משוגע" קרע את הבד המפורסם של רפין, "איוון האיום הורג את בנו בסכין", רוסיה האינטלקטואלית הזדעזעה, וולושין היה האדם היחיד שהגן על האיש. הטיעון של וולושין היה שמדובר באמירה אסתטית המתאימה לציור, אשר הפגין עוגמת נפש וטעם רע.
בהדרגה, וולושין נמשך בחזרה לקוקטבל בחצי האי קרים, שם בילה חלק ניכר מילדותו. אוסף השירה הראשון שלו הופיע ב-1910, ואחריו התפרסמו קבצים אחרים. מאמריו שנאספו פורסמו בשנת 1914.
יצירה.
במהלך שנות מלחמת העולם הראשונה, וולושין היה בשווייץ, והוכיח את עצמו כמחבר של שירים בעלי תובנות עמוקות, העוסקים בחקר פילוסופי והיסטורי של האירועים הטרגיים של רוסיה בת זמנו. בסופו של דבר וולושין חזר לצרפת, שם שהה עד 1916. שנה לפני מהפכת פברואר ברוסיה, חזר וולושין והתיישב בקוקטבל. הוא חי שם עד סוף ימיו.
מלחמת האזרחים הרוסית הניעה את וולושין לכתוב שירים ארוכים הקושרים את המתרחש ברוסיה לעברה הרחוק והמיתולוגי. מאוחר יותר, הוא הואשם בפשע על ידי אידאולוגים סובייטים - התרחקות מהמאבק הפוליטי בין האדומים והלבנים . למעשה, הוא ניסה להגן על הלבנים מפני האדומים והאדומים מפני הלבנים.
באורח פלא, וולושין שרד את מלחמת האזרחים, ובשנות ה-20 הקים בית נופש לסופרים בביתו, בהתאם להשקפתו על דחיית הרכוש הפרטי. עם זאת הוא המשיך לשאוב את רוב השראתו מהבדידות וההתבוננות בטבע.
במהלך השנים האחרונות לחייו, הוא זכה להכרה נוספת כצייר צבעי מים עדין. רבות מיצירות האמנות שלו שייכות למוזיאונים ברחבי העולם, בעוד שאחרות נשמרות באוספים פרטיים ברוסיה ומחוצה לה.
מורשת.
שירתו מכילה תובנות פילוסופיות עמוקות ומספרת יותר על ההיסטוריה הרוסית מאשר יצירות של כל משורר אחר. נראה שרבות מההערות של וולושין הן נבואיות, והוא יצא נגד השחיתות והכוח השלטוני.
היושרה והרעיונות המעמיקים של וולושין הביאו להחרמתו בברית המועצות, ואף שיר שלו לא פורסם בברית המועצות מ-1928 עד 1961.