הטלסקופ שוגר בהצלחה ב-14 במאי 2009, יחד עם טלסקופ החלל פלאנק, מבסיס החלל האירופי קורו בגיאנה הצרפתית, על גבי טיל אריאן 5. לאחר הגעתו למסלול, סביב נקודת לגראנז' 2 (L2) ולאחר סיום בדיקת תפקוד המערכות, המשימה הוכרזה כפעילה ומבצעית ב-21 ביולי 2009 והחל שלב התצפיות. טלסקופ החלל הרשל פעל 4 שנים, פרק זמן שהוגבל על ידי מלאי ההליום הנוזלי של הטלסקופ. הטלסקופ יצא מכלל שימוש, כצפוי, ב-29 באפריל 2013.
המשימה היא פרי יוזמתה של סוכנות החלל האירופית ונבנתה במימונה, אך גם נאס"א שותפה לפרויקט, הן בפיתוח ובניית חלק מהמכשור המדעי והן בניתוח המידע שהתקבל מהטלסקופ.
הטלסקופ היה הגדול ביותר בחלל עד לשיגורו של טלסקופ החלל ג'יימס וב בדצמבר 2021.
יעדים מדעיים.
בעזרת מכשור מדעי שמכסה תחום רחב מאוד של אורכי גל בתת-אדום הרחוק והתת-מילימטרי, הרשל מסוגל לצפות במגוון גדול של גרמי שמים. שני הסוגים העיקריים היו עצמים קרים שקורנים בעיקר בתת-אדום, כמו ענני גז ואבק קרים, ועצמים רחוקים מאוד ולכן בעלי היסט משמעותי לאדום, כגון גלקסיות צעירות.
למשימה הוגדרו ארבעה תחומי מחקר ראשיים:
בתוך מערכת השמש, הרשל התמקד בחקר ירחים, אסטרואידים, שביטים ועצמים מחגורת קייפר. הוא חקר את פני השטח שלהם במטרה לאפיין את הרכבם הכימי או לחפש יסודות ספציפיים, כמו מים. עבור ירחים וגם כוכבי הלכת הרחוקים, וכן חקר את הרכב האטמוספירות שלהם.
ברחבי גלקסיית שביל החלב, צפה הטלסקופ לתוך אזורי יצירת כוכבים וחקר תהליכים שבהם נוצרות מערכות שמש - שלבים ראשוניים בהתפתחות כוכבים והיווצרות כוכבי לכת בדיסקות האבק סביב כוכבים צעירים. כמו כן חקר גם את ענני הגז עצמם - הרכבם הכימי והקינמטיקה שלהם.
מחוץ לגלקסיה, חקר מגוון נושאים ביקום הקרוב והרחוק. בגלקסיות השכנות נלמדו אופן השפעת הסביבה הגלקטית על תהליכי יצירת כוכבים ועל הפיזיקה של תווך בין-כוכבי. ביקום המוקדם יותר, נחקרו היסטוריית יצירת הכוכבים בגלקסיות צעירות ומלאות אבק, במטרה ללמוד על הקשר בין פרצי יצירת כוכבים ביקום המוקדם לבין אופן התפתחות גלקסיות לאורך חייהן. נושא מחקר נוסף היה קרינת רקע בתת-אדום (CIB), שמהווה חלק משמעותי מכלל הקרינה ביקום, אך טרם מובן באופן מספק מה המקורות שיצרו אותה ובאיזה שלב בחיי היקום.
מבנה החללית.
טלסקופ החלל הרשל מורכב משלושה חלקים עיקריים:
מכשור.
המשימה, ששמה הראשון היה "הטלסקופ לתחומי תת-אדום רחוק ותת-מילימטרי" (FIRST באנגלית), הוא טלסקופ החלל הראשון שמכסה באופן מלא שני תחומים אלה של הספקטרום האלקטרומגנטי.
הרשל נושא שלושה מכשירים שונים, שלכל אחד מהם תפקיד שונה, בין אם בתחום הספקטרום אותו הוא מכסה, ובין אם ברזולוציה או באופן ניתוח הקרינה שהוא מאפשר. שלושת המכשירים נועדו להשלים זה את זה ולספק אוסף כלים שלם לניתוח מקורות קרינה בתחום התת-אדום ביקום, בתחום טמפרטורות רחב.
שלושת הגלאים הם:
חלק מרכיבי המכשירים פותחו בשיתוף פעולה עם נאס"א: המעבדה להנעה סילונית פיתחה ובנתה את בולמטרי "כורי עכביש" עבור מכשיר ה-SPIRE, הרגישים פי 40 מהגרסאות הקודמות שלהם, וכן גם רכיבים עבור מכשיר ה-HIFI.
שיגור וניהול המשימה.
טלסקופ החלל הרשל שוגר ב-14 במאי 2009, על גבי טיל אריאן 5, יחד עם טלסקופ החלל פלאנק. זמן קצר לאחר השיגור הוא החל במסע לעבר נקודת לגראנג' 2 (L2) - נקודה וירטואלית במרחק של כ-1.5 מיליון קילומטר מכדור הארץ, בכיוון המנוגד מהשמש.
המסלול המבצעי של הטלסקופ הוא מסלול ליסאז'ו סביב L2, במרחק ממוצע של 800 אלף קילומטר ממנה. בנקודה זו בחלל, הטלסקופ שומר על מיקום יחסי קבוע ביחס לשמש וכדור הארץ (ואיתו הירח), דבר שמקל על כיוון החללית, הן לצורכי תצפיות ללא הפרעה והן להגנה מקרינה אופטית ותרמית והתחממות יתר. כמו כן, מרחקה מכדור הארץ גדול מספיק כדי להימנע מהשפעת הקרינה בחגורות ואן אלן.
ב-14 ביולי 2009, כאשר הרשל היה קרוב ליעדו, נפתח מכסה הטלסקופ. כעבור חמישה ימים הופצו התמונות הראשונות, שבהן נראית קבוצת הגלקסיות סביב M51. ב-21 ביולי 2009, הוכרז על סיום מוצלח של שלב הבדיקות, והתחיל השלב המבצעי של המשימה.
המשימה פעלה במחזורים של 24 שעות וייצרה תקשורת עם כדור הארץ לפרק זמן של שלוש שעות בכל מחזור, להעברת מידע תצפיתי וכן טלמטריה מהחללית ופיקודים אליה. התחנה הקרקעית הראשית של המשימה היא אנטנה של רשת חלל עמוק של נאס"א באוסטרליה.
מרכז המדע של הרשל, שיושב במרכז לאסטרונומיית חלל של אס"א בספרד, אחראי על הצד המדעי של המשימה. גוף זה אמון על הממשק בין ניהול הטלסקופ וזמן התצפית וכן שמירת והפצת המידע לבין המשתמשים בקהילה המדעית. כשני שלישים מסך זמן התצפית של הטלסקופ היו זמינים לכלל הקהילה המדעית הבינלאומית. שאר הזמן היה מוקדש לחברי קונסורציום המשימה.
פירוק ברית המועצות
מריאנו פאדילה אי ראמוס
מריאנו פאדילה אי ראמוס (בספרדית: Mariano Padilla y Ramos 1842 - 21 בנובמבר 1906) היה זמר בריטון אופראי ספרדי, שעשה חיל במיוחד בתפקיד הראשי של דון ג'ובאני של מוצרט.
חייו.
פאדילה למד אצל מאבליני בפירנצה והופיע ברבות מארצות אירופה, בהן אנגליה, שם שיר ב"דינורה" של מאיירבר ב-1881. בשנת 1887 הופיע בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ובאותה שנה הופיע בפראג, בהצגת המאה של "דון ג'ובאני"
פאדילה זכור בעיקר כאיש, שלו נישאה הסופרן הבלגית דזירה ארטו, להפתעתו הרבה של ארוסה באופן לא-רשמי, פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי. ארטו הופיע ברוסיה ב-1868 שם פגשה את צ'ייקובסקי והתאהבה בו. הרגשות היו הדדיים, והשניים דיברו על נישואים, ואם כי לא התארסו באופו רשמי, הייתה ביניהם הבנה מסוימת בנושא זה. ארטו המשיכה במסעה לפי המתוכנן ויצאה לוורשה, אבל הם תכננו להיפגש שוב באחוזתה סמוך לפריז בקיץ 1869.
אף על פי כן, במפתיע ובלי ליצור שום קשר עם צ'ייקובסקי (בהתאם לדרישת מוסכמות החברה של אותם ימים), נישאה ארטו לפאדילה אי ראמוס - שניהם היו חברים באותה להקת אופרה - אף כי בשלב מוקדם יותר לעגה לו בשיחותיה עם צ'ייקובסקי ועל אף היותו צעיר ממנה בשבע שנים (גם צ'ייקובסקי היה צעיר ממנה בחמש שנים). הנישואים התקיימו ב-15 בספטמבר 1869, בסבראו בוורשה.
בתם, הסופרן לולה ארטו דה פאדילה הייתה גם היא זמרת אופרה ידועת-שם.
מריאנו פאדילה אי ראמוס מת בפריז בנובמבר 1906, בן 64, וארבעה חודשים אחריו מתה דזירה ארכטו.
אברהם הרופא פורטלאונה
רבי אברהם הרופא פורטלאונה (א' בניסן ה'ש"ב, 1542 - כ"ט בתמוז ה'שע"ב, 29 ביולי 1612) היה רב ורופא באיטליה.
ביוגרפיה.
פורטלאונה (=שער אריה) נולד לדוד, בראש חודש ניסן שנת ה'ש"ב (1542) במנטובה שבאיטליה למשפחה מיוחסת ועשירה, שהיו בה ארבעה דורות של רופאים. בצעירותו למד תורה אצל אביו, כמקובל באותם הימים, ואצל מורים פרטיים, ביניהם: רבי מאיר בן רבי אפרים מפדובה ורבי יהוסף בן רבי יצחק זרקא. אחר כך למד רמב"ם, משנה ופירושים לנ"ך אצל רבי יהוסף סיני. בהמשך למד פוסקים וגמרא בישיבת בולוניה אצל רבי יעקב מפאנו . בשנת ה'שי"ד (1554) לאחר גזירת שריפת התלמוד חזר למנטובה, ולמד בישיבה אצל רבי יהודה פרובינצאלו, ואצל רבי אברהם פרובינצאלו, שהפך לרבו המובהק. וכך הוא מספר על לימודו אצלו: והוסמך לרבנות.
בשלב מסוים, עבר, יחד עם הרב פרובינצאלו, לאוניברסיטת פאביה ללמוד רפואה, תוך שהוא ממשיך במקביל ללמוד תורה מהרב פרובינצאלו. בראש חודש ניסן ה'שכ"ו קיבל תואר דוקטור לרפואה, ובי"ט אלול באותה שנה התקבל כחבר באיגוד הרופאים של מנטובה. באותה תקופה, חלה אביו, שהיה רופא החצר של הדוכס של מטובה, ופורטלאונה החליף אותו. כמו כן, הוא למד מאביו למול, והיה למוהל במנטובה. כחלק מעבודתו כרופא החצר, כתב כמה ספרי רפואה. אחד מהם, שעסק בשאלת סגולתיו הרפואיות של הזהב נכתב לבקשתו של הדוכס.
מחלתו וחיבור הספר.
בשנת ה'שס"ה נפל למשכב, ובעשותו חשבון נפש הגיע למסקנה שמחלתו הייתה עונש על כך שבעקבות עבודתו כרופא מיעט לעסוק בתורה, ועקבות כך החליט, לאחר שהחלים ממחלתו, לכתוב את הספר "שלטי הגיבורים". הספר נכתב בין ניסן לאלול בשנת ה'שס"ו.
ספרו "שלטי הגיבורים".
בהמשך הספר באים "שלושה מגינים". ב"מגן הראשון" מתאר המחבר את סדר הבוקר של כל יום, שבתות וימים טובים ואחר כך את סדר ה"מעמדות". ב"מגן השני" הוא מעורר את בניו בדבר חשיבות תפילת המנחה, ועורך סדר תחינה וקטעי לימוד הנוגעים לתמיד של בין הערביים. ב"מגן השלישי" הוא ממריץ את בניו לקבוע עיתים לתורה בלילות. הספר מסתיים ב"מאמר על לשוננו הקדוש" וב"חתימת הספר".
הספר נדפס פעם אחת במנטובה בשנת ה'שע"ב (1612) באותיות צפופות ושבורות ובדורנו בדפוסי צילום.
בשנת תש"ע (2010), ההדיר כולל "בית הבחירה", שבכרמי צור, בשיתוף מכון שלמה אומן שע"י ישיבת שעלבים ומכון ירושלים, מהדורה מתוקנת מוערת ומפוארת של הספר.
פול-אמיל בוטה
פּוֹל-אמיל בוטה (בצרפתית: Paul-Émile Botta; 6 בדצמבר 1802 – 29 במרץ 1870) היה סייר וחוקר ארצות, חוקר טבע, רופא, ארכאולוג ודיפלומט צרפתי. הוא נודע בעיקר בזכות חקר הערים האשוריות העתיקות במסופוטמיה וגילוי ארמונו של סרגון השני בדור שרוכין (חורסבאד), תוך חיפושיו אחר שרידי נינוה.
בוטה היה קונסול צרפת בירושלים.
ביוגרפיה.