ב-30 ביוני כינס לפבר מסיבת עיתונאים ובה, יחד עם הבישוף ברזילאי, קידש ארבעה בישופים: טריסייה דה מלרי (Tissier de Mallerais), אלפונסו דה גלרטה (Alfonso de Galarreta), ברנרד פליי (Bernard Fellay) ומכחיש השואה ריצ'רד ויליאמסון. למחרת הכריזה מועצת הבישופים שהצעד היה סכיזמטי ושששת האישים המעורבים מנודים מהכנסייה הקתולית. ב-2 ביולי הוציא האפיפיור יוחנן פאולוס השני את הצו "Ecclesia Dei" (כנסיית האלוהים) המפציר בלפבר ואנשיו לחזור לחיק הוותיקן ומנדה אותם מן הכנסייה אם יסרבו. לשם הטיפול בנושא הוקמה נציבות מיוחדת בקוריה הרומאית, נציבות Ecclesia Dei.
בהמשך התבטא לפבר פעמים רבות בגנות "רומא", כמי שאיבדה את דרכה החל מן הוועידה השנייה ושכל הרפורמות שנעשו בה היו לא-קתוליות.
בינואר 2009 ביטל האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר את נידוי ארבעת הבישופים, צעד שגרר ביקורת עזה, בעיקר עקב ביטול הנידוי של ריצ'רד ויליאמסון.
הגדרת תוכן תרבותי חופשי
Definition of Free Cultural Works (תרגום מאנגלית: "הגדרת תוכן תרבותי חופשי") היא הגדרת תוכן חופשי כפי שהוצגה על ידי אריק מולר, ומפורסמת באתר freedomdefined.org.
הטיוטה הראשונה ל"הגדרת התוכן התרבותי החופשי" יצאה לאור ב-3 באפריל 2006, ובין המסייעים למיזם היו ריצ'רד סטולמן, לורנס לסיג, אנג'לה ביסלי, ואחרים. גרסה 1.0 ו-1.1 נכתבו במקור בשפה האנגלית ותורגמו למספר שפות נוספות.
"הגדרת התוכן התרבותי החופשי" נמצא בשימוש קרן ויקימדיה. בשנת 2008 הוגדרו הרישיונות ייחוס, וייחוס שיתוף זהה, של Creative Commons, כמאושרים בתור תוכן תרבותי חופשי. התוכן בוויקיפדיה, לדוגמה, הוא תוכן תרבותי חופשי.
סירת הצלה (סרט)
סירת הצלה (באנגלית: Lifeboat) הוא סרט מלחמה בבימויו של אלפרד היצ'קוק. תסריט הסרט נכתב על ידי ג'ון סטיינבק. בסרט משחקים יום קרונין, מרי אנדרסון, טלולה בנקהאד, ויליאם בנדיקס, וולטר סלזאק, ג'ון הודייק, הנרי הול, האט'ר אנג'ל וקנדה לי.
הסרט צולם כולו בסירת הצלה והוא הפך לראשון בסדרת סרטיו של היצ'קוק עם לוקיישנים מוגבלים כמו "החבל" (1948), "אליבי" ו"חלון אחורי" (שניהם מ-1954). הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר; הבמאי הטוב ביותר, הסיפור המקורי הטוב ביותר והצילום הטוב ביותר.
עלילה ופרשנות.
הסרט מגולל את סיפורם של תשעה ניצולי ספינה טובעת הנקלעים לסירת הצלה אחת. סטנלי "ספארקס" גארט (יום קרונין) הוא מלח מהספינה הטובעת הנתפס כמנהיג הטבעי של החבורה. אליס מקנזי (מרי אנדרסון) היא אחות צבאית השמחה על טביעתה של הספינה עקב חוסר רצונה להגיע ליעד. קונסטנס "קוני" פורטר (טלולה בנקהאד) היא עיתונאית צינית המדברת גרמנית שוטפת. גאס סמית' (ויליאם בנדיקס) הוא מלח מהספינה הטובעת הנפצע קשות ברגלו. וילי (ולטר סלזק) הוא הקפטן של הצוללת הגרמנית שהפציצה את הספינה. ג'ון קובאק (ג'ון הודייק) הוא מלח מהספינה בעל נטיות קומוניסטיות שמגלה סובלנות מעטה כלפי וילי (המגלם את הנאצים) וקוני (המגלמת את הקפיטלסטים). צ'ארלס די. "ריט" ריטנהאוס (הנרי הול) הוא אדם עשיר שמנהל מפעלים רבים. גברת היגינס (האט'ר אנג'ל) היא אישה שאיבדה את תינוקה במהלך ההפצצה ונטרפה עליה דעתה. ג'ורג' "ג'ו" ספנסר (קנדה לי) הוא מלח אפרו אמריקאי מהספינה הטובעת המנסה להתחמק ממגע עם שאר החבורה.
הסרט עוסק בקונפליקטים כמו האם לסמוך על האויב בשעת צרה משותפת, מאבק מעמדי בין השכבות העליונות (המגולמות על ידי קוני וריט) לבין השכבות הנמוכות (המגולמות על ידי קובאק, גארט, סמית' וג'ו), שוויון לכלל בני האדם ונטילת חיי אדם בחברה דמוקרטית.
צוות שחקנים.
הופעת הקמע של אלפרד היצ'קוק.
כמו במרבית מסרטיו אלפרד היצ'קוק הופיע בהופעת קמע בסרט. בראיון שהעניק לפרנסואה טריפו הוא ציין שהופעת קמע זו הייתה קשה לביצוע עקב הלוקיישן הבודד שבו צולם הסרט. היצ'קוק רצה להופיע בתור גופה צפה לאחר שהאונייה נטרפה, אך לבסוף הוא הופיע בדקה העשרים וארבע על גבי עיתון במודעה לתרופת הרזייה פיקטיבית הנקראת "Reduco" שבה הוא נראה לפני ואחרי דיאטה. בסרט "החבל" (1948) היצ'קוק השתמש ב-"Reduco" שנית בתור פרסומת על גבי שלט ניאון מחוץ לבניין.
הפקה.
כשאלפרד היצ'קוק הגה את הרעיון לסרט הוא פנה לסופרים ארצ'יבלד ג'וזף קרונין, ג'יימס הילטון וארנסט המינגוויי שיסייעו לו לכתוב את תסריט הסרט. לבסוף ג'ון סטיינבק עזר לו לכתוב את התסריט. התסריט עבר שינויים רבים על ידי בן הכט, עלמה רוויל ואחרים.
צוות השחקנים במקור היה אמור להיות כולו מורכב מגברים. קנדה לי היה הראשון שלוהק לסרט. טלולה בנקהאד שלא הופיעה בסרט משנת 1932 למעט הופעות קמע קיבלה משכרות של 75,000 דולר על השתתפותה בסרט.
צילומי הסרט עברו עיכובים רבים עקב מחלתם של חלק מצוות השחקנים וההפקה של הסרט; ויליאם בנדיקס החליף את מרפי אלפר בתור הדמות גאס סמית' לאחר שהאחרון חלה כשבועיים לפני התחלת צילומי הסרט. גלן מק'וויליאם החליף את ארתור צ'ארלס מילר בצילום הסרט. השחקנים טלולה בנקהאד, יום קרונין ומרי אנדרסון חלו במהלך צילומי הסרט.
בית הספר הימי על יד הטכניון העברי בחיפה
תומאסו קמפנלה
שלמה זלמן גרוסמן
הרב שלמה זלמן גרוסמן (נולד בסיוון תש"י, 1950) הוא רבה הראשי האשכנזי של אלעד.
תולדותיו.
נולד בשכונת מאה שערים בירושלים. בנם של הרב נתן אליעזר ומנוחה גרוסמן ונכדו של הרב שלמה זלמן ברינשטיין. אמו נפטרה כאשר היה בן-3, למד בישיבת "אהל יעקב" בבני ברק. שם היה תלמידו של הרב חיים ברים. בשנות ה-70 היה רב בבקעת הירדן ולאחר מכן בעמנואל.
בשנות ה-90 התגורר בבני ברק והתמנה לדיין בבית הדין של הרב נסים קרליץ.
היה מתלמידיו של הרב שך ונשלח על ידו למשימות ציבוריות שונות. כשהוקמה מודיעין עילית, הועיד אותו הרב שך לרבנות העיר, אך המינוי לא יצא לפועל עקב התנגדות המנהיגים הליטאים הרב אהרן יהודה לייב שטינמן והרב יוסף שלום אלישיב שתמכו ברב שמחה קסלר שמונה לרב העיר.
בשנת 1989 כיהן כמזכיר ועדת הרבנים של דגל התורה. לאחר מכן היה ממייסדי ארגון תודעה.
הקים את עמותת "בית ומנוחה" שיזמה את אכלוסה של אלעד. לאחר הקמת העיר התמנה כרבה הראשי האשכנזי, לצדו של הרב מרדכי מלכא.
הרב גרוסמן מכהן גם כדיין בקהילה היהודית בניס שבצרפת, לשם הוא נוסע לפרקי זמן קצרים. החל משנת תשע"ג הוא עומד בראש גוף הכשרות "בד"ץ איחוד הרבנים", יחד עם הרב משה מרדכי קארפ.
בסיוון תש"ף הגישה מזכירות הרבנות הראשית לישראל בקשה להאריך את כהונתם של רבני העיר אלעד, הרב זלמן גרוסמן והרב מרדכי מלכא, עקב הגעתם לגיל 70.
גיסו הוא הרב ברוך אידלשטיין. חתנו הרב שוורץ מכהן כרב בית הכנסת "מאור שרגא" באלעד.
אורות הגז
אורות הגז (באנגלית: Gaslight, נקרא גם ״אורות דועכים״ כשהופץ לראשונה בישראל המנדטורית) הוא סרט מתח בבימויו של ג'ורג' קיוקור. תסריט הסרט מבוסס על מחזה באותו שם מאת פטריק המילטון משנת 1938. המחזה עוּבד לראשונה לסרט בשנת 1940. סרטו של קיוקור הוא הגרסה הקולנועית השנייה של המחזה. בסרט שיחקו אינגריד ברגמן, שארל בואייה, ג'וזף קוטן ואנג'לה לאנסברי.
הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר, כולל הסרט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר לבואייה, השחקנית הטובה ביותר לברגמן ושחקנית המשנה הטובה ביותר ללאנסברי (שבעבורה הייתה זו הופעת הבכורה בקולנוע). ברגמן זכתה על משחקה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (הראשון שלה) ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
עלילה.
הסרט מגולל את סיפורה של פאולה אלקיסט (אינגריד ברגמן), שבילדותה הייתה עדה לרצח דודתה אשר גידלה אותה, זמרת האופרה אליס אלקיסט. הופעתה של הילדה בזירת הרצח מפריעה לרוצח למצוא את תכשיטיה המוחבאים של הדודה. פאולה נשלחת לאיטליה לפיתוח קול אצל המאסטרו גוארדי (אמיל ראמאו), שהיה גם המורה לזמרה של דודתה. היא מתאהבת בנגנו של המאסטרו, גרגורי אנטון (שארל בואייה), והם מחליטים להתחתן.
גרגורי מעוניין לגור בלונדון, בעוד פאולה נרתעת מלחזור לשם בגלל זיכרונותיה מליל הרצח. לבסוף היא מתרצה והם עוברים לגור בבית דודתה המנוחה. כשהם עורכים סיור בבית, פאולה מגלה מכתב מאדם בשם סרגיס באוור, שנשלח אל דודתה יומיים לפני הירצחה. גרגורי נראה נסער מגילוי המכתב והוא חוטף אותו מידיה של פאולה.
בתקופת מגוריהם המשותפים בבית, גרגורי משכנע את פאולה שהיא מאבדת בהדרגה את שפיות דעתה, ואף מספר לה שגם לאימה הייתה מחלת נפש. גרגורי עושה זאת כי הוא בעצם סרגיס באוור, רוצח דודתה. הוא רוצה לחפש את התכשיטים שלא הספיק לשדוד בליל הרצח, ומעוניין שרעשי החיפוש שלו בבית יתפרשו על ידי אשתו כיצירי הדמיון החולני שלה. פאולה אכן מפרשת כך את הרעשים. התנהגותה המפוחדת מטילה אימה על המשרתת ננסי אוליבר (אנג'לה לאנסברי), ואילו פאולה מצידה משוכנעת שהמשרתת שונאת אותה.
פאולה פוגשת במקרה את בלש המשטרה בריאן קמרון (ג'וזף קוטן), מעריצהּ של דודתה המנוחה. הוא שם לב להתנהגותו המוזרה של בעלה ובעזרת המשרתת ורכלנית השכונה מפענח את רצח דודתה של פאולה. לבסוף, הבלש מצליח להיכנס לביתם של בני הזוג ולהחזיר לפאולה את הביטחון בשפיותה. הוא מגלה לה את תוכניתו של בעלה וניגש לעצור אותו - זמן קצר אחרי שהוא גילה את התכשיטים המוחבאים. אחרי שבעלה כבר קשור לכיסא, פאולה נוקמת בו בכך שמעוררת בו את האשליה, שהיא תעזור לו לברוח ולהתחמק מהמעצר, מהמשפט ומההוצאה להורג.
ההחלפה האמריקנית הגדולה