האלבום זכה בפרס גראמי היוקרתי והשיר, "It Was a Very Good Year", זיכה את סינטרה בפרס הביצוע הטוב ביותר לזמר, בשני הפרסים הוא זכה בשנת 1966. המארגן גורדון ג'קינס זכה גם הוא בפרס בעבור אותו השיר.
האלבום החזיר את סינטרה אל צמרת רשימת המכירות, כאשר הגיע אל המקום ה-5 במצעד המכירות האמריקני.
בוב גנטון
רוברט פטריק "בוב" גנטון הבן (.Robert Patrick "Bob" Gunton, Jr; נולד ב-15 בנובמבר 1945) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אמריקני.
ביוגרפיה.
גנטון נולד בסנטה מוניקה שבקליפורניה, בנם של רוז מארי ורוברט פטריק גנטון. אביו היה מנהל באיגוד מקצועי. גנטון למד באוניברסיטת קליפורניה באירווין. הוא התגייס לצבא ארצות הברית ב-1969 ושירת במלחמת וייטנאם. גנטון, ששוחרר מהצבא ב-1971, עוטר במדליית "כוכב הארד".
גנטון נהה אחר קריירת משחק. הוא הופיע במחזות זמר, בהם "Happy End" ב-1977 ו-"Roza" ב-1987. ב-1978 הוא כיכב במחזמר "Evita", שם גילם את דמותו של חואן דומינגו פרון. על תפקידו זה היה מועמד לפרס טוני. 10 שנים לאחר מכן היה מועמד בשנית לפרס טוני על כיכובו במחזמר "Sweeney Todd" (1990).
בשנות ה-80 החל לשחק בסדרות טלוויזיה ובהמשך גם בסרטים. בין היתר הופיע בסרטים: 'נולד בארבעה ביולי' (1989), 'גלורי' (1989), "קוקי" (1989), "JFK תיק פתוח" (1991), "הקורבן השמיני" (1992), "איש ההרס" (1993) ו"פאץ' אדמס" (1998), ובסדרות הטלוויזיה: "" (קפטן בנג'מין מקסוול, 1991), ניפ/טאק (2005) ו-24 (2007). לאורך השנים הרבה גנטון לגלם אנשים נוקשים וסמכותיים. הוא כנראה מוכר ביותר בשל גילום דמותו של סמואל נורטון הרשע, מנהל בית הכלא "שושנק" בסרט הקולנוע "חומות של תקווה" (1994).
בשנת 2001 שיחק בדרמה הטלוויזיונית שביים בילי קריסטל לרשת HBO "61* שקטף שלושה פרסים בטקס פרס אמי לאותה שנה.
ב-2004 שיחק בתפקיד קטן בסרט הקומי "אני אוהב האקביז" של הבמאי דייוויד או. ראסל. בשנת 2011 שיחק במותחן המשפטי "סנגור במבחן", שמבוסס על הספר באותו שם מאת מייקל קונלי. בשנת 2017 גילם את ג'רמייה דייוויס בסדרת הטלוויזיה הקומית "משפט ושגיאה" של רשת NBC.
גנטון נשוי בשנית ואב לבת מאשתו הראשונה.
בוב גאנטון
בלות'נטל
נאילה מעווד
נאילה מעווד (ערבית: نائله معوض תעתיק מדויק: נאאלה מעוצ'; נולדה ב-3 ביולי 1940) היא פוליטיקאית לבנונית. מחוץ ללבנון היא מוכרת בעיקר בתור אלמנתו של הנשיא רנה מעווד, שחוסל ב-22 בנובמבר 1989. בתוך לבנון, היא מדינאית בכירה בזכות עצמה, אשר כיהנה במספר בתי נבחרים מאז 1991. לאחר בחירתה מחדש ביוני 2005, היא מונתה לתפקיד השרה לעניינים חברתיים.
ביוגרפיה.
מעווד נולדה בבשרי, לבנון, בתם של נג'יב עיסא אל-ח'ורי ואוולין רוש. אביה היה נצר למשפחה מרונית מיוחסת וקרוב משפחתו של בשארה אל-ח'ורי, נשיאה הראשון של לבנון העצמאית. היא התחנכה בבית הספר הקתולי "École des Franciscaines Missionnaires de Marie, Rue du Musée" ולאחר מכן באוניברסיטת סנט ג'וזף, בה עשתה תואר ראשון בספרות צרפתית ובהיסטוריה. מאוחר יותר למדה אנגלית באוניברסיטת קיימברידג' שבבריטניה.
משנת 1962 עד 1965, מעווד עבדה כעיתונאית בעיתון יומי, "L'Orient". בשנת 1965, היא הפתיעה רבים כשנישאה לרנה מעווד, בן למשפחה מרונית מתחרה, אשר היה מבוגר ממנה ב-15 שנים. למרות פער הגילים, ולמרות האיבה המסורתית בין המשפחות, הנישואין נמשכו ולזוג נולדו 2 ילדים; רימה, כיום עורכת דין, אשר נולדה בשנת 1966, ומישל, אשר נולד ב-1972, עורך דין ואיש עסקים.
נאילה בחרה להנציח את זכרו של בעלה על ידי הקמת קרן רנה מעווד בשנת 1990, אשר פועלת לצדק חברתי ופיתוח כלכלי בלבנון והעולם הערבי. מאז 1994, היא מכהנת כנשיאת המרכז למחקר וחינוך לדמוקרטיה.
קריירה פוליטית.
כחברת האספה הכללית, מעווד מייצגת את מחוז זע'רתא-טריפולי בצפון לבנון. היא כיהנה במספר ועדות פרלמנטריות, והתמחתה בנושאים שונים כמו כלכלה, זכויות הילד וחינוך. היא פעלה רבות למען זכויות נשים וילדים, והתנגדה לשחיתות פוליטית. מעווד חברה בולטת בארגון קורנת שהוואן, שהוא קואליציה של חברי פרלמנט נוצרים המתנגדים לנוכחות הצבאית הסורית בלבנון, ומטיפה לבנייתה של לבנון כמדינה מודרנית ודמוקרטית. היא חברה ב"פורום הדמוקרטי", קואליציה המורכבת מחברי פרלמנט נוצרים ומוסלמים כאחד המתנגדים לשלטון פרו-סורי. כמו כן היא מזוהה עם החזית הלאומית, שהוא בלוק רב-עדתי בפרלמנט, הפועל ליצירת רפורמות פוליטיות. בשנת 2004, הכריזה על מועמדותה לנשיאות לבנון, בבחירות שהיו אמורות להיערך באותה שנה, אך הבחירות לנשיאות נדחו לשנת 2007, ולתפקיד נבחר מישל סולימאן.
מעווד מתגוררת בחזמייה ובזע'רתא.
יעקב אפללו
My Kind of Broadway
My Kind of Broadway הוא אלבום מאת הזמר פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן ה-44 של סינטרה וה-17 היוצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום יצא בשנת 1965.
האלבום מכיל אוסף שירים ממחזות זמר שונים שהוצגו על בימות תיאטרון ברודוויי, השירים הוקלטו על פני תקופה של ארבע שנים וסינטרה השתמש בהם בתשעה מארגנים שונים. דבר זה גרם לחוסר אחידות באלבום, דבר שהיה נדיר באלבומיו של סינטרה.
A Man and His Music
A Man and His Music הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן ה-45 של סינטרה וה-18 היוצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום יצא בשנת 1965.
האלבום שיצא לאור בסביבות יום הולדתו ה-50 של סינטרה, נחשב לאחד הפרויקטים השאפתניים ביותר שלו עד אותו זמן. האלבום הכפול מכיל אוסף שירים שאותם הקליט בעבר לחברות ההקלטה הקודמות בהן עבד, קולומביה רקורדס וקפיטול רקורדס ולמרות כי יכול היה להשתמש בהקלטות אלה, העדיף סינטרה להקליט את רוב השירים מחדש. האלבום מאפשר מבט רטרוספקטיבי על הקריירה המוזיקלית של סינטרה.
האלבום זכה בפרס אלבום השנה בטקס פרסי הגראמי של שנת 1967.
מוזיאון השואה של סקוקי
עירון
אייבי נבו
משה יהודה לייב פרידמן
רבי משה יהודה לייב פרידמן (ט"ו בשבט תרכ"ה, 1865 - י' באלול תש"ז, 1947) שכונה "פַּאשְקַנער", היה מייסד חסידות פשקאן. היה בנו של רבי יצחק הראשון מבוהוש ונינו של רבי ישראל מרוז'ין.
נולד כבנו הרביעי של האדמו"ר יצחק הראשון מבוהוש, מייסד חסידות בוהוש ונקרא על שם סבו, הרב משה יהודה לייב מסאסוב. למד אצל אביו בבוהוש, נישא לבת דודו, אלטע נחמה גיטל פרידמן. לאחר פטירת אביו מונה אחיו הבכור רבי ישראל שלום יוסף פרידמן (בעל הספר "פאר-ישראל") לממלא מקום אביו בבוהוש, ואילו הוא עבר בתרנ"ז (1897), לפשקאן ופיתח שם מרכז חסידי גדול, שחסידים רבים היו נוהרים אליו מכל רחבי רומניה. לאחר 40 שנה בפאשקאן, פונה על ידי השלטונות בתש"ד (1944) אל דורוחוי ולאחר מכן עבר לבוקרשט והקים שם מחדש את החצר חסידית של פאשקאן. נפטר בבוקרשט ונטמן בחלקת אדמו"רי בוהוש בבוהוש.
שושלת פשקאן.
בנו בכורו, רבי יעקב דוד פרידמן, הנהיג את חסידות פאשקאן לאחר פטירת אביו. נשא את חיה שרה סימה בת דודו רבי פנחס השיל מזינקוב ואשתו מלכה בת רבי יצחק הראשון מבוהוש. בשנת תש"י (1950) הצליח לעלות לישראל והתגורר ביפו. רבים מיהודי רומניה התקרבו אליו והוא קרבם לתורה. נפטר בכ"ב באב תשט"ו. דברי תורתו יצאו בספר "ברכת משה".
בניו האחרים של רבי משה יהודה לייב היו רבי יצחק (חתן פעמיים של בן דודו רבי מנדל מבוהוש) ורבי ישראל שלום יוסף. חתניו היו: רבי אבי עזרא זליג שפירא (בנו של רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביץ') ו (בתו חוה) אשת רבי אהרן מתתיהו פרידמן בן אחיו רבי אברהם יהושע השיל פרידמן מאדז'וד ובזיווג שני הרב ברוך אברהמוביץ.
נכדו, בן בנו השני רבי יצחק, היה הרב ד"ר ישראל פרידמן בן שלום ראש ישיבת ההסדר "אהבת-ישראל" בנתיבות וד"ר לתולדות עם ישראל, התגורר בשכונת גילה בירושלים והמשיך את דרכו כאדמו"ר אך ללא חצר חסידית מסודרת.
לאחר פטירתו ביום העצמאות ה'תשע"ז, החליפו באדמו"רות, בנו, הרב תא"ל הושע פרידמן בן שלום, ראש מכינת בית ישראל.
פיקסיס
הרמולודיה
הרמולודיה הוא מושג בפילוסופיה המוזיקלית של אורנט קולמן המתייחס למוזיקה כ"השימוש בהיגיון המנטלי או הפיזי של אדם כדי להציג את האחדות החושית של המוזיקה, של אדם או של קבוצה." המושג מאפיין בעיקר את הזרמים המודרניים של הג'אז כמו ג'אז חופשי ואוונגרד.
באופן בסיסי הכוונה היא לשבור את המסורת המוזיקלית האירופית שנותנת למלודיה את החשיבות המרבית, בעוד ההרמוניה והקצב הליווי. בהרמולודיה לכל המרכיבים המוזיקליים: הרמוניה, מלודיה, קצב, זמן, מהירות ופראזות, יש חשיבות זהה. "הצורה של הג'אז בעתיד" (The Shape of Jazz to Come) אלבום של קולמן משנת 1959 נחשב להקלטה הראשונה של הרמולודיה, מוטיב שהלך עמו לאורך כל הקריירה שלו.
בשנות השבעים המאוחרות קולמן החל לכתוב ספר בנושא, אך זה מעולם לא פורסם. הפרסום היחיד של קולמן בכתב על הרמולודיה הוא מאמר בשם "זמן מושלם להרמולודיה" ("Prime Time for Harmolodics"). השם "הרמולוידה" גם שימש את קולמן בשביל חברת התקליטים שהקים, שנקנתה על ידי ברבה תקליטים (Verve Records) בשנות התשעים.
הגיטריסט ג'יימס בלד אולמר שניגן עם קולמן בשנות השבעים אימץ את הפילוסופיה והתאים אותה לתחום של נגינת גיטרת ג'אז ובלוז.
פאולו לוצ'ו אנאפסטו
פאלו לוצ'ו אנאפסטו (באיטלקית: Paolo Lucio Anafesto; בלטינית: Anafestus Paulucius, ובתעתיק לעברית: אנאפסטוס פאולוקיוס) היה הראשון מבין הדוג'ים ששלטו בעיר ונציה שבצפון איטליה.