וקנין עבד לפרנסתו כמנהל חשבונות בחברה האנגלית לשיווק מכונות אאטקו (aetco); את הלילות והשבתות הקדיש למען העלייה הבלתי-לגלית, בה פעל במשך שש שנים. בביתו ובמקום מסתור שמר כסף ונשק על מנת לשחד את הערבים שיתנו מידע ודרכונים וכדי להקל את העלייה לישראל. אשתו, מרי, הייתה פעילה גם כן ב"המסגרת" לצד בעלה, והייתה ידועה בשם הקוד "כרמלה".
לאחר עצמאות מרוקו בשנת 1956 נאסרה עלייתם של יהודים ממרוקו לישראל. בעקבות זאת נאלצו יהודים לברוח ממרוקו בחשאי בנתיבים ימיים ויבשתיים. בשנת 1961 אחד ממבצעי ההברחה נגמר בטרגדיה, לאחר שספינה שהבריחה עולים יהודים ממרוקו, ספינת "אגוז" ("פיסס"), טבעה במימי הים התיכון. באסון נהרגו כל 44 העולים שנמצאו על הספינה, האלחוטן הישראלי שלה, ואחד מעובדי הצוות הספרדי. טביעת הספינה הייתה לשערורייה בינלאומית שהובילה ללחץ על מרוקו להתיר את כבלי העלייה ולאפשר ליהודים לצאת מהמדינה כחוק. במקביל, "המסגרת" התארגנה ובמבצע חשאי גדול שכונה מבצע "בזק" חילקה אלפי כרוזים בקרב הקהילה היהודית. בכרוזים נכתב:
בעקבות חלוקת הכרוזים התעורר זעם במשטר המרוקאי, והמשטרה החשאית עשתה מאמץ רב כדי לתפוש את מחלקי הכרוזים, תוך חקירה בעינויים של רבים מהם. רפי וקנין, שהיה ממארגני המבצע וממחלקי הכרוזים, נעצר בחודש ינואר 1961 במכוניתו ונשלח למתקן משטרתי, שם נחקר בעינויים. בחקירתו התעקש לא להסגיר את שותפיו למבצע ולכן נחקר בעינויים חריפים במיוחד. מצבו בכלא הוחמר. משם הועבר לבית חולים בקזבלנקה.
ב־26 בפברואר 1961 הלך לעולמו מלך מרוקו מוחמד החמישי ולרגל הכתרת בנו חסן השני הוכרזה חנינה כללית במדינה. מרי, אשתו של וקנין, פנתה לשר הדואר לשעבר ד"ר לאון בן זקן והלה פנה למלך החדש וניתן אישור להעביר את וקנין לפריז. בסוף החודש השאירה מרי וקנין את שלוש בנותיה אצל אחותה, כדי שהשלטונות המרוקאים לא יחשבו שהיא בורחת מהמדינה. בפריז הועבר וקנין לבית החולים על שם נקר. הוא הלך לעולמו ב-27 ביוני 1961 כתוצאה מנזק בכליות שגרמו לו העינויים בכלא. לאחר מותו בבית החולים הצרפתי התאפשר למשפחה לעזוב את מרוקו, וכעבור זמן הם עלו לישראל והשתקעו בה. גופתו של וקנין הועלתה למדינת ישראל וב-11 ביולי 1961 נקברה בטקס ממלכתי בבית הקברות גבעת שאול בירושלים. בהלווייתו השתתפו יו"ר הסוכנות היהודית משה שרת שספד לו, ראש המוסד איסר הראל וראש מחלקת העלייה והקליטה של הסוכנות ברוך דובדבני.
בשנת 1977 הוכתר ל"הרוג מלכות", תואר שהוענק ליהודים שהוצאו להורג בגלל יהדותם או תפיסתם הלאומית.
על שמו של וקנין קרויים רחוב בתל אביב, גן ציבורי באשקלון ורחוב בהרצליה.
רפאל ועקנין
רפאל וקנין
משחק מרבה־הרגליים
דרבי פתח תקווה
קואופרטיב נשים וטעמים
קואופרטיב נשים וטעמים הוא פרויקט ייחודי של נשים מאופקים המבשלות אוכל מזרחי. הפרויקט הוקם בשנת 2005 כיוזמה משותפת של עיריית אופקים עם שותפות 2000 של הסוכנות היהודית, בהנחייתה של סמדר קפלינסקי מיוזמות ומקימות הפרויקט. תחילתו בקבוצת נשים מבשלות, והמשכו בקואופרטיב מצליח המוביל נשים לייזום עסקי בקנה מידה קטן, ללא סיכונים פיננסיים, כיחידות וכקבוצה. הפעילות בפרויקט זה חושפת נשים שגדלו וצמחו בתוך מסורות בישול אתניות מובהקות וניכסו לעצמן את אומנות הבישול והתרבות המשתקפת בה כמקור כוח וצמיחה. קואופרטיב "נשים וטעמים" צמח ופרש כנפיים בארץ ובעולם, במסגרות שונות.
ראשית הדרך – סדנת יזמות עסקית לנשים.
בשנת 2004 נפתחה סדנה ליזמות עסקית לנשים במתנ"ס אופקים, כחלק מפרויקט משותף לסוכנות היהודית ולעיריית אופקים. הסדנה הוקמה ביוזמתה ובהנחייתה של סמדר קפלינסקי, תושבת רחובות, שעסקה במשך שנים רבות בתחום החינוך והסבה את פעילותה לתחום הנחיית מודלים להעצמה ופיתוח עסקי לנשים. סמדר שכנעה את אנשי הסוכנות היהודית לשתף פעולה, בהדגישה את חשיבות קידום יזמות נשים כחלק מהפיתוח הכלכלי האזורי, כשהרעיון היה למנף את הנשים כקבוצה. באמצעות אנשי הסוכנות היהודית ושותפות 2000 יצרה סמדר קשרים עם נציגי הקהילה היהודית בניו ג'רזי שאימצה אותם, ויחד עם המנהיגות היישובית באופקים החלה לגלגל את הרעיון. הם פרסמו מודעות שקוראות לנשים להצטרף למיזם, וכך התגבש גרעין ראשוני של 30 נשים שהביאו איתן משא של אוכל ומנהגי חג ייחודיים, סיפורי עדות וסיפורים משפחתיים. הפעילות אופיינה ביצירת דינמיקה קבוצתית, שהובילה את הנשים כפרטים וכקבוצה להגיע להכרה והבנה את האוצרות הגלומים בהתנהלות היום יומית שלהן, במנהגים ובמסורות שנשמרים עדיין במשפחותיהן, ובמורשת של ארצות המוצא מהן הגיעו. לנשות האזור היו שלל רעיונות למיזמים, החל במפעל לנעלי נשים וכלה בפיתוח ענף הצימרים, אך לבסוף הן נותרו עם הבישול. היוזמה יצאה לדרך עם הקמת דוכנים במתנ"ס של אופקים, ונמשכה בהכנת מאכלים עדתיים ביתיים ומקוריים לאירועים העירוניים.
מפסטיבל "דרום אדום" 2006, לניו ג'רזי.
קבוצת הנשים התחברה לקהל הדרומי, והשתתפה בפסטיבל "דרום אדום" שמתקיים מדי שנה במבצר הטורקי שבפארק אופקים, כשהן מציגות את בישוליהן המגוונים. ההשתתפות בפסטיבל "דרום אדום" בשנת 2006 הביאה להן פרסום וקהל לקוחות נרחב מכל רחבי הארץ, והן המשיכו לבשל ולמכור את תוצרתן בשבועות שלאחר מכן, מה שאפשר להן לרכוש כרטיסי טיסה לניו ג'רזי כדי לארגן פסטיבל אתני לקהילה היהודית. הן טסו בהרכב של 25 נשים, שלרובן זו הייתה נסיעה ראשונה לחו"ל, והשתתפו במשך כשבועיים וחצי בפסטיבלי אוכל בכמה קהילות. מטרות הנסיעה היו לחשוף את היהדות האמריקאית למורשת העדתית המורכבת אותה הן מייצגות ולמאכלי עדות יהודיים מישראל, לפעול לקירוב לבבות בין ישראל ליהדות התפוצות, ליצור קשרים ולמכור מאכלים מתוצרת ידיהן. הנשים בישלו ימים ולילות כמויות אדירות של אוכל ליותר מ-3000 איש מבני הקהילה שארחו אותן, טעמו והתלהבו מהאוכל המגוון, שכלל קציצות, קוסקוס, ממולאים ושאר מיני מאכלים מזרחיים ביתיים.
הקמת הקואופרטיב בשנת 2007.
עם החזרה לארץ המשיכו הנשים לעשות אירועים פרטיים וסדנאות, ביחד ולחוד, עד שהבינו שכדי להתפתח עדיף להן למנף את העסק כקבוצה. כל אחת מחברות הקבוצה רכשה מנייה של 1000 שקלים ובשנת 2007, לאחר תהליך הבשלה שארך כמעט שנתיים, הקימו 15 חברות את קואופרטיב "נשים וטעמים", כשבראשו עומדות חמש חברות הנהלה, ביניהן סמדר קפלינסקי ונאווה יפרח כמנכ"ליות משותפות, ורחל פרג' שמונתה ליו"ר הקואופרטיב. הקבוצה חתמה על חוזה עם המועצה האזורית רמת נגב להפעלת אתר אירועים, מסעדה, פאב וקיוסק בפארק גולדה הסמוך לקיבוץ רביבים. הנשים מספקות שירותי קייטרינג לגופים עסקיים ופרטיים כשהאירועים כוללים גם תלבושות מסורתיות, מוזיקה וסיפורים המאפיינים כל עדה ועדה. הן מוזמנות להשתתף בפסטיבלים ואירועים ברחבי הארץ והעולם ומביאות גאווה אדירה לאופקים ומרחבים, למשפחותיהן ולהן עצמן. "הן לא תהפוכנה למיליונריות, אבל בזכות ההתארגנות הזו הן יכולות להתפרנס בכבוד", אומרת קפלינסקי. הנשים עוברות תהליך של העצמה: עבודה עם אינטרנט, עבודה על חוזים והתנסות בקבלת החלטות; זהו תהליך המשנה את המציאות הרגשית והחברתית שהן חיות בה.
פתיחת מסעדת "נשים וטעמים" באתר "נווה מדבר".
שמואל ריפמן, ראש המועצה האזורית רמת נגב, סייע למבשלות להעביר את מרכז הכובד הכלכלי שלהן לאתר מרחצאות "נווה מדבר", בדרך לקיבוץ רביבים. הקואופרטיב שכר את המסעדה שממוקמת מעל לבריכות המים, ובשנת 2009 החלה לפעול מסעדת "נשים וטעמים", כשחלומה של נאווה יפרח היה לחזות בשגשוג ובהצלחת המקום. הנשים החלו לעבוד יומם ולילה להגשמת החזון, אך מכיוון שנתקלו בדרך בלא מעט אתגרים, הן החליטו להביא יועצת ארגונית במטרה להציע פתרונות ולייעל את העבודה. שעות העבודה הרבות השפיעו גם על המסגרת המשפחתית וחלק מהבעלים לא היו מרוצים מהשינוי שחל בסדרי העדיפויות של נשותיהם. מתוך כ-30 נשים שהחלו את הפרויקט נשארו 13 נשים בשלב הקמת המסעדה, בתמיכה מלאה של הבעלים.
מיזמות מקומית ליזמות ארצית ועולמית.
לאור הצלחת קואופרטיב "נשים וטעמים" החליטה סמדר קפלינסקי למנף את ההצלחה גם במקומות נוספים בארץ ובעולם. בפרויקט "נשים מבשלות" חברות ומבשלות כיום כ-100 נשים מכל רחבי הארץ. במסגרת הפרויקט מתקיימים, ביחד עם שותפות 2000 והסוכנות היהודית, פסטיבלי אוכל עדתי בארצות הברית ובדרום אפריקה, בהם משתתפות נשים מאופקים, מרחבים, קריית מלאכי, חוף אשקלון, בית שמש, יישובי עדולם, פתח תקווה, חצור הגלילית ועוד. המפגש והשותפות עם הקהילה העצים מאוד את הנשים, שינה דפוסי חשיבה ופרופורציות והיווה קרש זינוק לרצון הבסיסי ללמוד, להשתלם, להתאמץ ולהתפתח.
במסגרת פרויקט "נשים מבשלות" הוקמו בארץ, בין היתר, המיזמים הבאים:
חלק מהנשים פתחו עסק משל עצמן והן מבשלות לקבוצות קטנות, עושות סדנאות בישול ומתפרנסות בכבוד. ליכולת הנתינה שלהן באמצעות הכנת מאכלים עדתיים ביתיים ומקוריים עוצמה מדהימה המקנה חוויה עזה של טעמים ריחות ותרבויות.
קידום יזמות נשים בנגב - חשיבות הפרויקט.
ביוני 2011 התקיים כנס "נשים יוזמות בנגב", בו דנו בהשפעה של יזמות נשים על הכלכלה האזורית, בחשיבות קידום יזמות נשים כחלק מהפיתוח הכלכלי האזורי, וביכולת של המועצות האזוריות לתרום לתהליך ולקדם מערך אזורי ומקומי לתמיכה ביזמות נשים. למועצות האזוריות יש תפקיד משמעותי במציאת פתרונות מערכתיים לנשים בגלל המאפיינים הייחודיים של הנגב, כמו מרחק רב מהמרכז וכוח קנייה נמוך. הכנס היה פרי שיתוף פעולה יוצא דופן בין המחלקה לשירותים חברתיים של רמת הנגב, נציגי מועצות אזוריות ברחבי הנגב, הרשות לפיתוח הנגב, מט"י, יזמיות וגורמים נוספים.