השירות הצבאי מוגדר כחובה לכלל האזרחים הזכרים בדרום קוריאה. המתגייסים מתגייסים דרך מינהל כוח האדם הצבאי (MMA) אשר עורך "מבחן פסיכולוגי" בזמן הגיוס הכולל מספר שאלות בנוגע להעדפות המיניות של המתגייס. חברי צבא הומוסקסואלים בשירות פעיל מסווגים כבעלי "הפרעת אישיות" או "לקות התנהגותית" ויכולים להיות ממוסדים או משוחררים בחוסר כבוד.
חוק העונשין הצבאי אינו עושה הבחנה בין פשעים בהסכמה ופשעים שאינם בהסכמה ומכנה יחסים רומנטיים בהסכמה בין מבוגרים הומוסקסואלים כ-"אונס הדדי". בית משפט צבאי פסק בשנת 2010 כי החוק הזה אינו חוקי, וקבע כי הומוסקסואליות היא "נושא אישי לחלוטין". עם זאת, על פסק דין זה הוגש ערעור לבית המשפט החוקתי של דרום קוריאה, אשר ב-2011 אישר את חוקתיות החוק.
בשנת 2017, אמנסטי אינטרנשיונל האשים את הכוחות המזוינים של קוריאה הדרומית ב-"ציד מכשפות נגד הומוסקסואלים" עבור חשיפת והענשת אנשי צבא הומוסקסואלים, לאחר שהאשימו בפלילים 32 אנשי צבא בגין "מעשי סדום או התנהגות מחפירה אחרת", אשר כללו גזר דין של חייל הומוסקסואלי לשישה חודשי מאסר בפועל לאחר קיום יחסים בהסכמה עם חייל הומוסקסואל במקום פרטי.
בינואר 2020, הסמלת ביון הוי-סו הודחה מהצבא בשל היותה טרנסג'נדרית לאחר שעברה ניתוח להתאמה מגדרית בתאילנד בשנת 2019. הצבא דחה לאחר מכן את בקשתה להשבתה ביולי 2020. היו-סו הוגדרה כחיילת הטרנסג'נדרית הידועה הראשונה בהיסטוריית קוריאה הדרומית. בעודה הצהירה על החלטתה לעבור ניתוח להתאמה מגדרית אמרה, "חשבתי שאסיים לשרת בצבא ואז אעבור את ניתוח המעבר ואז אחזור לצבא כחיילת. אבל הדיכאון שלי נעשה חמור מדי. אני רוצה להראות לכולם שאני גם יכולה להיות אחת החיילות הגדולות שמגנות על המדינה הזו". במרץ 2021 נמצאה גופתה של הוי-סו בביתה בגיל 23. עובדים מהמרכז הלאומי לבריאות הנפש "Sangdanggu" בו טופלה קראו עבור איתורה לאחר שלא הושגה עבור יצירת קשר. ב-7 באוקטובר 2021, בית המשפט בדרום קוריאה קבע כי שחרורה הצבאי היה איננו חוקי וביטל את קיומו.
זהות מגדרית.
בית המשפט העליון של דרום קוריאה קבע כי עבור זכאות לאדם להעברת ניתוח להתאמה מגדרית עליו להיות מעל גיל 20, רווק וללא ילדים. במקרה של פעולות לשינוי מגדר מזכר לנקבה, האדם חייב להוכיח בעיות הקשורות לגיוס שנפתרו על ידי שירות או פטור. עם זאת, ב-22 ביוני 2006, קבע בית המשפט העליון כי לטרנסג'נדרים שעברו ניתוח מוצלח להאתמה מגדרית ישנה זכות להצהיר על מינם החדש בכלל המסמכים המשפטיים, כולל הזכות לבקש תיקון של מגדרם בכלל הרישומים הציבוריים והממשלתיים כגון מרשם האוכלוסין.
במרץ 2013, בית המשפט המחוזי בסיאול המערבית קבע כי ניתן לרשום חמישה טרנסג'נדרים מבלי חיובם להעברת ניתוח להתאמה מגדרית. ב-16 בפברואר 2017, בית המשפט המחוזי בצ'ונגג'ו קבע גם כן כי ניתן לרשום אדם טרנסג'נדר במגדרו המועדף מבלי חיוב העברת ניתוח.
מספר דיווחים לאורך השנים הצביעו על כך כי אוכלוסיית הטרנסג'נדרים בקוריאה הדרומית מוערכת בסביבות 1,000–1,200 איש.
טיפולי המרה.
על פי סקר משנת 2016, 16.1% מחברי קהילת הלהט"ב הדרום קוריאנית שהוגדרו כמי ש-"יצאו מהארון" הומלצו לעבור "טיפולי המרה". מתוכם, 65.4% הצהירו כי חוו השפעה מזיקה על חייהם, כאשר 94% חוו טראומה פסיכולוגית.
תרומת דם.
קוריאה הדרומית אוסרת על אנשים אשר קיימו יחסי מין בשנה האחרונה לתרום דם. כללים אלה חלים באופן שווה על כלל האזרחים, ללא קשר לנטייתם המינית או זהותם המגדרית.
תנאי מחיה.
הומוסקסואליות נותרה טאבו למדי בחברה הדרום קוריאנית. חוסר הנראות הזה בא לידי ביטוי גם בפרופיל הנמוך ששומרים מועדוני הלהט"ב במדינה הקיימים באזורים מטרופולינים, בעיקר באזור המקיף את איטוון-דונג, יונגסאן-גו, של איטוון בשכונה הידועה כגיי ויליג', "הומו-היל". מחקר שנערך ב-2017 הציג את צמיחתה של קהילת הלהט"ב בג'ונג-נו, אזור פופולרי בסיאול, בו חבריה "מרגישים בטוחים". אף על פי שהמחקר הסתכל רק על בית קפה ידוע, "Gay Bean", ישנם מקומות רבים נוספים המדווחים באזור ג'ונג-נו הנחשבים הטרוסקסואלים אך מקבלים בברכה את פניהם של חברי הקהילה באזוריהם. בשנים האחרונות, אזור איטאוון הוגדר כאזור מרכזי עבור מקור סחורות להט"ב אל מחוץ לקוריאה הדרומית.
מדיה.
בשנת 1998, רשויות ביקורת הסרטים הסירו את איסורם על הצגת התנהגות הומוסקסואלית. מגזין הלהט"ב הראשון בדרום קוריאה, "Buddy", הושק ב-1998, בעוד מספר פרסומות פופולריות הכוללות מערכות יחסים הומוסקסואליות שודרו גם כן.
בשנת 2005, יצא לאור הסרט ההומוסקסואלי אשר הוגדר כמי שסלל את הדרך עבור חברי הקהילה לטלוויזיה הדרום קוריאנית היה המלך והליצן, המבוסס על רומן בבית המשפט בין מלך והליצן הגברי שלו. הסרט הפך לרווחי ביותר בתולדות הקולנוע הקוריאנית, והתעלה גם על שוברי קופות נוספים בהם סילמידו וטאגוגגי. סרטים נוספים כוללים את פרח קפוא משנת 2008 וללא חרטה מאת הבמאי, לי-שיר הי-איל, אשר כיכב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בבוסאן בשנת 2006.
במשך השנים, תוכניות טלוויזיה קוריאניות מיינסטריות החלו להציג דמויות ונושאים להט"ב בתוכנן. בשנת 2010, אופרת הסבון החיים יפים עלתה בבכורה בחברת הטלוויזיה והרדיו הלאומית "SBS", והפכה לדרמת הפריים-טיים הראשונה שהציגה מערכת יחסים של זוג הומוסקסואלים, כאשר משפחותיהם ללא ידיעה קבעו להם דייטים רומנטיים עם נשים. באותה שנה, הסדרה טעם אישי שודרה בתאגיד השידור "MBC" אשר הציגה עלילה סביב גבר הטרוסקסואל המתיימר להיות הומוסקסואל בכדי להפוך לשותף לחדרה של אישה. לפני יציאת הסדרות, "Coming Out", שעלתה לראשונה בערוץ הכבלים "tvN" בשעות הלילה המאוחרות בשנת 2008, הציגה ייעוץ מאת שחקן הומוסקסואלי ושחקנית הטרוסקסואלית עבור הומוסקסואלים דרום קוריאנים להכרה פומבית בנטייתם החד מינית.
דמויות להט"ב מוצהרות תעשיית הבידור הדרום קוריאנית כוללות את הדוגמנית והשחקנית האריסו, אישה טרנסג'נדרית המופיעה לעיתים קרובות בטלוויזיה הלאומית, והשחקן הונג סוק-צ'ון, אשר לאחר שהכריז על נטייתו החד מינית בשנת 2000 ופוטר מעבודתו, חזר לקריירת המשחק שלו והחל להופיע במספר תוכניות דיבייט לתמיכה בזכויות להט"ב.
"בנותיה של ביליטיס", ספיישל דרמה של "KBS" על חייהן של נשים לסביות, שודר ב-7 באוגוסט 2011. מיד לאחר עלייתו, נדלקו לוחות הודעות באינטרנט עם מפגינים שמרנים זועמים שאיימו להחרים את הרשת. צוות ההפקה סגר בסופו של דבר את שירות ההפעלה המקוון מחדש ארבעה ימים לאחר השידור. "XY She", תוכנית אירוח בכבלים של "KBS Joy" על טרנסג'נדרים, בוטלה לאחר הפרק הראשון שלה עקב התנגדות ציבורית. הרשת ציינה דאגה מהתקפות על "MCs" וחברי צוות אחרים כסיבה הרשמית לביטול.
במרץ 2016, חברת להקת הבנות מז'אנר הקיי-פופ, "Mercury" הופיעה לראשונה עם בת זוגה, צ'וי האן-ביט, זמרת-שחקנית טרנסג'נדרית. שנה לאחר מכן יצא לאקרנים סקט הלהט"ב הדרום קוריאני, שיטה, המדבר על מערכת יחסים הומו בין שחקן לאליל. בינואר 2018, הזמר הולנד הפך לאליל נוער הקיי-פופ ההומוסקסואל הגלוי הראשון בדרום קוריאה שהצהיר על נטייתו החד-מינית לראשונה, בעודו הוציא את שירו "Neverland". בשנת 2020 יצאה לאור סדרת הטלוויזיה כיתת איטוון. התוכנית מציגה באופן בולט דמות משנה טרנסג'נדרית בגילומה של השחקנית לי ג'ו-יונג, כמו גם הופעות קמע של השחקן ההומוסקסואל הדרום קוריאני הונג סוק-צ'ון.
מצעדי גאווה ומחאות.
מצעד הגאווה בסיאול, הידוע גם בשמות: "פסטיבל התרבות הקווירית של סיאול", "פסטיבל קוריאה קוויר" או "גאווה סיאול", הוא אירוע הלהט"ב הגדול במדינה אשר נערך לראשונה בשנת 2000 בעודו משך כ-50 איש. שיעור משתתפיו גדל בעקביות מדי שנה מאז. בשנת 2015, בעקבות מחאות של קבוצות נוצריות שמרניות, סוכנות משטרת המטרופולין של סיאול אסרה על קיום האירוע תוך ציון דאגות לבטיחות הציבור והפרעות בתנועה כסיבות הביטול. ההחלטה בוטלה על ידי בית המשפט לעניינים מנהליים בסיאול, מה שאיפשר את קיומו לאחר מכן, בו השתתפו כ-20,000 איש. שנה לאחר מכן, מספר משתתפיו נאמד בכ-50,000 איש. ביולי 2017, כ-85,000 איש צעדו ברחובות סיאול לתמיכה בזכויות להט"ב במהלכו. לקראת מהדורתו ב-2018, כ-200,000 אזרחים שמרנים חתמו על עצומה מקוונת בפנייה לגורמים רשמיים לפעול עבור מניעת קיום המצעד. עם זאת, התקיים לבסוף וכלל השתתפות של כ-120,000 איש. במאי 2018, התקיים מצעד הדראג הראשון בדרום קוריאה עם עשרות משתתפים במהלכו ללא תקריות ברחבי בירה. ביולי 2019, קבוצות נוצריות שמרניות ניסו שוב לחסום את קיומו של ההפגנה השנתית, בטענה שציונה "יהיה מזיק לילדים ותפגע בזכויותיהם". בית משפט דחה את בקשתם בטענה שהיא "בלתי הגיונית". ימים לאחר מכן, נערכה המהדורה ה-19 של המצעד עם מעל 150,000 מפגינים.