פסוקים ארוכים יותר מחולקים קודם על ידי הטעם עולה ויורד. כדוגמה בפסוק: – הטעם עולה ויורד, שהוא מלך, הנמצא על המילה 'אלוהי', מחלק את הפסוק לשני חלקים. צידו הימני של הפסוק מחולק על ידי הטעם צינור, המופיע אצל המילה 'רצונך', והוא משנה, ואת ימינו מחלק הטעם מהפך לגרמיה, שהוא שליש. שמאלו של הטעם עולה ויורד, מחולק כמו פסוק קצר.
אפשר לדמות את טעמי אמ"ת לטעמי כ"א ספרים שהוצא מהם הטעם אתנח. כך אתנח של טעמי אמ"ת מקביל לטעם זקף קטן של כ"א ספרים, הטעם עולה ויורד מקביל לסגולתא, הטעם צינור שבטעמי אמ"ת מקביל לטעם זרקא, שגם הוא שמו צינור, וכן הלאה. גם המסורה הבבלית, אף שהיא משתמשת באותה מערכת טעמים גם לספרי אמ"ת – ממעטת היא להשתמש בהם בטעם המקביל לאתנחתא.
שמאל אתנחתא.
משמאל אתנחתא יכולים לחלק רק שלשה טעמים מפסיקים, ואין ביניהם יחס של היררכיה כמו שאר הטעמים המפסיקים.
השימוש בטעמי המקרא.
השימוש העיקרי בטעמי המקרא בימינו נעשה בבית הכנסת - בעת קריאת התורה, קריאת ההפטרות שבנביאים, וחמש המגילות שבכתובים.
בספרי התורה הכתובים על קלף ומשמשים בבית הכנסת לא מופיעים טעמי המקרא, ניקוד או חלוקה לפסוקים (למעט חלק מספרי התורה של העדה התימנית, בהם מופיעים סימונים לסוף פסוק, אתנח וזרקא, המוטבעים על גבי הקלף), לכן על הקורא לשנן מראש את הטעמים השייכים לאותה הקריאה. לצורך כך מיועד הספר הנקרא תיקון קוראים. בספר נדפס כל הטקסט פעמיים, בשתי עמודות זו לצד זו. באחת - הטקסט מלווה בכל טעמי המקרא ובניקוד, וממנו יכול הקורא ללומדם, ובשנייה מופיע הטקסט כפי שהוא בספר התורה, ובה יכול הלומד לנסות את זכרונו.
מנהג נפוץ הוא שילד שהגיע למצוות קורא בתורה חלק מפרשת השבוע או את כולה בבית הכנסת בהזדמנות הראשונה שבה הוא מחויב בקריאה בעצמו. על הנער ללמוד קודם לכן את טעמי המקרא ולהכין את הקריאה שלו, וכך עוברת מסורת קריאת טעמי המקרא לדור הבא.
תלמודי תורה ההולכים על פי שיטת זילברמן ושיטת ברקאי שמים דגש על שינון התנ"ך בטעמיו בגילאים הצעירים.
לומדי תנ"ך משתמשים בתכונותיהם הפיסוקיות של הטעמים על מנת לפרשו. ידועים דברי רבי אברהם אבן עזרא בעניין: . בדרך כלל אפשר להחליף את הטעמים המפסיקים ביותר - סגולתא, הרביע הראשון, הזקף קטן הראשון, ואתנחתא - בנקודה או פסיק. זאת ועוד, כוחם הפיסוקי של הטעמים גדול יותר מכוחם של סימני הפיסוק, ובעוד שסימני הפיסוק מתחמים קבוצות של חמש מילים ויותר, טעמי המקרא יכולים ללמד גם על היחס בין קבוצות של שתי מילים או שלוש. בתחילת המאה ה-21, נעשו ניסיונות להנגיש את פיסוק הטעמים לאלו שאינם בקיאים בו, בין השאר על ידי מכון ממרא, ובפרויקט 'מקרא על פי המסורה' בויקיטקסט, על ספרי אמ"ת. אופן המחשה נפוץ הוא על ידי ציור גשרים המקוננים זה בתוך זה.
בעברית בת־ימינו נעשה שימוש ספורדי ובלתי־סדור בסימנים הלקוחים מטעמי המקרא או השואבים מהם השראה גרפית לצורך סימון ההטעמה בכתב.
לימוד טעמי המקרא.
באופן מסורתי, לימוד הטעמים נעשה על ידי שינון "טבלת זרקא", שהיא רשימת כל הטעמים לפי מסורת מסוימת. טבלאות זרקא מופיעות לעיתים בעמודים הראשונים של חומשים או של תיקוני קוראים. התלמידים, למשל נער או קבוצת נערים שצריכים להכין את הקריאה לבר המצווה שלהם, שומעים את המנגינות מפי מורה ומשננים אותן.
עם הזמן פותחו מגוון חומרי הוראה לילדים ללימוד טעמי המקרא, שיטת ההטעמה והפיסוק שהם יוצרים, והמסורות המוזיקליות שהם מייצגים בכל עדה. יש מהם המציגים את הטעמים בהרכביהם הנפוצים, ומביאים דוגמאות למקרים השונים שמופיעים במקרא בחלקים הנקראים בציבור, יש מהם המלוּוים בתווים או בקלטות.
עם התפתחותם של המחשב והאינטרנט פותחו תוכנות ואתרי אינטרנט המלמדים את נגינות הטעמים השונות.
פרשנות ודרשות על הטעמים.
יש שמצאו קשר בין דברי חז"ל לבין הטעמים המצורפים אל הפסוקים. כך למשל מסופר בגמרא על רב פפא שנשמטה מדרגה מתחת רגלו ועמד ליפול, ושאל אותו חייא בר רב מדפתי: "שמא עני בא לידך ולא פרנסתו?". והסביר הגאון מווילנא שהמקור לדברי חייא בר רב הוא שתחת המילים מופיע צירוף הטעמים "דרגא תביר" (מדרגה, שבור).
חכמי הקבלה דורשים ומפרשים את הטעמים ושמותיהם בצורות שונות. ראויה לציון הדרשה בספר תיקוני זוהר, הפותחת במילים: ובה נדרשים הטעמים בצורות שונות, בין השאר כאופן שבו יכולו לעתיד כוחות הרוע. קבלת האר"י רואה את הטעמים כחלק ממערכת הטנת"א (טעמים, נקודות, תגים ואותיות). הטעמים תמיד נמצאים במקום הגבוה יותר, מעל שאר חלקי הטנת"א. למשל ר' חיים מוולוז'ין בספרו נפש החיים מסביר, שהאותיות הן כנגד הנפש וכנגד המעשה שהרי הן גוף המילה כפי שהיא כתובה, הניקוד הוא כנגד הרוח וכנגד הדיבור שהרי הוא המאפשר לבטא את המילה, והטעמים הם כנגד הנשמה והמחשבה, הכוונה שעומדת מאחורי הדברים, שורשה של המילה. על ידי תפילה בשלמות כל העניינים האלה, האדם מקשר את כל חלקי נפשו זה בזה ולשורשם העליון. על הטנת"א נכתבים ספרי ביאורים רבים עד ימינו, ביניהם מפורסם הספר ריש מילין של הרב קוק.
ייצוג טעמי המקרא במחשב.
בתקן Unicode לייצוג סימנים במחשב, נמצאים טעמי המקרא במיקומים U+0591 עד U+05B0, בתחילת טווח העברית. מערכות התומכות בתקן זה אינן דורשות התקנת גופן מיוחד לצורך כך.
על מנת להוסיף את אחד מטעמי המקרא לטקסט, יש למוצאו במפת התווים ולהעתיקו משם.
כשמשתמשים במעבד התמלילים מיקרוסופט וורד, יש עוד שתי אפשרויות:
מערכות ישנות יותר, החל ממערכת Windows בגרסת 2000 ומעלה תומכות בטעמי המקרא, אך נדרש גופן מיוחד לשם התצוגה המדויקת שלהם, למשל גופן Ezra SIL
המופץ כתוכנה חופשית, או הגופנים ממשפחת Guttman.
שלושים וחמישה במאי
שׁלוֹשִׁים וַחֲמִשָּׁה בְּמַאי אוֹ דָּנִי רוֹכֵב אֶל הַיָּם הַדְּרוֹמִי (תרגום אלישבע קפלן, 1947) או שׁלוֹשִׁים וַחֲמִשָּׁה בְּמַאי אוֹ קוֹנְרַד רוֹכֵב אֶל הַיָּם הַדְּרוֹמִי (תרגום לעברית מיכאל דק, 1999) הוא ספר ילדים של אריך קסטנר משנת 1931. הספר אויר על ידי המאייר ולטר טריר. הספר משלב בעלילתו פנטזיה, מדע בדיוני והומור נונסנס.
עלילת הספר.
הספר מספר על דני (קונרד) המקבל מטלה לכתוב חיבור על הים הדרומי, שכן הוא טוב בחשבון ו"אין לו דמיון". דודו התמהוני סבוני (רינגלהוט) לוקח אותו לשם, בלוויית הסוס המדבר נגרו קבלו שפגשו בדרך, דרך הארון שבביתו. דרכם לשם רצופה אתרים שונים ומשונים, כמו ארץ העצלנים שבה איש אינו עושה דבר למחייתו וכולם ניזונים מכדורים כדי לחסוך את הטרחה שבאכילה, ארץ העבר הנהדר שמתקיימות בה באותה השעה תחרויות ומצביאים דגולים מהעבר משחקים בחיילי בדיל, העיר האוטומטית שבה שולטת טכנולוגיה עתידנית (אשר בזמן כתיבת הספר נחשבה למדע בדיוני כמו אדם שמדבר בטלפון שמוציא מכיסו בעל חיוג קולי), והעולם ההפוך, שבו הילדים מחנכים את ההורים בבית הספר. כל זאת עוד בטרם הגיעו לים הדרומי. אחרי ההרפתקאות הללו הם מגיעים לים הדרומי דרך החלקה על קו המשווה, ופוגשים בנסיכה המשובצת שחור ולבן - פטרוזיליה על אי טרופי באזור אוסטרליה. הכול מתרחש ב-35 במאי, שלפי הספר הוא יום המועד לניסים ונפלאות.
תרגומים לעברית.
הספר תורגם לעברית בשנת 1947, ותורגם מחדש בשנת 1999. שני התרגומים ראו אור בהוצאת אחיאסף. אחד ההבדלים הבולטים בין שני התרגומים הוא שמות הגיבורים. בעוד שבתרגום הראשון תורגמו גם השמות, הרי בתרגום השני הם נותרו במקורם הגרמני. גיבור הספר, הקרוי דני בתרגום הראשון, הוא קונרד בתרגום השני, ודודו, הדוד סבוני, הוא הדוד ראנגלהוט.
אבנר רוטנברג כתב מחזה לילדים על בסיס הספר.
התייחסויות ליום ה-35 במאי.
על פי חישוב מספר הימים שחלפו מתחילתו של חודש מאי, יש המתייחסים לתאריך 4 ביוני כאל "35 במאי". בסין, בה מוטלת צנזורה על התבטאויות שאינן אהודות על השלטון, נוהגים רבים להתייחס לאירועי כיכר טיין-אן-מן תחת שם הקוד "35 במאי" (כיוון ששיאם חל בתאריך 4 ביוני 1989). דווח כי בעקבות השימוש בביטוי, אפילו המחרוזת "35 במאי" אסורה לשימוש ברשת החברתית הסינית "Weibo". כמו כן, יש המברכים זה את זה בברכת "35 במאי שמח" בתאריך 4 ביוני, או משתמשים בתאריך זה על מנת לפרסם כתבות או מאמרים בנושא הספר.
הבעל שם טוב
רבי ישראל בן אליעזר, הידוע כבעל שם טוב (בראשי תיבות: בעש"ט; בין ת"נ לת"ס, 1690 ל-1700 – ו' בסיוון ה'תק"ך, 21 במאי 1760) ומכונה בספרי החסידות גם בראשי התיבות של שמו, ריב"ש, היה מקובל ומנהיג ציבור יהודי במזרח אירופה, הנחשב לאבי תנועת החסידות.
רבי ישראל פעל כמרפא עממי בהשבעות ובקמיעות (בעל שם), ובשנות ה-1740 התיישב במז'יבוז' שבפודוליה, שם יצא לו מוניטין של בקיא בחכמת הנסתר שמשך אליו מעגל תלמידים. הוא הדגיש בתורתו מאפיינים כמו חשיבות הכוונה הנאותה בתפילה ובשמירת המצוות, קדושת האותיות המרכיבות את מילות הטקסטים, ועדיפות השמחה על פני הייסורים העצמיים כאמצעי לדבקות באל. תלמידיו ותלמידי תלמידיו, שהיוו את שדרת ההנהגה של החסידות ופיתחו את האידאולוגיה שלה, ייחסו לו את ייסוד התנועה.
ביוגרפיה.
ילדותו.
מעט ידוע על חייו של הבעל שם טוב, והמקור הישיר המפורסם ביותר הוא "שבחי הבעל שם טוב" – קובץ הגיוגרפי שהודפס בשנת ה'תקע"ה (1815). שמות הוריו שרה ואליעזר, ועל פי המסורת נולד להם בזקנותם. תאריך לידתו הוא נושא להשערות שונות. לפי מסורת מאוחרת של חב"ד הוא נולד בי"ח באלול ה'תנ"ח, וההיסטוריון שמעון דובנוב נקב בשנת ה'ת"ס כשנת הולדתו. לפי מסורת מרבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה (הראשון), נולד בשנת ה'ת"נ.