אחרי התארגנות קצרה החל הכוח בפיקודו של קיז לעשות את דרכו במעלה המדרונות של ג'בּל אלאַח'דר לעבר היעד המרכזי, שהיה במרחק כ-30 ק"מ מן החוף וברום כ-550 מ'. ההליכה הייתה בחשכת הלילה ובגשם זלעפות. בשעות האור הסתתרו הלוחמים במערות ובחורבות נטושות. בשלב מסוים סירב מורה-הדרך המקומי להמשיך להנחות את הלוחמים בדרכם, והניווט נעשה בעזרת מפה איטלקית, מצפן וכוכבים שהתגלו מבעד לקרעי העננים. כל אלה גרמו להאטה ניכרת של ההתקדמות. למזלם נתקלו הלוחמים בסֶנוּסִים שסייעו להם במציאת דרכם.
הפשיטה על בניין המפקדה הגרמנית החלה בלילה השלישי, בין 17 ל-18 בנובמבר, קרוב לחצות. הכוח בפיקוד קיז התחלק לשלוש חוליות: אחת לתקיפה והשתיים הנותרות – לאבטחה ולחיפוי. הלוחמים חדרו ללא קושי למתחם המפקדה. על פי הגרסה הרשמית, קיז פרץ ראשון לתוך הבניין, נכנס לאחד החדרים שבהם שהו גרמנים, השליך רימון יד, אך נהרג תוך התכתשות עם השומר הגרמני. במהלך חילופי האש הקצרים נורה סגנו, קפטן רוֹבּין קמפּבּל, ברגלו ובכתפו, ובלית ברירה העביר את הפיקוד לסרג'נט ג'ק טֶרִי. המקום התעורר לחיים. יתרון ההפתעה פג. טֶרִי אסף את הלוחמים והורה על נסיגה. קמפבל הושאר מאחור, שכן לא ניתן להוליכו על רגלו המרוסקת. הלוחמים, חוץ מאנשי צוותו של קוּק, הצליחו להגיע לאזור המפגש בחוף, אך מזג-האוויר הסוער מנע חילוץ דרך הים. כשהגלים שככו, כבר היה מאוחר מדי: האויב כיתר את הפושטים. לייקוק הורה על הימלטות, איש לנפשו. הצוללת "טוֹרבּיי" שהתה כל העת בסביבת החוף בציפייה לחילוץ הלוחמים והחלה את השיט בחזרה לבסיסהּ, בלעדיהם, רק בצהרי יום 21 בנובמבר.
אחרית דבר.
רוב הלוחמים נתפסו, חלקם כשהם פצועים. שלושה בלבד, ובהם רוברט לייקוק, הצליחו לחבור לכוחות בעלות הברית אחרי שבועות ארוכים של נדידה במדבר. האסלדון וצוותו השלימו את משימתם וחברו ליחידתם בנווה המדבר סיווה ללא פגע. מלבד קיז נספה במבצע לוחם שטבע בעת הנחיתה מן הצוללות.
המבצע היה מועד לכישלון בעיקר בגלל מודיעין לקוי ואף מוטעה. תכליתו לא הושגה. יעד הפשיטה לא שימש כמפקדתו של רומל, אלא כמפקדה עורפית שעסקה בלוגיסטיקה. רומל לא היה אמור להימצא במקום. שבועות אחדים לפני כן העביר את מפקדתו לטוברוק, סמוך לחזית. יתר על כן, רומל אף לא שהה בצפון אפריקה במועד הפשיטה. פרטי המבצע מובהרים במחקרים מאוחרים, שבהם נערכו ניתוחים פרטניים של מהלכיו לאור מסמכים ועדויות, כולל אלה של האויב. מתוכם עולה, בין היתר, שמסכת הפעולות אינה תואמת לגמרי את הגרסה הרשמית. הביקורת על המבצע, כחוכמה שלאחר מעשה, מדברת על גודש משימות, ציוד בלתי מספיק, תיאום גרוע ושימת לב מועטת לחילוץ.
למרות כישלונו בהשגת מטרתו נחרת מבצע פליפר בתודעה כמופת לתעוזה. הוא רומם את הרוחות והמריץ את הפעולות מעבר לקווי האויב, שבהן נודעו הבריטים לתהילה.
ג'פרי קִיז נקבר על ידי הגרמנים, בפקודת רומל, בטקס צבאי מלא בחצר הכנסייה הקתולית בעיר בידה ליטוריה, בצד חלליהם.
על חלקו בפשיטה עוטר קיז בצלב ויקטוריה והועלה לדרגת לויטננט קולונל.
אחרי מפלת הגרמנים בצפון אפריקה הועברו עצמותיו לבית העלמין הצבאי הבריטי בבנגאזי ונקברו תחת מצבה צבאית בריטית תקנית.
ניסיון נוסף לחטוף את רומל נעשה ב-18 ביולי 1944 בצרפת על ידי חוליית קומנדו של SAS . הלוחמים שכבר הוצנחו בשטח נאלצו לזנוח את התוכנית משהוברר כי רומל נעדר ממפקדתו אחרי שנפצע בהתקפה אווירית ימים ספורים לפני כן.
המתורגמן הארצישראלי.
קורפורל אבישלום דרורי, יליד תל אביב (1915) ותושב פרדס חנה, השתתף במבצע פליפר כמתורגמן. דרורי למד בעברו באוניברסיטה האמריקנית בביירות שבלבנון ואף היה חניך בית-הספר לטיסה אלמאזה בקהיר, שלט באנגלית ובערבית וידע מעט גרמנית ואיטלקית. כאחד ממתנדבי ארץ-ישראל גויס דרורי ליחידת הקומנדו 51. במערכה על הליטני בקיץ 1941 השתתף ביחד עם לוחמי קומנדו 11 בניתוק כבלי הטלפון בגיזרת ביירות-צור. בתחילת נובמבר 1941 צורף לכוח הפשיטה של מבצע פליפר בפיקוד לייקוק וקיז והתאמן עם אנשיהם. בדרך מן הנחיתה בחוף ועד ההגעה ליעד צעד עם קיז בראש הכוח כשהוא מקשֵר בין מפקדו לבין מורי-הדרך המקומיים. בפשיטה גופה פעל כאחד מששת לוחמי חוליית התקיפה. לאחר הנסיגה נלכד בידי כוח שיטור איטלקי. עד חודש יוני 1942 נחשב לנעדר. בעקבות פלישת בעלות הברית לאיטליה והסכם שביתת הנשק הועבר מן השבי האיטלקי לשבי הגרמנים. דרורי שוחרר אחרי כשלוש וחצי שנים, כאשר הצבא האדום הגיע ב-23 אפריל 1945 למחנה בברנדנבורג שבו הוחזק. הוא שב למשפחתו בארץ-ישראל ביולי 1945. בשובו מסר דו"ח על חלקו בפשיטה.
לקריאה נוספת.
הידיעות בדבר המבצע פורסמו בעיתונות זמן לא רב אחרי היוודע גורלו. תיאוריו הופיעו מאז בכתבות רבות ואף ביצירות בדיוניות. אחותו של ג'פרי קיז, אליזבת, חיברה ב-1956 ספר על אחיה ובו מסמכים ותצלומים הנוגעים למבצע. מחקרים מפורטים על אודות תכנונה, אנשיה ומהלכיה של הפשיטה נעשו בעיקרם מתחילת שנות האלפיים.
משה דרעי
משה בן אברהם דרעי היה רופא ומשורר עברי יהודי-קראי מפורסם בן המאה ה-12. נחשב לגדול המשוררים הקראים של כל הזמנים.
קורות חיים.
משה בן אברהם דרעי נולד באלכסנדריה בתקופה הפאטמית המאוחרת למשפחה שמוצאה מדרעא שבמרוקו. מכתביו עולה שלא היה קראי מלידה, אלא הצטרף לזרם הקראי בנעוריו. הוא היה רופא במקצועו, ועבד חלק ניכר מחייו בקהיר. במהלך חייו ביקר לפחות פעם אחת בדמשק ועלה לרגל לירושלים, מסעות עליהן חיבר שירים.
למעלה מחמש מאות משיריו של דרעי השתמרו עד ימינו, רובם הגדול בעברית וחלקם בערבית יהודית. השירים השתמרו כחלק מדיוואן גדול ונספח שלו שהורכבו כנראה על ידי דרעי עצמו. השלמת הדיוואן מתוארכת באופן מקובל לשנת 1163. דרעי הכיר את יצירתם של משוררי ספרד בני זמנו, בהם יהודה הלוי, יהודה אלחריזי, שלמה אבן גבירול ואלעזר הבבלי, והיה מראשוני המשוררים העבריים במזרח המוסלמי אשר אימצו את סגנון השירה האנדלוסי. הוא יוצא דופן בקרב המשוררים הקראים בכך שכתב לצד שירה ליטורגית (פיוטים) גם שירת חול, כולל שירי אהבה, שבח ויין. בנוסף חיבר קינות, חידות, סאטירה, שירים דו-לשוניים (בעברית וערבית יהודית) וכן מיוחסת לו יצירה אחת מסוג מקאמה.
בקרב הקהילה הקראית השתמרה הערצה כלפיו גם לתוך העת המודרנית, ובשנת 1932 הוחלט לקרוא על שמו את בית הכנסת המרכזי והמפואר של הקהילה בשכונת אלעבאסיה בקהיר.
משה בן אברהם דרעי
מחוזות מסצ'וסטס
במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית ישנם 14 מחוזות.
הגדול שבמחוזות מסצ'וסטס הוא מחוז ווסטר (3,919 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז ננטאקט (124 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז מידלסקס (כ-1,503,085 תושבים נכון ל-2010). עיר הבירה, בוסטון, נמצאת במחוז סאפוק.
רשימת המחוזות.
הטבלה שלהלן ממוינת כברירת מחדל לפי גודל האוכלוסייה במחוז. לחיצה על החצים הקטנים בתא העליון של כל עמודה תמיין מחדש את הטבלה לפי פרמטרים אחרים.
תגובה מאוחרת
תגובה מאוחרת הוא סרט קולנוע שכתב, ביים והפיק שמואל קלדרון משנת 2004.
תקציר העלילה.
מני ליאור מילר, הוא הבעלים והמנהל של מועדון לילה ביחד עם שישו שי גולדשטיין, חברו הטוב מגיל 12, ביחד הם עורכים הופעות במועדון. בתום העבודה מני הולך להמר על קלפים ומפסיד כסף רב. מני היה נשוי בעבר לקארין (נינה קוטלר), שאחרי שנקלע לחובות ונקלע למשבר נפשי, עזבה אותו ללונדון. בתחילת הסרט קארין חוזרת אליו מאנגליה ומלחמת המפרץ פורצת.
יום אחד מני לווה כסף, ובלילה הוא מסתובב ברחובות העיר הריקים ומפזר שטרות של כסף לכל עבר. אחר-כך הוא מדמיין שהוא פוסע ברחובות לבנון עם המחלקה שלו והם נלחמים במחבלים. באותו הלילה מני מאושפז בבית חולים לחולי נפש, בתחילה נדמה לו שהערבים שבו אותו ומענים אותו.
ד"ר רוני עופר (שמואל קלדרון), מנהל המחלקה הפסיכיאטרית, מטפל במני, אולם הוא אינו יכול לסייע לו, מכיוון שבמפגשים הראשונים ביניהם מני מסרב לדבר. באחת הפגישות עם ד"ר עופר מני מספר מה שהוא לא סיפר לאיש - על החוויה הטראומתית שעברה עליו במלחמת לבנון הראשונה, לפני חופשת השחרור שלו. הוא יצא בראש שמונה חיילים להניח מטענים בוואדי מוזלם, שבדרכו עוברות חוליות מחבלים. הם הניחו את המטענים וברגע שפנו אחורה היה פיצוץ אדיר, נפתחה עליהם אש תופת. מני ניסה להזעיק עזרה בקשר, אבל העזרה בוששה להגיע והוא הרגיש חסר אונים, תוך שהוא מריח את הבשר החרוך, שומע את זעקות הפצועים ורואה חלקי גופות מפוזרות בשטח. כשהחילוץ הגיע כל החיילים כבר נהרגו, פרט לקובי שהתעוור ומני היחידי שיצא בריא מהמקום ומאז הוא כועס על עצמו על כך שנשאר בחיים בעוד שחבריו נהרגו.
בסיום הסרט מני משתחרר מבית החולים. הוא הולך לפגוש את קובי (מאור כהן), חברו מהמלחמה, שהתעוור, איתו לא שוחח במשך עשר שנים.
אודות ההפקה.
צילומי המועדון התקיימו במועדון ברחוב יהודה הלוי, שהיה בעבר מועדון הפינגווין. הצילומים בביתו של מני נערכו בביתו האמיתי של ליאור מילר שמגלם את דמותו.
השחקנים ערכו הכנות לסרט במרכז הרפואי לבריאות הנפש אברבנאל. הסצינות בבית החולים הפסיכיאטרי צולמו במשך חודש וחצי במחלקה סגורה בבית החולים כפר שאול. זהו אותו בית החולים בו היה מאושפז קלדרון עצמו והסרט מתאר חוויות שהוא עבר שם. קלדרון עבד עם השחקנים והדגים להם את השפעת הכדורים על הפיזיות של החולים – הם תשושים, הולכים בכבדות, בקושי מתנועעים
קלדרון מספר ב"מאחורי הקלעים" בדיוידי של הסרט: "זה קלדרון מא' ועד ת', זה פריים ראשון עד סוף הסרט קלדרון, זה שיקוף שלי, זה כמו רנטגן, זה אני."
בעוד שקלדרון עצמו השתתף במלחמת יום הכיפורים, הרי שמני גיבור הסרט נלחם במלחמת לבנון הראשונה.