לאחר תקרית זו החלו רשויות האס אס בחקירה סמויה על התנהלותו של קצין הצבא שהעז להמרות את פיהם בנסיבות מביכות כאלה. התברר כי בטל, למרות היותו חבר המפלגה הנאצית מאז מאי 1933, כבר משך תשומת לב בעבר בגלל התנהגות ידידותית כלפי היהודים. לפני המלחמה הועמד בטל לדין לפני בית הדין של המפלגה על שהאריך תוקף הלוואה לעמיתו היהודי. מאוחר יותר, במהלך שירותו בפשמישל, ננזף רשמית על כך שלחץ בלבביות את ידו של היודנראט בפשמישל, דולדיג. הפרשייה הגיעה לתשומת לב הדרגים הבכירים ביותר בהיררכיה הנאצית. היינריך הימלר, ראש האס אס, גילה עניין בתוצאות החקירה ושלח עותק של התיעוד המפליל למרטין בורמן, ראש לשכתו ויד ימינו של אדולף היטלר. במכתב הנלווה נשבע הימלר להשעות את עורך הדין מהמפלגה הנאצית ולעצרו מייד לאחר המלחמה.
כל זה לא נודע לבטל. ב-1944, כשהשתחרר משירות צבאי בגלל מחלת לב, חזר לעיירת הולדתו ברסלאו, אך מייד גויס לפולקסשטורם. בשלביה המאוחרים של המלחמה נשבה על ידי ברית המועצות. לאחר שחרורו מן השבי התיישב בגרמניה המערבית, אך כחבר המפלגה הנאצית לשעבר לא יכול היה לשוב ולעסוק בעריכת דין, בעקבות פסיקתו של בית משפט לדה-נאציפיקציה. בטל מת ב-1952.
הכרה כחסיד אומות העולם.
עמדתו של בטל נגד האס אס נודעה רק זמן רב לאחר מותו, בעיקר הודות למאמצים עיקשים של החוקר ועורך הדין הישראלי ד"ר זאב גושן. ב-22 בינואר 1981, כמעט 30 שנים לאחר מותו, הכיר יד ושם באלברט בטל כחסיד אומות העולם.
משפחת הורוויץ
שאול חיים הלוי הורביץ
זלמן זילברצווייג
זלמן זילברצווייג (ביידיש: זילבערצווייג; בפולנית: Zalman Zylbercweig; 27 בספטמבר 1894, אוזורקוב, מחוז לודז', פולין הרוסית – 25 ביולי 1972, לוס אנג'לס) היה מחזאי, שחקן תיאטרון, היסטוריון של תיאטרון יידיש ומתרגם ליידיש.
חייו.
זילברצווייג נולד ב-1894, בנו של צבי הירש, סופר עברי שפרסם ב"הצפירה" והיה עיתונאי שפרסם בעיתון "לאָדזער נאכריכטען". ב-1896 עברה המשפחה ללודז'. הוא למד בחדר מתוקן ואחרי כן למד זמן קצר בישיבה של הרב יצחק יעקב ריינס בלידא. אחרי לימודיו עבד כפקיד בבית מסחר. ב-1924 עזב את לודז' ועלה לארץ ישראל. ב-1926 עזב לארצות הברית, ואחרי שלושה חודשים חזר לארץ ישראל. יותר מאוחר נסע בכל העולם לצורך עבודתו על הלקסיקון לתיאטרון יידיש שכתב. בין היתר ביקר בארגנטינה, בפולין, בצרפת ובאנגליה. ב-1927 התיישב בניו יורק והתחיל לעבוד בסניף האמריקאי של ייווא. ב-1948 עבר ללוס אנג'לס, שם הגיש תוכנית רדיו משלו. בנוסף היה חבר בוועדה לחינוך יהודי ויו"ר הסניף המקומי של ייווא.
פעילותו.
מגיל צעיר אהב תיאטרון. בהתחלה הופיע עם להקות תיאטרון חובבים ביידיש ובעברית ואחרי כן שיחק בלהקות מקצועיות. ב-1912 נעשה כותב קבוע ביומון לאדזער טאגעבלאט ואף ערך אותו במשך זמן מה. הוא פרסם בעיתון זה כתבות, מאמרים פוליטיים, הומורסקות ותרגומים מספרות העולם. הוא היה פעיל בעיתון עד 1924. בשנים 1915 עד 1918 הוא היה הבמאי של להקה שהופיעה בלודז' וסביבתה וכתב עבורה מחזות בני מערכה אחת וכן תרגם עבורה מחזות משפות אירופיות.
ב-1922 התחיל לאסוף חומרים עבור ספר שיכלול מידע על תיאטרון יידיש ועל שחקנים בתיאטרון זה. תוצאת עבודתו זו הייתה הלקסיקון בן ששת הכרכים לתיאטרון יידיש לעקסיקאן פון יידישן טעאטער שמהווה, עד היום, הכלי המקיף ביותר לתולדות תיאטרון יידיש. פרסום הספר לווה בקשיים לא מעטים. הוא פרסם כרך אחד בניו יורק וכרך נוסף בוורשה לפני מלחמת העולם השנייה. הכרכים האחרים פורסמו בניו יורק ומקסיקו סיטי מ-1959 עד 1969. הלקסיקון כולל ערכים על יותר מ-3000 אנשים וכן ערכים על להקות תיאטרון, ארגוני שחקנים וכדומה. ערכים מסוימים על אישים חשובים בתולדות תיאטרון יידיש כמו אברהם גולדפדן, י"ל פרץ, אסתר רחל קמינסקה, שלום עליכם, מנדלי מוכר ספרים, יעקב גורדין ועוד הם בעלי היקף של מונוגרפיות. הלקסיקון גם כולל ערכים על בדחנים, זמרי עם, מלחינים, מבקרים ועוד. את שלושת הכרכים הראשונים ערך יחד עם יעקב מעסטעל. הכרך החמישי עוסק כולו באנשי תיאטרון שנספו בשואה. זילברצווייג כתב לעיתוני יידיש רבים, ביניהם היינט, פארווערטס, טעאטער און קונסט, טעאטער און קינא, ייווא־בלעטער ואחרים.
ירחמיאל רבינוביץ'
רבי ירחמיאל רבינוביץ' מפשיסחא (ה'תקמ"ד – ח' באייר ה'תקצ"ו; 1784–1839) היה אדמו"ר פולני, בנו של רבי יעקב יצחק רבינוביץ, "היהודי הקדוש מפשיסחא".
קורות חייו.
נישא לבתו של רבי דוד דוב אב"ד שדה לבן שברוסיה חתנו של רבי יהושע יחזקאל פייביל פרנקיל-תאומים מאוסטרובצה. בימי חייו של אביו התפרנס במסחר שעונים ובתיקונם.
לאחר פטירת אביו "היהודי הקדוש" עברה הנהגת העדה לתלמידו המובהק, רבי שמחה בונים מפשיסחא. ואילו רבי ירחמיאל, החל להנהיג חצר חסידית בעיירה פשיסחה רק 14 שנה לאחר פטירת אביו. הנהגתו של רבי ירחמיאל הייתה מתונה מאביו וקרובה באופייה לחצרות החסידיות האחרות בפולין, וחסידיו של רבי שמחה בונים, שבית מדרשו שכן גם באותה עיירה, טענו שדרכו עממית מדי ואינה ממשיכה את שיטתו החדה והנוקבת של אביו.
היה תלמידו של רבי ישכר דוב מרדושיץ. מתלמידיו היו רבי שמואל מאוסרובצה והשרף ממוגלניצא שאמר בשעת קבורתו של רבי ירחמיאל שבכל פעם שרצה לדעת מה קורה בשמים בעולמות העליונים היה הולך אל רבי ירחמיאל.
ספרות.
דברי תורתו כונסו בספר "תורת הרבי רבי ירחמיאל", בראש הספר ישנה הקדמה מאת צאצאו הרב בן ציון רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא. מדברי תורתו מובאים בספר "תפארת היהודי" על אביו, ובקונטרס שבסוף הספר. נזכר אף בספר "סיפורי חסידים" לרב שלמה יוסף זוין.
בדברי תורתו משולבים אמרות קצרות וחריפות בדרך אביו, ועממיות חסידית מבית מדרשו של החוזה מלובלין.
לאחר פטירת "הרבי ר' ירחמיאל" עברה הנהגת העדה לשני בניו, רבי נתן דוד משידלובצה ורבי יעקב יצחק אלחנן מפשיסחא. הבן הגדול, רבי נתן דוד, לא התיישב במקום אביו ועבר לכהן בשידלובצה לחסידי אביו. כ-4 שנים לאחר מכן, עם פטירת רבו המובהק רבי ישכר דוב מרדושיץ, החלו לנסוע אליו גם מחסידי רדושיץ, והם היוו את רוב חסידי שידלובצה.
צאצאיו.
"הרבי ר' ירחמיאל מפשיסחא" נישא לרבנית גולדה, בת ר' דוד דוב משדה-לבן. ממנה נולדו שני בניו.
צאצאיהם של שני בניו של "הרבי ר' ירחמיאל" כיהנו ברבנות ובאדמו"רות בפולין עד לשואה שבה נספו רבים מהם ומחסידיהם. נכדו של רבי ירחמיאל, רבי יצחק יעקב רבינוביץ, הוא מייסדה של חסידות ביאלה הממשיכה להתקיים בדורנו.
חמאת
העולם במלחמה (סרט)
העולם במלחמה (באנגלית: "The World at War"), הוא סרט תיעודי שהופק כסרט תעמולה ב־1942 על ידי משרד מידע המלחמה האמריקני .
הסרט הוא אחד הסרטים הראשונים באורך מלא שהופקו על ידי ממשלת ארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה; הוא ניסה לעסוק בתמונה הכוללת של מעורבות ארצות הברית של אמריקה במלחמה, ובסיבות המקדימות לפרוץ המלחמה. ניתן לראות בו תקציר מעורר סקרנות לסדרת סרטי התעמולה "Why We Fight" (למה אנחנו נלחמים?) בת 6 החלקים של פרנק קפרה, שיצאה לאקרנים ב־1940.
חרלפ
משחק באינטרנט
עולם במלחמה
עולם במלחמה (באנגלית: "The World at War") היא סדרת טלוויזיה תיעודית בריטית אודות מלחמת העולם השנייה. היא שודרה בטלוויזיה הבריטית בערוץ ITV מתחילת חורף 1973 עד סוף אביב 1974, והקיפה את כל חזיתות המלחמה.
בעת הפקתה הייתה הסדרה הלא-בדיונית היקרה ביותר שנעשתה אי פעם – עלותה הסתכמה ב־900,000 לירות שטרלינג. יוצר הסדרה הוא סר ג'רמי אייזקס, והקריין המלווה אותה היה סר לורנס אוליבייה. לסדרה נכתבה מוזיקת פתיחה וסיום מקורית, בידי המנצח והמלחין האמריקאי-בריטי קרל דייוויס.
סמוך למועד תחילת שידור הסדרה ב־1973 הופק ספר מיוחד בשם זהה, "עולם במלחמה" (The World at War), שנכתב על ידי העיתונאי והעורך הבריטי מרק ארנולד-פורסטר.
הסדרה זכתה עם השלמתה לשבחים רבים, והיא נחשבת לציון דרך בתולדות הטלוויזיה הבריטית. לצד תיאור חזיתות המלחמה, מתמקדת הסדרה גם בפן האנושי האינדיבידואלי של האנשים וסבלם; חיילים ביבשה באוויר ובים, אזרחים במדינות בהן התרחשה הלחימה, אסירי מחנות הריכוז, ונרצחי השואה.
העולם במלחמה (פירושונים)
World at War
The World at War
דוארטה דה מנזש, המשנה למלך הודו
דום דוארטה דה מנזש (פורטוגזית: Duarte de Meneses; 6 בדצמבר 1537 - 4 במאי 1588) היה מושל טנג'יר והמושל ה-30 של המושבות הפורטוגזיות בהודו והמשנה למלך ה-14 למלך הודו.
ביוגרפיה.
מנזש נולד בטנג'יר למשפחת אצולה ששלטה כמעט ברצף על המושבה ופיקדה על הצבא הפורטוגזי שהיה מוצב שם. אב סבו, ז'ואאו דה מנזש, הרוזן הראשון מטרוקה משל על המושבה בשנים 1486–1489 וכן בשנים 1501–1508. סבו (בעל אותו שם) משל על טנג'יר בשנים 1508–1521 ו-1536–1539. אח סבו, אנריקה, משל בשנים 1521–1522. קרוב שאף הוא נקרא דוארטה דה מנזש (מאבורה) בשנים 1522–1533. אביו, ז'ואאו, שלט בין 1539–1546, דודו החוקי פדרו ב-1548–1550, דודו הבלתי חוקי, פרננדו ב-1533 וגם אחר כך היו מושלים מבני המשפחה כולל בנו, לואיס. דוארטה עצמו התמנה למושל ב-1574.
ב-4 באוגוסט 1578, יצא מלך פורטוגל, סבשטיאו למסע צבאי בצפון אפריקה, אך צבאו הובס בקרב אל-קסר אל-כביר וסבשטיאו נעלם בזמן הקרב. מנזש לקח את הפיקוד על הצבא כאשר המלך נעלם, נפצע ונפל בעצמו בשבי.
דוארטה עמד בראש צוות המשא ומתן על גובה כופר הנפש שישולם עבור כל האצילים הפורטוגזים שהיו בשבי והצליח להשיג תנאים נוחים. כאשר חזר לפורטוגל קיבל כהוקרה את תפקיד מושל אלגארבה ואת התואר רוזן טרוקה.