רובר החזק היה בן למשפחת אצילים שעברה מפרנקיה המזרחית לפרנקיה המערבית בתקופתם של לודוויג הגרמני ושל שארל הקירח. ב-853, אחרי הפלישות הראשונות של הנורמנים לעמק הלואר ולאורך הסן, רובר החזק התמנה על ידי שארל הקירח למיסוס דומיניקוס (כלומר למפקח מנהלי בעל סמכויות שיפוטיות) בפרובינציות של מיין, אנז'ו וטורן במטרה לחזק את האזור נגד הנורמנים.
ב-10 בפברואר 856 שארל הקירח השיא את בנו לואי לאחת מבנותיו של אריספו, דוכס ברטאן שהעניק ללואי, שהיה בן עשר שנים בלבד, את דוכסות לה מאן ואת העיר לה מאן כבירתו. צעדים אלה קיצצו בסמכויותיו של רובר החזק וגרמו למורת רוח בקרב אנשי האצולה של ברטאן. בנובמבר 857 נרצח אריספו, דוכס ברטאן וב-858 רובר החזק וסאלומון מברטאן מרדו בשארל הקירח וקראו ללודוויג הגרמני לפלוש לפרנקיה המערבית. בספטמבר של אותה שנה לודוויג הגרמני הגיע לאורליאן, פגש את מנהיגי המורדים וגירש את לואי מלה מאן.
שארל הקירח נאלץ לפצות את רובר החזק על אובדן נחלותיו בעמק הלואר והעניק לו את רוזנות אוטן, את רוזנות נוור ואת רוזנות בורגונדיה. ב-861 שארל הקירח חתם על הסכם שלום עם רובר החזק ומינה אותו לרוזן אנז'ו. ב-862 הוא מינה אותו למרקיז נויסטריה. בתפקידיו אלה רובר החזק הגן בהצלחה על החוף הצפוני של פרנקיה המערבית נגד פלישת הנורמנים.
ב-866 רובר החזק נהרג בקרב בריסאת (כיום במחוז מיין-א-לואר שבחבל פיי דה לה לואר) כאשר יצא להגנת פרנקיה המערבית נגד הנורמנים והברטונים.
בפברואר 888 בנו אודו, שהיה רוזן פריז, הוכתר למלך צרפת. ב-29 ביוני 922 בנו רובר הוכתר למלך צרפת על ידי האצולה שמרדה במלך שארל התם. ב-3 ביולי 987 נינו של רובר החזק, איג קאפה, נבחר על ידי האצולה למלך צרפת והיה ראשון למלכי השושלת הקאפטינגית.
משפחתו.
רובר התחתן עם אדלייד מטור, בתם של איג מטור ואווה, ממנה היו לו שני בנים:
זוהר גלילי
זוהר גלילי (נולד ב-19 באוגוסט 1966) הוא שחיין עבר, אלוף ושיאן ישראל בשחייה שהתמחה בסגנון הגב. הוא השחיין הראשון בישראל ששחה 100 מטר גב מתחת לדקה בבריכה אולימפית.
ביוגרפיה.
זוהר גלילי נולד וגדל בקיבוץ איילת השחר. בגיל 15 עבר עם משפחתו לחופית ושם החל להתאמן לראשונה תחת הדרכתו של שמריהו נאבל במשך כשנה. לאחר מכן, עבר לגבעת חיים והתאמן בקבוצת השחייה של הפועל גש"ם תחת הדרכתו של גרשון שפע.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1984 זכה גלילי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:15.10 דקות, אחרי טל משקיף (2:13.69 דקות) ולפני יזהר שנהר (2:16.50 דקות). במשחה ל-100 מטר גב הוא קבע בשלב המוקדמות שיא ישראלי חדש של 1:01.85 דקות, אך הפסיד במשחה הגמר למשקיף שזכה במדליית זהב בשיא ישראלי חדש של 1:01.55 דקות. במסגרת משחה שליחים 4x100 מטר מעורב הוא שחה את סגנון הגב וקבע שיא ישראלי חדש של 1:00.48 דקות, שיפור לשיאו הטרי של משקיף.
המכביה ה-12.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-12 שנערכו באוניברסיטת תל אביב ביולי 1985 סיים גלילי במקום רביעי בתוצאה של 1:01.95 דקות
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1985 זכה גלילי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:01.34 דקות, לפני טל משקיף (1:02.01 דקות) וערן גרומי (1:02.21 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:13.93 דקות, לפני גרומי 2:15.72 דקות ומשקיף (2:18.27 דקות). כשחיין ראשון במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, הוא קבע במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש נוסף של 1:01.29 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1986 זכה גלילי ב-3 מדליות אישיות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:00.75 דקות, שיפור לשיאו בן ה-4 חודשים של ערן גרומי (1:00.93 דקות), לפני גרומי (1:01.91 דקות) וטל משקיף (1:02.69 דקות), מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:13.16 דקות, אחרי גרומי (1:12.08 דקות) ולפני משקיף (2:17.18 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר, אחרי חן שכטר ממכבי תל אביב (2:10.78 דקות) וגרומי (2:12.53 דקות).
בתחרות שמונה האומות שנערכה באנטוורפן, בלגיה ביולי 1987 זכה גלילי במדליית ארד, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם אייל שטיגמן, נדב שנל ורזיאל רימר בתוצאה של 3:56.92 דקות. כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:00.29 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:10.85 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.34 דקות.
השחיין הישראלי הראשון ששחה 100 מטר גב מתחת לדקה.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1987 זכה גלילי במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:11.25 דקות, אחרי ערן גרומי שקבע שיא ישראלי חדש של 2:08.45 דקות, שיפור לשיא של גלילי (2:10.13 דקות). הוא קבע במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 59.95 שניות, בשלב המוקדמות ובכך היה לשחיין הראשון בישראל ששחה משחה זה מתחת לדקה. הוא לא התייצב למשחה הגמר כמו שחיינים רבים אחרים שהחרימו את משחי הגמר. המחאה הייתה כנגד החלטת איגוד השחייה לבטל את הניקוד הקבוצתי. בגמר עצמו שבר לו גרומי את השיא והעמיד אותו על 59.90 שניות.
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי 1989 סיים גלילי במקום שמיני בכל שלושת המשחים בהם השתתף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.93 דקות, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:20.11 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:12.02 דקות.
חייו האישיים.
לאחר שפרש משחייה תחרותית למד גלילי במכון וינגייט והוכשר כמאמן שחייה. הוא עבד בתחילת דרכתו כמאמן שחייה בהפועל גליל עליון בצוותא עם נדב שנל ואחר כך עבר להתגורר בקיבוץ ניר אליהו ולאמן את בקבוצת השחייה של הפועל הוד השרון בית ברל (ה.ה.ב.ב). כיום, הוא מאמן ראשי ומנהל מקצועי באגודת השחייה הפועל עירוני הוד השרון אותה הקים בשנת 2006 ומאמן שחייני מאסטרס בבית ברל. נוסף לכך, הוא עוסק בענף אופנועי שטח בו זכה באליפות ישראל באנדורו ב-2002, ובענף האופניים כחלק מבוחני שטח של עיתון M.B.A במהדורתו הישראלית.
טאהר אל-חוסייני
מוחמד טאהר מוסטפא אל-חוסייני (בערבית: محمد طاهر مصطفى طاهر الحسيني, תעתיק מדויק: מחמד טאהר מצטפא טאהר אלחסיני, 1842 – 1908), שנודע בכינויו טאהר אפנדי, היה המופתי של ירושלים לאורך שנים ארוכות בשלהי התקופה העות'מאנית.
טאהר אל-חוסייני נולד בירושלים, בן למשפחת חוסייני המכובדת שבאותה תקופה החלה לצבור מעמד ורכוש תחת השלטון העות'מאני.
הוא היה הטאהר השני בענף ה"טאהרי" של משפחת אל-חוסייני: בנו של מוסטפא, נכדו של חוסיין ונינו של טאהר
הראשון.
טאהר אל-חוסייני מונה בידי השלטון העות'מאני לתפקיד המופתי של ירושלים בשנת 1869. כמו כן היה הקאדי של בית הדין השרעי. לאורך שנות כהונתו נאבק בעלייה ובהתיישבות היהודית בארץ ישראל, והפעיל את השפעתו על השלטונות העות'מאניים בדרישה לגרש את המתיישבים היהודיים המנסים לרכוש אדמות או לפחות להציק להם. ב-1897 הועמד בראש ועדת נכבדים ערביים שבחנה בקשות למכירת אדמות ליהודים, ובפועל עצר מכירת קרקעות בסביבת ירושלים לידיים יהודיות למשך שנים אחדות.
עם זאת, הוא נזכר ברשימה שנערכה בתנועה הציונית ב-5 בינואר 1937, הכוללת עשרות נכבדים ערבים שמכרו קרקעות ליהודים.
אל-חוסייני מילא את תפקיד המופתי עד מותו ב-1908. לטאהר היו שתי נשים: מחבובה ילדה לו שבע בנות ובן אחד, כאמל; זיינב ילדה לו שני בנים, פח'רי ואמין. כאמל אל-חוסייני ירש את התפקיד עם מות אביו והחזיק בו עד מותו שלו ב-1921, אז עבר התפקיד לידי אחיו למחצה אמין אל-חוסייני.
טאהר מוסטפא אל-חוסייני
גירוש והעברת אוכלוסיות גרמניות לאחר מלחמת העולם השנייה
אלכסיי מארסייב
אלכסיי פטרוביץ' מארסייב (ברוסית: Алексей Петрович Маресьев; 20 במאי 1916 - 19 במאי 2001) היה טייס קרב מהולל בחיל האוויר הסובייטי במלחמת העולם השנייה. הוא הפך לסמל לגבורה ולנחישות של לוחמי הצבא האדום, מאחר שחזר להילחם כטייס קרב לאחר פציעה קשה, בה איבד את שתי רגליו.
ביוגרפיה.
אלכסיי מארסייב נולד בעיירה קמישין שבמחוז וולגוגרד ב-20 במאי 1916, הצעיר מבין שלושת הבנים של פועלי מפעל לעיבוד עצים. לאחר סיום בית ספר מקצועי עבד כפועל במפעל, בו גם עבדו הוריו. בגיל 18 נסע למחוז חברובסק, שם השתתף בהקמת העיר קומסומולסק על האמור. בשנת 1937 התגייס לצבא האדום. שירת תחילה כמכונאי מטוסים ביחידת משמר הגבול באי סחלין ולאחר מכן נשלח לבית ספר לטיס בעיר באטייסק שבמחוז רוסטוב. לאחר סיום ההכשרה הועלה לדרגת סגן משנה והושאר בבית הספר כמדריך.
לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות ביוני 1941 ביקש מספר פעמים לעזוב את התפקיד העורפי, אך נענה בשלילה. באוגוסט 1941, לאחר שהגרמנים התקרבו לעיר, הוא נשלח יחד עם שאר המדריכים לחזית ולחם כטייס ביחידת מטוסי יירוט מדגם יאק-1.
עד לפציעתו באפריל 1942 הספיק לבצע גיחות מבצעיות ולהפיל ארבעה מטוסים גרמנים. ב-4 באפריל 1942, במהלך משימת ליווי מפציצים במסגרת מבצע דמיאנסק, נפגע מטוסו בקרב עם מטוסי יירוט של הלופטוופה. מארסייב נאלץ לבצע נחיתת חירום בשטח האויב, שבמהלכה נפגע קשה ברגליו. במשך 18 יום בתנאי מזג אוויר קשים ובאזור מיוער, הוא נע (רוב הזמן בזחילה) לעבר השטח שבשליטה הסובייטית. לבסוף נאסף על ידי תושבים מקומיים, אשר הסתירו אותו מפני הגרמנים והעבירו אותו לידי הפרטיזנים. משם הוטס מארסייב לבית חולים במוסקבה. בבית החולים נאלצו הרופאים לקטוע את שתי רגליו עד הברך, בשל התפתחות נמק, כתוצאה מהפציעה.