בפרק הזמן בין אוקטובר 1942 עד לפברואר 1943 נערך בנורווגיה מבצע מאסרים וגירוש המוני למחנות השמדה של היהודים. 763 יהודי נורווגיה כולל 101 פליטים הובלו לאושוויץ. מתוכם שרדו לפי נתונים שונים מ־12 עד 24 איש. 60 יהודים אשר היו נשואים/אות לנורווגים גורשו למחנה ריכוז גריני בשטחה של נורווגיה עצמה. אך בקרב החברה הנורווגית ממשלתו של קוויסלינג ומדיניותה האנטישמי לא זכו לתמיכה ולא פעם נרשמו הבעות מחאה גלויה נגד גירוש היהודים. בעזרתה של המחתרת הנורווגי 930 יהודים הצליחו לברוח לשוודיה ונצלו. יותר מ־140 יהודים נורווגים השתתפו באופן פעיל במחתרת האנטי-נאצית.
היהודים במדינות הציר.
השואה במדינות הציר.
גרמניה.
בגרמניה רדיפות אחרי היהודים החלו מיד אחרי עלייתה לשלטון של המפלגה הנאצית בשנת 1933. עד לפריצתה של מלחמת העולם השנייה כ־350 אלף יהודים הספיקו לצאת את גרמניה וגם את אוסטריה וצ'כוסלובקיה אשר סופחו לגרמניה הנאצית. אחר כך שלטונות הנאצים פתחו במסע רדיפות והשמדה המונית של היהודים, בראש ובראשונה בגרמניה ואוסטריה עצמן. פחות מ־10 אלפים יהודי גרמניה ואוסטריה שרדו עד תום המלחמה.
אוסטריה.
עד לסיפוחה של אוסטריה לגרמניה הנאצית בשנת 1938 בשטחה של אוסטריה גרו 181,778 יהודים, 90% שלהם התגוררו בווינה הבירה. עד פרוץ המלחמה מאוסטריה ברחו 109,060 יהודים, ו־66,260 נשארו בשטחה. כ־65 אלף יהודים אוסטרים נספו בשואה כלומר, כמעט כל אלה שנשארו בשטחה של אוסטריה. כאשר צבא האדום נכנס לווינה ב־13 אפריל 1945, בעיר שרדו פחות מ־800 יהודים, לרוב אלה שהיו נשואים לאזרחים אוסטרים.
הונגריה.
בהונגריה בערב הכיבוש הגרמני התגוררו 762,000 יהודים, 4.9% מכלל האוכלוסייה. בשנות המלחמה נחקקו שורת חוקים כנגד היהודים: חוק להגבלת מקומם בחיי הכלכלה והמקצועות החופשיים שבהם הייתה להם בולטות גדולה, (1938—1939), חוק למניעת נישואי תערובת (אוגוסט 1941), חוק שביטל את מעמדה המוכר של הדת היהודית (מאי 1942), וחוק שאסר על יהודים רכישת שטחים חקלאים ואיפשר הפקעה של אחוזות של יהודים (ספטמבר 1942). השלטונות החלו לרכז את היהודים בגטאות רק אחרי כיבושה של המדינה על ידי הכוחות הגרמנים ב־19 מרץ 1944, אם כי עד אז בהונגריה נרצחו כ־63 אלף יהודים (8% של האוכלוסייה היהודית). בפרק הזמן מ־15 מאי 1944 עד ל־6 יולי 1944 (תוך 56 ימים) 437,402 יהודים הונגריה גורשו לאושוויץ, ועד תום המלחמה 564,507 יהודי הונגריה נספו בשואה.
רומניה.
לעומת זאת, מדיניותם כלפי היהודים באיטליה וברומניה הייתה פחת נוקשה. אחוזי אוכלוסייה היהודית של המדינות הללו אשר שרדו עד תום המלחמה גבוה בהרבה לעומת הנתונים האלה גרמניה, אוסטריה והונגריה.
ברומניה בשנת 1939 נשללה אזרחותם של כל היהודים, בשנת 1940 נאסרו הנישואים של יהודים עם הלא יהודים ואחר כך נערכו מספר פוגרומים המוניים. בשנת 1941 יהודי בוקובינה ובסרביה גורשו לטרנסניסטריה אשר בה הוקמו מחנות הריכוז ובהם נספו בחורף 42–1941 1930 יהודים – הם הוצאו להורג והומתו ברעב. מתוך 765 אלף יהודי רומניה הצליחו לשרוד עד תום המלחמה 356 אלף איש.
איטליה.
באיטליה למרות החוקים האנטישמיים די נוקשים, עד לקיץ 1943 על ראשם של היהודים לא ריחפה סכנת המוות. יתרה מזאת, באיטליה הצפונית וגם באזורי יוגוסלביה ויוון אשר נכבשו על ידי הכוחות האיטלקיים המוני יהודים מארצות אחרות מצאו מקלט. מיד אחרי כיבוש חלקה הצפוני של איטליה כולל רומא על ידי הנאצים בספטמבר 1943, החלו רדיפות אחרי היהודים ועד נובמבר 1943 אלפי יהודים איטלקים ופליטים יהודים גורשו לאושוויץ. סך הכל בשואה נספו כ־15% יהודי איטליה.
בולגריה.
בולגריה הייתה המדינה בעלת הברית של הנאצים היחידה אשר בה ניצלה כמעט כל האוכלוסייה היהודית המקומית. שלטונות בולגריה הצטרפו להסכם התלת-צדדי בתחילת שנת 1941 ובמקביל נכנס לתוקף החוק להגנת האומה. בינואר 1943 הגיע לבולגריה שליחו המיוחד של אדולף אייכמן עם משימה לארגן את גירושם ההמוני של יהודי בולגריה למחנות ההשמדה בפולין. אך הרעיון נתקל במחאה מצד חוגים באליטה החברתית הבולגרית, ובכלל זה הכנסייה, חוגים פוליטיים וחברי פרלמנט.
במקביל גירשה בולגריה את 11,343 יהודי מקדוניה, תראקיה והעיר פירוט אל מחנה ההשמדה טרבלינקה לאחר ששטחים אלו הועברו לחזקת בולגריה על ידי הגרמנים כפיקדון, והממשלה הבולגרית מנעה בחקיקה מתן אזרחות בולגרית לתושבים היהודים. במקביל, אישר סגן שר החוץ הבולגרי דימיטר שישמנוב לשגריר הגרמני בסופיה אדולף בקרלה בשם הממשלה הבולגרית, לגרש למחנות ההשמדה את כל האזרחים הבולגרים שהתגוררו בגרמניה ובארצות הנתונות לשליטתה וכך בוצע. מספרם נאמד בכ-1,000. היהודים אזרחי בולגריה שהתגוררו בשטחה ניצלו.
יפן.
הקהילה הקטנה היהודים ביפן לא נרדפה כלל.
יתרה מזו, הקונסול היפני בקובנה צ'יאונה סוגיהארה ללא אישור של משרד החוץ היפני העניק ליהודים מקומיים אשרות כניסה והצליח להציג בשנות 1940–1941 3,489 יהודים.
היהודים האלה תחת הלחץ של הגרמנים רוכזו ב־18 פברואר 1943 בגטו בשנחאי, אך כולם שרדו עד תום המלחמה.
פינלנד.
1,700 יהודי פינלנד כולל 300 פליטים ממדינות מרכז אירופה לא נרדפו כלל. השליט מרשל קארל גוסטף אמיל מנרהיים דחה דרישות הגרמנים להטיל סנקציות על היהודים בפינלנד. חיילים וקצינים יהודים בצבא פינלנד נהנו משוויון זכויות מלא ואף נבנו עבורם בתי כנסת שדה בחזית. בשטח ברית המועצות הכבוש על ידי הכוחות הפינים גם לא היו רדיפות אחרי יהודים למעט המקרה היחיד ב־6 נובמבר 1942, בו 8 פליטים יהודים מאוסטריה הוסגרו לידי הנאצים. אירוע זה גרם לשערורייה פוליטית בתוך פינלנד ושר החוץ נאלץ להצטדק, בכך שמדובר היה באנשים אשר אבדו את זכותם למקלט מדיני בפינלנד עקב מעשים פליליים שהם לכאורה ביצעו. שלטונות פינלנד הסגירו לגרמנים גם 47 שבויי מלחמה יהודים אשר זוהו כסוכני הביון הסובייטי וכיוצא בזה, כך שהסגרתם בוצעה מפאת סיבות פוליטיות ולא מפני שהם היו יהודים.
יהודים במחתרות במדינות שהשתתפו במלחמה בצדה של גרמניה הנאצית.
הפעילות המחתרתית בגרמניה הנאצית ובמדינות בעלות ברית שלה אורגנה לרוב על ידי הקומוניסטים. בין השאר בגרמניה פעלה הקבוצה המחתרתית בראשו של הרברט באום אשר ביצעה מעשה חבלה ב־18 מאי 1942 בברלין. הבולשת הגרמנית גסטפו הצליחה לעלות על עקבות המחתרת הזו, 28 חבריה הוצאו להורג, 50 נשלחו למחנות השמדה. בתנועת הרזיסטנס האיטלקי השתתפו לפי נתונים שונים בין 2 ל־5 אלפים יהודים. מתוך 270 לוחמים שזכו למדליה "גיבור המחתרת" 7 היו יהודים. בין יהודי איטליה היו גם כאלה שפקדו בגדודי הפרטיזנים גדולים. על שמו שם אחד מהם – אלסנדרו סיניגליה אשר פקד בגדוד הפרטיזנים בטוסקנה – נקרא רחוב ברומא הבירה. במחתרת האנטי-נאצית נטלו חלק פעיל גם 250 יהודי בולגריה, 150 מקרבם נרצחו. הפעילות המחתרתית של היהודים בהונגריה התרכזה בעיקר בניסיונות הצלה של היהודים והעברתם אל מחוץ למדינה.
יהודים שהשתתפו בפעילות המודיעינית.
עיתונאי איש רוח יהודי בשם לאופולד טרפר הקים רשת הביון הגדולה ביותר באירופה כולה אשר זכתה לכינוי התזמורת האדומה ופעלה נגד גרמניה הנאצית לטובת ברית המועצות.
רשתו של טרפר אשר בה פעלו אנשי מודיעין המוכשרים ביותר (כולל גם יהודים מארץ ישראל) סיפקה לברית המועצות מידע רגיש בעל חשיבות גדולה. אחד מחברי הרשת, סוכן מודיעין צבאי הסובייטי אנטולי גרוביץ בהיותו עצור על ידי גסטפו הצליח לגייס את איש הביון הנגדי הגרמני חיינץ פאנביץ והצליח יחד איתו ועוד מספר אנשים לברוח לברית המועצות.
באיטליה פעל קולונל של הביון הסובייטי לייב מנביץ'. אחרי שהביון הנגדי האיטלקי הצליח לעצור אותו והוא נשלח למחנה הריכוז, לייב הצליח להקים במחנה ארגון מחתרתי האנטי-פשיסטי. לייב מנביץ נפטר משחפת זמן קצר אחרי שיחרורו מחנה הריכוז וזכה לעיטור "גיבור ברית המועצות" אחרי מותו בשנת 1965.
סוכן הביון הסובייטי יאן צ'רנייק הצליח להקים בגרמניה רשת הביון אשר תוך 11 שנות פעולתה לא ידעה אף מעצר אחד.
כח פעילות חבלה בעורף הנאצים ריכז גנרל המודיעין הצבאי הסובייטי נחום אטינגון אשר נעזר בקולונלים יעקב סרבריינסקי ויורי קולסניקוב (יומה גולדשטיין).
היהודים באזורים אחרים שמאמץ המלחמתי נגע בהם.
לפי הנתונים של מפקד האוכלוסין שנערך במרוקו בשנת 1936, במדינה גרו 161 אלף יהודים בעלי אזרחות מקומית ועוד 12 אלף יהודים בעלי אזרחות צרפתית. יחד עם הפליטים ממדינות אחרות שהגיעו עד לשנת 1939 סך כל מניינם מגיע יד ל־200 אלף איש. בתוניסיה גרו כ־60 אלף יהודים, באלג'יר – 117,646. יהודי צפון אפריקה רבים לחמו במדי צבאות צרפת ובריטניה וגם נטלו חלק פעיל במחתרת הצרפתית.
בשנות 1940–1942 צפון אפריקה הצרפתית (תוניסיה ואלג'יר) נמצאו בשליטה של הממשלה המשת"פית הצרפתית. המשמעות היא שבאלג'יר ותוניסיה היהודים נרדפו באותה מידה כמו באירופה הנכבשה על ידי הנאצים. כל זכויות אזרחיות של היהודים נשללו, הם נשלחו לעבודות כפייה, אולצו לשאת טלאי צהוב ולשלם כופר ענק.
ב־8 בנובמבר 1942 בצפון אפריקה נחת הכוח האמריקאי, והמחתרת המקומית תמכה בנחיתה שלהם במרד אשר אותו יזם וניהל יהודי ז'וזה אבוקלר. במרד הזה נטלו חלק פעיל כ־400 יהודים.
אחרי שכוחות בריטיים ואמריקאים נחתו באלג'יר ובמרוקו, הגרמנים כבשו את שטחה של תוניס. הכוח המיוחד (Sondercommando) של ה־אס.אס. פתח ברדיפות אחרי יהודים. כ־100 מתוכם נרצחו.
ארגונים ציוניים.