קודמו בתפקיד ביצע רפורמה בחקיקה שחיזקה את סמכויות נשיא מועצת השרים והותירה לו להתערב בבחירות פרלמנטריות. לואיש התנגד לחקיקה זאת ולצד חלק מתומכיו הקרובים הוא הגיש את התפטרותו מתפקיד נשיא מועצת השרים כאות להתנגדותו. ב-2 במרץ 1861 מינה הקיסר פדרו השני את לואיש לקדנציה שנייה בבקשתו אל לואיש להנהיג קבינט ממשלה חדש. לאחר מאבקים פוליטיים פנימיים בתוך הקבינט והפסד המפלגה השמרנית בבחירות לבית התחתון של הפרלמנט בשנת 1862, לואיש התפטר מתפקיד נשיא מועצת השרים לאחר קדנציה שנייה שנמשכה שנה אחת בלבד.
עם תחילת תהליך ביטול העבדות בברזיל במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19, לואיש תמך בחוק הרחם החופשי, אשר הפך את כל התינוקות של עבדים למשוחררים מעת היוולדותם. בהמשך לא התקבלו מספר אזרחים כאחים חילוניים (לא-נזירים החברים במסדרי הכנסייה הקתולית עקב היותם חברים באגודת הבונים החופשיים. בתגובה נוצר משבר בין הממשלה למוסד הכנסייה לאחר שהממשלה אסרה שני בישופים על ביצוע ההחלטה שלא לקבל את חברי הבונים החופשיים. שתי הפרשות הללו פגעו במרכזי התמיכה האזרחית במוסד הקיסרי, המגזר החקלאי והמגזר הדתי, אשר לאורך רוב ההיסטוריה הפוליטית של האימפריה היו ברובם שמרנים תומכי המלוכה. בשנת 1874 מונה לואיש לתפקיד נשיא מועצת השרים פעם נוספת במטרה לפתור את המשבר. אף על פי שלואיש היה אז קשיש בן 72 בהיבחרו לתפקיד, הקבינט שהקים פעל במטרה להסדיר את הפרשיות. תחילה עלה התקציב של התמיכה הממשלתית בחקלאים שגידלו קפה ובהמשך הכריז הקיסר בלחץ הקבינט על חנינה כללית של הבישופים האסורים. במטרה לפייס שמרנים תומכי-עבדות בשורות הפרלמנט, לואיש והקבינט מינו שרים חדשים והכריזו על תאריך לבחירות פרלמנטריות נוספות בשנת 1875. לואיש האמין בזכויות הפרט אך באותו הזמן היה קתולי אדוק ואיים שיתפטר אילולא יכריז הקיסר על חנינה לבישופים.
מותו ומורשתו.
בשנת 1877 ביקר הקיסר פדרו השני את לואיש במשרדו של נשיא מועצת השרים והחליט שעקב גילו המכובד ובריאותו הרופפת, אין לואיש יכול להמשיך בתפקידו הפוליטי. לואיש הוחלף בתחילת שנת 1878 ויצא לגמלאות עם כי נשאר מבחינה רשמית חבר בשורות המפלגה השמרנית הברזילאית עד למותו. לאחר שנים של בריאות רופפת נפטר לואיש במאי 1880 בביתו, חווה בפרברי ריו דה ז'ניירו, בירת האימפריה הברזילאית. בתקופה שלאחר מותו ולאחר הפלת המונרכיה והקמת , דמותו ההיסטורית של לואיש הייתה בצל מורשתו של מנואל לואיש אוסוריו, מרקיז ירואל, שר המלחמה לשעבר ומפקד חיל הפרשים הברזילאי במהלך מלחמת הברית המשולשת. מורשתו ואהדת תדמיתו ההיסטורית של לואיש עלתה בתקופה שלאחר מכן. בשנת 1925, יום הולדתו הפך ליום החייל הברזילאי, יום המסמל כבוד לצבא הברזילאי.
ב-13 במרץ 1962, נשיא ברזיל, ז'ואאו גולאר, העניק לו את התואר הרשמי של "מגן הצבא". מבחינת ראייתו בגדר היסטוריונים, לואיש נחשב לעיתים לאחד המצביאים החשובים ביותר בהיסטוריה הברזילאית ואדם בעל תפקיד מכריע בשימור יציבותה ושלמותה של האומה הברזילאית בשנותיה הראשונות, בעיקר במהלך שנות ה-40 של המאה ה-19.
רודודפני
רודודפני (ביוונית: Ροδοδάφνη, לפני 1928: Μουρλά - מורלה ) היא עיירה בצפון אכאיה, יוון. ממוקמת במפרץ קורינתוס, 4 ק"מ צפונית מערבית לאייג'יו ו -28 ק"מ ממזרח לפטרס. בשנת 2011 התגוררו בעיירה 2,564 תושבים היה זה מקום מושבה של עיריית סימפוליטיה, שהיא רשות מוניצפלית של עיריית איגאליה מאז 2011. הדרך הלאומית היוונית 8 א' ( אתונה - קורינתוס - פטרס) ומסילת הברזל קורינתוס - פטרס עוברות בעיירה.
החוף של רודודפני והאזור לאורך החוף נקרא 'אקולי', על שמו של המשורר פיטר דימיטרופולוס.
נפת בבאטי
בָּבָּטִי (בסוואהילי: Babati) הוא שמה של הנפה הראשית במחוז מניארה בטנזניה. הנפה גובלת בצפון בתחום ארושה, בדרום מזרח על ידי מחוז סימאנג'ירו, בדרום על ידי תחום האננג, ובצפון מערב על ידי מחוז מבולו.
לפי מרשם התושבים הטנזני ב-2002, מנתה אוכלוסיית המחוז 303,013 נפשות.
נציב נפת בבאטי הוא האדיג'ה ר.ר. ניאמבו.
הנפה נוסדה בשנת 1985. עיר הבירה של הנפה היא בבאטי.
גאוגרפיה.
נפת בבאטי מתאפיינת בהרריות כתוצאה מהיותה חלק מהשבר הסורי-אפריקני. הנפה מחולקת לשני אזורים עיקריים: האזור הנמוך, בין אגם בבאטי ואגם מניירה, בו הגובה הממוצע הוא 950 מטר; והאזור הגבוה - באופנה, באשנט ומאגארה, בו גובה הקרקע הממוצע הוא 2,450 מטרים מעל פני הים.
מקור הקרקע הוא וולקני.
רבעים.
נפת בבאטי מחולקת ל-21 רבעים מינהליים:
בריאות.
רבות מבעיות הבריאות החריפות בנפת בבאטי נובעות ממים שאינם ראויים לשתייה. העונה השחונה אורכת כשלושה חודשים, בהם התושבים נאלצים ללכת למעלה מ-10 קילומטרים כדי להגיע למקור מים נקי, או להסתפק במים מזוהמים המכילים רמות גבוהות של פלואור, הפוגעים בבריאות התושבים ואף מובילים לנכויות קשות ומוות.
מונאצ'יטי
מונאצ'יטי (ביוונית Μοναχίτι) הוא כפר במחוז גרוונה שביוון. לפני רפורמת השלטון המקומי ב-2011 היה חלק מהמחוז לשעבר תיאודורוס זיאקס, ממנו הוא היה מחוז גרעיני.
במפקד שנערך ב-2011 נרשמו 98 תושבים בכפר.
שטח הכפר משתרע על שטח של 41.681 קמ"ר.
רוברט מרסר
רוברט מרסר (באנגלית: Robert Leroy Mercer; נולד ב-11 ביולי 1946, סן חוזה) הוא איש עסקים ומדען מחשבים אמריקאי. פעיל ותורם של המפלגה הרפובליקנית של ארצות הברית.
ביוגרפיה.
רוברט מרסר נולד בסן חוזה וגדל בניו מקסיקו. בשנת 1964 הוא התחיל להתעניין במחשבים ולמד תכנות. בהמשך הוא למד תואר בפיזיקה באוניברסיטת ניו מקסיקו ובמקביל עבד בתחום התכנות עבור חיל האוויר של ארצות הברית. בשנת 1972 הוא סיים לימודי תואר שלישי במדעי המחשב באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
באותה שנה רוברט מרסר התחיל לעבוד בחברת IBM במרכז הפיתוח ביורקטאון. תחום עבודה שלו היה תרגום בעזרת מחשב. על תרומתו בתחום, בשנת 2014 הוא קיל פרס "להישג חיים" מארגון תרגום בעזרת מחשב האמריקאי.
בשנת 1993 רוברט מרסר הצטרף לקרן גידור Renaissance Technologies. הוא התקדם בתפקידי הניהול בקרן ובשנת 2009 מונה למנהל כללי משותף עם פיטר בראון. רוברט מרסר עזב את התפקיד בשנת 2017.
בשנת 2017 "וושינגטון פוסט" כלל את רוברט מרסר ברשימת עשר מיליארדרים המשפיעים בפוליטיקה. החל משנת 2006 הוא תרם כ-35 מיליון דולר למפלגה הרפובליקנית.
בשנת 2010 הוא הקים קרן מרסר שתומך במוסדות שמרניים. רוברט מרסר היה פעיל מאוד במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. הוא היה התומך הראשי של טד קרוז ולאחר שדונלד טראמפ זכה במועמדות העביר את תמיכתו אליו.
רוברט מרסר היה תומך של מהלך פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי והעביר מידע וניתוח נתונים לראשי UKIP.
וולינג הונגגוואנג מיני EV
וולינג הונגגוואנג מיני EV (במנדרינית: 五菱宏光Mini EV, פיניין: Wǔlíng HóngGuāng, באנגלית: Wuling Hongguang Mini EV, קרוי גם: Freze Nikrob EV) היא מכונית מיקרו חשמלית מתוצרת קונצרן הרכב הסיני SAIC-GM-Wuling (SGMW), אשר מיוצרת משנת 2020 בסין.
SAIC-GM-Wuling היא מיזם משותף בין קונצרן הרכב הסיני סאיק מוטור, קונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס ו-יצרנית הרכב הסינית "Liuzhou Wuling Automobile Industry Co., Ltd"
ממאפייני "וולינג הונגגוואנג מיני EV".
מכירות.
בשנת 2020 נמכרו 119,255 יחידות (בסין בלבד). בדצמבר 2020 נמכרו 33,489 יחידות. עד סוף ינואר 2021 נמכרו כ-160,000 יחידות.
מדגם טסלה מודל 3 נמכרו בסין בדצמבר 2020 סך של 23,804 יחידות.
בינואר 2021 נמכרו 36,700 יחידות מדגם "וולינג הונגגוואנג מיני EV" כאשר מדגם "טסלה Model 3" נמכרו 21,500 יחידת
הפרובינציות של קמרון
מחוז דרום-מערב (קמרון)
מחוז הדרום (קמרון)
מחוז החוף (קמרון)
מחוז המזרח (קמרון)
מחוז המערב (קמרון)
מחוז המרכז (קמרון)
מחוז הצפון (קמרון)
מחוז הצפון הרחוק (קמרון)
מחוז צפון-מערב (קמרון)
אדמאווה (מחוז)
תאופיל שטיינלן
תיאופיל אלכסנדר שטיינלן (בצרפתית: Théophile Alexandre Steinlen; 10 בנובמבר 1859 – 13 בדצמבר 1923) היה צייר אר נובו צרפתי יליד שווייץ.
ביוגרפיה.
שטיינלן נולד בלוזאן, שווייץ. הוא למד באוניברסיטת לוזאן לפני שהתחיל לעבוד כמתמחה בבית חרושת לטקסטיל במילוז שבמזרח צרפת. בתחילת שנות העשרים לחייו הוא פיתח את כישוריו כצייר כאשר הוא ואשתו אמילי עודדו על ידי הצייר פרנסואה בוסיון לעבור לקהילה האמנותית ברובע מונמארטר בפריז. שם התיידד שטיינלן עם הצייר אדולף ווילט שהציג אותו בפני הקהל האמנותי בקפה Le Chat Noir שהוביל לעבודות תמורת שכר כמו כרזות עבור אריסטיד ברואן זמר ובעלים של קברט ועסקים מסחריים אחרים.
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 הוצגו יצירותיו בסלון דה אינדפנדנט ציורי נוף כפרי, פרחים ועירום. כמו הליטוגרפיה שלו משנת 1895 שכותרתה "Les Chanteurs des Rues" הייתה על הכריכה של היצירה בשם "Chansons de Montmartre". הוא יצר שש עשרה ליטוגרפיות מקוריות שהמחישו את שירי תקופת בל אפוק. חמישה מכרזותיו פורסמו גם ב-"Les Maîtres de l'Affiche".
ביתו ברובע מונמארטר וסביבתו, היה נושא מועדף לאורך חייו של שטיינלן ולעיתים קרובות הוא צייר סצנות של כמה מההיבטים הקשים יותר בחיים באזור. בתו קולט הופיעה בחלק ניכר מעבודותיו. בנוסף לציורים ורישומים, הוא גם עסק בפיסול ובמיוחד פיסל דמויות של חתולים שהייתה לו חיבה רבה אליהם כפי שרואים ברבים מציוריו. שטיינלן כלל חתולים ברבים מאיוריו, ואף פרסם ספר בעיצוביו, "Dessins Sans Paroles Des Chats".