תהליך הזיכרון מתייחס לאחסון הידע ולשימוש בו בהתאם לצורך. עם זאת, הזיכרון אינו חסין מטעות; כשל זיכרון יכול להיות כשל בהכנסת מידע לזיכרון, באחסונו או בשליפתו וקיימים סוגים רבים של כשלים בזיכרון. גם כאשר בבריאות תקינה מתבצע תהליך טבעי המנפה את הזיכרון. בעיות בזיכרון עלולות להיווצר גם כתוצאה מפגיעה פיזית בתאי מוח או בקשר ביניהם כתוצאה ממחלות, מטראומות מוחיות או בעקבות גיל. ניתן לסווג את אופי הפגיעה על פי הכרת תפקיד החלק הפגוע בתהליך יצירת הזיכרון כושר הזכירה תלוי בגורמים שונים, כמו: מצב הגוף (עייפות ומחלות), בשקט הנפשי, במידת ההתעניינות וכו'. בנוסף, הנמכה נורמלית ביכולת הזיכרון חלה בעקבות ההזדקנות. יכולת הזיכרון עולה עד גיל 25 ולאחר מכן פוחתת באופן הדרגתי, כך שלזיכרונות מוקדמים מימי הילדות ישנה נטייה להשתמר טוב יותר ביחס לזיכרונות חדשים.
כמו כן, ישנו קשר בין איכות השינה לבין כושר הזיכרון, במיוחד לשלב החלומות.
קידוד, אחסון ושימור.
כשל בקליטת המידע או בקידוד.
ישנם מספר סוגים של כשלים מסוג זה:
ידועים מקרים שבהם עדים זיהו אדם בוודאות גמורה כפושע, ולבסוף התברר שטעו. טעות שכיחה במיוחד כאשר הסביבה שבה נוצר הזיכרון בתחילה הייתה דו משמעית ולא אופטימלית.
כשל באחסון ובשימור.
הכשל הנפוץ ביותר הוא שכחה מסוג "דעיכה" – הזיכרון של מידע מסוים מתעמעם עם הזמן בשל אי שימוש במידע זה. יש להבדיל בין דעיכה לבין הדחקה. על פי תורת הפסיכואנליזה, הדחקה היא שכחה מכוונת של מידע שמאיים על שלוות נפשו של האדם, הנעשית על ידי מנגנון הגנה תת־מודע. כשל אחר, הוא שינוי הזיכרון כך שיתאים למידע אחר שיש לאדם. כגון מידע שהגיע לאדם אחרי היווצרות הזיכרון, שהתערבב עם הזיכרון עצמו. בהקשר זה התברר כי העלאת זיכרון בתודעה לעיתים קרובות לאו דווקא משפרת אותו, אלא עלולה להכניס לתוכו מרכיבים זרים שלא היו בו בתחילה.
במסגרת מחקר של הפסיכולוגית האמריקנית אליזבת לופטוס אודות זיכרון כוזב השתכנעו 25% מהנבדקים כי הם זוכרים אירוע מילדותם שבמהלכו הלכו לאיבוד בקניון, לאחר שסופק להם תיאור קצר של האירוע שניתן לכאורה על ידי בני משפחתם. למעשה נבדה האירוע על ידי החוקרות. רבים מהנבדקים אף "זכרו" פרטים נוספים מעבר לאלה שנמסרו להם. בארצות הברית נסוב בשנים האחרונות פולמוס סוער סביב אמינותן של טענות גברים ונשים, שנזכרו, לאחר טיפול פסיכולוגי, בהתעללות מינית שחוו בילדותם. אולם טענות אלו הן בעייתיות בשל הקלות שבה אפשר להשתיל זיכרונות (באחד המקרים התברר שהחקירה המשטרתית גרמה אפילו למתעלל כביכול להאמין שאכן ביצע דברים שלא היו ולא נבראו). במקרים אלה אנשים עברו שכנוע אגרסיבי על ידי בעלי סמכות והתחילו להאמין שהם הדחיקו זיכרונות של אירועים שלא היו מעולם. מבחינה חוקית, מידע ששוחזר מהדחקה בעזרת טיפול פסיכואנליטי הוא מידע קביל משפטית. אולם, מידע ששוחזר מהדחקה בעזרת היפנוזה ומידע ששליפתו השתפרה בעזרת היפנוזה, אינו קביל משפטית.
שליפה והיזכרות.
השליפה היא העברת הזיכרון חזרה מהזיכרון לטווח ארוך אל זיכרון העבודה. ייתכן שמידע אגור במוח, אך שליפתו לא תצלח. עובדה זו קל להוכיח בניסוי. נותנים לאנשים סדרת שאלות טריוויה פתוחות על חומר שמצפים מהם לדעת ובכל פעם שהם לא מצליחים להיזכר בתשובה, משנים את השאלה לשאלה רב בררתית. כאשר אנו לא מצליחים להיזכר בתשובה הנכונה אבל כן מצליחים לזהותה בין התשובות המוצעות בשאלה הרב בררתית, אנו מדגימים קשיי שליפה.
הכול מכירים את התחושה כאשר דבר מה "מצוי על קצה הלשון", אך אין מצליחים לזוכרו במדויק. רמזים מועילים רבות לשליפה. ואכן, קל הרבה יותר לענות על השאלה "האם אתה מכיר ילדים בשמות דניאל, ירון ויואב?" מאשר על ההוראה "מנה את שמות הילדים שאתה מכיר". הקשר הוא אחת מהדרכים לשליפה מוצלחת יותר. ברגע שאדם יהיה בעת שליפה באותו מקום בו הצפין את המידע יהיה לו קל יותר לשולפו.
כשלים בזיכרון התקין.
כשלים מפגיעה פיזית.
הפרעה נוספת בזיכרון עלולה להיגרם כתוצאה מפגיעה פיזית, למשל חבלת ראש קשה. אך, במרבית המקרים, כאשר האדם שנפגע מחלים הפרעת הזיכרון חולפת אף היא ולא נחשבת לחמורה.
כשלים מגורם ביולוגי.
קיימים גם כשלים בזיכרון כתוצאה מפגיעה תלוית־גיל בכמות הנוירוטרנסמיטרים הנגרמים כתוצאה מהצטברות של סידן בתאי המוח ומוות של נוירונים בהיפוקמפוס. בתהליך ההזדקנות, הפרשת יתר של קורטיזול גורמת לאיבוד יכולת ספיגת מידע באופן מהיר. כשל זיכרוני כתוצאה מפגיעה חמורה בהיפוקמפוס בקרב חולי אלצהיימר, מובילה לפגיעה בייצור זיכרונות הן לטווח הארוך והן לקצר, אך עדיין באפשרותם לרכוש מיומנויות פיזיות (מיומנויות פיזיות הן חלק מתהליך הלמידה המתאפשר באמצעות הזיכרון המוטורי) אם הם יחזרו על פעולות אלו מספיק פעמים.
מקרים נוספים של הפרעות בזיכרון עלולים להיגרם כתוצאה מהפרעה באספקת דם למוח. במצב זה (כתוצאה מהתקף לב למשל) תיווצר פגיעה מוחית אשר תוביל להפרעה בזיכרון. ניתן להוסיף כי גם שבץ מוחי (הנפוץ בקרב מבוגרים), גידולים במוח, אלכוהוליזם ופרכוסים עלולים להוביל לפגיעות מוחיות וכן גם להפרעות בזיכרון.
הפרעות זיכרון.
אמנזיה.
אמנזיה היא אחת מהפרעות הזיכרון השכיחות בתחום הנוירולוגיה אשר במרבית המקרים נקשרת עם אירוע כלשהו שחווה האדם. אדם הלוקה באמנזיה יתקשה לזכור פרטים חדשים או אף לשלוף מידע הקיים בזיכרונו. לעומת זאת, בדרך כלל אין לאדם הלוקה באמנזיה קושי לזכור את פרטיו האישיים. אמנזיה אינה משפיעה על האינטליגנציה של האדם אן אף על יכולותיו הקוגניטיביות. דמנציה לעומת זאת, היא מקרה המשלב הפרעות בזיכרון והפרעות ביכולות הקוגניטיביות. תהליך זה בדרך כלל מתרחש בהדרגה. כמו כן, אמנזיה והפרעות זיכרון מאפיינים במקרים רבים גם מצבים פוסט-טראומתיים. במקרים אלו, כאשר אדם עד או קורבן לאלימות (כגון חיילים במלחמות) הוא יתקשה לזכור את האירוע הטראומתי במדויק.
לקות בזיכרון האוטוביוגרפי.
לקות בזיכרון האוטוביוגרפי היא מצב בו קיימת חוסר יכולת לזכור את היום הקודם, כלומר הכרת החיים בהווה בלבד.
קריפטומנזיה.
קריפטומנזיה היא מצב בו הסובל ממנה מתקשה להבדיל בזכרונו בין דברים שחווה בעצמו ובין דברים עליהם שמע או קרא.
שיפור ושיקום הזיכרון.
שיטות וטכניקות.
לאנשים שונים יש יכולות זיכרון שונות. ישנן מספר דרכים להטמעת מידע והתגבשותו בזיכרון. חלק מהדרכים מיועדות לזכירה של פרטים ספציפיים (כמו למידה של חומר עיוני לקראת מבחן) וחלקן לשיפור כללי של יכולת הזיכרון (כמו מניעה או טיפול בדמנציה). לדוגמה: חשיבות המידע או העניין שיש לאדם במידע יובילו לשליפה מהירה יותר. כמו כן, גם קשר אישי או עניין אישי והקדשת תשומת לב למידע בזמן שנקלט על ידי האדם.
הזיכרון מושפע מכמה גורמים:
רצוי לשלב את סוגי הטיפול המתוארים לעיל עם גירוי מתמיד של המוח על מנת לשפר את כל יכולותינו השכליות. כאשר אדם נחשף למגוון רחב של גירויים כגון משחקי חשיבה המצריכים פתרון בעיות (שח מט, דמקה, תשחצים, שחור ופתור וכולי), הוא יוצר קשרים עצביים חדשים במוחו כך שמעבר הכימיקלים בין הנוירונים מתרחש ביתר מהירות וביתר קלות. ניתן להיעזר בכלים חיצוניים לשיפור הזיכרון, כלומר, ניתן לאמן את המוח כשם שמאמנים שרירים בחדר הכושר. אם המוח לא ייחשף לגירויים ומאמץ מנטלי מצד האדם, תחלש גם יכולתו המנטלית של המוח.
שימור מידע לימודי.
בהקשר של למידה למבחנים קיימות מספר דרכים לשפר את הזיכרון. מומלץ מאוד להשתמש בכל החושים בעת הלמידה, כדי לקודד את הזיכרון בכמה שיותר מקומות במוח. ראייה – ניתן להיעזר בתמונות ותרשימים, צבעים מיוחדים ומיפוי החומר הנלמד. ניתן גם לדבר בקול רם, להקריא את הטקסט או להלחין אותו, כדי לשתף את חוש השמיעה. ניתן לעשות שימוש גם בחוש הריח כקישור למידע בזיכרון – ניתן להריח כדור צמר גפן טבול בבושם כאשר לומדים נושא מסוים (רצוי לקחת את כדור צמר הגפן לבחינות ולהריח אותו וזה יעזור להיזכר בחומר הנלמד). שימוש בחוש המישוש – אפשרות זו מתמקדת במגע במקומות בגוף תוך למידת נושא מסוים למשל כאשר הלומד ייגע באותו מקום בזמן המבחן יתבצע קישור בין הזיכרון לחוש המישוש וזה יוביל להיזכרות בחומר הנלמד.
תזונה נכונה.
באמצעות טיפול תזונתי ושיפור או שינוי הרגלי התזונה האדם יכול להוביל לתהליך הארכת חיי המוח. אימוץ אורח חיים בריא הכולל תזונה נכונה ומגוונת, פעילות גופנית ומחשבתית, מהווה תנאי הכרחי לשיפור יכולת הזיכרון.
פעילות גופנית מיטיבה עם זרימת הדם והחמצן למוח, משפיעה באופן חיובי על רוב המערכות הפיזיות, ובאופן ספציפי גם על הזיכרון. מאכלים עשירים בנוגדי חמצון (אנטי-אוקסידנטים) ובוויטמינים, עשויים לעזור למערכת העצבים ולתרום לפעולה טובה יותר של המעגלים העצביים במוח ששולטים על הזיכרון. כמו כן שינה קבועה של 7–8 שעות בלילה יכולה לשפר את הזיכרון באופן דרמטי. במהלך השינה, המוח מקבע את הזיכרון של מידע חדש שהתקבל במהלך היום. טכניקות הירגעות לפני השינה יכולות לעזור ליכולות הקוגניטיביות בכלל ולזיכרון בפרט. גורמים נוספים הם בקרת מתח, קיום פעילות גופנית ונטילת תרופות, כאשר כל הגורמים חשובים לתהליך זה.
ויטמין B12 מסייע ביצירת כדוריות דם אדומות, מונע עייפות ואנמיה ומשפר תהליך זיכרון חיוני.
התמודדות עם שכחה.
ניתן להשתמש בתזכורות דיגיטליות ובטכנולוגיות, כגון: טלפון נייד, יומן עם תזכורות, רישום פתקים וכולי על מנת להתמודד עם שכחה. בנוסף, מומלץ להשתמש בנייר כזיכרון העבודה. השימוש בנייר יפחית את המתח תוך כדי שיחה. פתרונות אלו אינם משפרים את הזיכרון עצמו.
רגשות וזיכרון.