הפגנה נוספת של ארגוני המחאה ברעננה נערכה במוצאי שבת 25 בדצמבר, בהשתתפות כמה אלפי מנהיגים ודוברים מארגון מח"צ לקורונה וארגונים נוספים. המשטרה נערכה בכוחות מתוגברים לאירוע לרבות פרשים, אך ללא אירועים מיוחדים. ב-26 בדצמבר, יום לאחר מכן, חבר הכנסת מהליכוד גדי יברקן מחה על ההגבלות הנוגעות לאזרחים שלא התחסנו בתקנות התו הירוק והוצא מהדיון בוועדת החוקה בעקבות דבריו. כי "רק חסרים מחנות ריכוז" עבור חמישה מיליון אזרחי המדינה שלא מחזיקים בתו ירוק, "כמו באוסטריה". מספר ימים לאחר מכן, מנהיגי המחאה התפרצו לכנס חירום של ענף התעשייה והמסחר על התמודדות הענף עם התו הירוק בקריאות "אתם צריכים להתנגד לתו הירוק ולא לשתף איתו פעולה. רק כסף מעניין אתכם". ראשי המסחר איימו: "אם התו הירוק יוארך - נשבית ביום שלישי את הענף".
כתב העת "בראשית".
בתחילת שנת 2022 החל לצאת כתב העת "בראשית", המתמקד במחאה נגד מדיניות הקורונה בישראל. גבי ניצן עורך את העיתון, ובין הכותבים בו נמנים אשרת קוטלר ובועז כהן.
התנגדויות למדיניות בתוך הממשלה.
באוגוסט 2021, הסוגיה של הכנסת החיסונים נגד קורונה לבתי הספר עוררה ויכוח סוער בין שרת החינוך יפעת שאשא־ביטון לשר הבריאות ניצן הורוביץ. בעוד הורוביץ היה נחוש בדעתו להכניס את החיסונים לבתי הספר, שאשא־ביטון התנגדה לכך, בין היתר בשל החשש שמתן חיסונים בתוך בית הספר יגרום ללחץ חברתי ויגרום לילדים לא מחוסנים לסבול מהצקות וחרמות
בסוף ספטמבר 2021, במהלך הצבעה על אישור התו הירוק החדש למרות תמיכה רחבה בקבינט מספר שרים הסתייגו מדרישת סורק ברקוד בעסקים, כאשר לטענתם אכיפת התו הירוק החדש תיקח זמן לצורך היערכות ותדרוש הוצאה כספית נוספת לבתי העסק. בעקבות זאת, ההצבעה על ההכרעה בעניין חיוב בעלי עסקים לסרוק את הברקוד של התו הירוק החדש נדחתה ליום ראשון 03 באוקטובר במסגרת קבינט הקורונה.
סוגיות.
סגרים.
טענות רבות הועלו על ידי תנועות המחאה כנגד הסגרים - כן נגד הסגרים בפועל שהנהיגה הממשלה ה-35 של בנימין נתניהו וכן כנגד הסגר הלא רשמי של הממשלה ה-36 במהלך גל האומיקרון של הקורונה.
פגיעה בפרטיות.
ראה תקנות שעת חירום (נתוני מיקום)
עמידרור
פול איריב
פול איריב (צרפתית: Paul Iribe: 8 ביוני 1883 - 21 בספטמבר 1935) היה מאייר ומעצב צרפתי באמנות הדקורטיבית. הוא עבד בהוליווד בשנות העשרים והיה המאהב של קוקו שאנל משנת 1931 ועד מותו.
ביוגרפיה.
ג'וזף פול איריב נולד באנגולם, צרפת בשנת 1883. איריב קיבל את השכלתו בפריז בשנים 1908 עד 1910 כשלמד באקול דה בו-ארט ובקולג' רולין.
מאייר ומעצב.
בגיל שבע-עשרה סיפק איריב איורים לכתב עת פופולרי ותרם רישומים וקריקטורות למאמרים סאטיריים צרפתיים. המוניטין שלו הלך וגדל, סגנונו המודרניסטי, התבסס על חיוניות תנועות האמנות המהפכניות של התקופה, והן על ידי המינימליזם המזוהה עם הציור היפני. אלה שימשו אצלו כדי להחיות את הפופולריות של איור האופנה.
ציורי האופנה שלו נצבעו בעבודת יד באמצעות תהליך שבו נעשה שימוש בשבלונות ולוחות מתכת המאפשרים בניית צבעים וגוונים בהדרגה בהתאם לעיצוב האמן. לוחות האופנה, שהיו בשימוש זמן מה, היוו כלי פרסום - יצירת אמנות המשמשת לפרסום מראה פריטי הלבוש החדשים המיועדים לקהל של אופנתיים ובעלי ממון.
עבודתו של איריב מזוהה בעיקר על ידי האיורים שביצע עבור כתבי עת כגון La Gazette du Bon Ton. הייחודיות של איוריו אלה נעוץ בתיאורן של נשים מסוגננות ואמידות העוסקות בפעילויות היומיום. קריירת העיצוב של איריב הייתה פורייה, ותרמה עושר ויזואלי למגזין "ווג", והשפיעה על עיצוב בדים, רהיטים, שטיחים ועבודות עיצוב פנים עבור לקוחות עשירים.
בשנת 1933 שיתף איריב פעולה עם קוקו שאנל בעיצוב תכשיטים מפוארים שהוזמנו על ידי הגילדה הבינלאומית של סוחרי היהלומים. האוסף, שהתבסס אך ורק על יהלומים ופלטינה, הוצג לצפייה לציבור ומשך קהל רב.
קשר עם פול פורה.
המעצב פול פורה ( Paul Poiret ) זיהה את כישרונו של איריב והביא אותו ליצור רישומים, שייצגו באופן משכנע את הדגמים החדשים באוסף שלו. איורים אלה נאספו מאוחר יותר לאלבום, "Les Robes de Paul Poiret racontée par Paul Iribe" שפורסם בשנת 1908. הספר יצר מחלוקת, שכן האסתטיקה העיצובית של פורה קידמה לבוש עם קו רגוע, והוקיע באופן נחרץ את מראה המחוך שהודגש כל כך באופנה, כצללית הנשית הקלאסית. אולם המחלוקת הניבה דיון ציבורי שהעניק לפורה את הפרסום שהביא בסופו של דבר להצלחתו שהייתה הצלחה גם עבור איריב.
הוליווד.
בשנת 1919 עבר איריב להוליווד ונרתם לעבודות עיצוב על ידי במאי הקולנוע ססיל ב. דה-מיל. איריב ודה-מיל שיתפו פעולה באופן אידיאלי. דה-מיל איפשר לאיריב חופש יצירתי מלא. בהוליווד, איריב נהג באותן רגישויות עיצוביות שבהן היה ידוע בפריז. תיאורו של מצרים בסרט "עשרת הדברות" של דה-מיל בשנת 1923 לא היה הפקה תנ"כית אלא פנטזיה הוליוודית טהורה, כולה זוהר ושפע.
איריב היה אדם הנוטה לכעוס, לצעוק ונאבק עם עמיתיו. הוא היה במריבה מתמשכת עם מעצב התלבושות המרכזי של דה-מיל, מיטצ'ל לייזן, מה שגרם לפיטוריו של לייזן על ידי דה-מיל בשנת 1923. עם זאת דה-מיל שכר מחדש את לייזן לסרטו "מלך המלכים" (1927). מאוחר יותר דה-מיל ואיריב הסתכסכו, ואיריב עזב את הוליווד וחזר לפריז.
כתב העת Le Témoin.
1906–1910.
בגלגול הראשון כתב העת של איריב - Le Témoin ("העד"), פורסם בשנים 1906 עד 1910. העיתון היה מכלול של סאטירה חברתית ופוליטית עם יצירות אמנות של איריב ותרומות של מאיירים ידועים אחרים מאותה תקופה.
האיורים המרכזיים בלה טמוין בוצעו תמיד בשלושה צבעים, הכחול, הלבן והאדום כמו הדגל הצרפתי. הכריכה האחורית הייתה פרסומת מסחרית - בעיקר של מוצרי התעשייה מתוצרת צרפת. קריקטורה שצייר ז'אן קוקטו שפורסמה ב Le Témoin בשנת 1910 של השחקנית שרה ברנאר, התקבלה היטב והביאה לו הכרה מיידית.
1933–1935.
בגלגול השני של Le Témoin, הוא הופיעה ב -10 בדצמבר 1933, ושישים ותשעה גיליונות הודפסו עד סגירתו ב-30 ביוני 1935. האיורים של איריב היו פופולריים, ובוצעו במונוטונים כהים של שחור ולבן ומנוקדים באדום עז. שלא כמו הגרסה הקודמת שלו, הגרסה השנייה של Le Témoin הכילה יצירות אמנות אך ורק של איריב עצמו. הוא הכניס מחדש נושאים של פטריוטיות תוקפנית, שהניע פחד לא רציונלי מפני זרים והטיף לאנטישמיות. היהודים מוצגים תמיד בצורה האנטישמית הסטריאוטיפית שלהם "בעלי קרס" המאיימים על צרפת.
קוקו שאנל: מוזה ודוגמנית.
בציוריו איריב הציג את הדמיון שניתן לזיהוי בקלות של אהובתו קוקו שאנל, כמריאן - הסמל האייקוני של החירות הצרפתית. ציור כזה הראה לדוגמה את מריאן (שאנל) עומדת למשפט וגזר דין על ידי בית המשפט של מנהיגי העולם, נוויל צ'מברלין מבריטניה, אדולף היטלר הגרמני, בניטו מוסוליני האיטלקי ופרנקלין רוזוולט מארצות הברית. בהמחשה אחרת, דמותה של מריאן (שאנל) מונחת לרגליו של קברן המתכונן לקבור את כבודה ותפארתה של צרפת; הקברן הוא אדוארד דלאדיה, ראש ממשלת הרפובליקה הצרפתית.
חיים פרטיים.
איריב היה חלק מקליקה פריזאית, בוהמית, תערובת קוסמופוליטית של אישים מעולם האמנות והחברה הגבוהה. זו הייתה קבוצה ליברטינית משופעת בתככים רגשיים ומיניים - כולם מונעים על ידי שימוש בסמים.
המעורבות של איריב עם קוקו שאנל הייתה אינטנסיבית במיוחד. שאנל מצאה שהשנינות הפרובוקטיבית והניסיון המקצועי של איריב תואמות את שלה. היה להם קשר רומנטי שחלקו אותה פוליטיקה ימנית ואנטישמית. שאנל מימנה את פרסום כתב העת של איריב - Le Témoin בשנות השלושים.
נישואים.
בשנת 1911 התחתן איריב עם השחקנית והבדרנית ז'אן דיארי אך הם התגרשו בשנת 1918.
אשתו השנייה הייתה מייבל הוגאן, שהייתה בעבר נשואה לפרנסיס ג' קופיקוס, מנהל תיאטרון ומלחין. נולדו להם שני ילדים, פאבלו (יליד 1920) ומייבל (ילידת 1928). הם נפרדו בשנת 1928, כתוצאה מקשריו של איריב עם קוקו שאנל.
מוות.
איריב היה עם קוקו שאנל, בווילה שלה, בריביירה הצרפתית, ב -21 בספטמבר 1935, כאשר הוא התמוטט פתאום ומת בזמן ששיחק טניס. שאנל הייתה עדה למותו, והרגישה את אובדנו והתאבלה עליו במשך תקופה ממושכת.
זידאן (פירושונים)
זידאן הוא שם משפחה ממקור ערבי.
גשר מריה ולריה
גשר מריה ולריה (, ) הוא גשר המחבר בין אסטרגום שבהונגריה לבין שטורובו שבסלובקיה ועובר מעל נהר הדנובה. אורכו של הגשר חצי קילומטר, והוא נקרא על שם מריה ולריה, ארכידוכסית אוסטריה.
הגשר עוצב לראשונה בשנת 1893, ומאז פתיחתו ב-28 בספטמבר 1895 הוא נהרס פעמיים. ב-22 ביולי 1919 נהרס הגשר בעקבות פיצוץ בצידו המערבי, הוא שופץ בשנת 1922 ושוקם לחלוטין בשנת 1926. ב-1944 נהרס הגשר בפעם השנייה לאחר הפצצות גרמניות במלחמת העולם השנייה, יחד עם גשרים נוספים באסטרגום שנהרסו כליל.
המתיחות שבין הממשלות של הרפובליקה הסוציאליסטית הצ'כוסלובקית והרפובליקה העממית ההונגרית מנעה את הקמת הגשר מחדש והוא נשאר הרוס למשך עשורים, עד הפשרת היחסים עם כניסת המילניום השלישי. הגשר מומן על ידי ממשלות הונגריה וסלובקיה, ועם תרומה של האיחוד האירופי, כחלק מפרויקט שנועד להכשיר את מדינות הגוש המזרחי לשעבר לכניסה לאיחוד.
בעבר ניתנו בגשר חותמות בדרכון, אך כיום אזור שנגן מאפשר מעבר חופשי בגשר, מהונגריה לסלובקיה וההפך.
Freeform On Demand
Freeform (TV channel)
טטיאנה שונמייקר
קראנוג
קראנוג (באירית: crannóg; בסקוטית גאלית: crannag) הוא אי מלאכותי ששימש להתיישבות ממוגנת ואפיין את העמים הגאלים ברחבי אירלנד, ויילס וסקוטלנד.