ב-1983 פרצה מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, מלחמה בין השלטון המרכזי בח'רטום לבין האוכלוסייה השחורה בדרום סודאן. ג'ובה שימשה בה כבירת המורדים, כשקרבות רבים נערכים בקרבתה. פליטים רבים מאזור ג'ובה נמלטו במהלך המלחמה, בין היתר אל שכנותיה של סודאן - קניה ואוגנדה. ב-2005, לאחר סיום המלחמה והחלת אוטונומיה שלטונית לתושבי הדרום, נמסרה העיר לשליטת התנועה הפוליטית של המורדים, התנועה לשחרור העם הסודאני, והפכה לבירתו. האו"ם הקים בקרבת ג'ובה את מחנה OCHA, המשמש את ארגוניו השונים וכן ארגוני מתנדבים.
ב-9 ביולי 2011, הוכרזה ג'ובה באופן רשמי כבירת דרום סודאן, שהתפצלה מצפון סודאן בטקס ההכרזה הרשמי שערכה. אולם, ממשלת דרום סודאן בוחנת אפשרות להקמת עיר בירה חלופית.
בשנת 2014 פורסם כי העיר צפויה להשתקם ולהיות מתוכננת בצורה של קרנף
בשנת 2015 התרחשה התפוצצות מכלית הדלק בג'ובה בה נהרגו כ-200 אזרחים.
אוכלוסייה.
בשנת 2005 הוערכה האוכלוסייה בכ-163,442 על פי תצלומי אוויר שנערכו מעל העיר לשם מטרה זו. בשנת 2006 היו אלו תורמים ואנשי מקצוע להעריך את גודל האוכלוסייה בעיר בכ-250,000 איש החיים בה.
בשנת 2008 נערך מפקד אוכלוסין שמנה 372,413 בעיר אך זה נפסל על ידי הממשל הריבוני של דרום סודאן. ג'ובה היא אחת הערים שצומחות בקצב הכי מהיר בעולם בזכות מכירת הנפט והסינים הרבים שעובדים בה.
בשנת 2011 הוערכה האוכלוסייה בעיר בכ-372,410.
גידול האוכלוסייה בעיר:
תשתיות.
ג'ובה שוכנת על גדת הנילוס הלבן והיא העיר הדרומית ביותר לאורך הנהר. העיר הייתה מחוברת תחבורתית לקניה, אוגנדה וקונגו השכנות לפני מלחמת האזרחים ושימשה כצומת תחבורתי חשוב. הדרכים אל העיר וממנה סובלות מהזנחה מתמשכת, והשימוש בהן מועט. האו"ם וממשלת דרום סודאן החלו במסע לתיקון הכבישים, שצפוי להימשך שנים רבות. בשנת 2003 החלה הקרן השווייצרית לכרייה לשקם את הדרכים מג'ובה אל אוגנדה וקניה השכנות. שיקום הדרכים, שברובן לא סלולות, דורשות מאמץ רב בזמן מועט מאחר שלא ניתן לעבוד בכל עונות השנה עקב מזג האוויר. ישנה חשיבות גדולה לשיקום הדרכים מאחר שפליטים רבים ברחו למדינות השכנות. הדרך הראשונה אותה החלו לשקם הייתה הדרך לאוגנדה. נכון לשנת 2009, ישנן 3 דרכים סלולות בג'ובה כשהעיקרית נסללה על ידי הבריטים בשנות ה-50 של המאה ה-20.
שדה תעופה בעיר נמצא בשימוש רב בעשור הראשון של המאה ה-21 עקב הצורך בהנחתת סיוע הומניטרי מהאו"ם וגופים לא ממשלתיים רבים. בשנת 2007 החלו עבודות שיפוץ והרחבת הטרמינל בזכות עליית מחירי הנפט בעולם. מדצמבר 2009 מתקיימות טיסות יומיות לח'רטום, ניירובי ואנטבה וטיסות שבועיות לאדיס אבבה.
בין השנים 2008–2011 ממשלת אוגנדה וממשלת דרום סודאן נקטו יוזמה לבניית מסילת רכבת בין העיר גולו שבצפון אוגנדה לג'ובה, בלי שלוחה לעיר ואו, והמסמך המעיד על הסכמה הדדית נחתם באוגוסט 2008. במסמך זה הוצגה תוכנית להמשך פיתוחה של רשת המסילות בין שתי המדינות.
עסקים.
נכון לשנת 2010, עסקים מקומיים ובינלאומיים נפתחו בעיר כדוגמת איגוד הבנקים הקנייתי ושלושת הבנקים המקומיים: הבנק המסחרי בופאלו, בנק השנהב והבנק המסחרי נילוס. כולם פתחו את סניפיהם הראשיים בעיר. בנוסף, סניף של Equity Bank והביטוח הלאומי של אוגנדה.
ב-9 ביולי 2011 פתחה ארצות הברית את שגרירות ארצות הברית בג'ובה.
אקלים.
ג'ובה מאופיינת במזג אוויר טרופי ושוכנת קרוב לקו המשווה. בחודשי נובמבר-מרץ, קיימות טמפרטורות ממוצעות גבוהות מאוד המגיעות עד 38 מעלות צלזיוס, בתקופה זו הגשמים שיורדים מעטים מאוד. חודשי אפריל-אוקטובר מאופיינים בגשמים רבים והטמפרטורות יורדות.
יוקר המחיה.
בזכות התמיכה הרבה של ארגונים לא ממשלתיים והצורך בייבוא סחורה בעיקר מאוגנדה וארצות שכנות, עלו מחירי הסחורות והשירותים בג'ובה לפי שניים בהשוואה לקמפלה, עיר הבירה של אוגנדה.
חכאים
חכאים (שם מדעי: Lophiiformes) היא סדרה של דגי גרם.
החכאים ניכרים בבליטה מוארכת, דמוית חכה, היוצאת מראשם. בליטה זו, המשמשת כפיתיון עבור הטרף של החכאים, היא זו שהקנתה להם את שמם. צורתם של חלק מהחכאים מאפשרת להם להשתלב בסביבתם ומעניקה להם גורם הסוואה.
הנקבות של החכאים גדולות לעיתים באופן ניכר מהזכרים. במינים אלו הזכר יכול להיות קטן פי שישה ומעלה מהנקבה וגודלו לא עולה על מספר מילימטרים. בשעה שהוא הופך לבוגר, מערכת העיכול שלו מתנוונת והוא נמשך לנקבה באמצעות חוש הריח. הזכר נושך את עורה של הנקבה ומשחרר אנזים שמאפשר לו להתמזג עמה ולחיות בתוכה כטפיל על ידי פירוק רקמת הפה שלו ופירוק העור שהוא נשך.
במשך הזמן רוב גופו של הזכר מתנוון ורק אשכיו ממשיכים לתפקד. הם משחררים תאי זרע, בתגובה להורמונים שמגיעים אליהם דרך זרם הדם בשעה שהביצית מוכנה להפריה.
בני סדרת חכאי התהומות אינם קרובים באמת לסדרה זו אלא יותר לצלופחאים.
מזון.
המזון של החכאים הוא בעיקר דגים קטנים ופלנקטון.
קישורים חיצוניים.
חיי המין ששינו את מערכת החיסון
חכאי
Global Positioning System
נוירופסיכואנליזה
נוירופסיכואנליזה היא גישה של חיבור תאורטי בין הנוירופסיכולוגיה המודרנית ופסיכולוגיית המעמקים, בעיקר הפסיכואנליזה.
בעוד שהנוירופסיכולוגיה בשנים אחרונות עסקה בעיקר בתפקודים קוגניטיביים של המוח והפגיעה בהם – כגון זיכרון, קשב, שפה ותפיסת מרחב, הרי שהנוירופסיכואנליזה מנסה לקשר תהליכים מוחיים לתכונות פסיכודינאמיות כגון הלא מודע, הדחקות, מנגנוני הגנה, מבנה העצמי ועולם היצרים.
כמו כן עוסקת הנוירופסיכואנליזה ביישום שיטות טיפול פסיכולוגיות מעמיקות לאנשים שעברו פגיעות מוחיות, בנוסף לשיטות הטיפול המקובלות שעוסקות בשיקום.
הארגון הבינלאומי לנוירופסיכואנליזה נוסד על ידי מרק סולמס, ומכונה NPSA.
בספטמבר 2000 הוקמה השלוחה הישראלית של הארגון, בשם "הפורום הישראלי לנוירופסיכואנליזה". הפורום הוקם על ידי ולמען אנשי מקצוע ממקצועות הטיפול השונים, שמשתפים פעולה למטרות למידה ויצירת גשרים בין הפסיכואנליזה, מדעי ההתנהגות ומדעי המוח. המטרה הייתה ללמוד את המרכיבים הרגשיים, המנטליים, הפיזיים, התנועתיים, והביו-נוירולוגיים, מכל האספקטים, תוך שמירה על הייחודיות של כל אחת מנקודות המבט.
בראשות הפורום הישראלי עומדת אירית ברזל רווה (מקימת הפורום), יחד עם פרופ' יונה רוזנפלד ופרופ' דב אלכסנדרוביץ. ב-2019 שינה הפורום את שמו ל"חברה לנוירופסיכואנליזה בישראל".
פיליפ ממונפורט
פיליפ ממונפורט, אדון צור ותיבנין (אנגלית: Philip of Montfort ; 1206, צידון - נרצח בצור ב-17 במרץ 1270) היה אציל צלבני ממוצא צרפתי. שימש כקונטאבל ווסאל של ממלכת ירושלים. במעמדו הפוליטי היה פיליפ ממונפורט עד לאירועים קריטיים לממלכת ירושלים ונטל חלק פעיל בעיצוב דמותה עד להתפוררותה ובאירועים צבאיים שחתמו את גורלה. אין ספק כי למרות העובדה שפיליפ ממונפורט לא היה ה"שחקן הראשי" בכל ה"צמתים" החשובים האלה נוכחותו הייתה פעילה ובעלת משקל.
כבן ברית (ובן משפחה) למשפחת איבלין נטל פיליפ ממונפורט חלק פעיל בהקמת מפלגת האצילים המקומיים ובמלחמת האזרחים שהחלישה את המדינה הצלבנית בהביאה לאבדן של נפש ורכוש. תהליך זה ביחד עם האנרכיה הליגאלית שיזמה מפלגת האצילים בראשות בית איבלין הביאה למצב בלתי אפשרי של ישות מדינית - פיאודלית ללא מלך או שלטון מרכזי להנהיגה בתקופתה הקשה ביותר. ירידת המדינה הצלבנית ואבירה מנכסיהם הפוליטיים והפיננסיים הכשירו את הקרקע לעליית המסדרים הצבאיים והקומונות האיטלקיות לדרגת הכוחות המובילים את ממלכת הצלבנים. כך, במצב של מלחמה מחוץ עם האיובים ומאוחר יותר עם הממלוכים ומלחמה מבפנים בין המסדרים לבין עצמם, בין הקומונות לבין עצמם שימש פיליפ ממונפורט כגורם הדוחף את הסכסוכים ומלבה אותם כך כאשר לחם לצד בני ג'נובה מול בני ונציה בעכו כשהוא תורם את חלקו להתמקדות המדינה הצלבנית במלחמות בתוך מבצריה ועריה אכולה בשנאת אחים שבסיכומו של דבר מוטטה את המדינה מבפנים.
רקע.
אביו של פיליפ - גי דה מונפורט - נצר למשפחת אצילים צרפתית ואדון עיר מבצר צרפתית בשם מונפורט (צרפתית: Montfort-l'Amaury) עם שורשים באנגליה הגיע לארץ ישראל במסגרת מסע הצלב השלישי ונשאר בה עד לשנת 1192, אז עזב את הארץ עם ריצ'רד לב הארי. הוא חזר לארץ כצלבן במסגרת מסע הצלב הרביעי וכפרס על שרותיו הטובים אורגנו נישואיו לאלמנתו של אדון צידון - בתו של בליאן מאיבלין וכך זכה לתואר ולנחלה של עיר הנמל.
פיליפ דה מונפורט נותר בארץ כאשר אביו יצא לצרפת להשתתף במסע הצלב האלביגנזי ועם מותו של גי במהלך המלחמה הועברו לפיליפ התארים והנחלות של אביו - בצרפת ובמדינה הצלבנית.
אביר צלבני.
פיליפ ממונפורט קשר את גורלו ואת משאבי הסניורה שלו בארץ הקודש עם מפלגת האצילים הצלבניים שבראשה עמדה משפחת איבלין רבת ההשפעה אליה היה קשור קשר דם. ועמד לצידו של ז'אן דה איבלין אדון העיר ביירות במאבקו הנפתל בפרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על השליטה בממלכת ירושלים. לאחר מלחמת אזרחים ומאבק משפטי ארוך הצליחו פיליפ ממונפורט ובן בריתו שעמדו בראש מפלגה של ברונים צלבניים מקומיים, לסלק את אנשי הקיסר ממוקדי הכוח בממלכה, בליאן קיבל את התואר של עוצר ממלכת ירושלים ופיליפ ממונפורט קיבל את תואר העוצר של צור.
קונטאבל של ממלכת ירושלים.