קמבודיה היא מדינה בדרום-מזרח אסיה. היא גובלת בים סין הדרומי בדרום, תאילנד במזרח, לאוס בצפון ווייטנאם במערב.
שטחה הוא 181,035 קמ"ר, 176,515 קמ"ר יבשה ו4,520 קמ"ר מים מקום 90 בשטח בדירוג העולמי (אחרי סוריה וסנגל). אורך הגבול של קמבודיה הוא 3015 ק"מ מתוכם 514 ק"מ גבול עם לאוס, 803 ק"מ גבול עם תאילנד 1,228 ק"מ עם וייטנאם ועוד 443 ק"מ קו חוף.
נהרות ומקווי מים.
בקמבודיה קיימים שני מקווי מים עיקריים: נהר המקונג ואגם הטונלה סאפ.
נהר המקונג.
נהר המקונג שאורכו כ-4350 ק"מ חוצה ב6 מדינות: סין, וייטנאם, מינמאר(בורמה), לאוס, תאילנד וקמבודיה הוא הנהר ה-11 בגודלו בעולם. הנהר חוצה שתי ערים עיקריות את פנום פן בירת קמבודיה וויינטיאן בירת לאוס. הנהר מתחיל בצ'ינגהאי בסין וממשיך עד לשפיכתו בים סין הדרומי בדלתה בדרום וייטנאם.
הטונלה סאפ.
הטונלה סאפ הוא מקווה המים הגדול ביותר בקמבודיה גודלו הוא כ-2,700 קמ"ר.
טונלה סאפ הוא יוצא דופן משתי סיבות: שינויי כיוון הזרימה שלו פעמיים בשנה, ואת החלק שמהווה את האגם מתרחב ומתכווץ באופן דרמטי עם עונות השנה. מנובמבר עד מאי, העונה היבשה של קמבודיה, סאפ טונלה מתנקז לנהר המקונג בפנום פן. עם זאת, כאשר הגשמים הכבדים של השנה שמתחילים בחודש יוני, סאפ טונלה הופך לאגם ענקי. במשך רוב השנה הוא האגם קטן למדי, בערך מטר אחד עומק ועם שטח של 2,700 קמ"ר. כאשר מפלס המים עולה בעונה הגשומה שטחו של האגם עולה לכ 16,000 קילומטרים רבועים, עם עומק של תשעה מטרים. שיטפונות הרחבה זו בשדות וביערות הסמוכים, ומספקים קרקע פורה גדולה לדגים במהלך תקופה זו הדייג באגם אסור כדי לא להפריע לדגים בזמן עונת הרבייה אבל שמפלס המים יורד ועונת הרבייה מסתיימת הדייג חוזר להיות מותר והאגם הופך להיות מקור פרנסתם של מאות משפחות בקמבודיה עד לעונת המונסונים הבאה.
מוחמד חוסיין הייכל
מוחמד חוסיין הייכל (בערבית: محمد حسين هيكل; 20 באוגוסט 1888 – 8 בדצמבר 1956) היה אחד מגדולי האינטלקטואלים של מצרים בעת החדשה ושל העולם הערבי בכלל.
קורות חייו.
מוחמד חוסיין הייכל נולד בכפר אל-ע'נאם שליד מנצורה בדלתא של הנילוס כבן למשפחת בעלי קרקעות. רכש השכלה דתית מסורתית, ובין השנים 1905 עד 1909 למד משפטים בבית-הספר הצרפתי בקהיר, שם התיידד עם אחמד לוטפי א-סייד והחל לפרסם מאמרים ראשונים לעיתון "אל-גרידה" של "מפלגת האומה" ("חזב אל-אמה"), שייסד לוטפי א-סייד. באותה תקופה, בעידודו של לוטפי א-סייד, החל הייכל ללמוד ספרות ערבית וספרות אירופאית. עם קבלת רישיון עריכת-הדין נסע הייכל לפריז על-מנת להמשיך בלימודיו לדוקטורט. בצרפת התוודע לתרבות ולמחשבה הצרפתית אשר תעצב בעתיד את הגותו. בשנת 1912 חזר למצרים והחל לעבוד כעורך-דין במנצורה. כאשר נסגר העיתון "אל-גרידה" עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נמנה עם מייסדי העיתון "אל-סופור" (הסרת הרעלה), שבו ניכרת השפעתו הרבה של קאסם אמין על הגותו של הייכל. הייכל גם כתב מאמרים ומסות עבור עיתון זה, לצד שיעורים שהעביר באוניברסיטה המצרית בקהיר במהלך תקופה זו.
פעילותו הציבורית.
אחרי המרד הלאומי של 1919 עזב הייכל את עיסוקו כעורך-דין והחל את פעילותו במפלגת "הליברלים החוקתיים" ("חזב אל-אחראר אל-דוסתריין") שם שימש כאידאולוג הראשי של המפלגה. הייכל התמסר לעבודתו העיתונאית והפוליטית והיה לעורך כתב העת "אל-סיאסה" של מפלגת "הליברלים החוקתיים". הייכל נבחר מטעם המפלגה לפרלמנט המצרי ולסנט ואף כיהן כשר החינוך בין השנים 1938 עד 1942. מאוחר יותר נבחר גם ליושב ראש הסנט המצרי עד שפורק בעקבות מהפכת הקצינים החופשיים. כמו כן יסד הייכל בשנת 1926 את השבועון "אל-סיאסה אל-אוסבועיה", אשר מילא תפקיד מרכזי בחיי התרבות והספרות במצרים של שנות העשרים.
עבודתו הספרותית.
בשנת 1913 פרסם הייכל את יצירתו החשובה ביותר, "זינב" , אשר נחשבת בעיני רבים לרומן המצרי-ערבי הראשון. הספר פורסם תחת שם העט "פלאח מצרי". ברומן משתקפת תפישת הלאומיות של הייכל, וניכרת בו רומנטיזציה של דמות הפלאח המצרי הקשור לאדמתו. הייכל הוסיף לפתח את הלאומיות הטריטוריאלית מבית מדרשו של לוטפי א-סייד בכך ששם דגש על העבר הפרעוני כמודל בניית זהות לאומית ודגש על הדם הפרעוני הזורם בפלאח המצרי. כמו כן, בהשפעתו של קאסם אמין, ביקר הייכל בספרו את מעמדה הנחות של האישה המצרית. לקראת שנות השלושים החלה התקרבות בהגותו של הייכל לגוונים אסלאמיים-לאומיים. גישה זו ניכרת במיוחד בחיבורו הביוגרפי על חיי הנביא מוחמד, "חיאת מחמד" משנת 1935, בספריו על אודות ההח'ליפים הראשונים, ובספרו שכתב לאחר שביצע את מצוות החג' "משכן ההתגלות" ("פי מנזל אל-וחי") משנת 1937.
פעילותו האינטלקטואלית.
מוחמד חוסיין הייכל האמין כל חייו ברעיונות הקדמה המדעית והחילוניות. מבחינה פילוסופית היה פוזיטיביסט והושפע עמוקות מהסוציולוג הצרפתי אוגוסט קונט. במישור הלאומי הייכל הושפע מאוד מרעיון הלאומיות הטריטוריאלית של אחמד לוטפי א-סייד, ממנה גיבש את רעיון הספרות המצרית הלאומית (אל-אדב אל-קומי), שאותה ראה כמרכזית בעיצוב התודעה המצרית הלאומית. על-פי הייכל, על הספרות המצרית להשתחרר מכבלי הספרות הערבית וליצור ספרות ילידית מקומית ממש כשם שהספרות האמריקאית התפתחה בשונה מן הספרות האירופאית בהשראת הנוף והתרבות הלאומית המקומית. סביב רעיון הספרות הלאומית ניכרת גם השפעתו של הפילוסוף הצרפתי היפוליט טיין על הייכל, שטען כי יצירה ספרותית משקפת את מצבו הנפשי של היוצר בסביבה נתונה. הייכל תבע בנוסף להטמיע יסודות של הלשון המצרית המדוברת (עאמיה) בתוך הלשון הערבית הספרותית, תוך פישוט והגמשת לשון הכתיבה וסיגולה לחיים המודרניים. הייכל אומנם הקדיש לנושא הספרות הלאומית רק מספר מצומצם של מאמרים, אך אינטלקטואלים ועיתונאים רבים שעבדו ופרסמו בעיתונו של הייכל ,"אל-סיאסה אל-אוסבועיה" כדוגמת נגיב מחפוז, תאופיק אל-חכים וחוסין פוזי, היו אחראים להפצתם ולהנחלתם של מוצרים ספרותיים מקומיים דרך מאמריהם וכתביהם. הקבוצה הדינמית של "אסכולת אל-סיאסה אל אוסבועיה" עיבדה את הרעיונות של הייכל מבחינה תאורטית ופרקטית' והפכה אותם למוצרי תרבות זמינים בתקשורת המודפסת.
ג'וי ביפילד
ג'ולי פוודי
ג'ולי מורין פוודי (אנגלית: Julie Foudy; נולדה ב-23 בינואר 1971) היא כדורגלנית עבר אמריקאית ששיחקה בעמדת הקישור. פוודי, ששימשה כקפטנית נבחרת ארצות הברית משנת 2000 עד לפרישתה ב-2004, נחשבת לאחת מהכדורגלניות האמריקאיות הטובות בכל הזמנים.
קריירת משחק.
פוודי נולדה ב-1971 בעיר סן דייגו שבקליפורניה, וכבר בתיכון בלטה בזכות כישוריה בכדורגל. ב-29 ביולי 1988, כשהיא בת 17 בלבד, ערכה פוודי את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ארצות הברית במשחק נגד צרפת. שנה לאחר מכן, היא החלה ללמוד באוניברסיטת סטנפורד. בארבע שנותיה באוניברסיטה, כבשה פוודי 52 שערים, בישלה 32 בישולים ופעמיים אף הייתה מועמדת לפרס הרמן. היא הובילה את סטנפורד לפלייאוף ה-NCAA בכל אחת מהשנים בהן שיחקה, ושלוש פעמים נבחרה לשחקנית המצטיינת של הקבוצה.
בנובמבר 1991 שיחקה פוודי בטורניר הבינלאומי הראשון בקריירה שלה - גביע העולם שנערך באותה שנה בפעם הראשונה אי פעם. את שלב הבתים סיימו האמריקאיות במאזן מושלם, וברבע הגמר הביסו את נבחרת טאיוואן 0-7. בחצי הגמר פגשה ארצות הברית את גרמניה, ניצחה אותה 2–5, והעפילה לגמר הטורניר נגד נורווגיה. במשחק הגמר ההיסטורי, שנערך אל מול קהל של 63,000 צופים בגואנגג'ואו, ניצחה ארצות הברית 1–2 וזכתה בטורניר. פוודי - שכבשה שער אחד במהלך הטורניר, לא החמיצה אפילו דקת משחק אחת במהלכו, והייתה אחת משחקניות המפתח בנבחרת האמריקאית.
ביולי 1993 היא שיחקה לצידה של מיה האם בטורניר הכדורגל של האוניברסיאדה, והשתיים הובילו את ארצות הברית לזכייה במדליית הכסף. שנה מאוחר יותר, היא עברה לשחק עונה אחת במדי טירסה מהליגה השוודית, כשלצידה חברותיה לנבחרת - מישל אקרס, קריסטין לילי ומארי הארווי.
בקיץ 1995 שימשה פוודי כקפטנית-מחליפה לקרלה אוברבק במשחקי בגביע העולם שנערכו בשוודיה. פוודי פתחה בכל משחקיה של ארצות הברית, וכבשה שער אחד במהלך הטורניר (במשחק שלב הבתים נגד אוסטרליה). בחצי הגמר הפסידו האמריקאיות 0–1 לנורווגיה, אך סיימו במקום השלישי לאחר שניצחו 0–2 את סין.
שנה אחר כך, נערך באולימפיאדת אטלנטה, טורניר כדורגל הנשים הראשון בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים. האמריקאיות סיימו את שלב הבתים במאזן מושלם של תשע נקודות וגברו בחצי הגמר 1–2 על נורווגיה. במשחק הגמר של הטורניר הן שיחקו נגד סין, ניצחו 1–2 וזכו במדליית הזהב. פוודי פתחה בכל המשחקים בהרכב בראשון, וכמו בטורנירים הקודמים - גם הפעם היא לא החמיצה אף דקת משחק. ב-24 באפריל 1997, במשחק נגד צרפת, שיחקה פוודי את משחקה המאה בנבחרת, והייתה לכדורגלנית האמריקאית העשירית שמגיעה להישג כזה.
ב-1998, היא הייתה חלק מסגל הנבחרת שזכה במדליית הזהב במשחקי הרצון הטוב שנערכו בניו יורק. בדצמבר של אותה שנה, במשחק נגד אוקראינה, היא כבשה את השלושער הראשון שלה במדי הנבחרת, וסיימה את השנה עם שישה שערים - מספר השערים הגבוה ביותר שלה מאז 1993.
ביולי 1999, הגיעה פוודי לשיא הקריירה שלה, כשזכתה עם הנבחרת בגביע העולמי שנערך בארצות הברית. היא פתחה בכל ששת משחקיה של ארצות הברית בטורניר, כבשה שער אחד ובישלה שלושה. משחק הגמר של הטורניר, שנערך אל מול קהל שיא של 90,185 צופים, התקיים באצטדיון רוז בול שבקליפורניה. במשחק עצמו, נגד סין, הגיעו הנבחרות לבעיטות הכרעה, שם ניצחו האמריקאיות בפנדל המכריע מרגלי ברנדי צ'סטיין.