כתיבתו בעיתונות ובספריו עוסקת לעיתים קרובות בזהותו היהודית והרקע האורתודוקסי שלו. בכתביו הוא מותח ביקורת חריפה על הוריו, ומתאר כיצד התמרד כנער נגד כללי הדת הנוקשים שהנהיגה משפחתו.
ב-2003-2004 היה מועמד ל"פרס קורט לספרות יהודית" בקטגוריית הסופר הצעיר בנושאים יהודיים.
במאי 2015 עלתה סדרת הטלוויזיה הקומית "רגעים קטנים של אושר" אותה יצר, כתב והפיק לרשת הטלוויזיה שואוטיים, ובין היתר כיכבו בה סטיב קוגן, בראדלי ויטפורד, אלן בארקין וקתרין האן.
אוסלנדר נשוי ואב שני בנים, ומתגורר בוודסטוק שבמדינת ניו יורק.
אל מוח'רקה
אל מיר
רייך אלף השנים
מיה מורגנשטרן
מַיה מורגנשטרן בשמה המלא - מיה אמיליה נינל מורנשטרן (ברומנית: Maia Morgenstern; ב-יידיש: מאיה מורגנשטערן, נולדה ב-1 במאי 1962) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה יהודייה-רומנייה, בשפות רומנית ויידיש, המוכרת בעולם, בין השאר, בזכות גילומה של מרים, אם ישו בדרמה ההיסטורית הקולנועית של מל גיבסון "הפסיון של ישו". החל משנת 2012 היא מכהנת כמנהלת התיאטרון היהודי הממלכתי בבוקרשט.
ביוגרפיה.
מיה מורגנשטרן נולדה בבוקרשט במשפחה יהודית. אביה, אשר מורגנשטרן, מורה במקצועו, היה במקור מן העיירה רֵן בבסרביה ואמה, שרה לבית רפפורט, הייתה מדורוחוי. הסבים והסבתות שלה נשלחו בימי השואה לטרנסניסטריה ולאושוויץ. מיה מורגנשטרן סיימה בהצטיינות את לימודיה באוניברסיטה הלאומית לתיאטרון ולקולנוע ע"ש יון לוקה קאראג'אלה בבוקרשט בשנת 1985.
לאחר מכן עברה מורגנשטרן לשחק בתיאטרון הנוער שבפיאטרה ניאמץ עד 1988, ובהמשך לתיאטרון הממלכתי היהודי בבוקרשט.
מורגנשטרן הופיעה במספר מחזות בתיאטרון הלאומי של בוקרשט, הבולטים שבהם היו "המלאך הכחול" ו"לולה לולה", בו גילמה את דמותה של שחקנית הקולנוע והזמרת הגרמנייה מרלן דיטריך.
מורגנשטרן שיחקה במספר סרטים רומניים והונגריים, הבולטים ביניהם היו "האלון", אשר על תפקידה בו זכתה ב"פרס האקדמיה האירופאית" ו"החדר השביעי", בו גילמה את דמותה של הפילוסופית הגרמנייה אדית שטיין וזכתה בפרס פסטיבל הסרטים של ונציה ביחד עם השחקנית ההונגרייה מרתה מסארוש.
בשנת 1995 נבחרה על ידי הבמאי היווני תיאו אנגלופולוס לשחק בסרטו "המבט של אודיסאוס".
מורגנשטרן קיבלה הכרה עולמית בשנת 2004, כשנבחרה על ידי מל גיבסון לגלם את דמותה של מרים, אם ישו בדרמה ההיסטורית, מועמדת 3 פרסי אוסקר "הפסיון של ישו".
בסרט שיחקה מורגנשטרן בשפה הארמית לפי דרישת הבמאי.
בשנת 2016 שיחקה בדרמת הריקודים "מתח גבוה" לצידם של פול פרימן וג'יין סימור.
מורגנשטרן הייתה נשואה פעמיים במהלך חייה, בשנים 1983–1999 לשחקן התיאטרון קלאודיו איסטודור ובשנים 2001–2015 לרופא דומיטרו בלצציאנו. נולדו לה שלושה ילדים: מנישואיה הראשונים - בשנת 1984 - טודור אהרון איסטודור, שחקן תיאטרון בעצמו, מקשר ללא נישואים עם השחקן אנדראש אישטוואן דמטר בשנת 1999 - בת בשם אווה לאה קאביריה, ומנישואיה השניים - בת נוספת בשם אנה איסדורה.
החל משנת 2012 היא מנהלת את התיאטרון הממלכתי היהודי בבוקרשט.
בטלוויזיה.
הופיעה בסדרות:
ספרים.
2020 - "Nu sunt eu" (אינני אני) - אוטוביוגרפיה - יומן
טאנה (אי)
טאנה (בביסלמה: Tanna) הוא אי במדינת האיים ונואטו, בדרום-מערבו של האוקיינוס השקט. שטחו של האי הוא כ-550 קמ"ר ואוכלסייתו מוערכת בכ-30,000 נפש. אורכו 20 ק"מ ורוחבו המרבי הוא 19 ק"מ. התושבים רובם ככולם מלנזים. האי יושב בשנת 400 לפני הספירה לערך בידי ילידים מהאיים הסמוכים. לאחר גילויו בשנת 1774 התפרסם האי באירופה כמרכז קניבליזם ויעד מסוכן למסיונרים.
כיום האי ידוע בשל שתי תופעות ייחודיות:
תיירים ומטיילים מגיעים לראות את הר הגעש הפעיל יאסור (Yasur), אחד הנגישים בעולם. הזוהר שקרן מהר הגעש משך את ג'יימס קוק, האירופאי הראשון שהגיע לאי בשנת 1774. קוק היה זה שטבע את השם "טאנה" כנראה בעקבות משמעותו, ארץ או אדמה, בשפה המקומית.
אנתרופולוגים, היסטוריונים ופסיכולוגים מתעניינים בדת כת המטען של ג'ון פרום. "כתות המטען" היו נפוצות באיים רבים אליהם הגיע האדם הלבן. המאמינים האמינו בכוחם של הלבנים לגרום למטען להגיע מהים ומהאוויר באמצעות טקס שנראה בעיניהם כריטואל. הם ניסו לחקות את הריטואל כגון מגדל פיקוח מבמבוק ומפעילים עם אוזניות מעץ ודגלים צבעוניים קטנים. דת כת המטען האחרונה הידועה כיום היא דתו של ג'ון פרום באי טאנה, ולה מפלגה משלה המשתתפת בממשלת האיים המאוחדים של ונואטו. דת זו מצליחה למשוך אחריה חלק מתושבי האיים האחרים בוונואטו. עד היום לא נתגלו עקבותיו של אותו ג'ון פרום אגדי ולא ברור אם מדובר באגדה או באמת. יש המייחסים את מקור שמו לשיבוש של "John From America".
ג'ילזון
פנדה סקיוריטי
חברת פנדה סקיוריטי (Panda Security SL; בעבר: Panda Software), היא חברת אבטחת מחשבים אשר נוסדה בשנת 1990 על ידי מיקל אוריזארברנה בעיר בילבאו שבספרד.
החברה התמקדה בפיתוחן וייצורן של תוכנות אנטי-וירוס והרחיבה את יישומיה וכללו גם אפליקציות חומת אש, דואר זבל, אפליקציות זיהוי תוכנות ריגול, טכנולוגיית מניעת cybercrime (פשעי מחשב ברשת) ומערכות ניהול וכלי אבטחה לעסקים ולמשתמשים ביתיים.
למוצרי פנדה לקוחות ב-200 מדינות וכ-50 סניפים הפזורים ברחבי העולם.
פנדה הוגדרה כחדשנית טכנולוגיות על ידי Gartber analysts והשיגה ציון דרך טכנולוגי הכולל פריצת דרך בהפעלת מערכות אבטחה כגון תחת גדול או פתרונות אנטי וירוס מספקי הגנה מפני עננות (עננות מחשב) אשר מבוססים על ידי פנדה כבינה קולקטיבית – מודל אבטחה שהוצג על ידי פנדה בשנת 2007.
במבחני שנת 2018 של AV-Comparatives קיבלה הגרסה החינמית של תוכנת האנטיוירוס ציון מעולה במבחן ההגנה, אך ציון גרוע במיוחד בתחום הזיהויים השגויים - התוכנה הכריזה על קבצים נקיים רבים כעל נגועים.
מוצרים.
מוצרי פנדה אבטחה כוללים כלי אבטחה למשתמש הביתי ולתאגידים, הכוללים הגנה מפני פשעי מחשב ברשת ותוכנות זדוניות אשר עשויים לגרום נזק למערכות IT כמו דואר זבל, האקרים, תוכנת ריגול, חייגנים ותוכן בלתי רצוי ברשת, וכן זיהוי פלישות Wi-Fi.
טכנולוגיית TruPrevent.
טכנולוגיית TruPrevent אשר הוצגה בשנת 2003 היא סט של טכנולוגיות אשר פותחו על ידי פנדה אבטחה לצורך הגנה פרואקטיבית במחשבי בית או תאגיד בניגוד למוצרי אנטי וירוס הרגילים כשאלה מספקים הגנה ריאקטיבית.
טכנולוגיה זו מציעה הגנה גנרית מפני השימוש בטכניקות הרבות והנפוצות של תוכנות זדוניות.
הטמעת טכנולוגיית TruPrevent נעשתה בתוכנות האנטי וירוס מבית פנדה בגרסאות 2009 ו-2010 עבור משתמשים ביתיים וכן בתוכנת פנדה אנטי וירוס ענן אשר אותו הגדירה פנדה כראשון בהיסטוריה שסיפק הגנה מפני עננות מחשב.
מבחני בדיקה.
בניגוד ליתר מוצרי האנטי וירוס של חברות ידועות אחרות בז'אנר אבטחת המידע, מוצרי חברת פנדה טרם נבדקו על ידי AV-Comparatives.
כמו כן, מוצרי חברת פנדה טרם נבדקו על ידי Virus Bulletin מאז שנת 2002.
מבחנים ובדיקות למוצרי פנדה נעשו על ידי Checkvir במשך שנים. במהלך 5 השנים האחרונות מוצרי פנדה קיבלו ציון "סטנדרט" בכל בדיקה וקיבלו פעמיים את הציון "מתקדם".
מבנה הכבדה
הדיקטטורה הצבאית בצ'ילה
כתגובה שמרנית ואלימה לעליית השמאל תחת נשיאותו של סלבדור איינדה בשנותיה האחרונות של הרפובליקה הנשיאותית, התקוממו הכוחות המזוינים של צ'ילה ב-9 בנובמבר 1973 ותפסו את השלטון בהפיכה צבאית, בדומה לכמה משכנותיה של צ'ילה באמריקה הלטינית באותה התקופה. במהלך 17 שנות דיקטטורה צבאית כוננה החונטה משטר שמרני וניאו ליברלי, שהביא לנס כלכלי במחיר של דיכוי פוליטי כבד של שכבות עממיות, פועלים ואופוזיציה פוליטית. אלפי בני אדם נחטפו, עונו, נרצחו, נעלמו או יצאו לגלות. מאידך, בעיני גורמים שמרניים ניצלה צ'ילה מהפכתה למדינה קומוניסטית. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 החלה החונטה בתהליך איטי, מבוקר ומדוד של פתיחות פוליטית שהביא למעבר מסודר חזרה לחברה דמוקרטית בסוף העשור.
דיקטטורה צבאית (1973 – 1989).
תיאורית שונות לסיבות שהובילו להפיכה הצבאיות.
החל משנת 1972, התאפיינה הכלכלה הצ'יליאנית במשק סגור ההולך ונשלט על ידי המגזר הציבורי. פיקוח מקיף על מחירים, חוסר ודאות בנוגע לרכוש פרטי, אינפלציה קיצונית ואי-שקט תעשייתי תרמו משמעותית לנפילת ממשלת איינדה ולעליית ממשלת החונטה הצבאית ב-1973. ישנן תיאורית שונות לסיבות שהובילו להפיכה הצבאית וביניהן:
הפיכה צבאית.
החל מחודש אוגוסט 1973 התארגנו קצינים ויחידות בחיל הים ובחיל האוויר לקראת הפיכה צבאית כנגד משטרו של סלבדור איינדה, תחת הנהגתם של תת אדמירל חוסה טוריביו מרינו (Jose Toribio Merino) והגנרל גוסטבו לייג (Leigh). ב-21 באוגוסט התפטר קרלוס פראטס מתפקידו כראש הצבא ויומיים לאחר מכן, ב-23 באוגוסט, מונה במקומו אוגוסטו פינושה, שנחשב כנאמן לשלטון הדמוקרטי וכאישיות בלתי פוליטית. בין התפטרותו של פראטס לבין מינויו של פינושה פרסם בית הנבחרים הודעה שקראה לשרים ולאנשי הצבא לפתור את "השבר העמוק בסדר החוקתי".
אלטאמיראנו, ראש המפלגה הסוציאליסטית, הזהיר מפני הפיכה צפויה מטעם חיל הים, ודבר זה עורר דיון משלהב יצרים סביב צ'ילה כ"וייטנאם השנייה" וכן גל של השתלחויות באלמיראנטה. ב-7 בספטמבר שוכנע פינושה בידי מרינו ולייג להצטרף לקושרים, ואילו בקרב הזרוע הביטחונית הרביעית, הקרביניירוס של צ'ילה, תמך בהפיכה הגנרל הצעיר ססאר מנדוסה (César Mendoza) בלבד.