פיין קיבלה אזרחות אמריקאית ב-1931. כאשר טיילה בגרמניה ב-1933, פגשה את בעלה לעתיד, סרגיי א. גפושקין, ועזרה לו להשיג אשרת כניסה לארצות הברית. הם נישאו במרץ 1934, ונולדו להם שלושה ילדים: קת'רין, אדוארד ופטר.
בשנת 1975 פרסמו פיליפ א. צ'ארלס (Philip A. Charles) וי' ליאונרד קולהאן (J.Leonard Culhane) מאמר בסיינטיפיק אמריקן בשם "X-rays from Supernova Remnants". במאמר נכללו צילומים צבעוניים של קסיופיאה A. הצבעים והצורות האבסטרקטיות עוררו את המתמחה ג'ון ר. ויטמאן (John R. Whitman) ששכר באותה תקופה חדר בביתה של ססיליה, לעצב ערכת ריקמה של תמונת הקסיופיאה. ססיליה הייתה רוקמת וסורגת כל ימיה, כך שכאשר ויטמן שאל אותה אם היא תסכים לרקום את הערכה, היא הסכימה מיד. היצירה נמצאת בארכיון אוניברסיטת הרווארד.
הערכת הקריירה שלה.
לפי פטרישיה פרנס (Patricia Farnes) וג. קאס-סימון (G. Kass-Simon), הקריירה של פיין סימנה את נקודת המפנה במצפה הכוכבים של הרווארד. תחת ניהולו של הרלו שפלי, המצפה כבר הציע הזדמנויות במחקר האסטרונומיה לנשים, לעומת מכונים אחרים. הישגים ראויים לציון בנושא הושגו מוקדם יותר במהלך המאה על ידי וויליאמינה פלמינג, אנטוניה מארי, אנני ג'אמפ-קאנון והנרייטה לאוויט. אך עבודת הדוקטורט של פיין גרמה לנשים להיכנס ל'מיינסטרים'. הנתיב שפרצה בעולם המדעי, שעד אז נשלט על ידי גברים, היווה השראה לנשים רבות.
בשנת 1934 הייתה לזוכה הראשונה של פרס אנני ג'אמפ קאנון על תרומתה למדע האסטרונומיה.
באהיה (כדורגל)
מועדון ספורט באהיה (בפורטוגזית: Esporte Clube Bahia) הוא מועדון ספורט וקבוצת כדורגל מהעיר סלבדור שבמדינת באהיה, ברזיל. קבוצת באהיה היא אחת משתי קבוצות הכדורגל הגדולות במדינת באהיה, לצד ויטוריה. לבאהיה קהל האוהדים הגדול ביותר באזור הצפוני וה-12 בגודלו בברזיל. היא הייתה אחת המייסדות של מועדון ה-13 ב-1987.
היסטוריה.
באהיה הייתה אחת הקבוצות החזקות ביותר בכדורגל הברזילאי בשנות ה-50 וה-60. בשנת 1959 הייתה לקבוצה הראשונה הזוכה בתחרות כדורגל ברמה לאומית כאשר גברה על סנטוס של פלה בגמר טאסה ברזיל, וכך הפכה לקבוצה הברזילאית הראשונה שהשתתפה בגביע ליברטדורס.
בשנות ה-80 שוב הייתה בין הקבוצות החזקות בברזיל; זכתה בליגת העל ב-1988 כשנצחה את אינטרנסיונל של טפארל בגמר.
היא זכתה באליפות מדינת באהיה 43 פעמים לעומת 26 של יריבתה ויטוריה.
בשנת 2003 ירדה באהיה לליגה ב' של אליפות ברזיל ובשנת 2005 ירדה לליגה ג'. ב-2007 הייתה אלופת ליגה ג' ועלתה לליגה ב'. בשנת 2010 הצליחה באהיה לחזור לליגת העל.
אצטדיונים.
האצטדיון המסורתי של באהיה היה ה"פונטה נובה" (Fonte Nova) בסלבדור, עם תכולה של כ-60 אלף צופים, אותו שימש כמגרש ביתי שלה מאז שנת 1951. ב-2007 התמוטט חלק מהבטונדה העליונה, תאונה בה נספו 5 אוהדים. האצטדיון נסגר והיום משחקת באהיה ב"אצטדיון פיטואסו" באופן זמני.
ב-29 באוגוסט 2010 נהרס הפונטה נובה לטובת בניית אצטדיון חדש שייקרא ארנה פונטה נובה, בעל תכולה של 56,600 מושבים, אשר שימש כאחד האצטדיונים של מונדיאל 2014.
זיכרון (מזכרת)
זיכרון הוא דף שנכתב למזכרת בפנקס שנועד לכך, ונקרא ספר זכרונות. כתיבת זיכרון הייתה נפוצה בישראל במשך עשרות שנים במהלך המאה העשרים, ומקובלת במידה מצומצמת עד היום. כתיבת זיכרון נעשתה לציון אירוע, כגון יום הולדת או סיום שנת לימודים, ואת הזכרונות כתבו ידידיו של בעל ספר הזכרונות (מרביתם בני גילו, אך גם הורים, מורים וכו').
נוסחים שבלוניים של זכרונות הופיעו בספרי זכרונות רבים. נוסח שבלוני נפוץ היה:
נוסח שבלוני נפוץ נוסף:
תבנית נפוצה נוספת, שהצריכה יצירתיות, הייתה זיכרון שהוא אקרוסטיכון של שם מקבל הזיכרון.
זיכרונות אחרים כללו מסר לאומי, כגון "היי בת נאמנה לעמך ולמולדתך", מסר אישי, כגון "עלה והצלח בכל דרכיך"
יש שהעדיפו לכתוב זיכרון אישי מיוחד. גם במקרים אלה, הזיכרון היה טקסט קצר, בן שורות מעטות, בהתחשב במגבלות שהטיל הדף המיועד לכך.
לעיתים נהג כותב הזיכרון לקפל את הפינה השמאלית התחתונה של הדף, ומתחת לקפל לכתוב "סוד" - מסר קצר (בהתחשב במגבלות המקום), המיועד לכאורה למקבל הזיכרון בלבד (להבדיל מיתר הזיכרון, שאותו נהוג היה להראות לחברים). להדגשת הסודיות נכתב לעיתים על חלקו הגלוי של הקפל: "סוד כמוס", "סוד כמוס לפרה ולסוס" או "כל הפותח הוא כלב נובח".
ביויס ובטהד
ארווין פנובסקי
ג'ק ראיין
פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה
פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה הוא פרס המוענק על ידי קרן שהקימה עיריית תל אביב-יפו על שמם של חנה וגוטליב רוזנבלום. הפרס מוענק לאמנים ויוצרים מצטיינים בתחום אמנויות הבמה: תיאטרון, מחול ומוזיקה.
חלוקת הפרס החלה בשנת 1990 והיא נמשכה מדי שנה עד 2010, למעט שנת 1998 שבה לא הוענק הפרס. החל משנה זו הפרס מוענק מדי שנתיים. עד לשנת 1995 חולקה גם מלגה. תקנון הפרס שונה מספר פעמים, העדכון האחרון נעשה ב-2014.
אמא (ספר)
אמא הוא ספרו הרביעי של הסופר ענר שלו. הספר יצא לאור בשנת 2012 בהוצאת זמורה ביתן, בעריכת עודד וולקשטיין.
זהו ספר בעל אופי אוטוביוגרפי, המתחיל במות אמו של שלו, והמשכו במחשבות סביב חייה ומותה. שלו תיאר את ספרו זה: "זהו ספר על אובדן, על אבל, על בדידות וגעגועים. על דמות אם וקשר חזק ורב-שכבתי איתה, והקושי הנורא לחיות בלעדיה. מצד אחד זה ספר מאוד אישי ופרטי, ומצד שני זהו רומן המתאר בצורה פרגמנטרית כרוניקות משפחתיות סבוכות לאורך שלושה דורות."
הרקע לכתיבת הספר.
ריקה שלו, אמו של המספר, נפטרה ב-31 במאי 2010, בהיותה בת 86. כתיבת הספר החלה בחודש לאחר מכן, ונמשכה כחצי שנה, עד ינואר 2011. הספר הוא קינה על מות האם, שבה משולבים קטעי זכרונות ומחשבות של המספר על חייו, על הוריו ועל הוריהם.
דמויות.
בפתח הספר מופיעה ההסתייגות השבלונית: "עלילת הספר, הדמויות הנזכרות בו ושמותיהן הם כולם פרי דמיונו של המספר. כל קשר בין עלילת הספר לבין אירועים שהתרחשו במציאות, כמו גם בין הדמויות הנזכרות בו ושמותיהן לבין דמויות או שמות של אנשים חיים או מתים, מקרי בהחלט". הסתייגות זו משוללת יסוד, משום שכל הדמויות המוזכרות בספר הן דמויות ממשיות ביותר. ארבע הדמויות העיקריות בספר אינן מוזכרות בשמותיהן, אלא בקרבתן אל המספר, והן:
דמויות נוספות מוזכרות בספר בשמן המלא, או בשמן הפרטי בתוספת ציון קרבתן למחבר.
בני משפחה נוספים:
אישים נוספים:
דמויות אחדות מוזכרות רק באות הראשונה של שמן:
הערות.
מבנה הספר.
בספר ארבעה חלקים, הממורכבים מ-274 פרקים קצרים (בהם פרקים בני משפט אחד בלבד), הממוספרים לאחור, מ-0 עד 273-, בזיקה לאפס המוחלט ששווה ל-273.15- מעלות צלזיוס. כמעט כל פרקי הספר כתובים בשורות קצרות, במבנה המזכיר שירה. רק מעטים מפרקי הספר, ובפרט שלושת פרקיו האחרונים, כתובים כפרוזה סטנדרטית.
הספר אינו ליניארי, משום שזיכרונות המספר וסיפוריו מתרוצצים בזמן. עם זאת לכל אחד מארבעת חלקיו גרעין מרכזי:
הכאב.
מקום נכבד בספר תופס כאבו של המספר על מות אמו. מחשבות הכאב והגעגוע ממלאות את עולמו של המספר. דוגמאות לכך:
מתמטיקה.
ענר שלו הוא פרופסור למתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. הספר "אמא" עוסק בעיקר ברגשות ובביוגרפיה, אך לעיתים (מעטות) ניכר בו עיסוקו של המספר.
עטיפת הספר.
עטיפת הספר עוצבה על ידי אמרי זרטל, ומרכיב עיקרי בה הוא הציור "המוות והילד", שצייר אדוורד מונק בשנת 1899. בציור מצויר ילד קטן, ויותר מכל הוא משקף את פרק 92- בספר, שתוכנו:
כנסיית בית ברתולומאוס השליח
כנסיית בית ברתולומאוס השליח היא כנסייה פרנציסקנית בכפר כנא, המנציחה לפי המסורת את מקום מגוריו של השליח ברתולומאוס הקדוש. הכנסייה הוקמה ב-1885.
ברתולומאוס הקדוש זוהה כבן כנא בבשורה על-פי יוחנן, עת היה בין השליחים אשר נכחו בנס הדגים השני בעין שבע:
בחזית הכנסייה ארבעה פילסטרים, וחלון מעוגל קבוע מעל דלת הכניסה היחידה. החזית נושאת גמלון שבמרכזו סמל המסדר הפרנציסקני, ומתחתיו הכיתוב:
היינו, "בית השליח נתנאל ברתולומאוס הקדוש". חלל הכנסייה פשוט וחף מעיטורים כמעט לחלוטין. הוא מלבני בצורתו, ובצידו המערבי אפסיס שרוחבו כרוחב האולם (הכנסייה פונה מערבה ולא מזרחה). המזבח ניצב על בימה מוגבהת, ובחזיתו, בין שני זוגות של עמודים קטנים נושאי כותרות קורינתיות, תבליט המתאר את פגישת נתנאל ופיליפוס הקדוש בישו, והכיתוב בלטינית:
מעל המזבח תמונה המתארת את מותו של הקדוש על אמונתו, ולמרגלותיו נראית גלימת עורו. בצד הצפוני של האולם נראה פסלו של השליח שמעון הקנאי, שזוהה גם הוא בטעות כבן כנא, כנראה בשל הדמיון לכינויו "הקנאי". שמעון הקנאי אוחז בידו מסור בהיותו פטרון הנגרים. בחצר המבנה בית קברות קטן.
ג'ון קלארק
דומינגו שאבז
ז'יו
ז'יו (ברומנית: Jiu, בעגה המקומית "Jii" ז'י, בהונגרית: "Zsil", בגרמנית: "Schil" או Schiel, בלטינית: "Rabon") הוא נהר בדרומה של רומניה. נוצר על ידי מפגש הז'יו המזרחי עם הז'יו המערבי קרוב לעיר פטרושאן שבדרום טרנסילבניה. הוא חוצה את המחוזות הונדוארה, ברובו את - המחוזות גורז' ודולז' שבחבל אולטניה.
מוצא.
מוצא שני ענפיו -הז'יו המזרחי והז'יו המערבי בהרי הקרפטים הדרומיים.
הז'יו המזרחי נובע בין הרי פרנג (Parâng) ושוריאנו, על יד העיר פטרילה, והז'יו המערבי מוצאו בין הרי רטזאט וולקאן (Vâlcan), בסביבות היושב אוריקאן (Uricani).
מסלול.
בהמשך מסלולו חוצה הנהר מספר יחידות גאוגרפיות - עמק פטרושאן, עמק טרגו ז'יו, הרמה הגטית, המשיור הרומני.
יובלים.
יובליו העיקריים הם: מצד ימין - טיסמאנה, ז'ילץ, סוסיצה והיובל הגדול ביותר, מוטרו.