בשנת 1673 התקיימה התערוכה בארקדות של פאלה רויאל למשך שבועות אחדים ופרסמה קטלוג ראשון. אחרי הפסקה של 25 שנה, התחדשה התערוכה בשנת 1699 הפעם בגלריה הגדולה של הארמון לובר.
יעדו המקורי של הסלון היה הצגת יצירותיהם של הבוגרים הטריים של בית הספר לאמנויות יפות, מוסד גבוה לחינוך שהוקם בשנת 1648 על ידי הקרדינל ז'ול מאזארן, לפי דגם איטלקי.
לפחות למשך מאתיים שנה נחשבה תערוכת הסלון בפריז ליוקרתית וחיונית עבור כל אמן ששאף להתפרסם בצרפת. בימי המשטר המלוכני היא נחשבה לעדות לנדיבותו ולגדולתו של המלך.
התערוכות התקיימו בהתחלה באופן לא סדיר. בשנים 1704 ו-1725 התקיים הסלון בארמון הלובר. ב-1725 התחיל להיות ידוע בשם "הסלון" מכיוון שהתארח בשנים 1725–1848 ב"סלון המרובע" או הסלון הגדול של ארמון הלובר. התערוכות שהתקיימו שם בין 18 באוגוסט 1737 ל-5 בספטמבר 1737 הפכו לפומביות. אחרי 1737 התקיים הסלון כל שנתיים בשנים הלא זוגיות. בדרך כלל התחיל בחג של לואי הקדוש (25 באוגוסט) ונמשך מספר שבועות. מן הרגע שהפך לאירוע סדיר ופומבי מעמדו היה למשך תקופה ארוכה כמעט בלתי מעורער. ב-1748 הוקם חבר שופטים מורכב מאמנים שהצטיינו בעבר.
הסלון הפך לאירוע מרכזי בחיי האמנות של צרפת. התקבלותם של האמנים נתנה להם גושפנקא כמקצועיים והיווה טקס מעבר להתחלת קריירה אישית. הסלון סיפק הזדמנות להצגת היצירות, למפגשים עם חובבי אמנות ומבקרי אמנות ולקבל הזמנות מאנשים פרטיים ובייחוד מהמדינה.
שיאו (1748–1890).
אחרי 1789 הפכו התערובות לשנתיות. הציורים הוצגו בסלון לאורך הקירות מגובה הרצפה ועד לתקרה או בכל מקום אפשרי. צפיפות התמונות הפכה בעצמה לנושא בכמה ציורים, למשל "הסלון משנת 1787" מאת פייטרו אנטוניו מרטיני. הקטלוגים המודפסים של הסלון הפכו לתיעוד בעל ערך עבור ההיסטוריונים של האמנויות. התערוכות שבסלון זכו לתיאור בעיתונים וסללו דרך להתפתחות המקצוע המודרני של מבקר אמנות.
מהפכת 1848 פתחה את התערוכה לאמנים זרים. במאה ה-19 רעיון הסלון הפומבי התרחב אל תערוכות שנתיות לציור ולפיסול בחסות ממשלתית שהתקיימו באולמות מסחריים גדולים, שמשכו את הקהל המצויד בכרטיסים. פתיחת הערב הראשון של התערוכה היה לאירוע חברתי גדול שתואר בעיתונים וביצירותיהם של ציירים וקריקטוריסטים כמו, למשל, אונורה דומייה או במאמרי ביקורות של סופרים כמו דני דידרו או מאוחר יותר, שארל בודלר
עם מהפכת 1848 הסלון עבר ליברליזציה. מספר היצירות שנדחו פחת באופן משמעותי. ב-1849 הסלון התקיים בארמון טווילרי והוענקו מדליות עבור אמנים מצטיינים. משנת 1856 הסלון עבר לארמון התעשייה שנודע גם כארמון שאנז אליזה.
פילוגים ראשונים.
חברי השופטים השמרנים והאקדמיים נרתעו מאוד מיצירות האמנים האימפרסיוניסטים. או שדחו אותן או לפעמים העמידו אותן במקומות פחות טובים. הפולמוסים עלו לטונים גבוהים. על מנת לשמור על גישה דמוקרטית, יזם הקיסר נפוליאון השלישי את "סלון המסורבים" (Salon des Refusés) שבו הוצג מבחר מהיצירות שנדחו על ידי הסלון באותה שנה. סלון המסורבים נחנך ב-17 במאי 1863, תאריך שציין את לידת האוואנגארד האמנותי. האימפרסיוניסטים פתחו תערוכות עצמאיות משלהם בשנים 1874, 1876, 1877, 1879, 1880, 1881, 1882 ו-1886.
בימי הרפובליקה השלישית בשנת 1881, הפסיקה הממשלה לתת חסות לסלון השנתי וקבוצת אמנים ארגנה את "אגודת האמנים הצרפתים" ולקחה אחריות על התערוכה.
פילוגים נוספים.
בדצמבר 1890 ראש אגודת האמנים הצרפתים, ויליאם אדולף בוגרו קידם את הרעיון לפיו הסלון צריך להציג עבודות של אמנים צעירים, בתחילת דרכם, שעדיין לא זכו להכרה. ארנסט מסונייה, פייר פובי דה שאבאן, אוגוסט רודן ואחרים דחו הצעה זו והתפלגו. הם הקימו את האגודה הלאומית לאמנויות יפות (Société Nationale des Beaux-Arts) שנודעה בעיתונות כ"סלון בסאן-דה-מארס" או כ"סלון האגודה הלאומית לאמנויות יפות", או בקיצור "ה"נסיונאל". ב-1903 כהד לתחושתם של אמנים רבים שהייתה זו גם כן ארגון בירוקרטי ושמרני, קבוצת ציירים ופסלים בראשותם של פייר-אוגוסט רנואר ואוגוסט רודן ארגנו את "סלון הסתיו" (Salon d'Automne).
לקריאה נוספת.
1993, Patricia Mainardi - "The end of the Salon : art and the state in the early Third Republic", Cambridge University Press .
קישורים חיצוניים.
Gillian Currey "Paris Salons catalogues", Research Library, Nation Gallery of Australia, 2007
הסכמי סחר חופשי של ישראל
מדינת ישראל חברה ב-OECD וחברה בארגון הסחר העולמי והיא פועלת לקדם את כלכלתה באמצעות הסכמי סחר חופשי. הסכם הסחר החופשי הראשון נחתם ב-1985 עם ארצות הברית. ישראל עד 2022 חתמה על 14 הסכמי סחר חופשי הכוללים 46 מדינות, חלק מהמדינות הללו הן חלק מארגונים בינלאומיים, ככאלה, האיחוד האירופי, איגוד הסחר החופשי האירופי ומרקוסור.
הסכמי סחר פעילים.
רשימת הסכמי סחר חופשי בין ישראל למדינות או ארגונים אחרים. רשום מהראשון להחתם ועד האחרון.
ארצות הברית.
ישראל וארצות הברית חתמו על הסכם הסחר החופשי שהיה הסכם הסחר החופשי הראשון של ישראל והסכם הסחר החופשי הראשון של ארצות הברית עם מדינה מחוץ לצפון אמריקה. ההסכם נכנס לתוקף בספטמבר הראשון, 1985. הסחורה מאורגנת בקבוצות:
א. סחורה ללא כל הגבלה.
ב. טובין עם הגבלות כמות מוגבלות ללא עמלות מכס.
ג. טובין עם עמלות מכס שיצטמצמו בשנים.
הסחורה צריכה להיות תוצר של ישראל או ארצות הברית ואם לא, הסחורה חייבת להיות חלק מפואר המיוצר בישראל או בארצות הברית.
ישראל וארצות הברית חתמו על הסכם שני בשנת 2004, אשר מרחיב את הסחר בחקלאות, וכן על ציוד טלקומוניקציה.
בשנת 2017 חתמו ישראל וארצות הברית על הסכם בנושא כללי מקור.
בנוסף להסכמים בילטרליים ישראלים-אמריקאים, בשנת 2004 חתמו ארצות הברית, ישראל ומצרים על הסכם "QIZ, Qualified Industrial Zone" ההסכם נועד לקדם ייצור משותף בין ישראל למצרים.
איגוד הסחר החופשי האירופי.
ישראל ו-ETFA - איגוד הסחר החופשי האירופי, הכולל את שווייץ, נורווגיה, איסלנד וליכטנשטיין, חתמו על הסכם סחר חופשי ב-1992 שנכנס לתוקף ב-1993. ההסכם כולל: סחר בסחורות, כללי מקור, IPR ועוד. בשנת 2018 עודכן ההסכם כך שירחיב גם את החקלאות.
ירדן.
הסכם הסחר החופשי בין ישראל לירדן נחתם ב-1995, שנה לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן ב-1994. בדצמבר 1996 חתמו שר התעשייה והמסחר, נתן שרנסקי, ועמיתו הירדני על הסכם סחר משופר, שמעניק הקלות נוספות לייבוא מירדן ולייצא הישראלי לירדן. שבע שנים לאחר חתימת ההסכם היקף הסחר עם ירדן גדל פי 8.
האיחוד האירופי.
ההסכם הראשון בין ישראל לאיחוד האירופי נחתם ב-20 בנובמבר 1995 ונכנס לתוקף ב-1 ביוני 2000, וההסכם מכסה את כל 27 המדינות החברות באיחוד האירופי. ההסכם כולל: הסכמים על כללי מקור, פטור ממכסים, חקלאות, ענפי שירות, תעשייה, שיתופי פעולה, תיירות, תחבורה ועוד. ההסכם עודכן בשנת 2010 בנושא החקלאות. בשנת 2013 חתמו ישראל והאיחוד האירופי על ACAA - הסכם להערכת התאמה וקבלה של תעשייתי. ה-ACAA נותנת פטור GMP (נוהלי ייצור טובים) לתעשיית הרפואה הישראלית ומקלה על ייצוא מוצרים רפואיים מישראל לאיחוד האירופי.
טורקיה.
ישראל וטורקיה חתמו על הסכם סחר חופשי ב-14 במרץ 1996, וההסכם נכנס לתוקף ב-1 במאי 1997. ההסכם מכסה נושאים החל מפטורי מכס על חקלאות, תעשייה ושירותים ועד זכות ומקור. ההסכם עודכן ב-2006 וב-2007.
קנדה.
ישראל וקנדה חתמו על הסכם הסחר הראשון ב-31 ביולי 1996 וההסכם נכנס לתוקף ב-1 בינואר 1997, ומפרט את מספר הסחורות ללא מכס או עם עמלות מכס נמוכות. ישראל וקנדה חתמו גם על הסכם בנושא ציוד טלקומוניקציה. ה-FTA הראשון עודכן ב-2019 וביטול המכסים על סחורות מישראל ומקנדה.
מקסיקו.
ישראל ומקסיקו חתמו על הסכם סחר חופשי בשנת 2000, ועדכנו אותו ב-2008 בנושאי הטכנולוגיה.
מרקוסור.
המשא ומתן על הסכם הסחר החופשי עם מדינות מרקוסור החל ב-1997,
ישראל ומרקוסור חתמו על הסכם הסחר החופשי ב-8 בדצמבר 2007 והסכם הסחר החופשי נכנס לתוקף בראשון ביוני 2010 הסכם הסחר החופשי מכסה את המדינות החברות במרקוסור, ארגנטינה, ברזיל, פרגוואי ואורוגוואי. ונצואלה היא גם מדינה חברה אך הושעתה ממרקוסור עקב הפרת זכויות אדם, ונצואלה השעתה את היחסים עם ישראל ב-2009. מרקוסור האריכה את הסכם הסחר החופשי עם ישראל ב-2012.
קולומביה.
הסכם הסחר החופשי בין ישראל לקולומביה נחתם ב-2013 ונכנס לתוקף ב-2020. ההסכם כולל פטור או הפחתה ממכסים על סוגים שונים של סחורות כמו מוצרי טיפוח, טקסטיל, גאדג'טים ומוצרים תעשייתיים אחרים, הנהנים ממכסים של 5% - 35%. ההסכם כולל מגזרים נוספים כמו חקלאות, למשל.
פנמה.
הסכם הסחר החופשי בין ישראל לפנמה נחתם ב-2018 ונכנס לתוקף ב-2020.
אוקראינה.
ישראל ואוקראינה חתמו על הסכם סחר חופשי ב-21.01.2019 וההסכם נכנס לתוקף ב-01.01.2021. אלפי סחורות פטורות ממכסים, מתעשייה, חקלאות, חומרי גלם ועוד.
הממלכה המאוחדת.
עקב הברקזיט, הממלכה המאוחדת אינה כלולה בהסכם הסחר בין האיחוד האירופי לישראל. ישראל והממלכה המאוחדת חתמו על ההסכם ב 2019 בטרם תיכנס לתוקף פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי. ההסכם נכנס לתוקף ב-01.01.2021.
הסכמים שנחתמו אך עוד לא נכנסו לתוקף.
קוריאה הדרומית.
ישראל והרפובליקה של קוריאה חתמו על הסכם סחר חופשי ב-12 במאי 2021.
איחוד האמירויות הערביות.
כתוצאה מהסכמי אברהם, ישראל ואיחוד האמירויות יצרו מערכת יחסים חמה, וב-1 באפריל 2022 חתמו ישראל ואיחוד האמירויות על הסכם הסחר החופשי.
הסכמי סחר הנמצאים בהליך משא ומתן או במעמד הצעה.