הקומקון לא היווה בעצם מענה לתוכנית מרשל, היות שהתמיכה שהוא העניק הייתה כאין וכאפס לעומת התמיכה הכלכלית שהוענקה בתוכנית מרשל, והוא הספיק רק למנוע את התמוטטותן של המדינות בגוש הקומוניסטי.
רקע.
עם תחילת "המלחמה הקרה", הציע נשיא ארצות הברית הארי טרומן לגבש תוכנית כלכלית שתסייע לשיקום אירופה, על מנת למנוע את המצב ששרר לאחר מלחמת העולם הראשונה, ותרם לעלייתם של הפאשיסטים באיטליה והנאצים בגרמניה, מה שסלל את הדרך למלחמת העולם השנייה. תוכנית זו ידועה בשם "דוקטרינת (מסמך הצהרות) טרומן".
שלושה חודשים לאחר מכן, החל שר החוץ האמריקני ג'ורג' מרשל ביישום התוכנית על ידי מתן הלוואות לכל מדינה אירופית שחפצה בכך. התוכנית לא הייתה מוגבלת לשיטת משטר או סוג מפלגת השלטון במדינה, ותאורטית גם ברית המועצות ומדינות הגוש הקומוניסטי יכלו לקבל תמיכה אך סטלין אסר עליהן.
הקמת הקומקון.
כתגובה לתוכנית מרשל, ייסד סטלין בשנת 1949 את הקומקון, כשהמטרה היא כביכול "לפצות" את מדינות הגוש המזרחי, שלא יכלו לקבל תמיכה עקב האיסור של רוסיה. אולם, במקום לשפר את מצבן של המדינות הקומוניסטיות, הקומקון רק הרע את מצבן מכיוון שהוא חִייב אותן למכור את תוצרתן רק לברית המועצות וחייב אותן לקנות רק מתוצרתה. כתוצאה מכך, אותן מדינות סבלו מרמת מוצרים ירודה, עקב חוסר התחרות שהייתה בהן להבדיל מזו שהייתה במדינות השוק האירופי המשותף.
בדיעבד אפשר להגיד, שעצם קיום הקומקון רק גרם למשטר הקומוניסטי להראות גרוע יותר בעיני אזרחי הגוש המזרחי (פרט אולי לאזרחי ברית המועצות שנהנו משגשוג יחסית למדינות האחרות בגוש) ובכך גרם למעשה להתמוטטותו בסופו של דבר בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90.
תענית אסתר
בהלכה, תענית אסתר היא יום תענית הנהוג בי"ג באדר, ערב חג הפורים (ברוב השנים. בכ-31.9% מהשנים חל פורים ביום ראשון והתענית מוקדמת לי"א באדר).
לתענית זו תוקף של מנהג, ובשונה מצומות ישראל האחרים, איננה מוזכרת בתלמוד, אלא רק במדרש ובמקורות מימי הגאונים על כן גדריה קלים יותר מהצומות האחרים.
רקע.
בימי המלך אחשוורוש, הסית המן האגגי את המלך לגזור על השמדת העם היהודי. לאחר סדרת מהפכים פוליטיים, המן נתלה על העץ ואסתר המלכה ביקשה מהמלך לבטל את הגזירה. אחשוורוש לא הסכים אך נתן ליהודים רשות להתגונן על נפשם. היום המיועד להשמדת העם היהודי היה י"ג באדר. לבסוף, ביום זה הרגו היהודים את אויביהם. במגילה (), מבקש מרדכי מאסתר לגשת אל המלך מיוזמתה ולבקש לבטל את אשר נגזר. היא מסכימה אמנם לגשת אליו, על אף הסכנה הצפויה לה, אך היא מבקשת מבני עמה לצום במשך שלושה ימים לפני כן וכן היא ונערותיה צמות. שכן מי שניגש אל המלך בלא שנקרא אחת דתו להמית אלא אם כן המלך חס עליו ומושיט לו את שרביט הזהב.
מקור המנהג.
במגילת תענית, שחוברה בסוף ימי בית המקדש השני, לאחר זמן מגילת אסתר, מוזכר יום י"ג באדר כיום שמחה – יום ניקנור, לציון ניצחונו של יהודה המכבי על ניקנור בקרב חדשה. משבטלה מגילת תענית איסור התענית בזמן זה פג ומותר היה להתענות.
המנהג לצום בי"ג באדר אינו מוזכר בתנ"ך ואף לא בתלמוד. המנהג לצום מופיע לראשונה במדרש תנחומא וב"שאילתות דרב אחא", מגאוני בבל שחי במאה ה-8, ואחר כך אצל רש"י והרמב"ם. הרי"ף לא הזכיר את המנהג.
במסכת סופרים (שחוברה ככל הנראה במאה השמינית) מוזכרת תענית לפורים בחודש אדר המכונה גם "ימי צום מרדכי ואסתר" במשך שלושה ימים, בימים שני, חמישי, ושני בשבוע. המנהג היה להתענות לפני פורים, ומנהג ארץ ישראל היה להתענות לאחר פורים, בגלל יום ניקנור שחל לפני פורים.
טעם המנהג.
טעמים שונים נאמרו לתענית זו.
זכר למחצית השקל.
יש קהילות שנהגו ביום זה לתת מחצית השקל, זכר למצוות מחצית השקל שנהגה בזמן שבית המקדש היה קיים. יש שנהגו לתתם קודם לתפילת המנחה ויש שנהגו לתת לאחר התפילה.
כתבו הפוסקים שכשנותן מעות אלו יזהר לומר "זכר למחצית השקל" ולא יאמר "מחצית השקל", שאם יאמר "מחצית השקל" ייתכן שהקדיש את המעות.
מהלכות התענית.
מאחר שתענית זו אינה תענית מדברי קבלה, אלא רק מנהג, הקילו בה פוסקים בכמה דברים יותר משאר צומות.
משחק תפקידים
משחקי תפקידים הוא שמה של קטגוריה רחבה של משחקים בהם השחקנים המשתתפים מגלמים דמויות, ודרכן מקיימים אינטראקציות אחד עם השני ועם עולם דמיוני אותו מתאר המנחה. בשונה ממשחקים אחרים, המרכז במשחק התפקידים הוא שיתוף פעולה בין הדמויות השחקנים כדי להתגבר על מכשולים אותם מציב המנחה, ולא תחרות בין השחקנים.
משחקי תפקידים מתקיימים לרוב בקבוצה קטנה (2–7 שחקנים), אך לעיתים יכולים להתקיים באופן יחידני או בקבוצות גדולות הרבה יותר, עם התאמות מיוחדות. משחקי תפקידים מסתמכים על הסכמה של כל השחקנים לגלם תפקידים בעולם משחק (הקרוי לרוב "עולם מערכה") כלשהו, כאשר ברובם המוחלט של משחקי התפקידים עולם-המשחק ודמויות השחקנים מתפתחים ומשתנים תוך כדי המשחק. משחק התפקידים מאפשר לשחקנים השונים לבצע אינטראקציות אחד עם השני, כמו גם עם דמויות ללא שחקן (דב"ש - דמויות בלי שחקן) המאכלסות את עולם-המשחק, ובהתאם לבחירות השחקנים במהלך המשחק הם מתוגמלים או נענשים, ודמותם מתפתחת.
בדרך כלל את המשחק מנהל אחד השחקנים, המשמש כמנחה, ובורר לחוקים. הוא מתאר לשחקנים את העולם, מגלם את הדמויות בלי שחקן וכן קובע האם הדמויות הצליחו או נכשלו בפעולות שניסו לעשות, לרוב באמצעות גלגול קובייה. המנחה נקרא בעברית "שליט המבוך" (מונח שמקורו במשחק התפקידים "מבוכים ודרקונים"), "שליט המשחק" או פשוט "המנחה". למרות שתפקיד המנחה הוא להציב אתגרים ולפעמים אף לשחק את הנבל, המנחה אינו יריב של השחקנים.
סוגי משחקי תפקידים.
ניתן לחלק משחקי תפקידים לשלוש סוגות עיקריות, המוצגות להלן:
במשחקי תפקידים שולחניים, כל אחד מהשחקנים בקבוצה מתאר את דמותו בתחילת המשחק ולאורך כל המשחק מבצע דרכה פעולות, מדבר בקולה, ומחליט דרכה החלטות שונות. במקביל, המנחה מעביר את סיפור העלילה ופועל בשם הדב"שים. המעקב אחר הנתונים של הדמויות מתבצע לרוב באמצעות רישום על גבי דף (המכונה דף דמות) אך בשנים האחרונות גובר המעבר לאמצעי מעקב דיגיטליים, למשל בטאבלטים או מחשבים ניידים. במשחקים כאלה קרבות הם לרוב אלמנט מרכזי וכדי לקבוע האם הדמות הצליחה בפעולה (למשל: האם החץ שירתה פגעה באויב וכמה נזק הוא גרם) מתבססים על גלגול או הטלת קוביות משחק. אלמנט זה מכניס גם אקראיות למשחק.
בשנים האחרונות נפוץ המנהג לשחק משחקי תפקידים שולחניים דרך האינטרנט באמצעות שימוש בתוכנות מחשב למסרים מיידיים כגון סקייפ או בפורומים. יש מספר אפשרויות למשחק תפקידים שולחני וירטואלי, הנעים בין משחקים בזמן אמת באמצעות מסרים מיידיים ושימוש בווידאו ותוכנות מיוחדות לגלגול קוביות, לבין משחקים המתנהלים בקצב איטי באמצעות התכתבות. צורת משחק זו משמשת לעיתים קרובות כדי לגשר על מרחק גאוגרפי רב בין שחקנים.
משחקי תפקידים חיים ומשחקי תפקידים ממוחשבים עונים על הגדרת משחקי תפקידים הרשומה מעלה, ונבדלים בעיקר באופן הביצוע הטכני. משחקי תפקידים חיים יוצאים מהחדר והופכים למעין הפקת תיאטרון בה השחקנים מתלבשים כדמויות, מבצעים פיזית (במגבלות בטיחות) את פעולותיה ומדברים בקולה. משחקי תפקידים ממוחשבים נותנים בידי המחשב את תפקיד השחקן המוביל, ושחקן או שחקנים נוספים יכולים לבצע פעולות על ידי ממשקי מחשב כגון עכבר ומקלדת.
מבנה ושיטות משחקי תפקידים.
משחק תפקידים יכול להיות נטול חוקים וכללים, פרט לאלו הרשומים בהגדרה מעלה. השחקנים יכולים לגלם דמויות ולנהל דיאלוגים, פעולות וכו', בין אם במילים בלבד ובין עם במחוות, ללא הנחיה מפורשת או שיטה מדויקת, המבטיחה שיויון כלשהו ביניהם. אף על פי כן, מרבית משחקי התפקידים כיום מנוהלים לפי שיטה כלשהי, הידועה מראש לשחקנים ומוסכמת עליהם. השיטה משפיעה רק על ביצועו הטכני של המשחק, ואינה קשורה ישירות בסיפור העלילה, אופי הדמויות או סוג המשחק.
שיטת משחק תפקידים יכולה להיות חופשית יחסית, בה למשל מוגדר כיצד יש לבנות דמות (אילו פרמטרים כל דמות חייבת להכיל, ובאילו טווחים נמדדים יכולותיה השונות) ולא בהכרח כיצד לשחק בה. מנגד, היא יכולה להיות מגבילה מאוד, בה כל פעולה שדמות מבצעת מחייבת בגלגולי קוביות שונות על מנת לקבוע את הצלחתה. משחקי התפקידים הראשונים (שהוגדרו במפורש ככאלו) היו מבוכים ודרקונים, שנוצרו בשנות ה-70 של המאה ה-20 עם מערכת מפורטת שהתפתחה עם הזמן. ככל ששיטת משחק זו התפתחה נוצרו במקביל שיטות נוספות, פשוטות ומורכבות יותר. כיום קיימות בשוק מאות שיטות שונות, המתוארות לרוב בספרי הדרכה שונים.
ניתן לחלק את השיטות לסוגים לפי מספר קריטריונים:
משחקי התפקידים הבולטים ביותר בשוק הם:
בישראל.
משחקי התפקידים הגיעו לשוק הישראלי בשנות השמונים עם תרגומה של ערכת הבסיס של מבוכים ודרקונים לעברית. באותן שנים גם התקיימו מספר כנסים - טד"י ו טמ"י, שאורגנו על ידי מיצוב שתרגמה לעברית את מבוכים ודרקונים. בשנות התשעים נוסדה העמותה למשחקי תפקידים בישראל, שגם ארגנה את כנסי איגור ו-ביגור, עד לביטולם והחלפתם בכנס גיבורים ולאחר מכן מבוכים. בסוף שנות התשעים ושנות האלפיים, נוסדו בארץ מספר רב יחסית של פורומים ואתרים בהם הכותבים הציגו את היצירות שלהם ושיחקו באינטרנט, היום פעיל פורום הפונדק, שמציע אפשרות לשחק בפורום במקביל לקבוצות נוספות בפייסבוק. פורומים אחרים ידועים מאותה תקופה הם "שדים מתחת לכיור", "העז הכאוטית" ועוד.