ב-24 באוגוסט 2019 ביצעה צנעני את השיר יחד עם מירי מסיקה בלייב פארק שבראשון לציון. ההופעה הועלתה לערוץ היוטיוב הרשמי של מסיקה ב-5 בדצמבר 2020.
רחל שפירא כתבה את השיר ומרגלית צנעני ביצעה אותו. הן שיתפו פעולה יחדיו וכל אחת מהן הביאה לשיר את תכונותיה שתרמו ליצירתו. שיתוף הפעולה והתוצאה שהניב הוזכר בכמה כתבות. אחת מהן היא הכתבה לעיתון "מעריב" שבה רחל שפירא סיפרה ליעקב בר און על תכונותיה של צנעני שתרמו לשיר, ועל כך שצנעני בתכונותיה השלימה אותה: "מרגלית התגלתה לי כאישה עממית וספונטנית מאוד במגעיה עם אנשים, תכונה שחסרה לי. היא סחפה אותי ליצירה משותפת דווקא מתוך השוני בינינו. הייתה בינינו היקסמות הדדית, שעברה ישירות לשירים". מבקר המוזיקה, יקי הפשטיין, הוסיף על דבריה של שפירא וכתב באתר "בית אבי חי": "השיר "עוד יהיה לי" זכה לביצוע נפלא שהרים את כל הקהל על הרגליים. שפירא הצליחה לראות בצנעני את מה שרבים בחברה הישראלית החמיצו: אישה אמיצה, לוחמת פמיניסטית, שהקדימה את זמנה ולא פחדה מעולם להרים את הראש אל מול כל הקשיים שצצו מולה. בעזרת התכונות האלה צנעני מפלסת, עד היום, את הדרך קדימה. וזה כל כך נחמד". עוד נכתב על תרומתה של צנעני לשיר באתר "שיר של יום-בדרכי החיים": "צנעני שברה את תקרת הזכוכית של זמרות הז'אנר הים תיכוני, והצליחה לפרוש כנפיים ולהיות אחת מהזמרות המצליחות והמוכרות בישראל ".
הרעיון של השיר.
השיר זכה לפרשנויות רבות המלמדות על רעיון השיר ועל משמעותו. אחת מהן היא דעתו של עופר גביש באתרו "עפר גביש - אירועי זמר": "השיר עוסק בתקווה לפרוץ מחסומים, להתקדם ולהשיג את כל אשר יבקשו. השיר מחבר את המשוררת רחל שפירא לז'אנר המזרחי ולרוק'נרול" נוסף על כך, באתר "שיר של יום-בדרכי החיים" נאמר כי השיר מאפשר למאזינים לחשוב על הכבלים שמונעים מהם הצלחה בשאיפותיהם ובחלומותיהם. יקי הפשטיין, בכתבתו לאתר "בית אבי חי", הוסיף על דברים אלו וכתב כי השיר זכה לביצוע נפלא. אחרי ששמע מצנעני את הסיפור שעומד מאחורי השיר, טען כי מדובר בשיר מהפכני. לדבריה, מילות השיר יכולות לעורר השראה בקרב אנשים מפני שהם מבינים שחשוב להגשים את חלומם. הם יכולים לעשות זאת למרות כל הבעיות והמחסומים שעומדים בפניהם ומפריעים להשגת מטרתם.
ביצועים נוספים.
הביצוע של השיר זוהה עם מרגלית צנעני, אך יש לו מבצעים נוספים. להקת "אנסמבל קוראל" ביצעה את השיר בסגנון גוספל. הזמרת מיכל שפירא בביצועה שינתה את הסגנון של השיר לסגנון המוזיקלי רגאי, פאנקי וג'אזי, לעומת השיר של צנעני שהוא יותר בסגנון מוזיקת פופ. יוסי חרסונסקי באתרו כתב כי השינוי של שפירא הוא בפרשנות השיר, בביצועה היא מאפשרת לגשת לשיר בדרך אחרת: "אצל מרגול השיר הוא soul ואילו אצל מיכל שפירא הוא רגאי, פאנקי וג'אזי. זו פרשנות חדשה, גישה שונה לטקסט המביע תקווה, שעוד יהיה לה כל מה שליבה מבקש." בנוסף, באתר זה ביצועה של מיכל שפירא זכה לתשבחות רבים:" חיים חדשים-אחרים לשיר כולו, תובנות רגש אחרות מאשר הגרסה המוכרת, עם ניואנסים יפים-מעבר לשירה שקטה הזויה בחלקו האחרון, המשכו נגינת הטרומבון של יאיר סלוצקי. שילוב של אינטרפרטציה ועיבוד מצוין של אודי שמחון מראים שיש סיבה טובה לקאבר הזה".
וידאו קליפ.
"עוד יהיה לי" לא הועלה באופן רשמי לערוץ היוטיוב שלה מרגלית צנעני, אך בשנת 2012 הועלה אודיו רשמי שלו ליוטיוב.
לוליגו הכף
לוליגו הכף המכונה צ'וקה (שם מדעי: "Loligo reynaudii") הוא מין של דיונון ממשפחת הלוליגיים החי לאורך כף התקווה הטובה שבדרום אפריקה. בעבר נחשב לתת-מין של לוליגו שקוף.
תיאור.
הדיונון מגיע לאורך 20 עד 30 ס"מ ובעל גוף דק עם שמונה זרועות קצרות ועוד שתי זרועות ציד ארוכות בעלות עוקצים העוזרים לאחוז בטרף. המעטפת דמוית-יהלום ובעלת גלימה שקופה ארוכה יחסית. הראש גדול עם עיניים צהובות מכוסות בקרום דק. לדיונונים ראייה טובה והם בעלי יכולת להפוך את צבעם במהירות להסוואה.
הדיונון מצוי בימים הממוזגים בעומק של עד 200 מטרים לחופי דרום אפריקה בין מפרץ פולס לפורט אליזבת ואולי מגיע עד לחופי פורט אלפרד (Port Alfred).
הוא נודד בלהקות גדולות במים הרדודים ומחפש טרף של חסילונים ודגים קטנים. הלהקות מתרבות על חופי הים בין קייפ פוינט (Cape Point) לפורט אליזבת ויוצרים צבורות ביצים דמויי-נקניק הדבוקים לקרקעית. הדיונונים המטפלים בצאצאיהם מושכים שלל טורפים לרבות: דוב ים איוני, כרישן שורי, טריגון קצר זנב, אגפית נטלנסיס, גלדניים, עופות ימיים, לווייתנים ועוד טורפים רבים.
תמנון אינסולריס
תמנון אינסולריס (שם מדעי: "Octopus insularis"), הוא מין של תמנון ממשפחת התמנוניים, אשר התגלה לחופי ברזיל בשנת 2008 כשנחשב בגילויו לתמנון מצוי, אך הכיל תכונות ייחודיות. הוא מצוי במי האוקיינוס האטלנטי בין חופי ברזיל למפרץ מקסיקו ואולי גם לדרום פלורידה וייתכן שתפוצתו רחבה אף יותר. הוא קיבל את השם "insularis", מאחר שנמצא בעיקר בכמה איים בברזיל כמו פרננדו די נורוניה ופאולוס הקדוש. עם זאת לרוב הוא חי על קרקעית הים לאורך חופים חמימים ושוניות בעומק של 30 מטרים מפני הים.
תמנון זה קטן מאוד עם מעטפת באורך מרבי של 12 ס"מ ולרוב קטן יותר (8 ס"מ בזכרים, 9.5 ס"מ בנקבות) וצבעו הרגיל אדום-חום. תמנון זה בעל יכולת ייחודית לספוג מים בזימיו לזמן רב המאפשר לו לצאת מהמים ולהלך על היבשה, תוך שהוא פורש את זרועותיו כדי להתגלגל על הקרקע בין בריכות סלעים. התמנון הוא צייד המחפש סרטנים משלל סוגים, ביניהם מסרטן סלעים אדום, משבלולים ומצדפות ודגים קטנים. מחקר מצא שגם תמנונים גדולים יחסית יעדיפו לאכול סרטנים קטנים יחסית, מאחר שהם פשוטים יותר לציד.
אויביו כוללים מורנות, טחניים ומפרקתן הבינים. תמנון שנתפס יכול לפלוט ענן דיו כהה המבלבל את אויביו והוא יכול גם להשיר רגל שנתפסה אך ההגנה העיקרית שלו הוא הסוואתו החזקה ויכולתו לשנות צבע בזמן קצר.
תמנון זה מתרבה בקצב איטי יותר מהתמנון המצוי, בעיקר בחורף וההתבגרות המינית של הצאצאים לוקחת שנתיים.
מעביר מים
ציפור האש
ציפור האש (ברוסית: Жар-птица) היא דמות מאגדות העם הרוסיות, אודות ציפור בעלת כנפי זהב וכסף, שממנה בוקע זוהר עז ועיניה נוצצות.
תיאור.
הציפור יושבת בכלוב זהב, ובלילה הולכת לגנוב תפוחי זהב. לעיסוק זה, היא נתפסת בדרך כלל על ידי הדמות הראשית. השגת ציפור האש היא אחת המשימות שעל הדמות הראשית באגדה. ציפור האש ניזונה מתפוחי זהב המעניקים נעורים, יופי ואלמוות; כשהיא שרה, פנינים נושרות ממקורה. שירת ציפור האש מרפאה את החולים ומחזירה לעיוורים את הראייה. תפיסתה של ציפור האש טומנת בחובה קשיים גדולים והיא אחת המשימות העיקריות שהמלך (האב) מבקש מבניו בסיפור האגדה. רק הבן הצעיר מצליח להשיג את ציפור האש (אופציה: קשת צעיר).
השוואה.
מיתולוגיים (כמו אלכסנדר אפנסייב) הסבירו את ציפור האש כהאנשה של אש, אור, שמש. אם נניח בצד הסברים מיתולוגיים שרירותיים, אפשר להשוות את ציפור האש לסיפורים מימי הביניים, הפופולריים מאוד בספרות הרוסית והמערבית באירופה, על ציפור עוף החול העולה מהאפר. אב הטיפוס של ציפור האש הוא הטווס וניתן להשוות תפוחים מרעננים לפירות עץ הרימון - מעדן אהוב על עוף החול.
לפי המיתולוגיה הסלאבית, כדי לתפוס את ציפור האש, משתמשים בכלוב מוזהב ובתוכו תפוחים כמלכודת. לא ניתן לתפוס אותה בידיים חשופות, מכיוון שהתופסים עלולים לשרוף את עצמם על הנוצות שלו.
בשנת 2009, ציפור האש הייתה סמל תחרות האירוויזיון 2009, שהתקיימה במוסקבה.
באגדות.
ציפור האש מופיעה בסיפורי עם רוסיים:
היא מופיעה גם בסיפורו של פיוטר ירשוב "סוסון גבנונון".
דניאלה דוויק
דניאלה דוויק (Daniela Dueck) היא היסטוריונית של העת העתיקה, פרופסור מן המנין במחלקה ללימודים קלאסיים ובמחלקה להיסטוריה כללית באוניברסיטת בר-אילן. מאז 2019 היא ראש התכנית ללימודי פרשנות ותרבות באוניברסיטת בר-אילן. תחומי מחקרה העיקריים הם כתיבה גאוגרפית ותפיסות גאוגרפיות ביוון וברומא העתיקות, פרגמנטים של יצירות יווניות ורומיות ומפגשי תרבויות בעולם העתיק.
ביוגרפיה אקדמית.
דניאלה דוויק למדה את שלושת תאריה האקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים. היא סיימה את לימודי התואר הראשון בחוגים להיסטוריה ולתולדות האמנות. את התואר השני למדה בחוג להיסטוריה וכתבה תיזה שכותרתה "הודו בעיני היוונים עד אלכסנדר הגדול" בהנחיית פרופ' דוד אשרי. את עבודת הדוקטורט, בהנחייתו של פרופ' יוסף גייגר, כתבה בנושא "הגאוגרפיה של סטרבו כיצירה אוגוסטאית". עם סיום התואר השני החלה ללמד באוניברסיטת בר-אילן כמתרגלת במחלקה להיסטוריה כללית. מאוחר יותר עברה ללמד גם במחלקה ללימודים קלאסיים וכיום היא נמנית עם הסגל האקדמי הבכיר בשתי המחלקות.
מחקריה.
מאז כתיבת התיזה לתואר השני דניאלה דוויק עוסקת בגאוגרפיה עתיקה, יוונית ורומית, על היבטיה השונים, הן הטקסטואליים והן התרבותיים וההיסטוריים. עניין אקדמי זה מתחבר גם לשאלת המסורת הגאוגרפית והתמסורת הטקסטואלית שבחלקה השתמרה בצורה של פרגמנטים כציטוטים ספרותיים.
מחקרה עוסק בנושאים הבאים:
(1) סטרבו וכתיבה גאוגרפית.
(2) פרגמנטים גאוגרפיים.
(3) תפוצה של ידע גאוגרפי שלא בכתב ולא באמצעות טקסטים.
(4) ציטוטי שירה כעדות למסורת טקסטואלית וסגנונית.
(5) נושאים שונים הנוגעים לתרבות העולם העתיק של יוון ורומא.
ספרים שכתבה.
"Strabo of Amasia - A Greek Man of Letters in Augustan Rome", Routledge,   London, 2000