לפיכך קניין הוא מערכת של הקצאה וחלוקה, ובמידה רבה ההקצאה של דיני הקניין מחלקת את העושר בחברה.
הגדרות שונות לזכות הקניין.
אין הסכמה כללית לגבי הגדרה של זכות הקניין, ההבנה מהי זכות קניין משתנה מחברה לחברה. ניתן להציג גישות של מספר תאורטיקנים שנתנו הגדרות לזכות הקניין:
ויליאם בלקסטון - המאה ה-18.
ויליאם בלקסטון הגדיר את הקניין כאותה שליטה בלעדית ועריצה שיש לאדם על העצמים החיצוניים שבעולם, תוך שלילה מוחלטת של הזכות של כל אדם אחר ביקום. משמע כי האדם יכול לשלול מכל אחד את הזכות להתערב/לפגוע בקניינו.
ווסלי ניוקומב הופלד - המאה ה-20.
הופלד (Wesley Newcomb Hohfeld) ערער על מעמד זכות הקנין, כזכות המעניקה לבעליו יכולת בלתי מוגבלת על הנכס. הופלד גורס כי זכות הקניין אינה זכות אדם ביחס לחפץ, אלא ביחס לאנשים אחרים ביחס לחפץ.
לפי הופלד זכות הבעלות היא אגד של ארבעה יסודות/יחסים שמכוננים את הזכות:
פירוק הזכות לזכויות משנה החליש אותה, שכן כעת ייתכן ופגיעה בסעיף/שניים לא תהווה פגיעה. הפירוט פותח את מושג הקניין לפרשנויות נוספות. מנגד ניתן להציב את המודל הבלקסטוני המגדיר את הקניין בצורה חדה וחותכת ולכן כל פגיעה הכי קטנה היא בבחינת פגיעה מהותית.
ריאליזם משפטי - המאה ה-20.
הריאליזם המשפטי רואה במושג הקניין כמושג יציר האדם. הגנה על קניין מבקשת להשיג תכלית חברתית, בית המשפט יוצק תוכן אל תוך מושג הזכות לקניין על-פי הערכים הנורמטיביים שאותם רוצה הוא לקדם.
י' ויסמן.
ויסמן נוקט בגישה מרחיבה לפירוש המושג זכות הקניין - זכות הפועלת כלפי מספר בלתי מוגבל של אנשים, ניתנת לכימות לכסף וקלה להעברה באופן יחסי. משמע שילוב בין זכות רכושית לזכות IN REM (כלפי כל העולם). גישתו של ויסמן היא הגישה המקובלת בפסיקה בישראל.
תאוריות המצדיקות את הקניין.
יש להדגיש כי לא קיימת הצדקה אחת לקניין. דהיינו: לא קיימת תאוריה אחת התואמת את דיני הקניין במלואם. במקום זאת, בכל מוסד שהוא ניתן למצוא ביטויה של אחת או יותר מההצדקות לזכויות הקניין.
הקצאת קניין.
כפי שהזכרנו לעיל מטרת דיני הקניין היא ליצור הקצאה נכונה בין משאבים כאשר שני מצבים מעוררים את הצורך להקצות קניין לבעלות פרטית:
הקצאה ראשונית.
שלב שבו בפעם הראשונה בתולדות נכס יש להקצות את זכות הקניין בו, שכן יותר מאדם אחד מעוניין בו ואין ביכולתו "להספיק" לכולם, ומכאן שיש לבצע לגביו את שלב ה- Entitlement (מתן הכותרת, זכות בעלות על הנכס וקביעת הקצאתו).
כך, למשל, בקניינים בלתי מוקצים ראשונית כגון: פטנט (כאן מטרת ההקצאה היא לעודד את יצירת הנכס מהפן הכלכלי, שהרי אלמלא ההקצאה, תיווצרנה העתקות וכך שיצירת הפטנט לא תהיה עוד כדאית); זכות יוצרים; סימני מסחר; מדגמים; מציאת אוצרות טבע שטרם נתגלו; בנייה לגובה בפעם הראשונה בנכס (בהנחה שהקרקע העולמית מוקצית כולה); גילוי יבשת חדשה. דוגמאות אלו מצביעות על הכלל לפיו כל נכס, שהוא בר המרה כלכלי, יש להקצותו.
הקצאה מחדש (Reallocation of Resources).
הקצאה מחדש שכיחה יותר מהקצאה ראשונית, ובה נדרש נכס מסוים להקצאה מחדש, לאחר שכבר הוקצה הקצאה ראשונית.
בשני סיווגים אלו של הקצאת קניין מתעמתים בדרך-כלל מספר מועמדים להקצאה, כאשר כל אחד מהם טוען לבעלות על הנכס, מכוח טיעון זה או אחר (חזקה, ראשוניות וכדומה). כדי לממש את ההקצאה בפועל, יש אפוא לבחון טיעונים אלו, ואת השלכתם על ההכרעה הקניינית.
סוגי קניין.
ניתן לחלק את זכויות הקניין לשני סוגים עיקריים: קניין פיזי - מקרקעין ומיטלטלין, וקניין רוחני - פטנטים, מידגמים, סימני מסחר וזכויות יוצרים.
מקרקעין לפי הגדרתם בסעיף 1 לחוק המקרקעין כוללים הן את הקרקע והן את כל מה שמחובר אליה חיבור של קבע (בניינים, עמודי חשמל וכו'). לעומת זאת לפי דינים זרים מסוימים הקרקע והבנוי עליה הם שני קניינים פיזיים נפרדים זה מזה.
מיטלטלין יכולים להיות בני קיימא (בעלי אורך חיים ממושך), ופסידים (מתכלים במהרה).
רישום פרטי זכות הקניין.
מקרקעין שאינם מוסדרים מתחלקים לשניים: מקרקעין לא מוסדרים רשומים ומקרקעין לא מוסדרים שאינם רשומים:
מקרקעין לא מוסדרים רשומים בדרך כלל יירשמו בפנקס השטרות או בפנקס הבתים המשותפים.
מקרקעין לא מוסדרים שאינם רשומים יכולים להיות רשומים ברישום המוסדר מכח ס' 4ט"ו לחוק מינהל מקרקעי ישראל או בחברות משכנות.
עסקאות נוגדות.
· עסקאות נוגדות – מצב של עסקאות נוגדות יכול לחול במקרקעין, במיטלטלין ובזכויות.
הסיטואציה המדוברת היא מצב בו בעל הנכס, או בעל זכות קניינית אחרת, עושה עסקה על אותו נכס עם יותר מאדם אחד. במצב זה, בעל הנכס מתחייב למוכרו או להעביר זכות קניינית אחר לצד שני, ולפני שמשתכלל קניין (רישום/חזקה/ מסירה) הוא מתחייב בעסקה נוספת עם אדם אחר. המוכר הוא עדיין הבעלים של הנכס, והוא זה שמתחייב בהתחייבויות סותרות עם מספר אנשים. אם העסקה נגמרה בקניין, הקונה הראשון הוא בעלי הנכס, ואם המוכר ינסה לעשות עסקאות נוספות באותו נכס - זה מצב של תקנות שוק. הסעיפים העיקריים בעניין זה הם ס' 9 [2]+ 80 לחוק המקרקעין, וס' 12, 13 [3] לחוק המיטלטלין.
· עסקאות נוגדות כתאונה משפטית וההבדל בינן לבין תקנת השוק
ניתן להתייחס לסיטואציה של עסקאות נוגדות כאל תאונה משפטית בין שני צדדים מרוחקים.
ההבדל מתקנת השוק: בעסקאות נוגדות הזכות שבידי הראשון
היא זכות אובליגטורית ואילו בסיטואציה של תקנת השוק הזכות שבידי הראשון היא זכות קניינית.
· כיצד יש לחלק את הסיכונים בעסקאות נוגדות?
את הסיכונים בעסקאות הנוגדות ואת הכללים המכריעים בעימות נקבע על פי שני כללי על-
שיקול ex-ante: בראש ובראשונה יש לשאוף למניעת תאונות מראש במינימום עלויות. על כן, יש לאתר אותו צד שיכול היה למנוע את התאונה במינימום עלויות (מונע הנזק הזול ביותר) ולהטיל עליו את האחריות לתאונה, קרי להעדיף את הצד השני.
שיקולי ex-post (צדק בדיעבד): שיקול זה מטיל אחריות על הצד שנזקו קטן יותר. במקרה
זה נזקי התאונה המצרפיים הם קטנים יותר.
ההכרעה בפועל : הסעיפים- 9, 12,13 לחוק המקרקעין קובעים כי אם נוצר מצב כזה של ריבוי התחייבויות מצד א', זכותו של בעל העסקה הראשונה עדיפה - הראשון בזמן גובר. אלא אם השני פעל בתו"ל ובתמורה, והעסקה לטובתו נרשמה בתו"ל, ואז זכותו עדיפה. החוק קובע כלל הכרעה- בדרך כלל ניטה להעדיף את זה שהיה ראשון בזמן אלא אם המאוחר קיים כמה תנאים-
א. שיכלול קניין – האם המאוחר בזמן שיכלל קניין.(השכלול צריך להיעשות בתום לב.)
ב. שאלת תו"ל – האם הרוכש המאוחר היה תם לב– האם הוא ידע על העסקה המוקדמת בזמן או לא?
ג. רכיב התמורה – האם הייתה תמורה, הדין דורש תמורה ריאלית.
אם התקיימו ה3 הנ"ל הקונה השני בזמן יזכה בנכס.
כללי העסקאות הנוגדות חלים על כל עסקה במקרקעין-זכות הבעלות; זכות השכירות; זכות השאילה; זכות המשכנתה; זכות קדימה; זיקת הנאה. ואולם אם הקונה הראשון מתמודד מול מעקל או מקבל מתנה מאוחרים בזמן ניטה להעדיף את הראשון בזמן.
תומאס המפרי מרשל
תומאס המפרי מרשל (1893–1981), סוציולוג בריטי אשר תרם רבות למושג האזרחות, בייחוד בקובץ מאמריו Citizenship and Social Class.
מרשל פירש את מושג האזרחות כ"ההכרה בזכות האוניברסלית של כולם להיות מתורבתים" (Civilized). משמע, הזכות של כל אחד להשתתף ולהיות אדם תרבותי, להבדיל מהראייה הליברלית המקדשת את עוצמת האריסטוקרטיה. תפיסתו גורסת, כי כל בני האדם הם שווי ערך בקהילה הפוליטית ולכן לכולם זכות לתוארי הג'נטלמן. בכך, מרשל הביא לדמוקרטיזציה של האידיאל האזרחי.
בחיבורו החשוב, Citizenship and Social Class, בוחן מרשל את התפתחות מושג האזרחות בבריטניה, מהמהפכה התעשייתית ועד למחצית המאה ה-20. מרשל מבחין בין שלושה תחומים של התפתחות האזרחות: התפתחותן של זכויות אזרחיות, פוליטיות וחברתיות, ומקביל את התפתחותן להתפתחות הקפיטליזם. מסקנתו של מרשל היא שהאזרחות, וזכויות האדם הנכללות בה, הן הכרחיות לקפיטליזם. הזכויות האזרחיות הכרחיות כדי לאפשר את פעולת המנגנון הקפיטליסטי, בעוד שהזכויות הפוליטיות והחברתיות הכרחיות כדי לגשר על הפער בין חוסר השוויון הגלום בקפיטליזם, לבין השוויון הגלום בדמוקרטיה, והמובטח על ידי הזכויות האזרחיות.
ניתוחו של מרשל את מושג האזרחות הוא ניתוח פונקציונליסטי, הן משום שמרשל מדגיש את התפקיד (הפונקציה) של האזרחות לתפקודה התקין של החברה, והן משום שהוא מתאר תהליך של התפתחות חברתית ליניארית, ללא נסיגות.
חלק מהביקורות על מרשל התמקדו בנקודה זו. לפי מבקריו, התפתחותן של זכויות האדם אינה ליניארית, ורצופה בעליות וירידות. כדוגמה מביאים המבקרים את הנסיגה שחלה בהיקפן של הזכויות החברתיות החל ממחצית שנות ה-70 של המאה ה-20. ביקורות אחרות מתמקדות באנגלו-צנטריות של התיאור שלו, המשליך מהמצב באנגליה להתפתחות הצפויה של חברות מתועשות, ומתעלם ממקרים שהתפתחו בצורה שונה - דוגמת גרמניה, שבה קדמו זכויות חברתיות לזכויות פוליטיות.
מסלול המילטוני
בתורת הגרפים, מסלול המילטוני הוא מסלול בגרף מכוון או בלתי מכוון העובר בכל צומת בדיוק פעם אחת. מעגל המילטוני הוא מסלול בגרף העובר בכל צומת פעם אחת פרט לצומת שממנו יצא (ואז הוא עובר בו בדיוק פעמיים - בהתחלה ובסוף).
המונחים קרויים על שמו של ויליאם רואן המילטון, מתמטיקאי ואסטרונום אירי, אשר המציא ב-1857 משחק המבוסס על מציאת מעגל המילטוני בגרף התריסרון. שעשוע מתמטי אחר הקשור במסלולים ומעגלים המילטוניים היא חידת מסע הפרש בשחמט, בה יש למצוא מסלול המילטוני בגרף פרש. על בעיה זאת כתבו לאונרד אוילר וונדרמונדה כבר במאה ה-18.
התנאים לקיום מסלול.