בתור פזמונאי התפרסם קינן לראשונה בשיר "עוד תשוב", שאותו גם הלחין ושאותו הקליטה נחמה הנדל. ב-1964 הגיע שירו "דברים של לא כלום" למקום השני בפסטיבל הזמר והפזמון בביצוע נעמי לוי. ב-1966 כתב את כל השירים לתקליט הבכורה של עדנה גורן ואת רוב השירים באלבום השני של חדוה ודוד. עוד שירים מאותה תקופה: "גוונים", שאותו כתב עם יגאל גורדון, שנכלל בתוכניתה של להקת הנח"ל "מהנח"ל באהבה" ושהפך מאוחר יותר ללהיט בביצוע הגבעטרון, "בואי סניורינה" – אחד הלהיטים הראשונים של אילן ואילנית, "שלכת בלב", שנכלל בתקליט יהורם גאון בשירי משה וילנסקי ו"סתיו של אהבה", שנכלל בתוכניתה השנייה של שלישיית גשר הירקון. ב-1966 כתב גרסאות עבריות לשניים משיריו של ניל סדקה, "או קארול" ו"למה שוב אינך עימי" , שאותן הקליט סדקה באולפני RCA בניו יורק. ב-1995 כתב עם דובי זלצר את שיר הנושא לסדרת הטלוויזיה "רמת אביב גימל".
בין המלחינים הנוספים שעימם עבד: גיל אלדמע, קובי אשרת, נורית הירש, עוזי חיטמן, אלונה טוראל, שמעון כהן, חנן יובל, עודד לרר, אפי נצר, יהודה פוליקר, שייקה פייקוב, צביקה פיק, דוד קריבושי.
עוד מבצעים שהקליטו משיריו: אריק איינשטיין, חוה אלברשטיין, יהודית רביץ, אסתר עופרים, שושנה דמארי, הדודאים, אילנית, ירדנה ארזי, אילנה רובינא, אילנה אביטל, אורנה ומשה דץ, ריקה זראי, אדם, רבקה רז, רן אלירן, שייקה לוי, אקי אבני, ששי קשת, שימי תבורי, יבגני שפובלוב, אפי נצר, רונית אופיר, דודו זכאי, יונית שקד-גולן, דני בן ישראל, ציפי זרנקין, שלישיית צבע טרי, ספי אפרוני, שלווה ברטי, חדוה ודוד, צדוק סביר, מתי סרי ודני שושן.
קינן הוא גם חובב שריקה. ב-1966 הקליט את הנעימה "בדד". ההקלטה שולבה באלבום "מבחר להיטי ישראל", הפכה ללהיט ושימשה אות לכמה תוכניות ברדיו ובטלוויזיה. בין הנעימות הנוספות שהקליט בשריקה: "מארש טורקי" מאת מוצרט בלווי הפסנתרנית עדית צבי.
ב-2008 נבחר לדירקטוריון אקו"ם, בו הוא משמש גם היום.
ב-2012 החל לערוך ולהנחות את "בוקר של זהב", סדרת מופעים חודשית המוקירה את היוצרים הישראלים המבוגרים ואת יצירתם. המופעים, שנערכים ב"בית היוצר" של אקו"ם בנמל תל אביב, מושכים קהל רב וזוכים לתגובות חמות. בין היוצרים שהופיעו בשנים האחרונות: עמוס אטינגר, דודו ברק, משה דור, עקיבא נוף, אבי קורן, רפי בן משה, שמעון כהן, נפתלי אלטר, שמרית אור, נורית הירש, רחל שפירא, אהוד בן עזר, יעקב שרת, אורי אסף, קובי אשרת, דן אלמגור, אלברט פיאמנטה, שמואל אימברמן, תלמה אליגון, יהושע סובול, יאיר קלינגר, אריה לבנון, שמואל שי, מוני אמריליו, עדנה פלג, נעמי פולני, גידי קורן, ירון לונדון, אלדד שרים, בצלאל אלוני, אפי נצר, מרדכי נאור, רן אלירן, אהרן שבתאי, אהובה עוזרי, עודד לרר, קובי לוריא, נתן כהן, שמעון ישראלי ורבים אחרים.
ב-2011 יצא "גוונים" - אלבום אוסף כפול ובו 41 משיריו, בהם 4 שירים חדשים שנכתבו והוקלטו במיוחד לאלבום: "מקום" (שאותו גם הלחין) בבצוע עדנה גורן, "ביחד לטוב ולרע" (לחן: רן אלירן) בבצוע עדנה גורן וישראל גוריון, "בלב העיר", שאותו הלחינה ושרה נורית הירש ו"כבר נובמבר", שאותו הוא קורא.
בינואר 2013 נערך לכבודו, באולם דרום השרון בראש העין ערב משיריו, במסגרת "שירים הם חברים". בערב ביצעו אמנים רבים מבחר משיריו שנכתבו במהלך השנים.
בנובמבר 2013 בחר ארגון נעמת בשירו "אשה חדשה" (לחן: יהודה פוליקר), בבצועה של ירדנה ארזי, ללוות קליפ שבו השתתפו נשים ידועות רבות, לרגל יום המאבק הבינלאומי באלימות נגד נשים.
קינן הוא מחבר הספר "השירים הגדולים: סרטים, מחזות זמר, סדרות טלוויזיה" שיצא לאור בהוצאת מפעלי תרבות וחינוך בע"מ.
המפלגה הסוציאליסטית (פלמים)
המפלגה הסוציאליסטית – אחרת (בהולנדית: Socialistische Partij Anders) היא מפלגת שמאל סוציאל-דמוקרטית בבלגיה המייצגת את הקהילה הפלמית. בבלגיה המפוצלת מבחינה אתנית, פועלת גם מפלגה סוציאל-דמוקרטית נוספת המייצגת את הקהילה הולונית, והיא המפלגה הסוציאליסטית (ולונים). המפלגה נודעה בעבר בשם "המפלגה הסוציאליסטית" (Socialistische Partij). המפלגה חברה במפלגת הגג של המפלגות הסוציאל-דמוקרטיות האירופאיות מפלגת הסוציאליסטים האירופאים. המפלגה חברה גם בממשלת פלנדריה וגם בממשלה הפדרלית של בלגיה.
כמו מפלגות סוציאל-דמוקרטיות רבות, ה- SP בעד שוק חופשי מוסדר. יתר על כן, המפלגה מייצגת מדינת רווחה גדולה בה שוויון חברתי אפשרי לכל אזרחיה. זה צריך להיות ממומן על ידי מערכת מיסים פרוגרסיבית כדי להילחם באי-שוויון בהכנסות. המפלגה נלחמת גם נגד אפליה, דוגלת בחירויות הפרט ודוגלת בסולידריות עם בני החברה החלשים יותר.
ההר השחור
המפלגה הסוציאליסטית (ולונים)
המפלגה הסוציאליסטית (בצרפתית - Parti Socialiste) היא מפלגת שמאל סוציאל-דמוקרטית המייצגת את הקהילה הוולונית בבלגיה, ופונה גם אל המיעוט דובר הגרמנית. לאחר הבחירות שנערכו בבלגיה בשנת 2007 הפכה המפלגה למפלגה הוולונית השנייה בגודלה בבית המחוקקים הבלגי. מנהיג המפלגה הוא אליו די רופו. המפלגה נמצאת לעיתים קרובות בקואליציה, ובשל האופי המפוצל של הפוליטיקה הבלגית, שולטת המפלגה במספר רב של רשויות מקומיות. בבלגיה פועלת לצד המפלגה מפלגה סוציאליסטית נוספת, המפלגה הסוציאליסטית - אחרת, המייצגת את בני הקהילה הפלמית. שתי המפלגות חברות במפלגת הגג של הסוציאל-דמוקרטים האירופאים מפלגת הסוציאליסטים האירופאים.
וילה פויאנה
וילה פויאנה (איטלקית: Villa Poiana) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, קילומטרים אחדים מדרום לוויצ'נזה. הווילה תוכננה ונבנתה לפי הזמנתו של בוניפאצ'ו פויאנה. הבנייה נמשכה בשלהי שנות הארבעים ובשנות החמישים של המאה השש עשרה.
אדריכלות.
תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות", והיא כמו גם חזיתו בעלי סימטריה דו-צדדית האופיינית לעבודותיו של פלאדיו.
במרכז מצוי בית האדון והוא בעל מתאר רבוע. כמקובל בווילות של פלאדיו גם כאן לבניין זה שלוש קומות הניכרות בחלונותיהן. קומת האדון בעלת החלונות הגבוהים היא הקומה השנייה אליה עולה גרם מדרגות קצר. מתחתיה שוכנת קומת השירותים הנמוכה, שחלונותיה צרים מאוד. הקומה העליונה שמתחת לגג ניכרת בחלונותיה הרבועים, והיא נועדה לאחסון של תוצרת חקלאית.
חזית הבניין פשוטה למדי. עיקרה קשת סרליאנית המונחת מעל פתח קשות ושני פתחים צדדיים צרים. קשת נוספת סוגרת על שלושת הפתחים מלמעלה. בין שתי הקשתות קרועים חמישה חלונות עגולים פשוטים שמעניקים לחזית את ייחודה. מעל הכל סוגרת על החזית גמלון משולש. לבניין גם חזית אחורית והיא זהה כמעט לקדמית.
לפי התוכנית בספרו של פלאדיו, תוכננו משני צידי הבניין המרכזי שני אגפים סימטרים עבור מבני המשק והשירותים, אך רק הימני נבנה. ספרו של פלאדיו מזכיר גם גן ובריכת דגים, אך כל אלה לא שרדו. את עיטור קירותיהם של החדרים הפקיד פלאדיו בידיהם של הציירים ברנרדינו אינדיה, אנסלמו קאנרה והמכייר ברתולמאו רידולפי. חלק מציורי הקיר מיוחסים גם לאליודורו פורביצ'יני ולג'ובאני בטיסטה זלוטי. ציורי הקיר מציגים נוף קלאסי, סצנות של אלים וקיסרים, מלחמה וניצחון.
וילה פויאנה היא חלק מאתר מורשת עולמית אשר הוכרז על ידי ארגון אונסק"ו, ושמו: "המרכז ההיסטורי של ויצ'נצה, והווילות הפלדיאניות בוונטו".
שירוב
קבעון
שרה אוסצקי-לזר
שרה אוֹסַצקי-לזר (נולדה ב-16 במרץ 1947) היא היסטוריונית של המזרח התיכון, עמיתת מחקר במכון ון ליר בירושלים ופעילת חברתית.
אודות.
אוסצקי-לזר נולדה וגדלה בתל אביב. היא בתם של חיה לבית שפירא וחיים לזר ליטאי, פרטיזן, איש בית"ר והיסטוריון, וקרויה על שמה של סבתה מצד אימה ואחותו של אביה שנספו בשואה. אוסצקי-לזר רכשה תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ובשפה וספרות ערבית מן האוניברסיטה העברית בירושלים ותואר מוסמך ותואר דוקטור בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת חיפה. נושא עבודה היה "והתגבשות יחסי הגומלין בין יהודים לערבים במדינת ישראל: העשור הראשון, 1948-1958", אותו כתבה בהנחיית גבי ורבורג וקייס פירו. מאז היא עוסקת בהוראה, מחקר ופעילות חברתית. מחקריה עוסקים במיעוט הערבי-פלסטיני בישראל ובחינת יחסו למדינה ולרוב היהודי. בשנת 2002 ו-2007 לימדה היסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטת וילברפורס באוהיו (1992) ובאוניברסיטת המדינה של סן דייגו (2003).
במשך שנים היא שימשה כמנהלת משותפת של המרכז היהודי-ערבי לשלום בגבעת חביבה (בהנהגתה זכה המכון ב-2001 בפרס החינוך לשלום של UNESCO) ומנהלת המכון לחקר השלום במרכז. היא הייתה עמיתת מחקר של הסוכנות היהודית כשלוש פעמים בקהילות יהודיות ברחבי ארצות הברית. כמו כן שימשה כעמיתת מחקר במרכז לאסטרטגיה וחשיבה מדינית באוניברסיטה העברית, שם עסקה בחקר הנשים במזרח התיכון.
אוסצקי-לזר כתבה ביקורת ספרים בעבור "הארץ" ורשימות עבור "הדף הירוק" ומבקרת ספרים על השואה בכתב העת "האומה".
אוסצקי-לזר שימשה חברת הנהלת הקרן החדשה לישראל ולאחר מכן חברה במועצה הציבורית של הקרן. חברת הנהלת פורום ארגוני השלום הפלסטיני ישראלי, הברית לאנושות חדשה, והקתדרה עממית מגידו.
נשואה ליורי, ומתגוררת בקיבוץ רמות מנשה, ואם לשניים.
קישורים חיצוניים.
ממאמריה:
ברית הזוגיות
צג מגע
מכון קרולינסקה