זמן קצר לאחר הקמת מדינת ישראל בשנת 1948, חנות סיקורל במרכז העיר קהיר נפגעה בהפצצות קהיר ב -1948 שבוצעו, ככל הנראה, על ידי האחים המוסלמים. בתזכיר שהוגש למשרד המסחר בשנת 1948 תוארה חברת סיקורל כ"אחד מעמודי התווך של עצמאותנו הכלכלית". הנזק תוקן והחנויות נפתחו מחדש.
כשהם מזניחים את סימני הזמנים המשתנים, סיקורלים נותרו במצרים כאשר המתח נגד היהודים המשיך לעלות. ב-26 בינואר 1952, במהלך השריפה בקהיר, נאסף אספסוף זועם ובזז חלקים גדולים של קהיר המודרנית ללא הרף. בחירת חנות סיקורל כיעד הבזיזה נהיה בגלל האופי האירופאי הנתפס של החנות והצוות היהודי שלה ברובו. לאחר שנשרף נבנתה החנות מחדש.
מצבם של סיקורלים, כמו גם מצבם של מרבית יהודי מצרים, הידרדר בשנת 1956 במהלך משבר סואץ והמלחמה שבאה בעקבותיו. הפעם Les Grands Magasins Cicurel הוצב תחת שליטה ממשלתית, יחד עם כל שאר העסקים היהודיים. המשפחה נאלצה למכור את אחזקות הרוב שלה לקבוצה חדשה בראשות מצרים מוסלמים תמורת סכום זעום. החנות הולאמה בשנת 1961. כיום, בתי הכלבו הישנים הממשיכים לפעול נושאים את שמם המקורי, אך מעט דברים נוספים דומים לחנויות המקוריות. החללים "מפורקים ומושכרים לפי מטר לסיטונאים כדי להציג סחורה במחירים נמוכים ומכשירים חשמליים."
עוזבים את מצרים.
בסוף שנת 1956, כאשר Les Grands Magasins Cicurel הועבר לשליטה ממשלתית, עזבה רוב המשפחה את מצרים. רק רנה, בנו השני של יוסף, נותר בקהיר בניסיון חסר תועלת לשחרר כמה נכסים משפחתיים. עם זאת, הוא ויתר על משימה בלתי אפשרית זו בשנת 1959 ועזב תחילה לשווייץ, ואז בשנת 1962 לפריז בירת צרפת.
שאר המשפחה שנולדה במצרים התפזרה ברחבי אירופה ודרום אמריקה:
קלמנט (1918–1978) עבר לאיטליה, שם עבד עם חנויות הכלבו La Rinascente ו- מרקס אנד ספנסר. ילדי קלמנט, ז'וזף אלן (1945–2011) ומריאן (1940-) התיישבו בפריס (צרפת). רנה (1916–2005) התיישב גם כן בצרפת ובנו פול ג'וזף (1945-) עבר לקנדה ולאחר מכן לארצות הברית, שם בנה קריירה מצליחה במימון. גיא (1917–1980), עבר לסאן פאולו שבברזיל, שם שכר בנייני משרדים ונשאר עד סוף חייו. בנותיו של גיא קלוד ומונה נותרות בברזיל. סילבן (1920–1991), עבר ללוזאן, שווייץ, שם התגורר בשארית חייו.
בנו של סלבטור, רונלד מורנו, נשאר בשווייץ לאחר מות אביו. בתו ז'אנין (חאנין) היגרה לארגנטינה שם הפכה לאלופת ארגנטינה בדרסאז' ב-1989 וב-1990 וגם ייצגה את ארגנטינה במשחקי הפאן אמריקה ב-1991.
יצחק בן קפרון
יצחק בן (אבן) קפרון היה מדקדק יהודי שחי באל-אנדלוס במאה העשירית.
ביוגרפיה.
יצחק בן קפרון הוא תלמידו של מנחם בן סרוק. הוא נודע עקב ספר שכתב יחד עם יצחק בן גיקטילה ויהודה חיוג', כדי להגן על התיאוריות המדעיות של רבם כנגד דונש בן לברט. בתו נישאה למשורר יצחק בן חלפון , ממנו התגרשה.
עבודת אומנות.
יצירתו הגדולה של יצחק בן קפרון, היחידה הידועה כיום, הוא הספר השנוי במחלוקת נגד דונש בן לברט. דונש בן לברט הוציא לאחר פרסום ה"מחברת" של מנחם בן סרוק 180 התנגדויות, שם האשים אותו בחטא נגד הדקדוק כפי שלימד רב סעדיה גאון, והפצת רעיונות קראיים. בעקבות ניצחונו של דנאש, מנחם גורש מביתו של פטרונו רבי חסדאי אבן שפרוט, ומת זמן קצר לאחר מכן, לפני שהגיב לדונאש.
שלושת תלמידיו של מנחם כתבו ספר תגובה. יצחק בן קפרון היה הכותב הראשי של הספר. הספר מכיל הפרכה של 50 מטענותיו של דונש. תלמידיו של מנחם מאשימים אותו עוד בכך שהכניס השפעות זרות לעברית מקראית המעוותות אותה, והתאמתה לדקדוק הערבי. עם זאת, החיבור שהם עצמם כתבו נכתב בסגנון פרוזאי למחצה.
יהודה בן ששת , תלמידו של דונש, כתב תגובה תוקפנית לחיבור זה, והזכיר את מחבריו בשמם, ביניהם בן קפרון. יהודה הדביק לתלמידי מנחם כינויי גנאי, את יצחק בן קפרון הוא כינה גדי, עז, תיש ושעיר, כפירוש המלה 'קפרון' בלטינית. רבי משה אבן עזרא מדבר גם הוא על יצחק בן קפרון מסוים, שהוא ללא ספק זהה לבן קפרון של יהודה בן ששת.
הספר השנוי במחלוקת של חסידי מנחם התפרסם עם תגובתו של יהודה בן ששת (והמכתב ששלח מנחם לחסדאי בן שפרוט, שערך לראשונה שמואל דוד לוצאטו ב"בית העוזר" על ידי זלמן שטרן בשם "ספר תשובות תלמידי מנחם ותלמידי דונש". מהדורה נוספת הוכנה על ידי ס' בנבנטה רובלס.
NEOS - אוסטריה החדשה והפורום הליברלי
Nel blu dipinto di blu
Nel blu dipinto di blu (בעברית: כחול צבוע בכחול), ידוע גם בשם Volare, הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר האיטלקי, דומניקו מודוניו. השיר הולחן ונכתב על ידי מודוניו ופרנקו מיליאצ'י. השיר יצא לאור כסינגל ב-1 בפברואר 1958. בין החודשים אוגוסט–ספטמבר 1958, השיר הגיע חמש פעמים לראש מצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי, ובסוף שנת 1958, זכה במקום הראשון במצעד הבילבורד השנתי. ב-4 במאי 1959, זכה השיר בטקס פרסי גראמי ה-1 בפרס הקלטת השנה ושיר השנה.
בשנת 1958, השיר ניצח בפסטיבל הסן רמו, ונבחר לייצג את איטליה באירוויזיון 1958, שם זכה במקום השלישי עם 13 נקודות. לאחר התחרות, השיר נמכר בכ-22 מיליון עותקים ברחבי העולם, ובכך הפך לאחד מהשירים המוכרים ביותר מתחרות האירוויזיון ומפסטיבל הסן רמו.
רקע.
כתיבה.
פרנקו מיליאצ'י התחיל לעבוד על מילות השיר ביוני 1957, בהשארת שני ציורים של הצייר היהודי מארק שאגאל. הוא תכנן ללכת לים עם מודוניו, אבל כשחיכה לו, הוא החליט לשתות כוס יין ונרדם. כשהוא התעורר הוא בהה בציורים של שאגאל. בציור "Le coq rouge", מיליאצ'י ראה אדם צבוע בצבע צהוב, ובציור "Le peintre et la modelle", ראה את חצי פרצופו של שאגאל צבוע בכחול. לכן, מיליאצ'י החל לכתוב שיר על אדם כחול שמסוגל להתעופף. מיליאצ'י התייעץ עם מודוניו, וביחד הם כתבו את השיר.
סוגה מוזיקלית.
השיר הוא בלדת שאנסון דרמטית. במרכז מילות השיר עומד מודוניו ששר על התחושות שלו כשהוא עם אהובתו, תחושות הדומות לתעופה. השיר נפתח בפרלוד, שלא נמצא ברוב גרסאות הכיסוי של השיר.
תחרות הזמר של האירוויזיון.
פטיבל הסן רמו.
בשנת 1958, השיר השתתף בקדם האיטלקי לאירוויזיון 1958, "פסטיבל סן רמו ה-8". השיר נרשם לתחרות דקות ספורות לפני סגירת ההרשמה. חבר השופטים כמעט פסל את השיר, אך לבסוף השיר התקבל לתחרות. ב-31 בינואר 1958, השיר ניצח בחצי הגמר השני של התחרות והעפיל לגמר הגדול. ב-1 בפברואר באותה השנה, השיר ניצח במקום הראשון, ונבחר לייצג את איטליה באירוויזיון. אל המקום השני הגיעו הזמרות נילה פיצי וטונינה טוריאלי עם השיר "L'edera".
באירוויזיון.
מודוניו הופיע ראשון בסדר ההופעות, לפני קורי ברוקן ההולנדית. מודוניו ביצע פעם נוספת את השיר בתום כל עשרת הביצועים עקב תקלה טכנית בשידור במהלך הביצוע שלו. בתום ההצבעה השיר זכה במקום השלישי, עם 13 נקודות.
מודוניו ייצג שוב את איטליה באירוויזיון 1959 עם השיר "Piove (Ciao, ciao, bambina)".
הצלחה מסחרית.
השיר זכה להצלחה מיד עם צאתו באיטליה, ונמכר בכ-20,000 עותקים ב-12 הימים הראשונים מצאתו. בפברואר 2013, הוערך כי השיר נמכר ב-800,000 עותקים באיטליה. בשל הצלחתו באיטליה, יצא השיר גם בארצות הברית ובשאר יבשת אירופה. ב-4 באוגוסט 1958, הגיע השיר למקום ה-54 במצעד הבילבורד הוט 100, ושבוע לאחר מכן, עלה למקום ה-2, וזכה בקפיצה הגדולה בהיסטוריה למקום השני במצעד. ב-18 באוגוסט, עלה השיר למקום הראשון במצעד. לאחר מכן, השיר הגיע למקום הראשון חמש פעמים נוספות, מכר 2 מיליון עותקים בארצות הברית וזכה בשיר השנה של מצעד הבילבורד. "Nel blu dipinto di blu" הפך לשיר הראשון שלא בשפה האנגלית שזכה בתואר "שיר השנה של הבילבורד". השיר החזיק בתואר עד שנת 1994, כשהשיר "The Sign" של הלהקה השוודית, אייס אוף בייס, זכה במקום הראשון. ב-6 בספטמבר 1958, השיר הגיע למקום ה-15 במצעד הסינגלים הבריטי, ולאחר שבוע, עלה למקום העשירי. השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הנורווגי ובמצעד הסינגלים ההולנדי. בשנת 2004, השיר הוכתר לשיר המושמע ביותר באיטליה לאותה השנה על ידי אגודת הסופרים האיטלקיים.
פרסים.
ב-4 במאי 1959, השיר זכה בפרס הקלטת השנה ושיר השנה בטקס פרסי גראמי הראשון. השיר הפך לשיר היחידי שלא באנגלית ולשיר האירוויזיוני היחידי שזכה בפרס גראמי. בשנת 2005, השיר זכה במקום השני בשיר היובל באירוויזיון. בשנת 2008, ביום השנה ה-50 לשיר, הופק באיטליה בול דואר מיוחד, המציג אדם שעף על רקע כחול.
מנזר בטאלייה
איטליה ויוה
איטליה ויוה (באיטלקית: Italia Viva, "איטליה חיה") היא מפלגה פוליטית ליברלית באיטליה, שהוקמה בספטמבר 2019. את המפלגה מוביל מתאו רנצי, ראש ממשלת איטליה לשעבר ומזכיר המפלגה הדמוקרטית (PD) לשעבר.
למפלגה יש כשני נציגים בפרלמנט האירופי, 18 נציגים בסנאט וכ-30 נציגים בבית הנבחרים.
אידאולוגיה.
איטליה ויוה נחשבת למפלגה ליברלית ורפורמיסטית. "אמנת הערכים" שלה, שהוצגה באוקטובר 2019, התייחסה לערכים רפובליקניים ואנטי-פשיסטיים שבאו לידי ביטוי בחוקה של איטליה, כמו גם באמנת זכויות היסוד של האיחוד האירופי וההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. התנועה מדגישה גם את עקרון השוויון המגדרי, הגלובליזציה והתנגדות עזה לכל צורות הפרוטקציוניזם. המפלגה תומכת גם בשילוב פוליטי וכלכלי של אירופה, עם בחירה ישירה של נשיא הנציבות האירופית והפעלת רשימות בין-לאומיות.
כפי שהדגיש לעיתים קרובות רנצי עצמו, איטליה ויוה הושוותה למפלגת "הרפובליקה בתנועה!" בראשות עמנואל מקרון.
רעיות ובנות
רעיות ובנות הוא ספרה האחרון של אליזבת גאסקל שנכתב בין השנים 1864 ל-1866 בירחון "קורנהיל".
הוא נכתב בסלון של נשים שהנחתה אותה מרי אליזבת מוהל.