איגוף גבעת התחמושת במקום בנייה עליה ממש, אִפשר להפוך אותה לאתר הנצחה לאחד הקרבות החשובים והבולטים במלחמת ששת הימים. אולם, יישוב יהודים בגבעת המבתר שחולשת עליה בתצפית ובאש כמו גם הקמת מגדלי מגורים גבוהים, בסמוך לגבעת התחמושת, בשכונת ברמת אשכול, ביטלו את חשיבותה האסטרטגית של גבעת התחמושת. קטע דרך שכם שבו שלטו מוצבי גבעת המבתר והגבעה הצרפתית שבנו הירדנים נשלט גם הוא על ידי השכונות היהודיות שנבנו על מוצבים אלה.
המכשול העיקרי להקמה מהירה של שכונות יהודיות במזרח ירושלים היה הקושי בקניית אדמות מאנשים פרטיים ממוצא ערבי. חלק מבעלי האדמות דרשו מחירים גבוהים, חלק סירבו למכור וחלק לא אותרו. הצורך בבנייה מהירה אילץ את הממשלה להוציא צו הפקעה גדול (3,345 דונם) ב-11 בינואר 1968. חלק מהקרקעות שהופקעו בצו הופקעו מבעלים יהודיים כגון האוניברסיטה העברית. הפקעה זו גונתה על ידי מועצת הביטחון של האו"ם. ההפקעה הגדולה כללה חלק גדול מאדמות גבעת המבתר. מרבית האנשים שאדמתם הופקעה סירבו לקבל פיצוי על ההפקעה.
הצורך ביישוב מהיר של שכונות הבריח אילץ את הממשלה לסבסד את הדירות בהן בדרכים שונות. הממשלה כיסתה חלק ממחיר הדירות, נתנה זכאות למשכנתאות על אחוז גבוה מהמקובל של הדירה הנקנית ונתנה אפשרויות החזר משכנתאות נוחות מהמקובל. קוני המגרשים בגבעת המבתר נדרשו להתחיל את הבנייה עליהם בתוך שנה מיום הרכישה.
אדריכלות.
סדרת המבנים הראשונה שנבנתה באזור הייתה חדרי משאבות מים ובריכות מי שתייה גדולות לאספקת מים למזרח ירושלים. מבנים אלה נבנו בגבעה הצרפתית בשל גובהה הרב. המים למפעלי מים אלה נשאבים מנחל פרת (עין פארה ועין פוואר). מאוחר יותר, כשנבנתה השכונה סביב מתקנים אלה, נבנה גן משחקים גדול על גגה של אחת מבריכות המים, לרווחת בתושבים.
למעט בגבעה הצרפתית, תוכנית הבנייה בשכונות הבריח תוכננה על פי אמות מידה אדריכליות ענייניות בלבד. אופי הבנייה בגבעה הצרפתית הושפע מהחלטות ממשלה שבאו להוכיח את יכולתה בשטח, בעקבות אירועים בינלאומיים שונים. על הגבעה הצרפתית צצו אזבסטונים למגורים מיד לאחר שמועצת הביטחון גינתה את ממשלת ישראל על הפקעת אדמות לצורך בניית שכונות הבריח בשנת 1968. אחדים מאזבסטונים אלה נשארו שם עד שנות ה-80 ושימשו את בית הספר הקונסרבטיבי. בשנת 1969 החליטה הממשלה על מתן רישיון בנייה לבנייני מגורים גבוהים בשלוש קומות מהמקובל בעיר, בשכונת הגבעה הצרפתית כתגובה להצעת "תוכנית רוג'רס". תוכנית זו, שיזם מזכיר המדינה האמריקני ויליאם רוג'רס, הציעה להחזיר נוכחות ירדנית סמלית לעיר. תוכנית המתאר של הגבעה הצרפתית נעשתה בידי האדריכלים ש' שקד, ג' זיו, ט' זיו, א' יעקובי וא' דואק.
ברמות אשכול ובמעלות דפנה נבנו בנייני מגורים בני ארבע קומות בעלי מוטיבים רבים מהבנייה הירושלמית המסורתית כגון קשתות וקרמיקה חיצונית. זאת בניגוד לגבעה הצרפתית שבה לבניינים יש שש קומות והם נעדרי מוטיבים אלה ובניגוד לגבעת המבתר שנבנתה בשיטת בנה ביתך והבניינים בה נמוכים מארבע קומות. בכל ארבע השכונות הייתה הקפדה על הקצאה של אזורים לגני ציבוריים. בבניית השכונות השתתפו כל החברות היזמיות והקבלניות המובילות בישראל של אותן שנים: שיכון ופתוח, שיכון עובדים, רובינשטיין, האחים גולדשטיין ורסקו.
חלקה הראשוני של מעלות דפנה נבנה בידי חברת שיכון ופיתוח. תכנון השכונה נעשה בידי צוות אדריכלי החברה, בראשות י' דרכסלר ובהשתתפות מ' דוברובסקי, דרור סופר, יוסף קולודני, אמנון שוורץ, ש' משולם, אילן אפרת, רות ביקסון ומירון פוליאקין, אשר זכתה בפרס רכטר לשנת 1974 על תכנון השכונה.
תכנון מתאר שכונות רמת אשכול וגבעת המבתר נעשה בידי האדריכלים ישראל לויט, יצחק פרלשטיין וזאב שיינברג. רמת אשכול שימשה דוגמה ומופת תכנוני ואדריכלי לשכונות רבות שנבנו אחריה בירושלים ובמדינת ישראל. כמעט כל הבתים בשכונה בנויים באותה שפה ארכיטקטונית, תוך שהם דומים זה לזה מחד, ובעלי מאפיינים ייחודיים מאידך. האפיון הייחודי ניתן בצורת קשתות למרפסות חזית או אחור, קישוט קרמיקה, צבעי תריסים וכדומה. במבנים רבים בשכונה הדירות אינן משיקות זו לזו ואין להן קירות משותפים: ברוב בנייני 8 הדירות הבנייה היא במפלסים של חצי קומה, כאשר כל דירה ממלאת מפלס; בבנייני 16 הדירות כל דירה ממלאת מפלס של רבע קומה. בצורה זו הובטחה לדיירים רמה גבוהה יותר של פרטיות ואיכות חיים טובה מזו שנהגה בבנייה הציבורית עד לאותה תקופה.
גבעת המבתר ורחוב רמת הגולן שברמת אשכול נבנו בשיטת בנה ביתך. אלה היו אזורי בנה ביתך הראשונים בירושלים אחרי 1967, אחרי תקופה ארוכה שבה לא נבנו בירושלים שכונות בשיטה זו. רוב בתי אזורים אלה נבנו תחילה כבתים דו-משפחתיים צמודי קרקע ובמהלך השנים נוספו להם קומות עליונות. מתכנני גבעת המבתר חששו מבניית בניינים גבוהים על גבעת המבתר, שבשל גובהה של הגבעה עצמה יהפכו לדומיננטיים בקו הרקיע של ירושלים ו"יגנבו את ההצגה" למבנים חשובים מהם מבחינה היסטורית ותרבותית. הדרישה לבניית מבנים נמוכים על הגבעה הובילה להקצאתה כאזור בנייה בשיטת בנה ביתך. רחובות גבעת המבתר ומרבית רחובות רמת אשכל נבנו בהתאם לקווי הגובה המקוריים של הגבעה בלא עבודות עפר רבות לשינוי מפלסם. בשתי שכונות אלה, למרבית הרחובות יש שמות בעלי זיקה למלחמת ששת הימים, כמו "רחוב מעבר המתלה".
בעשור הראשון של המאה ה-21 נבנה בגבעה הצרפתית מתחם פרטי בשם ברוש הגבעה, הכולל 5 מגדלי יוקרה בני 14 קומות כל אחד ומדורגים. שכונת הגבעה הצרפתית נבנתה לגובה מסיבות פוליטיות (ראו סעיף היסטוריה) ובעבר הוכשלה תוכנית לבניית מלון הייאט (מלון רג'נסי ירושלים) בשולי השכונה כמגדל בן עשרים קומות.
בשכונת צמרת הבירה, שספק אם יש להכלילה בין שכונות אלה, נבנו בתים מדורגים על צלע ההר.
שינויים בבנייה עם התחרדות האזור.
במהלך שנות ה-90 התחלפה אוכלוסיית רמת אשכול ומעלות דפנה לאוכלוסייה חרדית. הדבר קרה במקביל להתחזקות החרדים בעיריית ירושלים. מדיניות העירייה בשכונות אלה התבטאה בין היתר באישור מזורז להקמתן של מאות מרפסות סוכה, אשר לדעת רבים פגעו באופיה של השכונה ובייחודם האדריכלי של בתיה בפסק דין מאת השופטת מוסיה ארד נכתב כי:
מבנים בעלי עניין.
בתי כנסת ומקוואות.
על אף שמיום שנוסדו שכונות הבריח, חלק נכבד מתושבי שכונות אלה היו דתיים לאומיים, לקח זמן רב עד שהוקמו בהן שיכוני קבע לבתי הכנסת ולמקוואות. מבנה המקווה שברחוב פארן שברמת אשכול תוכנן באמצע שנות ה-70, ולקראת סוף שנות ה-70 בנייתו נפסקה באיבה. במקום נותר שלד מבנה נטוש שנהרס רק כעשור מאוחר יותר. על הריסות השלד הישן הוקם מקווה בשנות ה-90. שלד המקווה הנטוש היה בסגנון המקוואות דמויי הבלון שבשכונת רמות אלון א' ואילו המקווה שנבנה בסופו של דבר הוא מבנה צנוע ופשוט.
ברמת אשכול הוקם מבנה הקבע של בית הכנסת באמצע שנות ה-80, על יד גן החמישה עשר. עד אז התפללו תושבי השכונה בבתי כנסת ארעיים במבנים שנועדו לחנויות במרכזי הקניות שבשכונה.
בית הכנסת של הגבעה הצרפתית היה במבנה ארעי ליד צומת הגבעה הצרפתית עד שנבנה לו מבנה קבע בתוך השכונה, במהלך שנות ה-80. מבנה בית הכנסת הקבוע אינו מבנה גדול באופן מיוחד, אולם כאשר יסודות נחפרו, נחפרו לצדם יסודות לבית אבות ותושבי השכונה שלא ידעו על בית האבות העתיד לקום חששו שקם במקום בית כנסת ענק שלצידו ישיבה. התושבים, שחששו מיבוא חרדים לאזור לשם כפייה דתית, הפגינו נגד הקמת מבנה זה.
במשך שנים רבות היה בגבעת המבתר בית כנסת אחד בלבד, בית הכנסת על שם רייך. בית הכנסת היה מיוחד בכך שסגנון התפילה בו לא היה ייחודי לאף עדה, ותושבי השכונה הדתיים-לאומיים מכל העדות נהגו להתפלל בו יחדיו. בראשית דרכו של בית הכנסת, כל מי שקרא בקול רם, קרא בסגנונה של עדתו שלו. כעבור שנים אחדות הכירו תושבי השכונה סגנונות של עדות שונות וכל מתפלל קרא בסגנון שונה מזה שקרא בו קודמו, בלי קשר למוצאם של המתפללים. לתושבי השכונה הדתיים-לאומיים, שהבולט בהם היה אדיר זיק, היה חזון להפסקת ההפרדה העדתית בבתי הכנסת בכלל.
נוסח התפילה הייחודי התגבש כשבית הכנסת שכן באופן ארעי במרתף של רב השכונה, ד"ר זאב לב. המבנה הקבוע של בית הכנסת, שנחנך ביום ירושלים תשל"ט (1979) במעמד נשיא המדינה, יצחק נבון, צופה על נוף ירושלים מרחוב מפרץ שלמה שבשכונה. הוא הוקם בסיוע העירייה ותרומות התושבים. בשנת 2000 התגלע סכסוך קשה בקהילה, וכמה תושבים פרשו מבית הכנסת והקימו בית כנסת ספרדי ברחוב מצרי טירן הנקרא "אהבת שלום", בניית בית הכנסת הספרדי החדש הסתיימה ב-2010. עם מתפללי בית הכנסת הספרדי נמנה הראשון לציון, הרב שלמה משה עמאר, תושב השכונה.
מחלף שער מזרח.
מחלף שער מזרח, הידוע בשם "צומת הגבעה הצרפתית", נמצא בגבול הצפון-מערבי של הגבעה הצרפתית ובגבול הצפון-מזרחי של גבעת המבתר, בצומת שבו נפגש נחל צופים עם דרך שכם. זהו צומת חשוב מאוד בירושלים, המקשר בין פסגת זאב והיישובים שמצפון לירושלים, מרכז העיר וכביש 1. עד להקמת הרכבת הקלה היה הצומת הומה אדם ופקוק במשך רבות משעות היום, והייתה בו טרמפיאדה לחיילים ולתושבי חבל בנימין.
מלון דן ירושלים.
מלון דן ירושלים שוכן על מדרונות הר הצופים, בסמיכות לאוניברסיטה העברית והמרכז הרפואי הדסה, ומשקיף לעבר העיר העתיקה ושכונת שייח ג'ראח. המלון כולל 502 חדרי שינה והוא על כן המלון הגדול ביותר בירושלים.