פירלי זכתה לראשונה להצלחה בתחרות ספורט מוטורי בשנת 1907, כאשר הנסיך האיטלקי סקיפיון בורגזה הגיע ראשון במירוץ פקינג-פריז, שנערך לאורך 15,000 ק"מ ו-60 ימים, ברכב עם צמיגים של החברה.
פירלי השתתפה כאחת מספקיות הצמיגים בתחרויות פורמולה 1 בשנות ה-50 ובשנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 2011 הפכה פירלי לספקית הצמיגים הבלעדית בסדרה, לאחר שהחליפה את חברת ברידג'סטון. החברה פיתחה צמיגים חדשים לפי דרישות הקבוצות המשתתפות בפורמולה 1.
מאז שנת 2007 פירלי היא גם ספקית הצמיגים הבלעדית במרוצי האופנועים של אליפות הסופרבייק העולמית.
במהלך השנים הייתה פירלי שותפה גם למרוצי ראלי, ומ-2008 עד 2010 אף הייתה ספקית הצמיגים היחידה.
פרנקפורטר צייטונג
פרנקפורטר צייטונג (בגרמנית: Frankfurter Zeitung, FZ; מילולית: עיתונה של פרנקפורט) היה עיתון יומי ליברלי בגרמנית שראה אור בפרנקפורט מ-1856 ועד שנסגר על ידי השלטון הנאצי ב-1943. .
היסטוריה.
מייסד העיתון, לאופולד זונמן (Sonnemann), רכש ב-1856 את העיתון הכלכלי ה-"Frankfurter Handelszeitung" ("עיתון המסחר של פרנקפורט") ושינה את שמו ל-"Neue Frankfurter Zeitung" ("עיתון פרנקפורט החדש"), תוך שינוי אופיו לעיתון מדיני כללי ולא רק כלכלי. עד מהרה התקבע השם על "Frankfurter Zeitung" ("עיתון פרנקפורט"). עם איחוד גרמניה ב-1871 הפך העיתון לביטאונה העיקרי של הבורגנות הליברלית, שהיוותה באותה תקופה אופוזיציה לשלטון הקיסרות הגרמנית. ערב מלחמת העולם הראשונה ובמהלכה נקט העיתון בקו פציפיסטי. לאחר המלחמה צידד העיתון בהשלמה גרמנית עם תנאי חוזה ורסאי, ובכך היה לשנוא-נפשם של הלאומנים. בתקופת רפובליקת ויימאר צידד העיתון במדיניות הפיוס של גוסטב שטרזמן. עקב הקו המערכתי שהתנגד באופן תקיף לאנטישמיות, כתבו בעיתון כותבים ועיתונאים יהודים רבים יחסית. בשנותיה האחרונות של הרפובליקה התמודד העיתון כמעט יחידי מול אימפריית התעמולה הלאומנית-פשיסטית של אלפרד הוגנברג מחד ומול עיתוני התעמולה הקומוניסטים מאידך.
עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 בחרו היטלר וגבלס לשמר את עצמאותו של העיתון ואת חופש העיתונות שלו, כטקטיקה שנועדה להציג בפני העולם את השלטון הנאצי החדש כדמוקרטי ופתוח לביקורת. עם זאת, כותבים יהודים בעיתון, כוולטר בנימין וזיגפריד קרקאואר, אולצו להתפטר. בשנת 1934 הועברה הבעלות על העיתון לתאגיד הכימיה אי גה פארבן בראשות קארל בוש. לאחר ועידת מינכן (ספטמבר 1938) לא נזקק עוד השלטון הנאצי להעמדת פנים של עיתונות חופשית, תאגיד אי גה פארבן פנה לתגבור הייצור המלחמתי ומכר את העיתון לבית ההוצאה של המפלגה הנאצית, Eher-Verlag. כך הוכפף העיתון, ככל עיתוני הרייך למשרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם ונסגר כליל באוגוסט 1943.
ב-1949 ייסדו עיתונאים-לשעבר בעיתון את ה"פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג".
תפוצה.
העיתון הופיע חמישה ימים בשבוע, בשלוש מהדורות מדי יום (בוקר, צהריים ("מהדורה שנייה"), וערב). המהדורה הרגילה כללה ארבעה עמדים באותיות גותיות בפורמט גדול (39X57 ס"מ). במהלך הזמן הונהגו בו מוספים כגון סקירת ספרות, מגזין לנוער, מגזין לאשה, מגזין לעניינים טכניים ומוסף לחינוך, חברה ואופנה.
בשנת 1919 הופצו 84,000 עותקים מכל מהדורה (לשם השוואה, הברלינר טאגבלאט הופץ ב-300,000 עותקים). ב-1932 הופצו 55,000 עותקים (הברלינר טאגבלאט: 60,000), מתוכם 37,000 (68%) נשלחו למנויים.
Frankfurter Zeitung
אמיר אבשטיין
אמיר אבשטיין (נולד ב-28 במרץ 1973) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, המשמש ראש חטיבת כוח האדם. בעבר פיקד על חיל הגנת הגבולות, לשעבר מערך הגנת הגבולות. קודם לכן שימש מפקד חטיבה 460, מפקד המרכז לאימונים טקטיים במל"י ומפקד חטיבת הראל.
ביוגרפיה.
אבשטיין נולד בארצות הברית ועלה לארץ בגיל שנה. הוא גדל במשפחה דתית בגוש עציון. כיום אינו מקיים אורח חיים דתי.
התגייס לצה"ל ב-1991 ושובץ בחיל השריון בחטיבה 7. בשנת 1994 שימש כמפקד מחלקה וסגן מפקד הפלוגה בפלוגה ו' של גדוד 77, ולאחר מכן מונה למפקד פלוגה ח' בגדוד. בהמשך שימש סגן מפקד גדוד בקורס מפקדי טנקים בחטיבה 460, בין היתר במהלך מבצע חומת מגן. לאחר מכן מונה לקצין הדרכה של אוגדת געש.
ב-2007 הועלה לדרגת סא"ל מונה למפקד גדוד 75, והוביל אותו בלחימה בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה. ב-2009 מונה לסגן מפקד חטיבה 7. ב-2010 מונה לראש ענף שריון במרכז לאימונים טקטיים (מא"ט) במל"י. במאי 2012 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת הראל ובמקביל למפקד המרכז לאימונים טקטיים במל"י. בתחילת יולי 2014 עם החלטת הממשלה על הרחבת הלחימה והעמקה למבצע צוק איתן הופעלו גדודי חטיבת הראל בפיקודו בצו 8 והשתתפו בלחימה עד לשוך הקרבות. ב-14 במאי 2015 מונה למפקד חטיבה 460, ושימש בתפקיד עד 17 במאי 2017. לאחר סיום תפקידו יצא ללימודים במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית. ב-4 ביולי 2018 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לקצין איסוף קרבי ראשי ומפקד מערך הגנת הגבולות, אשר במהלך כהונתו אוחדו לכדי חיל הגנת הגבולות; את תפקידו שם סיים באוקטובר 2020. ב-15 ביוני 2020 הוחלט על מינויו לראש חטיבת כוח אדם בזרוע היבשה.
אבשטיין הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בהצטיינות בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של צבא ארצות הברית.
חיים אישיים.
אבשטיין נשוי ואב לשתי בנות. מתגורר במודיעין.
סביילי גרינברג
סביילי סולומונוביץ' גרינברג (או סאבלי גרינברג) (ברוסית: Савелий Соломонович Гринберг, 31 בינואר 1914 יקטרינוסלב - 14 בינואר 2003 ירושלים) היה משורר רוסי-ישראלי, יהודי יליד אוקראינה, מתרגם, פילולוג.
בין השאר, חיבר פלינדרומים.
חייו.
סביילי גרינברג נולד בשנת 1914 ביקטרינוסלב (בימינו דניפרו) באוקראינה אז באימפריה הרוסית, אך מגיל 2 חי במוסקבה. בילדותו בילה חופשות בחצי האי קרים, ביבפטוריה אצל אחותו הגדולה. אחרי הלימודים בבית ספר עבד בבתי חרושת. בתחילת שנות ה-1930 היה פעיל בבריגדה של מאיאקובסקי בהרכבה הראשון ומפיץ נלהב של יצירות המשורר המפורסם. באותה תקופה התיידד עם א.ג. ברומברג וו.ד. דובאקין. בשלהי שנות ה-1930 עבד כחוקר במוזיאון הממלכתי של הספרות. בשנת 1935 הצליח לקבל אישור מהשלטונות הסובייטים כדי לבקר אצל הוריו ואחותו שעלו והתיישבו בארץ ישראל. עבד שם כעוזר מודד ונשאר עד שנת 1937 כשחזר לברית המועצות. בימי מלחמת העולם השנייה התנדב למיליציות העממיות (Народное Ополчение) שנספחו ליחידות הצבא הסובייטי, עבד בבניית קווי ההגנה, העביר הרצאות על הספרות בפני חיילים וימאים של הצי הצפוני. בשנת 1943 נמצא בזירת הקרבות הקשים נגד הנאצים במובלעת "מאלאיה זמליה" ליד נובורוסיסק ובשנת 1944 בצפון, בעת הלחימה בחצי האי ריבאץ'. אחרי המלחמה למרות שהמשיך לכתוב שירים, בברית המועצות לא פורסם יותר אף שיר שלו. שיריו הופצו ונקראו במחתרת.
בשנות ה-1960 עבד גרינברג כחוקר בכיר במוזיאון מאיאקובסקי שבסימטת גנדריקוב לשעבר במוסקבה (בימינו סמטת מאיאקובסקי).
בשנת 1973 עלה גרינברג לישראל. נודע, בין היתר, בתוכניותיו בקול ישראל בשפה הרוסית שבהן העביר הרצאות ייחודיות על השירה הישראלית, תוך ניתוח מעמיק של יצירותיהם של המשוררים הישראלים החשובים. תרגם מעברית לרוסית שירים של שלמה אבן גבירול ושל יוצרים ישראלים בני זמנו, אורי צבי גרינברג, יהודה עמיחי, יונה וולך, אבות ישורון, מאיר ויזלטיר, נתן זך ובמיוחד דוד אבידן. גרינברג פרסם שירים במגזינים הספרותיים בשפה הרוסית «Время и мы», «Возрождение», «Сион», «22», «Народ и земля», «Континент» ואחרים.
סביילי גרינברג נחשב לממשיכם של משוררי האוונגרד הרוסי. בעקבות ניסוייהם של חלבניקוב, מאיאקובסקי, קמנסקי ואחרים, יצר גרינברג סגנון משלו, שלא התכתב עם המיינסטרים של "השירה הסובייטית". הנושאים העיקריים בשירתו היו האדם מול המציאות, המלחמה, הערים (מוסקבה, אחר כך ירושלים), המשורר והיקום. בשירתו השתמש במגוון רב של אמצעים פואטיים - החל מחורזים חופשיים ועד לחריזות מעודנות שונות, שימוש ב"בתים אונייגיניים", כתיבת פלינדרומים וכו', תוך חיפוש אחרי אפשרויות חדשות של הבעה מילולית.
גרינברג התגורר כשלושה עשורים בירושלים, בסמוך לככר צרפת. נפטר בירושלים בשנת 2003.
ספרים.
(תרגומים מדוד אבידן, עם הקדמה והערות, תל אביב
אס&quot;ט
אגודת הסטודנטים המרכז הבינתחומי
לחץ דם סיסטולי
לחץ דם דיאסטולי
אוסלו (פירושונים)
וילהלם קילינג
וילהלם קרל יוזף קילינג (בגרמנית: Wilhelm Karl Joseph Killing; 10 במאי 1847 - 11 בפברואר 1923, מינסטר, גרמניה) היה מתמטיקאי גרמני.
ביוגרפיה.
נולד בבורבאך (Burbach). אביו היה פקיד ושימש בתפקיד בערים שונות, כך שבילדותו נדד קילינג לרוב ממקום למקום עם הוריו. את הגימנסיה סיים בברילון (Brilon), שם למד שפות קלאסיות. קילינג למד באוניברסיטת מינסטר, ובשנת 1872 כתב את עבודתו תחת קרל ויירשטראס (Weierstrass) וארנסט קומר בברלין. קילינג לימד בגימנסיה בשנים 1868-1872. לאחר מכן קיבל תואר פרופסור ממכללה בבראנבו (Braniewo), ובהמשך הפך לרקטור המכללה ולחבר מועצת העיר.
ב-1892 קיבל תואר פרופסור באוניברסיטת מינסטר.
גביע דייוויס 1906
אתגר הטניס הבינלאומי 1906 (באנגלית: 1906 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות השישית במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס".