בכוחות המגינים על טורטוקאיה היו 15 גדודים של הדיוויזיה ה-17 הרומנית, אליהם הצטרפו במהלך הקרב 16 גדודים של הדיוויזיה ה-15. במי הדנובה הגנה על טורטוקאיה דיוויזיית הדנובה של הצי הרומני שכללה 4 ספינות מלחמה משוריינות המצוידות בתותחים ו-8 ספינות מלחמה קטנות. לספינות היו סה"כ 32 קני תותחים ובראשן עמד קונטרה-אדמירל (הדרגה הימית השלישית בחשיבותה) נגרסקו.
לצבא היבשה המגן על העיר היו 110 תותחים: 28 מקובעים במקומם (24 כבדים ו-4 קלים), 59 ניידים למחצה אליהם נרתמו שוורים (31 כבדים ו-28 קלים) ו-23 ניידים אליהם נרתמו סוסים (15 כבדים ו-8 קלים). 17 תותחים לא ירו כלל מחוסר בתחמושת או משום שלא הוצבו בעמדות ירי. למספר קני התותחים צריך להוסיף 55 תותחים קטנים בקוטר 37 ו-55 מילימטרים. חולשת הארטילריה הרומנית הייתה נעוצה, בין היתר, במחסור בתותחים מהירי ירי (40 בלבד היו כאלה) ומפיזורם בחזית של יותר מ-30 קילומטרים.
היחידות הרומניות בטורטוקאיה הורכבו זה מקרוב ובדיוויזיה 17 היה רק רגימנט אחד סדיר וכל היתר היו מגויסי מילואים.
המתקפה הבולגרית-גרמנית.
מפקדת צבאות מעצמות המרכז, שידעו מה תוכניות הצבא הרומני, החליטה לרכז כוחות למתקפה מהירה נגד הצבא הרומני בחזית הדרומית ולשם כך גויסו והובאו במהירות יחידות צבא בולגריות וגרמנית.
גנרל אוגוסט פון מקנזן, שהיה מפקד הכוח שהורכב מכוחות בולגרים וגרמנים, אישר את תוכנית המתקפה נגד טורטוקאיה, שהכין גנרל סטפן טושב.
הכוחות התוקפים.
הכוחות שתקפו את טורטוקאיה היו למעשה האגף השמאלי של הארמייה הבולגרית השלישית והורכבו מ-18 גדודים של הדיוויזיה הרביעית פרסלב, הבריגדה הראשונה של דיוויזיית סופיה ובה 8 גדודים והקבוצה המעורבת של רב-סרן פון המרשטיין שהיה מורכב משלושה גדודים בולגרים ואחד גרמני. בכוח התוקף היו גם חמישה אסקדרונים של פרשים, שלוש פלוגות מקלעים וחמש פלוגות הנדסה. הארטילריה כללה 128 קני תותחים ובהם שבעה תותחים בקליבר 75 מילימטר מהירי ירי, 56 תותחים מתנייעים כבדים, מהם שמונה תותחים ארוכים 150 מילימטר, 24 תותחים ארוכים 120 מילימטר ו-24 הוביצרים 120 מילימטר.
הכוחות התוקפים השתייכו ליחידות הבולגריות הטובות ביותר.
קרב טורטוקאיה.
בליל 31 באוגוסט תקפו כוחות בולגריים את משמרות הגבול הרומניים והן נסוגו לאחור. המתקפה הממשית החלה בלילה שבין האחד לשניים בספטמבר. ממערב, מכיוון רוסה, הגיע הטור של המרשטיין שתקף לכיוון סאטו וקחי (הכפר הישן). מדרום התקיפה דיוויזיית פרסלב באזור דאידר ומדרום מזרח התקיפה דיוויזיית סופיה לכיוון מגזר אנטימובה.
הכוחות הרומניים, שלא היו מודעים לעוצמת הכוחות התוקפים, נסוגו לקו המשמרות הגדולים. בבוקרו של 2 בספטמבר הטורים התוקפים חידשו את התקדמותם ואילצו את הרומנים לסגת לקו המוצבים הקדמיים המצוידים, פרט לגזרת סאטו וקחי, שם החזיקו מעמד המגינים, בעזרת הארטילריה הרומנית, עד לשעות אחרי הצהריים.
הלילה שבין השניים לשלושה בספטמבר עבר ללא תנועת כוחות. ביום 3 בספטמבר התרכזה הפעילות במגזר המערבי. הארטילריה של הכוחות התוקפים הפגיזה בצורה קשה את העמדות הרומניות בסאטו וקחי, אך ללא הצלחה יתירה. חיל הרגלים התוקף ערך, החל מהשעה 10.30 בבוקר ועד מאוחר בערב, מתקפות רצופות, שנבלמו בגדר התיל הדוקרני של עמדות המגינים, תוך תשלום כבד באבידות בנפש. בשעות הערב, מפקד הגזרה הרומני, קולונל ניקוליצ'סקו, נתפס לבהלה, כשחשב בטעות התוקפים הצליחו לחדור את קו ההגנה ונתן הוראת נסיגה לקו ההגנה השני. נסיגה זו, שלא הייתה נחוצה, יצרה בעיות לגזרות ההגנה האחרות, שאגפיהן נחשפו.
ב-4 בספטמבר הכוחות התוקפים היו עסוקים בהתארגנות להתקפה עתידית, לכן כוחות רומניים, ביוזמת מפקדי פלוגות, תפסו מחדש את העמדות שפינו בהוראת קולונל ניקויצ'סקו, אך בערב ניתנה שוב הוראת נסיגה מעמדות אלה. עד שלב זה האבידות הרומניות הסתכמו רק ב-200 הרוגים והמצב לא נראה חמור. ב-5 בספטמבר, בשעה 6.30 בבוקר החלה הפגזה כבדה על העמדות הרומניות. ההפגזה נמשכה שעה וארבעים דקות וכוונה אל המרכזים 6 עד 9 (היו 15 מרכזים ממוספרים בסדר רץ). בהפגזה השתתפו 21 סוללות עם 84 קני ירי ובהם 40 תותחים והוביצרים כבדים. התגובה הרומנית הייתה חלשה בהרבה, כי בגזרה זו היו לרומנים רק 8 תותחים 105 מילימטר, 7 הוביצרים 120 מילימטר ו-4 תותחי צריח 53 מילימטר. למרות ההפגזה כבדה, קווי המגינים לא נפגעו בצורה קשה, כי ההפגזה לא נמשכה די זמן.
אף על פי שהכוחות התוקפים חשפו את כוונותיהם על ידי התקפה מרוכזת במרכזים 6 עד 9, המפקדה הרומנית פיזרה את התגבורת בצורה שווה בין המרכזים השונים. מרכזים 6, 7 ו-8, עליהן הגן רגימנט 79, סלובוזיה, הותקפו על ידי 4 רגימנטים של דיוויזיית 4, פרסלב. מרכז 11 הותקף על ידי שני רגימנטים של דיוויזיה 1, סופיה. ההפגזה הבולגרית נטרלה חלק מהארטילריה הרומנית והיתר רתמו את הסוסים והשוורים ונסוגו. לעזרת המותקפים פעלה רק יחידה של הוביצרים שנשלחה לחיזוק הקו ברגע האחרון. ההוביצרים, יחד עם המקלעים ורובי חיל הרגלים פגעו בחיילים בולגרים רבים, שהסתערו על קווי הרומנים ועצרו את תנופתם. בהמשך נגמרה תחמושת ההוביצרים הרומנים והם נסוגו ואז מספר המתקיפים, שעלה בהרבה על מספר המגינים בנקודות המותקפות, הכריע את הכף. ניסיון של הקפת נגד של רגימנט 79, סלובוזיה לא הצליח ומפקדו, אלוף-משנה פופסקו נהרג. בשעה 12 נכבשו המרכזים 6, 7 ו-8. מרכז 11 החזיק מעמד עוד שעה וחצי, עד שמפקדו, הסגן טיטוס אקסנטה, נהרג וקומץ המגינים שנותרו נסוגו.
החללים והשבויים.
בקרב טורטוקאיה נהרגו 7,742 חיילים בולגרים ו-172 קצינים בולגרים. מספר האבדות הרומניות פחות ברור משום שלצד האבדות הישירות בשדה הקרב, נפלו בשבי רבבות חיילים וקצינים רומנים וחלק מהם מתו בשבי. רבים מחללי הקרב הוטמנו בקברים משותפים, בולגרים, רומנים, טורקים וגרמנים, קצינים וחיילים פשוטים ורק מיעוט מבין החללים זכו לקבר מזוהה.
במהלך הקרב האבדות הרומניות היו 160 קצינים, כ-6,000 חיילים ועוד כ-28,000 שבויים, אך אבדות רבות נוספות נרשמו בין השבויים. הנתונים חלקיים, כי הרשומות הרומניים אוחסנו במבנה שהופצץ ונשרף במהלך מלחמת העולם השנייה. השבויים הרומנים נשלחו למחנות שבויים בארצות שונות, שם חיו בתנאים קשים מאוד שגרמו למותם של רבים בפולין 3,400, בבולגריה 3,500 ובכמויות קטנות יותר בגרמניה, ביוון ובטורקיה.
בשנת 1926 הוצאו מהאדמה עצמותיהם של חללי הקרב והועברו לאתר מרכזי במרחק 13 קילומטרים מטורטוקאיה, שם נקברו מחדש. מבין החללים זוהו 1,301 רומנים, 251 בולגרים, 9 טורקים ו-5 גרמנים ויתר החיילים 10,424, נקבר יחד בשני חפירים גדולים. שטח בית העלמין ב-1930 היה בן 2,500 מטרים רבועים.
נשיא (פירושונים)
אל-מסתמסכ
אל-מסתמסכ באללה (מילולית: הדבק בעקשנות באל), אבו אל-צבר יעקוב בן אל-מתוכל עלא אללה השלישי (בערבית: المستمسك بالله, ابو الصبر يعقوب بن المتوكل على الله الثالث) היה הח'ליף העבאסי הסמלי שמשל בקהיר תחת חסות הממלוכים בין השנים 1498-1509 ובשנית למספר חודשים בשנת 1516. כהונתו מסמלת את שלהי בית עבאס בקהיר, ואת נפילתם של הממלוכים נותני חסותם.
אל-מסתמסכ באללה קרוי על שמו של מוחמד "אל-מסתמסכ" בן אל-חאכם הראשון, אשר יועד לח'ליפות אך נפטר טרם זמנו (1300 לערך). אל-מסתמסכ עלה לשלטון בשנת 1498 לאחר פטירתו של אביו אל-מתוכל השלישי. הוא שלט כ-11 שנים עד שוויתר על שלטונו למען בנו מוחמד אל-מתוכל הרביעי. לאחר מפלת הממלוכים בראשות הסולטאן קנסוה ע'ורי בקרב מרג' דאבק באוגוסט 1516 ונפילת הסולטאן בשדה הקרב, התרחשה הפיכת חצר שהשיבה את אל-מסתמסכ לשלטון לזמן קצר עד שהפיכת נגד השיבה את בנו אל-מתוכל הרביעי לשלטון לעת קצרה. אך הדבר לא הועיל, והכוחות העות'מאניים של סלים הראשון סגרו על קהיר, כבשוה והדיחו את אל-מתוכל הרביעי מכהונתו. לאחר הכיבוש הוגלה אל-מסתמסכ יחד עם בנו ויתר בני עבאס אל איסטנבול ומת שם בשנת 1521. בנו האריך ימים אחריו ונפטר ב-1543.
פנגולניים
השריר פושט האצבעות
השריר פושט האצבעות (TA: Musculus extensor digitorum) הוא אחד השרירים השטחיים במדור האחורי של האמה. הוא פועל לפשיטת (יישור) ארבע אצבעות כף היד (ללא האגודל) ומסייע בפשיטת שורש כף היד.
תיאור.
תחילתו של השריר פושט האצבעות בעילית העלי הצידית של עצם הזרוע באזור המרפק.
חלקו המרוחק של השריר מתפצל לארבעה גידים הנכנסים לכף היד ונאחזים בחלק האחורי של האצבעות. בין הגידים בכף היד, בעיקר בין התיכונים שבהם (לאצבעות השלישית, הרביעית והחמישית), קיימים חיבורים. חלק הגידים שבאצבעות מהווה חלק ממערכת מורכבת של רצועות ומפרקים שבין העצמות המרכיבות את האצבעות (הגלילים). נקשר גם להשריר פושט הזרת.
עצבוב.
השריר פושט האצבעות מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני (C7,C8) דרך העצב הבין גרמי האחורי, ענף של עצב החישור.
א-דהריה
אַ-דַּהְרִיַּה (בערבית: الدهرية) היא אחת האסכולות הקדומות באסלאם שדחתה את הקיום הנצחי ואת העונש או הגמול בעולם הבא. חסידי הדהריה דגלו במימושם של דחפים ותאוות, משום שסברו שאין לאדם חיים אחרי המוות ואין הוא נושא בדין על מעשיו על האדמה. לפיכך, לא הקפידו חסידי התנועה במילוי המצוות הדתיות, כמו גם המצוות החברתיות של מתן צדקה וסעד לנזקקים. בספרות ההלכתית האסלאמית הדהריה זוכים ליחס רע ככופרים שהתנכרו לבורא, ואשר שוללים את איומיו. בקוראן מצוטטת תפישה דומה לזו של הדהריה :