שלמה זלמן שוקן (בגרמנית: Schelomo Salman Schocken), מקים ההוצאה נולד במרגונין (Margonin), פרוסיה, בשנת תרל"ז, 30 באוקטובר 1877. אביו יצחק, היה סוחר ממשפחה ותיקה בחבל פוזנן שסופח לפרוסיה בעת חלוקת פולין, אמו חוה נולדה לבית הרמן. שוקן קיבל חינוך יהודי מסורתי וגרמני כללי והשתלם בידיעות המסחר בגנייזנו (גנזן), לייפציג וברלין.
ב-1901 יסד ביחד עם אחיו שמעון בצויקאו שבסקסוניה בית-מסחר "כל-בו", שפעל בצורה יעילה ברכישה, בארגון ובריכוז המכירה, מה שגרם לתושבים רבים לקנות במקום. כמו כן, שוקן פיתח את המסחר בשיטה זו לתהליך מחושב ומתוכנן בדייקנות מדעית, הצליח לחבב על קהל הקונים את צורת האספקה שפיתח ובמשך הזמן עלה מספר בתי-מסחרו לעשרות בערים הגדולות של גרמניה. כמו כן, הוא נעשה גורם חשוב בעולם המסחר והכלכלה בגרמניה בזכות שכלוליו המתמידים בהפצת הסחורות שגדלו עם הצורך, היצור והתעסוקה בבית העסק. הוא הפך לחבר נשיאות התאחדות בעלי בתי מסחר "כל-בו" ופרסם מאמרים בעיתונות המסחרית בגרמניה שנקראו בעניין רב.
תוך פעולתו המסחרית התעניין שוקן בתרבות יהודית וכללית. אסף מיטב יצירות רוחניות ובמשך הזמן נתאספה בביתו שבצוויקאו ספריה גדולה בה ספרים עבריים ולועזיים ואוסף של ספרים עבריים נדירים, ובהם גם טקסטים יחידים באירופה.
לפני מלחמת העולם הראשונה הצטרף לתנועה הציונית והשתדל להכניס גם לתוכה מהשיטה העסקית המחושבת שהייתה קיימת בעסקיו. מאחר שבשנות מלחמת העולם הראשונה נבצר מהציונות בגרמניה לעסוק בפעולות ארצישראליות של ממש, חוץ מפעולות עזרה ותמיכה ביישוב הקיים תוך השקעת כספים, היה הצורך העיקרי להכשיר פעילים ציונים לעלייה לארץ ישראל. שוקן השקיע את מאמציו בהכשרת עולים באמצעות תמיכה בחינוך עברי והפצת ידיעת ערכי היהדות ההיסטורית והוקרתם. את המשימה ביצע במידה רבה של התמסרות והצלחה כראש ועדת התרבות היהודית של הסתדרות ציוני גרמניה.
שוקן הקים את הוצאת ספרי שוקן (בגרמנית: Shocken Verlag) בגרמניה ב-1931 כדי לספק ליהודים קוראי גרמנית ספרים קטנים וזולים, בנושאים יהודיים שונים בעלי ערך תרבותי ורוחני. את סדרת הספרים Bücherei des Schocken Verlag הקים שוקן לאחר שהתייעץ עם מרטין בובר (Martin Buber; 8 בפברואר 1878 – 13 ביוני 1965), משה שפיצר (עורך ההוצאה) ולמברט שניידר (היצרן ומנהל המסחר של הוצאת שוקן). הסדרה נועדה לבחור את היצירות הבולטות בכל הספרות היהודית המתאימות לקוראים היהודים כתגובה לעליית הנאצים לשלטון ב-1933. שני מאפיינים בולטים של הסדרה הן הרב גוניות של התכנים שהופיעו בה ומהירות ההוצאה שלהם. בסדרה יצאו 83 כותרים שונים המעבירים תפיסה שונה של יהדות מבחינה תרבותית, דתית וחברתית. נושאי הכותרים שיצאו בסדרה מקיפים את התנ"ך, ספרות תורנית, שירת ימי הביניים ושירה עברית מודרנית, פילוסופיה ומיסטיקה, פולקלור ותרבות פופולרית, מכתבים וזיכרונות, ספרות מודרנית, שירה בגרמנית וביידיש, וכן היסטוריה יהודית ומקורות היסטוריים יהודיים. עם עליית אדולף היטלר לשלטון בגרמניה הוצאות ספרים במדינה הפסיקו לעבוד עם כותבים יהודים, ובכך הפסיקו לפרסם ולמכור ספרים שנכתבו על ידי יהודים. הוצאת ספרי שוקן מילאה את מקומן בכך שנתנה במה לספרים הנכתבו על ידי יהודים, עד לסגירתה על ידי השלטון הנציונל-סוציאליסטי ב-1939.
לדעת סטפאני מהרר, להוצאת שוקן היו שלושה תפקידי מפתח בתקופת פעילותה בגרמניה. ראשית, ההוצאה בנתה גשר בין יהודים ללא-יהודים באמצעות שיתוף הפעולה בין המוציא לאור לבעלי המלאכה המיומנים, בניגוד למדיניות הנאצית שעודדה וכפתה לעיתים הפרדת יהודים מאינטראקציות חברתיות ותרבותיות עם לא-יהודים. תהליך הייצור של ספרי שוקן יצר מפגש בין שתי קבוצות חברתיות אלה שהופרדו בכוח. שנית, ספרי שוקן איחדו את הקהילה הגרמנית-יהודית והפכו יהודים מתבוללים לקרובים יותר תרבותית ומסורתית ליהדות, בזכות הקריאה בטקסטים מסורתיים בתרגום ובמהדורות נגישות ומבוארות. הספרים הם גורם חשוב בבניית כל קהילה, כאשר בוחנים אותם ביחס לתקופה ניתן להבין את חשיבותם עבור יהודי גרמניה הנרדפים. לבסוף, מספר משמעותי של פרסומים של הוצאת שוקן הביעו התנגדות למשטר הנאצי. בפרסומים אלו הביקורת לעיתים הושמעה ביישום על המסורת התאולוגית היהודית ופרשנות קונטקסטואלית של טקסטים דתיים.
עליית הנאצים והשפעתה על הוצאת שוקן.
האירוע שהשפיע על הוצאת שוקן בגרמניה יותר מכל הוא עליית המפלגה הנאצית לשלטון ב-1933. אירוע זה הוביל להשתלשלות אירועים שהשפיעה על עתיד ההוצאה ועל פעילותה. תחילה, למרות המדיניות האנטי-יהודית הקשה שנקטה בה מפלגת השלטון נותרה להוצאה האפשרות לפרסם ספרים עם תוכן יהודי. עם זאת, על אף שלא ננקטו מהלכים ישירים כנגד הוצאות עם תוכן יהודי בספרם, ננקטו מהלכים עקיפים כנגדן. ניתן לציין בין היתר את שריפת הספרים שנתפסו כמתנגדים לנאציזם ב-10 במאי 1933 כאחד המהלכים העקיפים נגד הוצאות ספרים עם תוכן יהודי. במקרה זה נשרפו ספרים בעשרים ושתיים ערים עם אוניברסיטאות ברחבי גרמניה. שריפת הספרים אורגנה בצורה לאומית כ"קמפיין כנגד הרוח הלא גרמנית" (Aktion wieder den undeutschen Geist) על ידי אגודת הסטודנטים הגרמנית ונתמכה על ידי דמויות נאציות בולטות ובהן יוזף גבלס. מטרת אותו קמפיין הייתה להחיות את התרבות הגרמאנית הפוליקסטית ובמהלכו, ביחד עם הטקסטים היהודיים נשרפו גם טקסטים קומוניסטים, מרקסיסטים, ליברלים, דמוקרטיים ואחרים.
בהוצאת שוקן תפסו את הקמפיין כנגד הספרים כאיום ממשי על ההוצאה. ב-23 במאי 1933, למברט שניידר כתב מכתב לגרשם שלום Gershom Gerhard Scholem) 5 בדצמבר 1897 –21 בפברואר 1982 (שחי בירושלים ועבד על כותר עבור ההוצאה. שניידר כתב כי פעילות הוצאת שוקן הושעתה ולא ברור אם היא תוכל להמשיך את מלאכתה. עם זאת, הוא גם שאל את שלום מתי יסיים את הכתיבה, שאלה שמעידה על האופטימיות של הוצאת שוקן ועובדיה בכך שימשיכו להוציא ספרים. כעדות לכך, בקיץ 1933, שוקן ושניידר, ביחד עם מרטין בובר ומשה שפיצר החליטו להגדיל את בית ההוצאה לאור. בסתיו של אותה שנה, הוצאת שוקן הציגה שתי סדרות חדשות: ה-Schocken Almanac, שנתון שהציג את הספרים החדשים לקוראי ההוצאה; ה-Schocken Bücherei, אשר הכילה אוסף של כותרים קצרים והפכה במהרה לסדרת הספרים הפופולרית בהוצאה.
בשנים הבאות, השלטון הנאצי חייב הוצאות ספרים יהודיות לפרסם אך ורק טקסטים של מחברים יהודיים. הוראה זו דווקא תרמה להתפתחות הוצאת שוקן ולצמיחתה כבית הוצאה לאור, שכן הוציאה כמעט אך ורק תוכן יהודי. בהמשך, בקיץ 1937, למרות המדיניות האנטי-יהודית הכבדה שהחלה לפעול בגרמניה ובראשה חוקי נירנברג המורחבים, בתי ההוצאה היהודיים המשיכו לפעול. הסיבות לכך הן שנשיא הבנק הגרמני הלאומי (רייכסבנק) הצהיר כי אם ייאסר על יהודים לעסוק במסחר, יהיו לכך השלכות שליליות על הכלכלה הלאומית, שיתבטאו באובדן מקומות עבודה ומטבע חוץ; כמו כן, השלטון האמין כי ספרים יהודיים יקראו אך ורק על ידי יהודים, מה שלא יהווה איום או השפעה על הפצת התרבות הגרמאנית פוליקסטית הרצויה בקרב האוכלוסייה הגרמנית. בעקבות זאת, ההוצאות שהוציאו תכנים יהודיים היו יותר חופשיות מאשר המוציאים לאור לציבור הגרמני הרחב. השלטון פיקח אחרי אותם מוציאים לאור לציבור הגרמני והשתמש באיומים כאמצעי דיכוי עליהם כאשר פרסמו יצירות של סופרים בלתי-רצויים לדעת השלטון הנאצי. כדי להימנע מדיכוי השלטון, המוציאים לאור לציבור הגרמני השתמשו בצנזורה פנימית איפוק פוליטי והדרה של מחברים לא רצויים. הדיכוי גרם רק לסופרים ובתי הוצאה לאור מעטים להביע התנגדות או מחאה כנגד מגבלות הרייך השלישי. לעומת זאת, הוצאת שוקן המשיכה להוציא ספרים עם תוכן יהודי ואפילו פרסמה ספרים עם ביקורת על המדינה הנאצית ועל המדיניות הפאשיסטית והאנטישמית שלה.
התנגדות לא-אלימה.
החל מסתיו 1933, הוצאת שוקן הביעה ביקורת באמצעות הכותרים שהוציאה לאור. המטרה של זלמן שוקן הייתה להחזיר את "יהדות גרמניה המתבוללת" חזרה לשורשיה. על אף שלא היה אדם דתי ולפיכך לא ראה במסורות דתיות חלק מליבה של היהדות, הוא ראה ערך גדול בחשיפה לתכנים יהודיים. עבורו, התרבות היהודית הייתה המהות של היהדות. שוקן הציג את עצמו כאדם אשר חזר לשורשיו על ידי קריאה של ספרים יהודיים, והשיג גישה למסורת אבותיו דרך תרבות ספרותית. על אף הסכנה שבהמשכת פרסום תכנים יהודיים והבעת ההתנגדות לשלטון באמצעותם, שוקן ועובדיו בהוצאה האמינו במשמעות של חיבורים אלו ובחשיבותם לחיזוק רוחם של היהודים, וגם הלא-יהודים תחת שלטון הדיכוי הנאצי.
הדוגמה הראשונה להתנגדות של הוצאת שוקן היא מסתיו 1933. במבוא לSchocken Almanach הראשון, כתב מרטין בובר על הקשיים איתם נאלצו היהודים להתמודד באותה העת וגם הציע נחמה. בנוסף, הוא הזהיר את קוראיו הלא-יהודים שלא להתפתות אחרי שלטון הנאצים, אותו השווה לביצה של זרחן (phosphoreszierender Sumpf).