נמל התעופה רולאן גרוס
שיער פנים
שיער פנים הוא סימן מין משני אצל גברים. בנים לרוב מתחילים לפתח שיער פנים לקראת סוף גיל ההתבגרות או ההתבגרות המינית, בין הגילים 17 עד עשרים. רובם לא יכולים לגדל זקן עד תחילת גילי העשרים שלהם ואף תקופה קצרה לאחר מכן. הדבר משתנה מאוד מאדם לאדם, שכן יש נערים המתחילים לפתח שיער פנים בין הגילים 14 עד 16. בנוסף, שיער הפנים יכול להיות שיער עבה או שיער דק וזיפי. נשים גם יכולות להצמיח שיער פנים, במיוחד לאחר גיל המעבר אצל נשים, אם כי לרוב שיער הפנים שלהן צומח באיטיות גדולה בהרבה מזו שאצל הגברים.
שיעור גברי (הצמחת שיער פנים, או במילים אחרות זקן) לרוב מקושר לחוכמה ולאונות. גברים יכולים לעצב את שיער הפנים שלהם בצורת זקן, זקן חלקי, פאות ארוכות או שפמים, אם כי בתרבות מערבית כיום הרוב בוחרים לגלח את שיער הפנים.
בגיל ההתבגרות.
השפם צומח בשלבים אצל בנים בגיל ההתבגרות. שיער פנים לא תמיד מופיע בסדר קבוע אצל בנים בהתבגרות המינית והוא משתנה מאדם לאדם, אך הוא יכול להתפתח לפי השלבים הבאים:
בתרבות.
ברוב הצבאות בעולם חל איסור על חיילים לגדל שיער פנים, בעוד שישנן מדינות שבהם החייל נדרש לגדל שיער זה.
דמויות דתיות רבות מתוארות במהלך ההיסטוריה כבעלות שיער פנים רב. למשל, כל הנביאים בדתות האברהמיות (יהדות נצרות ואסלאם), היו ידועים בכך שגידלו זקן עבות. דתות אחרות, כגון סיקיזם, מעודדות הצמחת שיער פנים. ישנם מלומדים בקרב המוסלמים הסונים שרואים בגידול זקן חובה, שכן מוחמד הנביא עשה בו שימוש כדי להבדיל את אנשיו ממרגלים וממשיגי גבול בזמן מלחמה. אנשי קהילת האמיש מגדלים זקן לאחר שהם נישאים, אם כי הם מגלחים את שפמיהם כדי להימנע מההקשר הצבאי של השפם שנוגד את אמונותיהם הפציפיסטיות.
לנשים יש בדרך כלל מעט מאוד שיער באזור הפנים מלבד הגבות ושיער קצר מאוד ודק שעמו כולם נולדים (שיער לידה). עם זאת, במקרים מסוימים, לנשים יש שיער פנים ניכר, במיוחד לאחר גיל המעבר אצל נשים. שיעור יתר (בעיקר באזור הפנים) נקרא הירסוטיזם, והוא לרוב מסמן על חוסר באיזון הורמונלי. בחברה המערבית העכשווית, נשים רבות מגלחות, מורטות או מסירות את שיער הפנים, שכן ישנה סטיגמה חברתית הקשורה לשיער פנים אצל נשים, וכן שמופעי שוליים וקרקסים הציגו במהלך ההיסטוריה נשים מזוקנות. נשים רבות בחברה המערבית בוחרות להסיר את שיער הפנים בהסרת שיער בלייזר.
קלייטון (קליפורניה)
קלייטון (באנגלית: "Clayton"; במקור: קלייטונס ["Clayton's"] או קלייטונוויל ["Claytonville"]) היא עיר במחוז קונטרה קוסטה, קליפורניה, ארצות הברית. על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, בשנת 2010 אוכלוסיית העיר מנתה 10,897 נפש; שטחה הכולל של העיר הוא 9.8 קמ"ר. העיר הוקמה בשנת 1857, והיא ממוקמת לרגלי הפארק המדינתי הר דיאבלו.
היסטוריה.
העיר תוכננה ונבנתה בשנת 1857 על ידי ג'ואל הנרי קלייטון (Joel Henry Clayton; חי בין השנים 1812–1872) ועל ידי שני אחיו הצעירים. קלייטון נולד בעיירה בגסוורת', כיום בקסוורת' שבמחוז דרבישייר, אנגליה, והיגר לארצות הברית בשנת 1837. לאחר שגר במספר מדינות, החליט קלייטון להשתקע יחד עם רעייתו מרגרט (1820–1908) ויחד עם בני משפחתו בכפר משלו לרגלי הר דיאבלו.
העיר קלייטון נקראת אמנם על שמו של ג'ואל קלייטון, אך רק בגלל הטלת מטבע. ג'ואל קלייטון וצ'ארלס ריין (Charles Rhine) הקימו יחד את העיירה, ושניהם רצו שהמקום ייקרא על שמם. אם ריין היה מנצח, שמה של העיר היה נקבע כ"ריינסוויל", אך קלייטון ניצח והעיר נקראה על שמו. ג'ואל קלייטון ואשתו מתו בקלייטון ונקברו בבית הקברות לייב אוק (Live Oak ) הממוקם כיום בעיר קונקורד.
העיר שגשגה במהלך בהלת הפחם שהתרחשה במזרח המחוז של קונטרה קוסטה, במחצית השנייה של המאה ה-19. כן נמצאו בעיר מרבצי נחושת, דבר שהוסיף לשגשוגה באותה העת. משרד הדואר הראשון בעיר הוקם בשנת 1861. בשנת 1864 פרצה שרפה גדולה בעיר אשר גרמה לנזקים גדולים וכמעט החריבה את העיר. בשנות ה-60 של המאה ה-20, ניסו חלק מתושבי המקום להביא לכך שקלייטון תתאחד עם העיר קונקורד, אך הניסיון הזה נכשל.
קלייטון הוכרזה כעיר, ה-13 במספר במחוז קונטרה קוסטה, ב-3 במרץ 1964.
חינוך.
בקלייטון פועלים בתי הספר הציבוריים הבאים:
בקלייטון פועלת ספרייה השייכת לרשת הספריות של מחוז קונטרה קוסטה.
תקשורת.
בעיר קלייטון קיימת תפוצה של העיתון היומי "הקונטרה קוסטה טיימס", הנדפס על ידי "קבוצת החדשות של אזור המפרץ - המפרץ המזרחי" (חלק מחברת העיתונות "מדיה ניוז גרופ", דנוור, קולורדו), עם משרדים בעיר וולנט קריק. כן קיימת תפוצה של העיתון "הקלייטון פיוניר" (The Clayton Pioneer).
ישנו גם אתר חדשות מקומי, "claycord.com", בלוג פרטי המכסה אירועים מקומיים ומיועד לתושבי קלייטון ולתושבי קונקורד הסמוכה.
ג'יימס רוטמן
ג'יימס רות'מן
מיכאל כדורי
סר מיכאל (מייקל) דוד כדורי, (באנגלית: Michael David Kadoorie, נולד ב-1941, הונג קונג) הוא מנהל עסקים ונדבן יהודי.
נכון למרץ 2011, כדורי הוא האדם השישי בעושרו בהונג קונג, עם עושר המוערך ב-9.5 מיליארד דולר לפי פורבס.
משפחתו וחייו האישיים.
מיכאל הוא בנם של לורנס כדורי, איל הון יהודי ואשתו מוריאל גבאי. התחנך בבית הספר קאולון שבהונג קונג ובבית הספר לה רוזי שבשווייץ. מיכאל הוא קרוב משפחתו של אליס כדורי.
כדורי הוא בן למשפחה יהודית שהיגרה בסוף המאה ה-19 מבגדד למזרח הרחוק, ושם הקימה את רשת המלונות שכיום פועלת בהונג קונג, ניו יורק, שיקגו, טוקיו, שנחאי, בייג'ינג, מנילה, בנגקוק ופריז.
כדורי הוא חובב צילום, טייס מסוקים ומעריץ של מכוניות קלאסיות. הוא בעלים של מספר מכוניות נדירות כולל בוגאטי Type 57, רולס רויס פנטום II משנת 1937 על ידי Thrupp &amp; Maberly, היספנו-סויזה J12 קבריולה משנת 1934 על ידי VanVooren, למבורגיני מיורה P400S משנת 1969, ווקסהול 30–98 טורר משנת 1924, טלבוט T150 CSS קופה על ידי Pourtout ורולס רויס סילבר גוסט.
בשנת 1998 הוא בילה חודשים בהתאוששות מפציעות קשות בבית החולים ג'ון רדקליף באוקספורד, אנגליה, לאחר שהיה מעורב בתאונה בפרארי וינטג' שלו כאשר החישורים בשניים מהגלגלים אשר נבנו מחדש קרעו את הצמיגים.
הוא חי בהונג קונג, יחד עם אשתו, ממוצא קובני, בטי טמיו, הידועה כ"ליידי בטי". יש להם שלושה ילדים: נטלי (נולדה ב-1985), בטינה ופיליפ (נולד ב-1992). אחותו ריטה לאורה כדורי נשואה למיליארדר מהונג קונג, רונלד מקאולי.
פעילות עסקית.
כדורי הוא יו"ר חברת CLP אחזקות בע"מ אשר הוקמה על ידי משפחתו בשנת 1890 ועדיין מחזיקה ב-35% ממניותיה. זו חברת שירות ציבורי המספקת חשמל ל-75% מהונג קונג כמפעיל בלעדי (מורשת על ידי מערכת בקרה) בקאולון והטריטוריות החדשות, ויש לו זכויות הון בתחנות כוח בסין, דרום-מזרח אסיה, אוסטרליה והודו. בנוסף הוא גם היו"ר של הקבוצה השנייה בגודלה של המשפחה ברשימה, מלונות בהונג קונג ושאנגחאי, הוא גם הבעלים והמפעיל של קבוצת מלונות פנינסולה. כדורי הוא דירקטור ובעל השליטה בחברת מטרוג'ט וכן יזם של מכון מחקר לפיתוח אנרגיה מתחדשת. הוא מחזיק במספר הדירקטורים בחברות אחרות שאינן בבעלות משפחת כדורי.
הוא היה חבר מועצה באוניברסיטת הונג קונג, ובשנת 2000, נפתח בניין כדורי למדעי הביולוגיה באוניברסיטה.
מונקאלוו
מונקוולו (באיטלקית: Moncalvo) היא עיירת קומונה במחוז פיימונטה, בנפת אסטי שבאיטליה, הממוקמת כ-15 קילומטרים צפון-מזרחית לטורינו.
מונקוולו ידועה בשל צייר הבארוק גוליילמו קציה ופילגשו של המלך ויטוריו אמנואלה השני שהפכה לבסוף לאשתו - רוזה ורסלנה.
במונקוולו התקיימה קהילה יהודית שנוסדה על ידי מגורשי צרפת. בקהילה התפללו בנוסח מיוחד, נוסח "אפ"ם" (ראשי התיבות של שלושת הקהילות שהתפללו בנוסח זה: אסטי, פוסאנו ומונקוולו). בימים הנוראים התבסס נוסח זה על נוסח צרפת, עם מעט השפעות מנוסחים אחרים ובשאר השנה התפללו לפי נוסח אשכנז המערבי עם השפעות של נוסח איטליה) נוסח אפ"ם לא נדפס מעולם, ויהודי אותן קהילות אמרוהו מתוך כתבי יד ששמרו בידיהם והעתיקו.
דוד וסימון ראובן
דוד וסימון ראובן הם אנשי עסקים ונדבנים בריטיים ממוצא יהודי-עיראקי. האחים ראובן היו בשנת 2016 האנשים העשירים בבריטניה.
ראשית חייהם.
האחים נולדו בשנות הארבעים במומבאי, הודו, למשפחה אמידה שמוצאה מיהדות בבל. המשפחה שחיה בהודו הבריטית מאז המאה ה-19, היגרה לבריטניה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. המשפחה המורחבת שלהם ניהלה עסקים שונים ברחבי תת-היבשת ההודית מבסיסם במומבאי. כאשר הבנים היו בני נוער הגיעה המשפחה ללונדון כדי לאפשר להם להתחנך בבתי ספר תיכוניים בבריטניה.
האחים הגדילו את הונם במהלך שנות השבעים והשמונים בעיקר במסחר במתכות וברכוש. כמעט מחצית מהונם הוא בנכסים נזילים כגון מזומן ואיגרות חוב. הם נמנעים מפרסום, פרט לכמה פרטים על האינטרסים שלהם באתר האינטרנט האישי שלהם.
פעילות נוכחית.
בשנת 2000 הסביבה העסקית הרוסית הפכה קשה עבורם והם מכרו את כל נכסיהם ברוסיה והתמקדו בפעילות העסקית שלהם בשוק הנדל"ן בבריטניה, שם יש להם תיק משמעותי של נכסים ללא חוב. הם היו מעורבים במימון מספר רכישות גדולות ויש להם גם השקעות בחברות טכנולוגיה.
החל משנת 2013 הפעילות העסקית שלהם היא בעיקר בנדל"ן בבריטניה ובחו"ל, קרנות הון סיכון והון פרטי.
נדל"ן.