ביוני 1946 נבחרה אספה לאומית חדשה, שבה הסיעה הדומיננטית הייתה התנועה הרפובליקנית העממית, מפלגה נוצרית דמוקרטית בעלת נטייה קתולית, כאשר ל"ברית שלוש המפלגות" של הרפובליקנים הקתולים, הסוציאליסטים והקומוניסטים רוב מוחלט, כשהם דוחקים אל הצד גורמים רדיקלים ושמרנים. ז'ורז' בידו, ראש הממשלה החדש, הביא לניסוח חוקה חדשה, שהייתה דומה מאוד לחוקת הרפובליקה השלישית, והתבססה על פרלמנט בן שני בתים, שבו עיקר הכוח הפוליטי נמצא בידי "נשיא האספה" (הוא ראש הממשלה) ולצדו מכהן נשיא בעל סמכויות סמליות בעיקרן. החוקה התקבלה ברוב קטן במשאל עם שנערך ב-13 באוקטובר 1946. האספה הלאומית החדשה, שנבחרה ב-10 בנובמבר 1946, הביאה להמשך שליטת ברית שלוש המפלגות - הרפובליקנים הקתולים, הקומוניסטים והסוציאליסטים, שיחד זכו לרוב מוחלט, ודחקו מהשלטון גורמים רדיקלים ושמרנים. בין דצמבר 1946 לינואר 1947 כיהן לאון בלום כראש ממשלה לתקופה קצרה. לאחר הבחירות לנשיאות נבחר וינסן אוריו לנשיא הרפובליקה, בלום התפטר, ופול רמדיה כיהן כראש הממשלה הראשון של הרפובליקה הרביעית.
הישגי הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית.
הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית משלה בתקופה קשה וסוערת. המלחמה עדיין לא הסתיימה וכוחות צבא צרפת המחודש השתתפו בלחימה על אדמת צרפת וגרמניה עד סיום המלחמה.
במישור הבינלאומי השתתפו נציגי צרפת בוועידות הבינלאומיות ששרטטו את דיוקן העולם לאחר המלחמה. נציגי צרפת השתתפו בועידת סן פרנסיסקו שייסדה את האומות המאוחדות. בדצמבר 1944 כרתה הממשלה ברית צבאית עם ברית המועצות שתוקפה 20 שנה. בתקופת הממשלה הזמנית החלה המעורבות הצרפתית במלחמת הודו-סין הראשונה.
במישור הכלכלי ניסתה הממשלה לבסס מדיניות של צנע. פייר מנדס פראנס, ששימש כשר הכלכלה בממשלת דה גול הראשונה, תמך בצעדים אלו, אך התפטר משאלו לא התקבלו על ידי דה גול. הממשלה עמדה בפני משבר כלכלי, כאשר בשנות המלחמה איבדה צרפת 620 אלף חללים, והנזק לרכוש נאמד בכ-20 מיליארד דולר. הממשלה הצליחה להתמודד עם מצב קשה זה, ואמצעי השיקום הראשוניים הצליחו. השיקום קיבל תנופה רק במהלך תקופת הרפובליקה הרביעית, בין היתר הודות לקבלת הסיוע האמריקאי בתוכנית מרשל.
במישור מדיניות הפנים היה על הממשלה להתמודד עם בעיית משתפי הפעולה ומורשת צרפת של וישי. מכיוון שביטול למפרע של כל החוקים, התקנות והצווים של ממשל וישי לא היה מעשי, הוחלט להכריז על מספר חוקים כבטלים, ובהם החקיקה האנטישמית נגד היהודים, החוקים נגד 'אגודות סתר', חוקים להקמת בתי דין מיוחדים וכיוצא באלה. אגודות וארגונים המזוהים עם הממשל, כדוגמת המיליס, פורקו. ננקטו צעדים מיידיים לטיהור כל דרגי הממשל, לרבות הממשל המקומי, מאנשי וישי.
ניתן להבחין בארבע תקופות שונות ביחס לאנשי וישי ומשתפי הפעולה:
פטן, ז'וזף דארנן ולאוואל נידונו למוות ביולי 1945. עונשו של פטן הומתק על ידי דה גול, והוא בילה את שארית ימיו במאסר. לאוואל ודרנאן הוצאו להורג. רבים אחרים נחונו, המשיכו בקריירות שהיו להם בשירות המדינה או במנגנון הפוליטי כלפני המלחמה. אישים כמוריס פאפון הצליחו לחמוק מעונש, ופאפון אף שירת כשר בממשלת דה גול הראשונה.
מחלף אבן העזר
מחלף אבן העזר, הוא מחלף בכביש 5 עם כביש 5050.
המחלף, שנחנך בשנת 2002, החליף את השימוש בשני צמתים לאורך כביש 5 (צומת קסם-פארק אפק וצומת ראש העין). המחלף נמצא כשני קילומטר מזרחית למחלף קסם, ומאפשר גישה לראש העין מצפון. מזרחה מהמחלף נמצא מחלף ראש העין מזרח ואחריו נמצא מחלף שער שומרון, אשר מוביל אל יישובי השומרון המרכזי (כגון אלקנה).
המחלף נבנה על ידיד חברת חופרי השרון בעלות של 32 מיליון שקלים, במסגרת הפרויקט בוצעה גם הרחבה של כביש 5 ל-2 מסלולים בני 2 נתיבים בכל כיוון ממחלף קסם ועד מחצבת פיוניר בוואדי רבא.
משפטי נירנברג הנוספים
משפטי נירנברג הנוספים (באנגלית: Subsequent Nuremberg Trials) ובשמם הרשמי משפטי פושעי המלחמה בפני בתי הדין הצבאיים בנירנברג (Trials of War Criminals before the Nuremberg Military Tribunals) הייתה סדרה של שנים-עשר משפטים שהתנהלו בפני בתי דין של צבא ארצות הברית ובהם נשפטו אנשי צבא, מדינאים, תעשיינים ואנשי מקצוע של גרמניה הנאצית על פשעי מלחמה. המשפטים נערכו עם תום מלחמת העולם השנייה, החל משנת 1946 ועד 1949, בהיכל הצדק בנירנברג, לאחר תום משפט פושעי המלחמה הראשיים בפני בית הדין הצבאי הבינלאומי.
רקע.
על פי התכנון המקורי, בנירנברג היו אמורים להתקיים מספר משפטים בפני בית הדין הצבאי הבינלאומי, אולם חילוקי דעות גוברים בין בעלות הברית אשר שלטו בחלקים מגרמניה (ארצות הברית, בריטניה, צרפת וברית המועצות), לא איפשרו את המשך פעילותו של בית הדין הבינלאומי. על פי החלטה של מועצת השלטון של בנות הברית (Allied Control Council), אשר פורסמה ב-20 בדצמבר 1945, כל אחת מבנות הברית אשר שלטה בשטחי גרמניה הוסמכה להעמיד לדין פושעי מלחמה בתחום שליטתה.
על יסוד החלטה זו, עם תום משפט נירנברג לפושעי המלחמה הראשיים, קיימה ארצות הברית שנים-עשר משפטים נוספים נגד פושעי מלחמה, אשר נערכו בנירנברג. השופטים במשפטים אלה היו כולם אמריקאים, וכך גם התובעים. התובע הראשי במשפטים אלה היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור.
באזורי שליטה של בנות הברית האחרות נערכו משפטים דומים נגד פושעי מלחמה נאצים.
המשפטים.
שנים-עשר המשפטים שנערכו בפני בתי הדין הצבאיים של צבא ארצות הברית בנירנברג החלו ב-9 בדצמבר 1946 והסתיימו ב-13 באפריל 1949. המשפטים שנערכו לפי מספר ההליך:
תוצאות המשפטים.
בכל משפטי נירנברג הנוספים הועמדו לדין 185 איש בעוון פשעי מלחמה, 142 מתוכם הורשעו לפחות בעבירה אחת. 24 מן הנאשמים נידונו למוות, 11 מגזרי דין אלה הומרו למאסר עולם. 20 נאשמים נידונו למאסר עולם, 98 נידונו לתקופות מאסר שנות, קצרות יותר. 35 נאשמים זוכו בדין, בעניין 4 נאשמים הופסק משפטם מסיבות בריאות ו-4 נוספים התאבדו במהלך המשפט.
רבים מעונשי המאסר הארוכים יותר שנגזרו על הנאשמים במשפטי נירנברג הנוספים, הופחתו בשנת 1951 על ידי הנציב העליון בשטח הכיבוש האמריקאי בגרמניה, ג'ון מק'קלוי. עונשם של עשרה מן הנידונים למוות במשפט האיינזצגרופן הומר לעונש מאסר. באותה שנה ניתנה חנינה לרבים מאלה שנידונו למאסר במשפטי נירנברג.
מלבדאתה
מִלְּבַדְאַתָּה, מבחר (1991-1934) הוא כותר אוסף שיריו המהודר והמוער של המשורר אבות ישורון, מהשנים 1934 עד 1991. אוסף השירים נערך על ידי הלית ישורון ולילך לחמן. ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד - סימן קריאה / הספריה החדשה לשירה.
לדברי חוקר הספרות מנחם פרי, היה ישורון: "אחד מגדולי המשוררים הישראלים. שנים ארוכות רק מעטים - אף כי נאמנים - ידעו להעריך את עוצמתו השירית כערכהּ". ישורון מערבב בשירתו את "הנושאים הגדולים של הקיום היהודי-ישראלי עם חומרים קומיים וזוטות של חצר אחורית תל אביבית. המרכיבים המגוונים, החורקים אלה באלה, מותכים באסוציאציה היוצרת של המשורר". המילים הפורצות, קיטוען והלחמתן היו התצורות המילוליות לאמירות הגלות והשבר, האובדן והתחיה, החיפוש וההמצאה ממעבה הקיום האנושי והיהודי אשר ביצירתו. ישורון אמר על שירתו: "אינני הולך לכתוב דברים שהתכוונתי. אני הולך לכתוב דברים המגששים באפילה... אני לא מגיע לשיר אף פעם. לרחשושים ולזעזועים אני מגיע, ולמלים סדוקות ומרוסקות... השיר הוא דרך חיים. כל מה שנדבק לך בדרך מן החימר, מהבוץ, מהאדמה - זה השיר. התהליך של הקמת שיר הוא השיר. השיר זה לא מה שנדפס בעיתון, הוא תמיד נשאר איפה שהמערבל הזה שאוסף את הביצים והקליפות והבצל והמלח".
פרקי הספר.
בפתח דבר של הספר מסבירה העורכת הלית ישורון את מורכבות תהליך העריכה של הספר: "לשירים יש מסלול מקובל. מעיתונים וכתבי-עת הם עוברים לספרים, משם ל"כל כתבי", משם ל"מבחר". בחירה גוררת שאלות. האם לנתק שירים מתוך מחזור?".
בראשית הספר מובאים דבריו של ישורון על התהוותו המחודשת בארץ ישראל שהתגלמה בשינוי שמותיו "השם ושם המשפחה". ולאחריהם חלק מיצירתו: "בלדה של מרים המגדלית ובנה הלבן [קטע]".
בספר הובאו בשלמותן או בחלקן יצירות מקובצי השירה של אבות ישורון:
השירים בוארו כולם בהערות שהובאו באחרית הספר.
בדפיו האחרונים של הספר חיבורה של לילך לחמן: "אבות", על יצירתו ומקומה בהקשר המקום והזמן שבהם נכתבה.
אל הספר צורף דיסק ובו הקלטות של אבות ישורון קורא משיריו.
פסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה
פסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה הוא פסטיבל למוזיקה קלאסית המתקיים במוזיאון תל אביב לאמנות. הפסטיבל נוסד על ידי מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה בשנת 1999 והוא מתקיים מדי שנה בחודש מאי במשך שבוע. הפסטיבל קרוי על שמה של הפסנתרנית פליציה בלומנטל.
תחומי הפסטיבל הם רחבים ומגוונים. הפסטיבל כולל קונצרטי מוזיקה קאמרית, מוזיקה תזמורתית, הרכבים קוליים, אנסמבלים המתמחים במוזיקה מוקדמת, רסיטלים לפסנתר ורסיטלים וואקליים ומוזיקה עממית. בפסטיבל תוכניות העוסקות במחול, בתיאטרון, בקולנוע ובספרות. בשנים האחרונות נוסף לפסטיבל גם שבוע הגיטרה.
המייסדת והמנהלת האמנותית של הפסטיבל הייתה אנט סלין, בתה של פסטיבל פליציה. המנהלת הכללית היא אביגיל ארנהיים ועורך תוכניות הגיטרה הוא יהודה שרייר.
טרנר והוץ'