בראשית שנת 2018, החל לשמש כיועץ התקשורת של נפתלי בנט, בעת שכיהן כשר החינוך והתפוצות. בהמשך שימש גם כדובר הקמפיין ומנהל התקשורת של בנט במערכות הבחירות שהתקיימו בין השנים 2019–2021. מנובמבר 2019 ועד מאי 2020 כיהן סידי כדוברו של בנט בתפקידו כשר הביטחון. לאחר הקמת ממשלת ישראל השלושים וחמש ביוני 2020, מונה סידי ליועץ התקשורת של מבקר המדינה.
בקמפיין הבחירות לכנסת העשרים וארבע שנערכו ב־2021, שב סידי לעבוד עם בנט וניהל מטעמו את הדוברות ויחסי הציבור במהלך המשא ומתן הקואליציוני. ביוני 2021, עם הקמת הממשלה בראשותו של נפתלי בנט, מונה לתפקיד דובר ראש הממשלה וראש מערך התקשורת במשרד רה"מ והיה לאדם הצעיר ביותר שממלא תפקיד זה. ביוני 2022 הודיע סידי על סיום תפקידו.
סידי נכלל ברשימת פורבס 30Under30 של מגזין פורבס ישראל לשנת 2022.
חיים אישיים.
סידי נולד וגדל באופקים. כיום מתגורר בתל אביב.
יצחק שחיבר
הרב יצחק משה שחיבר (1912 - 18 באוגוסט 1990) היה רב, פוסק, משיירי חכמי ארם צובא ורבה של קהילת הספרדים בבואנוס איירס, ארגנטינה.
ביוגרפיה.
ילדותו.
נולד בחלב שבסוריה בשנת ה'תרע"ב, לרב משה שחיבר.
בהיותו צעיר לימים התייתם מאביו, ובשל הרעב הגדול ששרר אז, הוא ואחיו עבדו שעות רבות ברוכלות כדי לסייע בפרנסת המשפחה. אחיו אברהם נפטר בילדותו מרעב, בפתח אחת החצרות. ברם, למרות הקשיים הרבים השקיע את כל זמנו הפנוי בלימוד תורה בהתמדה.
למד תורה בישיבת דגלי תורה מפי מורו ורבו הרב משה טוויל מעלי הכהן ומפי הרב סלים זעפראני. בהמשך ירד ממנו עול פרנסת אחיו ואמו, והוא עסק בתורה משך שמונה עשרה שעות ביממה, עד שהיו רבותיו מפצירים בו מעת לעת שיצא מספר דקות אל החצר לשאוף אוויר צח ולנוח מעט.
תלמוד התורה בחלב.
הרב משה טוויל הרבה לשבחו ובהיותו בן שמונה עשרה בלבד הפקיד בידיו את ניהול תלמוד התורה הגדול של חלב, בו למדו אז כשבע מאות ילדים, מפיהם של כארבעים מלמדים. משרה זו סייעה לו מאוד בפרנסתו ופרנסת ביתו.
בשנת ה'תש"ה שלח מכתב אל הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, בו הוא קובל על כך שראשי הציונות מעלים ילדים מארם צובא וממקומות אחרים אל ארץ הקודש ושם הם ממירים את דתם ועוקרים מהם את הדת והמצוות.
כעבור מספר שנים נפל למשכב ובמשך ששה חודשים היה מרותק למיטתו, ועלה חשש לחייו. באותו זמן מינה כממלא מקום את הרב שחוד (שאול) שרים תחתיו לניהול הת"ת.
בהמשך התרפא ושב לאיתנו, והרב טוויל מינה אותו לאחראי על קשרי הקהילה היהודית מול הממשל הסורי, ובמסגרת מינוי זה פעל רבות לפיתוח הקהילה וחיזוק מעמדה. אחר פרעות חלב סייע ליהודים רבים מחלב להבריח את משפחותיהם מחוץ לסוריה, וכאשר נודע הדבר לשלטונות וחפשוהו - ברח גם הוא ללבנון.
בארגנטינה.
כעבור תקופה קצרה בלבנון נקרא על ידי הקהילה היהודית בארגנטינה לבוא ולשמש כרבם וכמורה דרכם.
בשנת ה'תשי״ד 1953 היגר הרב שחיבר עם משפחתו מלבנון, השתקע בבואנוס איירס וייסד את קהילת 'יסודי הדת', הקיימת עד היום. בנוסף הקים את ישיבת 'בית דוד' ועמד בראשה.
בתחילת שבתו בארגנטינה סבר שיש לבטל את החרם נגד גיורים במדינה, אותו תקנו הרב סתהון והרב גולדמן, בשל שעת הדחק הגדולה ומתוך רצון למנוע התבוללות. אולם ברבות השנים אימץ את הגישה המחמירה ונלחם בגיורים "שאנו עדים בדבר שלא ישמרו כלל וכל מה שעושים ומתגיירים רק אחיזת עינים" אותם ערכו "רבנים חרדים ומומחים", ופנה לרבנים רבים בבקשה שיפרסמו את דעתם המתנגדת לגיורים אלה, חלקם הסכימו איתו ונעתרו לבקשתו, ויש שהפציר בו שלא ימנע מלגייר, אלא ינסה לשפר את תהליך ההכנה לגיור, כך שהגיור יהיה "לשם שמים במידה שהיא".
לימים, כאשר הגיעו תלונות לרבו, הרב משה טוויל, על תקיפותו של תלמידו בענייני הדת, אמר כי שמח לשמוע שתלמידו אינו אהוב, משום שרב שאהוב על כולם סימן שאינו עושה את תפקידו כראוי.
בשנת --- ביקר בישראל, ופגש את הרב מסעוד בן שמעון. בשיחתו עמו אמר כי מודל כוללי האברכים כיום אינו מוצלח דיו, וכי במקום להביא אברכים שכבר גדלו בתורה לתוך הכולל, טוב יותר לקחת ילדים שטרם גדלו בחכמה, לגדלם ולשלם להם משכורת קטנה, ואת יתרתה לשמור להם בצד. והוסיף כי אם יהיה מי שיעשה זאת הוא יירתם לסייע לו.
הרב יצחק משה שחיבר נפטר בשבת קדש, כ"ז באב ה'תש"ן - 18 באוגוסט 1990.
הנצחתו.
לזכרו ועל שמו הוקם כולל אברכים 'אור יצחק' בשכונת רמת שלמה בירושלים.
שאול מטלוב עבאדי
הרב שאול מטלוב עבאדי (30 ביולי 1889 - 31 בדצמבר 1969) היה רב, פוסק, דיין ומגדולי רבני חלב ומנהיג הקהילה החלבית באמריקה.
ביוגרפיה.
נולד בב' באב ה'תרמ"ט 30 ביולי 1889, לרב אברהם עבאדי, בנו של הרב מרדכי עבאדי.
למד תורה מפי מורו ורבו רבי עזרא עבאדי-שעיו, יחד עם חברו הצעיר ממנו, רבי משה טוויל - לימים רב הקהילה היהודית בחלב.
מלבד לימודי התלמוד הבבלי כשאר בני הישיבה, מסופר כי ראה חשיבות והשקיע בלימוד השפה העברית על בוריה, וכן תולדות ישראל והיסטורית העמים. היה בקיא גדול בספרי מחשבת ישראל, כגון מורה נבוכים לרמב"ם, האמונות והדעות לרס"ג, ספר הכוזרי ועוד.
בשנת ה'תרע"ג - 1913 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, וכעבור כשנה נשא לאישה את בתו של המקובל הרב נסים נחום. בהיותו בירושלים ראו רבניה את גאונותו והציעו לו לעמוד בראשות ישיבת פורת יוסף, אך הוא סרב.
תקופה קצרה לאחר מכן החליט לשוב לעיר מולדתו חלב יחד עם אשתו, ושם הקים את תלמוד תורה 'מגן דוד', בו הקפיד שילמדו התלמידים בלשון הקודש.
בשנת ה'תרפ"א - 1921, עם ההגירה ועזיבת היהודים את חלב, היגר לאמריקה, והתיישב ברובע ברוקלין בניו-יורק יחד עם רבים מבני הקהילה היהודית-סורית. שם נחשב למנהיג הקהילה הקהילה החלבית, אף שסירב לקבל על עצמו תפקיד רבני רשמי. בהיותו שם פתח תלמוד תורה לילדי הקהילה ועמד בראשותו, וכן נמנה עם הרכב בית הדין בקהילה לצד חברו הרב יעקב קצין.
מעט לפני פטירתו היה מעורב בתאונת דרכים בה נפגעה רגלו באופן קשה.
הרב שאול מטלוב עבאדי נפטר בכ"ג בטבת ה'תש"ל, 31 בדצמבר 1969 והובא למנוחות בירושלים.
קרב חרסון
הקרב על חרסון היה מעורבות צבאית שהחלה ב-24 בפברואר 2022, כחלק מהמתקפה בדרום אוקראינה במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022.
חרסון הייתה עיר גדולה ששימשה מרכז לבניית כלי שיט ושכנה במקום שבו נפגשים נהר הדנייפר והים השחור, ליד חצי האי קרים. היא הייתה בעלת חשיבות אסטרטגית רבה, משום שממנה יכול הייתה רוסיה לפתוח במתקפות עוצמתיות יותר נגד האוקראינים בערים אחרות בדרום אוקראינה, בהן אודסה. אזור חרסון היה קריטי לאחיזתה של רוסיה בחופי הים השחור של אוקראינה, והוא איפשר למוסקבה גם גישה לחצי האי קרים, שאותו סיפחה מאוקראינה בשנת 2014.
הקרב.
כוחות רוסים פלשו למחוז חרסון מדרום דרך חצי האי קרים. עד הערב של 24 בפברואר, הגיעו כוחות רוסים לעיר חרסון והבטיחו את השליטה על גשר אנטונובסקי, שיעניק להם מעבר אסטרטגי מעל נהר הדנייפר ולכיוון עיר הצומת החשובה מיקולאייב.
עד השעות המוקדמות של יום המחרת, כוחות אוקראינים כבשו מחדש את הגשר. הקרב תואר כעז מאוד והותיר חיילים הרוגים כמו גם כמה כלי רכב צבאיים מושמדים שרועים על הגשר. הקרב אילץ את הכוחות הרוסיים לדחוף צפונה למעבר הקרוב ביותר של הדנייפר, העיר נובה קחובקה שאותה כבשו. מאוחר יותר ב-25 בפברואר כבשו שוב כוחות רוסים את גשר אנטונובסקי והשתלטו גם על חרסון.
ב-26 בפברואר, על פי ראש העיר איגור קוליייב, נסוגו החיילים הרוסים מחרסון לאחר תקיפה אווירית אוקראינית על כלי רכב משוריינים רוסיים, והותירו את העיר בשליטה אוקראינית. פקיד אוקראיני טען מאוחר יותר שטור של צבא רוסי הובס על ידי כוחות אוקראינים ליד העיירה אולשקי, ממש דרומית לחרסון.
התובעת הכללית של אוקראינה, אירינה ונדיקטובה, טענה כי ב-26 בפברואר הרגו כוחות רוסים עיתונאי ונהג אמבולנס ליד הכפר זלניבקה, פרבר צפוני של חרסון.
בבוקר 27 בפברואר טען משרד ההגנה הרוסי כי כוחות רוסים כיתרו את העיר. פקידים אוקראינים הצהירו כי כוחות רוסים כבשו חלק מהעיר.
בשעות הבוקר המוקדמות של 1 במרץ, גורמים רשמיים אוקראינים טענו כי כוחות רוסיים החלו לתקוף את חרסון והתקדמו מנמל התעופה הבינלאומי חרסון לכביש המהיר בין חרסון למיקולאייב. הכוחות הרוסים הצליחו לכתר את העיר ולהגיע לכביש המהיר, והתקדמו עד לכפר קומישאני לפני שהקימו מחסום. מאוחר יותר באותו היום נכנסו כוחות רוסים לחרסון.
כיבוש העיר.
ב-2 במרץ ראש העיר אמר שהשתלטו כוחות רוסים על תחנת הרכבת והנמל בלילה וגם שכיבוש העיר בעיצומו. מאוחר יותר בבוקר נראו כוחות רוסים בכיכר החירות במרכז חרסון , שם ממוקם בניין המינהל האזורי של חרסון.
משרד ההגנה הרוסי טען מאוחר יותר כי צבא רוסיה כבש את העיר. אולקסי ארסטוביץ', יועץ לנשיא אוקראינה, הכחיש את הטענה והצהיר כי הלחימה נמשכה. פקיד אנונימי בארצות הברית שצוטט על ידי רויטרס הצהיר כי העיר נותרה במחלוקת.
ראש עיריית חרסון, איגור קוליקאייב, אישר לכתב של "הניו יורק טיימס" מאוחר באותו ערב כי הסגיר את העיר וכי מפקד רוסי הביע תוכניות להקים ממשל צבאי. עם זאת, למרות כניסת הכוחות הרוסים וההשתלטות, ראש העיר לא התחלף והודיע שכל עוד הוא נמצא בראש העירייה, דגל אוקראינה לא יתחלף. לפי הודעת סוכנות הידועות הרוסית, 140 טונות של עזרה הומניטרית רוסית הגיעו לעיר ולפי הודעת שלטונות אוקראינה כניסה של עזרה הומניטרית אוקראינית נמנעה על ידי הצבא הרוסי. חלוקת המזון בידי הכוחות הרוסים נתקלה בבוז וקריאות ספינת מלחמה רוסית, לכו תזדיינו.
התקיימו בה הפגנות מחאה נגד הכוחות הרוסיים שכבשו אותה.