הקהילה היהודית במהדיה התעצמה עם ייסוד העיר כמרכז השלטון הפאטמי באיפריקיה בתחילת המאה ה-10. במאה זו, בתקופת הגאונים, מופיעים שו"ת של יהודי מהדיה. במרוצת המאה נוספו ליהודי העיר גם גולים מקהילות דרום איטליה, ובכללם שבויים. אחד השבויים שהועברו למהדיה היה רבי פלטיאל הנגיד, שנעשה למקורבו של הח'ליף הפאטמי אבו תמים מעד אל-מועיז. אחרי ביסוסהּ בימי הפאטמים כאחד הנמלים המרכזיים של איפריקיה, מילאה מהדיה תפקיד דומה לזה אלכסנדריה של מצרים. בגניזת קהיר נמצאו מסמכים המעידים על תנועה מסחרית ערה, יבשתית וימית, בן יהודי מהדיה לערים אחרות בתוניסיה ולארצות השכנות לחוף הים התיכון. במאה ה-11, לאחר חורבנה של קירואן, עבר מרכז הכובד של החיים המדיניים, הכלכליים והרוחניים לעיר מהדיה. שליטי השושלת הזירית (زيريون) , שמשלו באיפריקיה ומהדיה בכללהּ בין המאות ה-10וה-12, מינו נציג לקהילה היהודית שכונה "הנגיד", והוא ייצג את יהודי מהדיה ואת יהודי קירואן גם יחד. במאה ה-12, עם עלייתם של המוואחידון, כלתה הרעה גם יהודי במהדיה. וכך מקונן רבי אברהם אבן דאוד ב"ספר הקבלה" שלו על הפרעות שגזר עבדאללה אבן תומארת: העיר מהדיה נזכרת גם בקינות שנוספו לקינתו של רבי אברהם אבן עזרא (אהה ירד עלי ספרד): .
קהילת מהדיה, כיתר קהילות ישראל במגרב, החלה להתאושש עם דחיקת המוואחידון ועליית השושלת החפצית (الحفصيون) , ששלטה בתוניסיה מהמאה ה-13 עד המאה ה-16. במאה ה-16, בתקופת מאבקי השליטה על העיר מהדיה בין הספרדים לאימפריה העות'מאנית, נאלצו יהודים רבים לעזוב את עירם ולהגר לעיר מוכנין שבמחוז מונסתיר.
לאחר הרגיעה בעקבות השתלטות העות'מאנים, חזרו יהודים רבים לעירם מהדיה. במאה ה-17 מצטרפים אליהם גם יהודים יוצאי ליבורנו (גראנה), צאצאים של מגורשי ספרד שמצאו מקלט באיטליה. ב-1881, בתחילת הפרוטקטורט הצרפתי, חלה התעוררות בהגירת היהודים לעיר מהדיה. עקב כך התפתחה בה תעשייה מקומית על ידי היהודים, כגון בית החרושת לייצור סבון משמן זית שהקים אוגניו לומברוזו. בית הכנסת היחיד במהדיה שכן בעיר העתיקה ושימש כמקום תפילה וכתלמוד תורה וגם כמקום כינוס לצורכי הקהילה. ילדי מהדיה למדו בשעות הבוקר בבית הספר כי"ח ובשעות אחר הצהרים בתלמוד תורה. במהדיה התקיימה גם פעילות ציונית והוקמו בה תנועות נוער "השומר הצעיר", "צעירי ציון ודרור" וארגון "בית"ר". רדיפות הנאצים החלו מיד תפיסת השלטון בתוניסיה מידי ממשלת וישי הצרפתית בנובמבר 1942, ועד שחרור הארץ במאי 1943 נשלחו כ-5,000 למחנות עבודה ולמחנות ריכוז. הנאצים אף הספיקו להקים בתוניסיה יודנראט, לקחו בני ערובה, החרימו את רכוש היהודים והטילו על הקהילות עונשים כספיים כבדים. ייזכר לטובה ח'אלד עבד אל-והאב, מוסלמי שהציל מגירוש וממוות עשרות יהודים מהעיר מהדיה. לאחר הקמת מדינת ישראל, ובייחוד לנוכח התגברות רגשות עוינות בקרב המקומיים, היגרו חלק מיהודי מהדיה לצרפת. לא מעטים מבני הקהילה עלו ארצה.
יוז'ף ביכלר
יוז'ף ביכלר (בהונגרית: Büchler József; בורשודנאדשד, 25 בפברואר 1886 – בודפשט, 27 בדצמבר 1958) היה עובד דפוס, פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי יהודי-הונגרי חבר האספה הלאומית (פרלמנט) סגן נגיד הבנק הלאומי ההונגרי.
ביוגרפיה.
עד אוגוסט 1919.
ביכלר סיים כמה מכיתות של בית הספר התיכון במישקולץ אחר כך היה חניך דפוס בשלגוטריאן עד 1902 ולאחר מכן יצא למסע לימודים בחו"ל למשך שנתיים. לאחר חזרתו הביתה, עבד שוב בשלגוטריאן במשך שנתיים כפקיד. בשנת 1906 ארגן ביכלר את השביתה הראשונה של הפקידים הפרטיים (הלא ציבוריים: ממשלתיים או עירוניים), שהובילה לגירושו מהעיר. הוא עבר לבודפשט, שם הפך בשנת 1907 לעובד ב"קופת הסיוע לפועלים ולביטוח התאונות", שם עבד עד 1918. בנוסף, במשך ארבע שנים – עבד גם כנשיא איגוד הפקידים הפרטיים בהונגריה והיה העורך האחראי של כתבי העת "העובד הפרטי" ו"העובד הציבורי" בין השנים 1914–1918. בשנת 1900 הצטרף (אז עוד כחניך) למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP), ואחרי מהפכת החרציות היה מזכיר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומועצת העובדים בבודפשט, מנובמבר 1918 ועד הכרזת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, היה חבר בוועד המנהל המרכזי של ה-MSZDP. ברפובליקה היה מזכיר ונציג המפלגה הסוציאליסטית ההונגרית וכן חבר בוועד המנהל המרכזי של ברית המפלגות. הוא היה חבר בוועדת הבחירות המרכזית שהוקמה לביצוע הבחירות למועצות שהתקיימו ב-7 באפריל, יחד עם יאנוש הירושיק ואישטוואן פרקש.
לאחר נפילת הרפובליקה.
לאחר נפילת הרפובליקה, ביכלר היגר לווינה ומשם לברטיסלאבה וחי במשך שנתיים בגלות. הוא חזר להונגריה בשנת 1922 ושוב מצא את עצמו בתנועה הסוציאל-דמוקרטית. הוא הפך למזכיר המרכזי של ה-MSZDP, נשאר בתפקיד זה עד 1928 ובין 1936 לבין 1939 הוא כבר היה המזכיר הכללי. בשנת 1922, יחד עם אילש מונוש, עמד בראש משרד הבחירות הלאומי שהוביל את מאבק הבחירות מצד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. משנת 1925 היה מזכיר בוועדת החקיקה של בודפשט (מועצת העיר), אך ב-1 בינואר 1942 נשלל ממנו המנדט בשל יהדותו. משנת 1928 היה מזכיר הקבוצת של חברי הפרלמנט הסוציאל-דמוקרטים ונבחר למועמדות לפרלמנט כנציג חליף החל משנת 1927. בשנת 1931 הפך לחבר פרלמנט מטעם הרובע הראשון של בודפשט (בודה).
הוא גורש למחנה ריכוז מיד לאחר כיבוש הונגריה על ידי הצבא הגרמני בשנת 1944 (מבצע מרגרטה) והיה אסיר עד 1945. אחרי מלחמת העולם השנייה, היה חבר במועצת העיר הזמנית של בודפשט וכן חבר באספה הלאומית הזמנית, חבר מועצת מנהלים של "המועצה לעבודה ציבורית" בבודפשט וסגן נשיא הבנק הלאומי ההונגרי. את התפקיד האחרון מילא בין 1945 לבין 1948. ביכלר התנגד ביסודו לאיחוד ה-MSZDP והמפלגה הקומוניסטית ההונגרית (MKP), מה שהוביל לגירושו מהמפלגה בשנת 1948 ולמעצרו ב-9 ביוני 1950 כ"סוציאל-דמוקרט ימני". ב-13 בספטמבר 1950 גזר עליו בית המשפט הצבאי של בודפשט מאסר עולם במשפט ראווה. הוא שוחרר באביב 1956 ולקח חלק בארגון מחדש של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית במהלך המרד ההונגרי (מהפכת 1956), והיה חבר נשיאות המפלגה בין התאריכים 31 באוקטובר עד 4 בנובמבר 1956. הוא זוכה וטוהר על ידי בית המשפט העליון רק לאחר מותו ב-6 באוגוסט 1962. משנת 1945 היה חבר בדירקטוריון מרחצאות המרפא סנט מרגיט.
ביכלר הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (חלקה 5 ב', קו 11, קבר 39).
משפחתו.
יוז'ף ביכלר בא ממשפחה יהודית זעיר-בורגנית, אביו פאל ביכלר היה פקיד ואמו הייתה רוזאל ליפליך. ב-3 בדצמבר 1911 בבודפשט, הוא נשא את איבויה מקאי, בתם של שאנדור שטיינר ושל קלוטילד בריל.
Coming Home (שיר של קית' אורבן)
Coming Home הוא סינגל של אמן מוזיקת הקאנטרי האוסטרלי, קית' אורבן, בשיתוף פעולה הזמרת האמריקאית, ג'וליה מייקלס, שיצא ב-21 במרץ 2018 כסינגל שני מתוך האלבום "Graffiti U" של אורבן. הסינגל נכתב על ידי קית' אורבן, ג'יי. אר. רותם, ג'וליה מייקלס, ניקול גליון ומרל האגרד, והופק על ידי קית' אורבן וג'יי. אר. רותם. בשיר נמצאת דגימה מהסינגל "Mama Tried" של מרל האגרד ודה סטריינגס.
נכון לספטמבר 2021, הווידאו קליפ הושמע למעלה מ-44 מיליון פעמים בספוטיפיי.
ביקורת.
בילי דוקס, מ-"Taste of Country", אמר שהשיר הוא "שיר המיועד לדור הבא של חובבי מוזיקת הקאנטרי".
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ של הסינגל, שביום על ידי אנדי היינס, יצא לראשונה בערוץ היוטיוב של קית' אורבן ב-31 במאי 2018. הווידאו קליפ, שצולם בלוס אנג'לס, קליפורניה, נצפה למעלה מ-15 מיליון פעמים.
אמי&quot;ת
טורסטן מילר
טורסטן מילר (בגרמנית: Thorsten Müller; 29 ביולי 1927 – 21 בנובמבר 1991) היה חבר בתנועת ההתנגדות לנאצים, הוורד הלבן, חבר בקבוצת נערי הסווינג ועיתונאי גרמני.
ביוגרפיה.
בגיל 14 גורש מילר מבית הספר בגלל התנהגות שאינה הולמת.
מילר היה חבר בקבוצת נערי הסווינג בהמבורג והשתייך לחברי תנועת ההתנגדות הוורד הלבן בעיר. הוא וחבריו לקבוצת נערי הסווינג אהבו ג'אז והאזינו באופן קבוע לתחנות רדיו זרות אשר היו אסורות להאזנה. קבוצה זו הייתה קבוצת נערים חובבי סווינג בגרמניה של שנות ה-30 וה-40, בעיקר מהמבורג ומברלין. גילם של הנערים נע בין 14 ל-18, רובם תלמידי תיכון, הגם שהיו בקרבם מבוגרים יותר. חברי הקבוצה הלא מאורגנת (מתוך אידאולוגיה, אין מנהיג) לבשו חולצות משובצות עם צווארון לבן ומכנסיים רחבים. הנערים לבשו מעיל ארוך שהגיע עד ברכיהם. נערי הסווינג חיפשו אחר דרך החיים הבריטית, ומצאו אותה במוזיקת הסווינג אשר הייתה אסורה בגרמניה הנאצית. בגרמניה שאז, מוזיקת הסווינג הוגדרה כ"מוזיקה מנוונת". חברי התנועה התנגדו לאידאולוגיה ולמשטר הנאצי, ובמיוחד לתנועת "הנוער ההיטלראי".
הוא וחבריו ברונו הימפקמפ, גרד שפיצברט והנס לייפלט, באו במגע עם קבוצת ההתנגדות של סניף המבורג של הוורד הלבן. המשתתפים שהיו בודדים ניהלו דיונים על ביצוע הפגנות ומצעדי מחאה נגד המשטר הנאצי. הם חשבו לארגן מצעד מעל יונגפרנשטיג ולפוצץ את מפקדת הגסטפו של המבורג בשטאדטהאוסברוק או את גשר לומברד הממוקם מעל נהר האלסטר. רעיונות אלה לא יושמו.