אדם חשין הוא מייסד ומנכ"ל לשעבר של עמותת רקפת. חשין התמודד בעצמו עם חרדה חברתית. נכון ל-2021, המנכ"ל הוא אבנר דפני. כמו אדם, גם אבנר סבל בצעירותו מחרדה חברתית, והיה נחשב לילד לא מקובל אשר לא מצא את מקומו במארג החברתי.
בעמותת רקפת בוצע תהליך מדידה והערכה (2019-2020) שבו בני הנוער בעמותה סימנו ודיווחו על אפשרויות שנפתחו בפניהם, במטרה לראות ולבדוק את היקפי ההצלחה של עמותת רקפת. משתתפים רבים דיווחו כי נפתחו בפניהם אפשרויות שונות כתוצאה מהשתתפותם במפגשים, לדוגמה: 75% מבני הנוער דיווחו כי הפעילות בקבוצת רקפת סייעה להם להביט בעיני אחרים, ו-67% מהם דיווחו כי הפעילות בקבוצה סייעה להם ליזום מפגש חברתי עם חבר. משימות אלו, שנראות לרובנו יומיומיות וטריוויאליות, עשויות להיות בגדר "חציית ים סוף" לנוער מופנם וביישן, ובלתי אפשריות לכאורה, לנוער המתמודד עם חרדה חברתית. מחקר זה בוצע על ידי ד"ר שלומית אבדור.
הקבוצות ברקפת.
הקבוצות ברקפת מותאמות לילדים, נוער ובוגרים ומתקיימות בחלוקה גילאית ותת חלוקות בהתאם לצורך.
מופעלות קבוצות נפרדות לילדים ובני נוער בגילי יסודי (9–10), חטיבה (12–14) ותיכון (15–18), וכן קבוצות בוגרים בחלוקה לגילי 18–24, 25–32, 33–44, ו-44+.
לבני נוער מופעלות גם קבוצות אונליין, המתאימות לאלו שלא מצאו קבוצה מתאימה במקום מגוריהם או שאינם מרגישים בנוח להצטרף אליה. לבוגרים מופעלות גם קבוצות לקהילה הגאה, המתאימות לאנשים אשר חשים כי זהותם המינית גורמת להם להרגיש ריחוק וחוסר שייכות.
דב בער יפה
רבי דב בער יפה (לעיתים: קארליטשער; 1797, תקנ"ז – 1829 תקפ"ט) כיהן כרבה של אוטיאן, ואחד מתלמידיו המובחרים של רבי חיים מוולוז'ין.
חיים אישים.
נולד לרבי יעקב אב"ד קרליץ, משפחתו מגזע רבי מרדכי יפה בעל ה'לבושים'. בצעירותו למד בישיבת וולוז'ין אצל רבי חיים מוולוז'ין, ונחשב מתלמידיו הקרובים. מפי רבו זה למד רבי דוב בער ש"ס ופוסקים, ואף קיבל ממנו את עיקרי תורת הנסתר.
נשא לאישה את בתו של הרב נחום הכהן קוק (אחותו של הרב שלמה זלמן קוק, אבי הרב קוק). בהמשך התמנה כרב העיירה אוטיאן. מתלמידיו הרבים, נודע רבי ישראל מיכל ממינסק, שהדפיס את חידושיו לסדר מועד.
הוא חיבר ספרים רבים ומגוונים בהם ספר ביאורים וחידושים על הש"ס, וכן שו"ת בהלכה, ספר הכולל ביאורים על התורה על דרך הפשט והמחשבה, וכן חיבורים בקבלה. אך רק חידושיו על סדר מועד נדפסו וכל שאר תורתו – למעט כמה חידושים שהובאו בספרים אחרים בשמו – לא נשתמרה במשך השנים.
רבי דב בער נפטר בשנת ה'תקפ"ט, בהיותו בן שלושים ושתים בלבד, כשבנו מרדכי גימפל היה בן תשע. הוא נקבר בבית קברות של העיר וילנה ונטמן בסמוך לקברו של הגאון מווילנא.
לאחר פטירתו אמרו שנפטר מרוב צער על גזרת הקנטוניסטים (ילדים שנלקחו על ידי הרשויות ברוסיה של המאה ה-19, חונכו במסגרת צבאית עד שהגיעו לבגרות וגויסו לצבא).
קרעפלאך
ארנסט ובר (מהנדס)
ארנסט ובר (בגרמנית: Ernst Weber; 6 בספטמבר 1901 – 16 בפברואר 1996) היה מהנדס חשמל אמריקאי יליד אוסטריה.
ביוגרפיה.
ובר נולד בווינה שבאוסטריה. בשנת 1924 סיים את לימודיו, והחל לעבוד כמהנדס חשמל בחברת "סימנס-שוקרט" שבעיר. במקביל, הוא קיבל שני תוארי דוקטור נוספים, מאוניברסיטת וינה ומהאוניברסיטה הטכנית של וינה. בשנת 1929 עבר לעבוד בסניף החברה שבברלין, והחל ללמד באוניברסיטה הטכנית של ברלין.
פעילות.
ובר נחשב כחלוץ במחקר גלי המיקרו, ובשנת 1945 הקים באוניברסיטת ניו יורק את "המכון לחקר גלי המיקרו" , בראשו עמד עד שנת 1956.
ובר אף היה הנשיא הראשון של ה-IEEE וממייסדי האקדמיה הלאומית להנדסה .
פרסים והוקרה.
ובר זכה בפרסים רבים, ביניהם המדליה הלאומית למדעים בשנת 1987, תעודת הצטיינות מנשיא ארצות הברית הארי טרומן, מדליית החינוך של ה-IEEE, מדליית המייסדים של ה-IEEE ועוד.
בשנת 1985 שונה שם "המכון לחקר גלי המיקרו" שייסד באוניברסיטת ניו יורק ל"מכון המחקר ובר", כאות הוקרה לפועלו.
בשנת 1996 שינתה ה-IEEE את שמו של "פרס ההכרה במנהיגות הנדסית של ה-IEEE" ל"פרס ארנסט ובר להכרה במנהיגות הנדסית של ה-IEEE".
חנניה חביב אזולאי
רבי חנניה חביב אזולאי (ירושלים, 1876- קזבלנקה, 1953) כיהן כרב העיר לייז' שבבלגיה, מו"צ בעיר קונסטנטין שבאלג'יריה וראש ישיבת "מקור חיים" בעיר קזבלנקה שבמרוקו.
ביוגרפיה.
רבי חנניה נולד בירושלים (אז חלק מהאימפריה העות'מאנית) למשפחה ספרדית המיוחסת לחיד"א. למד בישיבות הספרדים בירושלים ובעיקר אצל רבו המובהק רבי רפאל יצחק ישראל, ששימש כאב בית הדין הספרדי בעיר.
שליחותו בצרפת.
בשנת ה'תרנ"ח, מינה המהרי"ל דיסקין את רבי חנניה לשמש כשד"ר בקהילות היהודיות בצרפת. לאחר פטירתו של המהרי"ל דיסקין, כשרבי חנניה כבר שהה בצרפת, התעוררה מחלוקת בין הקהילה הספרדית לקהילה האשכנזית בירושלים לגבי השימוש בכסף שייאסף על ידי רבי חנניה. כששמע רבי חנניה ששליחותו מעוררת מחלוקת בקרב העדות והקהילות השונות בירושלים החליט לפרוש מתפקידו כשד"ר.
רבי חנניה תכנן לחזור לירושלים, אבל לבקשתו של הרב צדוק הכהן, רבה הראשי של צרפת, הוא השתקע בפריז והחל ללמד בבית המדרש הרבני של צרפת. רבי חנניה לימד בבית המדרש כעשר שנים עד שבשנת ה'תרס"ח הוא חלה ורופאיו יעצו לו לעזוב את פריז כי מזג האוויר בה פוגע במצבו הבריאותי ומקשה על החלמתו. בעקבות המלצות הרופאים היגר רבי חנניה לבלגיה.
רבה של לייז'.
לאחר הגירתו לבלגיה התמנה רבי חנניה לרב הקהילה היהודית בעיר לייז', העיר השלישית בגודלה במדינה. בזמן כהונתו כרב העיר, למרות שיצר קשרים והשפע בקרב מנהיגי הקהילה, מיעט רבי חנניה להתעסק בעניינים מעוררי מחלוקת אלא התמקד בלימוד התורה. כך למשל כתב באיגרת ששלח לראשון לציון רבי משה פרנקו בשנת ה'תרע"ג .
בזמן שהותו באירופה, עמד רבי חנניה בקשרי מכתבים בענייני הלכה ועוד, עם חכמי ירושלים.
פעילותו בצפון אפריקה.
בשלהי שנת ה'תרע"ז היגר רבי חנניה לעיר קזבלנקה שבמרוקו. שם הקים את ישיבת "מקור חיים" ועמד בראשה. הישיבה כללה לימוד זוהר לבעלי בתים.
לאחר שהתפנתה שם משרת הרבנות, התמודד רבי חנניה על התפקיד אבל הפסיד לרבי משה מאיר חי אליקים מטבריה. בשנת ה'תרפ"ב השתתף רבי חנניה בייסודו של כתב עת בשם "אור המערב". בניגוד לכתבי עת אחרים באותה תקופה, שפתו של כתב עת זה הייתה השפה הערבית-יהודית שבה דברו יהודי קזבלנקה ואזורים נוספים במרוקו. וכך יכלו דוברי הערבית היהודית להתעדכן בנעשה אצל אחיהם היהודים במדינות אחרות, וכך התחזק הקשר בין יהודי מרוקו לבין בני עדות אחרות.
בשנת ה'תרפ"ד, עזב רבי חנניה את קזבלנקה לתקופה מסוימת, ועבר לתוניסיה, לצורך הדפסת ספריו. בזמן שהותו בתוניס התגורר רבי חנניה בביתו של רבי משה חדד בעיירה נאבל שעל יד הבירה תוניס ולמד עם חכמי הקהילה בבתי המדרש בנאבל ובתוניס. רבי חנניה יצר קשרים עם רבים מחכמי תוניס ובמיוחד עם ראש רבני תוניס רבי משה שתרוג.
בשהותו בתוניס, נודע לו על פולמוס הלכתי שהתעורר בקהילת קזבלנקה לאחר עזיבתו. רבי חנניה נטל חלק פעיל בפולמוס וכתב תשובה מקיפה בנושא, ואף זכה לתמיכה בקרב חלק מחכמי מרוקו. אמנם היו מחכמי מרוקו שהתנגדו, כדוגמת רבי משה מאיר חי אליקים שפרסם ספר בשם "מלחמת המגן" בו חלק בחריפות רבה על מסקנותיו של רבי חנניה.
לאחר שהותו בתוניסיה עבר רבי חנניה לאלג'יריה ושימש כמו"צ בעיר קונסטנטין. בזמן כהונתו בקונסטנטין, פנה אליו רבי חיים רוזנברג, רב העיר אנקונה שבאיטליה, שעסק בחקר כתבו של החיד"א, ושאל את רבי חנניה מה שלשלת היוחסין המדויקת בין החיד"א לבינו, וביקש מרבי חנניה עזרה בהשגת כתבי יד של החיד"א.
לאחר תקופת כהונתו כמו"צ באלג'יריה חזר רבי חנניה לקזבלנקה כדי לשוב ולעמוד בראשות ישיבת "מקור חיים".
שארית חייו.
בשנת ה'תרצ"ב נסע רבי חנניה לביקור נוסף באירופה לצורך מימון הדפסת ספריו. בזמן שהותו בפריז חלה רבי חנניה ואושפז בבית חולים בעיר. הוא השתחרר מבית החולים בכד שבט ה'תרצ"ב. מצרפת המשיך רבי חנניה ללונדון בה התעכב תקופה מסוימת והיה שותף לייסוד כתב עת בשם "ציון". לאחר סיום מסעו חזר רבי חנניה לקזבלנקה והמשיך לעמוד בראשות ישיבת מקור חיים עד פטירתו בשנת 1953.
חלק מהמסמכים והמכתבים שהיו ברשותו של רבי חנניה נתרמו על ידי יורשיו לספריה הלאומית בירושלים שם רוכזו באוסף בשם "אוסף חנניה חביב אזולאי".
משפחתו.
לא ידוע שם אביו של רבי חנניה. שמה של אמו הוא אסתר ובשנת ה'תרע"ג היא התגוררה בבית המחסה לעניים של עדת המערביים בירושלים. לרבי חנניה הייתה אחות אחת בשם עזיזה.
לרבי חנניה ולאשתו נולדו שני בנים- שלום ושמעון ניסים. בשנת 1930 נערכה בקזבלנקה חתונתו של שמעון ניסים, בנו של רבי חנניה.
ספריו.
רבי חנניה חיבר כמה ספרים. חלקם נדפסו בשנים תרפ"ה- תרפ"ו בסיוע נדיבים מתוניס ואלג'יר. לצורך השגת מימון להדפסת שאר ספריו עמד רבי חנניה בקשרי מכתבים עם רבי דוד דה-סולה-פול, רב העדה הספרדית-פורטוגזית בניו יורק, רבי אליהו משה פרנסיס, מרבני הקהילה הספרדית-פורטוגזית בעיר אמסטרדם שבהולנד, רבי לואידור בלום מלייפציג שבגרמניה, והפילנתרופית היהודית-עיראקית מלונדון פרחה ששון. בחלק ממכתביו כתב רבי חנניה על תוכניתו לנסוע לאירופה ולאמריקה לצורך איסוף תרומות להדפסת ספריו, ורבי אליהו משה פרנסיס ורבי דויד דה סולה פול מממליצים לו לא לבוא להולנד ולארצות הברית בשל משבר כלכלי בארצותיהם. לחלק מהספרים לא הצליח רבי חנניה להשיג את הסכום לצורך הדפסתם ולכן הם נשארו בכתבי יד וככל הנראה לא שרדו.
להלן רשימת ספריו של רבי חנניה ותיאורם בקצרה-
סקנדל בסורנטו