הממשלה המקסיקנית הפרה חלקים מההסכם מ-1835, ולבסוף יוקטן פרשה ממקסיקו ב-1841 ונוצרה רפובליקת יוקטן השנייה. ב-1841 מדינת טבסקו פרשה גם היא ממקסיקו, וראשי רפובליקת יוקטן הציעו לראשי טבסקו להקים רפובליקה פדרלית נפרדת ממקסיקו, אך הרעיון לא מומש, שכן טבסקו חזרה למקסיקו ב-1842.
ב-1847 התחיל מרד של בני המאיה במטרה ליצור מדינה עצמאית שלהם בשטחי הרפובליקה. רפובליקת יוקטן לא הצליחה להתמודד עם המרד לכן היא חזרה להיות מדינה מקסיקנית כעבור שנה. ב-1852, בעקבות מחלוקות פוליטיות, נוצרה טריטוריית קמפצ'ה בחלק מהמדינה, וב-1863, תחת ממשל בניטו חוארס, קמפצ'ה הפכה למדינה נפרדת.
המרד של בני המאיה, שגרם לחזרת יוקטן למקסיקו, הסתיים ב-1901 כשכוחות מקסיקו כבשו את בירת המורדים צ'ן סנטה קרוס, למרות שבפועל נמשכו התנגשויות עם התושבים המקומיים גם עשרות שנים לאחר מכן. כשנה לאחר סוף המרד נשיא מקסיקו פורפיריו דיאס הכריז על הקמת "הטריטוריה הפדרלית של קינטנה רו", שהפכה לבסוף למדינת קינטנה רו של ימינו.
כלכלה.
כלכלת יוקטן מתבססת על דיג, מוצרים מן החי, כמו תרנגולי הודו, תרנגולים, חזירים, ביצים ודבש, תעשייה ותיירות.
שמחת הרגלים
מצוות שמחת הרגלים (או שמחת יום טוב) מחייבת לשמוח בשלוש הרגלים, פסח שבועות וסוכות (ושמיני עצרת). התורה מצווה, כחלק ממצוות השמחה, שעל האדם לא לשמוח לבדו אלא לשמח עמו את בני משפחתו ואת העניים.
עיקרה של מצוות שמחה, בזמן שבית המקדש קיים, הוא לאכול בשר קרבן (בדרך כלל קרבן שלמים, המכונים שלמי שמחה).
מקור המצווה.
החיוב לשמוח ברגלים מפורש בתורה בנוגע לחג השבועות, ומפורט במיוחד בנוגע לחג הסוכות:
בנוגע לחג הפסח לא נאמרה שמחה בתורה, אולם להלכה גם בחג הפסח ישנו חיוב שמחה. הראשונים דנו במקורו של חיוב זה, וביארו שהוא נלמד משאר הרגלים בהיקש או בגזרה שווה.
במדרש נאמר שבחג הפסח השמחה אינה מפורשת בתורה משום שהתבואה נידונה בו, והאדם עדין אינו יודע אם היא תצמח כראוי, וכן מפני שמתו בו המצרים. בשבועות נאמרה שמחה אך רק פעם אחת משום שהתבואה כבר צמחה אך הפירות עדין נדונים ולא ברור אם יצמחו, ולעומתם בסוכות השמחה מודגשת במיוחד משום שסוכות הוא לאחר שאדם יצא זכאי בדינו בראש השנה וביום הכיפורים, ולאחר שכל תבואתו ופרותיו כבר צמחו ונאספו הביתה.
דיני המצווה.
בזמן שבית המקדש היה קיים, המצווה כללה חובת הקרבת שלמי שמחה (בנוסף לעולת ראייה ושלמי חגיגה) בשביל אכילת בשר בחג. בתלמוד הבבלי נאמר שלאחר שבית המקדש נחרב, יש לשמוח במועד בשתיית יין. רבי יהודה מוסיף שיש לשמח כל אחד בשמחה הראויה לו: שתיית יין לאיש, ובגדים חדשים לאשה. הראשונים נחלקו האם חיוב השמחה בשאר דברים שאינם בשר קרבן הוא חלק ממצוות השמחה דאורייתא, כדעת הרמב"ם, או שמצוות השמחה דאורייתא אינה מתקיימת אלא בבשר קרבן, ובזמן הזה השמחה בשאר דברים היא מדרבנן בלבד, כדעת תוספות.
הרמב"ם פסק שגם נשים מחויבות במצווה זו. האחרונים נחלקו האם חובת המצווה מוטלת גם על הנשים, או שהיא מוטלת על הגברים לשמח את נשותיהם. מחלוקת נוספת היא לגבי חיוב מצוות שמחה בראש השנה, שנחשב לחג אך אינו משלושת הרגלים.
בנוסף לכך כתב הרמב"ם:
שמחת בית השואבה.
בחג הסוכות הייתה שמחה יתירה, ובבית המקדש היו מנגנים ורוקדים כל הלילה.
טעמי המצווה.
בספר החינוך כתב שהשמחה היא מצרך נפשי חיוני לאדם, ולכן ישנה מצווה לשמוח בזמנים מיוחדים, בהם יש לזכור את חסדי ה', ועל ידי כך השמחה לא תיגרר למחוזות לא רצויים.
אליפות וימבלדון 1901
אליפות וימבלדון 1901 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-24 ביוני והסתיימה ב-3 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים.
התחרות.
תחרות הגברים.
התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון המתחרים חולקו ל-4 בתים. מנצח השלב הראשון היה עולה להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1900 על התואר. לתחרות זו נרשמו 36 טניסאים. בנוסף לטניסאים בריטים בתחרות השתתף טניסאי מניו זילנד. בגמר תחרות הגברים ארתור גור ניצח את צ'ארלס דיקסון. במשחק האליפות ארתור גור פגש את רג'ינלד דוהרטי (מנצח אליפות וימבלדון 1900) וניצח ב-4 מערכות.
תחרות הנשים.
בתחרות הנשים השתתפו 30 טניסאיות שחולקו ל-2 בתים. לראשונה לתחרות נשים נרשמו טניסאיות מצרפת ומקנדה. שרלוט קופר (האלופה בשנים 1895, 1896 ו-1898) ניצחה בתחרות. במשחק האליפות היא ניצחה את בלאנש בינגלי בשני מערכות.
תחרות הזוגות.
בתחרות הזוגות השתתפו 19 זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד על התואר במשחק נגד האחים דוהרטי, מנצחי אליפות וימבלדון 1900. בתחרות נרשם זוג אמריקאי דווייט דייוויס והולקום וורד שלא השתתפו בתחרות היחידים. הם היו אלופי ארצות הברית בתחרות זוגות בשנים 1899–1901. האמריקאים ניצחו בתחרות בין הזוגות המתמודדים. במשחק על האליפות הם הפסידו לאחים דוהרטי ב-4 מערכות. בכך האחים דוהרטי זכו בפעם החמישי ברציפות.
א-סיסי
הפשטה (מתמטיקה)
במתמטיקה, הפשטה (בלועזית: אבסטרקציה) היא הליך מרכזי של זיקוק התכונות העקרוניות של אובייקט נחקר וזניחת תכונות אחרות ממשיות שלו שבמסגרתן נחקר במקור. ההפשטה מפשטת את העיסוק באובייקט ומאפשרת להכליל אותו.
מרבית תחומי המתמטיקה נולדו מתוך עיסוק בבעיות מציאותיות. על אף שהמציאות היא המוטיבציה הראשונית להולדתו של תחום מסוים, התמקדות בעצמים ממשיים עשויה לעיתים רק להפריע. מתמטיקאי יעדיף להפשיט את העצמים שהוא חוקר – למצוא אוסף פשוט ככל הניתן של תכונות המתארות את העצמים הנחקרים במידה שתספק כל צורך של המחקר.
התהליך ההפוך של לקיחת אובייקט מופשט וחקירתו דרך מופע ממשי שלו נקרא הצגה (רפרזנטציה) של האובייקט.
דוגמאות.
הרמן בקר-פרייזנג
הרמן בקר-פרייזנג (בגרמנית: Hermann Becker-Freyseng; נולד ב-18 ביולי 1910 בלודוויגסהאפן - מת ב-27 באוגוסט 1961 בהיידלברג) היה רופא גרמני שייעץ ללופטוואפה במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא זוהה כאיש מפתח ברפואה האווירית, היה אחד מן הנאשמים במשפט הרופאים בגרמניה ונמצא אשם.
ביוגרפיה.
בקר-פרייזנג סיים את לימודיו באוניברסיטת ברלין בשנת 1935 כרופא, ושלוש שנים לאחר מכן החל לעבוד עם האנס-גאורג קלאמן על ניסויים בחמצן טהור.
בקר-פרייזנג גויס לתוכנית הניסויים הרפואיים של הנאצים על ידי הוברטוס שטרוגהולד. תחום התמחותו של בקר-פרייזנג היה עריכת ניסויים בתאי לחץ. המחלקה לרפואה אווירית הוקמה בשנת 1936 מיד עם גיוסו של בקר-פרייזנג, וזמן קצר לאחר מכן נהפך למתאם. שלא כמו יתר עמיתיו שעסקו במחקר רפואי צבאי, הוא היה חבר במפלגה הנאצית. הייתה לו דרגת קפטן בשירותי הרפואה.
הניסויים המגוונים שנערכו על ידי בקר-פרייזנג או על ידי פקודיו הובילו למספר מקרי מוות. הניסויים שגבו את מספר הקורבנות הגבוה ביותר היו אלה שדימו גובה טיסה רב ומחסור בחמצן, ונערכו על אסירי מחנה דכאו. בקר-פרייזנג ערך גם ניסויים בצימאון ובשתיית מי מלח. לצורך הניסויים, הרופאים פנו להיינריך הימלר וביקשו את אישורו לקבל לידיהם 40 אסירים בריאים. אסירים אלה אולצו לשתות מי מלח, ולחלקם הוחדר הנוזל בזריקה לוורידים. למחצית מהנבדקים ניתנו "מי ברקה" (ברקטיט), מי ים שטעמם שופר, ובגופם של כל הנבדקים נערכו ניתוחי כבד ללא חומר מרדים. כל הנבדקים מתו כתוצאה מהניסויים.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
הרמן בקר-פרייזנג היה בין הנאשמים במשפט הרופאים בנירנברג, נמצא אשם בסעיפי האשמה 2 ו-3 (פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות) ונידון לעשרים שנות מאסר. עם זאת, שמו עלה בגורל במסגרת מבצע פייפרקליפ, והוא הובא לארצות הברית כדי לסייע בהקמת צוות רפואת החלל על מנת לקדם את המרוץ לחלל. ניתנה לו האחריות ללקט ולהוציא לאור את נתוני המחקר שלו ושל עמיתיו, והספר "רפואה אווירית גרמנית: מלחמת העולם השנייה" יצא לאור זמן קצר לאחר שהחל בקר-פרייזנג לרצות את תקופת מאסרו.
בשנות השישים אובחן כחולה בטרשת נפוצה, והוא מת מהמחלה בשנה שלאחר מכן.
קזרטה
קזרטה (באיטלקית: Caserta) היא בירת נפת קזרטה שבמחוז קמפניה שבאיטליה. העיר היא מרכז חקלאי, מסחרי ותעשייתי חשוב השוכנת במרחק 40 ק"מ מצפון לנאפולי. היא ממוקמת בשולי מישור קמפניה למרגלות רכס הרי האפנינים. קזרטה ידועה בעיקר בשל ארמון קזרטה, שב-1997 הוכרז כאתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו.
היסטוריה.
קזרטה המודרנית הוקמה סביב למגדל המגן שהוקם בתקופה הלומברדית על ידי פנדו, נסיך קפואה. פנדו הרס את העיר המקורית בערך בשנת 863. המגדל הוא חלק מהארמון ששימש כמקום מושבם של רוזני קזרטה וכמעון מלכותי. העיר וסביבתה היו נחלתם של בני משפחת אקוואויוה (Acquaviva), שעקב החובות הכספיים שנקלעה אליהם, מכרה את הנחלה למשפחה המלכותית. המשפחה המלכותית בחרה במקום לבנייתו של הארמון החדש שלה, שהיה נראה מתאים יותר לבנייה בפנים הארץ בהשוואה לארמון הקודם ששכן על מפרץ נאפולי.
עם סיומה של מלחמת העולם השנייה שימש הארמון המלכותי כמקום מושבו של המפקד העליון של כוחות בעלות הברית. המשפט הראשון על פשעי מלחמה התנהל כאן ב-1945. הגנרל הגרמני אנטון דוסטלר (Anton Dostler) נידון כאן למוות והוצא להורג בעיירה אברסה (Aversa) הסמוכה.
אתרים חשובים.