כוחותיו של בוליבר כבשו מחדש את לימה בסיוע תגבורות מקולומביה הגדולה. גם לאחר חתימת הסכם הכניעה באייקוצ'ו המשיכו המלוכנים יחד עם היחידות שערקו מצד המורדים לשלוט בעיר הנמל קייאו, עד לכניעתה ב-23 בינואר לאחר שכמחצית מהחיילים מתו מרעב וממגפות.
בינואר 1828, כשלוש שנים לאחר נפילתו של אולנייטה, המלוכני פרנסיסקו חוויאר אגילרה (Francisco Javier Aguilera) ניסה להתקומם נגד שלטונות בוליביה, אך נכשל והוצא להורג.
באי צ'ילואה (Chiloé) שבצ'ילה המשיכה ההתבצרות של המלוכנים בראשות אנטוניו דה קינטנייה (Antonio de Quintanilla) שהדף התקפה צ'ילאנית בקרב מוקופויי (Mocopulli) ב-1824, ורק לאחר מערכה נוספת בפיקוד הנשיא עצמו - רמון פריירה (Ramón Freire) - הגיעו הצדדים להסכם בינואר 1826.
בדרום ארגנטינה התחוללה מלחמת גרילה תוך שיתוף פעולה בין כוחות מלוכניים לשעבר בראשות האחים פינצ'רה (Pincheira) ואינדיאנים מקומיים שנמשכה עד 1832 עת חוסלה בידי הצ'ילאנים.
אחרית דבר.
הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה השיגו בדרך הכוח את מטרתן לשחרר את ממלכת המשנה לשעבר מאחיזתה של ספרד, אם כי לא הצליחו לייסד מדינה מאוחדת אלא מספר מדינות (ארגנטינה, אורוגוואי, פרגוואי, בוליביה) בשל כישלונה של ארגנטינה לכבוש אותן מידי המושלים המלוכנים שסירבו להצטרף למהפכת מאי. בנוסף - שטחים ממיסיונס עברו לידי ברזיל.
אלטו פרו, לימים בוליביה, לא נכבשה חרף ניסיונות חוזרים ונשנים מצד ארגנטינה; ומי ששחרר אותה לבסוף היה בוליבר בעזרת כוחות מקולומביה הגדולה.
פרגוואי הפכה עצמאית מכיוון שהשלטון לאחר קבלת העצמאות הסתגר ונמנע מלהצטרף לארגנטינה, תוך שהוא זוכה לתמיכת האוכלוסייה בכך. ארגנטינה הכירה בפרגוואי בשנות ה-50 של המאה ה-19.
השלטונות באורוגוואי בראשות ארטיגס סירבו להיצטרף לארגנטינה, והיא הוכרה כמדינה עצמאית בעקבות מלחמת ארגנטינה–ברזיל (1825–1828) שניתן לראותה כחלק ממלחמת העצמאות של ארגנטינה.
המדינה הראשונה שהכירה בעצמאותה הייתה בריטניה הגדולה ב-2 בפברואר 1825.
ב-1826 הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה שינו את שמם לארגנטינה (República Argentina), והדבר עוגן בחוקה מאותה השנה.
ספרד הכירה בעצמאותה של ארגנטינה בהסכם מ-29 באפריל 1857 שלא אושר, וההסכם הסופי מ-21 בספטמבר 1863.
קארל רובי
קארל ג'וזף רובי, השלישי (באנגלית: Carl Joseph Robie, III; 12 במאי 1945 - 30 בנובמבר 2011) היה שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי ושיאן עולם במשחה ל-200 מטר פרפר.
ביוגרפיה.
רובי נולד בדרבי שבפנסילבניה. הוא למד משפטים ושחה באוניברסיטת מישיגן.
שיאן עולם.
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס ב-19 באוגוסט 1961 קבע רובי במשחה ל-200 מטר פרפר שיא עולם חדש של 2:12.6 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של בן ארצו מייק טרוי (2:12.8 דקות). שיא זה החזיק מעמד 6 חודשים ונשבר על ידי יריבו קווין ברי מאוסטרליה (2:12.5 דקות). שישה חודשים לאחר מכן, הוא החזיר לעצמו את השיא העולמי לאחר ששיפר אותו פעמיים באותו היום וקבע לבסוף תוצאה של 2:10.8 דקות. חודשיים לאחר מכן, נשבר שיאו שוב על ידי קויין ברי (2:09.7 דקות) ושלושה חדשים לאחר מכן ברי שיפר את השיא שוב (2:08.4 דקות). חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בטוקיו, יפן ב-18 במרץ 1963 רובי החזיר לעצמו את שיא העולם בתוצאה של 2:08.2 דקות.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו ברזיל בסוף אפריל אותה שנה זכה רובי במדליית זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:11.3 דקות.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה רובי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.5 דקות, אחרי קווין ברי שקבע שיא עולם חדש של 2:06.6 דקות ולפני בן ארצו פרד שמידט (2:09.3 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:51.4 דקות.
באוניברסיאדה שנערכה בבודפשט הונגריה בשנת 1965 זכה רובי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.3 דקות ומדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:55.3 דקות.
באוניברסיאדה שנערכה בטוקיו יפן בשנת 1967 זכה רובי ב-3 מדליות, זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:56.5 דקות ומדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.0 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.9 דקות.
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה רובי במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.7 דקות, לפני מרטין וודרוף מבריטניה (2:09.0 דקות) ובן ארצו ג'ון פריס (הברית 2:09.3 דקות). נוסף לכך, הוא השתתף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, אך למרות שהרביעייה האמריקאית זכתה במדליית זהב, אותה עת שחיינים ששחו בשלבי המוקדמות לא זכו במדליות.
ב-30 בנובמבר 2011 נפטר רובי בסרסוטה, פלורידה.
רוחמה שיין
רוחמה שיין (י"ח בכסלו תרע"ה, 6 בדצמבר 1914 – ה' בניסן תשע"ג, 16 במרץ 2013) הייתה סופרת ומחנכת חרדית, מחברת רב המכר "הכל לאדון הכל".
ביוגרפיה.
נולדה בניו יורק, בתם הצעירה של הרב יעקב יוסף הרמן ואיידל לבית אנדרון. ביתם בלואר איסט סייד, שהתנהל באדיקות אורתודוקסית יוצאת דופן, בלט בהכנסת אורחים כמו כן שימש כאכסניה לגדולי הרבנים וראשי הישיבות מאירופה שהגיעו לניו יורק, ושיין עזרה להוריה בהכנסת האורחים. בשנת תרפ"ט (1929) נערכה בביתם אספה של ראשי ישיבות ובראשם הרב ברוך דב ליבוביץ, הרב שמעון שקופ, הרב אלחנן וסרמן, הרב ראובן גרוזובסקי והרב יוסף שלמה כהנמן, ושיין, שהייתה אז בת 14, הייתה אחראית על אירוח הרבנים. הרב ברוך דב ליבוביץ התאכסן בביתם במשך כשנתיים, ושיין הצעירה התקרבה אליו ונלוותה למסעותיו בארצות הברית לגיוס כספים למען ישיבתו.
בשנת תרצ"ב (1932), בהיותה בת 17, נישאה למשה שיין, שהיה מתלמידי אביה. לאחר נישואיה נסעה עם בעלה למיר, שם למד בעלה בישיבת מיר. בתקופת מגוריהם במיר התקרבה מאוד לראשי הישיבה הרב אליהו ברוך קמאי והרב אליעזר יהודה פינקל ולמשגיח הרב יחזקאל לוינשטיין.
לאחר כשש שנים שבו משה ורוחמה שיין לניו יורק. השניים עסקו במשך שנים רבות בהוראה – בעלה עסק בלימוד תורה לצעירים במנהטן והיא שימשה מחנכת בבתי ספר של בית יעקב בברוקלין.
בשנת תשכ"ח (1968), לאחר הקמת שכונת מטרסדורף בירושלים וייסוד ישיבת תורה אור על ידי גיסה הרב חיים פינחס שיינברג, עלתה עם בעלה לישראל והתגוררה בשכונה במבנן שבו התגוררו רבנים ואישי ציבור ידועים ובהם גיסה הרב שיינברג, הרב אליעזר גולדשמידט, הרב קלמן כהנא, הרב מנדל וינבך והרב ישראל גנס. במשך שנים היא שימשה מרצה ויועצת בסמינר "חיי יהודית" לתלמידות ממוצא אמריקאי.
בשנת תשמ"ד (1984) פרסמה את ספרה האוטוביוגרפי "הכל לאדון הכל", המגולל את חיי אביה ומשפחתה בארצות הברית ומתאר את חוויותיה בשנות מגוריה בעיירה מיר. הספר יצא באנגלית וכעבור זמן תורגם לעברית ולשפות נוספות, והוא נחשב לאחד מרבי המכר הגדולים של הספרות החרדית. כעבור זמן יצאה לאור גרסה חדשה של הספר מעובדת לנוער. כמו כן פרסמה את הספר "לגעת בכוכבים" שבו העלתה את זיכרונותיה כמחנכת בארצות הברית.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 נסעה לניו יורק כדי להשתתף בשמחה משפחתית ובשל מצבה הרפואי לא יכלה לשוב לישראל. במשך שהותה בארצות הברית הרבתה לכתוב על כמיהתה לשוב לישראל, ואוסף המכתבים יצא כספר.
נפטרה בניו ג'רזי, ב-16 במרץ 2013, בגיל 98. ארונה הועלה לישראל והיא נקברה בהר הזיתים.
שנדור וג
בית הקברות היהודי בוייסנזה
אנאניעוו
אנאנייב
בייטס מוטל
בייטס מוטל (באנגלית: Bates Motel; בתרגום חופשי: "מלונית בייטס") היא סדרת דרמה אמריקאית, בכיכובם של ורה פרמיגה ופרדי היימור. הסדרה שודרה מה-18 במרץ 2013, ברשת A&amp;E במשך חמש עונות.
"בייטס מוטל" היא סדרת פריקוול עכשווית לדמות המפורסמת נורמן בייטס, מהסרט הקלאסי "פסיכו" של אלפרד היצ'קוק. הסדרה מתארת את חייהם של נורמן בייטס ואמו נורמה לפני האירועים המתוארים בסרטו של היצ'קוק.
A&amp;E בחרה לדלג על פיילוט הסדרה, והזמינה 10 פרקים לעונה הראשונה.
הסדרה החלה את שידוריה בישראל בתאריך 16 במאי 2013 בערוץ HOT3 של חברת התקשורת "HOT", ומאוחר יותר עברה לערוץ HOT Plus.
במאי 2014 חודשה הסדרה לעונה שלישית, שהחלה את שידוריה במרץ 2015. ביוני 2015 חודשה הסדרה לעונה רביעית וחמישית. העונה הרביעית שודרה בחודשים מרץ-מאי 2016, והעונה החמישית והאחרונה עלתה לשידור בפברואר 2017.
הכנסת העשירית
הכנסת העשירית נבחרה בבחירות לכנסת העשירית אשר התקיימו ב-30 ביוני 1981, הושבעה ב-20 ביולי 1981 וכיהנה עד 13 באוגוסט 1984.
את ישיבתה הראשונה פתח הנשיא יצחק נבון ולאחר מכן מסר את ניהול הישיבה ליוסף בורג זקן חברי הכנסת שהחזיק בתפקיד עד בחירתו של מנחם סבידור
נציג הליכוד לתפקיד יושב ראש הכנסת.
הרכב פוליטי.
הבחירות לכנסת העשירית, אשר התקיימו ב-30 ביוני 1981, כ"ח בסיוון ה'תשמ"א, היו קיצה של אחת ממערכות הבחירות הסוערות והקשות בתולדות מדינת ישראל. הן הוקדמו ממועדן המקורי שנועד להיות ב־3 בנובמבר אותה שנה, ו' בחשוון ה'תשמ"ב. בבחירות התמודד הליכוד בראשות מנחם בגין מול המערך בראשות שמעון פרס. הליכוד, שפיגר בסקרים בתחילת מסע הבחירות, עשה כל שביכולתו על מנת להמשיך ולהחזיק בשלטון, ומערכת הבחירות רוויית המתחים העדתיים הייתה סוערת, קשה, ולעיתים אף אלימה. הליכוד קיבל בבחירות כעשרת אלפים קולות יותר מן המערך והקים את הממשלה.