הריסתו של בית כנסת פעיל אסורה אלא לשם בניית בית כנסת אחר בתנאים מסוימים. אחד הדיונים בעניין החלפת בית כנסת ישן בחדש מצוי בתלמוד הבבלי במסכת בבא בתרא (דף ג, עמוד ב). הדיון מתחיל בדברי רב חסדא שקובע כי לא ניתן להרוס בית כנסת עד שיבנה בית כנסת אחר במקומו. הדעות חלוקות בשאלה מדוע. יש שאומרים משום "פשיעותא", היינו החשש שמא לא תושלם בנייתו של בית הכנסת החדש וכך תישאר הקהילה ללא בית כנסת, ויש שאומרים משום "צלויי", היינו העובדה שבמהלך הבנייה לא יהיה מקום תפילה. כאשר יש מקום תפילה חלופי נותר החשש הראשון, "פשיעותא". בהמשך הגמרא קובע רב אשי כי הריסת בית הכנסת אסורה גם כאשר חומרי הבנייה מונחים מוכנים לבניית הבניין החדש, שכן יש חשש שימכרו את חומרי הבנייה לשם פדיון שבויים. לבסוף מסייגת הגמרא מקרה בו יש בבית הכנסת סדקים העלולים לגרום להתמוטטותו, ואז מותר להרוס ולבנות חדש במקומו. מסקנה נוספת עולה מדיון מאוחר יותר בעקבות הריסתו של בית המקדש בידי הורדוס לשם בניית בניין חדש: לפי חלק מהדעות כאשר השלטון הורס בית כנסת לשם בניית בית כנסת אחר מותר הדבר שכן התחייבות של שלטון היא התחייבות רבת תוקף ואין חשש שיחזור בו. הגמרא מסיקה שהריסת בית כנסת בחו"ל היא קלה יותר, משום שהם נבנו בתנאי שיהיה אפשר להרוס אותם, שכן ממילא השהות בגולה היא זמנית. לעומת זאת, בנוגע לבתי כנסת בארץ ישראל לא מועיל שום תנאי.
בעניין זה ישנם דיונים רבים בתלמוד ורבים עוד יותר אצל הפוסקים לדורותיהם. הידרשות לשאלה הייתה בעת תוכנית ההתנתקות, אז ביקשה מדינת ישראל להרוס את בתי הכנסת בגוש קטיף ובצפון השומרון. הרבנים השונים נתאחדו בדעת רוב מוצקה שהדבר אסור בתכלית האיסור ולבסוף שינתה ממשלת ישראל את החלטתה ולא הרסה את בתי הכנסת.
בתקופת השואה פעלו הנאצים ועוזריהם באופן שיטתי להרס וחילול בתי הכנסת באירופה. מרבית בתי הכנסת נהרסו ונבזזו, חלקם הועלו באש, וחלקם הוסבו לאורוות ולמחסנים.
בתי הכנסת תחת משבר הקורונה.
במהלך שנת 2020 נדרשה ממשלת ישראל לקבל החלטות באשר לפעילות בתי הכנסת לאור משבר הקורונה. בין השיקולים שעמדו בפני מקבלי ההחלטות היו, נתונים אודות אחוזי הדבקה גבוהים יחסית בבתי תפילה, ומאידך הרצון לשמור על חופש הדת והפולחן הדתי. בתי הכנסת היו סגורים בצו חירום מאז ה-26 במרץ 2020 ועד 20 במאי באותה השנה. אולם, רבים במגזר הדתי יישמו את ההנחיה הלכה למעשה עוד קודם, לאחר שרשויות מקומיות ורבנים בכירים הורו לקהילותיהם להתפלל בבית.
תקופת סגר נוספת שכללה את בתי הכנסת החלה ב-25 בספטמבר 2020 והסתיימה ב-1 בנובמבר 2020, להוציא את יום הכיפורים תשפ"א, בו הותרה התפילה בבתי הכנסת על פי המתווה שגובש בקבינט הקורונה. הפעם השלישית הייתה בסגר מהודק שנמשך מה-5 בינואר 2021 ועד לתחילת פברואר 2021.
התו הירוק בבתי כנסת.
עם היציאה מהסגר בפברואר 2021, החלה לשוב פעילות בתי הכנסת בהדרגה, כשעל פי ההנחיות נדרשו לאכוף בכניסה את התו הירוק. במקומות מסוימים העדיפו מטעמי בריאות להמשיך בתפילה מחוץ לבית הכנסת, במניינים באוויר הפתוח או ביחידות. עיריות שונות ריכזו רשימה של בתי כנסת הפועלים על פי התו הירוק, וכן מתווה לגבאים.
בספטמבר 2021 הוחלט כי בתקופת חגי תשפ"ב רק התקהלות של 50 מתפללים או יותר בבית הכנסת תחייב בדיקה של התו הירוק. עם זאת, משרד הבריאות המליץ לתעדף מניינים באוויר הפתוח ללא תלות במספר המתפללים.
מניינים באוויר הפתוח.
במהלך השנים 2020-2021 נוסדו ברחבי הארץ מספר מנייני תפילה באוויר הפתוח כחלופה זמנית לתפילה המקובלת בבתי הכנסת. זאת, בתגובה למגבלות שהוטלו על התקהלויות וכן מתוך רצון חופשי של חלק מציבור המתפללים להימנע משהייה ממושכת במבנים סגורים. מניינים כאלו התקיימו בחצר בית הכנסת או בית פרטי, בחורשות הסמוכות לריכוזי מגורים, ולעיתים התפילה התקיימה ברחובה של עיר. במספר מנייני חוץ נמשכה התפילה באופן סדיר במשך שנה או יותר. היו שטענו שמניינים אלה מדירים נשים מהשתתפות בתפילה, אולם רבים המניינים בהם התאפשרה התפילה לכלל הציבור, ולעיתים אף הנגישה אותם לאוכלוסיות שבעבר לא היו לוקחות בהם חלק.
איגוד בתי הכנסת העולמי יצא בהכרזה בדצמבר 2020 כי, "למרות החורף - ישנה עדיפות לתפילה במרחב הפתוח וייסוד מניינים מצומצמים נוספים". בישראל עודדו באופן דומה לקיים מניינים באוויר הפתוח, כך לדוגמה חילקה עיריית בית שמש לקראת חגי תשפ"ב שוברי קנייה לטובת רכישת ציוד המותאם לתפילות באוויר הפתוח.
בתי כנסת בעולם.
להלן תמונות מבתי כנסת ברחבי העולם.
בבית התפוצות קיימת תצוגת קבע של עשרות דגמי בתי כנסת בעולם.
קישורים חיצוניים.
מאמרים, מידע ושיעורים על בית הכנסת:
יוהאן פרידריך שטרואנזה
הרוזן יוהאן פרידריך שטרואנזה (גרמנית: Johann Friedrich Struensee; 5 באוגוסט 1737 - 28 באפריל 1772), היה רופא גרמני, הידוע בזכות התערבותו בפוליטיקה של דנמרק, בעת ששימש כרופאו האישי של מלך דנמרק כריסטיאן השביעי. בשיא עוצמתו היה שליטה דה פקטו של דנמרק, וניסה להוציא לפועל רפורמות מקיפות ברוח ההשכלה, תוך שהוא מנצל את התלות שנוצרה בינו ובין המלך, שהיה כפי הנראה לוקה בנפשו. בין היתר היה גם מאהבה של המלכה הדנית קרולינה מתילדה. קשר זה הביא כנראה ללידתה של הנסיכה לואיזה אוגוסטה, ולשורה של תככי חצר שהביאו לנפילתו של שטרואנזה ולהוצאתו להורג.
חייו.
ילדות ונעורים, תחילת הקריירה.
שטרואנזה היה השלישי בששת ילדיהם של הכומר אדם שטרואנזה ורעייתו מריה דורותיאה, תושבי העיר האלה שבמדינת סקסוניה-אנהלט בצפון גרמניה. הכומר שטרואנזה החזיק בתאולוגיה של פייטיזם ("אדיקות", סוג של לותרניזם שהיה נהוג בסקנדינביה ובצפון גרמניה באותה עת). משפחת שטרואנזה הייתה משפחה מכובדת מהמעמד הבינוני, אך הכומר שטרואנזה גילה סובלנות לדעות ולהשקפות שונות. הילדים במשפחה קיבלו חינוך מעולה, ושלושה מבני המשפחה למדו באוניברסיטה. איש מהם לא היה לתאולוג כאביהם, אך שתיים מהבנות נישאו לכמרים.
יוהאן פרידריך שטרואנזה התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת האלה, בהיותו בן חמש עשרה. הוא סיים את לימודיו בשנת 1757. לימודיו חשפו אותו לרעיונות הנאורות וההשכלה, ולרצון לרפורמה חברתית ופוליטית. הוא הפך לאתיאיסט והושפע מכתבי האנציקלופדיסטים וכתביו של ז'אן-ז'אק רוסו.
בשנת 1758 עברו אדם ומריה דורותיאה שטרואנזה לאלטונה (המבורג), ואדם שטרואנזה קיבל את משרת הכומר הראשי בכנסיית מריה (מריאנקירכה) הגדולה והמרכזית. יוהאן פרידריך שטרואנזה עבר עמם. הוא החל לעבוד כרופא ציבורי באלטונה, באחוזת הרוזן רנטצאו, ובמחוז פינברג. שכרו היה צנוע, והוא השלים את הכנסתו בפרקטיקה פרטית.
ב-1760 עברו הוריו של שטרואנזה לרנדסבורג שם קיבל אביו של שטרואנזה את משרת הבישוף. יוהאן פרידריך שטרואנזה נותר באלטונה, והיה עליו להתפרנס בעצמו. משכורתו לא תאמה את ציפיותיו באשר לרמת החיים שקיווה לקיים. יכולותיו כרופא וכאיש חברה הפכו אותו במהרה לרופא של החברה הגבוהה, והוא הפיץ את דעותיו, שנחשבו אז לקיצוניות ושנויות במחלוקת.
בתקופה זו פנה אל שר החוץ הדני, יוהאן הרטוויג ארנסט, הרוזן מברנסטורף, בבקשה לתמיכה כספית. במקביל החל מפיץ כתבים שעסקו ברעיונות אנשי ההשכלה. נראה כי כבר בתקופה זו ראה לעצמו ייעוד שמעבר לעיסוק ברפואה כשלעצמו.
רופאו של המלך כריסטיאן השביעי.
במהלך עשר השנים שבילה באלטונה, קיים שטרואנזה מגעים עם חבורת אצילים שסר חנם מפני חצר המלוכה בקופנהגן. בין ידידים אלו היו אנוולד ברנדט והרוזן שאק קארל רנטצאו, מנהיג חוגי הנאורות באלטונה, שהתייחס לשטרואנזה כאל תלמידו המועדף. אצילים אלו הצליחו להביא את שטרואנזה למשרתו של רופאו האישי של כריסטיאן השביעי מלך דנמרק, בתקווה שהשפעתו על המלך תוכל להשיב אותם לחצר המלוכה.
כריסטיאן השביעי היה אישיות שנויה במחלוקת. על אף עדויות המדברות על אישיות כובשת ומקטעים של בהירות שכלית ורעיונית, נראה כי לקה במחלת נפש כלשהי, ויש המשערים כי לקה בסכיזופרניה. באותה עת היה נשוי לקרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה, אחותו של ג'ורג' השלישי, מלך בריטניה, נישואים שכפי הנראה לא היו מאושרים, והיו פרי של שידוך בין חצרות המלוכה באירופה.
בחודשים יוני-יולי 1767 בילה המלך את הקיץ בדוכסות שלזוויג-הולשטיין, ביחד עם חצרו ושריו. שטרואנזה הצליח לשפר מעט את בריאותו של המלך בביקורו באזור, וזכה לחיבתו. המלך שכר אותו כרופאו האישי באפריל 1768, על מנת שילווה אותו במסעו לפריז וללונדון דרך הנובר בין מאי 1768 לינואר 1769. במאי 1768 העניק המלך לשטרואנזה את התואר "יועץ המדינה" (etatsråd).
במהלך המסע בן תשעת החודשים התפתחו בין שטרואנזה ובין המלך יחסים קרובים. שריו הבכירים של המלך ראו ברופא הצעיר כהשפעה חיובית על המלך, והסכימו למינויו לרופאו האישי של המלך, בינואר 1769, לאחר שובה של הפמליה המלכותית לקופנהגן.
עלייתו לשלטון.
עד מהרה השיג שטרואנזה השפעה עצומה על המלך הצעיר, והגיע למצב שבו הפך לשליטה דה פקטו של דנמרק. שטרואנזה יכול היה עתה לממש את חלומותיו על השפעה פוליטית ועל עיצוב המדינה ברוח ההשכלה, הנאורות והרפורמה. בשנותיו באלטונה למד מפי הגולים, כי המדינה המיושנת הדנו נורווגית הנשלטת על ידי לקוי בנפשו, היא האתר האידיאלי להשתלטות מבחוץ ולניסויים פוליטיים, שיבצע אדם שיהיה בעל הכישורים הנכונים, כמוהו עצמו, ובתוכנית מחושבת היטב חתר אל עמדת הכוח אותה הצליח לבסוף להשיג.