לאחר שחרורו עבר לגור עם בת זוגו בבית גוברין במסגרת סיוע לקיבוץ שעמד בפני פירוק. בשירות המילואים שירת כמפקד מחלקת ג'יפים בסיירת של חטיבת הנגב, עבר קורס מפקדי פלוגות ומונה לסגן מפקד הסיירת. בתקופת ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים גויס עם יחידתו. לחם בקרב אום-כתף, ב-7 ביוני לחם בקרב לכיבוש וטיהור העיר אל עריש בצפון סיני. במהלך הקרב נקראה הסיירת לסייע לגדוד שחייליו נפגעו באחת הסמטאות והמאמצים לחלצם נכשלו בשל ירי צלפים ומקלעים מצרים. תחילה ניסו לפוצץ קירות על מנת ליצור מעבר לפצועים, לאחר מכן טיפס ורדון על גג אחד הבתים וניסה לפגוע במצרים בהטלת רימוני יד, וכשמאמציו נכשלו התנדב לעמוד בראש חוליה יחד עם חובש וקשר להיכנס לסמטה, ניסיונו נכשל ושני חייליו נפגעו, אף על פי כן החליט לנסות פעם נוספת במהלכה נפגע ונהרג. על פעולותיו זכה לצל"ש הרמטכ"ל שהומר לעיטור הגבורה.
ורדון הותיר אחריו אישה ושני ילדים. לאחר מותו הועלה לדרגת סרן. הוא נקבר תחילה בבית קברות לשעת חירום בבארי ובמאי 1968 הובא למנוחות בקיבוץ גבעת ברנר. זכרו הונצח בתקליט בשם "שירים לדני" שהקליטה ב-1968 רביעית גבעת ברנר, מאז מתקיים מדי שנה ערב שירה, "שירים לדני", בגן אירועים "המערה" הנמצא בקיבוץ בית גוברין.
דיאטה לפי סוג דם
דיאטה לפי סוג דם היא דיאטה פסאודו-מדעית שהתווה הנטורופת פיטר ד'אדאמו (Peter D'Adamo). הוא תיאר אותה לראשונה בהרחבה בספרו משנת 1997 "אכול נכון לפי סוג הדם שלך". ד'אדאמו טוען כי סוג הדם הוא הגורם החשוב ביותר בקביעת תזונה בריאה ולכן הוא ממליץ על אכילה של מזונות מסוימים או הימנעות מהם, בהתאם לסוג הדם.
ביקורת מדעית.
ההנחות וההמלצות של ד'אדאמו ספגו ביקורת רבה כאשר באופן כללי הקונצנזוס הקיים לכל אורך השנים בקרב התזונאים והרופאים הוא כי התאוריה וההמלצות של ד'אדאמו אינן מהימנות משום שאין להן שום ביסוס מדעי ומחקרים מדעיים המאשרים אותם.
מחקר קנדי קבע שדיאטה לפי סוג דם אינה תקפה מדעית. במחקר השתתפו 1455 איש צעירים ובריאים, שסיפקו מידע מפורט על הדיאטה הרגילה שלהם ונתנו דגימות דם בצום לקביעת סוג הדם, ורמת גורמי הסיכון הקרדיו-מטבוליים, כגון אינסולין, כולסטרול וטריגליצרידים. סוג הדיאטה שנקבע חושב על בסיס פריטי המזון המוזכרים בספרו של ד"ר ד' אדאמו. לא נמצאו כל ראיות שתומכות בתאוריה.
דני ורדון
תיאטרון אל-חכוואתי
תיאטרון אל-חכוואתי (בערבית: مسرح الحكواتي; מילולית: 'מסַפֵּר הסיפורים') הוא התיאטרון הלאומי הפלסטיני. המבנה הראשי של התיאטרון ממוקם בירושלים המזרחית, בשכונת באב א-זהרה, סמוך למלון אמריקן קולוני.
היסטוריה.
הלהקה הוקמה בשנת 1977 על ידי פרנסואה אבו סאלם (1951 - 2011). ביתו של התיאטרון מאז 1984 הוא אולם הקולנוע לשעבר "נוזהה", לאחר שחברי הלהקה שיפצו את האולם, שהיה נטוש לאחר שרפה שפקדה אותו מספר שנים קודם. הלהקה הציגה ומציגה גם במסגרות ישראליות כפסטיבל עכו, החאן הירושלמי והזירה הבין-תחומית. התיאטרון, שהחל כיוזמה תרבותית אמנותית, מהווה גם סמל לאומי פלסטיני. הוא סבל מצנזורה וכן נסגר פעמים רבות בצו מנהלי על ידי צה"ל בטענה כי נערכים בו מפגשים הקשורים לארגון החזית העממית לשחרור פלסטין. כך לדוגמה, בנובמבר 1985, הוציא אלוף פיקוד המרכז אמנון ליפקין-שחק צו סגירה ל-24 שעות, בעת שהתיאטרון היה אמור לעשות חזרה גנרלית לקראת הופעה.
בשנת 1987 הוזמן התיאטרון להשתתף בפסטיבל עכו, פעילי ליכוד הפגינו נגד השתתפות הלהקה ובמהלך ההופעה שלה, קבוצה של פעילי כך עלתה על הבמה והפריעה להצגה.
שנות האינתיפאדה הראשונה פגעו קשה בתיאטרון. לא זו בלבד שהעניין באמנות פחת באופן טבעי, אלא שגם חופש התנועה הוגבל מאוד וקהל פלסטיני מחוץ לירושלים לא היה יכול להגיע בשל מחסומים וסגרים. פעילות התיאטרון הופרעה בקביעות על ידי כוחות הביטחון הישראלים, שאף סגרו את התיאטרון מספר פעמים. קבוצה של אנשי תיאטרון ישראלים ארגנה פעילות מחאה למען אל-חכוואתית, בין המארגנים היו: גילה אלמגור, דן אלמגור, חנוך לוין, עומרי ניצן, עודד קוטלר ודניאל הורוביץ.
בעשור השני של המאה ה-21 ירדה קרנו של אל-חכוואתי ומרכז הכובד עבר לתיאטרון אל-קאסבה בראמאללה, לאחר שרשויות מדינת ישראל הוציאו למקום צווי סגירה מספר פעמים ונמנע קיום אירועים במקום. בנוסף על כך, מצוי התיאטרון בקשיים כלכליים. אל־חכוואתי הוא גוף עצמאי שאינו נתמך על ידי הרשות הפלסטינית אלא ממומן בידי גופים לא ממשלתיים שונים.
ג'ורדי אלבה
אח&quot;י סופה (סער 3)
אח"י סופה (ס-332) הייתה ספינת טילים מדגם סער 3, שפעלה בשירות חיל הים הישראלי משנת 1969 עד שנת 1994.
בשנת 2003 הושקה ספינה מדגם סער 4.5 נירית, שנקראה גם היא אח"י סופה שמהווה המשך לזאת מדגם סער 3.
בשירות חיל הים.
הספינה אח"י סופה נבנתה במספנות קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי בשרבור שבצרפת, והובאה לישראל בשנת 1969 במסגרת מבצע נועה, בו הוברחו מצרפת חמש ספינות טילים של חיל הים לאחר שצרפת הטילה אמברגו על יצוא נשק ממנה לישראל. מפקד הספינה במבצע היה אריה רונה והוא הביא אותה ארצה.
המבצע הראשון בו השתתפה אח"י סופה היה מבצע אביב נעורים והיא נשאה עליה את סגל הפיקוד שכלל בין השאר את אהוד ברק ואמנון ליפקין-שחק, והנחיתה אותו בחופי ביירות. במבצע זה חוסלו כמה מבכירי אש"ף.
במלחמת יום כיפור השתתפה בפעולות התקפיות, בהטבעת ספינות מצריות בפורט סעיד בה הוטבעו שלוש ספינות מצריות ופעילות נגד חיל הים הסורי בערי החוף הסורים. ב-10 באוקטובר 1973 פעלה בנמל טרטוס ויום לאחר מכן השתתפה בשורה של פעולות התקפה בחופי סוריה, במלחמת של"ג (1982) ביצעה ירי שני טילי "הילטון" (גבריאל מוסב ים יבשה) לעבר יעדי מחבלים בבירות, וכן ירי ארטילרי לעבר יעדי מחבלים, הספינה נקלעה לירי מהחוף על ידי תותח 100 מ"מ מבוקר מכ"ם, והצליחה לחמוק ממנו בהצלחה. היא סיימה את שירותה הקרבי בהנחתת כוחות של גולני וצנחנים בחופי לבנון במלחמת לבנון הראשונה.
בתאריך 11 באפריל 1994 הובאה הספינה מול חופי אילת, שם הוטבעה לעומק של כ-25 מטר על מנת שתשמש אתר צלילה.
מ.ה. בת ים
מ.ה. מעלות
ברנאר מארי קולטס
בעיית הפרפר
עפרית
עִפְרִית (בערבית: عفريت) הוא שד בפולקלור הערבי.
העפרית מוזכרים בקוראן בסורת א-נַמְל.
מאפיינים.
העפרית הם יצורים מכונפים עצומים, עשויים מאש, בדמות זכר או נקבה, שחיים במעבה האדמה. הם ידועים במיוחד בשל כוחם הרב וערמומיותם.
העפרית בדרך כלל נישאים זה לזה, אף על פי שהם עשויים גם להתחתן עם בני אנוש. כדי להשפיע עליהם או לפגוע בהם, בני האנוש צריכים להשתמש בכשפים. העפרית עשויים להיות טובי-לב, אך לרוב הם מתוארים כיצורים מרושעים וחסרי רחמים.
אזכורים בתרבות הפופולרית.
לעפרית יש הופעות ואזכורים רבים בספרות, בתוכניות טלוויזיה ובמשחקי וידאו. בין האזכורים התרבותיים הידועים - מוזכר לעיתים קרובות בסיפורי אלף לילה ולילה, בספרו של ניל גיימן אלים אמריקאים, בסדרת הספרים דברי ימי נרניה של ק.ס. לואיס, בטרילוגיית הספרים "ורד הנביא" של מרגרט וייס וטרייסי ריי היקמן, בסדרת הטלוויזיה דם אמיתי, בסדרת הטלוויזיה המכשפים מוויברלי פלייס, בסדרת משחקי הווידאו פיינל פנטזי, במשחק הווידאו "Sonic Rivals 2" (סוניק הקיפוד), במשחק הווידאו מייפל סטורי, במשחק God of War Chains of Olympus ובסדרת משחקי האסטרטגיה Heroes of Might and Magic.
איפריט
המוזיאון לתולדות המחשב האישי בישראל
המוזיאון לתולדות המחשב האישי בישראל ע"ש רון ורדי הוא מוזיאון המוקדש להיסטוריית המחשוב האישי שממוקם באזור הצ'ק פוסט בחיפה. המוזיאון נפתח לציבור בספטמבר 2011 על ידי מייסד המוזיאון ומנהלו, יריב ענבר. המוזיאון מנוהל ומתופעל כיום על ידי ענבר וקבוצה של מתנדבים.
אודות המוזיאון.
מייסד המוזיאון, מנכ"ל מכללת מדיאטק הייטק יריב ענבר, החל לאסוף את המוצגים שבמוזיאון עוד בשנת 1993. לאורך השנים צבר ברשותו עשרות מחשבים אישיים, קונסולות משחקים וציוד היקפי רב. ענבר ניסה בתחילה לשכנע גופים גדולים להקים את המוזיאון אך לאחר שכולם סירבו, החליט ענבר בסופו של דבר להקים את המוזיאון בעצמו על בסיס אוסף המחשבים שברשותו ופריטים שנתרמו למוזיאון על ידי אנשים שונים.
כיום מוצגים במוזיאון מעל 70 דגמי מחשבים שונים שיוצרו ושווקו במהלך שנות השבעים, השמונים והתשעים - בנוסף לציוד חדיש יותר. כל הפריטים במוזיאון תוקנו או שופצו והם במצב שמיש.
המוזיאון מציג מחשבים של יצרנים רבים, שרובם כבר אינם קיימים, בהם מגוון מחשבי קומודור, החל ממחשב הקומודור VIC-20 ועד לקומודור אמיגה, מחשבי אפל משנות ה-70 ועד היום, מחשבים מבית סינקלייר וגם מחשבים נדירים כגון מחשב הנומיס, מחשבים מתוצרת רוסיה ומחשב כחול-לבן, וכן מחשבי: אטארי, IBM, נינטנדו, ימאהה ודיגיטל.
במוזיאון מוצגים מחשבים אשר יוצרו לאורך השנים במדינות - ארצות הברית, קנדה, אנגליה, הולנד, גרמניה, הונג קונג, רוסיה, יפן, סין וישראל.
על רוב הפריטים במוזיאון יש קוד QR אותו יכולים המבקרים לסרוק באמצעות הטלפונים החכמים שברשותם על מנת לקבל מידע נוסף על הפריטים.
המוזיאון מכיל בין היתר חדר פעילות, בו המבקרים יכולים לשחק ולתכנת במחשבים עתיקים וקונסולות משחקים ותיקות.
המוזיאון ממוקם בבניין מכללת מדיאטק הייטק בשדרות ההסתדרות 46 באזור הצ'ק פוסט, בחיפה.
המוזיאון נקרא על שם שנהרג במוצב סולטאן יעקוב שבלבנון באוגוסט 1984 כשהיה בן 20. בהיותו נער, ורדי פיתח את התמיכה בעברית של המחשב הנישא הראשון בעולם, אוסבורן 1, ובכך איפשר את שיווקו בישראל. הוריו תרמו את המחשבים שבהם עשה שימוש למוזיאון.
חטיבה 177
בני משה (אגודת סתרים)
פרס קיפוד הזהב