קיימים פלאונטולוגים הטוענים כי הארכאופטריקס הייתה דינוזאור מנוצה (מכוסה נוצות) ולא עוף קדום, ושניתן לסווג אותה יחד עם התרופודה כמו המיקרורפטורים. בשנת 1980 לי ספטנר טען שמדובר בזיוף. דעתו לא התקבלה על ידי רוב המדענים. במהלך 20 השנים האחרונות נמצאו מספר מאובנים של עופות קדומים ושל יצורים דמויי-עופות, בייחוד בסלעים מתקופת הקרטיקון בצפון סין (חבורת ג'הול), כך שהארכאופטריקס למעשה אינו יחיד כ"מאובן מעבר" אלא חלק (מורפולוגי) מהתפתחות של דינוזאורים ההופכים באופן הדרגתי לעופות.
בתרבות הפופולרית.
הארכיאופטריקס מופיע במספר סדרות וסרטים:
חקר הסביבה הקדומה
איבר יעקובסון
איבר יעקובסון (באנגלית: Vomeronasal Organ, VNO) הוא איבר הרחה נוסף לאף הקיים אצל בעלי חיים. האיבר ממוקם בעצם וומר ("vomer bone") המצויה בין האף לבין הפה. תאי העצב המצויים באיבר מסוגלים לזהות תרכובות כימיות שונות. נחשים משתמשים באיבר זה להרחת הטרף שלהם על ידי שליפת הלשון. אצל חתולים, איבר זה קטן ובלתי מפותח, ולכן ניתן לראות חתולים המפשילים את שפתותיהם בתגובת פלהמן, במטרה להביא אוויר אל איבר יעקובסון.
רוב בעלי החיים שלהם איבר יעקובסון מפותח משתמשים בו על מנת לזהות פרומונים, אף שחלק מהפרומונים מורגש גם על ידי האף.
איבר יעקובסון מתנוון במהלך ההתפתחות העוברית האנושית, בדומה לכרישים, עטלפים וקופים. טרם נמצא כל חיבור עצבי בין האיבר האנושי המנוון לבין מערכת העצבים המרכזית, על אף מחקרים מדוקדקים ונשנים למציאת קשר ביניהם. כמו כן נמצא כי הגנים הנושאים את המידע הדרוש לייצור קולטני הפרומונים באיבר יעקובסון התנוונו כבר לפני כ-23 מיליוני שנים במהלך האבולוציה האנושית. עם זאת, קיים מגוון רחב של עדויות התומכות בכך שקולטנים באף האנושי מסוגלים לזהות מספר פרומונים. כך למשל, נמצא כי תינוקות בני יומם נמשכים לריח השד האמהי.
בשנת 1703 דיווח האנטומאי ההולנדי פרדריק רויש (Frederik Ruysch) לראשונה על האיבר בבני אדם. לאחר שהאנטומאי היהודי-דני לודוויג לוין יעקובסון דיווח בשנים 1811, 1813 על זיהוי האיבר ביונקים אחרים, נקרא האיבר על שמו.
אפאטוזאור ינהפין
אפאטוזאור לואיזה
אלברט אינשטיין
דינוזאור
אלברטוזאור ארקטונגוס
גורגוזאורוס
גורגוזאורוס (שם מדעי: "Gorgosaurus"; מילולית: "לטאה איומה") הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הטירנוזאוריים אשר חי באמריקה הצפונית בתור הקרטיקון. דינוזאור זה התגלה כבר ב-1914 אך במשך שנים נחשב כמין בסוג אלברטוזאורוס. בסוג זה ישנו מין אחד - גורגוזאורוס ליברטוס ("Gorgosaurus libratus").
תיאור.
אורכו של הגורגוזאווס הגיע ל-8–9 מטרים, משקלו ל-2.5–3 טונות וגובהו לשלושה מטרים. אורך הגולגולת שלו הגיע למטר אחד. הוא היה הולך על שתיים בעל לסתות גדולות המעוצבות לנשיכה חזקה ובעל זרועות קצרות בעלות 2 אצבעות.
יצור זה התגלה במחצבים של המדינה הקנדית אלברטה ובתצורות במונטנה. מראהו דמה למראה של טירנוזאורוס רקס אך הוא היה קטן יותר. ייתכן והוא היה מכוסה נוצות, בדומה לתרופודים נוספים.
הוא היה טורף-על שניזון מדינוזאורים אחרים באמריקה הצפונית של הקרטיקון העליון לפני 75–76 מיליון שנה.
בתרבות.
הגורגוזאורוס מופיע במספר סרטים וסדרות:
ברכיוזאורים
ג'יגאנוטוזאור
ולוסירפטור מונגולי
סרטוזאור
צרטוזאורוס נסיקורניס
דיפלודוקיים
דיפלודוקיים (שם מדעי: Diplodocidae) היא משפחה של דינוזאורים מקבוצת זאורופודה, המאופיינים בין השאר בראש קטן ומוארך עם שיניים דמויות עיפרון, צוואר ארוך וזנב ארוך במיוחד דמוי שוט.
הדיפלודוקיים חיו בתור היורה העליון וסוג אחד - ליינקופל התקיים בקרטיקון התחתון. הם ניזונו בעיקר מצמחייה נמוכה אך כנראה אכלו לעיתים גם מעלי העצים הגבוהים.
הדיפלודוקים היו ארוכים אך רזים יחסית: אורכו של הדיפלודוקוס היה כ-27 מטר ומשקלו לא יותר מ-20 טון. דיפלודוקיים אחרים היו כבדים יותר אך עדיין בעלי מבנה גוף רזה יחסית לטיטאנוזאורים. הגדולים שבמשפחה היו האפטוזאורוס (הדינוזאור הכבד ביותר במשפחה) והסופרזאורוס (הדינוזאור הארוך ביותר במשפחה) והסיסמוזאורוס (שמאוחר יותר סווג מחדש כמין של דיפלודוקוס). הם הגיעו לארכים של עד 34 מטרים, משקל של למעלה מ-40 טונות והיו מן היצורים הארוכים ביותר שחיו אי-פעם עלי אדמות, ומענקי תור היורה.
ב-2015 התפרסם ב-PeerJ מחקר שמסווג מחדש את מיני משפחת הדיפלודוקיים, ובין השאר קבע שברונטוזאורוס הוא טקסון תקף ונפרד מאפטוזאורוס.
דיפלודוקוס האיי
אורניתומימיים
אורניתומימיים (שם מדעי: Ornithomimidae) היא משפחה של דינוזאורים מקבוצת הקלורוזאורים.
האורניתומימים היו דמויי יען ושכנו בלאוראסיה (היום צפון אמריקה, אסיה ואירופה). הם היו קלי תנועה בשל רגליהם האחוריות הארוכות. הגפיים הקדמיות שימשו להם לאחיזה. צווארם היה ארוך וראשם קטן. חסרו להם כל השיניים, ובמקומן היה להם מקור קרני. הם כנראה היו אומניבורים (אוכלי-כל) שניזונו מחולייתנים קטנים, פרוקי-רגליים, ביצים וצמחים.
שרידי עקבות של מין מהמשפחה, כנראה או סטרותיומימוס או של אלפרוזאורוס ("Elaphrosaurus") שבעבר זוהה כאורניתומימיי, נמצאו בבית זית.
דיפלודוקוס קרנגי
דיפלודוקוס לונגוס
טיטנוזאורידים
ספינוזאורידים
גיגאנוטוזאורוס
גיגאנוטוזאורוס (שם מדעי: "Giganotosaurus"; משמעות שמו: "לטאה ענקית דרומית") הוא סוג של דינוזאור תרופוד טורף ממשפחת הקרכרודונטוזאוריים. בסוג זה מין יחיד - "Giganotosaurus carolinii". מאובניו נתגלו בפטגוניה בשנות ה-90 של המאה ה-20, והוא הוגדר כמין טקסונומי בשנת 1995. במקור שימש שם זה לסוג זאורופוד מאנגליה, בידי החוקר הארי סיילי מ-1869, אך כיום סוג זה בטל מספק.
הגיגאנוטוזאורוס היה הדינוזאור הקרניבור היבשתי הגדול ביותר לאחר הספינוזאורוס, הגדול ביותר בבני משפחת הקרכרודונטוזאוריים (וקבוצת האוונתרפודה) ובטורפים של אמריקה הדרומית. הוא חי לפני 97 מיליון שנה, והיה מוגבל בתפוצתו לדרום אמריקה (הוא נתגלה רק בפטגוניה, שנמצאת כיום במרכז ארגנטינה). ככל הנראה לפני 100-80 מיליון שנה קצוות היבשות: צפון אפריקה, דרום אמריקה ודרום ארה״ב היו קרובות או מחוברות, מה שמסביר איך משפחת הקרכרודונטוזאוריים הצליחה להשתרע לשטח רב כל כך.
תיאור.
הגיגאנוטוזאורוס היה יחסית גדול מן הטירנוזאורוס רקס, והוא היה אחד היצורים האימתניים ביותר שנעו אי פעם על פני האדמה. אורכו היה ומשקלו 8–9 טונות. אורך הגולגולת הגיע ל- ואורך עצם הירך שלו הגיע למטר וחצי. זנבו היה ארוך ושרירי במיוחד, וכנראה נשמר מורם כל הזמן משיקולי שווי משקל, בפרט בשעה שרץ. עם זאת, ממחקרים אחרונים נובע שהיה מסוגל להגיע למהירות רבה (יותר בהמשך), אך המומחים מעריכים כי לא נזקק כלל לריצה מהירה כי טרפו ככל הנראה היה מהאיטיים והמגושמים ביותר שבדינוזאורים היבשתיים.
היה לו ראש גדול במיוחד ביחס לגוף שנישא על צוואר שרירי, עבה וקצר. היו לו שיניים חדות ומשוננות שאורכן היה בערך , צורתן נועדה לעזור לטורף לחתוך בקלות בבשר הטרף ולגרום לדימומים עמוקים. ידיו היו קצרות וחזקות ושימושן היה לחתוך חתיכות קטנות מבשר הטרף אחרי שהיה מת על הקרקע, היו בהן שלוש אצבעות נושאות טפרים חדים וארוכים, שאורך כל אחד מהם כ-30 ס"מ. הגיגאנוטוזאורוס הלך על שתי רגליים.
במקביל לגיגאנוטוזאורוס חיו באזור ארגנטינה באותה תקופה זאורופודים, כמו אראגוזאורוס וארגנטינוזאורוס, שקרוב לוודאי שימשו מזון לגיגאנוטוזאורוס. הטורף הענקי השתמש בלסתותיו הכבדות מלאות השיניים המחודדות וייתכן שצד בדומה לקרוב משפחתו מאמריקה הצפונית - האקרוקנתוזאורוס שנודע כצייד זאורופודים.
לפי מחקרים הג׳יגנוטוזאורוס היה מהיר מאוד יחסית לגודלו העצום והגיע למהירויות של 50 קמ״ש, ככל הנראה ההסבר לכך הוא שעל פי מחקר השוואתי בין הטורף הזה לטי-רקס, משקלו ביחס לגודלו היה קטן הרבה יותר משל הטירנוזאורוס. המשקל המופחת נובע מרמת שריר נמוכה יותר שאפשרה לו להגיע לגודל רב יותר ועם זאת גם למהירות גבוהה.
במחקר אף הוסיפו הבדלים רבים בין שני הטורפים האדירים הללו וביניהם הוא שלגיגאנוטוזאורוס ככל הנראה לא הייתה ראייה בניקולרית (מצב שבו שתי העיניים פונות קדימה ובכך משתפרת משמעותית יכולת ניתוח המרחק והגודל של הטרף, מצוי ברוב הטורפים.) וזה מעלה השערות כגון:
א.) אם עיניו לא התאימו לגמרי לעיני טורף, אולי זה מרמז יותר שהיה אוכל נבלות.
ב.) אם לא היה לו גישה לניתוח גודל משופר של הטרף, אולי לא היה צריך אותו כלל, כי צד חיות גדולות ואיטיות במיוחד.
הבדל נוסף מלבד היחס במשקלים שלהם (גיגאנוטוזאורוס היה גדול אך קל יותר ביחס לטי-רקס) הוא, צורת ותפקיד הגולגולת, הלסת והשיניים שלהם. מצאו שלגיגאנוטוזאורוס הייתה נשיכה חלשה משמעותית, אך שיניים המותאמות לחתוך חתיכות מהטרף בעודו בחיים ובכך לשבוע בלי קרב קשה מהטרף, בנוסף החתכים יגרמו לדימומים ובמקרים קשים אף לזיהומים שיבטיחו ארוחה גדולה בהמשך.
לפי מחקרים אחרונים מצאו כי הגיגאנוטוזאורוס היה ״בעל דם-חם״ והמטבוליזם שלו היה במהירות בין זוחל ליונק. הדם החם עזר לו לעלות במשקל בזמן יותר קצר ובכך להגדיל את סיכויי הישרדותו, והגדלת הסיכוי להגיע לגודל עצום ככל האפשר.
בתרבות.
למרות שהוא התגלה רק בשנים האחרונות הגיגאנוטוזאורוס כיכב במספר סרטים:
דרומאוזאוריים
דרומאוזאוריים (שם מדעי: Dromaeosauridae) היא משפחה של דינוזאורים מקבוצת הקלורוזאורים.