שנה אחרי כן, מרגרט וג'יין התמקמו בהונולולו, הוואי. וולטר אינו מסכים להתגרש ממרגרט עד אשר תוותר על זכויותיה בכל הציורים והוא ממשיך לייצר אותם. מרגרט מסכימה ושולחת ציורים נוספים לקליפורניה. שני חברים בארגון עדי יהוה מבקרים את מרגרט ומשכנעים אותה שהאמת שלה חשובה. בפעם הבאה שוולטר מקבל את הציורים ממרגרט הם חתומים על ידי "MDH Keane". בתוכנית רדיו בהוואי חושפת מרגרט שהיא האמנית האמיתית שציירה את הציורים שיוחסו עד היום לוולטר, דבר שיוצר הדים ומגיע לחדשות הארציות. עיתונאי הרכילות מסן פרנסיסקו מפרסם את טענותיו של וולטר שמרגרט איבדה את שפיותה. מרגרט תובעת את וולטר ואת העיתונים אשר פרסמו את גרסתו בטענה כי הוציאו את דיבתה.
המשפט שמתקיים בהונולולו מושך אליו עיתונאים רבים. בית המשפט מבטל במהרה את התביעה של מרגרט נגד העיתונים בגין לשון הרע. וולטר, אשר אינו מיוצג על ידי עורך דין, מנסה להגן על עצמו מפני התביעה. מרגרט מעידה שהיא הרגישה שלא הייתה לה ברירה לתת לוולטר את האפשרות להתנהל כאילו הוא היוצר של הציורים. וולטר חוקר את עצמו כעד. השופט פונה לוולטר ומרגרט ומורה לכל אחד מהם לצייר ציור תוך שעה כהוכחה לכך שהם אמנים אמיתיים. מרגרט מציירת בהתמדה, אך וולטר מהוסס וטוען שהוא סובל מדי מכאבים ביד על מנת להחזיק מברשת ציור. מרגרט משלימה את ציורה וזוכה בתביעה. מחוץ להיכל בית המשפט, מרגרט אומרת לתקשורת שלא אכפת לה מהכסף, אלא רק רצתה את הקרדיט על הציורים. מעריץ מבקש ממנה לחתום על העתק של הציור "Tomorrow Forever". מרגרט חותמת עליו, לראשונה כאמנית האמיתית שציירה אותו.
חיים אישיים.
ב-1948 קין התחתנה עם בעלה הראשון פרנק ריצ'רד אולבריך ולשניים נולדה בת בשם ג'ין. הם התגרשו ב־1955 וזמן קצר לאחר מכן ב-1955 היא נישאה לוולטר קין ממנו התגרשה בשנת 1965, אז גם עברה עם בתה מסן פרנסיסקו להוואי. בשנת 1970 התחתנה עם דן מקגווייר בהוואי. היא חיה בהוואי 25 שנה וחזרה לסן פרנסיסקו בשנת 1991. היא חיה עד יום מותה עם בתה ג'ין וחתנה דון סוויגרט. היא נפטרה בגיל 94 ב־26 ביוני 2022. בשנותיה האחרונות, היא הפכה לעדת יהוה אדוקה. והתגוררה בעמק נאפה עם בתה וחתנה. היא המשיכה למכור את יצירותיה במכירות פומביות ומחוץ לגלריה שלה. קין המשיכה לצייר גם בשנות ה-90 לחייה.
Berufsverbot
' ("איסור מקצועי", ובגרמנית: ') הוא צו של "פסילה מקצועית" לפי החוק הגרמני. ניתן לתרגם את Berufsverbot לאנגלית כ"איסור מקצועי".
פוסל את המקבל מלעסוק במקצועות או בפעילויות מסוימות על רקע רישום פלילי, הרשעות פוליטיות או חברות בקבוצה מסוימת.
בגרמניה הנאצית.
בהתאם לחוק נאצי משנת 1933, חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי (ה-), אסרה הממשלה הנאצית בגרמניה על יהודים רבים, אמנים, יריבים פוליטיים ואחרים לעסוק במקצועות מסוימים.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר 1945, שלטונות בעלות הברית במערב גרמניה הנפיקו צווי נגד יוצרי קולנוע פוליטיים מסוימים כמו לני ריפנשטאהל, שקיבלה איסור מקצועי לכל החיים.
צו אנטי-רדיקלי משנת 1972.
ב-28 בינואר 1972, הממשלה הפדרלית וראשי הממשלה של מדינות גרמניה הקימו את ה- (הצו האנטי-רדיקלי). על פי צו זה, נאסר על אנשים שנחשבו לחברים בארגון קיצוני או מזוהים עמו לעבוד כעובדי מדינה (Beamter), איסור שכלל מגוון עיסוקים במגזר הציבורי כגון הוראה. הצו הוכרז כתגובה לטרור סיעת הצבא האדום.
היו שהתנגדו ל-, משום שלטענתם סתרה את חופש הבחירה התעסוקתי המובטח בחוקת גרמניה.
החוק הוחל באופן לא אחיד לאחר 1979, ורבות ממדינות גרמניה ביטלו את החקיקה הרלוונטית. הלנדטאג של סקסוניה התחתונה פרסם גינוי לנוהג ה-Berufsverbot. מדינות אחרות, כמו בוואריה, עדיין מיישמות את הצו.
התייחסות חוקית של מועצת אירופה.
לפחות במקרה אחד (ווגט (Vogt) נגד גרמניה, 1995), בית הדין האירופי לזכויות אדם מצא את גרמניה מפרה את אחריותה לאזרח. דורותיאה ווגט הייתה מורה שפוטרה כי הייתה חברה פעילה במפלגה הקומוניסטית הגרמנית. הקביעה שזכות האזרח הופרה התבססה על סעיף 10 (הזכות לחופש הביטוי) וסעיף 11 (הזכות לחופש ההתכנסות וההתאגדות) של האמנה האירופית לזכויות אדם. לאחר מכן התפשרה עמה הממשלה על מתן פיצוי על זמנה ללא משכורת מלאה, הוספה לזכויות הפנסיה שלה באותה תקופה, וכן נזקים ועלויות צנועות נוספות.
יוסף חיים לוקשטיין
יוסף חיים לוקשטיין (25 בדצמבר 1902 - 13 ביולי 1979) היה רב אמריקאי, דוקטור, נשיא הסתדרות הרבנים דאמריקה, נשיא אוניברסיטת בר-אילן ונשיא .
חייו.
נולד בשנת 1902 בעיירה סמיאטיץ (ברוסיה הלבנה) להוריו רבי יעקב שכנא ועלקא. בשנת 1910, כשהיה בן שמונה היגר עם הוריו לארצות הברית. למד בישיבת יעקב יוסף שבע שנים ולאחר מכן למד עוד ארבע שנים בתיכון של ישיבת רבי יצחק אלחנן עד שקיבל סמיכה לרבנות בשנת 1926. תוך לימודיו לרבנות סיים תואר שני ועבודת דוקטורט בנושא "זכות הבכורה בחברה ובמשפט היהודי" באוניברסיטת קולומביה. שימש כמרצה בישיבה אוניברסיטה לנושאים - "דרוש" ו"סידורי בית הכנסת".
בשנת 1923, התמנה לעוזר לרב משה זבולון מרגלית בקהילת "עדת ישורון" בניו יורק והתחתן עם ביתו גרטרוד שלאנג. לאחר מות הרב מרגלית ירש את מקומו בתור מנהיג הקהילה.
בשנת 1928 הקים את בית המדרש למורות שבהמשך הפך לסניף של ישיבה יוניברסיטי ועמד בראשו במשך 10 שנים.
בשנת 1937 הקים את (רבי משה זבולון - על שם הרב מרגלית או על שם סבו) שהייתה הבית ספר היומי הקהילתי הראשון בארצות הברית. לאחר מכן התווסף לישיבה גם מוסד של בית ספר תיכון. עמד בראשה עד לשנת 1967. עד למותו הישיבה מנתה כ-800 תלמידים.
בשנת 1941 התמנה לנשיא ועד הרבנים של ניו יורק ובהמשך לנשיא הסתדרות הרבנים דאמריקה. לקח חלק פעיל בוועד של הרבנות הצבאית בצבא ארצות הברית ומתוך כך ביקר במחנות פליטי השואה באירופה לאחר מלחמת העולם השנייה. כמו כן, התמנה לנשיא ואף הוגדר כנשיא הכבוד של גוף זה עד למותו.
הרב לוקשטיין היה ציוני ושימש כיושב ראש הוועדה הארץ ישראלית של ועידת יהודי אמריקה לפני קום המדינה. היה חבר בתנועת המזרחי ואף השתתף בקונגרס שלפני מלחמת העולם השנייה.
סייע לד"ר פנחס חורגין ביסוד אוניברסיטת בר-אילן ולאחר פטירתו התמנה לנשיא האוניברסיטה ושימש בתפקיד זה בין השנים 1957 -1967.
נפטר בגיל 76 ב-13 ביולי 1979 בבית החולים מאונט סיני במיאמי ביץ', פלורידה.
משפחתו.
בנו, הרב יחזקאל לוקשטיין כיהן כעוזר הרב בקהילת קהילת ישורון החל משנת 1958, אז קיבל את משרת הרב לאחר פטירת אביו.
רוז'ה איגנטובה
רוז'ה איגנטובה (בבולגרית: Ружа Игнатова, נולדה ב-30 במאי 1980) היא נוכלת מורשעת בולגרית-גרמנית. היא ידועה בעיקר כמייסדת תוכנית הונאת הפונזי הידועה בשם OneCoin. הטיימס תיאר את התוכנית כ"אחת ההונאות הגדולות בהיסטוריה". היא הייתה הנושא של סדרת הפודקאסטים של BBC משנת 2019 הנקראת The Missing Cryptoqueen.
מאז שנת 2017 נמלטה איגנטובה מסוכנויות אכיפת חוק בינלאומיות שונות. בתחילת 2019 היא הואשמה שלא בפניה על ידי הרשויות בארצות הברית בגין הונאה בנקאית, הונאת ניירות ערך והלבנת הון. ביוני 2022 היא צורפה לרשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI.
ראשית חייה וחינוך.
איגנטובה נולדה ברוסה, בולגריה, בשנת 1980 למשפחה ממוצא צועני. היא היגרה לגרמניה עם משפחתה כשהייתה בת עשר, ובילתה חלק מילדותה בשרמברג במדינת באדן-וירטמברג. בשנת 2005 היא קיבלה דוקטורט במשפט בינלאומי פרטי מאוניברסיטת קונסטנץ. בנוסף לכך, לפי הדיווחים, היא גם עבדה עבור תאגיד מקינזי ושות'.
פעילות פלילית.
ב-2012, איגנטובה הורשעה במרמה בגרמניה בקשר לרכישת החברה שלה ושל אביה פלמן איגנטוב, שזמן קצר לאחר מכן הוכרזה כפושטת רגל בנסיבות מפוקפקות; ניתן לה מאסר על תנאי של 14 חודשי מאסר.
בשנת 2013, היא הייתה מעורבת בהונאה שיווקית מרובת רמות בשם BigCoin.
בשנת 2014, היא הקימה תוכנית הונאת פונזי בשם OneCoin. בסביבות 25 באוקטובר 2017 היא עלתה על טיסת ריינאייר שיצאה מסופיה לאתונה שביוון ומאז היא נעלמה. בשנת 2019, אחיה קונסטנטין איגנטוב הודה בהונאה והלבנת הון בקשר עם התוכנית.
בשנת 2022 אישרה המשטרה בגרמניה את דבר קיומה של חקירה של "עורך דין מנוי-איזנבורג " בגין הלבנת הון אפשרית: העברת 7.69 מיליון אירו על ידי איגנטובה לאחד מחשבונותיו הפרטיים בשנת 2016. בינואר 2022 ערכה המשטרה חיפוש בדירות ומשרדים בוויילבורג , באדן-באדן, פרנקפורט אם מיין, באד הומבורג, נוי-איזנבורג ופאיהיניגן על האנץ .
במאי 2022, היורופול צירף את איגנטובה לרשימת ה'מבוקשים ביותר' שלו. ב-30 ביוני 2022, ה-FBI הוסיף את איגנטובה לרשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI במסיבת עיתונאים משותפת עם מחלקת החקירות הפליליות של שירות הכנסות הפנים, משרד התובע הכללי של ארצות הברית והמחוז הדרומי של ניו יורק, שבמהלכה הציעו פרס של עד 100,000 דולר למידע המוביל למעצרה של רוז'ה איגנטובה.
חיים אישיים.
רוז'ה איגנטובה הייתה נשואה לעורך דין גרמני, איתו נולדה לה בת ב-2016.
פלייריקס
פלייריקס (באנגלית: Playrix) היא חברה שמפתחת משחקי מחשב. החברה הוקמה בשנת 2004 ברוסיה וכיום המטה שלה ממוקם בדבלין, אירלנד.