לאחר שנאלצו הבורים לחזור מנהר המודר, הבריטים החליטו לתקן את גשר מודדרפונטין, נותנים לדה לה ריי זמן לבצר את כוחתיו. דה לה ריי הורה לכוחתיו לבנות חפירות ומגננים בראש גבעת מאגרספונטין אך להתבצר למרגלותיה. הטקטיקות השנויות במחלוקת שלו הוכיחה את עצמה ב -10 בדצמבר כשהגבעה הופצצה בכבדות על ידי הבריטים. לפני הזריחה למחרת בבוקר, לורד מתואן הורה לאנשיו להסתער על הגבעה בשורות צפופות לפי כללי הלחימה הנהוגים באירופה. חטיבת ההיילנדס הובילו את הכוח הבריטי, הם מעדו על חוטים שאליהם נתלו פחיות שהזהירו את הבורים והם נקצרו על ידי אש בורית מדויקת וקטלנית. לאחר תשע שעות שבהם החטיבה נטבחה, כולל מפקד החטיבה, הגנרל ווצ'ופ, ולא התקדמה, הכוח הבריטי נסוג באי סדר. המכה הובילה לאבל ציבורי בסקוטלנד. מתואן הועבר ושחרור קימברלי הופקד בידי לורד רוברטס. מחרספונטיין היה מהקרבות הנוראים ביותר לבריטי במהלך השבוע השחור.
המפנה במלחמה.
אף על הניצחון הגדול מחרספונטין והאירועים בנהר טוגלה אלו היו גם נקודת המפנה של המלחמה. לאחר מכן, עם תגבורת מסיבית מרחבי האימפריה הבריטית, הם החלו לאט לאט להשיב מלחמה ולצבור שטח. בזמן שדה לה ריי אסף כוחות להתנגדות נגד צעדתו של מייגור גנרל פרנס לאזור קולסברג שבכף, נלכד הגנרל קרוניה חסר התקווה על ידי רוברטס אשר הצליח להקיף ולתפוס את הגנרל וכל כוחותיו. בלומפונטיין נפלה ב-13 במרץ 1900 ופרטוריה ב -5 ביוני. קרוגר ברח למזרח אפריקה הפורטוגזית ויצא לגלות באירופה.
רק קבוצת ליבה קשה של בורים הייתה מוכנה להמשיך להילחם. דה לה ריי, לואי בוטה ומפקדים אחרים נפגשו ליד קרונסטאד והחליטו לאמץ אסטרטגייה של לוחמת גרילה. על דה לה ריי הוטל לקח אחראיות על מערב טרנסוואל ובמשך השנתיים הבאות הוא הוביל את המערכה הנייד שם בצלחה גדולה. הוא גרם נזק רב לסחורות לכוחות בריטים ב- Ysterspruit, שם נתפסו מספיק תחמושת וציוד כדי להפיח חיים חדשים בכוחות הבורים. בטוויבוש (1902-03-07) הוא תפס את לורד מתואן וחלק גדול מן המשמר האחורי שלו אבל בחרר לשחרר אותם כ לא יכל להאכיל אותם. הוא גם שחרר את לורד מתאון מפני שזה נפצע ודה לה ריי חשש לחייו. למרות שאנשי דה לה ריי היו לעיתים קרובות רעבים ותשושים, הם רכבו על פני המישורים, ותפסו עשרות אלפי בריטים. לדה לה ריי היה כישרון חסר תקדים להימנע ממלכודות ורבים האמינו שזה בגלל שהוא ביקש עצה מנביא אקסצנטרי, ואן רנסבורג החוזה, שהיה עמו.
על היחס בין דה לה ריי לואן רנסבורג כתב דניס רייץ, אשר שרת תחת דה לה ריי, בספרו קומנדו:
"... נביא, דמות מוזרה, עם זקן ארוך זורם ועיניים פנטיות פרועות, שחלם חלומות והעמיד פנים שהוא מחזיק בכוחות הנסתר. הייתי אישית עד לאחד מהפגיעות ברות המזל שלו בזמן שהתכנסנו סביב עגלת הגנרל. ואן רנסבורג פרש את החזון האחרון שלו בפני הקהל. זה היה של שור שחור ושור אדום שנלחמו, עד שלאורך זמן השור האדום שקע מובס עד ברכיו, כשהוא מתייחס לבריטים. זרועות מושטות ועיניים בוערות, לפתע הוא קרא: ראו, מי בא ?; וכשאנחנו מסתכלים למעלה, גילינו פרש שהגיע שמדרבן לעברנו. כשהגיע, הוא הביא מכתב מגנרל בוטה, אשר היה במרחק מאות קילומטרים מאתנו."
"הגנרל דה לה ריי פתח אותו ואמר: "גברים, האמינו לי, האויב הגאה מושפל". המכתב הכיל חדשות כי האנגלים הציעו ועידת שלום. "באתי מיד עם הנבואה, זה היה רגע דרמטי והתרשמתי, למרות שחשדתי שואן רנסבורג ניהל את הסצנה. על כנות הגנרל לא יכול היה להיות ספק כי הוא האמין בתוקף בתחזיות החוזה.""
סיום המלחמה.
הבריטים הציעו הצעות שלום במספר הזדמנויות במהלך המלחמה, בעיקר במרץ 1901. עם זאת, הם נדחה על ידי בותה. לבקשת קיצ'נר, דה לה ריי נפגש עמו ב-11 במרץ 1902 בקלרקסדורף במטרה למשא ומתן לשלום. שני האויבים יצרו קשר ידידות שגרם לדה לה ריי להאמין ברצינותם של הצעות השלום של הבריטים. המאמצים הדיפלומטיים למצוא דרך לסיים את המלחמה נמשכו ובסופו של דבר הובילו לקיום שיחות שלום בפריחינג, אשר הובילו להסכם פרינחינג ב-31 במאי 1902. הובטח לבורים כי בסופו של דבר הם יזכו לממשל עצמי (הוענק לטרנסוואל ולמדינת אורנג' החופשית ב -1906 וב -1907 בהתאמה), הם זכו לפיצויים בסך 3,000,000 לירות שטרלינג אבל הבורים נאלצו להכיר בריבונותו של המלך אדוארד השביעי על דרום אפריקה.
לאחר המלחמה הפליג דה לה ריי לאירופה יחד עם לואי בוטה וכריסטיאן דה וואט כדי לגייס כספים עבור החוואים שאדמתם נהרסה בעקבות מדיניות האדמה החרוכה של קיצ'נר. מטרתם העיקרית של דה לה ריי ושאר הגנרלים הבורים הייתה לנהל שיחות עם ממשלת בריטניה בלונדון על הגדלת הפיצויים. הם ניצלו את ההזדמנות לבקר במדינות אחרות במערב אירופה. הם ביקרו גם באנטוורפן (19-20 בספטמבר 1902), בבריסל (6-7 באוקטובר 1902) ובגנט (8 באוקטובר 1902). בכל מסע ההתרמה התרומה הגדולה ביותר ניתנת על ידי יתרת ועדת האמבולנס של פול דה מונט.
בשנת 1903 נסע להודו וציילון כדי לשכנע את שבויי המלחמה הבורים להישבע בשבועת אמונים ולחזור לדרום אפריקה. לבסוף, הוא חזר לחווה שלו עם אשתו יעקובה וילדיו שנותרו בחיים. יעקובה דה לה ריי הסתובבה באזור הספר עם ילדיה וכמה משרתים במשך רוב המלחמה, מסתתרת מפני הבריטים.
איחוד דרום אפריקה.
בשנת 1907 נבחר דה לה ריי לפרלמנט החדש של טרנסוואל, והיה אחד מהנציגים לוועידה הלאומית שהובילה להקמת איחוד דרום אפריקה בשנת 1910. הוא הפך לסנטור ותמך בלואי בוטה, שנבחר כראש הממשלה הראשון. אבל כאשר מוניק הרצוג עזב את המפלגה עקב נסיונתיו של בותה לאחד את שתי האוכלוסיות הלבנות במדינה והקים את המפלגה הלאומית דה לה ריי נשאר על הגדר, לא מצטרף לאף צד. כאשר פרצה שביתה כורים ב-1914 במכרות הפחם בנטאל ראש הממשלה בותה ושר הביטחון סמאטס קראו לדה לה רי, אשר מונה לגנרל בצבא החדש של האיחוד, לעלות לפרטוריה עם כוחות צבא למחוץ את מטה המפגינים ולאסור את ההנהגה שלהם.
התנגדות להשתתפות דרום אפריקה במלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נוצר משבר כאשר לואי בוטה הסכים לשלוח חיילים לפלוש למושבה הגרמנית בדרום מערב אפריקה. בורים רבים התנגדו למאבק למען בריטניה נגד מדינה שאהדה אותם במלחמה נגד בריטניה. בותה בקש מדה לה ריי לסייע בידו לשכנע את הפלמנט אבל בפרלמנט הוא דיבר בעד נייטרליות והתנגד לחלוטין למלחמה אלא אם כן דרום אפריקה הותקפה. לאחר מכן הוא שוכנע על ידי בוטה וסמוטס לא לנקוט בשום פעולה שתוביל למרד בקרב הבורים.
החוזה רנסבורג משך קהל רב עם דיווחים על חזונותיו בהם ראה את כל העולם נופל למלחמה ואשר תוביל לסוף האימפריה הבריטית. ב -2 באוגוסט הוא סיפר על חלום בו ראה את גנרל דה לה ריי חוזר לביתו, ללא כיסויי ראש, בכרכרה רתומה לסוסים מעוטרת בפרחים, בעוד ענן שחור עם המספר 15 עליו שופך דם. רבים ראו בכך אות מבשר טוב, למרות שרנסבורג עצמו האמין שאות זה מבשר מוות, וניסו לשכנע את דה לה ריי להתמרד כנגד הממשלה.
מותו.
ב- 15 בספטמבר 1914, הרמטכ"ל קומנטדט גנרל כריסטיאן פרידריך ביירס התפטר מתפקידו ושלח את מכוניתו להביא את דה לה ריי מיוהנסבורג לפרטוריה כדי להיפגש עמו. שני הגנרלים יצאו באותו ערב למחנה הצבאי בפוטשפרום, שם התפטר גם רב-סרן יאן קמפ. הם נתקלו בכמה מחסומי משטרה בדרך אך סירבו לעצור, המחסומים הוקמו כדי ללכוד את חבורת פוסטר שנראתה באזור. בלנגלאגה שוטרים ירו לעבר המכונית הממהרת ואחד הכדורים פגע דה לה ריי ופצע אותו אנושות. מילותיו האחרונות היו: זה נוגע ללב, כריסיאן. כפי שחזה ואן רנסבורג, הוא חזר לחוותו בליכטנבורג. בורים רבים היו משוכנעים שהוא נהרג במכוון, בעוד שאחרים לא האמינו שלמרות שבועתו, הוא יצטרף למרד. לדברי ביירס, הם תכננו לתאם את ההתפטרות בו זמנית של כל הקצינים הבכירים במחאה נגד ההתקפה על גרמניה. זמן קצר לאחר הלווייתו של דה לה ריי,פרצה מרידת מאריץ.
הנצחה.
הרבה רחובות בדרום אפריקה ובהולנד קוראים על שם דה לה ריי. בהולנד, בסך הכל 21 רחובות נושאים את שמו.
בליכטנבורג, שם קבור דה לה ריי, עומד פסלו רוכב על סוסו מול בניין העירייה. בפרובנצית צפון מערב העיירה דלארוויל קרויה על שמו.
השיר דה לה ריי (De la Rey) מאת הזמר והמלחין בוק ואן בלרק.
רגימנט גנרל דה לה ריי, יחידת מילואים בצבא הדרום אפריקני.
אלברט קזימיר, דוכס טשן
הנסיך אלברט קזימיר אוגוסט איגנז פיוס פרנץ שבייר מסקסוניה, דוכס טשן (בגרמנית: Albrecht Kasimir August Ignaz Pius Franz Xaver von Sachsen; 11 ביולי 1738 – 10 בפברואר 1822) היה נסיך סקסוני, בנם של אוגוסט השלישי, מלך פולין ומריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה. בין השנים 1781–1793 פעל בתפקיד מושל ארצות השפלה האוסטריות ביחד עם רעייתו והנהיג את צבא מלוכת הבסבורג נגד צבא המהפכה הצרפתי במהלך קרב ז'מפס והמערכה בפלנדריה במסגרת מלחמות המהפכה הצרפתית.
ביוגרפיה.
אלברט קזימיר נולד ב-11 ביולי 1738 בנסיכות הבוחר מסקסוניה. הוריו היו אוגוסט השלישי, מלך פולין ומריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה. מכאן שהיה נכדם של אוגוסט השני "החזק", מלך פולין ויוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. אלברט קזימיר היה הילד ה-13 של הוריו והבן השישי.
באפריל 1766 חותן עם מריה קאריסטינה, דוכסית טשן ובתה של מריה תרזה בווינה, בירת ארכידוכסות אוסטריה, האימפריה הרומית הקדושה. עם החתונה ירש אלברט קזימיר מחתנו, פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, את דוכסות טשן. בין השנים 1765–1780 פעל אלברט קזימיר בתפקיד מושל הונגריה האוסטרית. משנת 1781 והאלה מונה ביחד עם רעייתו לתפקיד המושל של ארצות השפלה האוסטריות.