שמירת סדר הכוחות - כמפקד חיל הים ראה רם חשיבות לשמור את מספר יחידות הלחימה בקרב השטח. בנוסף להצטיידות בקורבטות טילים חדישות מארצות הברית, הצליח רם להחליף את צי הספינות המתיישנות מדגם סער 3 בספינות משופרות מדגם סער 4.5, מתוצרת מספנות ישראל, וכן השקיע בהעלאת מהירות ושיפור כושר פלגות הבט"ש, בהצטיידות בכלי בט"ש חדישים מדגם דבורה מתוצרת התעשייה האווירית.
סער 4.5 - הסתמכות על בניית הספינות הגדולות בארצות הברית לא פתרה את הצורך של חיל הים בקיום מספר גדול של יחידות לחימה. את החלפת הספינות המזדקנות ביסס מיכה על דגם של סער 4 משופר על ידי מספנות ישראל. הוא שכנע שאת מערכות הלחימה חייבים לחדש לנוכח התחדשות בציי העימות. הואיל וגוף הספינה מהווה כשליש מעלות הסטי"ל, גיבש יחד עם רמ"ח תקציבים, רפי אפל, תוכנית החלפה.
כעבור 20 שנות פעילות, בהגיע העת לשיפוץ כללי שלישי, יש להחליף לספינה את הגוף. חשיבה יצירתית זו הובילה לבניית ספינות "סער 4.5" ביכולת תנועה במרחב הימי ויכולת לחימה משופרות. בהדרגה הוצאו ספינות סער 3 מן המערך, והצוות עבר לספינה חדשה באותו שם.
ספינות דבורה - במקביל חודשו בארץ הפעולות להגברת מהירות ספינות הביטחון השוטף. פותחה בתעשייה האווירית "דבורה" מהירה, ול"דבורים" הותקנו מדחפים מיוחדים "אליסון דרייב".
במספנות ישראל פותח כלי שיט מהיר מונע בסילוני מים, ומעלתו ש"החזיק ים" בצורה טובה - השלדג. הנהלת המספנות פנתה לחיל הים שירכוש את ה"שלדג". הנושא עלה בתקופת הפיקוד של בן שושן, ונדחה. כשעלה שוב התקיים כבר תהליך של החלפת ה"דבורים" ל"דבורות" מהירות. רם מינה צוות שיצא עם ה"שלדג" ויבדוק אותו. מסקנותיו של הצוות המקצועי והמבצעי היו שה"שלדג" עולה על ה"דבורה" ביכולות מבצעיות ובהתאמה לייעוד כלי השיט בפלגה. משיקולים שונים ולמרות התנגדות הוועדה ורמי"ם עמי אילון, החליט רם להעדיף את ה"דבורה" בנימוק שהיא טובה כמוהו, וזולה ממנו.
ניהול תקין - רם התגאה בכך שבכל הפרויקטים של בנין הכוח: ספינות מדגם סער 5, צוללות ה"דולפין", ספינות מדגם סער 4.5 וספינות הבט"ש עמדו בלוח הזמנים, וללא חריגות תקציביות.
ביטחון שוטף - תקופת הפיקוד של מיכה רם אופיינה בפעילות ביטחון שוטף מרובה. מערך החוף נדרש לדריכות, זאת מאחר שהרצון של המחבלים תמיד היה קיים והמידע אף פעם לא מושלם. במהלך הפיקוד היו כ-14 אירועי מפגש עם מחבלים פלסטינים בלב ים. רובם היו התקלויות במערך הביטחון השוטף וחלקם היה יזום על ידי חיל הים כולם נגמרו בהצלחה המחבלים נהרגו או נתפשו וללא נפגעים לחיל הים.
מבצע אבק דרכים - הבולט באירועים אלה היה הניסיון לפיגוע גדול מהים שסוכל בחג שבועות 30 במאי 1990. חמש סירות מחבלים מהירות, שהגיעו באוניה מלוב, התקרבו במגמה לבצע ירי על חוף תל אביב. למרות האובך והראות הלקויה התגלו הסירות בלב ים, ונתפסו על ידי סטי"ל ומטוס סיור. סירה אחת נרדפה על ידי "דבור", שאף פתח עליה באש. כתוצאה מכך היא נדחפה לכיוון חוף שומם בניצנים, שם נכנעו המחבלים לכוח יבשתי. שאר הסירות נאספו בלב ים.
פרישה - ב-7 ביולי 1992 העביר רם את הפיקוד על החיל לעמי אילון, ופרש מצה"ל לאחר 32 שנות שירות.
תפקידים אזרחיים.
לאחר פרישתו מצה"ל פנה רם לשוק המסחרי, ועסק בתחזוקת ובניית כלי שיט, ושיווק אמצעי לחימה מחוץ לישראל. בנוסף היה מעורב בחברת סטארט אפ בתחום הננוטכנולוגיה ובפיתוח מוצרים בתחום האבטחה.
בשנים 2014–2015 שימש כיו"ר עמותת בוגרי בית הספר לקציני ים עכו. ומאז היה ער לצורכי הקדטים והבוגרים והופיע לכל הכנסים והטקסים בבית הספר.
חייו האישיים.
בשנת 1966 נישא מיכה לחברתו חיה מבית סימקין, משפחה ותיקה וידועה בפתח תקווה. למשפחה נולדו שתי בנות ובן.
חרף המידע השלילי הרב על נזקי העישון, היה מיכה רם מעשן עוד מתקופת סיום בית הספר והדבר השפיע לרעה על בריאותו. בפורים שנת 2006 עבר בבית החולים בילינסון בהצלחה ניתוח השתלת ריאה. ביוזמת חיה רם, אשתו, נוצר קשר חזק עם משפחת זיו מנס ציונה, שתרמה את אבריו של בנה עידו זיו שנהרג בתאונת דרכים. בתהליך ההחלמה הורדה רמת החסינות הטבעית ונדרש להיזהר במגע עם אנשים. עם זאת המשיך להיות בקשר עם חבריו הרבים. המנתח ד"ר מרדכי קרמר המשיך במעקב ועם הזמן נעשה רם פעיל יחד עם שוקי זיו בהרגעת והדרכת הנזקקים להשתלה.
מיכה רם נפטר ב-14 ינואר 2018, בגיל 75. נטמן בטקס צבאי בבית העלמין הצבאי בכפר סבא בנוכחות המשפחה ועשרות חברים פקודים ומפקדים. ספדו לו מפקדי חיל הים האלופים אלי שרביט ואברהם בן שושן, בני משפחה וחברים.
Autechre
Autechre (בעברית: אַוּטֵקְר) הם הרכב מוזיקה אלקטרונית אנגלי המורכב משון בות' ורוב בראון. חלק ממבקרי המוזיקה רואים ב-Autechre את הדגם המכונן של סגנון הIDM. למרות זאת, שני חברי ההרכב סירבו לייחס למוזיקה שלהם תווית סגנונית מובהקת.
היסטוריה.
בראון ובות' הקימו את ההרכב ב-1987 בעיר רוצ'דייל, היכן ששניהם גרו באותו זמן. ראשית עיסוקם היה בחלוקה והחלפה של קלטות-מיקסים, אך עם הזמן נטו יותר לכיוון יצירת מוזיקה מקורית שאותה יצרו על ציוד זול שהיה זמין להם.
ע"פ חברי ההרכב ניתן לבטא את שמם בכל דרך העולה על רוחו של הדובר, אם כי הם עצמם מבטאים זאת כאַַוּטֵקר (באנגלית במבטא רוצ'דיילי הנ"ל נשמע כ- awe-teh-ker).
סגנון מוזיקלי.
הסגנון המוזיקלי של Autechre מאופיין במקצבים מורכבים ובדומיננטיות של צלילים בעלי גוון נקשני או מחוסרי צליל מוגדר. רבות נתן להבחין בתבניות חוזרות בעלות מקצבים ו/או טמפו שונים המנוגנים יחדיו על רקע חלופות בלתי פוסקות של שינויים מוזיקליים. בניגוד לסגנונם המוקדם, המוזיקה שלאחר שנות התשעים המוקדמות נחשבת כפחות "ידידותית" למועדונים.
Autechre משתמשים במגוון של ציוד אנלוגי ואלקטרוני כגון; סינתיסייזרים, סמפלרים ותיבות תופים, אך גם בציוד אלקטרוני ממוחשב כגון תוכנות סינתזה וסיקוונסרים.
Autechre גם כן ערכו ניסיונות בתוכנות לעיבוד גלים בזמן אמת MAX/MSP ו-Kyma. ניצול בולט של אותן תוכנות הוא בטכניקות חילול בזמן אמת של מוזיקה אוטומטית (ע"פ מודל שתוכנת מראש), כפי שהשתמשו באלבום Confield ובמיני אלבום EP7. האלבום Exai נעשה כולו ב-MAX/MSP ללא שימוש בתוכנת עריכת אודיו.
סטלה חסקיל
סטלה (אסטרליטה) חסקיל (ביוונית: Στέλλα Χασκήλ; 1918 - 27 בפברואר 1954) הייתה זמרת יווניה-יהודיה, ידועה כמבצעת ייחודית של שירי רבטיקו ולאיקו.
מכונה גם "אי סלוניקיה" (ה"סלוניקאית"), הקליטה 137 שירים, האופייניים בעיקר ל"אסכולה החדשה" של מוזיקת הרבטיקו שהתפרסמה לאחר מלחמת העולם השנייה.
רקע משפחתי ושנותיה המוקדמות.
סטלה חסקיל נולדה בסלוניקי כשלישית מבין חמש הבנות של חיים גָאֶיגוֹס (גאייגוס) (ביוונית: Χαΐμ Γαέγος) ופרלה (לבית קמחי).
אביה היה יליד סלוניקי, ככל הנראה סוחר ברזל אמיד, מבוגר בהרבה מאשתו. האם - פרלה, ילידת 1911 מסקופיה, הגיעה לסלוניקי כשהתחתנה עם חיים גאייגו.
בצעירותה, לפני מלחמת העולם השנייה, הופיעה סטלה באולמות וטברנות בעיר הולדתה, סלוניקי.
בין השירים ששרה והקליטה באותה עת בחב' קולומביה, בהיותה עדיין נערה בשם סטלה גאיגו (Στέλλα Γαέγου) היו כמה משירי הרבטיקו של ק. רומליוטיס -"ראסט נאבה - אן אולה מו דקריה" (אילו כל דמעותיי, 1934), "חלפאצוס וביסביריס" (1934) ועוד.
בזמן הכיבוש הגרמני משפחתה ברחה לאתונה, כשהגרמנים חיסלו את רוב יהודי סלוניקי.
בימי הכיבוש הנאצי באתונה היא חיה תחת חסותה של משפחה גרמנית שניהלה מועדון לילה על יד ככר אומוניה, בו היא הועסקה כזמרת.
באתונה התחתנה סטלה עם יעקב חסקיל (יחזקאל). לזוג לא נולדו ילדים.
לסטלה היו ארבע אחיות: רחל (1912–1998), אסיראה (1914–1936), אלי-לילי (1920–1982) ודורה (ילידת 1925).
אימן נישאה שוב בשנים 1927–1928 לאנדראה דאפולה, וילדה ב-1929 בת נוספת - מריקה. פרלה חסקיל-דאפולה נפטרה בסביבות 1961.
שיא הקריירה המוזיקלית.
אחרי השחרור ב-1946 הקליטה דיסקים ראשונים, בעיקר שירי רבטיקו. היא שרה והקליטה יצירות מאת טובי מלחיני התקופה: ציצאניס, קלדארס ומיצאקיס, הופיעה - בעיקר באתונה ובסלוניקי, וכן נסעה להופעות בטורקיה.
למרות החותם שהשאירה בדור שלה, שנים מספר אחר כך כמעט נשכחו שמה ותרומתה, לולא נחשף הציבור לקולה הייחודי-הקטיפתי בכמה הקלטות ראשונות של להיטים אהובים, בהן היא נשמעת לצד זמרים ויוצרים, בהם: וסיליס ציצאניס, מנוליס כיוטיס, אפוסטולוס קלדארס, מרקוס ומוואקאריס, יורגוס מיצאקיס, יאניס פאפאיואנו ואחרים.
השירים הראשונים שהקליטה בפברואר 1946 היו שיר החושני בסגנון ספרדי-מזרחי: "סביליאנס", לחן של יורגוס לאפקאס (1972-1924), ומילים של טמוואקיס (שם עט של חרלרמבוס וסיליאדיס (1902–1970); וכן הזמבקיקו "אדו פלירונונדה אולה" (פה משלמים על הכל). שירים אלה סימנו גם את התחלת הקריירה של המלחין יורגוס לאפקס.
לא מעט מהשירים ששרה והקליטה נחשבים בימינו ל"קלאסיים": "קאפיה מאנה טנאסטנאזי" (אם אחת נאנחת) ו"ניכטוסה חוריס פנגארי" (ירד הלילה ללא ירח), שהפכו למעין המנונים של הגולים והנרדפים; "ארגה ארגה " (לאט לאט), "מס טי חסיפיקי אגורה" (באמצע שוק הקצבים), "אקרויאלייס דילינה" (בין ערביים בחופי הים), "טיס פטוחיאס טא קורליה" (סמרטוטי העוני), "יא טא מאטיה פ'אגאפו" (בעד העיניים שאני אוהב) ,"אראפיקו לולודי" (פרח כושי), "ביר אללה" (או, אלוהי), "אי פנדאמורפי" (היפה) "פאליוסה טו סאקאקי מו" (התיישן הז'קט שלי), "טו קטינאקי קסחאסס" (שכחת את קאטינאקי), ועוד.