ב-19 באוקטובר התקשרה ההגנה לשני המנתחים שניסו להחיות את סלינה בבית החולים. המנתחים העידו כי אביה של סלינה ביקש שלא יעשו לה עירוי דם בשל אמונותיו הדתיות. התביעה לעומת זאת טענה כי רק בעלה של סלינה יאשר באופן סופי האם ההליך בוצע או לא. לאחר מכן הוצגו תמונות הנתיחה של סלינה בפניי כולם כאשר מספר מושבעים החלו לבכות כאשר לויד ווייט המנתח תיאר את ממצאיו בפירוט. על פי העיתונאים ששהו במשפט סלדיבר נראתה בזמן זה "חסרת רגש" והביטה ברצפה. ווייט טען כי בעקבות הממצאים שלו מדובר ברצח ולא בתאונה. בנוסף מומחה לנשק טען כי הנשק היה חם מה שהעיד על כך שזו הייתה ירייה מכוונת. התביעה בנוסף הראתה גם תמונות מתוך חדר המוטל כדי לחזק את הטענה כי הירי לא היה תאונה.
ב-20 באוקטובר ההגנה זימנה את מנהלת המוטל ברברה שולץ. טינקר שאל את שולץ האם סלינה אכן ביקשה לנעול את הדלתות אך שולץ השיבה שלא. בנוסף שולץ אמרה כי אותה עובדת שאמרה את זה היא לא אמינה. בנוסף שולץ טענה כי העובדים החלו לגבש דעות שונות כאשר הם ידעו שהם אמורים להעיד. גם עוזרת צוות המלון גלוריה מגאנה הטילה ספק בעדותם של עובדי המלון. היא אמרה כי לא הגיוני שהם ראו את סלדיבר רודפת אחריי סלינה מכיוון שעבודתם הייתה בצד השני של המוטל. מגאנה טענה כי ראתה את סלינה עוברת את החניון אך היא לא ראתה את סלדיבר רודפת אחריה. לאחר מכן טינקר קרא למרילין גריר, המורה של סלינה בכיתה ז' לדוכן העדים. היא טענה כי סלינה יכלה לסיים את לימודיה בהצטיינות ויכלה להשיג בקלות מלגה בקולג' אך אביה שלל מסלינה את האפשרות להתקבל לקולג' ובזבז את נעוריה בכך שכפה עליה לשיר במועדונים וברים תמורת כסף כבר בגיל 13.
השבוע השלישי למשפט.
ב-23 באוקטובר הגישו ההגנה את הטענות הסופיות שלהם כי הירי היה תאונה. הם טענו כי החוקר בתיק, פול ריברה רצה להיחשב גיבור בפרשה וכי לא עניין אותו הצדק. ההגנה טענה כי עד למותה סלינה עדיין החשיבה את סלדיבר כחברה טובה שלה ואף את העובדה כי לקחה אותה לבית חולים ביום מותה. בנוסף הם טענו כי כל דבר יכול לגרום לפליטת כדור באקדח ואין זה אומר שסלדיבר לחצה על ההדק. ההגנה האשימה את התביעה במניפולציות ברגשות המושבעים על ידי הצגת תצלומים של סלינה בחדר המתים, והצגת תמונות של שיירת הדם שהותירה אחריה בזמן הריצה לקבלה. הם סיימו את הנאום בכך שאמרו למושבעים לא לצדד באביה של סלינה.
התביעה לעומת זאת טענה כי אם אכן היה מדובר בתאונה היה מצופה מסלדיבר להגיש לסלינה עזרה ראשונה כמי שהייתה פעם אחות בבית חולים או לפחות להתקשר לאמבולנס. לאחר מכן התביעה הזכירה את העובדה כי סלדיבר שיקרה לסלינה על כך שנאנסה רק כדי להיפגש איתה וכי את הסיבה שבגללה רכשה את האקדח שלטענתם לא הייתה הגיונית. התביעה טענה כי אם סלדיבר רצתה להתאבד היה לה מספיק זמן לעשות זאת ולא בשביל זה היא הייתה צריכה לפגוש את סלינה ולשקר לה שנאנסה. בנוסף התביעה טענה כי הסיבה לרצח הגיונית מכיוון שמטרת הרצח הייתה לנקום באביה של סלינה אותו שנאה.
גזר דין ותגובות.
סלדיבר הואשמה ברצח ממדרגה ראשונה של סלינה ונגזר עליה 99 שנות מאסר וקנס של 10,000 דולר אם כי ניתנה לה האפשרות להגיש בקשה לחנינה אחריי 30 שנה מיום מעצרה. בכל משך הזמן בו התקיים המשפט סלדיבר הוחזקה במעצר במחוז נואיס תחת אבטחה כבדה מחשש שתתאבד. לאחר שהסתיים המשפט חבר המושבעים דן במשך שעתיים ו-23 דקות. בזמן שחבר המושבעים דן הצוות המשפטי וסלדיבר עצמה התראיינו לתקשורת. משפחתה של סלדיבר גם התראיינה לתקשורת אך אביה של סלינה נותר בכיסאו עד למתן גזר הדין. לפניי הקראת פסק הדין הרבה מהתקשורת ואף משפחתה של סלינה הייתה בספק לגביי הרשעתה של סלדיבר לאור המשפט של או ג'יי סימפסון שבוע קודם לכן. לאחר מתן גזר הדין מעריצים היספנים אשר שהו מחוץ לבית המשפט הריעו בשמחה בעוד סלדיבר אמרה כי "היא רוצה למות". חגיגות ופסטיבלים תוכננו ברחבי מדינות טקסס וקליפורניה ובאזורים מסוימים במקסיקו בעקבות מתן גזר הדין. המעריצים של סלינה ניגנו מחוץ לאולם בית המשפט את המוזיקה של סלינה במשך שעות ואף היו כמה מעריצים שהריעו מול סלבידר עצמה כאשר היא יצאה מבית המשפט בליווי המשטרה. על פי הדיווחים התנועה בטקסס נעצרה כאשר אנשים יצאו לרחובות ולכבישים המהירים להריע על פסק הדין. כאשר הוריה של סלדיבר יצאו מאולם המשפטים מעריצים של סלינה קיבלו את פניהם כאשר הם לובשים חולצות המגנות את סלדיבר וצורחים לעברם "עכשיו בואו נהוג את הרוצחת! תתלו את המכשפה!". הידיעה על פסק הדין הייתה בעמוד הראשון של עשרות עיתונים בארצות הברית.
סיקור תקשורתי והיום שאחריי.
המשפט היה למשפט הנצפה ביותר בתולדות טקסס והוא כלל יוותר מ-200 אנשי תקשורת בבית המשפט. העיתואנית מריה סלסטה אראס כינתה את המשפט "כמשפט או ג'יי סימפסון של ההיספנים". רשתות הטלוויזיה Univision ו-Telemundo שידרו מדי יום כשעה וחצי של המשפט. באחד מההקלטות נראית סלדיבר אומרת לאדם אמר בבית המשפט "איפה לארי" משפט אשר מעריציה של הזמרת השתמשו בו בשביל להדפיס על חולצות שנועדו ללעוג לסלדיבר. בנוסף לכך שיקגו טריביון דנו בשאלה האם למה המשפט זכה להתעניינות בעיקר בקרב הקהילה ההיפסנית. המוציאה לאור דונה דיקרסון אמרה לשיקגו טריביון כי אם המקסיקנים האמריקאים לא התעניינו במיוחד במוות של אלביס פרסלי. המשפט כונה "כמשפט המאה" וכמשפט החשוב ביותר לאוכלוסייה ההיספנית בארצות הברית. המשפט דובר ואף הפך לפופולרי גם במקומות כמו דרום אמריקה, אוסטרליה ואירופה.
לאחר המשפט טינקר הודיע כי הוא יגיש ערעור. ב-22 בדצמבר דווח כי טינקר ביקש משפט חוזר לאחר שטענו כי עדת המפתח של התביעה היא בעל עבר פלילי משל עצמה. מריה נורמה מרטינז, אחת החדרניות במלון טענה כי היא ראתה את סלדיבר רודפת אחריי סלינה תוך כדי שהיא מקללת אותה ועל עדות זו ביססה התביעה את הטענה שלה כי הירי לא היה מקרי. מרטינז הואשמה פעם בגניבה ולכן ההגנה טענה כי לא צריך לסמוך על העדות שלה וכתוצאה מכך הגישו ערעור. ב-3 באוקטובר 1998 הערעור נדחה. כתוצאה מכך ההגנה הגישה ערעור נוסף אך גם הוא נדחה, ב-19 באוגוסט 1999. סלדיבר הגיע נכלאה לראשונה ב-22 בנובמבר בכלא גייטסוויל אך מאז עברה מספר מתקני כליאה בשם איומים על חייה. נכון להיום כי יושבת בכלא "Mountain View" שבטקסס. ב-30 במרץ 2025 נקבע כי היא תהיה רשאית להגיש בקשה לחנינה ובכך להשתחרר על תנאי. בשל האיומים על חייה מצד האסירים האחרים סלדיבר מבודדת משאר האסירים כמעט בכל שעות היממה. בשנת 2000 סלדיבר עצמה הגישה עתירה לגביי הרשעתה אך עתירתה נדחתה בשנת 2008.
אף על פי החששות כי חייהם של ההגנה נמצא בסכנה צוות ההגנה אמרו בריאיון למגזין "טקסס החודש" כי ההפסד במשפט מקטין את הסיכוי שלהם להיפגע על ידי המעריצים של סלינה. בעקבות המשפט האמון של ההיספנים במערכת המשפטית התחזק. בעקבות כך הליגה של אזרחי אמריקה הלטינית המאוחדת ביקשה מהיספנים בארצות הברית להיענות בחיוב לבקשתם של בתי המשפט להשתמש בהם כמושבעים. בשנת 1996 ערוץ E! עשה פרק על המשפט במסגרת התכנית "E! True Hollywood Story". בשנת 2002 בעקבות צו שופט האקדח בו השתמשה סלדיבר לרצוח את סלינה הושמד. החלטה זו יצרה התנגדות מצד התקשורת והמעריצים שטענו כי האקדח הוא פריט היסטורי וכי הוא צריך להיות מוצג במוזיאון. בשנת 1997 יצא הספר "Selena's Secret" אשר כלל ראיונות עם סלדיבר וסיפר על החיים של סלדיבר לפניי הרצח ועל הצד שלה בסיפור. הספר זכה לביקורות שליליות מצד מעריצים וגם מצד אביה של סלינה שטען כי הספר מאדיר "רוצחת". בשנת 2004 ולדז הוציא ספר משלו תחת השם "Justice for Selena: The State vs. Yolanda Saldivar".
בדצמבר 2014 דווח כי סלדיבר "עושה מאמץ משפטי חדש להשגת שחרור מוקדם מהכלא, בעקבות ערעורים רבים בעניינה." בעקבות כך החלו שמועות על כך שסלדיבר עומדת להשתחרר לפניי הזמן. אחת השמועות הייתה כי סלדיבר צפויה להשתחרר ב-1 בינואר 2015 ידיעה אשר עוררה סערה רבה ברשתות החברתיות. אך ולדז נכחיש את השמועות שטענה שטרם נקבע מועד למשפט חוזר. בבקשתה למשפט חוזר סלדיבר טענה כי היו עדים שלא נקראו להעיד ובנוסף טענה כי נעלמו תיקים מאז שהסתיים המשפט. בתגובה אביה של סלינה אמר כי לא אכפת לו אם סלדיבר תקבל שחרור מוקדם מכיוון שזה לא מה שיחזיר את בתו לחיים.
כריסטופר דונהיו
כריסטופר (כריס) טוד דונהיו (באנגלית: Christopher Todd Donahue) הוא קצין בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית המכהן כמפקד הקורפוס המוטס ה-18.
ביוגרפיה.
דונהיו סיים לימודי באקדמיה הצבאית של ארצות הברית ב-1992. הוא שירת כמפקד מחלקה בדיוויזיה השנייה בדרום קוריאה ולאחר מכן הצטרף לרגימנט הריינג'רס ה-75 בו שימש סגן מפקד פלוגה בגדוד השלישי. שימש מפקד פלוגה בגדוד החמישי של רגימנט החי"ר ה-87 בפנמה ולאחר מכן שימש מפקד פלוגה ומפקד פלוגת מפקדה בגדוד השני של הריינג'רס. בתפקידו הבא שימש עוזרו של סגן יושב ראש המטות המשולבים ריצ'רד מאיירס, כולל במהלך פיגועי 11 בספטמבר במהלכם שימש מאיירס יושב ראש המטות המשולבים בפועל. הוא המשיך לשמש כעוזרו של מאיירס לאחר כניסתו לתפקיד ראש המטות המשולבים באוקטובר 2001.
ב-2002 הצטרף לכוח דלתא ושימש ביחידה במגוון תפקידים בהם קצין מבצעים, מפקד פלגה, מפקד פלגת מיונים ואימונים, מפקד פלוגה, סגן מפקד ומפקד כוח דלתא. הוא הוביל כוח של היחידה במהלך מלחמת אפגניסטן. הוא פעל גם cמבצעים בעיראק, סוריה, מזרח אירופה וצפון אפריקה.