ב-1940 נבחר סמית' כראש עיריית אונטריו, וב-1942 הוא נבחר לכהונה שנייה. ב-1943 הוא התפטר כדי להתגייס לצי ארצות הברית, ושירת בו במלחמת העולם השנייה.
סמית' הגיע לדרגת לוטננט והשתתף במערכה באוקיינוס השקט. הוא הטיס מטוסי מטען, ובהמשך פיקד על בסיס תובלה אווירי בדרום האוקיינוס השקט. עם תום המלחמה ב-1945 הוא שב לחיים האזרחיים.
עם שובו לאונטריו, נבחר סמית' שוב כראש העיר. הוא המשיך לנהל את עסקי העיתונות שלו, רכש את העיתון Blue Mountain Eagle שבעיר ג'ון דיי, וחלקים מהעיתון The Madras Pioneer במקביל למכירת העיתונים שהחזיק באונטריו. ב-1948 נבחר סמית' מטעם המחוזות גרנט, מלהיור והרני לסנאט של אורגון.
נשיא הסנאט של אורגון.
כחבר הסנאט המדינתי עמד סמית' מול גופי השדלנות של ענף התובלה במשאיות וענף העץ בעלי ההשפעה כדי להעביר את החוקים להגדלת מיסי הכבישים המדינתיים. תמיכתו במיזמי תחבורה הקנו לו בסופו של דבר ב-1952 את תפקיד יושב הראש של ועדת הכבישים והדרכים של הסנאט, וב-1955 הוא נבחר כנשיא הסנאט.
מושל אורגון.
ב-31 בינואר 1956 נפטר באופן פתאומי מושל אורגון פול פטרסון. כנשיא הסנאט היה סמית' הראשון בסדר הירושה והוא הושבע כמושל אורגון ה-27 כדי לכהן בתפקיד עד תום המחצית הראשונה של תקופת כהונתו המתוכננת של פטרסון. עם כניסתו לתפקיד, החל סמית' לנהל את ענייני המדינה ובמקביל גם את מסע הבחירות למשרת המושל.
ממשלו גייס בהצלחה את הכספים לחינוך הציבורי, הקים ועדה בנוגע להזדקנות, והצטרף לתאגיד תלת-מדינתי לחשמל ולמים. הוא ניהל את כספי המדינה בגישה שמרנית. סמית' גם סייע להקים את מועצת משאבי המים של אורגון, שהיא הסוכנות המדינתית שמנהלת את משאבי המים של אורגון עד היום.
לאחר שזכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית לכהונה נוספת כמושל בזכות עצמו, נוצח סמית' בבחירות הכלליות ולא עלה בידו להשלים את השנתיים הנוספות בכהונתו המתוכננת של קודמו. יריבו מטעם המפלגה הדמוקרטית, רוברט הולמס, ניצח בבחירות והושבע כמושל הבא.
שנותיו האחרונות.
לאחר תום כהונתו עזב סמית' את בירת אורגון סיילם, והתרכז בעסקי העיתונות שלו. הוא רכש כמה שבועונים ואת העיתון Albany Democrat-Herald, שהיה רכישתו הגדולה ביותר. בסופו של דבר הוא עבר לעיר אולבני כדי לנהל את העיתון שרכש בצורה טובה יותר.
ב-1960 ניסה סמית' לשוב לפוליטיקה לאחר שהסנאטור מטעם אורגון, ריצ'רד נויברגר, נפטר בעת כהונתו. בבחירות המיוחדות הוא נוצח על ידי אלמנתו של הסנאטור המנוח מורין ניוברגר. ב-1964 הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות לתפקיד יושב הראש הארצי של המפלגה הרפובליקנית. ניסיונו האחרון להיבחר למשרה פוליטית היה גם הוא ללא הצלחה כאשר התמודד על משרת יושב ראש המפלגה באורגון.
אלמו סמית' נפטר באולבני ב-15 ביולי 1968 בגיל 58. הוא נטמן בפארק הזיכרון וילאמט שבעיר.
בנו של סמית', דני סמית', היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אורגון בשנים 1981–1991 והיה מועמד הרפובליקנים למשרת מושל אורגון ב-1994.
קיטבג (סרט)
תהילים קט&quot;ז
תהילים קט"ז הוא המזמור המאה ושישה עשר בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כשני מזמורים, ה-114 וה-115). המזמור עוסק בתודה של אדם שהיה נתון בצרות גדולות. לאחר שניצל מפגעיו הקשים וממוות, הוא מודה לה' במעמד פומבי בבית ה'.
תוכנו של המזמור.
המזמור מכיל תשע עשרה פסוקים ונחלק לשלושה חלקים.
א'-ד'.
המשורר פותח בגילוי שהוא אוהב שה' שומע לו:"אָהַבְתִּי כִּי יִשְׁמַע ה' אֶת קוֹלִי תַּחֲנוּנָי כִּי הִטָּה אׇזְנוֹ לִי וּבְיָמַי אֶקְרָא"(א-ב), וכעת כשהוא בצרה, הוא מבקש שה' ישמע לו:"וּבְשֵׁם ה' אֶקְרָא אָנָּה ה' מַלְּטָה נַפְשִׁי"(ד).
ה'-י"א.
בפסקה השנייה המשורר מתאר את ישועתו. בתחילה הוא מציין את רחמי ה' עליו:"חַנּוּן ה' וְצַדִּיק וֵאלֹהֵינוּ מְרַחֵם שֹׁמֵר פְּתָאיִם ה' דַּלֹּתִי וְלִי יְהוֹשִׁיעַ"(ה-ו), ואז הוא פונה לנפשו שיכולה לנוח "כִּי ה' גָּמַל עָלָיְכִי"(ז) ומתאר את ישועתו:"כִּי חִלַּצְתָּ נַפְשִׁי מִמָּוֶת אֶת עֵינִי מִן דִּמְעָה אֶת רַגְלִי מִדֶּחִי"(ח). ובסוף מציין שאף על פי שהיה חולה בשעתו ידע שהישועה לא תבוא מהאדם אלא מה':"הֶאֱמַנְתִּי כִּי אֲדַבֵּר אֲנִי עָנִיתִי מְאֹד אֲנִי אָמַרְתִּי בְחׇפְזִי כׇּל הָאָדָם כֹּזֵב"(י-יא).
יב-יט.
לאחר הישועה המשורר רוצה לשלם נדר לה' כאות תודה:"נְדָרַי לַה' אֲשַׁלֵּם נֶגְדָה נָּא לְכׇל עַמּו... לְךָ אֶזְבַּח זֶבַח תּוֹדָה וּבְשֵׁם ה' אֶקְרָא"(יד-יז), ובטקס ישתתפו כל העם כולו. טקס התודה יתרחש במקדש שבירושלים:"בְּחַצְרוֹת בֵּית ה' בְּתוֹכֵכִי יְרוּשָׁלָ‍ִם הַלְלוּיָהּ"(יט)
המזמור בתרבות.
מאחר שהפרק הוא חלק מתפילת הלל, הולחנו רבים מפסוקיו והפכו לשירים:
פולאוו
פולאב
לברטוב
קרסנוסטב
אנדרטה לזכר הרוגי המלכות
האנדרטה לזכר הרוגי המלכות ניצבת בעיר ראשון לציון ומוקדשת לזכרם של ארבעה עשר עולי הגרדום, שהוצאו להורג על ידי השלטון העות'מאני ושלטון המנדט הבריטי.
האנדרטה ניצבת בצומת הרחובות ז'בוטינסקי ועולי הגרדום בדרום העיר. היא נישאת על גבי במה נמוכה שבהיקפה גינון ושלושה תרני דגלים. היא בנויה בתבנית של עמוד המורכב משתי קורות בטון צרות ורחבות הסמוכות זו לזו. בתחתית העמוד על גבי קורת רוחב מוצב פסל מתכת דמוי להבת זיכרון.
על גבי חזית העמוד בראשו מופיעות המילים ניל"י, אצ"ל, לח"י - שלוש המחתרות שאנשיהן הוצאו להורג. סמוך לתחתיתו מופיעות המילים העם להרוגי מלכות - עלי גרדום קִדשוהו, וביניהן שמות עולי הגרדום לפי סדר הוצאתם להורג, כל אחד ושיוכו המחתרתי לידו.
על גבי החזית האחורית של האנדרטה נכתבו שוב המילים ניל"י, אצ"ל, לח"י, ובתחתיתה תהילתם נצח.
האנדרטה הוקמה ביוזמת איתן בלקינד, סגן ראש עיריית ראשון לציון, שהיה חבר מחתרת ניל"י. היא עוצבה על ידי אליקום גור ונחנכה בשנת 1965.
רוברט הולמס (מושל אורגון)
רוברט דניסון הולמס (באנגלית: Robert Denison Holmes; ) היה עיתונאי ופוליטיקאי אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אורגון ה-28 בשנים 1957–1959. הוא נולד במדינת ניו יורק ועבד בעיתונים ובתחנות רדיו טרם כניסתו לפוליטיקה. על אף שהיה רפובליקני בראשית הקריירה שלו, הוא נבחר מטעם הדמוקרטים לסנאט המדינתי של אורגון ולאחר מכן כמושל.
ראשית חייו.
רוברט הולמס נולד בעיירה קניסטיאו שבמדינת ניו יורק למשפחה של שישה ילדים. הוריו היו ג'ורג' הולמס, ברוקר, ואיימי (לבית קרארי) הולמס. ב-1925 הוא סיים את לימודיו התיכוניים בעיר רוצ'סטר, ולאחר סיום לימודיו עברה המשפחה לאורגון והתיישבה בפורטלנד.
הולמס עבד לזמן קצר בכמה עיתונים בפורטלנד, וב-1928 החל ללמוד באוניברסיטת אורגון. ב-1932 הוא סיים את לימודיו ולאחר מכן שב לעסקי העיתונות ועבד בעיתונים The Oregon Journal ו-The Oregonian, שניהם בפורטלנד. ב-1937 עבר הולמס לעיר החוף אסטוריה, שם הוא היה מעורב בעסקי הפרסום ובשידורי רדיו, ובשנים 1943–1957 הוא היה המנהל הכללי של תחנת הרדיו המקומית KAST.
קריירה פוליטית.
מלכתחילה היה הולמס רפובליקני בהשקפותיו, והוא החל את הקריירה הפוליטית שלו במחוז קלאטסופ. בתחילה הוא שימש כחבר במועצת החינוך של העיר גירהארט שמדרום לאסטוריה, ולאחר מכן כחבר במועצת החינוך של כל בתי הספר הכפריים של המחוז. לאחר שהיה לדמוקרט, נבחר הולמס ב-1948 לסנאט של אורגון, וב-1952 נבחר לכהונה נוספת. הוא היה הסנאטור הדמוקרטי הראשון מטעם המחוז שלו מזה 64 שנים. הקריירה שלו כמחוקק עמדה בסימן של פעולות ההדיפה שלו כנגד צעדי חקיקה שאיימו על תעשיית הדיג, ובעיצומה של תקופת המקארתיזם הוא התנגד לשבועת האמונים המיוחדת שנאלצו המורים לשאת. הולמס גם תמך בהעברת חקיקה לזכויות האזרח, כמו חוק העסקה הוגנת והוצאה מחוץ לחוק של אפליה במקומות ציבוריים. ב-1953 הוא מונה על ידי המושל פול פטרסון כיושב ראש ועדת החינוך.
בנובמבר 1956 נבחר הולמס כמושל אורגון לאחר שהביס בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית את לו וואלס, ובבחירות הכלליות את אלמו סמית' הרפובליקני, שכנשיא הסנאט המדינתי הושבע כמושל במקומו של פטרסון שנפטר בעת כהונתו. הולמס היה מושל אורגון הראשון מטעם הדמוקרטים מזה 18 שנה, והדמוקרט הראשון מזה 22 שנה שנבחר למשרת המושל בבחירות.
בעת כהונתו כמושל שאף הולמס להפוך את ממשלת המדינה ליעילה יותר ולכזאת שתגיב לצורכי המדינה. הוא תמך בהרחבת כוחו של הציבור ובביטול עונש המוות. במהלך כהונתו כמושל הוא המתיק את כל עונשי המוות שהוטלו. הולמס גם פעל לרפורמה במערכת החינוך, בתוכניות הרווחה ובקיצוץ המיסים ב-16 אחוזים. בבחירות של 1958 הוא נוצח על ידי מזכיר המדינה של אורגון, מארק הטפילד, כוכב עולה במפלגה הרפובליקנית באורגון.
חיים אישים ושנותיו האחרונות.
ב-1934 נשא הולמס לאישה את מרי הוי, ולשניים נולדו שני בנים. לאחר תום כהונתו כמושל, הנחה הולמס תוכנית על נושאים ציבוריים בתחנת הטלוויזיה KOIN שבפורטלנד, ובשנים 1969–1974 הוא היה חבר במועצה לחינוך גבוה של אורגון. בשנים 1961–1962 היה הולמס חבר בוועדה שנועדה להציע שינויים בחוקת אורגון.
רוברט הולמס נפטר באסטוריה ב-6 ביוני 1976 כתוצאה ממחלת הסרטן. הוא נטמן בבית הקברות וילהלמס שבפורטלנד.
האזור הסובטרופי
נהר פרגוואי
טייץ (פירושונים)
החי בברזיל
הפאונה של ברזיל כוללת מגוון מינים של בעלי חיים ממוצא נאוטרופי. ברזיל היא המדינה בעלת המגוון הביולוגי הגדול בעולם, בזכות הימצאות 60% מיער האמזונאס השופע בה, בו מעל עשירית ממיני היבשה כיום כשמינים רבים חיים רק באזור הטרופי.