ב-1865 מותקף השבט על ידי פרשים אמריקאים וג'ון בן ה-16 נלקח בשבי. הוא מאומץ על ידי משפחת הכומר פינדרייק ובעיקר על ידי גב' לואיז פינדרייק (פיי דאנאוויי) שעוגבת עליו. הוא עוזב אותה ומתחבר למר מריוות'ר (מרטין בלזם), רמאי שמוכר שיקויים לכל המחלות. הם מותקפים על ידי אנשים זועמים שמכסים אותם בזפת ונוצות. בראש המתקיפים קרולין (קרול אנדרוסקי) שמזהה את אחיה. היא לוקחת אותו ומאמנת אותו להיות אקדוחן כמו ביל היקוק הפראי (ג'ף קורי) אבל ג'ון צופה בבילי הורג אקדוחן אחר ששלף נגדו ומחליט שזה לא בשבילו. הוא פותח חנות בגדים ומתחתן עם אולגה השוודית. העסק פושט רגל והם נאלצים לעזוב. שם הוא נפגש בפעם הראשונה עם גנרל קסטר (ריצ'רד מאליגן) שמייעץ להם לנסוע מערבה.
בדרך מותקפת הכרכרה שלהם על ידי שבט השאיין, אולגה נחטפת וג'ון נלקח שוב בשבי ומזוהה על ידי ה"סבא" שלו. כעבור זמן הוא פוגש שוב בקסטר ומתגייס לרגימנט הפרשים השביעי כמוביל פרדות. הוא משתתף בהתקפה על שבט השאיין אבל באמצע הקרב הוא מחליף שוב צד ומציל את סנשיין (אמי אקלס) שזה עתה ילדה.
הוא חוזר לשבט ומנהל יחסים עם אחיותיה של סנשיין שבעליהן נהרגו וכן נולד לו בן. ב-1868 מתקיף קסטר את השבט ומצווה לחייליו להרוג גם נשים וילדים במה שנקרא טבח ואשיטה. ג'ון מצליח להימלט ביחד עם ה"סבא". בלילה הוא חודר למחנה של קסטר במטרה לרצוח אותו אבל עצביו בוגדים בו והוא עוזב.
כעת בלי משפחה הוא שוקע בשתיית אלכוהול ומגיע לדדווד שם הוא נפגש שבו בבילי היקוק שתומך בו ומבקש ממנו להעביר כסף לאלמנה אתה הוא מנהל יחסים בחשאי. זמן קצר לאחר מכן נרצח בילי היקוק לנגד עיניו. ג'ון מביא את הכסף לאלמנה שנמצאת בבית בושת וג'ון מזהה את גב' פינדרייק שנקראת כעת לולו קיין (פיי דאנאוויי). היא שוב מנסה לפתות אותו אבל הוא מסרב.
ג'ון נוטש הכל וחי כנזיר עד שהוא מחליט להתאבד בקפיצה מצוק גבוה.
לפני שהוא קופץ הוא מבחין בצבאו של קסטר המתכונן לקרב ליטל ביגהורן ומחליט להצטרף אליהם. קסטר לא שומע לאזהרת קציניו לסגת ושואל את ג'ון מה לעשות. ג'ון אומר לו שבעמק יש הרבה אינדיאנים וקסטר לא מאמין לבוגד הזה ומוביל את אנשיו לעמק שם הם מחוסלים בידי האינדיאנים. קסטר יוצא מדעתו ומתחיל לנאום כאילו הוא חבר הסנט. הוא מתנפל לבסוף על ג'ון הפצוע ורוצה לירות בו אך נהרג מחיצים שיורה בו "דב צעיר" (קאל בליני).
ג'ון חוזר לשבט ומוצא בו את ה"סבא" (הצ'יף) שהוא עיוור ומבקש ממנו להובילו למקום בו ישכב ויתחבר עם הרוח הגדולה. הזקן נשכב ומחכה למותו אך לפתע יורד גשם והוא מתעורר וג'ון מוביל אותו בחזרה לשבט.
כאן נגמרת השיחה המוקלטת. ההיסטוריון סוגר את מכשיר ההקלטה ועוזב את המוסד הסיעודי.
בן שמואל
סת' לי
סת' לי (באנגלית: Seth Lee נולד: 17 בינואר 2003) הוא שחקן, תסריטאי, במאי ואמן לחימה אמריקאי הוא התפרסם לאחר ששיחק בזכות משחקו בסרט הקולנוע "רואה החשבון" משנת 2016.
חיים מוקדמים.
לי נולד באוסטין, טקסס, ב-17 בינואר 2003 והחל את הקריירה שלו בתעשיית הבידור בגיל 7 לאחר פגישה מקרית עם השחקן ארני רייס ג'וניור (ילד הקראטה). לאחר שצפה בכמה מסרטיו של רייס עם שגרת אמנויות לחימה, לי התחיל לקחת שיעורי משחק לצד אימון באמנויות לחימה, פעלולים והתעמלות.
קריירה.
תפקידו הראשון היה תפקיד קטן בסרט הקולנוע . במקביל הופיע לי בפרסומות מקומיות, קמפיינים מודפסים וסרטים קצרים לפני שזכה בקרדיט הטלוויזיה הראשון שלו בתור דניס הצעיר בסדרת הטלוויזיה פילדלפיה זורחת.
הפריצה הגדולה של לי במשחק הגיעה כשגילם הגרסה הצעירה יותר של דמותו של בן אפלק בסרט רואה החשבון שבו הוא זכה לשבחים על גילום ילד עם אוטיזם. על משחקו בסרט זכה בפרס האמן הצעיר ופרס הבדרן הצעיר לשחקן המשנה הטוב ביותר לנוער בסרט עלילתי.
לאחר מכן לי החל ללמוד ב-"גטו בית הספר לקולנוע" והיה לסטודנט הצעיר ביותר בתוכנית בכיתתו. הוא סיים את לימודיו בשנת 2019. לי כתב וביים כמה סרטים קצרים וקליפים, הצליח להציע פיילוט שהקרין למנהלים ומפיקים באולפני FX . סרט נוסף שלו שביים הוקרן עבור מנהלים באולפני יוניברסל NBC .
בשנת 2018 ביים את הסרט הקצר "Depression and Insanity" בו שיחק יאן לואיס קסטלנוס.
בשנת 2019 שיחק בסרט הקולנוע "Runt" לצד קמרון בויס, שנפטר שמן קצר לפני הקרנת הבכורה.
בשנת 2020 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "מערב מישיגן".
Xbox Game Studios
Xbox Game Studios היא חברת הפצה של משחקי וידאו שפועלת כחטיבה במיקרוסופט. החברה, שהוקמה במרץ 2000, עסקה בפיתוח משחקי מחשב עבור מערכת ההפעלה חלונות, ובשלב מאוחר יותר החלה לעסוק בפיתוח ובהפצה של משחקי וידאו לפלטפורמות נוספות, דוגמת Xbox ו-Windows Mobile.
היסטוריה.
עד להקמת חטיבת משחקי וידאו, מיקרוסופט רכשה מספר חברות פיתוח משחקים. בין החברות הראשונות שנרכשו הייתה חברת FASA Studio שנרכשה בשנת 1999. בהמשך נרכשו חברות נוספות. בשנת 2003 מונה פיטר מור לסגן נשיא מיקרוסופט לתחום זה. בשנת 2007 הוקמה שלוחה של החברה באנגליה.
בשנת 2011 הוחלט על ריכוז הפעילות בתחום משחקי הווידאו תחת השם Microsoft Studios. במקביל, המשיכה החברה לרכוש חברות נוספות על מנת להרחיב את פעילותה בתחום. בשנת 2014 נרכשה חברת "Mojang Studios" בסכום של 2.5 מיליארד $. בשנת 2019 שם החטיבה שונה לשם הנוכחי.
בשנת 2021 נרכשה חברת ZeniMax Media בסכום של 7.5 מיליארד $.
בינואר 2022 הכריזה מיקרוסופט כי בכוונתה לרכוש את אקטיוויז'ן בליזארד. לאחר רכישה זו, צפויה החברה להיכנס לשלישיית החברות הגדולות בתחום, לאחר טנסנט וסוני.
התערוכה הבינלאומית לאמנויות דקורטיביות ותעשייתיות מודרניות
התערוכה הבינלאומית לאמנויות דקורטיביות ותעשייתיות מודרניות (בצרפתית: Exposition internationale des arts décoratifs et industriels modernes) הייתה תערוכה עולמית שהתקיימה בפריז, צרפת, מאפריל עד אוקטובר 1925. היא תוכננה על ידי ממשלת צרפת כדי להדגיש את הסגנון החדש של אדריכלות, עיצוב פנים, ריהוט, זכוכית, תכשיטים ואומנויות דקורטיביות אחרות באירופה וברחבי העולם. רעיונות רבים של האוונגרד הבינלאומי בתחומי האדריכלות והאמנות השימושית הוצגו לראשונה בתערוכה. האירוע התקיים בין הרחבה הציבורית הפתוחה של האינווליד לבין הכניסות של מוזיאון הגרנד פלה ומוזיאון די פטי פלה, ועל שתי גדות נהר הסן. בתערוכה השתתפו כ-15,000 מציגים מ-20 מדינות שונות, וביקרו בו 16 מיליון איש במהלך 7 החודשים. הסגנון המודרני שהוצג בתערוכה נודע מאוחר יותר בשם "אר דקו", על שם התערוכה.
רעיון וארגון.
הרעיון לתערוכה שתוקדש כולה לאמנויות דקורטיביות הגיע במקור מאגודת האמנים הדקורטיביים (Société des Artistes Décorateurs), קבוצה שנוסדה ב-1901 שכללה גם אמנים מבוססים, ביניהם אז׳ן גראסט והקטור גימאר, אך גם אמנים צעירים יותר וביניהם פרנסיס ז'ורדן, מוריס דופרן, פול פולו ופייר שארו. אמנים דקורטיביים הורשו להשתתף בשני סלוני פריז הקודמים, אך הם היו כפופים לציירים, והם רצו תערוכה לאמנויות דקורטיביות שבה יוצבו בזכות עצמם ויהיו בקדמת הבמה. הסלונים הראשונים של הקבוצה החדשה נערכו במוזיאון לאמנויות דקורטיביות שנפתח לא מכבר באגף דה מרסן של הלובר. סלון הסתיו, סלון חדש שנוסד ב-1903, כיבד ציירים, פסלים, גרפיקאים ואדריכלים, אך שוב התעלמו במידה רבה מהאמנות הדקורטיבית. פרנסיס ז'ורדן הכריז על הרעיון לקיים תערוכה נפרדת של אמנויות דקורטיביות בהקדם האפשרי. הוא הסביר את הסיבתו במאמר שכתב מאוחר יותר, ב-1928: "כתוצאה מכך החלטנו להחזיר את האמנות הדקורטיבית, שמתייחסים אליה בצורה לא מתחשבת כאל סינדרלה או כאל קרוב משפחה עני המותר לו לאכול עם המשרתים, למקום החשוב והכמעט מכריע שהיא תפסה בעבר, מכל הזמנים ובכל מדינות העולם".
אגודת האמנים הדקורטיביים לחצה על בית הנבחרים הצרפתי, וב-1912 הושגה ההסכמה לארח בפריז תערוכה בינלאומית של אמנויות דקורטיביות ב-1915. תוכנית זו נדחתה ונזנחה בצד ב-1915 עקב מלחמת העולם הראשונה, לאחר סיום המלחמה הגדולה ב-1918 התחדש המאמץ בארגון התערוכה. תחילה, תוכננה התערוכה ל-1922, אך נדחתה ל-1924 בגלל מחסור בחומרי בנייה ולאחר מכן ל-1925, עשרים וחמש שנים לאחר תערוכת פריז הגדולה של 1900.
תוכנית התערוכה הבהירה שהיא נועדה להיות חגיגה של מודרניזם, לא של סגנונות היסטוריים. היא הוכרזה כ"פתוחה לכל היצרנים שמוצריהם הם בעלי אופי אמנותי ומציגים נטיות מודרניות בבירור". כמו כן, התוכנית קבעה במפורש כי "לא משנה מה המוניטין של האמן, לא משנה מה החוזק המסחרי של היצרן, אף אחד מהם לא יורשה להיכנס לתערוכה אם הם לא מתאימים לתנאים המפורטים בתוכנית התערוכה". מטרה שנייה שקשורה לתערוכה: לכבד את מדינות בעלות הברית במלחמת העולם הראשונה. מסיבה זו הוזמנה ברית המועצות החדשה, אף על פי שממשלתה טרם הוכרה על ידי צרפת, בעוד שגרמניה לא הייתה מוכרת. ארצות הברית סירבה להשתתף; שר המסחר של ארצות הברית, הרברט הובר, הסביר שאין אמנות מודרנית בארצות הברית. משרד המסחר האמריקאי אכן מינה ועדה להשתתף בתערוכה ולהוציא דו"ח. הדו"ח, שיצא ב-1926, קבע כי ארצות הברית הבינה בבירור את מטרת התערוכה, וכי היה צריך לארגן לפחות השתתפות מסוימת כדי לכבד את הברית הצרפתית-אמריקאית בזמן המלחמה. בעוד שלארצות הברית לא היה ביתן, מאות מעצבים, אמנים, עיתונאים וקוני כלבו אמריקאים הגיעו לפריז כדי לראות את התערוכה.
האתר.