עוד בבית הספר כתב שירים ורומסנות, בהתחלה בהשראת המשוררים מחוג כתב העת "אתנאום" בפשט, מאוחר יותר כתב גם אגדות, תוך הבעת קולו הייחודי. בשנת 1841 פרסם ב"אתנאום" את שירו הידוע הראשון על שרידי טירת מוהוש. הקדים בכך בשנה את שנדור פטפי שגם הוא פרסם בדפי כתב עת זה.. בשארושפטק התקבל טומפה בחוג ספרותי שבו פעלו יוצרים כמו יאנוש ארדיי, גאבור קזינצי, מיקלוש סמרה. בתום לימודיו ב-1845 עבד זמן מה כמורה בעיר פרשוב) (בהונגרית:אפרייש), בה התיידד עם המשוררים פריגייש קרני ועם פטפי עצמו, שאיתו התכתב כבר קודם לכן. השלושה קראו וכתבו ביחד והתחרו ביניהם. נשארו עד היום שלושה שירים שכתבו שלושתם על אותו נושא: המגורים ביער. ב-1846 הדים רבים עורר ספרו של טומפה Népregék, népmondák (" אגדות עם, מעשיות עם") . המשורר מיהאי ורשמארטי האיץ בו להמשיך בקריירה ספרותית.
בגיל 25 נסע טומפה לפשט בכוונה להשלים את לימודי המשפטים, להשגיח על הדפסת יצירותיו ולהכיר את סופרי המקום. הוא השתתף בקורסים באוניברסיטה אבל נאלץ להפסיקם בגלל בעיות בריאות. סבל מהקאות דמיות והתאשפז בין 25 בפברואר - 11 במרץ 1846 בבית החולים "רוקוש הקדוש" בפשט. בעת האשפוז כתב כמה שירים ידועים, ביניהם את השיר העממי "בחורף ובקיץ ביתי הוא בפוסטה..." Télen nyáron pusztán az én lakásom . נבחר ב"אגודה הספרותית של העשרה" (Tízek társaság ) מיסודו של פטפי, לצד פטפי, מור יוקאי, קרני, קארוי בארצי ואחרים.
בהשפעת פטפי התחיל להתעניין יותר בפולקלור ההונגרי.
אחרי שהחלים, בגיל 30 קיבל משרה של כומר קלוויניסטי בכפר בייה (Beje), באזור הולדתו. כעבור שנתיים עבר ליישוב קלמר (Kelemér) ואחרי ארבע שנים נוספות עבר לגור ולעבוד בהאנווה, במחוז בורשוד ונשאר שם עד יום מותו.
פעילותו הספרותית והמהפכנית.
בגיל 24 פרסם טומפה את שיריו הראשונים בהוצאת אתנאום, והם הקנו לו שם בזירה הספרותית. הקובץ הראשון למעשיות עם ולאגדות עם "Népregék, népmondák" משנת 1846 זכה בהצלחה רבה. באותה שנה אגודת קישפלודי העניקה לו פרס על הסיפור הקומי השירי Szuhay Mátyás ("מתיאש סוהאי ") וקיבלה אותו לשורותיה. ב-1847 קטף טומפה הצלחה גם בזכות הקובץ השירים הראשון שלו.
טומפה השתתף באופן פעיל במהפכה ההונגרית של 1848 . הוא ליווה ככומר צבאי את הלוחמים המתנדבים בני האזור ונכח במספר קרבות. רשמי הקרבות השביתו לתקופה ארוכה את מוזתו הספרותית. רק בשנים 1852 ו-1853 התחיל לתת ביטוי לתחושות העצב הפטריוטיות שלו בכמה יצירות אלגוריות שביכו את מולדתו הנתונה לדיכוי . השלטונות האוסטריים עצרו אותו פעמיים. ב-1852 הוא נשפט על ידי בית דין צבאי בעיר קושיצה (אז קאשה) . אחרי ששחורר ממעצר פרסם את Virágregék ("אגדות הפרחים" ), קובץ שירים שהפגין דמיון רב ואהבה לטבע .כעבור זמן לא רב שקע טומפה במלנכוליה ועזב סוג זה של שירה.
הוא פרסם שלושה כרכי דרשות, שלפי הביוגרף שלו, הבישוף קארוי סאס מבודפשט, נמנו עם מיטב הדרשות בשפה ההונגרית והיו ראויות להשוואה לאלו של הסקוטי ויליאם ברוס רוברטסון, של הצרפתי אדולף מונו או האנגלי מתיו פארקר.
ב-1858 התקבל טומפה כחבר בהתכתבות באקדמיה ההונגרית למדעים.
טומפה מת בשנת 1868 בכפר האנווה, במחוז בורשוד, בחבל פלווידק שבממלכת הונגריה, כיום חאנאווה, בדרום סלובקיה
אוספי שיריו בחמישה כרכים - פורסמו אחרי מותו בבודפשט בשנת 1870 ואחר כך שוב ב-1885.
חייו הפרטיים.
החל משנת 1849 היה טומפה נשוי לאמיליה לבית ז'ולדוש. (1867 - 1831), ילידת רוניה (כיום רומינצה בסלובקיה). לזוג נולדו שני בנים:קלמן (יליד 1850) וגזה (יליד 1853).
יצירות.
(הספדים למותם של פאל סטמרי קיראי ושל גברת דראשקוצי שאמואל) מישקולץ
(ענף של זית. הרהורים, תחינות ותפילות. ספר קריאה ותפילה לנשים) (1869 - מהדורה שנייה ומהדורת כיס, 1883 שלישית, 1989 - חמישית) בודפשט
(מחרוזת שירים - שירי עם עם תווים בכתבי יד של מיהאי טומפה) מישקולץ
יתר לחץ תוך גולגולתי אידיופתי
האבולוציה של הסוס
סאנטס-מונז'ואיק
סאנטס-מונז'ואיק (בספרדית: Sants-Montjuïc) הוא מחוז בברצלונה הממוקם בקצה הדרומי של העיר. המחוז נקרא גם מחוז מס' 3. המחוז הוא הגדול ביותר בברצלונה - הוא משתרע על פני 22.94 קמ"ר, אשר הם מעל למחמישית משטחה הכולל של העיר ברצלונה.
דמוגרפיה.
נכון למפקד האוכלוסין של 2005 מנתה אוכלוסיית המחוז 177,636 תושבים. זהו המחוז השלישי בגודל אוכלוסייתו. המחוז גובל במחוזות לס קורטס, אישמפלה, סיוטט וליה, ובעיריות לה'הוספיטאלט דה לוברגאט, ואל פראט דה לוברהגאט.
עורך אחראי
עורך ניהולי
דובובה (מחוז צ'רקאסי)
דובובה (באוקראינית: Дубови) הוא כפר במחוז צ'רקאסי שבאוקראינה, כ-20 ק"מ דרומית - מזרחית לעיר אומן. בדובובה התקיימה קהילה יהודית עד חיסולה בפרעות פטליורה בשנת 1919.
גאוגרפיה.
הכפר שוכן על שתי גדותיו של נהר יטרן , מיובליו של הבוג הדרומי.
בסביבות דובובה מצויים עצי אלון גדולים שהעניקו לכפר את שמו, והם שרידיו של יער אלונים עתיק ששכן במקום.
היסטוריה.
סמוך לדובובה נמצאו שרידים של תרבות הטריפיליה הקוקוטינית הפרה-היסטורית.
ככל הידוע דובובה הוקמה בשנת 1515.
בתקופת האיחוד הפולני-ליטאי, היה האזור כולו מחולק לאחוזות בבעלות אצילים פולנים. לאחר פירוק האיחוד בשלהי המאה ה-18 סופח האזור לאימפריה הרוסית, וב-1861 הולאמו האחוזות ושוחררו האיכרים הצמיתים. תחת האימפריה הרוסית השתייכה דובובה לגוברניית (מחוז) קייב .
הקהילה היהודית.
היסטוריה.
יהודים חיים בדובובה מראשית המאה ה-18
בכפר הייתה אגודה יהודית לחיסכון והלוואות ופעלו שני בתי כנסת.
דובובה הייתה "שטעטל" יהודית טיפוסית, יהודים רבים השתייכו לחסידות טשרנוביל, שאחד מענפיה פעל בעיירה טאלנה הסמוכה.
היהודים עסקו במסחר ובמלאכה, רבים בטחינת קמח ומכירתו.
הטבח.
בשנת 1919, בהמלך פרעות פטליורה, הגיעו לדובובה פליטים רבים מהעיירה טטייב, שנפגעה קשות בפוגרומים. באוגוסט של אותה שנה (אב ה'תרע"ט) פשט על דובובה גדוד מורדים בפיקודו של ההטמאן קוזקוב, והם ביצעו סדרת טביחות אכזרי ביהודי דובובה. חלקם הוטבעו בנהר. מתוך כ-2500 יהודים שחיו בה לפני הפרעות, שרדו רק כ-30 נפש, בעיקר נשים וילדים. עד ראש השנה עזבו אחרוני הניצולים את דובובה, והקהילה חדלה מלהתקיים. תושבי הכפר האוקראינים הרסו את בתי היהודים, את בית הכנסת ובית הקברות היהודי, והפכו אותם לשדות. תיאורי הרציחות, השוד, ההתעללות והאונס, תועדו על ידי הסופרת רחל פייגנברג בכרוניקה "מגילת דובובה" שפורסם סמוך לאירועים ביידיש וברוסית. המחברת תרגמה את הספר לעברית, והוא יצא לאור בתל אביב בשנת 1940. פרסום המהדורה העברית עורר הדים בעיתונות העברית בארץ ישראל.
אישים.
במאה ה-19 כיהן כרב בדובובה הרב עקיבא שלום חיות, בעל "עקבי שלום" על סידור הסידור, עד לפטירתו בשנת ה'תרכ"ח (1867/1868). ב-1873 החל לכהן הרב משה אהרן ברדיצ'בסקי (ברנשטיין), אביו של הסופר מיכה יוסף ברדיצ'בסקי. הרב ברדיצ'בסקי כיהן למעלה מ-50 שנה, עד שנרצח עם בנו בפרעות ב-1919.
ילדותו ונעוריו של מיכה יוסף ברדיצ'בסקי עברו עליו בדובובה, והוא אף התגורר בה בבגרותו לפרקים כששב לבית אביו. דובובה מתוארת ברבים מאוד מסיפוריו. בקובץ "מעירי הקטנה" מציג ברדיצ'בסקי את העיירה באור שלילי מעט, ופרסומו עורר זעם כנגדו בדובובה. דובובה שימשה גם כדגם ליצירת דמות העיירה היהודית ביצירתו. ביקוריו בדובובה אף הובילו אותו לכתיבה ביידיש.
בין היהודים שנולדו בדובובה נמנים הסופרים צבי כשדאי, יוסף אומנסקי ויצחק נורמן.
רות (מכתש)
רות הוא מכתש פגיעה בכוכב נוגה.
למכתש, בהתבסס על נתונים שסיפקה חללית מגלן, קוטר מוערך של וגובה (נמדד כרדיוס פלנטרי מקומי בקילומטרים) של .
תמונות של פני השטח שלו (במקרה זה, מתוך הגשושית של מגלן שמיפתה את נוגה בין 1989 ל-1994) היו חייבות להתקבל באמצעות מכ"ם, בשל האטמוספירה הצפופה של כוכב הלכת.
רות מאת'ס
רות מת'ס (באנגלית: Ruthie Matthes; נולדה ב-11 בנובמבר 1965) היא רוכבת אופניים מקצוענית אמריקאית שזכתה בגביע העולם באופני הרים ב-1991. היא גם רוכבת כביש, לאחר שסיימה פעמיים במקום השני במרוץ קטעים של אתגר הנשים.
רות היא אחת מסדרה של רוכבים מקצועיים, שהתחילו ברכיבה על אופניים דרך סדרת מרוצי האופניים של Red Zinger Mini Classics בקולורדו.
קריירה.
בשנת 2000, היא התחרתה באולימפיאדת סידני, שם היא הגיעה למקום העשירי בקרוס קאנטרי. זו הייתה ההופעה האולימפית הראשונה והאחרונה שלה.
היא השיגה את הצלחתה הבינלאומית הגדולה ביותר במהלך אליפות העולם באופני הרים 1991 בשנת 1991, כאשר זכתה באליפות העולם בשטחי שטח.
בשנת 1996, באליפות העולם באופני הרים 1996, היא זכתה במדליית כסף, והפסידה רק לקנדית אליסון סידור. בנוסף, באליפות עולם MTB 1990 1990, אליפות עולם MTB 1992 1992 ואליפות עולם MTB 1993 בשנת 1993 היא זכתה במדליות ארד בקרוס קאנטרי.
בעונת 1992 היא ניצחה בדירוג הקרוס קאנטרי בגביע העולם באופני הרים, וב-1993 היא סיימה במקום השני.
מאת'ס זכתה גם במדליית כסף ברכיבת כביש באליפות העולם ברכיבת כביש 1990 ב-1990. בנוסף, היא אלופת המדינה ברכיבת כביש ב-1990, וזכתה במדליית ארד שנה לאחר מכן. היא גם הגיעה למקום השלישי באליפות ארצות הברית ברכיבת קרוס קאנטרי 1998.
פאבל קרושבאנו