ליברפול היא הקבוצה האנגלית המצליחה ביותר במאה העשרים, אחת הקבוצות המצליחות ביותר בתולדות הכדורגל האנגלי, ומדורגת במקום השלישי באירופה מבחינת הישגיה, עם 6 זכיות בגביע אירופה לאלופות, שלוש זכיות בגביע אופ"א וארבע זכיות בסופר קאפ האירופי. ליברפול מחזיקה בשיא הזכיות בגביע הליגה האנגלית - 9, ועד שנת 2011 החזיקה בשיא הזכיות באליפות אנגליה והיא במקום השני בדירוג זה נכון לשנת 2020. בשנת 2019 זכתה לראשונה בגביע העולם למועדונים ובכך הפכה לקבוצה האנגלית הראשונה הזוכה בטרבל הבין-לאומי - זכייה בליגת האלופות, הסופר-קאפ האירופי וגביע העולם למועדונים בשנה אחת.
היסטוריה.
שנים ראשונות.
אברטון, שנוסדה ב-1878, עברה לאנפילד ב-1884, מתקן בבעלות נשיא המועדון, ג'ון הולינג, לשעבר לורד ראש עיריית ליברפול. בשנת 1892 התעוררה מחלוקת בין הולינג לבין מועצת המנהלים של אברטון, על שכירות המועדון של המגרש. דמי השכירות השנתיים עלו מ-100 ליש"ט ב-1884 ל-250 ליש"ט ב-1892. לאחר שהמשא ומתן נכשל, המנהלים החליטו לעזוב את אנפילד ולמצוא מגרש אחר, והשאירו את הולדינג עם אצטדיון ריק. תגובתו הייתה להקים מועדון כדורגל חדש שישמש את האצטדיון. הוא ניסה לשמור על שם הקבוצה "אברטון" על ידי רישום השם "חברת הכדורגל והאתלטיק גראונדס, בע"מ" ב-Companies House, אך ליגת הפוטבול החליטה שהשם שייך למועדון אברטון שעזב, שרכש מקום חדש בגודיסוון פארק. הולדינג אימץ את השם "מועדון הכדורגל ליברפול" למיזם החדש שלו.
לאחר שהקים את המועדון החדש שלו, הולדינג הגיש בקשה לחברות בליגה הראשונה של ליגת הפוטבול, ולא בליגה השנייה שהוקמה זמן קצר קודם לכן. הליגה, שלא התרשמה מהבקשה המוקדמת הזו, סירבה לקבל את המועדון, שבמקום זאת הצטרף לליגת לנקשייר.
ליברפול שיחקה את משחקה הראשון ב-1 בספטמבר 1892, משחק ידידות לפני העונה נגד רות'רהאם טאון, בו ניצחה 7–1. הקבוצה שהעמידה ליברפול מול רות'רהאם הייתה מורכבת כולה משחקנים סקוטים - השחקנים שהגיעו מסקוטלנד לשחק באנגליה באותם ימים היו ידועים בתור "הפרופסורים הסקוטים". מנהל הקבוצה, ג'ון מק'קנה גייס את השחקנים לאחר מסע סקאוטינג לסקוטלנד - אז הם נודעו כ"צוות ה-Macs".
המשחק הראשון של ליברפול בליגת לנקשייר, בו ניצחה 8–0, היה מול וולטון. 200 צופים השתתפו במשחק, אך ככל שהתקדמה העונה, וליברפול המשיכה לנצח, מספר הנוכחות גדל. כ-2,000 איש צפו בליברפול מביסה את סאות' שור במשחק הלפני אחרון של העונה באנפילד.
העונה הראשונה של ליברפול הייתה מוצלחת, שכן המועדון זכה בתואר ליגת לנקשייר בזכות הפרש שערים על בלקפול. הם גם זכו בגביע המחוז של ליברפול בזכות ניצחון על אברטון. בעקבות הצלחתם, ליברפול פנתה מחדש לליגת הפוטבול, והפעם נענתה בקשתם והקבוצה צורפה לליגת הפוטבול. מדיה המקוריים של ליברפול היו חולצות משובצות כחולות ולבן ומכנסיים לבנים, בדומה לאלו של אברטון. משנת 1894 הם החליפו לחולצות אדומות ומכנסיים לבנים.
המשחק הראשון של המועדון בליגת הפוטבול היה מול מידלסברו אירונופוליס ב-2 בספטמבר 1893, בו הם ניצחו 2–0, כאשר מלקולם מקווין הבקיע את השער הראשון של ליברפול בכדורגל בליגה. העונה הראשונה של ליברפול בליגת הפוטבול הסתיימה ללא הפסד ב-28 משחקים, מתוכם היא ניצחה ב-22. הם סיימו בראש ליגה ב', אך מכיוון שבאותה תקופה לא הייתה עלייה אוטומטית לליגה א', הם שובצו למשחקי המבחן. זה כלל משחק נוקאאוט עם הקבוצה שסיימה אחרונה בליגה הראשונה, ניוטון הית' (ששמה שונה מאוחר יותר למנצ'סטר יונייטד). ליברפול ניצחה, ותפסה את מקומה בליגה הראשונה. השהות שלהם בליגה נמשכה רק עונה, כשהם סיימו במקום האחרון, עם שבעה ניצחונות משלושים משחקים. הם ירדו לליגה השנייה, לאחר שהתמודדו מול בורי במשחק המבחן והפסידו 1–0.
ככל שיותר אנשים החלו לצפות בליברפול, הקיבולת באצטדיון הורחבה. היציע המרכזי נבנה, מה שעזר להביא נוכחות קבועה של כ-20,000 צופים. השהות של ליברפול בליגה השנייה הייתה קצרה, שכן היא הבטיחה עלייה לליגה הראשונה במהלך עונת 1895/1896 - שנים עשר ניצחונות בארבעה עשר המשחקים האחרונים שלה העניקו לה מקום ראשון, ואחריו הצלחה במשחקי המבחן על סמול הית' (ששמה שונה מאוחר יותר לברמינגהאם סיטי). המועדון הגיע לחצי גמר גביע האנגלי בפעם הראשונה בעונת 1896/1897.
במהלך שתי העונות הבאות ליברפול חיזקה את מקומה בליגה הראשונה, עם מקומות חמישי ותשיעי. הביצועים השתפרו בעונת 1898/1899, כאשר המועדון הגיע למשחק האחרון עם סיכוי לזכות באליפות הליגה הראשונה. הם התמודדו מול אסטון וילה, איתה היו בשוויון בנקודות, אם כי יתרון ממוצע השערים של וילה של 0.02 וגרם לכך שהם צריכים רק לעשות תיקו כדי לזכות באליפות הליגה. במקרה, וילה ניצחה 5–0, והשאירה את ליברפול כסגנית האלופה בלבד. ליברפול הגיעה גם לחצי גמר הגביע האנגלי, שם התמודדה מול שפילד יונייטד. המשחק הסתיים בתיקו 2–2. במשחק הנוסף ניצחה שפילד 1–0.
ליברפול זכתה באליפות הליגה הראשונה שלה בשנת 1901. חלק בלתי נפרד מהצלחתה היו הקפטן אלכס רייסבק והחלוץ סם רייבולד. רייסבק, קשר מרכזי, הוחתם מהיברניאן ב-1898. הוא הפך לקפטן המועדון שנה לאחר מכן. רייבולד הוחתם מהמועדון המקומי ניו ברייטון טאואר, ובעונת 1899/1900 כבש שבע פעמים כשהמועדון ניצח בתשעה מאחד עשר המשחקים האחרונים שלהם, וסיים במקום העשירי. בסך הכל כבש 128 שערים ב-226 משחקים עבור ליברפול. אחוזי הצלחה פחתו בתחילת 1901, אז ליברפול הפסידה שמונה משחקים וספגה 31 שערים. עם זאת, הם ניצחו תשעה וסיימו בתיקו בשלושה מתוך שנים עשר המשחקים הבאים שלהם, תוך שהם ספגו רק ארבעה שערים, וזכו בתואר הראשון שלהם. הם הצליחו פחות בשתי העונות הבאות, וסיימו במקומות האחד-עשר והחמישי בהתאמה. בעונת 1903/1904 ירד המועדון לליגה השנייה, ושבו לאחר עונה אחת. עם שובם בעונת 1905–1906 הם הפכו לקבוצה הראשונה שזוכה בליגה השנייה והראשונה בעונות עוקבות. הם גם הגיעו לחצי גמר הגביע האנגלי, שם התמודדו מול אברטון והפסידו 2–0.
בין המלחמות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, כשהפעילות הרגילה של ליגת הכדורגל הושעתה, ליברפול התחרתה בליגה אזורית, מדור לנקשייר. התחרות חולקה לשני חלקים: "טורניר ראשי" ו"התחרות המשלימה". ליברפול ניצחה את העונה הראשונה, עונת 1916/1917, ואת השנייה והשלישית. מספר שחקני ליברפול נלחמו במלחמה, כולל פיליפ ברטלי, רוברט קרופורד ווילפרד בארטרופ. בארטרופ היה היחיד שנהרג, כשמת ב-7 בנובמבר 1918 בזמן שנלחם בבלגיה.
כאשר הכדורגל התחדש לאחר המלחמה לעונת 1919/1920, ליברפול סיימה במקום הרביעי. במהלך העונה הפך ג'ורג' החמישי למלך השולט הראשון שצפה במשחק ליגה, כאשר ליברפול שיחקה מול מנצ'סטר סיטי. ליברפול חזרה שוב לזכות באליפות בעונת 1921/1922, האליפות השלישית של המועדון. ליברפול שמרה על אליפות הליגה גם בעונה שלאחר מכן, וסך 60 הנקודות של ליברפול באותה העונה, השווה את השיא שקבעה וסט ברומיץ' אלביון שלוש עונות קודם לכן.
במהלך שנות ה-30 ליברפול החלה להידרדר, והיא החלה לאבד את השחקנים הטובים ביותר שלה. החלוץ ג'ורדן הודג'סון, שכבש 233 שערים ב-358 משחקי ליגה, נמכר לאסטון וילה ב-1936 והמועדון התקשה למצוא לו מחליף ראוי. הם סיימו במקום ה-19 בעונה לאחר עזיבתו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ליברפול כבר התרגלה לסיים את טבלת האמצע.
זמן קצר לאחר פרוץ המלחמה ב-1939, בוטלה עונת 1939/1940 וכל כדורגל מהשורה הראשונה בבריטניה הושעה זמנית. כאשר המשחקים חודשו, התחרויות נערכו על בסיס אזורי כמו במלחמה הקודמת, ולעיתים קרובות קבוצות לא השלימו עונה שלמה. ליברפול השתתפה בליגת הכדורגל צפון, בה זכתה בעונת 1942/1943. כדורגלנים רבים שירתו בכוחות המזוינים, ונעדרו מהמשחקים.
זכייה ראשונה בגביע מקומי ואירופאי.
הכדורגל לאחר המלחמה באנגליה התחדש בעונת 1946/1947, לאחר שבע עונות בהן לא שוחק. המשחק הראשון שנערך באנפילד לאחר המלחמה היה נגד מידלסברו, ב-4 בספטמבר 1946, בו הפסידה ליברפול 1–0 מול קהל של 34,140 איש. למרות ההפסד סיימה ליברפול את העונה כאלופת הליגה.
בעונת 1950/1951 נכחו 61,905 צופים במשחק בו ניצחה ליברפול את וולברהמפטון וונדררס 2–1 בסיבוב הרביעי של הגביע האנגלי, הנוכחות הגדולה ביותר שנרשמה אי פעם באנפילד. לאחר 50 שנים רצופות בליגה הבכירה, נשרה הקבוצה לליגה השנייה בסיום עונת 1953/1954. העונה הראשונה של ליברפול בליגה השנייה ב-1954/1955 הביאה אותה לסיים במקום ה-11. במהלך עונה זו ספג המועדון את התבוסה הגדולה בתולדותיו, הפסד 9–1 לברמינגהם סיטי. ביל שאנקלי התמנה למאמן ליברפול בדצמבר 1959.
ליברפול פתחה את 1963/1964 בצורה גרועה, ואספה רק תשע נקודות מתשעת המשחקים הראשונים. ניצחון 2–1 על אברטון, ניצחון ראשון על יריבתה המקומית מאז 1950, עורר את ליברפול והיא עלתה במעלה הטבלה. הם זכו ב-47 נקודות מ-30 המשחקים הבאים והבטיחו את אליפות הליגה השישית של המועדון. ההצלחה הובילה לכך שממוצע הנוכחות באנפילד גדל ליותר מ-50,000. המעריצים גם הפכו קולניים יותר, ובסביבות הזמן הזה המעריצים ב-קופ אימצו את You'll Never Walk Alone כהמנון שלהם.