לאחר מספר ימי החלמה מהפציעה בכתף, יוצאים השריף ובעל תחנת המסחר למרדף אחרי ארצ' ובילי אשר מתנהלים באיטיות בשל פציעת ארצ'. בילי מאלתר מזחלת אינדיאנית (Travois) הנגררת על ידי הסוס הבודד שברשותם ועליה נישא ארצ' הפצוע. השריף ושותפו כמעט ומדביקים את ארצ' ובילי אך אלו מצליחים לחמוק בקושי. במנוסתם, פוגשים ארצ' ובילי בארבעה אינדיאנים רכובים וחמושים המבקשים לשדוד אותם, אך בילי, בהיכרותו את שפת ומנהגי האינדיאנים, מצליח להרחיקם ללא נזק. לאחר שהצליחו לחמוק מהשריף, מגיעים ארצ' ובילי לבקתה באזור פחות מדברי ומציעים לספנסר, בעל הבית, 100 דולר תמורת הבאת ארצ' לתחנת מסחר קרובה שם יטפל בפציעתו וישיג סוס נוסף, במטרה שימשיכו במנוסתם לעבר קליפורניה, שם הם מקווים, צפוי להם עתיד מבטיח.
בעל הבית משתכנע ויוצא עם ארצ' על כרכרה. אשתו, אסתר, שנקנתה על ידו על פי קטלוג, מדוכאת על ידו באלימות פיזית ומילולית וסובלת מגמגום בזמן עקה, נותרת בחברת בילי האמור לשמור עליה ועל הבקתה מפני האינדיאנים.
אסתר מפתחת רגשות רומנטיים אל בילי הנוהג בה בכבוד ובהגינות. השריף אינו מוותר וממשיך לרדוף את ארצ' ובילי. ארבעת האינדיאנים החמושים תוקפים במארב הררי את ארצ' ואת בעלה של אסתר ולקראת סיום הסרט מגיעים כל גיבוריו אל אזור המארב ההררי ושם מוכרעים הגורלות.
שם הסרט.
בילי "שני כובעים" מסביר לאסתר כי אינו יודע מי היה אביו הלבן וכי גם אמו האינדיאנית לא הכירה אותו היטב. אמו סיפרה לו כי אביו היה, כנראה, איש חשוב שכן על קיר חדרו היו תלויים שני כובעים; כובע לאירועים חגיגיים וכובע ליומיום. גם את בילי הדבר הרשים והוא בחר לכנות את עצמו בשם זה. הסרט יצא בשנים מאוחרות בהוצאה מחודשת תחת השם, " The Lady and the Outlaw".
הפקה.
המפיק והבמאי, נורמן ג'ואיסון, שהה בישראל ב-1972 לרגל צילומי סרטו, "ישו כוכב עליון" (צולם בעיקר בעבדת) ומצא את הנוף המדברי בישראל כמתאים למערבון אותו עמד להפיק. הסרט צולם כולו בישראל, החל באוקטובר 1972, במשך שמונה שבועות, בתקציב של 1.1 מיליון דולר. רוב הסרט צולם באזור אילת כשברקע נראים הרי אילת, הרי אדום והערבה. הסצנה הפותחת של שוד הבנק בעיירה צולמה ב"עיר סרטים" שהייתה קיימת ליד פתח תקווה. הסצנות הקשורות לבקתה של ספנסר ואסתר צולמו בנחל הבשור, סמוך לתל שרוחן. זהו המערבון האמריקאי הראשון שצולם בישראל. התסריט הוא של הסקוטי, אלן שארפ, שבחר לתת לאחד מגיבורי הסרט, ארצ' דינס (גרגורי פק) מוצא סקוטי המתבטא גם במבטאה הסקוטי של הדמות וגם בטקסט כשארצ' מתגעגע מספר פעמים לנופים הירוקים של סקוטלנד העומדים בניגוד גמור לנוף המדברי בסרט.
ביקורת.
הסרט נתקל בביקורות קשות ביציאתו למסכים. המבקרת ג'ודית' כריסט טענה שהוא מגוחך בכל היבטיו ויומרני ללא כיסוי. כדוגמה, היא מביאה את הסצנה בה התמונה עוברת מספר פעמים בין גרגורי פק המוטל תחת לכרכרה וסביבו גוויות ובין דזי ארנז וסיאן ברברה אלן החולקים את מחשבותיהם הכמוסות במיטה לאחר שתינו אהבים. ברבות השנים נעשה היחס אליו מעט יותר סלחני והמבקר רוי פרומקס רואה בו הפתעה נעימה.
שחקנים.
כמו כן השתתפו בסרט השחקנים הישראלים: זאב ברלינסקי (בתפקיד אינדיאני) ונתן כוגן.
מקדש אוגוסטוס (פולה)
וביום השלישי
וביום השלישי הוא סרט הביכורים של משה איבגי כבמאי קולנוע, שיצא להקרנה בבתי הקולנוע באפריל 2011.
עלילה.
הסרט מתרחש ברובו בתל אביב, המתוארת כעיר שטופת מרמה, חטאים, זימה ואלימות. הסרט מתאר סיפורים מקבילים על חייהן של דמויות שונות. במהלך הסרט הסיפורים מצטלבים ולעיתים נפגשים זה עם זה.
הסרט נפתח בבר מצווה של פז, בנה של ענת כהן (כרמית מסילתי-קפלן), חוקרת משטרה. אילנה (אפרת בן צור), אחותה של ענת כהן, מגלה שיעמום בחיי נישואיה ואדישות כלפי בעלה שלומי (איצ'ו אביטל). אילנה פוגשת בבר המצווה את גדעון בר (שרון אלכסנדר), מנהל להקת החתונות ומתפתח ביניהם רומן.
מיכל (הילה פלדמן) היא נערת ליווי בשם הבדוי לורן, שמגשימה פנטזיות ביזאריות של לקוחותיה וסובלת מהפרעות אכילה. כשהיא סועדת את עמליה (חגית דסברג), אימה הגוססת בבית החולים נחשף סוד אפל מעברה, שמסביר את חייה הלא שלמים. אחר-כך היא מגלה על עצמה סוד אחר, נעים.
אלישע (משה איבגי) הוא בעל פאב, שיום אחד יוצא מהפאב שלו, פוגעת בו מכונית, מתוכה יוצאים שני גברים שמתחילים להרביץ לו עם קלשונים, בטענה שניסה לאנוס את אימם הקשישה, שיושבת באותה עת במכונית.
שרה (עלית קרייז) היא חוקרת מס הכנסה קשוחה ורודפת צדק. היא מנהלת חקירה נגד הרב אפללו המפורסם מנתיבות, שידוע בתור צדיק ועושה ניסים. אפללו מחזיק בחשבון הבנק הפרטי שלו 100 מיליון שקל, בלי ששילם עליהם מס. מסתבר שהבוס שלה עזרא (סיני פתר) והרב עושים יד אחת במעשה.
גורן עצמון (עמי ויינברג), הבעלים של חברת נפט ישראל, רוצה לרוץ לראשות הממשלה. מאחורי החזות המכובדת הוא מעלים הכנסות של 800 מיליון שקל ומנהל חיי הוללות עם רעייתו פנינה (לימור גולדשטיין).
ניקול (גל סלמון), היא נערה, שמגיעה בטרמפ עם שרה, חוקרת המס מאופקים, למקום מגוריה בתל אביב. היא נוסעת כדי להיפרד ממייקל (ישי גולן) אהובה האמריקאי, שטס לארצות הברית, ומבטיח להתחתן איתה כשישוב.
הסרט מסתיים בהתקפת טילים על ישראל.
אודות הסרט.
משה איבגי עבד על הסרט כחמש עשרה שנה, עד שרעיונו קרם עור וגידים: כתיבת התסריט, חיפוש המשקיעים, ותהליך ההפקה, עד ליציאת הסרט לאקרנים. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הקולנוע ירושלים, יולי 2010. הוא יצא לבתי הקולנוע בישראל באפריל 2011 וזכה להצלחה מועטה בקרב הקהל ולביקורות מעורבות. הסרט היה מועמד לחמישה פרס אופיר, אך לא זכה.
פרסים ופסטיבלים.
הסרט השתתף בתחרות פרס אופיר 2010 והיה מועמד לשישה פרסים, אך לא זכה באף אחד מהם:
פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2010, בו זכו במשותף הילה פלדמן, עלית קרייז, אפרת בן צור וגל סלמון.
הבחירה הרשמית בפסטיבל פוסאן
קישורים חיצוניים.
ביקורות
המסגד הגדול בבאר שבע
המסגד הגדול בבאר שבע (ערבית: مسجد بئر السبع الكبير, "מסג'ד באר אלסבע אלכביר") הוא המסגד הראשון שנבנה בבאר שבע ובנגב בכלל, ובמשך שנים נחשב למסגד הגדול ביותר בדרום הארץ. המסגד ממוקם בסמוך ל"בית המושל", בעיר העתיקה של באר שבע, ומהווה חלק ממתחם מוזיאון הנגב לאמנות.
בניית המסגד.
כשהחלה בניית המסגד הטיל הקאימיקם (מושל המחוז העות'מאני) את הביצוע על קבלן ערבי מקומי, שהיה מנכבדי העיר, אולם המסגד לא נבנה לשביעות רצונו, והקאימיקם הורה על פירוק המסגד והביא אדריכל נוצרי מירושלים, שייעצב מחדש את המסגד וייפקח על בנייתו. המסגד הגדול בבאר שבע אופייני למסגדים טורקיים שנבנו ברחבי האימפריה העות'מאנית באותה תקופה. סוג זה של מסגד כולל את כל המבנה תחת גג כיפתי אחד, בהשראת הכנסייה הביזנטית הגיה סופיה באיסטנבול, שהפכה על ידי הטורקים למסגד.
בין מאפייני המסגד הטורקי, כיפה גדולת ממדים עם מרחב גדול מתחתיה, והמבנה מוצף אור מחלונות גדולים הקבועים בקיר ונותן תחושה של מרחב. מאפיין נוסף של המסגדים הטורקיים הוא הצריח הדק, המסתיים בכיפה דמוית קונוס. המסגד הגדול בבאר שבע דווקא אינו דוגמה מובהקת לסגנון בנייה מסוג זה, מאחר שהכיפה קטנה יחסית, שמונת החלונות בבסיס הכיפה אינם גדולים ואינם מוסיפים לכיפה מראה קליל. אך בהיותו המסגד הראשון, והיחיד בתקופתו, שנבנה בנגב, נחווה הבניין כמפואר ומרשים ביותר, והצריח נחשב כגולת הכותרת שלו. את אבני הצריח הביאו על גבי גמלים מחורבות חלוצה, שאבניה נחשבו משובחות. בשנת 1934 מתאר עארף אל-עארף, בסיפרו, את צריח המסגד : "מבחינה הנדסית נחשב בניין זה למשוכלל בתכלית השכלול".
במדינת ישראל.
במהלך מלחמת העצמאות נכבש הנגב על ידי הצבא הישראלי במבצע יואב, אוכלוסיית העיר הפכה לישראלית יהודית, ומשנת 1948 לא נעשה שימוש במסגד לצורכי תפילה. בשנים 1948–1953 שימש המסגד כבית מעצר וכבית משפט השלום. ב-1953 החל מבנה המסגד לשמש כמוזיאון, אך עקב מצבו הרעוע פונה בשנת 1992 בשל היותו מבנה מסוכן. עם שיפוץ מוזיאון הנגב לאומנות בראשית שנות האלפיים ביקשה עיריית באר שבע לשפץ את הבניין ולהמשיך להשתמש בו כמוזיאון. כמה גורמים וביניהם האגודה לסיוע ולהגנה על זכויות הבדואים ביקשו לשוב ולהופכו לבית תפילה. הם פנו בעניין לבית המשפט, ומשנדחתה פנייתם פנו לבג"ץ.
ביוני 2009, לאחר 9 שנים, קיבל בג"ץ את עמדת המדינה כי ניתן לאפשר את הרחבת מוזיאון הנגב לאומנות גם למבנה המסגד. בהחלטה נמתחה ביקורת מרומזת על עיריית באר שבע ונקבע כי "ייעוד המוזיאון יוקדש לתרבות האסלאם ועמי המזרח, באופן שיבטיח מתן ביטוי להיבטים שונים של תרבות האסלאם" ובכך ישמור על צביונו. ב-2011 נפתחה במקום תצוגה אותה אצר גואל דרורי שמתארת את תולדות באר שבע מאז הקמתה מחדש על ידי העות'מאנים, ועד ימינו. בספטמבר 2012 התעוררה מחאה נגד עריכת "פסטיבל היין" ברחבה המשותפת למסגד ולמוזיאון הנגב לאומנות.
גיל פרישה
גיל פרישה הוא הגיל שבו זכאי אדם לפרוש מעבודתו מחמת גילו ולקבל פנסיה וזכויות נוספות. גיל זה נקבע בחקיקה ובהסכמים קיבוציים.