ב-22 בדצמבר 1944 הגיע לפאתי בסטון רכב גרמני ובו שני קצינים ושני חיילים שנשאו דגל לבן. הם הודיעו שיש בידם מכתב מגנרל היינריך פון ליטוויץ למפקד בסטון. שני הקצינים הועברו מכוסי עיניים למפקדתו של מקאוליף שם מסרו מכתב ובו אולטימטום להיכנע תוך שעתיים אחרת הם יפתחו באש שתחריב את בסטון ותהרוג את כל החיילים והאזרחים שבה. מקאוליף הורה להדפיס את תשובתו לגנרל - "NUTS" (שטויות). כשהקצינים הגרמנים שאלו מה פירוש המילה "NUTS", הסבירו להם "לך לכל הרוחות". תשובה זו העלתה את מורל הלוחמים והכניסה את מקאוליף לספרי ההיסטוריה.
ב-26 בדצמבר 1944 הגיעו לבסטון מדרום כוחות של הארמייה השלישית בפיקודו של גנרל ג'ורג' פטון, הסירו את המצור וביחד עם לוחמי הדיוויזיה ה-101 טיהרו את השטח מכוחות גרמניים.
ב-15 בינואר 1945 קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-103 מהארמייה השביעית, אתה המשיך במרדף אחרי הצבא הגרמני מעבר לריין ולדנובה.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה מילא מספר תפקידי פיקוד בארצות הברית, ואף פיקד לתקופה קצרה על הדיוויזיה ה-79. ב-1953 חזר לאירופה בתור מפקד הארמייה השביעית. ב-1955 מונה למפקד הכוחות האמריקאיים באירופה והועלה לדרגת גנרל. ב-1956 פרש מהצבא.
הוא מת ב-11 באוגוסט 1975 ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
סאלים ברכאת
רוברט אטקינס
רוברט קולמן אטקינס (באנגלית: Robert Coleman Atkins; 17 באוקטובר 1930 - 17 באפריל 2003) היה רופא וקרדיולוג יהודי-אמריקאי. נודע בעיקר בזכות הדיאטה שפיתח, דיאטת אטקינס.
קורות חיים.
נולד ליוג'ין ונורמה אטקינס, בקולומבוס, אוהיו. כשהיה בן 12 עברה משפחתו לדייטון, בה היו לאביו מספר מסעדות. אטקינס התפרנס בנערותו ממגוון עבודות, וגם הופיע בתוכנית רדיו מקומית. הוא השלים את לימודיו באוניברסיטת מישיגן בשנת 1951, ושאף להפוך לקומיקאי.
למד רפואה במספר מוסדות אקדמיים, והתמחה בקרדיולוגיה, ומאוחר יותר ברפואה משלימה.
את הקליניקה הפרטית שלו באפר איסט סייד של ניו יורק פתח ב-1959.
בשנת 1989 נישא לוורוניקה, והוא בן 56.
אטקינס הופיע ברשימת עשרת המשפיעים ביותר של הטיים מגזין לשנת 2002. בשל הדיאטה שפיתח, היה אטקינס לדמות שנויה במחלוקת בקהילייה הרפואית.
הוא נפטר באפריל 2003, בהיותו בן 72, לאחר שהחליק על המדרכה בעקבות סופת שלג גדולה שפקדה יום קודם לכן את ניו יורק, הוא סבל מפגיעת ראש חמורה, ולאחר תשעה ימים בטיפול נמרץ מת מסיבוכים של הפגיעה בראשו. אלמנתו סירבה לאפשר ניתוח שלאחר המוות.
להפסיק לעשן
מקאוליף
מקאוליף (באנגלית: McAuliffe) הוא שם משפחה.
טל ניצן-קרן
מינדנאו (פירושונים)
רות ל. אוזקי
מערכת לווינית לחישת אינפרה אדום מהחלל (באנגלית: SBIRS - Space-Based Infrared System) היא מערכת אמריקאית, שנועדה לשרת את צורכי האיסוף, בתחום חתימות האינפרה - אדום, של ארצות הברית של אמריקה.
המערכת אמורה להכיל שלוש משפחות לוויינים:
המערכת כולה נועדה לתת אתרעה על שיגורי טילים בליסטיים, לאפשר "הצבעה" לעבר נתיבים של טילים בליסטיים - עבור מערכי ההגנה האקטיבית ולעקוב, מודיעינית אחרי כלל השיגורים המתבצעים בעולם.
למערכת יש יכולת למעקב אחרי מטרות גם לאחר שהמנוע הרקטי שלהן נכבה ולפי חלק מהמקורות, המערכת יכולה לעקוב גם אחרי כלי טיס נושמי אוויר.
המערכת החליפה את מערך ה DSP.
המרכיב הקרקעי של המערכת כולל שני מרכזי קליטה ועיבוד נתונים בארצות הברית ויכולת קליטה באמצעות מערכת נפרשת (Joint Tactical Ground Stations (JTAGS
היסטוריה.
יכולת האתרעה משיגורי טילים בליסטיים בין יבשתיים היא מרכיב חשוב בתפישת ההרתעה של ארצות הברית. שדרוג מערכת ה DSP תועדף, בין השאר, על רקע "מלחמת המפרץ", בשנת 1991, מלחמה שבה העיראקים ירו טילי סקאד משודרגים ובכך, נושא ה"טאבו" על שיגורי טילי קרקע קרקע - נשבר במידה רבה.
השיגורים הראשונים, של לוויינים אליפטיים, היו בשנים 2006, 2008.
שיגורי הלוויינים הגיאוסטציונריים היו בשנים 2011, 2013.
תוכנית הלוויינים הנמוכים סבלה מפיגורים רבים ולוויני הדגמה שוגרו בשנים 2008, 2009.
חוזה להצבת שני לוויינים גיאוסטציונריים נוספים, נחתם ביוני 2014 כאשר החברה המבצעת נבחרה להיות חברת "לוקהיד-מרטין". עלות החוזה 1.86 מיליארד דולר.
ב 13 במאי 2015, חיל האוויר האמריקאי הודיע על הצבה מוצלחת של לוויין אליפטי שלישי
ביוני 2015, חיל האוויר האמריקאי הודיע שהלווינים הגיאו-סטציונריים, החמישי והשישי, יתבססו על "מנשא" תיקני של לוויני תקשורת ובהתאם, אמינותם צפויה לגדול ללא תוספת מחיר
ב 20 בינואר 2018 דווח על שיגור והצבת לוויין גיאוסטציונרי נוסף
טרזה שטולץ
טרזה שטולץ (בגרמנית: Teresa Stolz; 2 ביוני 1834 - 23 באוגוסט 1902) הייתה זמרת סופרן בוהמית. שטולץ נולדה בקוסטלץ נאד לאבם (בצ'כית: Kostelec nad Labem) בבוהמיה, שהייתה אותו זמן חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית וכיום היא בצ'כיה. טרזה שטולץ עשתה חלק ניכר מחייה באיטליה ושמה נקשר עם בכורות חשובות של האופרות של ג'וזפה ורדי. היא תוארה כ"הסופרן הדרמטי פאר אקסלנס, רבת-עוצמה, מבטאת רגשות עזים, אך אומרת כבוד בהליכותיה ובוטחת בצליל ובשליטה".
חייה.
טרזה שטולץ למדה אצל יוזף נרודה ואחר בקונסרבטוריון של פראג אצל ג'ובאני באטיסטה גארדייאני. היא סולקה מן הקונסרבטוריון באוקטובר 1851 אך המשיכה ללמוד אצל ווֹיְטֶץ' קאבּוּן. היא עברה לטריאסטה להתגורר עם אחיה, שם למדה אצל לואיג'י ריצ'י מלחין ומנצח, שניצח ב-1840 על הצגת הבכורה של "איל קורסארו" מאת ורדי. ובהמשך היה לגיסה. הופעתה הראשונה הייתה בטביליסי בשנת 1857, ולאחריה הופיעה גם באודסה, קונסטנטינופול, ניס, גרנדה ועוד. בשנת 1864 נסעה לאיטליה, שם הייתה תלמידתו של פרנצ'סקו למפרטי במילאנו. הופעת הבכורה שלה באירופה הייתה בטורינו ב-1864. היא שרה בקביעות בלה סקאלה, מילאנו, בשנים 1865 עד 1877.
טרזה שטולץ הייתה הראשונה לשיר בתפקיד לאונורה בגרסה המתוקנת של כוחו של גורל מאת ורדי, במילאנו ב-27 בפברואר 1869. היא שרה בהצגת הבכורה של הגרסה המתוקנת של דון קרלוס מאת ורדי.
טרזה שטולץ הייתה הראשונה לשיר את התפקיד הראשי באאידה באיטליה (לה סקאלה, 8 בפברואר 1872; היה זה גם ביצוע בכורה האירופאי של האופרה). ורדי לא בא לביצוע הבכורה העולמי בקהיר בדצמבר 1871, וראה בהפקה במילאנו, שבה היה מעורב במידה רבה בכל שלב, את ביצוע הבכורה האמיתי של האופרה.
שטולץ גם הייתה סולנית הסופרן בביצוע הבכורה של הרקוויאם של ורדי ב-22 במאי 1874. היא הופיעה גם בביצוע ה"רקוויאם" בניצוח ורדי ברויאל אלברט הול בלונדון ב-1875. היא חזרה על התפקיד הראשי באאידה בניצוח ורדי בווינה ב-1875 ובפריז ב-1876.
יתר תפקידיה כללו את התפקידים הראשיים ב"לוקרציה בורג'ה" של דוניצטי, "נורמה" של בליני, ו"ג'ובאנה ד'ארקו" של ורדי; מתילדה ב"וילהלם טל" של רוסיני, אליס ב"רוברט השד" של מאיירבר, אמליה בנשף מסיכות, ג'ילדה בריגולטו ודסדמונה באותלו.
במהלך הקריירה שלה הופיעה שטולץ במוסקבה, בסנקט פטרבורג ובקהיר, בבתי האופרה הראשיים באיטליה וכן בווינה, פריז ולונדון.
חייה האישיים.
טרזה שטולץ הייתה פילגשו ואחר ארוסתו של המנצח והמלחין אנג'לו מריאני. הקשר הזה הסתיים בסביבות 1871, אבל הניתוק היה כרוך באי-אילו סיבוכים שהובילו אליו. מריאני היה קודם לכן ידיד קרוב של ורדי, אבל הקשר ביניהם ניתק בשנת 1871 עקב פסיחתו של מריאני על שתי הסעיפים בשאלת הניצוח של הבכורה של אאידה בקהיר. שטולץ הואשמה בקיום פרשיית אהבים עם ורדי, אבל הדבר לא אומת בוודאות, אף כי עובדה היא, שוורדי הקדיש זמן מעל ומעבר למקובל לעבודה עמה בהכנתה לקראת הבכורה של "אאידה" במילאנו ב-1872 והדבר גרם צער לאשתו, ג'וזפינה. מריאני מת מסרטן ב-1873.
טרזה שטולץ מתה במילאנו ב-1902, בשנה שלאחר מות ורדי, ושם גם נקברה. אולם קונצרטים בעיר הולדתה קרוי על שמה.
דולר של הקונפדרציה
הדולר של הקונפדרציה או דולר של קונפדרציית המדינות של אמריקה (באנגלית: Confederate States of America dollar) היה המטבע אשר שימש כהילך החוקי של קונפדרציית המדינות של אמריקה בשנות קיומה, מתקופת טרום מלחמת האזרחים האמריקנית בשנת 1861 ועד לסיומה ב-1865. בניגוד למקובל, הדולר של הקונפדרציה לא גובה בנכסים ממשיים, אלא רק בהבטחתו של הממשל לשלם למחזיק לאחר סיומה של המלחמה, כל זאת בשם ניצחון הדרום ועצמאותו.
ככל שהמלחמה נטתה כנגד הקונפדרציה, אמון הציבור במטבע פחת, דבר אשר גרם לאינפלציה. עד סוף שנת 1863, עמד ערכו של דולר הקונפדרציה על 6 סנט בזהב, ואף נפל עוד יותר מכך לאחר מכן.
הדולר של הקונפדרציה, אשר כונה לעיתים קרובות "גרייבק" על שום צבעו האפור, הונפק לראשונה והוכנס למחזור בחודש אפריל 1861, כאשר הקונפדרציה הייתה רק בת חודשיים, בערב פרוץ מלחמת האזרחים.
בתחילה, היה המטבע מקובל בדרום כאמצעי חליפין בעל כוח קנייה גבוה. אך עם זאת, ככל שהתקדמה המלחמה, אמון הציבור בהצלחתו האולטימטיבית דעך, סכום כסף הנייר גדל, ותאריכי הפדיון שלהם הוארכו אל תאריכים עתידיים. על רוב השטרות הודפס בחלקו העליון של השטר המשפט , ובאמצע . וככל שהתקדמה המלחמה, המטבע פוחת ובשוקי הדרום המחירים הרקיעו שחקים באופן אופייני לאינפלציה.
לקראת סוף המלחמה, איבד המטבע את ערכו כאמצעי חליפין כמעט לחלוטין, כיוון ולא היה מאובטח או מגובה באמצעות נכסים. ובדיוק כמו המטבע שהונפק על ידי הקונגרס הקונטיננטלי במלחמת העצמאות נחשב חסר ערך.