שכונת גינות שומרון מכונה גם "הגבעה המערבית", נוסדה בשנת תשמ"ג (1983), השכונה נמצאת בגבעה המערבית של היישוב והיא השכונה הגדולה מבין השכונות, ובה כ-3,000 תושבים. גינות שומרון עצמה מורכבת ממספר שכונות-משנה, בהן אשדר, בריטיש, אברהמי (נקראות על שם חברות הבנייה שבנו אותן) ועוד מספר שכונות קטנות יותר. שכונת-המשנה הוותיקה ביותר היא שכונת נווה עליזה (על שם עליזה בגין, אשתו של ראש הממשלה מנחם בגין), שכונה בתוך גינות שומרון שהוקמה על ידי משפחות דתיות מעולי ארצות הברית שהתארגנו, חלקן בעודן באמריקה, במטרה להקים את ביתן במקום. בניית רובע זה החלה בראשית שנות ה-80 אולם עקב פשיטת רגל של קבלן הבנייה התעכב האכלוס עד סמוך להקמת רובע "גינות שומרון" שאר שכונות-המשנה ב"גינות שומרון" הן בעלות אוכלוסייה מגוונת - חילונים ודתיים שגרים בצוותא.
נווה מנחם.
שכונת נווה מנחם מכונה גם "הגבעה המזרחית", נוסדה ב-1991 בשם "נוה אורנים". לאחר מותו של ראש הממשלה מנחם בגין הוחלט לקרוא לשכונה על שמו. השכונה נמצאת בגבעה המזרחית של היישוב, בעל אוכלוסייה מעורבת, ובה 3500 תושבים, דתיים וחילונים. לאחר תקופה ארוכה של הקפאת בנייה, אישר שר הביטחון אהוד ברק בספטמבר 2009 בניית 37 דירות נוספות בשכונה. בשכונה מוקם פרויקט הבנייה "קרני שומרון הצעירה" עם 55 דירות. בשנת 2014 קודם מכרז ל 260 בתים נוספים, אשר הביאו לתנופת פיתוח מואץ, וכיום מתגוררות במקום מעל 700 משפחות. חיי קהילה פעילים המחברים בין הישן לחדש, פארקים, אולם ספורט, גנים, מעונות ומוסדות חינוך וציבור ובעתיד הקרוב גם מרכז מסחר חדש.
אלוני שילה.
שכונת "אלוני שילה" עלתה לקרקע בערב יום העצמאות 1999 על שם סמ"ר שילה לוי, תושב שכונת קרני שומרון שנהרג באסון המסוקים, נקראה בתחילתה שכונת נוף קנה על שם נחל קנה הסמוך, השכונה נמצאת בגבעה דרומית-מזרחית לשכונת נווה-מנחם. במקום פועלת מדרשת שיל"ת. אבל גם בתוך תחום השיפוט של המועצה, ממש בקצהו. המטרה המוצהרת הייתה למנוע מהאוכלוסייה הפלסטינית לתפוס אדמות מדינה, בשטח שבין גבול הבינוי של קרני שומרון, לבין גבול תחום התכנון שלה, המרוחק פי כמה.
בשכונה קיימים כ-50 בתי קבע, קרוואנים מורחבים וקרוואנים סטנדרטים. השכונה מונה כ-85 משפחות ובעלת אופי קהילתי-תורני.
בשכונה מכהן ועד בנוסף לוועדות שונות כגון: ועדת תרבות, ועדת קליטה, ועדת חסד, ועדת בנייה, ועדת שילוב וכו'. בשכונה הוקם גם סניף בני עקיבא שבו כ-100 חניכים ומדריכים.
רמת גלעד.
מאחז רמת גלעד עלה לקרקע ב-31 במאי 2001, ונקרא על שם גלעד זר, קב"ט מועצה אזורית שומרון שנרצח על ידי מחבלים יומיים קודם. הגבעה עליה נמצא המאחז נקראת "קרנין אג'נובה", שהיא הגבעה הדרומית מבין שתי הגבעות שעל שמן קרוי היישוב והיא מזרחית לנווה מנחם. הקרקע עליה הוקם המאחז שייכת ברובה לתושבים פלסטינים מהכפר ג'ינסאפוט וחלקה בבעלות משה זר. המאחז נקרא בתחילה "גבעת הדגל", לאחר שבשנת 2000 בני תנועת הצופים מקרני שומרון יצרו דגל ישראל בגודל 750 מ"ר (שזכה להירשם בספר השיאים של גינס בשל גודלו). חודש לאחר הקמת המאחז, הושג הסכם להתפנות מרצון מהמקום, יחד עם מאחזים נוספים, במטרה לאפשר לשחרר כוחות צבא שהובאו לאבטח אותם למשימות אחרות בשיא האינתיפדה השנייה. ההסכם לא בוצע ובמקום המשיכו להתגורר 9 משפחות. באוקטובר 2002 פונה המאחז, אך המתנחלים חזרו אליו תוך זמן קצר. במאי 2004 הורה ראש הממשלה אריאל שרון על פינוי המאחז, אך הפינוי לא בוצע לבסוף. במאי 2009 שוב ניתנה הוראה לפנות את המאחז, אך המתנחלים במקום פנו לבג"ץ והפינוי נדחה, זאת מאחר שנקבע כי 11 מבנים במקום נבנו על אדמה פרטית פלסטינית.
בסוף שנת 2011, בעקבות גיבוש הסכם בין ראש המועצה הרצל בן ארי לבין השר בני בגין, הוחלט על הכשרה של שכונת רמת גלעד כשכונה אינטגרלית במועצה המקומית ואישור תב"ע. על פי ההסכם, המתנחלים יפנו בעצמם את תשעה מבנים שנבנו על על אדמה פרטית, המנהל האזרחי יבצע בדיקת קו כחול שמסמן את גבולות היישוב, כדי לבחון היכן עובר הקו בדיוק בין אדמות מדינה לאדמה פרטית. בינואר 2012 הפסיק המנהל האזרחי עבודות להכשרת קרקע חדשה להרחבת המאחז, מאחר שהעבודות פלשו לשטחים נוספים מעבר למה שנקבע בהסכם.
מצפה צבאים.
בתחום השיפוט של המועצה ישנה נקודת יישוב נוספת: מצפה צבאים, על גבעה הנקראת "קרנין אשמאילה", שהיא הגבעה הצפונית מבין שתי הגבעות שעל שמן קרוי היישוב.
בראש הגבעה הקים ללא אישור סוחר הקרקעות משה זר, בשנת 1982, את ביתו, על אדמה פרטית שנרכשה על ידו ומאוחר יותר נכללה בשטח השיפוט של המועצה המקומית קרני שומרון. זר טען שרכש קרקעות נוספות בסמוך, בשטח 762 דונם, ומכר אותם לקבלנים האחים משה ויגאל גינדי. בתחילת 1983 החלו האחים גינדי לשווק מגרשים ובתים ביישוב שתוכנן לקום במקום, בשם "כרמים" או "כרמי שומרון". לאחר מבצע שיווק אגרסיבי ברחבי הארץ, עשרות משפחות רכשו בתים ביישוב המתוכנן. האחים גנדי טענו שיש אישור של ועדת השרים להתיישבות להקמת היישוב, אישור שסיפק להם סגן שר החקלאות מיכאל דקל. אולם התברר שהקרקע שמכר להם זר, לא הייתה שיכת לו, וגם לא התקבל אישור להקמת היישוב. בסוף 1985 נפתחה חקירת משטרה בחשד להונאה ושוחד. על פי החשד שולם לסגן שר החקלאות מיכאל דקל שוחד בכדי שיספק מסמך שיש אישור להקמת היישוב. האחים גינדי נחשדו בהונאה וברחו לברזיל. לאחר שהתברר שאין כוונה להעמידם לדין, חזרו לישראל בסוף 1990, ומשה זר חויב להחזיר להם את כספם, עבור הקרקעות שכביכול מכר להם.
בתוך תחומי היישוב נמצא כרם הזיתים של משפחת ג'אבר מכפר לאקף השכן, צה"ל מאבטח אותם בעת המסיק. לאחר שבמשך השנים הותקפו מספר פעמים בידי המתיישבים.
מעלה שומרון.
החל משנת 2020 היישוב מעלה שומרון הפך לשכונה של קרני שומרון.
אל מתן.
הוקם כמאחז לא חוקי בשנת 2000, בתוך שטח שמורת נחל קנה. בשנת 2014 אישר המנהל האזרחי גריעת שטחים משמורת הטבע לטובת הלבנת המאחז.
החל משנת 2020 הפך לשכונה של קרני שומרון.
ראמה (יישוב)
ראמה (בערבית: الرامة, כפר ראמה) היא מועצה מקומית ערבית במחוז הצפון בישראל כ-5 קילומטרים מכרמיאל, בבקעת בית כרם (בקעת שגור) בלב הגליל.
שטח השיפוט שלה הוא 6,000 דונם. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1954. כמחצית מתושבי הכפר הם נוצרים, עוד כ-30% הם דרוזים, והשאר הם מוסלמים.
היסטוריה.
החוקר האמריקני אדוארד רובינסון שביקר בארץ ישראל ב-1838 זיהה את היישוב רמה בנחלת שבט אשר כמקור שמו של כפר ראמה. נמצאה בו כתובת עברית מהמאה ה-3. בזיהוי היישוב הקדום הסתייע רובינסון בסרקופגים שמצא על גבעה הסמוכה לכפר. באתר התקיימה עיר חשובה בעת השלטון הצלבני בארץ ישראל.
היישוב הנוכחי הוקם, לפי המסורת המקומית, במאה ה-17 והיה בין הכפרים הגדולים ביותר בגליל בתקופה העות'מאנית. אולריך יאספר זטצן תיאר את הכפר כעיירה עם בתים הבנויים היטב. במחצית השנייה של המאה ה-19 תואר הכפר כמכיל 60 משפחות נוצריות ו-60 דרוזיות.
בשנת 1923 היה לכפר הראשון בפלשתינה-א"י, שזכה במנהל עצמי (על ידי מועצת הכפר) מידי שלטונות המנדט הבריטי.
בהחלטת החלוקה, עתיד היה הכפר, כמו שאר הגליל, להכלל במדינה הערבית.
הכפר נכבש על ידי כוחות ההגנה במלחמת העצמאות וסופח לישראל בהסכמי שביתת הנשק ב-1949. בכפר השתכנו רובם של עקורי איקרית ובירעם.
שמן זית.
ראמה ידועה בתעשיית שמן הזית שלה. אולריך יאספר זטצן שביקר בכפר בשנת 1803 כתב שלכפר היה מטע זיתים גדול ממזרח לו שכלל 80,000 עצים. לכפר היו שייכים כרמי הזיתים הגדולים ביותר באזור. בימי מדיניות הקיצוב התנגדו תושבי הכפר בכח להחרמת תוצרתם על ידי פקידי בית חרושת שמן. בעקבות זאת נעצרו עשרות מתושבי הכפר שהועמדו לדין בפני בית דין צבאי ונדונו למאסר. ב"על המשמר" נטען שהמחיר שנקבע לשמן זית היה נמוך במיוחד בגלל שמגדליו היו ערבים.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 פעלו בכפר שישה בתי בד גדולים.
פשע מאורגן.
ראמה היא המעוז של משפחת הפשע אבו לטיף, הנחשבת ארגון הפשיעה השני בגודלו במגזר הערבי. בראש ארגון הפשע עומד לטיף אבו לטיף, בן דודו של ראש המועצה. בדצמבר 2018 עתר ראש המועצה לבג"ץ על מנת שיורה למשטרה לחדול מפעולות שיטור ביישוב. בתשובתה פירטה המדינה שורת מעשי פשע חמורים שאירעו ביישוב במהלך 2018, ובהם רצח כפול, ירי אל ניידת משטרה, ומספר מקרים של השלכת מטעני חבלה. העתירה נדחתה על הסף בינואר 2019.
חינוך.
בית ספר ראשון הוקם בכפר בשנת 1884 ובית ספר נוסף הוקם בשנת 1913. בית ספר תיכון הוקם ביישוב ב-1956. בשנות ה-70 רשם התיכון אחוזי הצלחה גבוהים בבחינות הבגרות. באמצע שנות ה-70 עבר התיכון למבנה חדש.
גאוגרפיה.
רובה של ראמה בנויה על מורדות ההר, כך שהכבישים בה תלולים יחסית. בדרום היישוב, סביב כביש 85 הישן, נמצא אזור מישורי יחסית, שהתפתח החל משנות ה-80 לאזור מעורב של מגורים ועסקים. בתחילת שנות ה-80 הוקמה בראמה שכונה חדשה במערב, המשמשת בעיקר למגורי מוסלמים. כן קיימת התפתחות מזרחה.
אוכלוסייה.
האוכלוסייה בכפר היא ערבית ברובה. נכון לסוף שנת 2008 מנתה האוכלוסייה 7,600 תושבים והורכבה מ:
בראשית שנותיה של מדינת ישראל היוו הנוצרים רוב מוחלט באוכלוסייה (כ-85 אחוז). לכפר הגיעו מוסלמים מענאן ואל-פראדיה שנחרבו במלחמת העצמאות. עם הזמן גדל שיעור המוסלמים ביישוב, בין השאר בעקבות הצטרפות בדואים מהר כמון. מכיוון שהמוסלמים הגיעו מבחוץ, אין בידי המוסלמים קרקעות פרטיות.