בשנת 1989 מונה לשותף במשרד עורכי הדין "מאייר בראון", והיה "עמית בכיר שאינו תושב" במכון ברוקינגס. הוא המחבר של "Matters of Principle", ספר עיון העוסק במועמדותו של רוברט בורק לבית המשפט העליון של ארצות הברית. גיטנשטיין נבחר פעמים אחדות בידי עמיתיו המשפטנים להיכלל בדירוג "עורכי הדין הטובים ביותר באמריקה". לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 מונה לחבר בוועדה המייעצת לצוות המעבר הנשיאותי של הנשיא הנבחר של ארצות הברית ברק אובמה. זמן קצר לאחר מכן נבחר להוביל את המשרד למדיניות משפטית במחלקת המשפטים של ארצות הברית של ממשל אובמה, אך הבחירה בו בוטלה לאחר דיווחים על עבודתו הענפה כשדלן רשום ב"לשכת המסחר של ארצות הברית", ארגון השדלנות הגדול ביותר בארצות הברית. ב-28 באוגוסט 2009 החל את כהונתו כשגריר ארצות הברית ברומניה.
העיתון הרומני "Nine O'Clock", היוצא לאור בשפה האנגלית, בחר בשגריר גיטנשטיין כ"דיפלומט החוץ של השנה לשנת 2011". גיטנשטיין פעל לחיזוק יחסי ארצות הברית-רומניה בסוגיות שונות תוך התמקדות במלחמה בשחיתות שלטונית, בשיפור השקיפות הממשלתית וביצור שלטון החוק. הוא קידם באופן פעיל פיתוח מעמיק יותר של שוקי המניות ברומניה, כמו גם הבטת סביבה עסקית הוגנת ושקופה יותר למשקיעים במדינה. הוא גם עודד מעורבות גדולה יותר של המגזר הפרטי במפעלים בבעלות ממשלתית (SOEs), כולל הכנסת קוד ממשל תאגידי עבור חברות אלה. הסכם ההגנה מפני טילים בליסטיים של ארצות הברית-רומניה נחתם במהלך כהונתו של גיטנשטיין בבוקרשט. גיטנשטיין נסע שלוש פעמים לאפגניסטן כדי לבקר חיילים אמריקאים ורומנים הלוחמים במלחמת אפגניסטן.
ב-5 בספטמבר 2020, מעט לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית באותה השנה, הוכרז גיטנשטיין כחבר בוועדה המייעצת של צוות המעבר לממשל ביידן–האריס. ב-27 ביולי 2021, נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן הכריז על מינויו של גיטנשטיין לשגריר ארצות הברית באיחוד האירופי. מינויו נשלח לסנאט של ארצות הברית למחרת. ב-28 בספטמבר 2021 התקיים שימוע בפני ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית בדבר מינויו, וב-19 באוקטובר הומלץ לשלוח את המינוי למליאת הסנאט. הסנאט של ארצות הברית אישר את המינוי באורח רשמי ב-18 בדצמבר 2021 בהצבעה קולית. גיטנשטיין הציג את כתב האמנתו בפני אורסולה פון דר ליין, נשיאת הנציבות האירופית, ב-24 בינואר 2022.
סדורה
מרגרט הקדושה
מרגרט הקדושה או מרגרט מוסקס (בגאלית סקוטית: Naomh Maighréad, בסקוטית: Saunt Marget; 1045 - 16 בנובמבר 1093) הייתה נסיכה אנגלייה ומלכה רעיה סקוטית. לעיתים היא מכונה "הפנינה של סקוטנלד", מאחר שפירוש שמה ביוונית הוא פנינה. מרגרט הקדושה נולדה בממלכת הונגריה לאדוראד הגולה, בנו של אדמונד איירונסייד ומי שבילה את מרבית חייו בגלות לאחר עליית קְנוּט הגדול לכתר האנגלי, ולאָגָאתָה. מרגרט ומשפחתה חזרו לאנגליה ב-1057. לאחר תבוסתו של הרולד השני בקרב הייסטינגס ב-1066 אחיה אדגר אתלינג נבחר לרשת את כתר אנגליה, אך הוא מעולם לא הוכתר. לאחר מכן, היא ומשפחתה ברחו צפונה, ומרגרט נישאה למלקולם השלישי, מלך סקוטלנד בשלהי 1070.
מרגרט, שהייתה קתולית אדוקה, ייסדה מעבורת החוצה את לשון הים של פורת' (דרום-מזרח סקוטלנד), לטובת עולי-הרגל למנזר הקדוש אנדרו. מרגרט הייתה אימם של שלושה ממלכי סקוטלנד (או ארבעה, אם כוללים בספירה את המלך אדמונד מסקוטנלד, ששלט במשותף עם דודו דונלד השלישי) ושל מלכה רעיה של אנגליה . על פי "חייה של מרגרט הקדושה, מלכת הסקוטים" (Vita S. Margaritae (Scotorum) Reginae), מרגרט נפטרה בטירת אדינבורו ב-1903, ימים ספורים לאחר שקיבלה את ההודעה על מותו של המלך בקרב.
ב-1250 מרגרט הוכרזה כקדושה על ידי האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי ושרידיה נקברו מחדש במנזר דנפרמליין בדנפרמליין, אך הם אבדו לאחר הרפורמציה בסקוטנלד. מרי, מלכת הסקוטים הקתולית החזיקה בחזקתה את ראשה של מרגרט בשלב מסוים, ולאחר מכן הוא הועבר למשמורת מסדר הישועים בצרפת, אך גם הוא אבד במהלך המהפכה הצרפתית.
ילדותה.
מרגרט הייתה בתו של הנסיך האנגלי הגולה אדוראד וזוגתו אָגָאתָה, ונכדתו של המלך אדמונד איירונסייד. לאחר מותו של אדמונד ה-1016, קְנוּט שלח את אדוראד התינוק ואת אחיו לחצרו של אולוף סקטקונונג, מלך שוודיה, ולבסוף הם עשו דרכם לקייב (באותה תקופה, חלק מנסיכות קייב). לאחר שבגר, הוא נדד להונגריה, והיה מתומכי עלייתו של המלך אנדרו לשלטון ב-1046. מוצאה של אָגָאתָה שנוי במחלוקת. מרגרט נולדה בהונגריה ב-1045, כמו גם אחיה אדגר אתלינג ואחותה כריסטינה, וחונכה בחינוך דתי בחצר המלוכה ההונגרית.
חזרה לאנגליה.
מרגרט ומשפחתה שבו לאנגליה כאשר אביה נקרא לחצר ב-1057, מאחר שהיה יורש פוטנציאלי לכתר של אדוארד המודה חשוך-הילדים. מיד עם הגעתם לחופי אנגליה אביה נפטר, בין אם בדרך הטבע או כתוצאה מהרעלה, ומרגרט בת ה-12 המשיכה עם יתר משפחתה לחצר, היות שאחיה נהפך כעת ליורשו של אביו, ובשל כך ליורש פוטנציאלי לכתרו של אדוראד המודה. כאשר אדוארד המודה נפטר לבסוף בתחילת ינואר 1066, הרולד השני נבחר למלך, כשאחת האפשרויות שהוצגו להעדפתו על פני אחיה של מרגרט, היא גילו הצעיר באותה תקופה. לאחר תבוסתו של הרולד בקרב הייסטינגס בשלהי 1066, אדגר ניסה לשוב ולהיבחר למלך, אך כאשר הנורמנים התקדמו ללונדון, הוִיטֶנָגֶמוֹט הסגירו את אדגר לויליאם הכובש, שלקח אותו לנורמנדי. ב-1068 חזר אדגר לאנגליה וכל המשפחה ברחו לרוזנות נורת'מבריה.
המסע לסקוטלנד.
על פי המסורת, אָגָאתָה החליטה לעזוב את נורת'מבריה ב-1068 עם ילדיה לשוב לאירופה, אך סערה הסיטה את ספינתם מהמסלול והיא נסחפה צפונה לממלכת סקוטלנד, שם מלך סקוטנלד מלקולם השלישי העניק להם מקלט. המקום שבו הספינה נטרפה נקרא כיום "תקוותה של מרגרט הקדושה" (כיום חלק מאיי אורקני). ההיסטוריונים חלוקים לגבי שנת המפגש עם מלקולם. לפי סימון מדרהאם , היסטוריון בן המאה ה-12, ייתכן שמרגרט לא פגשה את המלך מלקולם לפני 1070, עד לאחר הנהירה לצפון של ויליאם הכובש. מקורות אחרים מציינים כי פגישתם הראשונה התקיימה כבר ב-1059. לפי אורדריקוס ויטליס, אחת מפעולותיו הראשונות של מלקולם לאחר הכתרתו למלך סקוטלנד הייתה יציאה למסע לחצרו של אדוארד המודה ב-1059 בכדי לארגן את חתונתו עם "קרובתו של אדוארד, מרגרט, שהגיעה לאנגליה שנתיים קודם לכן מהונגריה". אם האירוסין אכן אורגנו כבר ב-1059, הן לא כובדו, ולפי ויטליס זו הסיבה לפלישת סקוטלנד לנורת'מבריה ב-1061, כאשר לינדיספרן (Lindisfarne) נבזזה.
מלקולם השלישי היה אלמן באותה עת עם שני ילדים, דונלד ודאנקן, וייתכן כי רצה להינשא לאחת מאחרונות השורדים ממשפחת המלוכה האנגלו-סקסונים המקורית (מצאצאיו של אלפרד הגדול). החתונה של מרגרט ומלקולם התקיימה ב-1070. לאחר מכן מלקולם ביצע מספר פשיטות נוספות לנורת'מבריה כדי לחזק את טענותיו של גיסו החדש אדגר לכתר האנגלי, אך לפעולות אלו ניכרה השפעה מועטה בלבד.
בניין ברוקס
בניין ברוקס (באנגלית: Brooks Building) הוא בניין רב קומות בן 12 קומות בליבו של הרובע המסחרי של שיקגו, הלופ. הוא נבנה בשנים 1909–1910, בסגנון האדריכלי של אסכולת שיקגו. הבניין מהווה דוגמה מוקדמת לבניין רב קומות שנבנה בשיטת מסגרת פלדה, המבנה הוזמן על ידי פיטר ברוקס ושפרד ברוקס ותוכנן על ידי האדריכלים הולאבירד ורוץ' (Holabird &amp; Roche) . הבניין הוגדר כנקודת ציון בשיקגו ב-14 בינואר 1997. הוא גם נקבע כשיר לרישום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (NRHP) ב-8 באוקטובר 1982; עם זאת, הוא אינו נכלל רשמית ב-NRHP עקב התחשבות ברצונו של בעל הנכס.
סדורת n
וולפגנג מרטיני
וולפגנג מרטיני (בגרמנית: Wolfgang Martini; 20 בספטמבר 1891 - 6 בינואר 1963) היה קצין בכיר בלופטוואפה במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
מרטיני נולד וגדל בעיר ליסה, אז חלק של האימפריה הגרמנית. הוא התעניין ברדיו. בשנת 1910 הוא התגייס לצבא וקודם לדרגת לויטננט ביחידת קשר. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא קודם בדרגות וסיים את המלחמה בתפקיד קצין קשר במטה הכללי.
לאחר הסכם ורסאי מרטיני היה בין הקצינים המעטים שנותרו בצבא. הוא היה מדריך בבתי הספר של צבא. בשנים 1928–1929 הוא השתתף בהדרכות בבסיס ליפצק שבתחומי ברית המועצות. בשנים 1928–1933 הוא קודם למיור ושירת במשרד הביטחון הגרמני.
עם הקמת לופטוואפה בשנת 1933 מרטיני מונה לאחראי על ענייני קשר החיל. בשנת 1941 הוענקה לו דרגת גנרל חיל המודיעין האווירי.
במחצית שנות ה-30 חברה גרמנית החלה בפיתוח טכנולוגיית מכ"ם. מרטיני השתתף בהצגת המערכת בשנת 1938 ומייד הבין את חשיבותה לחיל. בשנת 1939 אורגנו טיסות מודיעין של LZ 130 Graf Zeppelin לאורך חופי אנגליה במטרה לגלות מערכות מכ"ם בריטיות. אמנם מערכות בריטיות השתמשו בתדרים שונים מאלו שנבדקו על ידי הגרמנים ולכן לא התגלו. בנושאים אלו מרטיני דיווח ישירות להרמן גרינג אך בינם התגלו חילוקי דעות בנוגע לחשיבות הנושא ותרומתו לפעילות החיל.
בסוף 1944 ממצאי המחקר ותוכניות הנדסיות נאספו בארגזי מתכת ואוחסנו במקום סודי. בתחילת שנות ה-50 מרטיני הצליח להגיע למקום אחסון שהיה בשטח כיבוש סובייטי ולהעביר אותם למערב.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה מרטיני נעצר והועבר לארצות הברית ובהמשך לבריטניה. לאחר חזרה לגרמניה הוא נתן ייעוץ לחברות פרטיות, חיל האוויר הגרמני וNATO.
בנוסף לעיטורים בתקופת גרמניה הנאצית מרטיני קיבל עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית בשנת 1961.
מרגרט הקדושה מסקוטלנד
ב.מ.וו i3