על אף כישלון ניסיון ההתיישבות הראשון, שאבו וייט ואחרים עידוד ממסעם המוצלח למפרץ צ'ספיק, ונותרו אופטימיים לגבי האפשרות להקים מושבת קבע אנגלית. בדיווח שנכתב על ידי וייט ביקש לצייר את הילידים באור חיובי והציע ליישב בניסיון הבא את אזור מפרץ הצ'ספיק שלדידו היה מסוגל להציע שירותי נמל טובים יותר ואוכלוסייה אוהדת יותר. כמו כן הדגיש וייט את חשיבות הרכבו הדמוגרפי של משלחת המתיישבים העתידיים, ותמך בהעדפת יישובם של משפחות איכרים ובעלי אחוזות במקום חיילים.
הניסיון השני: "המושבה האבודה".
בהתאם להצעתו של וייט, נשלחו באפריל 1587 שמונים וחמישה גברים, שבע-עשרה נשים ואחד-עשר ילדים אל עבר מפרץ הצ'ספיק. לרוע מזלם של המתיישבים המסע התאחר במעט, והקפטן, שהיה נחוש להספיק לשוב בזמן לקריביים לרגל עונת השוד הימי, עזב את המתיישבים באתר רואנוק הנטוש. ייתכן שהעגינה ברואנוק נעשתה בהסכמתו של וייט, שאולי היה סבור כי החיילים שגרנוויל הותיר מאחוריו עודם מחכים להם. עם זאת, וייט ואנשיו לא מצאו כל זכר לאנשיו של גרונוויל. אחת מן הנשים שהתלוו למסע הייתה בתו ההרה של וייט. עם הגעת המתיישבים לרואנוק, ילדה את וירג'יניה דייר, שהייתה לילדה הראשונה שנולדה למתיישבים אנגליים ביבשת אמריקה. מאחר שהמתיישבים נותרו לבדם בלב אוכלוסייה עוינת ללא מזון מספיק וללא מבני מגורים בני-יישוב, הוחלט כי וייט ישוב לאנגליה על מנת לנסות לגייס עזרה נוספת. לרוע מזלם, ההסלמה ביחסי ספרד-אנגליה, מנעו מווייט לשוב לרואנוק והתקשורת עם המתיישבים נותקה כליל.
באוגוסט 1590, כשלוש שנים לאחר עזיבתו, חזר וייט לאי לאחר סיום מסע שוד ימי מוצלח בקריביים. וייט ואנשיו חזו פעם נוספת באתר נטוש, כאשר הרמז היחידי לגורלם של המתיישבים נתגלה בדמות האותיות CRO שנחרתו על אחד העצים. וייט הסיק מתוך כך שהמתיישבים עברו לאי קרואטואן (Croatoan) השוכן בסמיכות לאי רואנוק, אך בשל תנאי מזג האוויר ויתר על ההפלגה לשם ושב לאנגליה. גורלם של מתיישבי רואנוק נותר עד היום אפוף מסתורין ואי-ודאות, ובעוד רוב החוקרים מאמינים כי מתו ממחלות או נהרגו על ידי בני שבט רואנוק, אחרים מאמינים שלכל הפחות חלקם התערו ונטמעו באוכלוסייה המקומית.
כישלון המיזם של ראלי ולקחיו.
המושבה ברואנוק הייתה לניסיון הרחב והעקבי ביותר להקים יישוב קבע אנגלי באמריקה במאה השש-עשרה. תקשורת לקויה עם האוכלוסייה הילידית, ארגון קלוקל שנסמך בעיקר על משאביו ומרצו של ראלי, תנאים גאוגרפיים ירודים ותזמון גרוע היו כולם גורמים שהביאו לכישלון היוזמה. עד מותה של אליזבת ב-1603 לא נערך מבצע בסדר גודל דומה, אך עם זאת חסידי ההתיישבות לא פסקו מלדבר בשבח הרעיון. בתחילה רבים ראו במושבה אנגלית באמריקה כמעין נספח לפעילות הפריבטרים, אם כי אט אט החלה תפיסה זו להשתנות. באופן הדרגתי הציפייה למצוא מתכות יקרות נעשתה לרק אחת מני סיבות רבות שהפכו את רעיון הקולוניזציה באמריקה לאטרקטיבי בעיני בעלי העניין האנגליים. הסחר האטלנטי הלך והפך מגוון יותר ובמקביל המודעות כלפי העושר שצברו הפורטוגלים והספרדים במטעים באמריקה הלכה וגברה. לבעלי העניין האנגליים התחיל להתבהר כי לא רק מתכות ואבנים יקרות מניבות עושר, וכי סוכר, כותנה, קקאו, קפה, טבק, פרוות ואפילו דגים יכולים להוות סחורות בעלות ערך רב. שילוב מוסד חברת המניות המשותפת, שהתפתח במחצית המאה הקודמת, עם המאמץ הקולוניאלי של תחילת המאה השבע-עשרה, כפי שהתבטא בהקמת חברות פלימות' ולונדון, עזר להתגבר על מגבלות כלכליות וארגוניות רבות שעמדו בפני ראלי וחבריו. מכירת אחזקות אפשרה לרתום את משאביהם של עשרות משקיעים ובכך להקטין את הסיכון של המשקיע הבודד ולהגביר את איתנות ההשקעה.
מושבת רואנוק בתרבות הפופולרית.
גורלה המסתורי של מושבת רואנוק גרר התייחסות רבה בתרבות הפופולרית.
בן ציון מבאבוב
חוק הגבול המרכזי
צבא סוריה
טום פורד
תומאס קרלייל "טום" פורד (באנגלית: Thomas Carlyle "Tom" Ford; נולד ב-27 באוגוסט 1961) הוא מעצב אופנה, במאי, מפיק ותסריטאי קולנוע אמריקאי.
שנותיו המוקדמות.
פורד נולד באוסטין שבטקסס וגדל ביוסטון. משפחתו עברה לסנטה פה כשפורד היה בן 11. לאחר סיום לימודיו התיכוניים בשנת 1979 עבר פורד לניו יורק והחל ללמוד היסטוריה של האומנות באוניברסיטת ניו יורק. לאחר שנה פרש פורד מלימודיו כדי להתמקד בקריירת משחק. לאחר מכן החל ללמוד בבית הספר לעיצוב, Parsons School of Design. במהלך שהייתו בניו יורק הפך פורד לדמות ידועה בחיי המסיבות והרבה לבלות בסטודיו 54 (משם גם נלקח שם החנות factory 54 ). פורד התגורר כשנה וחצי בפריז שם עבד כמתמחה במשרד יחסי הציבור של חברת האופנה קלואי.
קריירה.
תחילת הקריירה.
לאחר סיום לימודיו פורד לא הצליח למצוא עבודה בתחום האופנה וניסה להתקבל למשרה אצל המעצבת קאתי הארדוויק ששכרה אותו לבסוף, פורד עבד אצלה במשך שנתיים. בשנת 1988 עבר פורד לעבוד במותג האופנה "פרי אליס". במהלך עבודתו שם יצר קשרים הדוקים עם רוברט מקדונלד, נשיא החברה, ועם המעצב מארק ג'ייקובס. פורד עבד בחברה במשך שנתיים אך לאחר שנמאס לו מהאופנה האמריקאית הוא החליט לעבור לעסוק באופנה אירופאית.
עבודתו בגוצ'י.
פורד קיבל הזדמנות מדווין מלו שהיה עורך אופנה בחברת גוצ'י לעבוד בחברה. כחצי שנה לאחר תחילת עבודתו בגוצ'י פורד כבר הפך למעצב בגדי הגברים ולאחר מכן גם עיצב נעליים.
בתחילת 1994 קודם פורד למעצב אומנותי. במקביל, נוצרו מתחים בין פורד לבין יו"ר החברה. שנה לאחר מכן שכר פורד את המעצבת קארין רויטפלד כדי לשפר את תדמית החברה בעזרת קמפיינים שיווקיים חדשניים. בשנים 1995-1996 עלו מכירותיה של חברת גוצ'י בתשעים אחוז. בתחילת שנת 1999 הגדיל ברנאר ארנו, יו"ר חברת LVMH את מניותיו בחברת גוצ'י לאור הצלחתה. לאחר שגוצ'י רכשה את חברת איב סן-לורן מונה פורד למעצב הראשי של החברה גם כן.
המותג טום פורד.
באפריל 2004 עזב פורד את קבוצת גוצ'י לאחר חילוקי דעות יצירתיים עם ההנהלה. ב-2004 הקים פורד את מותג האופנה טום פורד הנושא את שמו.
קריירת בימוי.
בשנת 2005 הודיע פורד על הקמת חברת הפקות משלו בשם "FADE TO BLACK". סרט הבכורה של פורד היה סינגל מן שיצא בשנת 2009. הסרט מבוסס על ספר של הסופר כריסטופר אישרווד. בסרט מככבים השחקנים: קולין פירת', ג'וליאן מור, מת'יו גוד וניקולס הולט. הסרט היה מועמד לפרסים רבים ביניהם: פרס אריה הזהב, פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה, פרס גילדת שחקני המסך ופרס גלובוס הזהב. הסרט זכה בפרס באפט"א לקולנוע עבור השחקן הטוב ביותר בתפקיד הראשי.
חיים אישיים.
פורד הוא הומוסקסואל. בן זוגו הוא העיתונאי ריצ'רד באקלי והשניים יחד מ-1986. באקלי היה העורך הראשי של המגזין "Vogue Hommes International". באקלי אובחן כחולה סרטן ב-1989 ולאחר החלמתו עברו השניים מניו יורק לאיטליה. בספטמבר 2012 נולד לשניים בנם הבכור, אלכסנדר ג'ון באקלי פורד.
עדני וילסון
עדני וילסון (שם מדעי: "Cicinnurus respublica") הוא מין של ציפור שיר ממשפחת העדניים, החי באינדונזיה.
מאפיינים.
זוהי ציפור קטנה יחסית, כ-21 ס"מ גודלה. צבע גופה אדום ושחור, עם כתם צהוב על צווארה, פה ירוק-בהיר, רגליים כחולות ושתי נוצות זנב סגולות. הראש אינו מכוסה בנוצות, ובצבע כחול, עם קווים בצבע שחור עליו. הנקבה חומה עם ציצת נוצות כחולה. בתנאי שדה, ראשו הכחול של העדני הוא כה בולט עד שניתן לראותו בבירור בלילה, והזנב שלו זוהר בצבע כסוף בהיר.
העדני הוא אנדמי לאינדונזיה, ונצפה לרוב במערב פפואה ניו גיני. העדני ניזון בעיקר מפירות וחרקים קטנים.
השם המדעי של העדני ניתן לו על ידי שארל לוסיין בונפארטה, אחיינו של נפוליאון, שתיאר את העדני מפריט שניזוק קשה, שנקנה על ידי אורניתולוג בריטי בשם אדוארד וילסון. שלושים שנה מאוחר יותר, בשנת 1863, הזואולוג הגרמני היינריך אגאתון ברנשטיין גילה מושבות של עדני וילסון באי ווייגו במערב פפואה ניו גיני.
בגלל איבוד מתמשך של בתי גידול, תחום-תפוצה קטן וניצול למטרות שונות, העדני נמצא כעת במצב "קרוב לסיכון" (NT) במדד הרשימה האדומה של IUCN, ובנספח 2 של אמנת CITIES.
המדידה הראשונה של עדני וילסון נעשתה על ידי סר דייוויד אטנבורו, עבור הסרט התיעודי בהפקת ה-BBC "אטנבורו בגן העדן" (תרגום חופשי). אטנבורו הצליח לגרום לציפור לגשת אליו על ידי פיזור עלים על רצפת יער הגשם, מה שגרם לעדני לנסות לפנות אותם משם.
פעולה במחנה הפליטים ביריחו
"פעולה במחנה הפליטים ביריחו" הוא שמו של מיצג שערך האמן הישראלי פנחס כהן גן בשנת 1974. המיצג כלל כמה פעולות אמנותיות במחנה פליטים ליד יריחו.
הפעולה במחנה הפליטים ביריחו התקיימה ב-10 בפברואר 1974 במחנה פליטים פלסטיני הממוקם בצפון-מזרחה של העיר יריחו, בקרבת ח'רבת אל-מפג'ר. במהלך הפעולה בנה כהן גן מחסה ארעי שכלל אוהל ירוק ומבנה נוסף, דמוי מפרש, אף הוא עשוי מבד. בתוך מחסה זה ניהל שיחה עם שני פלסטינים תושבי המחנה "על ישראל במרחק 25 שנה, בשנת אלפיים, בפני שני פליטים ומלווים של כהן גן". בסופה של השיחה הצהיר כהן גן כי "פליט הוא אדם שאיננו יכול לחזור למקום הולדתו".