קרודופ החל לשחק בסרטי קולנוע בשנת 1996, בתחילה בסרט "סליפרס" של הבמאי בארי לוינסון, ומאוחר יותר ב"להמציא את האהבה". ב-1997 דיבב את הדמות הראשית, אשיטאקה לגרסה האנגלית לסרט "הנסיכה מונונוקי". בשנת 2000 שיחק בסרט "כמעט מפורסמים", שם גילם את גיטריסט הלהקה ראסל האמונד. ב-2006 שיחק בסרט "שומר המדינה".
קרודופ היה מועמד לפרס טוני בעקבות הופעתו במחזה "איש הפיל" ובנוסף על משחקו בהפקה של ברודוויי למחזה "איש הכריות". מאוקטובר 2006 עד מאי 2007 כיכב בשני החלקים של "The Coast of Utopia" של טום סטופארד במרכז לינקולן, ועל תפקידו זה זכה בפרס טוני.
בשנת 2009 שיחק בסרט "השומרים" בתפקיד דוקטור מנהטן ובסרט "אויבי הציבור".
בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי "ג'קי" על ג'קלין קנדי-אונאסיס, רעייתו של נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי, אותה מגלמת נטלי פורטמן. ושיחק בדרמה הקומית "נשות המאה ה-20", לצד גרטה גרוויג ואל פנינג.
בשנת 2017 שיחק בסרט המדע הבדיוני "" שביים רידלי סקוט, הסרט השישי בזיכיון של סדרת הסרטים "הנוסע השמיני". באותה שנה שיחק בסדרת המותחן הפסיכולוגי של נטפליקס "צוענייה", בכיכובה של נעמי ווטס. ב-2019 שיחק בסדרה "תוכנית הבוקר", לצדן של ג'ניפר אניסטון וריס וית'רספון. על תפקידו בסדרה זכה בפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה.
חיים אישיים.
מ-1996 עד נובמבר 2003, יצא קרודופ עם השחקנית מרי-לואיז פרקר, שילדה לו בן, ויליאם אטיקוס פארקר, ב-7 בינואר 2004. הוא עזב את פארקר כשהיא הייתה בחודש השמיני להריונה, לטובת השחקנית קלייר דיינס ששיחקה לצידו בסרט "המין היפה". ב-2004 קרודופ ודיינס הודיעו שהם יוצאים באופן רשמי, אך הכחישו שזה קרה בזמן שקרודופ נפרד מפארקר. בדצמבר 2006 הם נפרדו, לאחר שדיינס נראתה עם השחקן יו דנסי ששיחק לצידה בסרט "לפנות ערב". החל מ-2017, הוא בזוגיות עם השחקנית נעמי ווטס, אשר אותה הכיר בזמן ששיחקו בסרט "צועניה".
תיבת ההרחה
תיבת ההרחה (באנגלית: Anatomical snuffbox) היא כינוי אנטומי לאזור בחלק הגבי של שורש כף היד, סמוך לקו דמיוני הנמשך מהאגודל. תיבת ההרחה מכונה גם הגומץ החישורי (מלטינית: fossa radialis). שמו של האזור ניתן לו לפי המנהג להניח אבקת טבק הרחה בשקע של "תיבת ההרחה" ולשאוף אותו.
את "תיבת ההרחה" מגדירים מצידה הקדמי (במנח אנטומי, כף היד פונה קדימה) הגידים הצמודים של השריר פושט האגודל הקצר והשריר מצדיד האגודל הארוך ומצידה האחורי גיד השריר פושט האגודל הארוך. ברצפת התיבה נמצאות שתיים מעצמות שורש כף היד, עצם הסירה והעצם רבת הזוויות הגדולה. באנטומיה טופוגרפית קל לזהות את "תיבת ההרחה" בשורש כף היד לאחר יישור מלא של האגודל.
דרך "תיבת ההרחה" עוברים עורק החישור וענף העור הגבי של עצב החישור. הווריד האגודלי (vena cephalica) מתחיל את דרכו בתיבה.
שבר עצם הסירה, השבר הנפוץ ביותר בעצמות שורש כף היד, מתבטא בין היתר ברגישות בתיבת ההרחה.
פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בטורונטו
השגרירות הנוצרית הבינלאומית
The Sinatra Family Wish You a Merry Christmas
The Sinatra Family Wish You a Merry Christmas הוא אלבום מאת הזמר האמריקאי פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן ה-52 של סינטרה וה-25 בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום יצא בשנת 1968.
האלבום המשפחתי מסמן בעיקר את סוף תקופת הראט פאק ואת התמקדותו המחודשת של סינטרה במשפחתו. גם המוזיקה אותה יצר סינטרה עברה שינוי מהותי.
המארגן נלסון רידל, הוציא מהתזמורת צליל חלק ועשיר וזאת בניגוד לעבודות קודמות שלו בהן שם דגש על מקצבי סווינג עשירים ומהירים. סינטרה עצמו שר סולו רק בשני שירים, בכל השאר השתתפו גם בני משפחתו שכללו את בנו פרנק הבן, ואת שתי בנותיו, ננסי (איתה כבר שיתף פעולה בשיר, "Somethin' Stupid") וטינה.
439 לפנה&quot;ס
לוקיוס קווינקטיוס קינקינאטוס
קינקינטוס
קינקינאטוס
אוולין וו
ארתור אוולין סנט-ג'ון וו (באנגלית: Arthur Evelyn St. John Waugh - נהגה אִיוולין; 28 באוקטובר 1903 - 10 באפריל 1966) הוא סופר בריטי. וו חיבר מספר רומנים סאטיריים המאופיינים בהומור שחור, כגון Decline and Fall, Vile Bodies, "סקופ", "קומץ עפר" ו-"The Loved One" (שעובד לקולנוע בשם "אמריקה לאן?"). בין עבודותיו הרציניות נמנו "" וטרילוגיית "חרב של כבוד", בהם התבטאה אמונתו הקתולית העזה. רבים מהרומנים של וו מתארים את האריסטוקרטיה הבריטית, שהוא מתח עליה ביקורת סאטירית, אולם גם נמשך אליה מאוד. בנוסף לכך הוא כתב גם סיפורים קצרים, שלוש ביוגרפיות ואת הכרך הראשון של האוטוביוגרפיה הבלתי גמורה שלו. ספרי המסעות שלו, יומניו ומכתביו הרבים פורסמו אף הם.
אחיו של וו, אלק, היה מחברם המצליח של רומנים פופולריים ובנו, אוברון, מבקר אמנות נודע. וו היה נשוי פעמיים והיה אב לשישה ילדים. רבים מחשיבים אותו כאחד מבעלי הסגנון המשובחים בפרוזה הבריטית המודרנית.
רוזלינד קראוס
רוזלינד א' קראוס (באנגלית: Rosalind E. Krauss; נולדה ב-30 בנובמבר 1941) היא מבקרת אמנות אמריקאית ותאורטיקנית לאמנות.
ביוגרפיה.
קראוס גדלה בוושינגטון די. סי. לאחר שסיימה את לימודיה במכללת ולסלי ב-1962 המשיכה את לימודיה באוניברסיטת הרווארד במחלקה לאמנות. את הדוקטורט היא כתבה על דייוויד סמית ב-1969. המאמר פורסם ב-1972 תחת הכותרת Terminal Iron Works.
באותה תקופה כתבה קראוס לכתבי העת Art International ומאוחר יותר גם ב-Artforum International. היא עברה לניו יורק והצטרפה לקבוצת מבקרים חשובה, בהם אנט מיקלסון (Michelson), ברברה רוז (Rose) ומייקל פריד (Fried) אשר למד איתה בהרווארד.
כמה שנים לאחר שסיימה את לימודיה בהרווארד כתבה מאמרים על ג'ספר ג'ונס ודונלד ג'אד (Judd). היא התמקדה בכתיבתה על אמנות מינימליסטית. בין מאמריה העיקריים בנושא זה היה המאמר "פיסול בשדה המורחב" (1979).
קראוס ומיקלסון עזבו את כתב העת Artforum וייסדו ביחד מגזין חדש ב-1976 שנקרא אוקטובר ("October"). בנוסף, קראוס לימדה במוסדות שונים והפכה להיות מקור השראה לסטודנטים ומבקרים רבים, אשר בחרו להתמקד בתחום הפילוסופי של לימודי האמנות העכשווית.
כמו רבים ממבקרי האמנות באותה תקופה, הושפעה קראוס רבות מקלמנט גרינברג והרולד רוזנברג (Rosenberg). יכולתה לתרגם את הזמניות של החוויה הוויזואלית-גופנית, לשפה עשירה הקנתה לה את מעמדה כמבקרת.
מאמריה.
אחד ממאמריה המפורסמים הוא המאמר וידאו: האסתטיקה של הנרקיסיזם" (Video: The Aesthetics of Narcissism). המאמר פורסם לראשונה בכתב העת "October", בשנת 1976. המאמר דן בקבוצה של עבודות וידאו ארט מתחילת שנות השבעים של המאה ה-20, אשר נושאות מאפיינים שונים של מיצג מתועד. דרך ניתוח אסתטי של עבודות אלו, מנסה קראוס להציג את מדיום הווידאו ארט כבעל מאפיינים של הפרעת אישיות נרקיסיסטית.
בראשית המאמר קראוס מנסה להפריד בין מאפיינים אסתטיים דומים בין אמנות הווידאו ארט לבין אמנות מינימליסטית ומושגית. בעבודה כגון "מרכז" (1971), מאת האמן וויטו אקונצ'י, מתועד האמן כשהוא מצביע על מרכז של מסך וידאו במחווה אירונית לפורמליזם האמנותי בנוסח האקספרסיוניזם המופשט והמינימליזם. אולם, שלא כמו בסוגי אמנות אלו, השימוש בווידאו כנקודת ייחוס של האמן יוצרת מצב שאינו רק טאטולוגי, כלומר בעל ייחוס עצמי, אלה יכול להיות מוגדר במונחים פסיכואנליטים.
הנרקיסיזם, כהפרעה אישיותית, יוצרת מצב של בעיה בקשר של האדם עם סביבתו. מעריכים כי הנרקיסיזם הוא מנגנון הגנה הבא להגן על ערכו ושלמותו של האגו מפני איומים מבחוץ. ההתנהגות הנרקיסיסטית עשויה לפצות על חסכים שונים ועל רגשי נחיתות. קראוס משתמשת בהפרעה זו כדי להגדיר את האופן שבו מייצר הווידאו היזון חוזר אל האדם. אותו היזון חוזר או מעגל סגור מציב את הגוף "ממורכז בין שתי מכונות המהוות פתיחה וסגירה של מירכאות". בין מצלמת הווידאו לבין הטלוויזיה או המוניטור, מופיע הדימוי המצולם במיידיות של ראי והוא מנתק את הדימוי מן הרצף ההיסטורי, על ידי הפיכתו לזמן הווה תמידי.
קראוס אינה מגדירה את התנאים הסוציולוגים בהם נוצר שיח אמנות כזה, אף על פי שהיא מעלה שאלה זו. יחד עם זאת היא רומזת כי התשובה על שאלה זו תלויה בתפיסת האמנות כפטישיזם צרכני ובניסיון של אמנים לעורר תגובת נגד לכך.
במאמר מזכרים בין השאר:
מגילת האו&quot;ם
Cycles
Cycles הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום האולפן ה-53 של סינטרה וה-26 היוצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום יצא בשנת 1968.
האלבום יצא לאור עשרה חודשים לאחר האלבום Francis A. &amp; Edward K. היה זה פרק הזמן הארוך ביותר בו לא הוציא סינטרה אלבום בחברת ההקלטות שלו. וזאת אם לא לוקחים בחשבון את תרומתו לאלבום שירי חג המולד, The Sinatra Family Wish You a Merry Christmas, אותו הוציא עם משפחתו בחודש ספטמבר.
זהו האלבום העצמאי הראשון של סינטרה המבוסס על מקצבי הפופ והרוק. האלבום מתרכז בווריאציות מתוזמרות לשירי פופ/רוק מוכרים מסוף שנות ה-60. התזמורת מאורגנת כך שהגיטרות, הבאס ומערכות התופים מנגנים בעדינות ובצורה שאינה מתבלטת. סינטרה שר מבחר שירי רוק-פולק, כולל שיריהם של ג'וני מיטשל, "Both Sides Now", וגלן קמפבל, "By the Time I Get to Phoenix" ו-"Gentle on My Mind". סינטרה הגיב לשירים ולתזמור השקט בשירה שקטה גם כן, אך שלא כאלבומיו עם אנטוניו קרלוס ז'ובים, שניחנו בניואנסים שונים, כאן השקט נבע משירה מאופקת ועצורה.
משטרת הגבולות
מנהל אוכלוסין
תוכנית הפיתוח
אל-אשרפיה
אלאשרפיה
אל אשרפיה
דניס ריצ'רדס