היפרקלמיה היא מצב בו יש יתר אשלגן בדם. הביטוי הקליני של היפרקלמיה תלוי ברמות האשלגן ובמהירות ההתפתחות של חוסר האיזון. הטיפול בהיפרקלמיה הוא באמצעות מתן משתנים, או K-exalate, או ביצוע דיאליזה. במצבים בהם יש סכנה ממשית לפעילות הלב (הכוללת שינויים באק"ג) ניתן לתת סוכר המעודד הפרשה אנדוגנית של אינסולין, אגוניסטים ביתא אדרנרגיים או טיפול אקוטי על ידי מתן קלציום גלוקנט.
היפרקלמיה עלולה לנבוע ממספר סיבות: סיבות הקשורות להפרעה במנגנון התאי עצמו, כגון סוכרת, הרס של שריר משורטט ועוד, ומסיבות הקשורות במנגנון הכלייתי- כגון אי ספיקת כליות כרונית, מחלת אדיסון, או renal tubular acidosis type 4.
ישנו גם מצב של פסאודו היפרקלמיה: זהו מצב שבו לחולה אין היפרקלמיה ממשית, אולם נתוני בדיקות הדם מצביעים על היפרקלמיה לכאורה.
היפוקלמיה.
היפוקלמיה היא מחלה המתבטאת במחסור ביוני אשלגן. היפוקלמיה יכולה להיווצר כתוצאה מהגעת כמות גדולה מדי של נתרן לצינור המאסף בתמורה להפרשת יתר של אשלגן, המופרש בשתן,
הטיפול במקרים של היפוקלמיה הוא מתן אשלגן- במקרים בהם מדובר בהיפוקלמיה חריפה מתן האשלגן מתבצע וורידית בוורידים בינוניים.
מישק משתמש
ינשק משתמש
חרדון הצווארון
חַרְדּוֹן הצַוָּארוֹן (שם מדעי: "Chlamydosaurus kingii"), הוא מין של לטאה. הוא קרוי כך בגלל עטרת הצוואר המרשימה אשר מצויה על צווארו.
העטרת נתמכת על ידי סחוס מעמוד השידרה, וכשהחרדון חש בסכנה, הוא פותח את פיו וכך חושף את פנים הפה שצבעו ורוד וצהוב בוהק אשר אמור להרתיע את האויב. בנוסף לכך, הוא פורש את עטרת צווארו שצבעו בגווני כתום-אדום כמין להבה.
מאפיינים.
חרדון הצווארון יכול להגיע לאורך של מטר אחד. החרדון צועד על ארבע רגליו, אך בעת סכנה הוא פותח בריצה, בתחילה על ארבע רגליו ולאחר מכן על שתי רגליו האחוריות בלבד. בעקבות התנהגות זו יצרו באוסטרליה דגם של אופניים ("אופני הלטאה"). הזכרים גדולים באופן משמעותי מהנקבות.
עטרת הצוואר של חרדון הצווארון, משמשת על מנת להפחיד את הטורפים - כמו גם השריקות והתנועות המהירות שלו. אם אלה לא ירתיעו את הטורף, יימלט החרדון אל העץ הקרוב ויטפס עליו בזריזות, ושם יסתתר עד חלוף הסכנה.
תפוצה.
עיקר תפוצתו של חרדון הצווארון הוא ביבשת אוסטרליה. הוא שכיח בדרום גינאה החדשה, בקימברלי שבאוסטרליה המערבית ועד למזרח אוסטרליה.
הוא מצוי ביערות טרופיים חמים, ובמקומות בהם יש סבך, שיחים ועצים נמוכים.
רבייה.
תקופת החיזור של חרדון הצווארון מתחילה לאחר סיום תקופת היובש, בסביבות ספטמבר-אוקטובר. הזכרים הבוגרים נלחמים ביניהם על מנת להשיג בת זוג. הם פורשים את עטרת הצוואר ונושכים זה את זה.
נקבת החרדון מטילה 8–23 ביצים, אותן היא מניחה בעומק של 5–20 ס"מ מתחת לקרקע. הבשלת הביצים נמשכת כמה שבועות. זוויגו של הצאצא נקבע על פי טמפרטורת הסביבה. בטמפרטורות קיצוניות תצאנה נקבות ובטמפרטורות של 29–35 מעלות צלזיוס, מספר הזכרים והנקבות יהיה דומה.
מזון.
חרדון הצווארון ניזון בעיקר מנמלים, טרמיטים, עכבישים ולטאות קטנות אחרות. הוא פחות פעיל בשיחור מזון בתקופת היובש (אפריל-אוגוסט).
ממוטה
חזית
דויד בן-גוריון
מרקחת
האגודה הישראלית לתקשורת
האגודה הישראלית לתקשורת (Israel Communication Association) היא הארגון המקצועי של חוקרי התקשורת בישראל.
האגודה הפועלת כעמותה הוקמה בשנת 1995 על ידי חוקרי תקשורת ובראשם פרופ' דן כספי. האגודה, היחידה מסוגה בארץ, מאגדת כמאתיים חוקרים וחוקרות ומרצות ומרצים לתקשורת. בין יעדיה יש למנות את קידום מחקר התקשורת והוראתה, חיזוק הבסיס המדעי של חקר התקשורת ותחומי ידע משיקים וקידום שיח ציבורי רחב ודמוקרטי בסוגיות אלו. חברי האגודה חוקרים ומלמדים נושאים רבים בהם ישנם יחסים הדדיים בין התקשורת לבין תחומי חיים מגוונים: פוליטיקה, תרבות, חברה, ביטחון, חינוך, שפה, ספורט, שיווק ופרסום, קבוצות מיעוט, מגדר, אסדרה (רגולציה), ניהול משברים ועוד.
בראשות האגודה מכהן יושב ראש ולצידו ועד מנהל, המונה שישה חברים. חברי הוועד המנהל ויושב הראש נבחרים על ידי האספה הכללית.
באגודה פועלות שתי קהילות: קהילת תלמידי/ות מחקר וקהילת אוריינות תקשורת. האגודה מארגנת כנס שנתי, המתקיים באחד מהמוסדות להשכלה גבוהה בישראל.
בנוסף, מוציאה האגודה לאור את מסגרות מדיה: כתב עת ישראלי לתקשורת, המוקדש לבחינה ומחקר של היבטים מגוונים בתאוריה ובפרקטיקה של התקשורת בישראל. כתב העת מקוון וזמין לכל. מייסד כתב העת ועורכו הראשון הוא פרופ' מוטי נייגר. לאחריו ערכו את כתב העת פרופ' עקיבא כהן, פרופ' גבי וימן ופרופ' הלל נוסק. ד"ר יובל גוז'נסקי הוא העורך הנוכחי.
העולם החדש (פירושונים)
המכון למחקר מתקדם בברלין
המכון למחקר מתקדם בברלין (בגרמנית: Wissenschaftskolleg zu Berlin) הוא מכון מחקר בינתחומי שנוסד בשנת 1981 בשכונת גרונוולד שבברלין. המכון עוסק בחקר מדעי הטבע ומדעי החברה. הוא חבר בארגון מכונים אחדים למחקר מתקדם, הכולל מוסדות שהוקמו על פי המודל של המכון למחקר מתקדם בפרינסטון, שאף הוא חבר בארגון זה.
מרים נייגר פליישמן
צמד דרלינגטון
צמד דרלינגטון (וגם "מגבר דרלינגטון" או "טרנזיסטור דרלינגטון") הוא מונח באלקטרוניקה ומשמעו שילוב של שני טרנזיסטורים ביפולריים (במעגל משולב או כזוג רכיבים אלקטרוניים), המחוברים כך שזרם חשמלי שמוגבר על ידי הטרנזיסטור הראשון, מוגבר בשנית על ידי הטרנזיסטור השני.
הייחוד בתצורת חיבור זו היא הסינרגיה שנוצרת, בכך שהגברת הזרם הכוללת (המסומנת כ-β, hfe, או hFE) היא גדולה יותר מהגברי הזרם הפרטיים של כל טרנזיסטור בנפרד. כאשר הצמד ממומש במעגל משולב, ניתן להשיג גם חיסכון במקום על ידי שילוב של שני הקולטים של הטרנזיסטורים לקולט משותף.
צמד דרלינגטון הומצא בשנת 1953, במעבדות בל על ידי המהנדס סידני דרלינגטון. דרלינגטון רשם פטנט על צמדי דרלינגטון המורכבים מ-2 או 3 טרנזיסטורים במעגל משולב אחד (וקולט משותף), אבל לא רשם את הפטנט על מספר טרנזיסטורים כלשהו - ובכך אין כיסוי למעגלים חדישים יותר.
תצורה דומה, אך מורכבת מטרנזיסטורים בתצורה הפוכה (NPN ו-PNP) נקראת צמד שיקלאי, או משלים דרלינגטון.
אופן פעולה.
צמד דרלינגטון פועל כמעגל חשמלי בעל הגבר זרם גבוה (בערך מכפלת ההגבר של שני הטרנזיסטורים), ולמעשה, ישנם רכיבים עם מבנה פנימי של צמד דרלינגטון, ועם 3 ממשקים חיצוניים (בסיס, קולט, פולט) כמו בטרנזיסטור "רגיל" - ולהם הגבר כמעט זהה למכפלת ההגברים).
עוצמת ההגבר נתונה על ידי הנוסחה הבאה:
וכאשר ערכי ה-β הם בקנה מידה של מאות ניתן לבצע קירוב של הנוסחה אל:
חסרונות.
בימינו, לרכיב טיפוסי יש הגבר זרם של 1,000 ויותר, כך שנדרש רק זרם קטן בבסיס כדי להפעיל את הצמד. עם זאת, הגבר גבוה שכזה טומן בחובו גם חסרונות:
בגלל שיש שני צמתים בין הבסיס לפולט (של כל הצמד) המתח שביניהם הוא גבוה יותר, ממתח בסיס-פולט טיפוסי.
בטכנולוגיית צורן, שבה מתח בסיס-פולט טיפוסי הוא כ-0.65 וולט, בצמד דרלינגטון מגיעים למתח טיפוסי של 1.3וולט.
חיסרון נוסף הוא מתח הרוויה. כאשר טרנזיסטור הראשון נמצא במצב רוויה, הוא לכאורה מחבר ישירות את הבסיס לקולט של הטרנזיסטור השני. במצב זה, הטרנזיסטור השני פועל כדיודה והמתח בין הקולט לפולט (כמו גם המתח בין הקולט לפולט של כל הצמד) הוא קרוב למתח בין הבסיס לפולט. כך נוצרת מגבלה על מתח הרוויה של הצמד, והוא עומד על 0.65 וולט בטכנולוגיית צורן. כמו כן, הטרנזיסטור השני נמצא במתח קולט-בסיס השווה או גדול מאפס, ואינו במצב רוויה. תכונה זו גורמת לבזבוז אנרגיה גדול מהרגיל, בצמדי דרלינגטון.
חיבור דרלינגטון
לורד טניסון
קואוצ'ינג
שלום דובער לוין
הרב שלום דובער לוין (מכונה בערל; נולד בכ"ז באלול ה'תש"ח, 1 בספטמבר 1948) הוא המנהל והספרן הראשי של ספריית חב"ד בברוקלין. חוקר, עורך ומחבר ספרים וכתבי עת תורניים, והעורך הראשי של המהדורה החדשה של שולחן ערוך הרב.
ביוגרפיה.
נולד בפריז לישראל ולדבורה (לבית גורקוב) לוין. בשנת תש"ט עלה עם הוריו לישראל והיו מהתושבים הראשונים בכפר חב"ד. למד בישיבות תומכי תמימים בישראל ובברוקלין.
בשנת ה'תשל"ז (1977) החל לוין את עבודתו כמארגן ומקטלג את ספרייתו של האדמו"ר רבי מנחם מנדל שניאורסון מליובאוויטש ולאחר מכן המשיך בסידור ובשיקום ספרייתו של רבי יוסף יצחק שניאורסון (הריי"ץ). העבודה התבצעה תוך סיוע של יהושע מונדשיין וחיים ליברמן (שהיה ספרן בספרייה עוד בתקופת כהונתו של האדמו"ר הריי"ץ). לאחר משפט הספרים, כשאוחדו שתי הספריות תחת השם "ספריית חב"ד", נתמנה לוין למנהל הספרייה המאוחדת. במסגרת זאת היה לוין שותף במסגרת פרויקט הסריקה המקוון HebrewBooks.
מן האוספים בספרייה לוין ערך וההדיר את סדרת "אגרות קודש" של אדמו"רי חב"ד, סדרת תולדות חב"ד בארץ הקודש, רוסיה וארצות הברית, וכן כמה ספרי תולדות של חסידי חב"ד ידועים. את פעילותו בספרייה ובתחומים נוספים עד שנת ה'תשנ"ה סיכם בספרו "עבודת הקודש". בספרו "ספריית ליובאוויטש" הוא מתאר את הספרייה ואת האוספים בה.
בשנים ה'תשל"ו (1976) - ה'תשמ"ה (1985) ערך את כתב העת קובץ יגדיל תורה, "ילקוט חידושי נשיאי חב"ד ותלמידיהם". בשנים ה'תש"ס (2000) - ה'תשס"ו (2006) ההדיר מחדש את שולחן ערוך הרב בהוצאת קה"ת והוסיף לו הערות ומפתח עניינים.
במשך השנים פרסם מחקרים שונים בהלכה ובמנהגי חב"ד. הוא מתמחה בסוגיות הלכתיות שדורשות חישובים מתמטיים או אסטרונומיים, כמו הלכות קידוש החודש, זמני הדלקת נרות שבת והלכות מקוואות.