תיירות בדטרויט המטרופולינית מושכת את המבקרים לאטרקציות מובילות, בעיקר הנרי פורד, מכון דטרויט לאמנויות, גן החיות של דטרויט, וספורט בדטרויט. מוזיאונים אחרים כוללים את המוזיאון ההיסטורי דטרויט, את מוזיאון צ'ארלס רייט להיסטוריה אפרו אמריקאית, מוזיאונים של הקהיליה החינוכית Cranbrook, ואת המוזיאון הלאומי הערבי אמריקאי. אזור המטרו מציע ארבעה בתי קזינו מרכזיים, MGM Grand Detroit, Greektown, Motor City ו- Caesars Windsor בוינדזור, אונטריו, קנדה; יתר על כן, דטרויט היא העיר הגדולה והמטרופולין האמריקאית הגדולה ביותר שמציעה אתרי קזינו.
ציד ודיג הם תעשיות משמעותיות במדינה. סירות שכר מבוססות בערי אגמים גדולים רבים כדי לדוג דגי סלמון, פורל, ווליי ומוט. מישיגן מדורגת ראשונה במדינה בקרב ציידים מורשים (למעלה ממיליון) התורמים שני מיליארד דולר בשנה לכלכלתה. יותר משלושה רבעים ממיליון ציידים משתתפים בעונת האיילים הזנבנים לבדם. מחוזות בתי ספר רבים באזורים הכפריים של מישיגן מבטלים את בית הספר ביום הפתיחה של עונת הצבי של כלי נשק, בגלל חששות מהנוכחות.
מיצובה בסמוך לאגמים הגדולים ולכמות גדולה של ספינות שהצטברו במהלך השנים הרבות בהן שימשו מסלול תחבורה לאנשים ומטען בתפזורת, מישיגן היא יעד צלילה ברמה עולמית.
תעשיות אחרות.
במישיגן יש שדות גז טבעי ונפט וכן מכרות ברזל ונחושת.
יש בה תעשיית תרופות, כימיקלים ומזון וכן תיירות. מישיגן היא מרכז תיירות פנים בזכות יפי נופיה ואפשרויות הצייד והדייג.
מישיגן מדורגת בדרך כלל במקום השלישי או הרביעי בהוצאות המחקר והפיתוח הכוללות מו"פ בארצות הברית. מוסדות מחקר מובילים של המדינה כוללים את אוניברסיטת מישיגן, ואת וויין סטייט, אשר הם שותפים חשובים לכלכלת המדינה ונותנים למדינה פרוזדור למחקר באוניברסיטאות. האוניברסיטאות הציבוריות של מישיגן מושכות יותר ממילארד וחצי דולר במענקי מחקר ופיתוח בכל שנה. החקלאות משמשת גם היא תפקיד משמעותי, והופכת את המדינה לגידול פירות מוביל בארצות הברית, כולל אוכמניות, דובדבנים, תפוחים, ענבים ואפרסקים.
דמוגרפיה.
מפקד האוכלוסין בארצות הברית מעריכים נכון ל-1 ביולי 2019 את אוכלוסיית מישיגן ב-9,986,857, עלייה של 1.04% לעומת 9,883,635 שנרשמו במפקד של 2010.
ממשל ופוליטיקה.
מישיגן היא רפובליקה ובה שלוש רשויות שלטון: מבצעת - מושל מדינת מישיגן, מחוקקת - המורכבת משני בתים: בית הנבחרים של מישיגן והסנאט של מישיגן , ושופטת, בראשה עומד בית המשפט העליון של מישיגן. המדינה מאפשרת התערבות ישירה של האזרחים על ידי יוזמה אזרחית, משאל עם, Recall Election ואישור חוק. בירת המדינה הנוכחית היא לאנסינג.
הרשות המבצעת במישיגן מורכבת מהמושל, סגן המושל, התובע הראשי, מזכיר המדינה, שר האוצר, State Controller, State treasurer, Insurance Commissioner, ושר החינוך. כל בעלי התפקידים נבחרים בנפרד לתקופה של ארבע שנים, ויכולים להיבחר לשתי קדנציות בלבד. ייתכן מצב בו ברשות המבצעת יושבים נבחרים ממפלגות שונות. הבחירות לתפקידים מתקיימות באותו הזמן.
בבית המחוקקים 38 חברי סנאט הנבחרים לתקופה של ארבע שנים ו-110 חברי בית נבחרים הנבחרים לתקופה של שנתיים. בחירות נעשות מדי שנתיים, ומחצית מחברי הסנאט מועמדים לבחירה בכל מערכת בחירות.
בבית המשפט העליון של מישיגן שבעה שופטים, הממונים על ידי המושל ומאושרים על ידי בית המחוקקים. שיטת המשפט היא שיטת המשפט המקובל האנגלי, אך ישנה השפעה של המשפט האזרחי הספרדי.
מישיגן היא מדינה ליברלית באופייה, ומאז מערכת הבחירות של שנת 1992 היא הצביעה באופן קבוע למפלגה הדמוקרטית, עד למערכת הבחירות של שנת 2016, בה בחרה במועמד המפלגה הרפובליקנית, דונלד טראמפ. מערב המדינה ואזוריה הכפריים יותר רפובליקנים, בעוד אזוריה העירוניים, ובפרט העיר דטרויט ופרבריה, הם יותר דמוקרטים. החל מינואר 2019 גרטשן ויטמר מכהנת כמושלת מישיגן (נבחרה לתפקיד ב-2018) מטעם המפלגה הדמוקרטית.
למישיגן 16 קולות (אלקטורליים) - 2 סנאטורים ו-14 חברי בית הנבחרים, בבחירות לנשיאות ארצות הברית. נכון לשנת 2021, מתוך 14 הנציגים, 7 הם חברי המפלגה הרפובליקנית ו-7 חברי המפלגה הדמוקרטית. הסנאטורים המייצגים את המדינה הם דבי סטייבנו וגרי פיטרס, חברי המפלגה הדמוקרטית.
השכלה.
מערכת החינוך של מישיגן מספקת שירותים ל 1.6 מיליון תלמידים. יותר מ 124,000 תלמידים לומדים בבתי ספר פרטיים ומספר לא ממוספר לומדים בבית לפי דרישות חוקיות מסוימות. למערכת החינוך הציבורית יש תקציב של 14.5 מיליארד דולר נכון לשנים 2008–2009.  במישיגן מספר אוניברסיטאות ציבוריות הפזורות ברחבי המדינה ומספר רב של מכללות פרטיות. באוניברסיטת מישיגן יש את אוכלוסיית הקמפוסים השמינית בגודלה של כל בית ספר בארצות הברית.
האוניברסיטאות המרכזיות במדינה:
ספורט.
למישיגן נציגות בכל אחת מהליגות המקצועניות המרכזיות בארצות הברית, כל הקבוצות בסיסן בעיר דטרויט.
במישיגן פועלות שתיים מתוכניות הספורט הגדולות בארצות הברית ברמה הסטודנטיאלית, באוניברסיטת המדינה של מישיגן ובאוניברסיטת מישיגן. תוכניות אלו זכו בעשרות אליפויות NCAA במגוון ענפים.
פריאון
פְֿרִיאוֹן הוא גז בעל הסימון הכימי CCl2F2, המוכר גם בשם די-כלורו-די-פלואורו-מתאן. בעבר עיקר השימוש בגז זה היה במערכות מיזוג אוויר (פריאון 12), תרסיסים ומקררים. עקב השפעתו המזיקה לשכבת האוזון, נאסר השימוש בגז הפריאון במדינות מפותחות והשימוש בו מופחת בהדרגה במדינות מתפתחות.
מולקולת הפריאון, המורכבת מאטום פחמן, שני אטומי כלור ושני אטומי פלואור, היא עמידה ביותר ומגיעה לכן עד לשכבת הסטרטוספירה. שכבה זו מצויה בגובה 10-50 ק"מ מעל פני כדור הארץ וכוללת את שכבת האוזון.
כאשר מולקולת הפריאון מגיעה לשכבת האוזון היא נחשפת לקרינת השמש בתחום העל-סגול. בגובה זה עצמת הקרינה חזקה ביותר מכיוון שהיא עדיין איננה נבלמת על ידי שכבות הגז האטמוספיריות. האינטראקציה בין הקרינה למולקולת הפריאון גורמת לשחרור אחד מאטומי הכלור, אשר נקשר למולקולת אוזון ומפרק אותה.
אטום כלור אחד יכול לגרום לפירוק מולקולות אוזון רבות, והשפעתו נמשכת עשרות שנים. משפחת גזי הפריאונים מהווה גז חממה
שימוש בפריאון כסם.
בתחילת שנות ה-2000 פשט בישראל השימוש בפריאון ("גז מזגנים") כסם הזייתי. שאיפת הגז בכמויות מתאימות מעוררת הזיות, אובדן שליטה על הגוף והרפיית שרירים, צחוק בלתי נשלט (בדומה לגז צחוק), אובדן תחושת המרחב ותופעות דומות. ההשפעה קצרה יחסית ונמשכת בין שניות בודדות לחצי דקה. השימוש בפריאון כסם נפוץ בעיקר בקרב בני נוער (משום קלות השגתו), ורבים מתו או נפצעו בעת השימוש בו, בדרך כלל כתוצאה מקפיצה או נפילה, אך לעיתים מדום לב או כוויות קור פנימיות. בנוסף לכך, שאיפת גז הפריאון עשויה לפגוע במיתרי הקול ואף להרוס אותם, בעקבות הקור הרב שנוצר בעת שחרור הגז ממכל לחץ.
ז'אן דה לה פונטן
ז'אן דה לה פונטן (בצרפתית: Jean de La Fontaine, בעברית נקרא לעיתים לה-פונטיין; 8 ביולי 1621 – 13 באפריל 1695), היה משורר וממשיל משלים צרפתי.
ביוגרפיה.
ז'אן דה לה פונטן הצרפתי נולד בשנת 1621 בעיר אניס בארמון מפורסם אשר נקרא "chateau Thierry" (כיום בחבל פיקרדי שבצפון צרפת) לאב שהיה ממונה על המים והיערות מטעם מלך צרפת. הוריו רצו לתת לו חינוך דתי כדי שיהיה כומר, אך הוא לא היה מעוניין בזאת. הוא למד משפטים וניסה את כוחו כפרקליט, אך נתפס יותר לשירה. בשנת 1647 אביו השיא אותו לנערה כפרית עשירה שאהבה לקרוא רומנים שבהם לא היה לו כל עניין. בשנת 1652 ירש את משרתו של אביו ורכש לעצמו ידע ממקור ראשון על הטבע. הוא בילה את זמנו ביערות, דבר שצייד אותו ברגשות ציוריים שהזינו וריעננו את יצירתו במשך כל ימי חייו הנותרים.
בשנת 1658 עזב לה פונטן את אשתו ואת בנו ונסע לפריז. מצויד בהמלצה של דודו הוא פגש את שר הכספים ניקולה פוקה והשביע את רצונו. פוקה נתן לו קצבה שנתית בתנאי שימשיך לכתוב שירים. בשנת 1661, כאשר פוקה נאסר בפקודת המלך לואי ה-14 והואשם במעילה בכספי הציבור, לה פונטן נשאר נאמן לפוקה ושלח למלך עתירה שבה ביקש מן המלך לחון אותו. פוקה נידון למאסר עולם ולה פונטן איבד את קצבתו ולא ניתנה לו גישה לחצר המלכות. הוא הפך לבן חסותה של אן, דוכסית מונפנסייה, שהייתה בת דודו של המלך לואי ה-14 והתגוררה בארמון לוקסמבורג בפריז. לה פונטן התגורר בבית העירייה של פריז ושם כתב את ספר ה"מעשיות" הראשון שלו (1665).
לה פונטן היה חבר בקבוצת הארבעה שכללה גם את המחזאים מולייר ורסין, ואת המשורר והמבקר הספרותי ניקולה בואלו. עצותיו של בואלו תרמו להחלטתו של לה פונטן לכתוב את משליו. אן, דוכסית מונפסייה הזמינה את לה פונטן להתגורר אצלה בארמון לוקסמבורג בפריז, ושם כתב את ששת הספרים הראשונים של "המשלים" (1668). שמו הגיע לכל רחבי צרפת ורבים קראו את משליו.
בשנת 1673, לה פונטן הפך לבן חסותה של מאדאם דה לה סבלייה, שניהלה חוג ספרותי בביתה בפריז. בחוג זה השתתפו, בין היתר, מאדאם דה לה פאייט ומאדאם דה סבינייה. מאדאם דה לה סבלייה הזמינה את לה פונטן להתגורר בביתה. הוא נשאר שם עשרים שנה עד מותה בשנת 1693, ושם כתב את ששת הספרים האחרונים של "המשלים". המלך לואי ה-14 התנגד למינויו של לה פונטן לחבר האקדמיה הצרפתית בגלל ספרו "מעשיות" שהכיל סיפורים שנחשבו לא מוסריים לפי קנה המידה של האמונה הקתולית. לאחר שהמלך הסיר את התנגדותו, לה פונטן נבחר לאקדמיה הצרפתית בשנת 1683. בשנת 1692 לה פונטן חזר בתשובה וקיבל את מרותה של הכנסייה הקתולית. לה פונטן נפטר בפריז בשנת 1695
ונקבר בבית העלמין פר לשז.