מרדוך-אפלה-אידינה השני, הידוע גם בשמו התנכ"י מְרֹדַךְ בַּלְאֲדַן וגם בְּרֹאדַךְ בַּלְאֲדָן, היה נסיך כשדי שמלך על השבט הכשדי בית יַכִּין והפך למלך בבל. הוא מלך על בבל בין השנים 721/2–710 לפנה"ס, ופעם נוספת למשך תשעה חודשים בשנת 702-703 לפנה"ס, בתקופת השושלת העשירית, שכונתה גם השושלת האשורית. משמעות שמו היא "מרדוך נתן (לי) יורש".
ביוגרפיה.
מרדוך-אפלה-אידינה היה נסיך כשדי שעלה לשלטון בבבל בתקופת המהומה של תחילת תקופת מלכותו של המלך האשורי סרגון השני. הוא מרד בשלטון האשורי על בבל. מוצאו היה משבט כשדי ששמו בית יַכִּין ששלט בחלק הדרומי של דרום מסופוטמיה. בתעודות האשוריות כונה בן יכין, כלומר בן שבט יכין. בכתובת משנת 721 לפנה"ס הוא מתאר את עצמו כבנו בכורו (במשמעות יורשו) של אריבה-מרדוך מלך בבל מהשושלת התשיעית שהיה גם הוא ממוצא כשדי ומלכותו הסתיימה בשנת 761 לפנה"ס. פער זה בין התאריכים מעלה ספק אם היה בנו של אריבה-מרדוך, אולי היה נכדו.
מרדוך-אפלה-אידינה השני מופיע לראשונה בתעודות בין השנים 728-732 לפנה"ס, בתקופת מלכותו של המלך האשורי תגלת-פלאסר השלישי שערך מסעות לבבל. באותה תקופה בבל והשבטים הכשדיים היו מרכז התנגדות לשלטון של אשור. מרדוך-אפלה-אידינה ניצל את הפילוג בין שבטי הכשדים השונים והיה הגורם העיקרי שהביא לכניעת בבל לתגלת-פלאסר השלישי בשנת 729. תפקידו זה הביא אותו לעמדת כוח בין ערי בבל המפולגות ביניהן, הוא נהנה גם מאמונו של תגלת-פלאסר השלישי ובנו ויורשו שלמנאסר החמישי.
עליית סרגון השני לשלטון בשנת 722 לפנה"ס לוותה במהומות ברחבי האימפריה האשורית. מרדוך-אפלה-אידינה ניצל את אי היציבות השלטונית ומרד במלך אשור. הוא עלה לכס המלוכה בבבל בחודש ניסן בשנת 722 לפנה"ס ומלך על בבל במשך 12 שנים. מיד לאחר עלייתו לשלטון כרת ברית עם מלך עילם ויחד הם תקפו בשנת 720 לפנה"ס את צבא אשור באזור העיר דיר. בקרב נוצחו האשורים. תעודה בבלית מציינת שהמנצחים בקרב היו העילמים ואילו כוח הצבא בראשותו של מרדוך-אפלה-אידינה, הגיע באיחור לשדה הקרב. בתעודה אחרת שלו הוא טוען שהוא ניצח את אשור.
מרדוך-אפלה-אידינה ניצל את הזמן שבו היה עסוק סרגון השני במאבקיו במקומות אחרים כדי לחזק וללכד את ערי בבל כיש, ארך כותה יחד עם בבל עצמה. עיקר הצלחתו הייתה באזור שמדרום לבבל ובקרב שבטי הכשדים והארמים שתמכו ברצונו להשתחרר משליטת אשור. הערים הצפוניות יותר בבל עצמה סיפר, ניפור ובורסיפה לא תמכו בו תמיכה מלאה.
בשנת 710 לפנה"ס ערך סרגון מסע צבאי נוסף לבבל. בקרב זה ניצח סרגון השני, הוא הבריח את מרדוך-אפלה-אידינה מבבל. הלה ביקש מקלט בעילם, אך מלך עילם, שחשש מאשור, סירב לתת לו מקלט. סרגון הצליח לנתק אותו מבעלי בריתו הארמים. סרגון עלה למלוכה בבבל בשנת 710 לפנה"ס, במלחמתו במרדוך-אפלה-אידינה הגלה מבבל 90,580 איש. בסופו של דבר הצליח כנראה מרדוך-אפלה-אידינה להגיע לעילם יחד עם שריו. מכתובת של סרגון הנקראת "כתובת הראווה" עולה כי אולי נפל בשבי. לאחר שהורד מהשלטון בבבל המשיך מרדוך-אפלה-אידינה לשמש כמלך השבטים הכשדיים בדרום מסופוטמיה.
לאחר מותו של סרגון השני בשנת 705 לפנה"ס, עלה לשלטון בנו סנחריב. תחילת שלטונו התאפיינה גם היא במרידות ברחבי האימפריה. מרידות אלה נוצלו גם על ידי העיר בבל. בשנת 703 לפנה"ס, אציל בבלי בשם מרדוך-זכיר-שומי השני ניצל את המהומה ועלה לשלטון למספר חודשים, הוא הורד מהשלטון באותה שנה על ידי מרדוך-אפלה-אידינה שהגיע והתקבל בבבל ברצון. הוא מלך 9 חודשים בשנים 702-703 לפנה"ס. הוא חידש את הברית עם עילם וגייס לצדו את כל ערי בבל הגדולות וכן את הארמים והכשדים. 9 חודשים אחרי המלכתו יצא הצבא האשורי לקרב נגדו ליד כיש, הוא נמנע מעימות גלוי וברח משדה הקרב ולא חזר יותר לבבל. סנחריב כבש את בבל, בזז את ארמונו של מרדוך-אפלה-אידינה ואת ערי בבל המורדות ואת שבטי הארמים והכשדים שהתגוררו בדרום מסופוטמיה. הוא הגלה לאשור 208,000 חיילים ורכוש רב.
מרדוך-אפלה-אידינה נשאר בדרום מסופוטמיה. תעודה מהעיר אור מציינת שהיא נכתבה בשנה ה-22 לשלטונו כלומר שנת 700 לפנה"ס, אבל תוארו בתעודה אינו מלך בבל, אלא "בן השלטון". בשנה זו יצא סנחריב למסע מלחמה נוסף נגדו. הוא ברח למקום בשם נגיתו ששכנה כנראה בעילם. בבריחתו לקח איתו את עצמות אבותיו. לפי כתובת של סנחריב משנת 694 לפנה"ס מת מרדוך-אפלה-אידינה באותו מקום.
אזכורים במקרא.
מרודך בלאדן שלח משלחת אל חזקיהו מלך יהודה לאחר ששמע שחלה. שמו של המלך הבבלי מופיע פעמיים במקרא במהלך סיפור זה (אזכור שלישי הוא של משלחתו). המשלחת מסרה לחזקיהו "ספרים" (=אגרות מלכותיות ממלך בבל), ומנחה. חזקיהו, שכבר הבריא ממחלתו, ערך להם סיור ב"בית נכותו", והראה להם את כל אוצרותיו.
החוקרים חלוקים בדעותיהם באשר לזמן התרחשות מאורע זה: יש הטוענים שהתקיים בתקופת מלכותו הראשונה של מרדוך-אפלה-אידינה, משום שלא ייתכן ששלח משלחת כזאת בתקופה מלכותו השנייה, הקצרה; אולם אחרים טוענים כי המאורע התרחש כנראה בין השנים 704/5–703 לפנה"ס. בתקופה שבו עדיין חזקיהו היה בשיא השפעתו, משום שלאחר מסע סנחריב לארץ ישראל מצבו של חזקיהו לא היה מאפשר לו כל קשר עם מלך בבל.
התנהלותו של חזקיהו מעלה כי הוא הבין את מטרת המשלחת, ונערך לחיבור פוטנציאלי עם מלך בבל.
מרודך בלאדן
The Epoch Times
התכלות
התכלות היא התפרקות כימית של חומר בידי חיידקים או יצורים חד תאיים אחרים. המושג מקושר לרוב לתחום האקולוגיה, טיפול בפסולת, ביו רפואה, ואיכות הסביבה. כיום תופס תאוצה השימוש בחומרים שמתכלים במהרה במקום בחומרים שקצב ההתכלות שלהם איטי, כגון במקום שקיות פלסטיק.
היתרון בחומרים שמתכלים במהרה.
האדם פולט לסביבה אשפה רבה, שגורמת לזיהום הסביבה. שימוש בחומרים מתכלים מפחית את כמות הפסולת המצטברת והנזקים שנגרמים ממנה, ובכך תורם לאיכות הסביבה.
דוגמה ידועה לנזק סביבתי שנגרם בשל פסולת שמושלכת בידי האדם היא מוות של צבי ים כתוצאה מאכילת שקיות פלסטיק. צבי ים בסביבתם הטבעית ניזונים ממדוזות, ואילו שקית פלסטיק שמצויה בתוך מי הים נראית לצב ים כמו מדוזה. לכן, צבי ים רבים מתפתים לאכול שקיות פלסטיק, ומתים כתוצאה מחסימת מערכת העיכול. בניגוד לשקית פלסטיק, שקית שמתכלה במהרה סביר שתעוכל במערכת העיכול של צב הים, ובכך הצב יפלוט אותה ממערכת העיכול שלו ויישאר בחיים. זאת אם השקית לא תתכלה (חלקית או לחלוטין) בטרם נאכלה בידי צב הים.
זמני התכלות של חומרים שונים.
זמן ההתכלות תלוי בתנאי הסביבה - לחות, טמפרטורה, קרינת שמש, זמינות חמצן ועוד. בתנאים שנבדקו, זמני ההתכלות המוערכים לחומרים שונים הם:
דשונת (קומפוסט).
האדם מנצל את תופעת ההתכלות לשם ייצור דשונת. בהינתן תנאים מסוימים, חומרים אורגניים מתכלים והופכים לדשונת, שהיא סוג של דשן. השימוש בדשונת נפוץ מאוד בחקלאות ובגינות פרטיות. עם זאת, לא כל חומר מתכלה הוא חומר שיכול להפוך לדשונת - ישנם חומרים המתכלים ואינם הופכים לדשונת.
רוברט בלארד
רוברט דוויין בלארד (באנגלית: Robert Duane Ballard; נולד ב-20 ביוני 1942) הוא אוקיינוגרף אמריקאי, שהתפרסם בזכות עבודתו בתחום הארכאולוגיה הימית ובפרט בשל איתור מספר אוניות טרופות על קרקע הים, ובהן הטיטניק.
ביוגרפיה.
בלארד גדל בסן דייגו שבקליפורניה, בן לאם ממוצא גרמני ולאב ממוצא בריטי. הוא ייחס את התעניינותו באוקיינוגרפיה למגורים ליד האוקיינוס בצעירותו, לקריאת הספר עשרים אלף מיל מתחת למים, ולמסעות החקר החלוציים של הבתיסקף טריאסטה.
בלארד למד באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה ובמקביל השלים קורס קצינים בצבא ארצות הברית. ב-1966 סיים את לימודיו לתואר מוסמך בגאופיזיקה באוניברסיטת הוואי. לאחר מכן החל ללמוד לקראת תואר דוקטור באוניברסיטת דרום קליפורניה ונכנס לעבודה במיזם לרכב תת-מימי של חברת נורת' אמריקן אוויאיישן בשיתוף עם המכון האוקיינוגרפי בוודס הול.
ב-1967 גויס בלארד לשירות צבאי, עבר לצי ושירת בו כאוקיינוגרף עד 1970. אז עבר לעבוד במכון וודס הול. ב-1974 הוענק לו תואר דוקטור בגאולוגיה ימית וגאופיזיקה מאוניברסיטת רוד איילנד. הוא הוסיף לשרת בצי במילואים ופרש ממנו בשנת 1995 בדרגת קומנדר.
בעקבות עיסוקו באיתור וחקר אוניות טרופות ייסד בלארד בשנות התשעים מכון למחקרים ארכאולוגיים תת-ימיים בעומק רב, הפועל בשיתוף פעולה עם האקווריום מיסטיק שבקונטיקט, ארצות הברית. העניין הרב שעורר מחקרו על הטיטניק הביא אותו לייסד גם פרויקט ללמידה מרחוק של מדע וטכנולוגיה, המיועד לתלמידי בתי ספר תיכוניים. בלארד הופיע בשקופיות הסיום של סדרת הטלוויזיה סיקווסט , וסיפר על הקשר בין המופיע בסדרה למחקר במציאות.
ב-2003 ייסד בלארד את המכון לארכאולוגיה אוקיינוגרפית וחקר האוקיינוס באוניברסיטת רוד איילנד והוא משמש כמנהלו, בדרגת פרופסור.
לבלארד הוענקו אותות ותוארי הוקרה שונים על פועלו המחקרי.
מחקרים ותגליות.
מראשית הקריירה האקדמית שלו גילה בלארד עניין בחקר אוניות טרופות. במסגרת עבודתו ושירותו הצבאי השתתף בפיתוח כלי רכב תת-ימיים בלתי מאוישים קטנים למחקר. אלו מחוברים בכבל לאוניית-אם ומונחים על ידה. הם נושאים פנסי תאורה, מצלמות וציוד נוסף.
בלארד הפעיל לראשונה רכב תת-ימי ב-1959 מול חופי פלורידה. במסגרת עבודת הדוקטורט שלו עסק במיפוי מפרץ מיין באמצעות רכב תת-ימי. בשנים 1975 עד 1982 השתתף במשלחות מחקר אמריקאיות-צרפתיות לגילוי פליטות הידרו-תרמיות באמצעות כלי רכב תת-ימיים באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס השקט.
איתור שרידי הטיטניק.