מספר חבר קונגרס מהמפלגה הדמוקרטית וכן מועמדים דמוקרטים שהתמודדו בפריימריז המפלגתיים שנערכו לקראת הבחירות לנשיאות שנערכו ב-2020 מתחו ביקורת על החלטתו של טראמפ להיפגש עם קים, סגן הנשיא לשעבר (שאף ניצח בפריימריז ובהמשך הביס את טראמפ בחירות הארציות לנשיאות), ג'ו ביידן גינה את ביקורו של טראמפ, ביידן טען כי "טראמפ פינק דיקטטור" והוסיף כי עשה זאת "תוך וויתורים רבים למטרות רווח זניחות", מועמדת דמוקרטית אחרת שהתמודדה בפריימריז, אליזבת וורן צייצה בטוויטר כי "הנשיא שלנו לא צריך לבזבז השפעה אמריקאית על צילום תמונות והחלפת מכתבים עם דיקטטור חסם רחמים"., חלק מהמבקרים ביקרו את ההחלטה בגלל העובדה שטראמפ הסכים להיפגש עם קים שנתיים בידוק לאחר מותו של הסטודנט האמריקאי, אוטו וורמבייר. וורמבייר נעצר בקוריאה הצפונית לאחר שנחשד בניסיון נניבת כרזת תעמולה ובמהלך שהותו בשבי סבל מפגיעה מוחית קשה.
ראש ממשלת יפן, שינזו אבה אמר כי "יפן תומכת בתהליך המשא ומתן בין ארצות הברית לבין קוריאה הצפונית מאז הפסגה הדיפולמטית בסינגפור".
חוג האפס
בתורת החוגים, ענף של המתמטיקה, חוג אפס או החוג הטריוויאלי הוא החוג היחיד (עד איזומורפיזם) המורכב מאיבר אחד. (המונח "חוג אפס" מתייחס גם לכל חוג בלי יחידה שריבועו אפס, כלומר, חוג ללא יחידה שבו לכל "x" ו-"y". עמוד זה מתייחס לחוג האיבר היחיד.)
בקטגוריית החוגים בלי יחידה, חוג האפס היא האובייקט הסופי ואילו חוג המספרים השלמים Z היא האובייקט ההתחלתי.
הגדרה.
חוג האפס, שמסומן {0} או פשוט 0, מורכב מהיחידון {0} עם הפעולות + ו · המוגדרות כך ש-0 + 0 = 0 ו-0 · 0 = 0.
שנים עשר הכיסאות (סרט 1970)
12 הכיסאות - קומדיה, סאטירה הוא סרט של מל ברוקס משנת 1970. בהקרנה בבתי הקולנוע בישראל ניתן לו השם כיסאות לוהטים.
בסרט כיכבו פרנק לנגלה, רון מודי ודום דלואיז. התסריט נכתב על ידי ברוקס והוא אחד מ-18 הגרסאות לספר הרוסי משנת 1928 שנים עשר כיסאות מאת אילף ופטרוב.
עלילה.
בשנת 1927 בברית המועצות, איפוליט מטייויץ' וורוביאנינוב, אריסטוקרט מן האימפריה הרוסית שירד מנכסיו, עובד עתה בתור פקיד כפר מקומי. הוא נקרא בדחיפות לחותנתו הנמצאת על ערש דווי. לפני מותה היא מגלה לו כי הסתירה מהבולשבקים הון בתכשיטים שנתפרו בכרית המושב של אחד משנים עשר הכיסאות של מערכת האוכל המשפחתית. הכומר האורתודוקסי הרוסי, האב פיודור, שהגיע לנהל את טקס האשכבה שמע את וידויה והחליט לנטוש את הכנסייה ולנסות לגנוב לעצמו את האוצר. זמן קצר לאחר מכן בעיירה הבדיונית סטרגורוד, שם שכנה אחוזתו לשעבר של וורוביאנינוב, פוגש אומן חסר בית, אוסטפ בנדר, את האציל המרושש ומצטרף אליו כשותף בחיפושיו אחר העושר המשפחתי.
הכיסאות, יחד עם כל הרכוש הפרטי של המשפחה, הולאמו על ידי המדינה לאחר המהפכה הרוסית. וורוביאנינוב ובנדר יוצאים יחד לאתר אותם, אך מתקשים בכך בשל סדרת הצבעות כוזבות והתנסויות באירועים שונים. השנים מגלים כי הסט של תריסר הכיסאות פוצל והכיסאות נמכרו בנפרד. מכאן, מסע החיפושים שלהם דורש נסיעות רבות כדי לאתר ולפתוח כל חלק מהסט על מנת לשלול אותו כמחבוא המבוקש. לכל אורך הסרט השנים פוגשים חברים מכל תחומי החיים בחברה הרוסית הסובייטית, והופכים את הסרט לסאטירה אודות קומוניזם כושל.
בנדר מתחזה לפקיד האחראי על מחלקת הכיסאות ומרמה בכך את האב פיודור היוצא למרדף עקר אחרי סט דומה של אחד עשר כיסאות שברשותו של מהנדס במחוז נידח בסיביר. האב פיודור עושה את המסע הארוך אך ורק כדי להיזרק מבית המהנדס. כאשר אותו המהנדס מועבר מחדש לתפקיד באזור הים השחור, פיודור עוקב אחריו וקונה את הכיסאות המזויפים כשהוא מבטיח שהמהנדס ואשתו לעולם לא יראו אותו שוב. הוא מגלה שבאף כיסא אין את התכשיטים. מאוחר יותר, הוא פוגש את וורוביאנינוב ובנדר לאחר שהוציאו כיסא אחד מקרקס, ותוך כדי רדיפה אחריהם מטפס בטירוף עם הכיסא במעלה ההר. לאחר שנמצא שגם בכיסא זה אין את התכשיטים, הוא מגלה שאינו מסוגל לרדת בלי עזרה. וורוביאנינוב ובנדר משאירים אותו שם לגורלו.
לאחר מסע ארוך ומייגע, במהלכו גם נדרשו לשלם עבור המרדף, שני הגברים חוזרים למוסקבה ושם הם מאתרים את הכיסא השנים עשר אשר לכאורה יהיה בו האוצר (לאחר שנשללו 11 הקודמים לו). הכיסא נמצא בארמון התרבות וורובינינוב ובנדר חוזרים לאחר שעת הסגירה, ונכנסים פנימה דרך חלון שבנדר פתח בחשאי קודם לכן.
בנדר פותח בסכין את כרית הכיסא בזהירות ובשקט, אך הריפוד נמצא ריק לחלוטין. וורובינינוב המום וכועס, אך בנדר צוחק על האבסורד שבמצב. שומר המקום מגלה אותם, וורוביאנינוב דורש ממנו לדעת מה עלה בגורל התכשיטים. "הסתכל סביבך", עונה השומר ומסביר כי לאחר שנמצאו התכשיטים, הם שימשו למימון בניית הבניין הגדול בו הם ניצבים. וורוביאנינוב מנפץ את הכיסא לרסיסים ותוקף את הקצין שאותו הזמין השומר. בהמשך בנדר מוביל את הדרך והם בורחים אל תוך הלילה.
כשהוא מרושש ופושט רגל, מציע בנדר שיפרדו בדרכיהם. בניסיון למנוע מבנדר לעזוב, וורובינינוב מעיף את שרידי הכיסא האחרון לאוויר, ומתמוטט על הקרקע כשהוא מזייף התקף אפילפטי; כפי שעשו קודם לכן במעשי הנוכלות שלהם בדרכים. קהל נמשך לאירוע ובנדר קורא לתשומת ליבם ומתחנן לעוברים ושבים לתת בנדיבות לאיש העצוב והמוכה הזה. בעזרת מחוות פשוטות מבלי להביע מילה, שני הגברים מבססים את שותפותם בפשע.
אתר הצילומים.
מרבית הסרט צולם ביוגוסלביה
סימאון הראשון, קיסר בולגריה
הצאר סִימָּאוֹן הָרִאשׁוֹן "הגדול" (בסלאבית כנסייתית עתיקה: цѣсар҄ь Сѷмеѡ́нъ А҃ Вели́къ, בבולגרית: цар Симеон I Велики, ביוונית ביזנטית: Συμεών Αʹ ὁ Μέγας; 864 – 27 במאי 927) היה שליט האימפריה הבולגרית הראשונה בין השנים 893–927. תקופת שלטונו ידועה בתור עת שיא פריחתה של האימפריה. טענתו של סימאון לכתר הקיסרות הרומאית ומלחמותיו נגד האימפריה הביזנטית הביאו בסופו של דבר להיחלשות האימפריה והיו גורם מרכזי בנפילתה הסופית לידי כיבושיו של בסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית.
ביוגרפיה.
בוריס הראשון, שליט בולגריה, אביו של סימאון, היה היורש לשושלת קרום, ששלטה באימפריה הבולגרית הראשונה מאז שנת 800. בוריס ירש את הכתר הבולגרי בתקופה של מחסור בריכוזיות שלטונית ואפקטיביות הממשל אך הוא הניח את היסודות להרחבת האימפריה הבולגרית כאשר הורה לעמו לנטוש את דתם האלילית ולהתנצר, בכך פעל להקים את הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית.
חיי דת.
אירוע זה של התנצרות שהביא להרחבת האימפריה התרחש בשנת 864, כאשר סימאון היה עוד תינוק או עמד להיוולד; תאריך לידתו המדויק אינו ידוע. ידוע שהוא היה בנו השלישי של בוריס, ואביו כנראה התכוון שיהפוך לכומר, משום שהוא נשלח להתחנך בקונסטנטינופול, הבירה של האימפריה הביזנטית והעיר הקדושה של הכנסייה האורתודוקסית המזרחית, בסביבות שנת 878, כשהיה בן 13 או 14. בעודו שם למד לשלוט בשפה היוונית הביזנטית, שפת המלגה הדתית של האורתודוקסים, והראה עניין עמוק בתרגום של טקסטים קדושים של הכנסייה מיוונית לשפת הסלאבית כנסייתית עתיקה שהייתה בשימוש באותה העת בבולגריה וברחבי חבל הבלקן.
סימאון שב לבולגריה בסביבות שנת 888, ונכנס למנזר מלכותי בפרסלב, עיר שנמצאת בצפון מזרח בולגריה ליד העיירה שומן בבולגריה המודרנית. פרסלב התגלתה כמרכז למידה בדרום מזרח אירופה הודות למספר כנסיות חדשות שנבנו מאז המרת הבולגרים לנצרות, והיה ביתם של נזירים רבים להעתיק ולתרגם טקסטים קדושים. סימאון הצטרף לשורותיהם, תרגם יצירות מיוונית לסלאבית כנסייתית עתיקה, שהייתה השפה הכתובה הראשונה בארצות הסלאביות אשר מאוחר יותר התפתח ממנה הכתב הקירילי, ואלה הופצו בהרחבה ואף הגיעו לרוס של קייב בתקופה שלפני שהסלאבים שם התנצרו. הטקסטים כללו את הבשורות, כמו גם את כתביהם של אבות כנסיות ראשונים ותאולוגים מובחרים בהיסטוריה של העולם הנוצרי.
אחיו של סימאון ולדימיר, קיבל את כס המלוכה הבולגרית כאשר בוריס אביהם נכנס למנזר בשנת 889, בתור ולדימיר הראשון, שליט בולגריה. ולדימיר התנגד לדת הנוצרית ויצר קשרים עם תומכים בחבר האצולה כדי להשיב את הפגניות לדת המדינה. כשנודע לבוריס על התוכנית, הוא הדיח את בנו והתקין את סימאון בתפקיד השליט (קניאז) החדש בשנת 893. ההכתרה התרחשה בפרסלב, ואז החליט סימאון להפוך את העיר לבירה החדשה – כמעין פעולת תגמול נגד אצילי פליסקה שבגדו בדת הנוצרית. היסטוריונים אינם בטוחים מדוע קו הירושה דילג על בנו השני של בוריס, גבריאל, לטובת סימאון ובכרוניקות של אותה העת לא נמצאה תשובה לשאלה זאת.
שליט בולגריה.
מלחמות בביזנטים.
כמעט מיד לאחר ירושתו והכתרתו נתקל סימאון במשבר מדיני גדול: לאו השישי, קיסר האימפריה הביזנטית, בלחץ אשתו היוונית זואי קרבונופסינה, ביטל את זכויות המסחר של הבולגרים בקונסטנטינופול והורה להם לנהל את עסקי המסחר שלהם עם הביזנטים רק דרך העיר סלוניקי היוונית. במקום זאת הסוחרים הבולגרים זעמו, מכיוון שבסלוניקי הם נאלצו לשלם מכסים גבוהים בהרבה, וכשנכשל מאמץ לפתור את המשבר עם לאו באמצעות דיפלומטיה, סימאון הכריז מלחמה על האימפריה הביזנטית. חייליו פלשו לביזנטיון בשנת 894, במהלך אירוע המכונה לעיתים בתור המלחמה האירופאית הראשונה שנגרמה עקב סחר.