עד אוקטובר 2004, היא שירתה בתור חברת מועצה באגודה האמריקאית של משקיפי כוכבים משתנים במשך ארבע קדנציות, סגנית מנהל בכירה במשך שתי קדנציות, נשיאה במשך שנתיים, ונשיאה לשעבר במשך שנתיים. וילסון הייתה גם בדרקטוריון של איחוד האוניברסיטאות למחקר אסטרונומי בין השנים 1989–2002. וילסון מרוצה מעבודתה ולכן אמרה "אני חושבת שמה שאני עושה זה הרבה יותר כיף מלהיות אסטרונאוט".
פרסים.
וילסון זכתה בפרסים רבים, ביניהם פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה בשנת 1980 ובפרס מרית הארבעים מהאגודה האמריקאית של משקיפי כוכבים משתנים בשנת 2008. היא תומכת מאוד בנשים שעוסקות / רוצות לעסוק במדע. היא נבחרה להיות עמיתת מורשת האגודה האסטרונומית האמריקאית בשנת 2020.
חייה האישיים.
ב-19 ביולי, שנת 1969, לי אן נישאה לסטיבן ג'יי וילסון, פרופסור למתמטיקה מאיווה. נולדו להם שני ילדים. וילסון הייתה הנשיאה של מועדון ההחלקה האומנותית באיימס למשך בערך חמש שנים.
הערות שוליים.
ג'ודי יאנג
ג'ודי יאנג (רובין במקור) (15 בספטמבר 1952 - 23 במאי 2014) הייתה אסטרונומית אמריקאית, פיזיקאית ומחנכת. הייתה אחת מבין החוקרות המובילות ביותר בתצפיות מולקולריות אקסטרגלקטיות.
ביוגרפיה.
ג'ודי נולדה בוושינגטון הבירה, לאסטרונומית ורה רובין (שהוכיחה את קיומו של חומר אפל) והביופיזיקאי המתמטי רוברט ג'ושוע רובין. בצעירותה, לא התעניינה יאנג בחקר החלל, ואף העדיפה כימיה וביוכימיה על פניו, אך כאשר למדה בשיעור אסטרונומיה על חורים שחורים, היא ידעה כי זהו הנושא בו תעסוק כשתגדל. על אף הערך הנושא שמה של אמהּ בקרב עולם המדע, יאנג לא נתנה לתת לעובדה זו להשפיע עליה בניסיונה לתרום בדרכה שלה. היא הייתה נשואה למייקל יאנג בין השנים 1975 - 1990 ואם ללורה, בתה.
קריירה.
ג'ודי יאנג קיבלה את התואר הראשון באמנות שלה באסטרונומיה מאוניברסיטת הרווארד לאחר שאת לימודיה סיימה בהצטיינות. היא קיבלה תואר שני ותואר דוקטור בפיזיקה מאוניברסיטת מינסוטה.
יאנג החלה כעמיתת מחקר פוסט-דוקטורט במצפה הכוכבים לרדיו האסטרונומיה של Five College באוניברסיטת Umass בשנת 1979. בשיתוף פעולה עם ניק זי סקוויל במחקר שמדד את תכולת הפחמן החד-חמצני ותכולת הגז הקר בגלקסיות, הם גילו שהתפלגות האור והגז פרופורציונלית בגלקסיות. יאנג זכתה בפרס אנני ג'יי קנון על עבודה זו בשנת 1982 על ידי האגודה האמריקנית לאסטרונומיה, בשל מחקר מבטיח של חוקרת אסטרונומית צעירה.
יאנג הפכה לעוזרת פרופסור אורחת באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט בין השנים 82–1982.
בשנת 1986,זכתה יאנג בפרס מריה גופרט-מאייר על ידי האגודה הפיזיקלית אמריקאית, מאוחר יותר באותה שנה הוענקה לה מלגת מחקר סלואן לשלוש שנים.
בשנת 1989 הועלתה יאנג לדרג פרופסור חבר עם כהונה. כתוצאה מכך בשנת 1991 הייתה עמיתת טלסקופ של ג'יימס קלקר מקסוול באוניברסיטת הוואי. שנתיים לאחר מכן קודמה לפרופסור מן המניין, תפקיד אותו מילאה עד סוף חייה. סך הכל, היא פרסמה בחייה מעל ל-130 מאמרים, חינכה חמישה מועמדים לדוקטורט ופיקחה על חמישה עשר פרויקטים של מחקר לתואר ראשון.
יאנג אף זכתה לשבחים על עבודתה מהאסטרונום ניק סקוויל, שאמר עליה: "המחקר הגלקטי החלוצי שלה כולל את אחד מהמיפויים הראשונים של פליטות פחמן דו-חמצני בגלקסיות, והסקרים הנרחבים ביותר על יצירת גז מולקולרי וכוכבים בגלקסיות הסמוכות" .
מעגל השמש.
בעוד יאנג הוכרה לאומית בזכות מחקריה על היווצרות הכוכבים, היא התפרסמה בעיקר בזכות פרויקט גלגל השמש (Sunwheel ) שלה. גלגל השמש הוא לוח שנה סולארי המורכב מאבנים גדולות (גודל אבן ממוצעת עומד על 2.5-3 מטרים). האבנים עומדות בקנה אחד עם השמש הזורחת והשוקעת במהלך נקודות היפוך ונקודות שוויון.
יאנג החלה לבנות את גלגל השמש בשנת 1997 מאחורי אצטדיון הכדורגל בקמפוס (UMass-Amherst ) ובמשך יותר מ -15 שנה הובילה בו התכנסויות על מנת לצפות בזריחה ובשקיעה העונתיות באתר. מטרותיה של יאנג אשר התממשו לאחר בניית המעגל היו לחלוק את הידע והתשוקה שלה עם תלמידים, ולתת פרספקטיבה לקשרים בין שמיים לארץ למבקרים באתר (יותר מ -8,000 מבקרים בסך הכל). בשנת 2000 הכיר הקמפוס בעבודתה בפרס ההסברה האקדמית הנכבדה .
אגודות.
יאנג הייתה חברה באגודה האסטרונומית האמריקאית, האיגוד האסטרונומי הבינלאומי, האגודה הפיזיקלית האמריקאית, האגודה למען נשים במדע, ובאגודת שעון השמש בצפון אמריקה .
מחלתה ומותה.
בשנת 2006 אובחנה יאנג כחולה במיאלומה נפוצה, אותו סרטן אשר גבה את חיי אביה. עם גדילתם של אתגריה הבריאותיים, המשיכה יאנג במשך שנים רבות להתמסר להוראה ולשיתוף התובנות שלה. בבלוג שלה, "לחיות בשמחה עם מה שיש" ( Living Joyfully With What Is ),משתפת יאנג במחשבות על המסע שלה, בהן בוהקת נחישותה ליהנות ממה שיש לחיים להציע, למרות ובגלל קוצרם.
היא נפטרה ב-23 במאי בגיל 61 כתוצאה ממאבק ממושך של כ-8 שנים עם המחלה.
עם מותה, משאירה יאנג מאחור את בתה לורה ליטל; אמה ורה רובין; שלושת אחיה, דייוויד, קרל ואלן רובין, ורשת של משפחה, חברים ולומדים ברחבי העולם. תרומה לקהילה: מעבר לעבודתה האקדמית תרמה יאנג רבות לקהילה בהתנדבותה בקמפוס ובקהילה המקומית שלה. יאנג גם טיפחה קשר עמוק עם הטבע ונהנתה ממחנאות, רכיבה על אופניים, טיולים שונים, ופשוט בילוי בחיק הטבע. הגן שלה הוא בית גידול לחיות בר מוסמכות ואף הוצג בסיור גן האמהרסט.
Love (סרט)
"Love" הוא סרט קומדיה מלודרמטי רוסי, בבימויו של איגור טברדוחלבוב. הסרט הופץ ברוסיה ב-11 בפברואר 2021.
עלילה.
המקום הטוב ביותר לבלות בו את החופשה ב-14 בפברואר הוא מלון האהבה. ושוב, דלתותיו פתוחות לכל מי שרוצה שיום האהבה יהפוך למיוחד, שחולם להאמין שוב באהבה, או לפחות לא להיות לבד.
אחרי 40 שנה של מסיבות, חברי כיתה לשעבר נפגשים במסעדה והרגשות הישנים מתעוררים מחדש במרץ מחודש. בעל קנאי מנסה להיכנס לכל החדרים בקומה כדי למצוא את אשתו הנעדרת; בלש פרטי ולקוחו מארגנים מופע ריגול עם האזנות סתר במטרה לחשוף את הבעל הנבל; משרתת, עולה מאוזבקיסטן, בוחרת בין אהבה לחבר שלה לבין כסף מאימו, שיינתן תמורת חזרתה המיידית הביתה; סטודנט צנוע שחולם להיות גבר תוך שעה אחת בלבד לעולם לא יהיה אותו דבר לאחר שיפגוש את פרפר הלילה הכי מדובר בעיר.
הפקה והפצה.
הצילומים החלו ב-22 בספטמבר 2020 במוסקבה. קדימון רשמי ראשון יצא בסוף דצמבר 2020. ב-3 בפברואר 2021, הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בקולנוע במוסקבה "אוקטובר". הסרט יצא לאקרנים ב-11 בפברואר 2021.
ממשלות ישראל
מרי אלן ובר
מרי אלן ובר (באנגלית: Mary Ellen Weber; נולדה ב-24 באוגוסט 1962) היא אסטרונאוטית אמריקאית לשעבר, מדענית, מייסדת, Stellar Strategies (שירותי ייעוץ), צנחנית ודוברת. זוכת מדליית נאס"א לשירות יוצא דופן וזוכת 13 מדליות כסף וארד באליפות ארצות הברית בצניחה חופשית.
ביוגרפיה.
מרי אלן ובר נולדה ב-1962 בקליבלנד, אוהיו וגדלה בעיירה בדפורד, אוהיו.
השכלה וקריירה מוקדמת.
ובר השלימה את לימודיה בתיכון בדפורד ב-1980 וסיימה בהצטיינות את לימודי התואר הראשון בהנדסה כימית באוניברסיטת פרדו ב-1984. כתלמידה לתואר ראשון, התמחתה ובר ב-ohio edison Delco Electronics ו-3M. ב-1988, קיבלה ובר תואר דוקטורט בכימיה פיזיקלית מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי על מחקרה בנושא פיזיקה של תגובות כימיות במצב גז המערבות סיליקון.
ב-2002, קיבלה תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה המתודיסטית הדרומית. לאחר מכן, היא הצטרפה ל Texas instruments וחקרה תהליכי ייצור חדשים לצ'יפים של מחשב. בשיתוף פעולה עם SEMATECHו- Applied Materials, יצרה ובר צ'יפים מהפכניים שהיוו את הדור הבא בתחום. היא הוציאה פטנט אחד ופרסמה תשעה מאמרים בכתבי עת מדעיים.
קריירה בנאס"א.
ד"ר ובר נבחרה על ידי נאס"א לקחת חלק בקבוצה ה-14 של אסטרונאוטים ("The Hogs") ב-1992. במהלך הקריירה בת עשר השנים שלה בנאס"א, היא החזיקה במגוון רחב של עמדות. היא עבדה באופן מקיף על מסחור של טכנולוגיה חללית. כחלק מצוות שמדווח ישירות למנכ"ל של נאס"א, היא עבדה באופן ישיר עם קרן הון סיכון ועסקה במשא ומתן על טכנולוגית חלל.
ד"ר ובר שימשה כאשת קשר לענייני חקיקה במפקדת נאס"א בוושינגטון הבירה. לפני מינוי זה, שימשה ובר כיושבת ראש וועדת הרכישה של תוכנית ביוטכנולוגיה- וכן שירתה בצוות שאחראי על תוכנית של מתקני מחקר בתחנת החלל הבינלאומית-תוכנית בעלות תקציבית של שני ביליון דולר.
תפקידיה הטכניים העיקריים של ובר במשרד האסטרונאוטים כללו השתתפות בהכנות לשיגור מעבורת במרכז החלל ע"ש קנדי שבפלורידה, בחינת התוכנה המשמשת את המעבורת בטיסה ועבודה עם סוכנות חלל בינלאומיות על מנת לפתח פרוטוקליי ומתקני אימון שיכינו אסטרונאוטים לשהותם בתחנת החלל הבינלאומית. ובר לקחה חלק בשתי משימות: STS-70 ו- STS-101 ובילתה מעל 450 שעות בחלל. היא זכתה במדליית נאס"א לשירות יוצא דופן . ובר עזבה את עבודתה בנאס"א בדצמבר 2002.
עבודתה כאסטרונאוטית.
ובר הייתה אסטרונאוטית במשך עשר שנים והייתה לאחת האסטרונאוטיות הצעירות ששהו בחלל. היא בילתה מעל 450 שעות בחלל, הקיפה את כדור הארץ 297 פעמים, עברה סה"כ של 7.8 מיליון מיילים במסגרת שתי משימות חלל שביצעה.
הראשונה, משימה STS-70 על מעבורת החלל דיסקוברי (13-22 ביולי 1995). מטרת המשימה הייתה להכניס לוויין תקשורת של נאס"א בשווי 200 מיליון דולר, TDRS-G, למצב הקפה סביב כדור הארץ. תפקידה של ובר היה חיוני להצלחת המשימה- היא הייתה אחראית לבדיקת מערכות הלוויין ובסופו של דבר להכנסתו למצב הקפה של 22,000 מיילים מעל קו המשווה .