כהן לחם בשורות חיל המשלוח הקנדי (Canadian Railway Troops) באירופה במלחמת העולם הראשונה, שם חלק מתפקידו היה לפקח על העובדים הסינים. הוא נטל חלק בלוחמה עזה בקרב פשנדל. לאחר המלחמה, חזר והתיישב בקנדה. אך בשלב זה הייתה כלכלתה של קנדה פגועה, וחלפו ימי השגשוג של תחום הנדל"ן. כהן חיפש לעסוק בדבר מה אחר, וב-1922 נסע לסין, על מנת לסייע בחתימת עסקה הקשורה במסילות בעבור סון יאט-סן, מול החברות "נורת'רן קונסטרקשן" (Northern Construction) ו"ג'.וו. סטיוארט" (JW Stewart Ltd). לאחר שירד לחופי שאנגחאי, הלך כהן להיפגש עם ג'ורג' סוקולוסקי (George Sokolosky), עיתונאי יליד ניו יורק שכתב בעבור העיתון "שנגחאי גאזט" (Shanghai Gazette), עיתונו של סון בשפה האנגלית. סוקולוסקי ארגן בעבור כהן ראיון עבודה עם יוג'ין צ'ן (Eugene Chen), המזכיר דובר האנגלית של סון. כהן התקבל לעבודה, והשתכן בביתו של סון ברחוב רו מולייר (Rue Molière) 29 ברובע הצרפתי של העיר.
בשנגחאי ובקנטון, אימן כהן את צבאו הקטן של סון בלוחמה פיזית ובירייה באקדח, וסיפר לאנשים כי הוא עוזרו האישי של סון ושהוא קולונל מכהן בצבאו של סון יט-סן. ידיעותיו הדלות בסינית - הוא ידע לדבר בעירוב ניבים של קנטונזית במקרה הטוב - לא היוו בעיה, מאחר שסון, אשתו סונג צ'ינג-לינג ורבים מקרוביהם רכשו השכלה מערבית וידעו לדבר אנגלית. עמיתיו של כהן החלו לכנותו בשם "מא קון", והוא הפך תוך זמן קצר לאחד משומרי הראש הראשיים של סון, שאותו ליווה לכנסים ולאזורי קרב. לאחר שבאחד הקרבות נפגע מיריית כדור, החל כהן לשאת עמו אקדח נוסף. הקהילה המערבית גילתה עניין בשומר-הראש החמוש באקדח של סון, והחלה לכנותו "טו-גאן כהן" ("Two-Gun Cohen"; "כהן שני-אקדחים"), על שום שני האקדחים שנשא עמו. הכינוי דבק בו.
ב-1925 מת סון ממחלת הסרטן, וכהן החל לעבוד בעבור שורה של מנהיגים סיניים-דרומיים ממפלגת הקוומינטנג, החל בבנו של סון, סון פו, עבור בגיסו של סון, הבנקאי צ.ו. סונג, וכלה במצביאים כגון לי ג'ישן וצ'ן ג'יטנג. הייתה לו אף היכרות עם צ'יאנג קאי שק, מנהיג סין שירש את סון, שאותו פגש בעת שהיה צ'יאנג מפקד האקדמיה הצבאית ומפואה, שהייתה ממוקמת קרוב לקנטון. היכרותו עם צ'יאנג הייתה, עם זאת, מינימלית, מכיוון שכהן התערה בחוגי המנהיגים הדרומיים, שלרוב התנגדו לדרכיו של צ'יאנג. כהן ניהל את תחום הביטחון אצל מעסיקיו, ורכש עבורם נשק וספינות-תותחים. לבסוף מונה לדרגת אלוף מכהן, אם כי הוא מעולם לא פיקד על חיילים.
כאשר פלשה יפן לסין במלחמת סין–יפן השנייה ב-1937, כהן היה נחוש להצטרף ולתרום לקרב. הוא אסף נשק בעבור הצבא הסיני ואף תרם לעבודת המודיעין הבריטית במסגרת מנהלת המבצעים המיוחדים. כהן הוכיח כי הכוחות היפניים משתמשים בגז רעיל כדי לקטול המוני סינים. כהן שהה בהונג קונג כאשר הכוחות היפניים תקפו שם בדצמבר 1941. הוא העלה את סונג צ'ינג-לינג ואת אחותה אי-לינג לאחד המטוסים האחרונים שיצאו מהמושבה הבריטית.
כהן נשאר להילחם, וכאשר נפלה הונג קונג חודש לאחר מכן ונכבשה על ידי היפנים, נכלא כהן במחנה האסירים סטנלי. שם סבל ממכות קשות מידי היפנים, ושם נותר עד ששוחרר במסגרת עסקת חילופי אסירים נדירה בשלהי 1943.
המשך חייו.
לאחר מכן הפליג כהן חזרה לקנדה, התיישב במונטריאול ונישא לג'ודית קלארק (Judith Clark), שהייתה מנהלת של בוטיק נשים מצליח. הוא נהג לבקר על בסיס קבוע בסין, בקוותו להקים קשרי מסחר או לייסד מיזמים עסקיים חדשים. עם זאת, לרוב ביקר שם את ידידיו הוותיקים, ונהג לשבת באולמות הלובי של מלונות, שם היה מספר לנוכחים סיפורים על קורותיו - רבים מהם היו גוזמאות. כך יצר מיתוסים רבים, ואף קיווה לעודד אחרים לרקום מעשיות הקשורות בשמו, וזו הסיבה למידע המוטעה הרב הקשור בשמו של כהן, החל בטענה שהיה מעורב בהקמת סין המודרנית, ועד לטענות מסולפות כגון שניהל רומן עם אשתו של סון יט-סאן, סונג צ'ינג-לינג, ושהייתה לו רעיה בקנדה עוד בשנות ה-20. לאחר המהפכה הקומוניסטית בסין ב-1949, כהן נמנה עם האנשים הבודדים שהייתה להם אשרת מעבר קבועה בין טאיוואן לשטחי סין. בעקבות היעדרויותיו הארוכות התרופפו יחסיו עם רעייתו, וב-1956 התגרש.
כאשר החלו האומות המאוחדות לדון בשאלת תוכנית החלוקה של ארץ ישראל, בעקבות המלצת ועדת אונסקו"פ, טס מוריס כהן לסן פרנסיסקו, שם שכנע את הנציג הסיני באו"ם להצביע "נמנע" בהצבעה באו"ם בעניין, לאחר ששמע שהוא מתכוון להתנגד לתוכנית.
לאחר מכן התיישב כהן, יחד עם אחותו האלמנה לאה קופר (Leah Cooper), בסלפורד, אנגליה. שם היה מוקף בבני משפחתו: אחים, אחיינים ואחייניות. שירותו כעוזר נאמן לסון יט-סאן סייע לו בהקמת קשרים טובים הן עם מנהיגים טאיוואנים והן עם מנהיגי המפלגה הקומוניסטית של סין, והוא פיתח קריירת ייעוץ לחברות כמו ויקרס (מטוסים), רולס-רויס (מנועים) ודקה ראדאר (Decca Radar). ביקורו האחרון בסין היה בראשית מהפכת התרבות בסין, כאורח הכבוד של ג'ואו אנלאי.
מוריס כהן נפטר ב-1970 בסלפורד. הוא נקבר בבית הקברות היהודי בלייקלי (Blakeley) במנצ'סטר.
בקולנוע.
הסרט "The General Died at Dawn" (בתרגום חופשי: הגנרל מת עם שחר) משנת 1936 שאב השראה מסיפורו של כהן, ובו גילם גרי קופר הרפתקן אירי-אמריקאי בסין.
ה-AJ-10 הוא מנוע היפרגולי המשמש בשלבים העליונים של טילים שונים. כגון, דלתא 2 וטיטן 3E. המנוע אמור גם לשמש בחללית אוריון של נאס"א.
היסטוריה.
ה-AJ-10 שימש בפעם הראשונה באייבל (השלב השני של טיל הונגארד), בגרסת AJ-10-118 המונעת על ידי UDMH וחומצה חנקתית. בשיגור הראשון של טיל הוונגארד (שיגור הלוויין ונגארד TV-3) ב-6 בדצמבר 1957, בעיה בשלב הראשון של הטיל גרמה לרקטה להתפוצץ על כן השיגור. ניסיון נוסף לשיגור ב-5 בפברואר 1958, נכשל גם הוא במהלך הבעירה של השלב הראשון. מנוע ה-AJ-10 הופעל בפעם הראשונה בניסיון השיגור השלישי של טיל הוונגארד, ב-17 במרץ 1958, אשר הביא בהצלחה את הלוויין ונגארד 1 למסלול.
גרסאות.
ל-AJ-10 יש מספר גרסאות. כאן יש את הגרסאות היותר ידועות.
AJ-10-118K.
בשימוש בשלב השני של הטיל דלתא 2.
AJ-10-137.
המנוע שימש בתא השירות בחללית אפולו.
AJ-10-190.
המנוע שימש במערכת ה-OMS במעבורות החלל האמריקאיות
שלמה חיים פוליצ'ק
קולין ג'קסון
קולין ריי ג'קסון, מפקד (באנגלית: Colin Ray Jackson, CBE; נולד ב-18 בפברואר 1967) הוא אתלט עבר מבריטניה, הוא סגן אלוף אולימפי (סיאול 1988), פעמים אלוף עולם (שטוטגרט 1993 וסביליה 1999), 4 פעמים ברציפות אלוף אירופה ושיאן עולם במשך 13 שנים בריצת 110 מטר משוכות (12.91 שניות). נוסף לכך, הוא שיאן העולם לשעבר (1994–2021) בריצת 60 מטר משוכות (7.30 שניות).
ג'קסון הוא האתלט הגבר הראשון בעולם ברמתו שיצא מהארון כהומו, 84 שנים אחרי אוטו פלצר מגרמניה.
ביוגרפיה.
ג'קסון נולד בקארדיף ויילס.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה באתונה, יוון ביולי 1986 זכה ג'קסון במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.44 שניות. שבועיים לאחר מכן, במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 13.42 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 זכה ג'קסון במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.38 שניות, אחרי גרג פוסטר מארצות הברית (13.21 שניות) ובן ארצו ג'ון רידג'און (13.29 שניות).
סגן אלוף אולימפי.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה ג'קסון במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.28 שניות, אחרי רוג'ר קינגדום מארצות הברית (12.98 שניות) ולפני טוני קמפבל אף הוא מארצות הברית (13.38 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה זכה ג'קסון במדליית כסף בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.45 שניות, אחרי רוג'ר קינגדום שקבע שיא תחרות חדש של 7.43 שניות.
אלוף אירופה.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באוקלנד, ניו זילנד בסוף ינואר 1990 זכה ג'קסון במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.08 שניות. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בספליט, קרואטיה בסוף אוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 13.18 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 סיים ג'קסון במקום 16 בריצת 110 מטר משוכות לאחר שלא התייצב לריצה בשלב חצי הגמר. בשלב רבע הגמר הוא קבע תוצאה של 13.25 שניות, שהייתה מספיקה למדליית ארד.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים ג'קסון במקום שביעי בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.46 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע את התוצאה המהירה בתחרות, 13.10 שניות.
אלוף ושיאן עולם.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בטורונטו, קנדה במרץ 1993 זכה ג'קסון במדליית כסף בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.43 שניות, אחרי האלוף האולימפי מארק מק'קוי מקנדה שקבע שיא תחרות חדש של 7.41 שניות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה באוגוסט אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 12.91 שניות, לפני בן ארצו טוני ג'ארט (13.00 שניות) וג'ק פירס מארצות הברית (13.06 שניות). מדליית כסף בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 37.77 שניות, אחרי ארצות הברית (37.48 שניות) ולפני קנדה (37.83 שניות).