בשנת 1282 יצר בכנסיית סן דומניקו באורבייטו מונומנט עבור הקרדינל דה בריי, הכולל מדונה המפוסלת לפי תבנית של פסל רומאי של אלת המזל הטוב (אבונדנטיה, Abundantia). הוא הושפע מאמנות הקוסמטסקו (באיטלקית: Stile cosmatesco), פסיפס גאומטרי עדין שהיה נפוץ ברומא בימי הביניים. הוא שיבץ אמנות זו בעבודותיו בסנטה מריה מג'ורה ברומא, בבזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות (1285) ובסנטה צ'צ'יליה אין טרסטוורה (1293). באותה תקופה גם סיים את פסלו של פטרוס הקדוש בבזיליקת פטרוס הקדוש.
בין השנים 1294–1295 עבד די קמביו בפירנצה, בעיקר כאדריכל. הוא הכין את תוכניות הבסיס לדואומו של פירנצה, סנטה מריה דל פיורה, לבזיליקת סנטה קרוצ'ה ולארמון מועצת העיר, פאלאצו וקיו. פסלים שלו גם שובצו בחזית הכנסייה עד 1589.
ג'ורג'ו וזארי כלל פרק על די קמביו בספרו "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר" (Le Vite delle più eccellenti pittori, scultori, ed architettori), וציין אותו כאחד ממניחי היסודות לאמנות הרנסאנס האיטלקי.
סופוט (בולגריה)
סופוט (בולגרית: Сопот) היא עיר במרכז בולגריה, בשטח מחוז פלובדיב, השוכנת לרגלי המורדות המרכזיים של הרי הבלקן, בשטח עמק קרלובו, 5 ק"מ מערבית לקרלובו, 63 ק"מ צפונית לפלובדיב ו-136 ק"מ מזרחית לסופיה.
היסטוריה.
היישוב נוסד במאה ה-12, תקופת האימפריה הבולגרית השנייה ובחפירות ארכאולוגיות שבוצעו, נמצאו שרידי כנסייה שנהרסה ונשרפה בעת הכיבוש העות'מאני. סביר להניח שהיישוב היה חלק, או שלוחה של עיר המבצר המרכזית באזור, קופסיס אשר על חורבותיה צמחה העיר המודרנית קרלובו. בסוף המאה ה-14 נכבש האזור על ידי צבא האימפריה העות'מאנית ושוחרר רק בינואר 1878 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית. לאחר המלחמה, מתוקף חוזה סן סטפנו הפך היישוב חלק מנסיכות בולגריה אשר הפכה בהמשך למדינת הלאום בולגריה. אחד מסמליה של העיר סופוט היא משפחת ואזוב, אשר בניה מסמלים את עידן התחיה הלאומית הבולגרית וכינון המדינה העצמאית ומהם ניתן למנות את המשורר והסופר איוון ואזוב ואחיו, הגנרלים ולדימיר ואזוב גיבור שלושת הקרבות ליד אגם דויראן במלחמת העולם הראשונה וגאורגי ואזוב.
אקלים.
בעיר שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת בשל מיקומה של העיר בתוך עמק. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.4oc, כשערכי הקיצון נעים מ-0oc בינואר ועד 22oc ביולי. כמות המשקעים השנתית עומדת על 655 מילימטרים.
כלכלה ודמוגרפיה.
51.3% מאוכלוסיית העיר הן נשים ו-48.7% הם גברים. באזור הרשות המקומית מגדלים חיטה, שעורה, שיפון, ענבים, ורדים מהם מייצרים שמן ורדים לתעשיית התמרוקים. כמו כן מגדלים צאן ובקר לתעשיית מוצרי חלב ובשר.
סופוט נמצאת בנתיבו של הכביש המהיר E1-6 שמסלולו סופיה – קרלובו – בורגס וכן על תוואי מסילת הרכבת המקבילה.
עטאללה מנסור
ארקול דל ריו
ארקול דל ריו (באיטלקית: Ercole del Rio; 1718–1802) היה סופר ועורך דין איטלקי. הוא פרסם ספר שחמט בן 110 עמודים בשנת 1750 שעמד בבסיס עבודתו של גיאמבטיסטה לולי שלוש עשרה שנים מאוחר יותר. בנוסף, הוא חיבר בעיות שחמט רבות.
יוסי שיין
יוסף (יוסי) שיין (נולד ב-21 בספטמבר 1956, ט"ז בתשרי ה'תשי"ז) הוא חבר הכנסת העשרים וארבע מטעם מפלגת ישראל ביתנו.
שיין הוא פרופסור מן המניין למדע המדינה וליחסים בינלאומיים אשר כיהן כראש בית הספר למדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב וכן היה חבר בוועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה גבוהה (ות"ת). בנוסף הוא חבר סגל באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון די. סי. ושימש כנשיא המכללה האקדמית גליל מערבי.
ביוגרפיה.
שיין נולד וגדל בגבעתיים ב-1956, לדוד, פועל תעשייה וחנה (לבית מורנשטיין), מורה. סיים תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות בשנת 1981 ותואר שני באותו מוסד בהצטיינות בשנת 1983. בשנת 1985 סיים תואר שני באוניברסיטת ייל, ובשנת 1988 סיים בהצטיינות לימודי דוקטורט במדע המדינה באוניברסיטת ייל. משנת 1989 מלמד מדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב, והיה ראש החוג למדעי המדינה בין השנים 1996 ל-1999. בשנת 2002 קיבל מעמד של פרופסור מן המניין באוניברסיטת ג'ורג'טאון. הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטת ייל, אוניברסיטת וסליאן (Wesleyan University), ובמידלברג קולג', בנוסף היה עמית בכיר אורח בקולג' סנט אנטוני באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 2004 ייסד ועמד בראש התוכנית ל"ציוויליזציה יהודית" בבית הספר לשירות החוץ באוניברסיטת ג'ורג'טאון. בשנת 2007 מונה לנשיא המכללה האקדמית גליל מערבי, כשהוא מחליף בתפקיד את פרופ' ארזה רון.
ביולי 2016 מונה פרופ' שיין כחבר בוועדה לתכנון ולתקצוב, תוקף המינוי היה לשלוש שנים ובאוגוסט 2019 החליט שר החינוך, רפי פרץ, שלא להאריכו.
בינואר 2017 מונה פרופ' שיין ליו"ר ועדת היגוי של ות"ת ומל"ג למדעי הרוח
בפברואר 2017 מונה פרופ' יוסי שיין ליו”ר ועדת מלגות אלון בתחום מדעי החברה
שיין כתב וערך שישה ספרים, ופרסם כחמישים מאמרים בכתבי עת ובספרים. זכה בפרס האגודה האמריקאית למדע המדינה ופרס ספר השנה מטעם האיגוד הישראלי למדע המדינה.
הוא כותב מאמרי פובליציסטיקה בעיתונות הישראלית, בין השאר בעיתון הארץ, ומתראיין ברשתות השידור השונות כמו CNN, פוקס ניוז, CNBC ועוד.
פעילות פוליטית.
ב-5 בינואר 2021 הצטרף שיין למפלגת ישראל ביתנו. הוא הוצב במקום השמיני לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע. אך המפלגה הגיעה ל-7 מנדטים ושיין לא נבחר לכנסת. עם זאת, לאחר כניסתה של ישראל ביתנו לממשלת ישראל השלושים ושש והתפטרותו של השר חמד עמאר במסגרת החוק הנורווגי, הוא החל לכהן כחבר הכנסת העשרים וארבע.
חיים אישיים.
נישא בראשון לננסי לבית שנוג (Schnog) ב-7 ביוני 1987, פרופסור ללימודים אמריקאים, שממנה התגרש. אב לאיתן ולאמילי.
פרסומים.
ספרים שכתב.
בעברית
באנגלית
יואכים פאסט
הנדריק פלוריס כהן
הנדריק פלוריס כהן (בהולנדית: Hendrik Floris Cohen) הוא היסטוריון של המדע ממוצא יהודי-הולנדי.
קורות חיים.
נולד בהארלם בהולנד בראשון ליולי, 1946 למשפחה יהודית ליברלית בהולנד. אביו אדולף היה פרופסור להיסטוריה. למד בתיכון העירוני בהארלם ואחר כך למד היסטוריה באוניברסיטת ליידן. סיים תואר שני ב-1970 בהתמחות בהיסטוריה סוציו-אקונומית ובהיסטוריה של המדע. בשנת 1974 סיים דוקטורט בהנחיית פרופ' דיק ואן ארקל (Dick van Arkel) במחלקה להיסטוריה חברתית באוניברסיטת ליידן. עבודתו הייתה בנושא "מאמצי חידוש הסוציאל-דמוקרטיה בהולנד במהלך העשור הראשון אחרי מלחמת העולם הראשונה". בין השנים 1975 ל-1982 היה אוצר מוזיאון המדע בוהרהייב. בשנת 1982 מונה לפרופסור מן המניין בהיסטוריה של המדע באוניברסיטת טוונטה באנסחדה שבהולנד. בשנת 2001 יצא לגמלאות מוקדמות. החל משנת 2006 הוא משמש כפרופסור של כבוד במחלקה למדעי הרוח באוניברסיטת אוטרכט.
בספרו "המהפכה המדעית: חקירה היסטוריוגרפית" דן כהן בתגליות של גלילאו, קפלר וניוטון ובשאלה מדוע המהפכה המדעית התרחשה במערב אירופה במאה ה-17 ולא ביוון העתיקה, בסין או בעולם המוסלמי.
בשנת 2007 יצא ספרו "איך המדע המודרני הגיע לעולם: היסטוריה השוואתית", שזכה בפרס יורקה (Eureka Book Prize) לשנת 2008. הספר מסביר מדוע המדע המודרני הצליח להתפתח במאה ה-17.
נשוי למרתה ואב לאסתר. הוא אחיו של יוב כהן, ראש עיריית אמסטרדם לשעבר ומועמד לראשות ממשלת הולנד.
ג'יאמבולוניה
ג'ובאני בטיסטה קאסיני
פייטרו פרנקוילה
ניקי לאודה
אנדראס ניקולאוס "ניקי" לאודה (באנגלית: Andreas Nikolaus "Niki" Lauda; 22 בפברואר 1949 – 20 במאי 2019) היה טייס, יזם ונהג במרוצי פורמולה 1, מאוסטריה. לאודה ניצח שלוש פעמים באליפות העולם בפורמולה 1, הוא יסד וניהל שתי חברות תעופה ואף ניהל במשך שנתיים את קבוצת יגואר במרוצי פורמולה 1.
ב-2013 הופיעה דמותו של לאודה בסרט Rush המתאר את היריבות בינו לבין ג'יימס האנט.
ביוגרפיה.
לאודה נולד בווינה, אוסטריה, למשפחה עשירה. הוא החל עוסק בספורט מרוצי מכוניות למרות התנגדות משפחתו. תחילה התחרה לאודה במכונית מיני, ומשם עבר לקטגוריית פורמולה וי, כנהוג בארצות מרכז אירופה. מקטגוריה זו עבר לנהוג במכוניות ספורט: פורשה ושברון. בשנת 1971 נטל הלוואה בנקאית גדולה וקנה את דרכו לקבוצת מרץ, כנהג פורמולה 2. בשנת 1973 עבר לקבוצת BRM, פעם נוספת לאחר שהשקיע מכספו בקבוצה. בשנת 1974 נקרתה בדרכו ההזדמנות כאשר הנהג קליי רגזוני עזב לקבוצת פרארי ובעל הקבוצה, אנצו פרארי שאל לדעתו על לאודה. רגזוני שיבח את לאודה, ופרארי הזמינו להצטרף לקבוצה ואף שילם את החובות שצבר עד אותה עת.
שנותיו בפרארי: 1974–1977.
כבר במרוץ הבכורה בקבוצת פרארי סיים לאודה במקום השני בגרנד פרי בארגנטינה. ניצחונו הראשון בגרנד פרי, שהיה אף ניצחון ראשון לקבוצת פרארי מאז 1972, היה בגרנד פרי הספרדי. בשישה מרוצים בעונתו הראשונה בפרארי פתח את המרוץ במקום הראשון, אולם ניצח רק במרוץ אחד נוסף (הגרנד פרי ההולנדי), בגלל צירוף של תקלות טכניות וחוסר ניסיון. הוא סיים רביעי באליפות הנהגים והראה מחויבות עמוקה לפיתוח המכונית.
את עונת 1975 פתח בהופעות אפרוריות בארבעת המרוצים הראשונים, אולם לאחריהם זכה בארבע מתוך חמשת המרוצים בהם השתתף. הוא ניצח אף במרוץ האחרון בעונה, שנערך בארצות הברית, ובכך הבטיח את אליפות העולם. באותה עונה אף היה הנהג הראשון והיחיד שביצע הקפת מסלול בנורבורגרינג, בגרנד פרי גרמניה, בפחות מ-7 דקות, הישג יוצא דופן באותם ימים.