הסרט מתמקד בסיפור חייו של הזמר ג'וני קאש בעיקר בצעירותו, תחילת הקריירה המוזיקלית שלו, יחסיו עם הזמרת ג'ון קארטר, התמכרותו לסמים, ושירי הקאנטרי שלו שרבים מתכניהם עוסקים בפרטים אוטוביוגרפיים מחייו האישיים.
תחילה מתאר הסרט את ילדותו של קאש, בה הוא גדל בחווה ועובד עם אחיו בשדה. קאש נאלץ להתמודד עם מות אחיו בתאונת מסור בחווה, ויחסיו המורכבים עם הוריו. בהמשך הוא משרת בחיל האוויר האמריקני, וכותב שירים במהלך שירותו. לאחר מכן הוא נישא לחברתו ויויאן קאש, והם מתגוררים בממפיס ומתפרנסים בקושי. קאש מקים להקה קטנה עם לות'ר פרקינס ומרשל גרנט, שמנגנת שירי גוספל. במהלך אודישן של הלהקה בחברת התקליטים "סאן רקורדס", אצל הבעלים סם פיליפס, מנגן קאש את אחד השירים שכתב במהלך שירותו הצבאי, "Folsom Prison Blues" הידוע, ופיליפס מחתים אותו מיד על חוזה בחברה.
קאש הופך לזמר מצליח והוא יוצא לסיבובי הופעות לצד זמרים מפורסמים כגון אלביס פרסלי, ג'רי לי לואיס, קרל פרקינס ורוי אורביסון. במהלך המסעות הוא פוגש את זמרת הקאנטרי ג'ון קארטר, ומתקרב אליה. בתקופה זו הוא משתמש לעיתים תכופות יותר ויותר באלכוהול ובסמים, והתנהגותו נעשית תוקפנית, עד שבאחת ההופעות הוא מתנהג בגסות כלפי ג'ון קארטר במהלך שירתם על הבמה, והיא עוזבת אותו.
מספר שנים לאחר מכן, קאש ואשתו ויויאן פוגשים במקרה את ג'ון קארטר, וקאש מציע לה לצאת למסע הופעות משותף. על המסע המוצלח מעיבים התנגדותה של ויויאן לקרבה בין קאש לקארטר, וכן שימושו של קאש בסמים והתעלפותו במהלך אחת ההופעות, שמדאיגים מאוד את קארטר. לאחר מעצרו של קאש בעקבות קניית סמים במקסיקו, והתנהגותו התוקפנית בביתו, נפרדים ויויאן וקאש, והוא עובר להתגורר בנאשוויל. קאש מחזר אחרי קארטר, ללא הצלחה. הוא קונה בית כפרי ליד אגם בטנסי, בו הוא עובר תקופת גמילה קשה מסמים, כאשר קארטר סועדת אותו ותומכת בו.
בתקופה זו קאש שם לב שרבים ממכתבי המעריצים שהוא מקבל הם מאסירים בבתי כלא. קאש מחליט להקליט תקליט הופעה חיה בבית הכלא פולסום; למרות ספקנותם של אנשי חברת התקליטים שלו, ההופעה והתקליט זוכים להצלחה גדולה וזכורים כאחד מרגעי השיא בקריירה שלו. בהמשך, במהלך הופעה בקנדה, קאש מודה לקארטר על תמיכתה בו לאורך השנים, מזמין אותה לדואט "Jackson", ומציע לה נישואין. הסרט מסתיים בסצנה משפחתית נעימה של קאש עם אביו, ילדיו ורעייתו ג'ון.
פרסים.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר, וזכה באחד - פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לריס וית'רספון, על גילום דמותה של ג'ון קארטר קאש. וית'רספון זכתה גם בפרס גלובוס הזהב ופרס באפטא על תפקידה. פרסים נוספים שקיבל הסרט בטקס פרסי גלובוס הזהב הם פרס הסרט הטוב ביותר, ופרס השחקן הטוב ביותר לחואקין פיניקס על גילום דמותו של ג'וני קאש. כן זכה הסרט בפרס באפטא על הפסקול הטוב ביותר.
דימיטר גשוב
דימיטר גשוב (בבולגרית: Димитър Гешов; 14 בספטמבר 1860, סבישטוב, האימפריה העות'מאנית – 8 בינואר 1922, סופיה ממלכת בולגריה) היה גנרל ומפקד אוגדת הרגלים השנייה "התראקית" של צבא בולגריה במהלך מלחמת העולם הראשונה, אשר לחמה בחזית המקדונית ובמסגרתה פיקד גשוב על קרב דויראן הראשון. בהמשך מונה גשוב למפקד הארמייה הראשונה, אך הודח לאחר קרב סקרה.
תחילת הקריירה.
גשוב שירת במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) כמתנדב במיליציית המתנדבים הבולגרית אופלצ'נצי, אשר לחמה לצד הכוחות הרוסיים. בשנת 1890 סיים את לימודיו בהצלחה באקדמיה הצבאית באודסה. במהלך מלחמת בולגריה–סרביה (1885) שירת כמפקד פלוגה והשתתף בקרב ההדיפה נגד הכוחות הסרביים ליד העיר ברזניק במערב בולגריה, ומאוחר יותר, כשהבולגרים עברו למתקפה, השתתף בכיבוש העיר פירוט. במלחמת הבלקן הראשונה שירת כמפקד חטיבה ובסיומה קודם להיות מפקד אוגדה בגזרת אודרין. במלחמת הבלקן השנייה נלחם עם אוגדתו כנגד הסרבים ליד העיירה קריבולאק, (בימינו במקדוניה). לאחר המלחמה הועלה לדרגת מאיור גנרל.
מלחמת העולם הראשונה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה פיקד על אוגדת חיל הרגלים השנייה "התראקית" של הצבא הבולגרי. בין 9 באוגוסט ל-18 באוגוסט 1916, פיקד גשוב על קרב דויראן הראשון, במסגרתו ניסו כוחות בריטיים וצרפתיים עדיפים מספרית, לפרוץ את הקו הדרומי של החזית המקדונית ללא הצלחה, תוך שהם סופגים למעלה מ-3,000 נפגעים ונאלצים לסגת חזרה לאזור סלוניקי. גשוב מונה למפקד הארמייה ה-1, אך ביוני 1918 לאחר תבוסת הבולגרים בקרב סקרה הוא הודח על ידי ניקולה ז'קוב מפקד הצבא ובמקומו מונה הגנרל סטפן נרזוב.
אחריתו.
לאחר תבוסת בולגריה במלחמת העולם הראשונה, צומצם צבאה לכדי ז'נדרמריה בכפוף לסיכומים שהוכתבו בחוזה ניי. ב-1 ביולי 1919 השתחרר גשוב מהצבא. הוא לא עסק בתפקידים ציבוריים כלשהם והלך לעולמו בסופיה ב-8 בינואר 1922.
הולך בדרכי
יואב מאירי
יואב מאירי (נולד ב-28 ביולי 1975) הוא שחיין עבר, אלוף ושיאן ישראל בשחייה ואלוף המכביה (1993) במשחה ל-200 מטר פרפר. ייצג את ישראל באולימפיאדת סידני.
ביוגרפיה.
יואב מאירי גדל בירושלים. הוא התאמן בקבוצת השחייה של הפועל ירושלים בהדרכתו של לאוניד שייחט.
אלוף ישראל.
באליפות ישראל שנערכה באפריל 1993 זכה מאירי ב-3 מדליות אישיות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.89 דקות, לפני יואב רייטר ממכבי חיפה (2:11.82 דקות) וערן צלר. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.63 שניות, אחרי יואב רייטר (57.79 שניות) ולפני חברו לקבוצה ניר שמעוני ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:43.01 דקות, אחרי ואדים אלכסייב (4:42.13 דקות) ולפני מיקי חליקה (4:43.04 דקות), שניהם מהפועל ירושלים.
אלוף המכביה.
בתחרות השחייה של המכביה ה-14 שנערכה באוניברסיטת תל אביב ביולי 1993 זכה מאירי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:04.85 דקות, לפני סטיבן ורנר וג'ף פופל מארצות הברית ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם עידו מירון, אורי שטיפט ודימה רבינסקי בשיא ישראלי חדש של 3:53.80 דקות, לפני מקסיקו ודרום אפריקה. מדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:37.55 דקות, אחרי סטיבן ורנר מארצות הברית ולפני גלעד חן מישראל (4:38.56 דקות).
כוכב אליפות ישראל ושיאן ישראל.
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכה מאירי ב-5 מדליות אישיות, 3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד ובכך היה לשחיין המצטיין באליפות. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.05 שניות, לפני יואב רייטר (59.67 שניות) וערן הירש ממכבי חיפה, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:02.59 דקות, שיפור לשיא הוותיק ביותר בישראל, בן ה-13 שנים של ירון אילתי 2:03.58 דקות, לפני מיקי חליקה (2:08.82 דקות) ולירן אורן מהפועל נהריה ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.40 דקות, לפני ואדים אלכסייב (2:12.94 דקות) ואביב שגב ממכבי קריית אונו (2:14.05 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:38.27 דקות, אחרי מיקי חליקה (4:33.82 דקות) ולפני אנדריי רוזנטול חברו לקבוצת הפועל ירושלים (4:53.17 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:10.37 דקות, אחרי איתן אורבך ממכבי חיפה (2:08.36 דקות) ומיקי חליקה (2:10.10 דקות).
באליפות אירופה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1995 סיים מאירי במקום 15 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:03.32 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1997 סיים מאירי במקום 25 במשחה ל-100 מטר פרפר תוצאה של 56.51 שניות, במקום 14 במשחה ל-200 מטר פרפר תוצאה של 2:02.91 דקות ובמקום 20 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי תוצאה של 2:07.21 דקות.
באליפות אירופה שנערכה באיסטנבול, טורקיה בשנת 1999 קבע מאירי במשחה ל-100 מטר פרפר שיא אישי של 55.22 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר תוצאה של 2:01.67 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי 2000 סיים מאירי במקום 12 במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:00.83 דקות ובמקום 21 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.25 שניות ובמקום 29 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.79 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.48 דקות, ביחד עם איתן אורבך, טל שטריקר ויואב ברוק. התוצאה שקבע בסגנון הפרפר בזינוק שליחים הייתה 54.45 שניות.
באליפות המכללות של ארצות הברית בשחייה (NCAA) (בריכת 25 מטר) שנערכה במיניאפוליס במרץ 2000 סיים מאירי במקום 9 במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 1:57.49 דקות, שיא שהחזיק מעמד 5 שנים ו-8 חודשים ונשבר על ידי נדב כוכבי (1:57.34 דקות).
באולימפיאדת סידני (2000) סיים מאירי במקום 37 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.38 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 17 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.39 דקות, ביחד עם אורבך, שטריקר וברוק.
שלמה מאנדעלקערן
נולד
בהלכות שבת, נולד הוא אחד מסוגי המוקצה האסורים בטלטול בשבת ויום טוב. "נולד" הוא חפץ שלא היה קיים, לפחות במצבו הנוכחי, בערב שבת, כגון 'ביצה שנולדה בשבת', ועל כן הוא לא היה "מוכן" לשימוש בעת כניסת השבת ונחשב כמוקצה.
דיני 'נולד' נידונו בהרחבה במסכת 'ביצה'.
מיגו דאתקצאי.
הכלל "מיגו דאתקצאי לבין השמשות אתקצאי לכולי יומא" (מתוך שהוקצה בבין השמשות הוקצה לכל היום), קובע שחפץ שהיה מוקצה בזמן בין השמשות יהיה מוקצה לכל יום השבת, גם אם במהלך היום הוא כבר אינו מוקצה בפני עצמו.
כלל זה חל רק אם מתקיימים שני תנאים: