בשנת 2012, דיבבה בסרט האנימציה "ברבי הנסיכה וכוכבת הפופ".
בשנת 2013, תרמה את קולה לסרטים "אגדת שלג", בתפקיד "אפיק" ו"ברבי מריפוסה ונסיכת הפיות", בתפקיד טאלאיה.
בשנת 2014, דיבבה את נאוקו סאטומי בסרט האנימציה "הרוח העולה", ואת ג'ני בסדרת האנימציה "צ'יקן טאון".
דיבבה את מינג-מינג הברווזונת בסדרת האנימציה "וונדר פטס" ששודרה בערוץ ניקלודיאון, ואת סטפני ב"נווה עצלנות".
משחק.
בשנת 2005 השתתפה ושרה בקלטת הילדים "גמדי הלילה".
בין השנים 2014 עד 2018, גילמה את מיטל בסדרת הנעורים "שכונה".
בשנת 2018, שיחקה במיני הסדרה "מעורבבים".
בקיץ 2018, החלה לשחק בסדרה המוזיקלית "פוראבר", מבית היוצר של אורי גרוס. עיון מגלמת את יולי גילמן, אחותה התאומה של אדם, אחותה הגדולה של רומי ובתם של דודו ובתיה. הסדרה עלתה לשידור ב-30 בדצמבר 2018 בערוץ TeenNick של HOT.
בשנת 2019, גילמה את דמותה של אביגיל בסדרה "ביום שהאדמה רעדה", ששודרה בקשת 12.
בשנת 2020, גילמה את לילי בסדרת הטלוויזיה "קיבוצניקים". באותה שנה שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה "בת השוטר" בתור דנה, על תפקידה בסדרה קיבלה מועמדות בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער. בנוסף שיחקה גם בסדרות "PPS", בתפקיד שירה 1 וב"בלקספייס" בתפקיד ליבי ברוידא.
בשנת 2021, עלתה "בלקספייס" לנטפליקס וכן צילמה עיון את סרטו של ארז תדמור "בחורים טובים", ושיחקה בטלנובלה של הוט "בעלת החלומות".
דוגמנות.
בשנת 2019, נבחרה עיון להיות השגרירה הישראלית של מותג הבישום 212 מבית רשת משקפי השמש הישראלית, קרולינה הררה.
בשנת 2021, נבחרה עיון להיות הפרזנטורית של מותג ההלבשה התחתונה הישראלית "פיקס".
הנחיה.
בשנת 2016, הגישה את השעשועון "צ'מפיונסניק" לצידו של טל מוסרי בערוץ ניקולדיאון.
הקומדיה היוונית העתיקה של אריסטופאנס
הקומדיה היוונית התחלקה לשלוש תקופות, הקומדיה היוונית העתיקה, הקומדיה היוונית התיכונית והקומדיה היוונית החדשה. הקומדיה היוונית העתיקה מתוארכת למאה החמישית לפנה"ס. מתקופה זו, לידינו הגיעו רק 11 מחזותיו של אריסטופאנס.
מאפייני הקומדיה העתיקה של אריסטופאנס.
חלקי המחזה:
הקומדיה היוונית העתיקה
הקומדיה היוונית החדשה של מנאנדרוס
הקומדיה היוונית החדשה של מנאנדרוס היא תקופה בהתפתחות הקומדיה היוונית. הקומדיה היוונית התחלקה לשלוש תקופות, הקומדיה היוונית העתיקה, הקומדיה היוונית התיכונית והקומדיה היוונית החדשה. התשתית של הקומדיות בימינו נותרה זהה לקומדיה החדשה. הקומדיה הופכת ל"קומדיה בורגנית" אשר הקהל המגיע אליה נתפס בתקופות מאוחרת יותר כבורגני.
מאפייני הקומדיה החדשה של מנאנדרוס.
ישנם יסודות מקובלים לקומדיה היוונית העתיקה, בהם היפוך קומי ויחסי אהבה.
אוסטנקינו
נתן פיאט
נתן פיאט (15 בספטמבר 1894 פרוז'אנה, רוסיה (כיום בלארוס) - 7 בדצמבר 1959, בית קשת) עבד כמורה במקווה ישראל וכמנהל בית הספר החקלאי כדורי במשך שנים רבות. שאף לשלב לימודי חקלאות וביטחון תוך מתן אחריות אישית נרחבת לתלמידים והיה לגורם משפיע על עיצוב אישיותם של דורות רבים של בוגרי המוסד. ייסד את שלוחת כדורי בעכו שנקראה לאחר מותו "יד נתן".
ביוגרפיה.
נתן פיאט נולד ב-1894 כנתן פייטלביץ' בעיירה פרוז'אנה שבפלך גרודנו שברוסיה, בן ליהודה (אידל) ולרבקה. בבגרותו למד בגימנסיה העברית בווילנה.
ב-1913 נסע לארצות הברית והחל ללמוד אנטומולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בלימודיו התמחה פיאט בתחום הלול והמכוורת. בהיותו בארצות הברית נשא לאישה אישה יהודיה מקומית בשם אן (חנה) קול (כהן) (ילידת 1902).
עם סיום לימודיו וקבלת תואר "מוסמך" בחקלאות הגיע אליו שליח עלייה על מנת לשכנעו לעלות וללמד במקווה ישראל. בנובמבר 1928 עלה לארץ והצטרף לצוות ההוראה במקווה ישראל. בנוסף לתפקודו כמורה, עסק פיאט בהנחלת ידיעותיו הרבות לחקלאים בארץ ובשיפור ענפי החקלאות שבהם התמחה.
ב-1936 התפטר מתפקידו שלמה צמח, מנהל "בית הספר החקלאי כדורי", לאור היותו נתון בקונפליקטים עקב מחויבותו לשלטונות הבריטים שמינו אותו. שנה אחר כך, קיבל פיאט פניה אישית ממשה שרת לקבל עליו את ניהול בית הספר. פיאט לקח עליו את התפקיד ובמסגרת זו, עסק לא רק בהיבטים הפדגוגים של הלימודים, אלא גם סייע להנהגת ארגון ההגנה לרכוש נשק ולאמן את תלמידי המוסד החינוכי.
בנוסף לתפקידו כמנהל המוסד, שימש פיאט גם כמורה במקצועות הלול והכוורת. פיאט שימש בתפקידו עד שנת 1957 כשבתקופת המעבר לשלוחה בעכו החליפו סגנו שמואל גזית ואחר כך מונה לתפקיד ד"ר נסים משיח.
בשנת 1955 יזם פיאט הקמת שלוחה של כדורי בעכו. הקמת השלוחה אושרה במשרד החקלאות ב-11 באוקטובר 1955 לצד תחנת ניסיונות חקלאית ולשכת הדרכה חקלאית. בשנת 1956 נפתח בית הספר ופיאט ניהל אותו. ב-1960, לאחר מותו, שונה שם המתחם ל"יד נתן" על שמו של פיאט. בראשית שנות ה-70 הוקמה במקום מכללה אזורית. לאחר שבסוף שנות השמונים של המאה ה-20 נסגרו תחנת הניסיונות ולשכת ההדרכה, חולק המתחם בין המכללה, שהפכה מאז ל"מכללה האקדמית גליל מערבי", וכפר הנוער "מנוף", בו לומדים בני נוער שנשרו ממסגרות הלימודים הפורמליות.
בתקופת מלחמת העצמאות עקב אחר גורל תלמידיו, שהיו מעורבים בלחימה בחזיתות השונות, ופעל למול מוסדות המדינה כדי לקבל סיוע לצפון המדינה. במיוחד זכורה מעורבותו בניסיונות התווך מול הבריטים להחזרת גופות שבעת החללים מקרב בית קשת ששניים מהם היו תלמידיו. לאחר המלחמה פעל פיאט להקמת אנדרטה לחללים בשטח בית הספר. הפסלת בתיה לישנסקי נבחרה לתכנן את האנדרטה. פיאט לא זכה לראות את סיום הקמתה והסרת הלוט נעשתה במלאת 30 לפטירתו.
פיאט נפטר ב-1959 ונקבר, לבקשתו, בבית-הקברות של קיבוץ בית קשת, לצד תלמידיו שנפלו במקום בקרבות מלחמת העצמאות. בוגרי כדורי פוקדים את קברו מדי שנה.
משנתו החינוכית.
נתן פיאט היה מחנך בעל שיעור קומה- מחנך מכוח אישיותו. פיאט ביסס את הלימודים במוסד על אהבת הארץ האדם והאדמה והם התמקדו בנושאי חקלאות לצד הלימודים איפשר פיאט את הכשרת התלמידים במסגרת ההגנה ובהמשך תמך בגיוסם לשורות הפלמ"ח. הוא עודד את התלמידים למחשבה עצמית וידע לנתב את דרכם ומעשיהם למטרות החינוכיות של בית הספר. הוא ראה בעיצוב אופיים של התלמידים מטרה חינוכית, דאג לחשל אותם ונמנע מפינוק יתר. השקפת עולמו דגלה באמון וכיבוד כל אדם גם אם הוא תלמיד צעיר, יהודי או ערבי ובמתן אחריות אישית וקבוצתית. פיאט חינך את תלמידיו ליושרה ואחריות תוך שהוא מבסס את מסורת "בחינות כבוד" אותה יזם קודמו שלמה צמח, מסורת זו בה נבחנו התלמידים ללא נוכחות המורים הוכיחה את עצמה שעה שצימח דור של מנהיגים בעלי יושרה כדוגמת יגאל אלון ויצחק רבין. הבוגרים השתלבו בהקמת יישובים חקלאיים, במחקר חקלאי ובפיקוד הגבוה בצה"ל. תלמידיו ראו בו דמות אב-מחנך, שידע חינוך מהו והוא זכה להערכה רבה.
הרוח הסוציאליסטית ליברלית שאפיינה את המוסד הייתה לצנינים בעיני מפלגות הימין שטענו שפיאט הוכרח לעזוב את המוסד עקב אי סדרים במוסד ולאור התנהגות לא תקינה בין תלמידים.
הקמת קיבוץ בית קשת.
פיאט היה בין השושבינים הראשיים להקמת קיבוץ בית קשת השכן לכדורי. כבר ממחזורי המסיימים הראשונים ניסה פיאט לשכנע את הבוגרים להקים ישוב ליד בית הספר אך הבוגרים שאפו להקים ישוב באזור יותר חלוצי. גם את בוגרי מחזור ו' ניסה פיאט לשכנע להתיישב ליד כדורי אך הם רצו להתיישב בחורן על אדמות פיק"א שנרכשו על ידי הברון רוטשילד (ואף הקימו לשם כך את "גרעין חורן"). בסופו של דבר שכנע פיאט את יגאל אלון שקבע שהגרעין יתישב בסמוך לכדורי. פיאט השתמש במשאבי בית הספר לסייע לקיבוץ הצעיר ככל יכולתו בציוד, בבעלי חיים ובעזרה בעבודה.
סופי טאקר
סופי טאקר (באנגלית: Sophie Tucker; 13 בינואר 1887 – 9 בפברואר 1966) הייתה זמרת, קומיקאית, שחקנית ומגישת רדיו אמריקאית-אוקראינית-יהודייה. מהבדרניות הפופולריות ביותר באמריקה במחצית הראשונה של המאה העשרים. ידועה בכינוייה "אחרונת המאמא'ז האדומות הלוהטות" (The Last of the Red Hot Mamas).
ראשית הקריירה.
טאקר נולדה במהלך הגירתה לאמריקה של משפחה יהודית אוקראינית מהעיר טולצ'ין שבמחוז ויניצה. היא נקרא סוניה קאליש (ברוסית: Соня Калиш). כשהגיעו לארצות הברית החליפו בני המשפחה את שמם לאבוצה, והתיישבו בהרטפורד שבקונטיקט, ופתחו מסעדה.
בגיל צעיר החלה טאקר לשיר במסעדה של הוריה, תמורת תשרים. בין נטילת הזמנות והגשת מנות לסועדים, טאקר נעמדה במרחב הדל שליד הדלת, ושרה בכל הדרמה שרק הצליחה לדחוף אל תוך השיר. "בסוף התווים האחרונים, ביני ובין הבצלים לא נותרה עין יבשה אחת במקום", כך צוטטה כאומרת.
ב-1903, בגיל 16, טאקר ברחה עם נהג עגלת בירה מקומי, לואיס טאק, שממנו היא נטלה בהמשך חייה את שם המשפחה המפורסם שלה. כשחזרה הביתה, הוריה ארגנו לשניים חתונה אורתודוקסית, וב-1906 היא ילדה בן בכור, אלברט. זמן קצר לאחר שנולד התגרשו בני הזוג, וטאקר השאירה את התינוק עם הוריה ועברה לניו יורק.
אחרי שעזבה את בעלה, נתן לה וילי הווארד מכתב המלצה ושלח אותה להרולד פון טילצר, מלחין ומפיק תיאטרון ניו יורקי. אף שטילצר לא רצה לשכור אותה, טאקר מצאה עבודה בבתי קפה ובמסעדות, כששרה ללקוחות תמורת אוכל וכסף. את רוב הכסף שלחה בחזרה הביתה, לקונטיקט, כדי לתמוך במשפחתה ובבנה.