בעקבות פסק הדין, הוגש החל משנת 1994 חוק נפרד בשם "Ley de Acompañamiento" ("חוק התוספת"), הדומה במהותו לחוק ההסדרים. בדומה לישראל, תפח החוק בהדרגה, ואם בתחילה כלל 43 סעיפים, הרי שתוך ארבע שנים עמד מספרם על 150. למעשה, ניתן לומר שהפרלמנט הספרדי שינה את דרכיו בעקבות פסיקת בית הדין במישור הפורמלי בלבד, אך במישור המהותי לא השתנה דבר.
השימוש ב"חוק התוספת" היה אחד הנושאים במערכת הבחירות של 2004. יו"ר המפלגה הסוציאליסטית, חוסה לואיס רודריגס ספאטרו, הצהיר כי אם ייבחר לראש הממשלה, יבטל את החוק. התקציב הראשון שהגישה ממשלתו לאחר שנבחר לא לווה אמנם בחוק התוספת, ואולם שוב נכללו במסגרת חוק התקציב סעיפים שאינם קשורים בו, ובמקביל הוגשה הצעת חוק שנועדה לבצע רפורמה במיסוי. עקב כך, עתרה המפלגה העממית (Partido Popular) האופוזיציונית לבית הדין לחוקה.
אוסטריה.
באוסטריה חוקים הנלווים לחוק התקציב, דוגמת חוק ההסדרים, Loi Programme או Ley de Acompañamiento אינם מקובלים. עם זאת, כאשר הממשלה מעוניינת בקידום שורה של רפורמות, במיוחד לאחר חילופי שלטון, מקובל לכלול אותן בחקיקה נרחבת. כך למשל היה עם חקיקתם של ה-Strukturanpassungsgesetz ("חוק התאמת המבנה") ב-1996 וה-Budgetbegleitgesetz ("החוק הנלווה לתקציב") ב-2001.
השימוש בחקיקה מסוג זה אינו נפוץ באוסטריה מטעמים מעשיים – החקיקה הממשלתית באה כיוזמה של הממשלה כולה ולא של משרד ממשלתי מסוים, ועל כן דרוש תיאום רב המקשה על חקיקת חוקים מורכבים.
ארצות הברית.
בארצות הברית, חוקים דמויי חוק הסדרים מכונים Omnibus Bills. בניגוד לישראל ולדמוקרטיות פרלמנטריות אחרות, מרבית חוקי האומניבוס הם יוזמה של חברי הקונגרס, ולא של משרד האוצר. באמצעות צירוף הצעות חוק רבות זו לזו, הם יכולים להבטיח את אישורן של הצעות חוק שלא היו מאושרות באופן עצמאי, וכן להימנע מהטלת וטו של הנשיא על הצעת חוק שהוא מעוניין ברוב סעיפיה.
המקרים הדומים יותר לחוק ההסדרים הישראלי הם חוקי ההקצבה (Appropriations Acts) וחוקי ההתאמה (Reconciliation Legislation). הצעות אלה כוללות תיקוני חקיקה שונים, שנועדו לאפשר את יישום התקציב, והן מגובשות במהלך הדיונים בו בבתי הקונגרס.
בדרך כלל, מפוצלים הדיונים בין ועדות שונות. כך, למשל, תוכניתו הכלכלית של רונלד רייגן לאחר בחירתו ב-1981 נדונה ב-15 ועדות בבית הנבחרים וב-14 ועדות בסנאט, ואילו תוכניתו של ביל קלינטון לאחר בחירתו ב-1993 נדונה ב-13 ועדות של בית הנבחרים וב-12 ועדות של הסנאט.
ב-1985 קבע הסנאט את מה שמוכר כ"כלל בירד", לפיו אם סבור סנאטור כי תיקון מסוים בחוק ההתאמה אינו קשור לתקציב, עליו לפנות לוועדת התקציב של הסנאט. לאחר דיון בוועדה זו יושב ראש הוועדה מחליט אם להמשיך בחקיקת התיקון או לא. הסנאט יכול לשנות את החלטתו רק ברוב של 60 מחבריו.
גם בקונגרס הליכי החקיקה של חוקי האומניבוס מזורזים, ונשמעות טענות על כך שחברי הקונגרס אינם מכירים את כל פרטיהם. הסנאטור רוברט בירד העיד על כך:
("האם אני יודע מה יש בהצעת חוק זו? אתם מתלוצצים? לא. רק אלוהים יודע מה יש במפלצת הזו").
עם זאת, חוקי האומניבוס נתפשים כחלק לגיטימי בכללי המשחק הפוליטיים של הבית.
אוטן
אוטן (בצרפתית: Autun) היא עיר במחוז סון ולואר בחבל בורגון-פראנש-קונטה בצרפת.
העיר נוסדה בשם "אוגוסטודום" בתקופת האימפריה הרומית המוקדמת. העיר אוטן הייתה הנקודה המזרחית ביותר באירופה אליה הגיעו כיבושי בית אומיה.
גאוגרפיה.
העיר מתנשאת מעל קצהו הדרומי של שקע גאולוגי המכונה "אגן אוטן". גובה העיר: 280 - 642 מטר מעל פני הים. היא מוקפת בחורש טבעי מצפון, בהרי מורוון ממערב, וביער הלאומי של פלנואה מדרום. אדמת אוטן עשירה בפחם, בפחמימנים ובפצלי שמן.
היסטוריה.
העיר נמצאת במרחק של 25 קילומטרים מהעיר הגאלית הקדומה ביברקט, אשר נזנחה כמה שנים לאחר הכיבוש הרומי של גאליה. העיר אוגוסטודונום (מכאן השם אוטן) נוסדה בתקופת הקיסר אוגוסטוס הייתה מפורסמת בשל בתי הספר לרטוריקה שלה. מתקופה זו שרדו חומות העיר, שעריה והתיאטרון הרומאי. ב-22 באוגוסט 725 נפלה העיר בידי ח'ליפה בית אומיה אחרי שאמיליין, שהיה בישוף העיר, נהרג בקרב.
אוטן הפכה לנקודה המזרחית ביותר של התפשטות בית אומיה באירופה. אך ב-732 נאלצו כוחות בית אומיה לסגת אל חצי האי האיברי אחרי שנוצחו בקרב טור על ידי קרל מרטל. ב-888 רישאר, רוזן אוטן הפך לדוכס הראשון של דוכסות בורגונדיה. בימי הביניים הייתה העיר מקום עלייה לרגל כדי לראות את שרידיו של הקדוש לזרוס.
נפוליאון בונפרטה ואחיו ז'וזף ולוסיאן למדו בבית הספר התיכון של אוטן החל ב- 1779. במלחמת צרפת–פרוסיה שימשה העיר כמטה של ג'וזפה גריבלדי שעמד בראש צבא מתנדבים שתמך בצרפת. במלחמת העולם השנייה אוטן שוחררה ב-9 בספטמבר 1944 על ידי כוחות מבצע דרגון.
כלכלה.
ניצול פצלי השמן החל ב-1824, ומאז 1837 הופק מהם דלק נוזלי ששימש לתאורה. ניצולם נמשך עד 1957 למרות התחרות מצד מוצרי הנפט. ענף התיירות מבוסס על קתדרלת אוטן ועל שרידי האדריכלות הרומאית. הגן הטבעי האזורי של מורוון, הנמצא בסמוך לעיר, מושך נופשים ומטיילים. תעשיית רהיטים עושה שימוש בעצי יער וחורש תוך התחשבות בצרכים האקולוגיים. קיימת גם תעשיית מוצרי עור.
הוכחה שיקרית
פילוסופיה פיתגוראית
אינקסס
קול ישראל בפרסית
קול ישראל בפרסית (בפרסית: بخش فارسی رادیو اسرائیل) הייתה בעבר תחנת רדיו של קול ישראל, ששידרה בשפה הפרסית במסגרת שידורי רק"ע ורשת ה'.
שידורי התחנה נפסקו ב-2017, עם סגירת רשות השידור וחודשו במסגרת תאגיד השידור הישראלי תחת השם VoisFarsi. השידורים בפרסית בתחנת רק"ע נפסקו ומאז הם משודרים רק ב-VoisFarsi.
היסטוריה.
קול ישראל החל לשדר פינה בפרסית של כרבע שעה בתחילת 1949. החדשות בפרסית שודרו בימים שני ושישי. עם התרבות מספר השפות בהם שודרו חדשות לעולים, שודרו החדשות בפרסית בגל 43.9. בשנות ה-50 המוקדמות שידר קול ישראל ב-11 שפות בנוסף לעברית, ופרסית הייתה אחת מהן. השידור בפרסית החל ב-1956 במסגרת מדיניות הסברה של ראש ממשלת ישראל הראשון דוד בן-גוריון, לחיזוק הקשרים עם מדינות ותרבויות מוסלמיות שאינן ערביות, וכן עבור עולים יהודים מאיראן, ומאוחר יותר הופנתה לקהל האיראני. במשך שנים מומנה התחנה בשיתוף פעולה עם מערכת הביטחון. אולם בשנת 1957, בעקבות קיצוצים בתקציב בוטלו השידורים בטורקית ופרסית, לאור העובדה שהשידורים בפרסית זכו לאחוזי האזנה של 0.3% בלבד. השידורים בפרסית חודשו בשנת 1958 ומשכם הורחב מרבע שעה לחצי שעה בתחילת 1960. בשנת 1961 פורסם שהשידורים בפרסית זוכים לפופולריות רבה, שבעקבותם התגברה תיירות המרפא מאיראן לישראל ונטען שלשידורים הייתה תרומה לידידות ביחסי איראן–ישראל. השידורים בפרסית הועברו בגלים בינוניים ונקלטו היטב בטהראן. השידורים הוכנו על ידי המחלקה הערבית של קול ישראל.
השידורים.
התחנה קיבלה ושידרה שיחות מאזינים רבות, הן מאיראן עצמה והן מן הפזורה האיראנית. השדר המזוהה ביותר עם שידורים אלו היה פרשן קול ישראל לענייני איראן מנשה אמיר, יהודי יוצא איראן ודובר פרסית, שעבד בתחנה מאז 1959 ועד סגירתה. התחנה ראיינה דוברי פרסית ישראלים שונים, בהם שאול מופז בהיותו שר ביטחון.
התחנה שידרה סה"כ 12 שעות שבועיות: מדי יום שעה בין השעות 17:00 - 18:30 (עד 18:00 בשישי ושבת) ברשת ה' עבור יהודים דוברי פרסית בחו"ל (בדרך כלל באיראן) ובימי א'-ה' בין השעות 19:00 - 19:30 ברק"ע עבור עולים דוברי השפה.
מדד הכוח של שפלי ושוביק
בתורת המשחקים, ערך שפלי משמש כמדד למידת ההשפעה של כל חבר על תהליך קבלת ההחלטות במשחק שיתופי.
מדד זה נקרא מדד הכח של שפלי ושוביק והוא פותח על ידי שפלי ושוביק בשנת 1954.
במשחק שיתופי נתונה קבוצה של שחקנים, ופונקציית תועלת שקובעת את השווי במשחק של כל תת-קבוצה של השחקנים (קואליציה). משמעות השווי של קואליציית שחקנים היא התועלת של הקואליציה במשחק, אם שחקני הקואליציה יחליטו להתאגד כדי לשתף פעולה. הבעיה היא למצוא חלוקה הוגנת של הזכייה בין כל השותפים, שתתחשב בכח המיקוח של כל שותף ושותף, שנובע מהתרומה שלו לכל קואליציה.
הגדרת מדד הכוח.
מדד הכוח של שפלי ושוביק הוא פונקציה המתאימה לכל משחק פשוט את ערך שפלי שלו. משחק פשוט הוא סוג של משחק שיתופי בצורה קואליציונית formula_1 בו שוויה של קואליציה הוא או 1 (קואליציה מנצחת) או 0 (קואליציה מפסידה). משחק formula_1 ייקרא מונוטוני אם לכל שתי קואליציות S ו- T, המקיימות formula_3, מתקיים formula_4
כעת, עבור משחק פשוט ומונוטוני formula_1, ועבור שחקן formula_6 כלשהו ניתן לחשב את ערך שפלי: השווי של כל קואליציה הוא 0 או 1 ובהתאם תרומתו של כל שחקן לשווי הקואליציה יכול להיות 0 או 1.
תרומת שחקן formula_6 לקואליציה היא 0: כאשר S קואליציה מנצחת ולכן קואליציה S יחד עם שחקן formula_6 מכילה את קואליציה S . ממונוטוניות נובע שהיא קואליציה מנצחת גם כן.
מקרה נוסף הוא כאשר קואליציה S יחד עם שחקן formula_6 היא קואליציה מפסידה ולכן ממונוטוניות נובע שכל תת-קואליציה של קואליציה מפסידה היא מפסידה ולכן קואליציה S מפסידה גם היא.
תרומת שחקן formula_6 לקואליציה היא 1: כאשר S קואליציה מפסידה וכאשר שחקן formula_6 מצטרף אליה היא הופכת למנצחת.
כלומר, הביטוי formula_12 מהנוסחה השקולה לחישוב ערך שפלי, המייצג את תרומת שחקן formula_6 לקואליציה, מקבל את הערכים 0 או 1 .
לכן הנוסחה השקולה לחישוב ערך שפלי הופכת לפשוטה:
כאשר בסכימה עוברים על כל הקואליציות המפסידות S שהוספת השחקן formula_6 הופכת אותן למנצחות.
משמעות.