בשנת 1900, נתקל ג'ונסטון מתוקף תפקידו בפיגמי מבוטי אחדים שנחטפו על ידי מנהל מופעי בידור גרמני. ג'ונסטון חילץ אותם, והבטיח כי ישיבם לביתם. החבורה התיידדה, ובכך זכה ג'ונסטון ללמוד מפי הפיגמים מלאי התודה על חיה דמוית חמור מפוספס הקרוי "O'api". במהלך החודשים שחלפו לפני שיכול היה להחזירם למושבם, עצר ג'ונסטון בבסיס יער סמליקי (שם הוקם הפארק הלאומי סמליקי) ומפקדו סיפר לו כי קיימות חתיכות עור אשר נחתכו על ידי חיילים תושבי המקום לשם הכנת רצועות כדורים וחגורות, והוא הצליח להשיג שתיים מהן. ג'ונסטון היה נרגש כל כך לאור מציאת הוכחה נוספת לקיומה של החיה, לפיכך ארגן משלחת שפניה היו מועדות לנבכי יערות הגשם. ואדרנלין בעורקיו, ג'ונסטון וחבורתו עם אנשי מבוטי ששימשו כמורי דרך, סיירו ביער הגשם עד אשר עלו הפיגמים על נתיב עקבות של אוקאפי. כאשר בחן את העקבות מקרוב, השתומם ג'ונסטון למראיהן - הן לא היו עקבות זברה או חמור, ואפילו לא עקבות של מי ממשפחת הסוסיים או סדרת מפריטי הפרסה להם פרסה יחידה - אלו היו עקבות של פרסה שסועה, של בעלי החיים מכפילי הפרסה כמו האייל או הג'ירף. ג'ונסטון שיער שאלו עקבות מין אילנד חדש החי ביער, ועל כן, באוקטובר של אותה שנה שלח את רצועות העור לאירופה לשם בדיקה מדוקדקת יותר.
חודש לאחר מכן, פתח מזכיר העמותה הזואולוגית של לונדון (Zoological Society of London), פיליפ לאטלי סקלייטר (Philip Lutley Sclater) את החבילה אשר נשלחה אליו, ובחן תחת מיקרוסקופ את רצועות העור המפוספסות בחום ולבן. מסקירתו הראשונית עלה כי השיער דומה לזה של הג'ירף והזברה, אך שונה משל האנטילופה, וב-18 בדצמבר הציג אותם לראשונה בפני חברי העמותה. התקשורת הפיצה בזריזות את הידיעה על קיום בעל חיים גדול באפריקה אשר לא היה ידוע למדע לפני כן, והתגובות לא איחרו לבוא: יש שחשדו שזוהי תרמית, שכן הכיצד בעל חיים גדול כל כך נעלם מעיני האנשים? יש אשר העלו השערות באשר לסוג החיה, ואחרים אף הרחיקו לכת וטענו שזוהי "חוליה חסרה" למין קדום. היצור החדש נקרא "Equus johnstoni" ("Equus" זהו השם המדעי של הסוג סוס, ו-"johnstoni" על שם ג'ונסטון) אחרי אספה של העמותה שנערכה בפברואר, משום שהחוקרים חשבו שזהו מין חדש של זברה.
כעבור חודשיים, קיבל ג'ונסטון ממצאים חדשים - עור שלם וגולגולת מפרט אחד וגולגולת קטנה יותר מפרט אחר. כאשר בחן את הגולגולות, מצא את עצמו ג'ונסטון מופתע לאור המסקנה כי אין החיה קרובה לסוסים או לאנטילופה – אלא לג'ירף, ומשום כך שיער כי זהו צאצא של מין ג'ירפי קדום העונה לשם הלדותריום ("Helladotherium"). חבילתו השנייה הובילה לאספה נוספת, בה נכח והציע לשנות את שמו של בעל החיים ל"Helladotherium tigrinum" ("tigrinum" - מלשון טיגריס, מפוספס). אולם, לאחר מחקר מעמיק יותר, הציע מנהל המוזיאון להיסטוריה של הטבע שבלונדון א. ריי לנקסטר (E. Ray Lankester) לקבוע סוג חדש - "Okapia" - מפני שהראש והשיניים שונים באופן מהותי מהגולגולת של ההלדותריום. בשנת 1902 קיבל לידיו החוקר צ'ארלס עמנואל פורסיית' מייג'ור (Charles Immanuel Forsyth Major) שתי פיסות עור ושלד, אשר מהם הסיק כי התגלה מין חדש של אוקאפי, לו קרא "Okapia liebrechtsi". כמו כן, זמן מה לאחר מכן בדק לנקסטר פיסת עור נוספת, אותה השיג מהברון וולטר רוטשילד, והסיק כי זהו מין נוסף של אוקאפי, אותו כינה בשם "Okapia erikssoni" על שם הלוטננט הבלגי קארל אריקסון (Lieutenant Karl Eriksson) ששלח לג'ונסטון את הממצאים ב-1901. לעומת זאת, עם חלוף הזמן התברר כי לא היה אלו שלושה מיני אוקאפי, אלא אחד בלבד, וכי השוני ביניהם היה תוצאה של הבדלי מין, גיל, צורת הפרט המסוים וצורת עיבוד העורות של הילידים.
תוך זמן קצר, האוקאפי הפך לסנסציה: גני חיות רבים תבעו ללכוד אוקאפים מהטבע ולהציגם באוסף החיות שלהם, אם כי הניסיונות הראשונים היו בלתי מוצלחים משום שיעור תמותה גבוה. ככל הנראה, הריגוש נבע מכך שבסביבות המאה ה-20 המדע האמין שהתגלו כבר כל בעלי החיים הגדולים. בהתבסס על אמונה זו, נטען כי האוקאפי יהיה החיה הגדולה האחרונה שתתגלה, דבר שהוכח כשגוי עוד בתקופה ההיא עם גילויים של מינים נוספים, כגון גורילת ההרים ב-1902, ההיפופוטם הגמדי וחזיר היער הענק ב-1904, וקודו ההרים ב-1910.
מיון, אבולוציה.
האוקאפי ("Okapia johnstoni"), הוא מין יחיד בסוגו, פרסתן מעלה גירה ממשפחת הג'ירפיים, אשר היצור החי הקרוב ביותר אליו הוא הג'ירף. מיקומו המדויק בעץ הפילוגנטי הוא לא ברור מספיק, אך כן ידוע כי הוא והג'ירף התפצלו מאביהם הקדמון לפני כ-10–12 מיליון שנים. בכל זאת, ידוע כי אבותיו הקדמונים של המין היו יצורים אירואסייתים ולא שוכני יערות כמוהו, אלא הגיעו לאפריקה דרך המזרח התיכון והסתגלו לחיים ביער במהלך 10 מיליון השנים האחרונות. בניגוד לכך, מספר חוקרים טענו כי סביר להניח שמקומו של האוקאפי במשפחת הג'ירפיים מוטעה, וכי הוא קרוב יותר לאנטילופה הקרויה נילגאי (ממשפחת הפריים).
לאוקאפי מספר כרומוזומים לא סדיר: מלבד 46 הכרומוזומים הרגילים, המספר יכול להיות 45 או 44. בעוד שסטיות דומות אצל בעלי חיים אחרים הן חריגות או אף קטלניות, אוקאפים עם מספרים דומים נחשבים נורמליים. תופעה זו מוסברת על ידי הטרנסלוקציה הרוברטסונית.
תפוצה ובית גידול.
בחלק הצפון-מזרחי של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – המדינה בעלת המגוון הביולוגי הגדול ביותר באפריקה – על רמה הממוקמת בין נהר הקונגו במערב לרכס ההרים של בקע אלברט (Albertine Rift) שבמזרח, צומח יער הגשם איטורי (Ituri). יער זה מהווה את מקום המחיה המרכזי של המין, אשר אוכלוסיותיו מתרכזות בעיקר באזור שמורת אוקאפי, בפארק הלאומי מאיקו ובסביבות שני אלו. הוא מעדיף יערות בעלי חופה סגורה וגבוהה (אך לא עבותה לגמרי) אשר נמצאים בסביבות רום של 500 עד 1,500 מטר, ומהם מחבב במיוחד יערות ראשוניים או יערות שניוניים עתיקים (Secondary forest). הוא נוטה שלא להימצא ביערות גְּדוֹתַיִם (Gallery forests) וברצועת המִנְשָׁק (Ecotone; אזור המעבר שבין שתי ביומות) שבין הסוואנה ליער, ונמנע משהייה בבתי גידול מופרעים. לפעמים האוקאפי מצוי בעונות הגשומות באזורים מוצפים כאשר המצע שעל פני האדמה עדיין רטוב, אולם אין הוא שוכן באזורים מוצפים לגמרי או ביערות ביצת מים מתוקים (swamp forest) נרחבים.
תפוצה.
המין נפוץ בחלקים ממרכז, צפון ומזרח המדינה:
אוכלוסיות עיקריות נוספות מתרכזות ביערות של אגני הנהרות לינדי (Lindi), מאיקו וצְ'אוֹפּוֹ (Tshopo) אשר קרובים יותר למרכז המדינה, ובאזור שמורת רובי-טלה (בערך 9,000 קמ"ר) אשר במחוז אואלה תחתית (Bas-Uele). בנוסף, אוקאפים נמצאים גם בשמורת הר הוֹיוֹ (Mt Hoyo; 200 קמ"ר), ובשנת 2013 אף תועדה הימצאות אוקאפים רחוקה עד שמורת אבּוּמוֹנבֶּנזִי (Abumonbanzi) שבמחוז אובנגי צפון (Nord-Ubangi). בעבר היה המין נמצא לפרקים ביער סמליקי הסמוך שבמערב אוגנדה, ואוכלוסייה קטנה שוכנת ביער וואטָלִינְגַה (Watalinga Forest; 1,100 קמ"ר) שבחלק הצפוני של הפארק הלאומי וירונגה, בחלק הקונגולזי של יער סמליקי. אוכלוסייה זו התגלתה מחדש בשנת 2006, לאחר שלא נצפתה מאז שנות ה-50.
שטח התפוצה הוא 383,190 קמ"ר, אולם הוא כולל אזורים לא מתאימים כגון אזורים עירוניים, יער המתדלדל מעציו ויער המוצף בביצות. אם מחסירים מהסכום חלקים אלו, השטח מסתכם ב-244,405 קמ"ר, אשר מתוכו רק 14,112 קמ"ר מאוכלסים באוקאפים, אך יש לערוך סקרים נרחבים ומעמיקים יותר כדי לקבל תמונה טובה יותר.
מאפיינים גופניים.
האוקאפי הוא מעלה גירה ארך רגליים וצוואר, וגודלו כגודל הסוס. פניו הלבנות מסתיימות בחוטם ארוך ושחור הנתמך בצוואר עבה, וזה בתורו מחובר לגוף משופע קמעה בו החלק הקדמי גבוה במעט מהאחורי. אוזניו גדולות מאוד ופונות כלפי מעלה, ומסוגלות לנוע על צירן באופן עצמאי, מה שמקנה לו חוש שמיעה מעולה הקולט אפילו רחשים קלים ביותר משני כיוונים בו זמנית, דבר שבתורו עוזר לו להתחמק מאויבים וצרות אחרות. מלבד זאת, יש לו חוש ריח מצוין, ובאמצעותו יכול לרחרח את האדמה ולדעת אם אוקאפי אחר היה בסביבה לפניו. עיניו הגדולות שחורות, מוקפות ריסים ארוכים ועבים, אולם בשונה מחושיו המחודדים האחרים, כושר ראייתו ירוד. בין הזכר והנקבה קיימת דו-צורתיות זוויגית קלה, כלומר שוני במראה, המתבטאת בעיקר בכך שעל המצח החום, לאוקאפי הזכר גדלות קרניים המכוסות בעור קשה, אשר אורכן (עד 15 ס"מ) קצר מספיק כדי שלא יסתבכו בצמחיית היער. מצד שני, לנקבה בליטות עשויות סבכי שיער במקום בו קרניים אמורות להימצא, ולעיתים אף קרניים מנוונות. כמו כן, צווארו של הזכר שרירי יותר משל הנקבה, אך הנקבות גדולות ואדומות במעט מהזכרים, ואף שוקלות כ-25–50 קילוגרמים יותר.