בזמנו, אחת מהמטרות העיקריות של ה-NRRL הייתה למצוא שימוש לפסולת חקלאית. ג'ינס התמקדה במחקר על רב סוכרים, מולקולות גדולות המורכבות מאלפי מולקולות סוכר. היא התעניינה במיוחד בדקסטרן, חומר שחוקרים האמינו שיכול להגדיל את נפח הדם באופן זמני ובכך לשמור על לחץ הדם של נפגעי טראומה שאיבדו דם רב. הדקסטרן הוא חומר נדיר בטבע, וג'ינס מצאה דרך לייצר אותו כשחברת משקאות קלים שלחה מארז של בירה שחורה למעבדתה. הבירה הייתה סמיכה וסירופית משום שבקטריה זיהמה אותה וכך נוצר דקסטרן. על ידי בידוד הבקטריות, ג'ינס הצליחה ליצור דקסטרן במעבדתה.
עם פרוץ מלחמת קוריאה (1950), ג'ינס והקולגות שלה הצליחו לייצר דקסטרן לשימוש צבאי. לדקסטרן היו יתרונות רבים: הוא יכול להישמר ללא קירור למשך זמן ארוך יותר ביחס לפלסמה, ניתן לחטא אותו על מנת למנוע זיהומים, הוא זול מאוד ביחס לפלסמה והשפעתו על לחץ הדם נמשכת מספיק זמן על מנת שהפצועים יישארו בחיים ויוכלו לקבל עירוי דם. לאחר שהמלחמה הסתיימה, הדקסטרן הותר לשימוש גם ברפואה האזרחית.
גומי קסנטן.
ג'ינס וצוותה מצאו בקטריה בשם "Xanthomonas campestris" שיכולה להפוך כמויות גדולות של גלוקוז לגומי קסנטן. גומי קסנטן הוא רב סוכר בעל יכולת עיבוי מצוינת לאוכל, קוסמטיקה, תרופות וחומרים תעשייתיים. נעשה שימוש בגומי קסנטן בכדי למנוע מגבישי קרח להיווצר בגלידה, בתור תחליף גלוטן בלחמים לסובלים מאלרגיה, בתור חומר המונע הפרדה של שמן וחומץ ברטבים, בסירופ נגד שיעול, בקרמים ובמוצרים נוספים. גומי קסנטן מצא שימוש נרחב ברחבי העולם והפך להיות רב הסוכר המיוצר ביותר בעולם.
הנרייטה היל סוופ
הנרייטה היל סוופ (באנגלית: ; 26 באוקטובר 1902 - 24 בנובמבר 1980 ) הייתה אסטרונומית אמריקאית. היא חקרה כוכבים משתנים והתמקדה במיוחד ביחסי תאורה של כוכבי משתנה קפאידי לאורך ציר הזמן. היא מדדה מחדש ודייקה מרחקים לגלקסיות סמוכות. כאות הוקרה על מחקרה, האסטרואיד "Swope 2168" נקרא על שמה.
קורות חיים.
הנרייטה היל סוופ נולדה ב-1902 בסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית. הוריה היו מרי ד. היל וג'רארד סוופ (). משפחתה הייתה משכילה ועשירה, אביה היה בעל תואר בהנדסת חשמל מאוניברסיטת MIT במסצ'וסטס, ושימש כנשיא חברת ג'נרל אלקטריק. אמה הייתה בתו של נשיא אוניברסיטת הרווארד לשעבר, למדה באוניברסיטת שיקגו והייתה חברה בחבר המנהלים של הארגון הסוציאלי "יישוב רחוב הנרי". שני הוריה לימדו ועבדו בתחילת דרכם ב"בית-האל" () שבשיקגו (מקום המשרת מהגרים אירופאיים בארצות הברית), שם נפגשו לראשונה, נעשו לידידים קרובים והתחתנו. בהמשך, עקב עבודתו של אביה, עברו לגור בסנט לואיס, מיזורי שם הנרייטה נולדה, מאוחר יותר כשאביה התמנה לנשיא חברת ג'נרל אלקטריק, המשפחה עברה להתגורר במנהטן. הנרייטה היא בתם הבכורה, ולאחריה נולדו ארבעת אחיה הצעירים - אייזק, דייוויד, ג'רארד ג'וניור וג'ון.
הוריה שלחו אותה שבמנהטן, ניו יורק, שם למדה תואר ראשון במתמטיקה. בשנת 1925 סיימה סוופ את לימודיה בברנרד ועברה לשיקגו, ייתכן שהמעבר לשיקגו נבע ממשיכתה לעבודה סוציאלית ולקשר המשפחתי של הוריה ל"בית האל", שם למדה סוופ בבית הספר למנהל שירותים חברתיים ובמקביל עבדה בתוכנית סיוע לקשישים למשך שנה אחת. בשנת 1928 עזבה את שיקגו לטובת לימודי תואר שני באסטרונומיה במכללת רדקליף שבמסצ'וסטס.
סוופ, אשר מגיל צעיר חלמה על חקר הכוכבים, החליטה כי היא רוצה לממש את חלומה ולכן מיד לאחר התואר החלה לעבוד במצפה הכוכבים של הרווארד, תחת הפרופסור הרלו שפלי. במצפה הכוכבים בילתה את 14 השנים הבאות בחייה, ולבסוף אף הפכה לעוזרת האישית של שפלי. במהלך מלחמת העולם השנייה השתתפה סוופ בצוות המדעי של מעבדת המכ"מים שבאוניברסיטת MIT ושימשה כמתמטיקאית במשרד ההידרוגרפי של הצי האמריקאי. לאחר המלחמה, במהלך השנים 1947–1952 לימדה סוופ אסטרונומיה במכללת ברנרד. לאחר מכן שימשה כחוקרת במצפה הכוכבים הר וילסון ובמצפה הכוכבים פאלומר במדינת קליפורניה. גם לאחר פרישתה בשנת 1968, המשיכה לעבוד במצפי כוכבים והייתה חברה באגודה האמריקאית לאסטרונומיה.
בשנת 1969 תרמה סוופ ניירות ערך בשווי של כ־650,000 דולר למכון קרנגי למדע שבוושינגטון לצורך התקנת טלסקופ במצפה הכוכבים לאס קמפנאס (Las Campanas) שבצ'ילה. הטלסקופ נקרא "Swope Telescope” על שמה. טלסקופ זה ממשיך לשמש אנשים לצפייה בכוכבים עד היום.
פעילות מחקרית.
בשנת 1952 ביקש האסטרונום הגרמני וולטר באדה (שעבד במכון קרנגי שבמצפה הכוכבים בוושינגטון) מסוופ להצטרף אליו למחקר העוסק בכוכבים משתנים שזוהו בגלקסיות אחרות על ידי הטלסקופ- במצפה הכוכבים פאלומר. היא החלה לעבוד כעוזרת מחקר של באדה ועם הזמן הפכה לעוזרת האישית שלו. אף על פי שסוופ עבדה כעוזרת המחקר של באדה, היא עבדה באופן עצמאי ופרסמה פרסומים מדעיים בשמה ובשמו גם לאחר מותו. היא נשארה במכון קרנגי עד פרישתה הסופית בשנת 1968.
בשנת 1964, סוופ ובאדה (Baade &amp; Swope) דיווחו במאמרם על מדידה חדשה של המרחק מכדור הארץ לגלקסיית אנדרומדה. הם גילו כי המרחק הוא כ-1.8 מיליון שנות אור ולא כ־800,000 שנות אור כמו שסברו עד אז. בנוסף, מצאו השניים את מחזוריות התאורה של מספר רב של כוכבים קפאידים על ציר הזמן. ממצאים אלו הוסקו על ידי סוופ מצילומים של גלקסית אנדרומדה שצולמו בטלסקופ- “ Hale Telescope 200 inch” שהיה הטוב ביותר באותה תקופה. כמו כן, הם גילו תוצאות חדשות של 20 כוכבים קפאידים באזור אנדרומדה והעריכו את המרחק שלהם מחדש – הם מצאו שבשונה מהמדידות הקיימות, בהירות הכוכבים היא בכלל ביחס של Mag 24.2 – Mag (Magnitude) היא יחידה חסרת מידה שמתארת יחס בין עוצמת בהירות של עצמים שמימיים כך, באמצעות מדידת היחס בין הבהירות הנצפית לבין הבהירות האמיתית של גוף שמימי מסוים, ניתן להסיק על מרחקו מכלי המדידה (ככל שהמרחק האסטרונומי גדול יותר כך העצם יהיה בהיר פחות).
אגנס פיי מורגן
אגנס פיי מורגן (באנגלית: ; 4 במאי 1884 – 20 ביולי 1968) הייתה כימאית ופרופסורית אמריקנית. היא כלת מדליית גרוון לנשים בכימיה לשנת 1949, וכלת פרס בורדן לשנת 1954 על תרומתה למחקר בנושא תזונה. נוסף על כך, פרס אגנס פיי מורגן למחקר נקרא על שמה. זהו פרס הניתן לחוקרות צעירות על הצלחה משמעותית בתחומי מחקר בכימיה או בביולוגיה. מחקרה העיקרי עסק בוויטמין B5, במסגרתו היא הוכיחה שמחסור בוויטמין זה גורם לשינויים בצבע העור והשיער.
ביוגרפיה.
ראשית חייה.
אגנס פיי מורגן נולדה ב-1884 בפאוריה, אילינוי. היא הילדה השלישית מתוך ארבעה ילדים. היא נולדה למשפחה אירית - אביה פטריק ג'ון פיי, ואמה, אשתו השנייה, מארי פיי. שני הוריה גדלו במשפחות עניות אך בעלות אדמות באירלנד, והיגרו בהמשך חייהם לארצות הברית. עם הגעתם, אביה מצא עבודה כפועל. על אף ששני אחיה לא למדו באוניברסיטה, מורגן זכתה למלגה מלאה על סמך הצטיינותה בלימודים בתיכון פאוריה המקומי.
היא התחילה ללמוד תואר בכימיה באוניברסיטת ווסאר, אך במהרה עברה ללמוד באוניברסיטת שיקגו. שם היא סיימה תואר ראשון בכימיה ב-1904. אחרי שסיימה את התואר השני שלה ב-1905, מורגן החלה ללמד כימיה באוניברסיטאות שונות. ב-1905 היא הגיעה לאוניברסיטת הרדין-סימונס, ושם לימדה עד 1906. לאחר מכן, היא לימדה באוניברסיטת מונטאנה בין השנים 1907–1908, ובאוניברסיטת וושינגטון בין השנים 1910–1912. בהמשך חזרה לאוניברסיטת שיקגו, שם דוקטורט בכימיה, אותו השלימה ב-1914. הדבר היה יוצא דופן באותה התקופה, כיוון שרק 11% ממקבלי הדוקטורט היו נשים. נוסף על כך, מורגן הייתה נשואה, דבר אשר ייחד אותה עוד יותר מיתר הנשים בעלות דוקטורט.
עבודתה באוניברסיטת ברקלי.
בשנת 1915 מורגן החלה לעבוד באוניברסיטת ברקלי בתור עוזרת פרופסור ביחידה לתזונה של מכללת החקלאות. ב-1916 היא מונתה ליושבת ראש המחלקה לכלכלת בית יחד עם עמיתתה מארי פטרסון. ב-1918 המחלקה פוצלה לשתי תתי-מחלקות: מדעי הבית, עם מורגן בתור יושבת הראש שלה, ואמנות הבית, עם מארי פטרסון בתור יושבת הראש. ב-1919 הפכה לפרופסור חבר באוניברסיטה, וב-1923 מונתה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה.
תחת הנחייתה, המחלקה לכלכלת בית באוניברסיטה פרחה. באותה התקופה, תזונה הייתה נושא חדש ולא מוכר, ומורגן לימדה את הקורס הראשון אי פעם באוניברסיטת ברקלי על מדעי התזונה האנושית. הדרישות שלה מהסטודנטים היו גבוהות מאוד, והיא נהגה לשים דגש גדול על רקע בביולוגיה ופיזיולוגיה – דבר שמעט מאוד אוניברסיטאות במדינה עשו באותה התקופה. סטודנטים להוראת כלכלת הבית שלמדו אצלה היו נכונים ללמד גם ביולוגיה וכימיה בתיכונים, לעומת נושאי הלימוד הרגילים של אותה התקופה, שעסקו בנושאים קלאסיים של כלכלת בית, כמו סריגה ובישול.
חיים אישיים.
ב-1908, בזמן שמורגן לימדה באוניברסיטת מונטאנה, היא פגשה את ארתור איווסון מורגן, שהיה סטודנט שלה לכימיה. ארתור נלחם כמה שנים קודם לכן במלחמת ארצות הברית-ספרד, ושם נפצע. את לימודיו מימן בעזרת דמי פיצויים על הפציעה שלו. לאחר שהשניים התחתנו, מורגן עברה בעקבות בעלה לסיאטל, ושם לימדה באוניברסיטת וושינגטון.
ב-1923 נולד בנה היחיד, ארתור איווסון ג'וניור.
המחקר שלה.