ב-15 באוגוסט 2005 עבר בלזארטי ליריבתה המושבעת של טורינו, יובנטוס, בהעברה חופשית. אשתו הראשונה, ג'סיקה, הייתה בהריון כאשר החליט לעבור ליובנטוס. בכל פעם שבלזארטי חוזר למגרש של טורינו הוא זוכה לקבלת פנים קשה מהקהל המקומי, בשל המעבר, שנתפש בעיניהם כ"בגידה".
ב-2005–2006 היה חלק מהסגל של יובנטוס תחת המאמן פאביו קאפלו, וזכה באליפות איטליה. שנה לאחר מכן הקבוצה ירדה לליגה השנייה בעקבות פרשת הקאצ'יופולי ובאלזרטי הבקיע את שערו הראשון בבוגרים בניצחון 5-0 של יובנטוס על קורטונה.
בלזארטי נמכר לפיורנטינה ביולי 2007, אך לא הצליח להשתלב אצל הסגולים. הוא הופיע רק בשישה משחקים במחצית העונה הראשונה של הסרייה א' ובינואר עבר לפלרמו. בפאלרמו, בלזארטי בחר במספר 42 כמחווה לאביו שנולד בשנת 1942. בקבוצת הכדורגל מסיציליה מיד מצא בלזארטי את עצמו כבורג מרכזי בקבוצה, ובנה לעצמו שם של אחד המגנים הטובים באיטליה.
באוגוסט 2012 חתם בלזארטי על חוזה לשלוש שנים ברומא תמורת 4.5 מיליון אירו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 2-2 נגד קטאניה, ובמהלך הדרבי של הבירה נגד לאציו ב-22 בספטמבר 2013 הבקיע את השער הראשון בניצחון 2-0. במהלך עונתו השנייה סבל מכאבים במפשעה, פציעה שאיימה לסיים לו את הקריירה. בעקבות הפציעה בלזארטי נאלץ לעבור מספר ניתוחים ולבסוף חזר במשחק הליגה האחרון של רומא לעונת 2014/2015 ב-31 במאי 2015.
ב-12 באוגוסט 2015 הכריז פדריקו בלזארטי על פרישה מכדורגל מקצועני. הוא הסביר שנכשל בהחלמה מהפציעה, שאיתה התמודד במשך שנתיים, וזו הסיבה לכך שהוא פורש מכדורגל בגיל 33. את ההחלטה חשף השחקן במסיבת עיתונאים. "אני פורש מכדוגל. לצערי הפציעה לא הותירה לי ברירה אלא לתלות את הנעליים. זו הייתה החלטה קשה בשבילי, אבל אני לא יכול להמשיך לשחק בצורה שאני רוצה ב-100 אחוז. בשנה שעברה במסיבת העיתונאים האחרונה כאן, אמרתי שאני רוצה לחזור למגרש בשביל עוד משחק אחד במדי רומא והצלחתי לשחק עוד 90 דקות עם רומא ואני רוצה להודות לכולם במועדון הזה שהגשימו לי את החלום האחרון הזה. אני שמח שביליתי את החודשים האחרונים של העונה בקבוצה הזו ומאושר שסיימנו במקום השני".
בלזארטי נשוי לבלרינה ידועה באיטליה בשם אלאונורה אבגנאטו, החתונה שלהם נערכה בקיץ 2011 בעיר פאלרמו. הילדה הראשונה שלהם, ג'וליה נולדה בינואר 2012 ובנוסף לבלזארטי יש עוד שתי בנות מנישואיו הקודמים.
קריירה בנבחרת איטליה.
אחרי ששיחק בנבחרות הנוער בין השנים 2000–2002, ערך בלזארטי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת תחת המאמן צ'זרה פראנדלי ב-17 בנובמבר 2010, במשחק ידידות נגד . הוא נכלל בסגל הנבחרת לאליפות אירופה 2012, והפך למגן השמאלי בהרכב הפותח במשחק השלישי של שלב הבתים כשאיטליה עברה לשחק במערך 4-4-2. הוא גם שיחק את כל המשחק נגד כמגן ימני בעקבות היעדרותו של כריסטיאן מאג'ו שהיה מושעה ואיניאציו אבאטה שהיה פצוע אבל ישב על הספסל. באותו טורניר הגיע נבחרתו, נבחרת איטליה, לגמר אך הפסידה בו לספרד.
אביגיל הכרמלית
אביגיל בת ישי
אביגיל בת ישי או אביגיל בת נחש היא דמות מקראית המופיעה בספר שמואל ובספר דברי הימים.
אביגיל (או אֲבִיגַל) הייתה בתו החורגת של ישי, ואחות מאם של דוד המלך. נישאה ליתר הישמעאלי, ובנם היה עמשא, שר צבא אבשלום בעת המרד, ולאחר מכן שר צבא דוד.
ב מזהים את נחש אבי אביגיל עם ישי אבי דוד. לפי רבא כונה בעלה ישמעאלי משום שחגר חרבו כישמעאל. לפי רבי שמואל בר נחמן, היה יתר ישמעאלי שהתגייר בבית דינו של ישי, והאחרון בחר בו כחתן לבתו אביגיל לאור היכרותו עמו.
אביגיל בת נחש
רקוויאם לחבר שלי
רקוויאם לחבר שלי (Requiem for my friend), היא יצירה פרי עטו של המלחין הפולני זביגנייב פרייזנר המבוססת על הרקוויאם הקתולי. החבר לו מוקדשת היצירה הוא הבמאי קשישטוף קישלובסקי, שהיה ידיד קרוב של פרייזנר, ופרייזנר אף הלחין כמה מהפסקולים של סרטיו. היצירה יצאה בשנת 1998 באלבום הנושא את שמה, יחד עם יצירה נוספת: "חיים" (Life). שתי היצירות בעלות מוטיבים משותפים, והן מהוות ביחד יצירה אחת וגדולה יותר. האלבום הוא היצירה הגדולה הראשונה של פרייזנר שאיננה פסקול, לאחריה הלחין כמה יצירות נוספות.
האלבום.
האלבום מורכב משני חלקים, רקוויאם וחיים. בין שני החלקים יש קשר המתבטא בסגנון דומה ואף בנושא ה"לקרימוסה" החוזר בשניהם לקראת סוף היצירה. ניתן לראות באלבום כולו יצירה אחת העוסקת במוות ובחיים. אלבום זה היה הניסיון הראשון של פרייזנר לכתיבת יצירה גדולה שאיננה פסקול, אלא נועדה לביצוע באולמות קונצרטים. היצירה כולה כתובה בסגנון נוגה. פרייזנר מרבה להשתמש ביצירה זו קטעים ארוכים בהם ניתן לשמוע רק הד של תווים קודמים.
האלבום בשלמותו, כיצירה אחת, בוצע לראשונה ב-1 באוקטובר 1998 בתיאטרון הגדול בוארשה , עם המקהלה והתזמורת של סינפוניה וארשוביה. בכורה מחוץ לפולין התקיימה ב-19 במרץ 1999 ברויאל פסטיבל הול בלונדון, בביצוע תזמורת ה-BBC. בכורה ישראלית התבצעה על ידי התזמורת הסימפונית חיפה בזמן פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בשנת 2005.
הקטע הידוע ביותר מן האלבום הוא ה"לקרימוסה", החוזר בשני החלקים של האלבום. הקטע זכה לאזכור בסרט עץ החיים, של טרנס מאליק.
רקוויאם לחבר שלי.
פרייזנר סיפר שלו ולבמאי קשישטוף קישלובסקי הייתה תוכנית לבנות קונצרט שיספר סיפור חיים של אדם, הם תכננו לבצע את בכורת הקונצרט באקרופוליס באתונה. התוכנית לא יצאה לפועל בשל פטירתו של קישלובסקי בשנת 1996. פרייזנר הלחין כמה קטעים לקול ולעוגב שהושמעו בהלווייתו של קישלובסקי, והוא החליט לפתח אותם לרקוויאם. התוצר היה הרקוויאם לחבר שלי, שהוקדש לקישלובסקי והלחנתו הסתיימה בשנת 1998.
הרקוויאם לחבר שלי מתבסס על הטקסט הליטורגי הקתולי, אך עורך בו שינויים. לדוגמה: הדיאס אירה ברקוויאם לחבר שלי כולל רק חלק קטן מהמזמור הליטורגי, ואף בשינוי סדר: הבית המתחיל במילים 'רקס טרמנדה' בתחילה, והבית המתחיל במילים 'דיאס אירה' רק בסוף. היצירה גם כוללת שינויים בסדר בין חלקי הרקוויאם: הלקרימוסה, שנמצאת בסוף הדיאס אירה הועברה לסוף הרקוויאם כולו.
ברקוויאם יש תשעה פרקים והוא נכתב להרכב של עוגב, שישה סולנים: (סופרן, קונטרה טנור, שני זמרי טנור, בס וילד השר בסופרן), מקהלה ותזמורת קאמרית (חמישיית מיתרים וכלי הקשה).
חיים.
היצירה חיים נכתבה מעט אחרי הרקוויאם ונועדה להשלים אותו. היצירה מחולקת לארבעה חלקים: "התחלה", "גורל", "אפוקליפסה" ו"נספח". ה"התחלה" כוללת קטעים אינסטרומנטליים בלבד. ה"גורל" כולל קטע בלטינית מספר קוהלת (שיר הזמן, בתחילת פרק ג'). ה"אפוקליפסה" כוללת קטעים שונים בלטינית מחזון יוחנן ואת הלקרימוסה הלקוחה מסוף מזמור הדיאס אירה. הנספח כולל תפילה בפולנית.
גם ביצירה חיים יש תשעה פרקים והיא נכתבה להרכב של שני סולנים (סופרן וקונטרה טנור), קול, מכשיר הקלטה (לאפקטים מוזיקליים), פסנתר סולן, סקסופון אלט סולן, תזמורת גדולה (שישים כלים) ומקהלה גדולה (כארבעים זמרים).
רשימת רצועות.
Requiem
1. Officium - 03:45
2. Kyrie eleison - 06:12
3. Dies irae - 04:51
4. Offertorium - 03:18
5. Sanctus - 02:49
6. Agnus dei - 01:49
7. Lux aeterna - 01:57
8. Lacrimosa - 03:22
9. Epitaphium - 03:04
"The Beginning"
10. Meeting - 05:15
11. Discovering the World - 02:50
12. Love - 02:28
"Destiny"
13. Kai Kairos - 09:43
"Apocalypse"
14. Ascende huc - 02:17
15. Veni et vidi - 02:44
16. Qui erat et qui est - 04:29
17. Lacrimosa- Day of Tears - 04:06
"Postscriptum"
18. Prayer - 03:16
הרפובליקה ההוצולית
הרפובליקה ההוצולית (באוקראינית: Гуцульська республіка) הייתה ישות מדינית קצרת ימים שלא זכתה להכרה, שהתחילה להתארגן בחודשים האחרונים של שנת 1918 והתקיימה במזרח אוקראינה הטרנסקרפטית (מזרח זקפרטיה או מזרח "רוטניה"), באזור ראחיב, בין ינואר-יוני 1919 בעקבות התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית.
אחרי כישלון המשא ומתן לגבי איחוד אוקראינה הטרנסקרפטית (סובקרפטית) עם הרפובליקה של אוקראינה המערבית, פטריוטים הוצולים מקומיים הכריזו ב-8 בינואר 1919 על הקמת הרפובליקה ההוצולית.
בליל 7–8 בינואר 1919 מרדו תושבי ראחיב נגד גדוד של ז'נדרמריה הונגרית ולקחו כבני ערובה כ-500 שוטרים הונגרים.
הרפובליקה קמה על שטח שהשתייך עד אז לממלכת הונגריה שבמסגרת אוסטרו-הונגריה, אך מייסדיה הביעו טענות טריטוריאליות גם בנוגע לשטחים אחרים הידועים כ"ארץ ההוצולים" בפוקוטיה ובחלקים מדוכסות בוקובינה לשעבר שהשתייכה לחלק האוסטרי של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בירת הרפובליקה ההוצולית נקבעה בעיירה יאסיניה או פראסין.
סטפאן קלוצ'וראק נבחר לראש הממשלה של המדינה החדשה. הוא פעל בעד הקמת כוח צבאי של הרפובליקה שבו גויסו כמעט אלף חיילים. הם השתתפו בלחימה קצרה בשטחי מרמורש.
הקמת הרפובליקה ההוצולית.
בנובמבר 1918 המונרכיה האוסטרו-הונגרית התפרקה.
בתחילת נובמבר 1918 הוקמה בכפר יאסיניה באזור ראחיב של זקפרטיה מיליצה הוצולית מקומית "ההגנה העממית" במטרה להגן על התושבים מפני מעשי שוד של חיילים אוסטרו-הונגרים לשעבר, שעברו במקום בחזרתם מה המלחמה במזרח אירופה. התגייסו בה כ-250 אנשים בפיקודו של סטפאן קלוצ'וראק, הוא בעצמו קצין לשעבר בצבא האוסטרו-הונגרי.