לערפילית צורה של שתי אונות סימטריות מחוברות. ככל הנראה קו הראייה אליה מקביל לקו המשווה שלה. לו קו הראייה היה ניצב לקו המשווה, הייתה צורתה דומה לשל ערפילית הטבעת. הערפילית מתפשטת בקצב של כ-6.8 שניות קשת במאה שנה, כך שעל פי גודלה הנוכחי היא נוצרה לפני 3,000-4,000 שנים (למעשה כ-1,250 שנים יותר בהתחשב במרחק אליה).
כמעט כל הקרינה הנפלטת מהערפילית היא באורך גל של 5,007Å הנוצר מחמצן מיונן פעמיים (++O). החמצן מעורר מהקרינה העל-סגולה הנפלטת מהכוכב המרכזי שיצר את הערפילית. קרינה זו אופיינית לערפיליות פלנטריות. מכיוון שאורך גל זה קרוב לשיא הרגישות של העין האנושית, הערפילית נראית בהירה יותר בתצפית ישירה מאשר בצילום. כמות הקרינה הנפלטת בתחום הנראה מהערפילית היא בערך פי 100 מאשר עוצמת ההארה של השמש.
הכוכב המרכזי.
במרכז הערפילית נמצא ננס לבן חם ביותר, מסוג ספקטרלי O7 שטמפרטורת פני השטח שלו היא כ-85,000 קלווין. לכוכב בהירות נראית מדרגה 13.5, כלומר עוצמת הארה של כשליש מעוצמת ההארה של השמש. העובדה שהערפילית פולטת פי 300 קרינה מהכוכב מראה שכמעט כל הקרינה של הכוכב נפלטת בתחום העל-סגול ונבלעת בערפילית, שקורנת באור נראה.
תצפיות נוספות העלו שככל הנראה יש לננס הלבן בן זוג עמום ביותר שבהירותו הנראית היא מדרגה 17, הנמצא במרחק זוויתי של כ-6.5 שניות קשת, המקבילות למרחק של כ-0.04 שנות אור או כ-2,500 יחידות אסטרונומיות.
מסיה 27
משה יוסף
הרב משה יוסף (נולד בכ"ח בתשרי ה'תשכ"ז, 12 באוקטובר 1966) הוא בנו של הרב עובדיה יוסף, העומד בראש מכון הוצאת הספרים "מאור ישראל" ובד"ץ בית יוסף.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים וגדל בה ובתל אביב (בתקופה שאביו כיהן בה כרב הראשי). בנם הצעיר של מרגלית והרב עובדיה יוסף. למד בישיבת קול תורה ובישיבת חברון בירושלים.
נשוי ליהודית בתו של אברהם סודרי (נכדת הרבנים יצחק אביחצירא ויעקב סודרי) ראש צוות שחיטה בבד"ץ בית יוסף. להם תשעה ילדים.
במסגרת מכון "מאור ישראל" שבראשותו, אחראי הרב יוסף על הוצאת ספרי אביו לאור. מוסדותיו (הבד"צ, המכון וכולל אברכים) נמצאים בשכונת בית הכרם בירושלים.
לאחר פטירת אמו עבר עם משפחתו לגור עם אביו בשכונת הר נוף. בכל ספר שהוציא מאז הודה להם אביו על שדאגו לכל מחסורו. עקב הקרבה שהייתה להם לרב, השפעתם עליו ועל הנעשה במפלגת ש"ס הייתה רבה.
אביו הוריש לו את הזכויות על הוצאת כתביו ואת רוב רכושו.
יוסקה שפירא
אברהם דובדבני
אברהם דובדבני (דובדב) (נולד ב-5 באוגוסט 1945) הוא יושב ראש קרן קיימת לישראל. בשנים 2010–2020 כיהן כיושב ראש ההסתדרות הציונית העולמית.
ביוגרפיה.
דובדבני נולד ב-5 באוגוסט 1945 בירושלים למשפחה ציונית דתית. אביו ברוך דובדבני היה מנכ"ל המחלקה לעלייה וקליטה בסוכנות היהודית. הוא בוגר ישיבת נתיב מאיר וישיבת כפר חסידים. שירת בצנחנים והיה ממשחררי ירושלים במלחמת ששת הימים
דובדבני הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ומינהל חינוכי ותואר שני בסוציולוגיה של החינוך, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
דובדבני שימש במספר תפקידים בסוכנות היהודית במשך כעשר שנים. בשלוש השנים האחרונות עד 1977 היה שליח בצרפת. לאחר מכן היה מזכ"ל תנועת בני עקיבא העולמית בשנים 1977–1991. בתחילת שנות ה-80 היה פעיל בחוג איתנים שהיה סמן ימני במפד"ל. היה גם מנהל המחלקה לחינוך לא פורמלי במכללת אורות ישראל.
ב-1991 עבר להסתדרות הציונית העולמית ושירת כמנהל החטיבה להתיישבות. בהמשך היה גם יושב ראש עמית של קק"ל.
חבר בחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית מאז אוקטובר 1991. ביוני 2010 נבחר פה אחד כיושב ראש ההסתדרות הציונית העולמית. ב-2020, בקונגרס הציוני הל"ח, נבחר במקומו יעקב חגואל. ב-15 בנובמבר 2020 מונה ליו"ר קק"ל.
חיים אישיים.
נשוי לדינה, לזוג ארבעה ילדים. תושב רמת גן.
אחד מבניו נשוי לבתו של הרב הלל פלסר.
פוליטיקה של ספרד
ספרד היא מונרכיה חוקתית דמוקרטית שבראשה עומד מלך ספרד. היא מתנהלת לפי החוקה שהתקבלה ב-1978 אחרי תום השלטון הדיקטטורי של פרנסיסקו פרנקו.
הרשות המחוקקת היא ה"קורטס חנרלס" ("Cortes Generales"), פרלמנט המורכב משני בתים: קונגרס הנציגים ("Congreso de los Diputados") שהוא הבית התחתון ואשר לו סמכויות רבות יותר, והסנאט ("Senado") שהוא הבית העליון. חברי הבית התחתון נבחרים בשיטה אזוריות-יחסית, בה לכל מחוז בחירה יש כמה נציגים שמתחלקים בין רשימות המפלגות באופן יחסי לתוצאות במחוז. רוב חברי הבית העליון נבחרים בבחירות אישיות, והיתר ממונים על ידי בתי המחוקקים של הקהילות האוטונומיות.
המפלגות הגדולות הן "מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית" (PSOE) משמאל, והמפלגה העממית (PP) מימין, ובנוסף יש עוד מספר מפלגות קטנות, רבות מהן מקומיות.
בראש הרשות המבצעת עומד ראש הממשלה אשר זקוק לאמון הבית התחתון של הפרלמנט (הקורטס).
מערכת המשפט היא מערכת עצמאית שבנוסף אליה קיים בית משפט חוקתי.
בנוסף לשלטון המרכזי, לקהילות האוטונומיות שמרכיבות את ספרד יש סמכויות שלטוניות שמשתנות בין קהילה לקהילה.
החוקה.
החוקה הספרדית הנוכחית התקבלה ב-1978 במהלך המעבר לדמוקרטיה אחרי מות פרנקו ב-1975. ב-1977 נערכו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות לפרלמנט שאחרי עידן פרנקו, ובעידודו ולחצו של המלך חואן קרלוס ניגש פרלמנט זה למלאכת כינון החוקה. ועדה בת שבעה חברי פרלמנט מכל צידי הקשת הפוליטית ניסחה את החוקה, והיא אושרה על ידי הפרלמנט ב-31 באוקטובר 1978, ובמשאל עם ב-6 בדצמבר - תאריך שנחגג בספרד כיום החוקה. החוקה נחתמה על ידי המלך וראשי הפרלמנט ב-27 בדצמבר ונכנסה לתוקף יומיים אחר כך.
החוקה פותחת בהקדמה שבה מובעת מחויבות לצדק, לחופש, לביטחון כל האזרחים, לדמוקרטיה, לסדר כלכלי וחברתי צודק, לזכויות אדם, לשלטון החוק, לכיבוד המסורות והשפות של אזרחי המדינה ולחיזוק יחסי שלום ושיתוף פעולה עם כל עמי העולם.
המשך החוקה מחולק לעשרה פרקים המוקדשים לזכויות והחובות של אזרחי המדינה, לכתר, לפרלמנט, לממשלה, ליחסים בין הפרלמנט והממשלה, למערכת המשפט, לכלכלה, לארגון הטריטוריאלי, לבית המשפט החוקתי ולדרכי השינוי של החוקה.
על פי הפרק האחרון של החוקה, שינוי בחוקה צריך להתחיל בתור הצעת חוק רגילה ביוזמה של הממשלה, של חברי הפרלמנט, או של האספות של הקהילות האוטונומיות. עליו לעבור ברוב של שלוש חמישיות מחברי כל אחד מהבתים, ואם יש מחלוקת בין הגרסאות יכול לעבור שינוי שזכה ברוב מוחלט של חברי הסנאט (הבית העליון של הפרלמנט) ורוב של שני שלישים מחברי הקונגרס (הבית התחתון). תוך 15 יום מאישור התיקון בפרלמנט יכולים עשירית מחברי כל אחד מהבתים לדרוש משאל עם לאישור התיקון.
חלק קטן מהסעיפים, הנוגע לזכויות הבסיסיות ולחרויות האזרחיות, וכן לכתר, זוכה להגנה מיוחדת, ותיקונים שנוגעים אליהם צריכים לעבור בתהליך מורכב שכולל קבלה ברוב של שני שלישים בכל אחד מבתי הפרלמנט, פיזור מיידי של הפרלמנט, אישור חוזר ברוב של שני שלישים בכל אחד מבתי הפרלמנט החדש ולבסוף משאל עם. אולם הפרק שקובע את ההגנה המיוחדת הזו אינו מוגן בעצמו.
מאז כינונה החוקה שונתה פעם אחת, על מנת לתת לאזרחי האיחוד האירופי שאינם אזרחי ספרד לבחור ולהיבחר בבחירות מקומיות.
חוקת ספרד היא אחת היחידות אשר זכויות האדם המעוגנות בה כוללות לא רק זכויות פרט וזכויות פוליטיות אלא גם זכויות חברתיות.
המלך.
מאז קבלת החוקה של 1978 ספרד היא מונרכיה חוקתית. ראש המדינה הוא מלך (או מלכה) אשר מסמל את אחדות ספרד והמשכיותה, ותפקידו הוא טקסי וייצוגי. המלך הראשון שמלך במסגרת החוקה הוא חואן קרלוס הראשון שהומלך עוד לפני כינון החוקה, עם מותו של פרנקו. בתחילה הוא היה גם שליט המדינה בפועל, אולם בניגוד לציפיותיו של פרנקו הוביל את הפיכת ספרד לדמוקרטיה, ואחרי קבלת החוקה הקפיד להישאר מעל למחלוקות פוליטיות. המלך הנוכחי הוא בנו, פליפה השישי, שעלה למלוכה עם פרישתו ב-2014.
החוקה קובעת כי עם קבלת הכתר וההכרזה בפני הפרלמנט על תחילת שלטונו, על המלך החדש להשבע לקיים בנאמנות את חובותיו, לציית לחוקה ולחוקים ולהבטיח את הציות להם, ולכבד את זכויותיהם של האזרחים ושל הקהילות האוטונומיות.
על פי החוקה המלך מפקח על פעולות מוסדות השלטון, ובין סמכויותיו נמצאות חתימה על חוקים, כינוס הפרלמנט או פיזורו והקדמת הבחירות, הצעת מועמד לראשות הממשלה, מינויו ופיטוריו, מינוי חברי הממשלה ופיטוריהם, מתן חנינות, הפיקוד העליון על הכוחות המזוינים והכרזת מלחמה או חתימה על הסכם שלום. המלך מפעיל את סמכויותיו אלו לפי בקשת הממשלה או הפרלמנט, או באישורם, ללא הפעלת שיקול דעת עצמאי. בחלק מהמקרים הדבר מעוגן בחוקה עצמה, ובחלק במוסכמה חוקתית.
הפרלמנט.
הפרלמנט הספרדי נקרא "קורטס חנרלס" ("Cortes Generales") והוא מורכב משני בתים - הסנאט ("Senado") שהוא הבית העליון, וקונגרס הנציגים ("Congreso de los Diputados") שהוא הבית התחתון.
סמכויות הקונגרס נרחבות יותר משל הסנאט. הממשלה צריכה לקבל את אמונו על מנת להיכנס לתפקידה, ובסמכות הקונגרס להביע אי אמון בממשלה. רוב החקיקה מתחילה מהקונגרס, ועוברת אל הסנאט. אם הסנאט מאשר אותה כלשונה היא עוברת לחתימה על ידי המלך. במקרה שהסנאט דוחה הצעת חוק או מתקן אותה היא חוזרת לקונגרס, ובסמכותו לאשר את התיקונים ברוב רגיל, או לאשר את הנוסח המקורי ברוב מוחלט של חברי הקונגרס, או ברוב רגיל לאחר המתנה של חודשיים.