ללכת שבי אחריו (באנגלית: Dead Poets Society, בתרגום מילולי לעברית: "אגודת המשוררים המתים") הוא סרט קולנוע משנת 1989 שביים פיטר ויר. העלילה מתרחשת בשנת 1959 בבית ספר שמרני ואריסטוקרטי לבנים, ומספרת את סיפורו של מורה מחליף לאנגלית (רובין ויליאמס), המעודד את תלמידיו לשנות את תפיסת עולמם הקונפורמיסטית דרך לימודי הספרות והשירה.
הסיפור מתרחש בבית הספר הבדיוני "אקדמיית וולטון" בוורמונט, וצולם בבית ספר "סנט אנדראס" במידלטאון שבדלאוור. התסריט מבוסס על חייו של היוצר ב"אקדמיית מונטגומרי בל", בית ספר לבנים בנאשוויל שבטנסי. כמו כן, יצא לאור רומן מאת ננסי ה. קליינבאום המבוסס על תסריט הסרט.
עלילה.
הסרט מתחיל בטקס הפתיחה של בית הספר וולטון, בו מוזכרים ארבעת עקרונות בית הספר: מסורת, כבוד, משמעת ומצוינות. לאחר מכן, המורה החדש לספרות, ג'ון קיטינג (המגולם על ידי רובין ויליאמס), מציע לתלמידים לקרוא לו "הו קברניט! קברניטי!" ("הו רב חובל" כותרת שירו של וולט ויטמן) אם הם מרגישים נועזים. בשיעורו הראשון, שורק קיטינג את "הפתיחה 1812", ומסמן לתלמידיו לבוא אחריו אל מחוץ לכיתה ושם הוא מסביר להם את רעיון ה"קרפה דיים" (בלטינית: "נצל את היום") באמצעות התבוננות בתמונות תלמידי העבר בארון הגביעים של בית הספר וולטון.
בשיעור מאוחר יותר, קיטינג מבקש מניל (רוברט שון לאונרד) לקרוא את ההקדמה של ספר לימוד השירה שלהם "הבנת השירה" מאת האקדמאי הבדיוני, "דוקטור ג'יי אוונס פריצ'רד" המסביר כיצד לדרג שירה באמצעות מתמטיקה. קיטינג כותב שרטוט של ההסבר על הלוח תוך כדי שניל קורא, וברגע שהוא מסיים, קיטינג קורא "זיבולים!", ומבקש מהתלמידים לקרוע את ההקדמה מהספר. בתחילה, התלמידים שאינם רגילים להפרה של כללי המסגרת מהססים ואינם מעזים לתלוש את הדפים, אך בעידודו של קיטינג, כולם קורעים את ההקדמה מהספר. כשקיטינג הולך להביא פח מחדרו כדי לזרוק לתוכו את ההקדמה, נכנס לכיתה מנהל בית הספר, שלא מבין למה אין מורה בכיתה. מר קיטינג יוצא מחדרו ואומר שהוא נוכח. בהמשך השיעור מר קיטינג אף מעודד את הנערים לעלות על שולחנו, על מנת שיוכלו לראות את העולם מזווית אחרת. בהשראת קיטינג, הנערים מחיים בסתר מועדון שירה סודי אליו השתייך קיטינג בעבר, הנקרא "אגודת המשוררים המתים". הם נפגשים בלילות במערה הסמוכה לבית הספר ומקריאים שירה.
המודעות העצמית הנמוכה של טוד אינה מאפשרת לו להשלים משימה של קריאת שיר בכיתה, וקיטינג, באמצעות תרגיל של ביטוי עצמי מאפשר לו לראות את הפוטנציאל הטמון בו. צ'ארלי מפרסם מאמר פרובוקטיבי בעיתון בית הספר וקורא לבית הספר לקבל בנות לשורותיו. הוא אף מתחצף למנהל בית הספר בפני כל התלמידים ובכך מעורר את זעמו. מאוחר יותר קיטינג אומר לנערים כי עליהם להיות פיקחים ולא טיפשים בבואם למחות נגד המערכת.
נוקס פוגש ומתאהב בבחורה בשם כריס והוא מנצל את אהבתו החדשה לשירה על מנת להרשים אותה. את אחד השירים הללו הוא מקריא בכיתה וזוכה למחיאות כפיים של קיטינג, על כך שהעז לכתוב ולהקריא שיר על אהבה. נוקס מפתיע את כריס בבית הספר הציבורי בו היא לומדת ומקריא לה את השיר שכתב. הוא משכנע אותה ללכת איתו להצגה של ניל.
ניל חולם להיות שחקן, אולם הוא יודע שאביו מתנגד לרעיון. ללא ידיעת אביו הוא נבחן לתפקיד הראשי במחזה "חלום ליל קיץ" ואף מתקבל אליו. כאשר אביו מגלה הוא כועס ודורש מניל לפרוש מהמחזה, אך ניל מסרב. הוא מבקש עצה מקיטינג ונענה שעליו לדבר עם אביו, להסביר לו כי זהו רצונו. ניל אינו מסוגל לעשות זאת. לקראת סיום המחזה מופיע אביו של ניל. הוא לוקח את אותו הביתה ושם מבשר לו כי הוא רושם אותו לבית ספר צבאי על מנת שלא יעסוק שוב במשחק ויתכונן ללימודי הרפואה שאביו מתכנן עבורו בהרווארד. ניל השבור אינו מסוגל להתמודד עם המציאות שאביו בונה עבורו והוא מתאבד בירייה בחדר העבודה של אביו.
לבקשת הוריו של ניל, מנהל בית הספר פותח בחקירה. ריצ'רד הוא הראשון לעמוד מול הדירקטוריון של בית הספר. מאוחר יותר כאשר צ'ארלי מתעמת עמו הוא מודה בפני הנערים כי הוא הפיל את כל האשמה על קיטינג ועליהם לעשות את אותו הדבר. צ'ארלי מתפרץ ומכה את ריצ'רד, מה שמביא לגירושו מבית הספר. טוד נקרא למשרדו של מר נולן, שם הוריו מחכים. הוא נאלץ להודות כי לקח חלק ב"אגודת המשוררים המתים" ואף נדרש לחתום על מסמך בו הוא מצהיר כי מר קיטינג ניצל לרעה את סמכותו, הסית את הילדים להקים מחדש את "אגודת המשוררים המתים" ועודד את ניל לזלזל ברצונות אביו. טוד רואה כי כל הנערים האחרים כבר חתמו על המסמך והוא נאלץ גם כן לחתום עליו בלחץ אביו.
מר קיטינג מפוטר.
בסצנה האחרונה בסרט הנערים חוזרים לשיעור אנגלית, אותו מעביר כעת מר נולן. הוא מבקש מהכיתה לקרוא את ההקדמה של הספר, אולם מגלה להפתעתו כי כל הנערים קרעו אותה. באותו זמן מר קיטינג נכנס לחדר על מנת לאסוף את חפציו האישיים. טוד מגלה לו כי הנערים אוימו ולא הייתה להם ברירה אלא לחתום על המסמך המאשים אותו. מר נולן מצווה על טוד להיות בשקט ומבקש ממר קיטינג לעזוב. כאשר קיטינג עומד לצאת מהכיתה בפעם האחרונה טוד קם על רגליו, עולה לשולחן וצועק "הו קברניט! קברניט שלי!". מר נולן מאיים על טוד שאם לא יישב הוא יגורש מבית הספר. בעקבות טוד מתחילים שאר התלמידים לקום על רגליהם ולעלות על השולחנות, למורת רוחו של מר נולן שקורא להם לשבת ומכה עם ידיו על שולחנו. קיטינג מודה לתלמידיו ועיניו מתמלאות דמעות. הוא עוזב את הכיתה.
אהרון חוטורצקי
עמנואל טוב
עמנואל טוב (נולד ב-15 בספטמבר 1941) הוא פרופסור אמריטוס בחוג למקרא שבאוניברסיטה העברית, חבר חוץ של האקדמיה הבריטית משנת 2006, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 2012, חבר חוץ של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים משנת 2017, חתן פרס א.מ.ת לשנת 2004 וחתן פרס ישראל לשנת 2009.
ביוגרפיה.
עמנואל טוב נולד באמסטרדם שבהולנד בזמן הכיבוש הנאצי. בהיותו בן שנה מסרו אותו הוריו לטיפולה של משפחה נוצרית. הוריו נספו בשואה, וטוב גדל אצל דודיו באמסטרדם. הוא למד עברית ב"תלמוד תורה" ובד בבד למד בגימנסיה קלאסית, שם למד שפות קלאסיות ושפות אירופיות מודרניות. מגיל 14 היה פעיל בתנועת "איחוד הבונים" בהולנד וכעבור זמן היה מדריך בתנועה, בהיותו בן 18 נשלח להשתלמות במדינת ישראל; ב-1960 שב להולנד והיה שם מזכיר התנועה. ב-1961 עלה לישראל. למד לתואר ראשון במקרא וספרות יוונית ולתואר שני במקרא, שניהם באוניברסיטה העברית. במקביל ללימודיו עבד במפעל המקרא של האוניברסיטה העברית ושימש כמתרגל באוניברסיטה בחוג למקרא. בשנים 1967–1969 השתלם במחלקה ללימודי המזרח הקדום באוניברסיטת הרווארד. עשה את הדוקטורט בהדרכתם של הפרופסורים שמריהו טלמון מהאוניברסיטה העברית ופרנק מור קרוס מאוניברסיטת הרווארד, והגיש את עבודת הדוקטור ב-1973: נושא העבודה היה: "תרגום השבעים לספרי ירמיה וברוך". עם שובו לישראל עבד כאסיסטנט באוניברסיטה העברית ובמכון האוניברסיטאי של חיפה, שהיווה את הגרעין לאוניברסיטת חיפה. ב-1986 מונה לפרופסור מן המניין בשנת 1990 הופקד על הקתדרה על שם יהודה לייב מאגנס. שהה בשבתונים וכפרופסור אורח באוניברסיטאות אוקספורד, אופסלה בשוודיה, דושישה (קיוטו) שביפן, מק-קווארי וסידני שבאוסטרליה, סטלנבוש שבדרום אפריקה, האוניברסיטה החופשית באמסטרדם , אוניברסיטת פנסילבניה שבפילדלפיה, ואוניברסיטת האלה שבגרמניה. כמו כן שהה במכונים ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית שבירושלים, בוואסנאר (הולנד), באוקספורד, גוטינגן ובפילדלפיה.
טוב היה מהעורכים הראשיים של מפעל המקרא של האוניברסיטה העברית, שהכין מהדורה ביקורתית של נוסח המקרא. הוא חבר מערכת בשני כתב עת, "Dead Sea Discoveries" ו-"Journal of Jewish Studies", וישב בוועדה המדעית של הוצאת הספרים מאגנס. טוב הוא ממייסדי קרן המגילות (Dead Sea Scrolls Foundation) ובשנים 1991–2000 יושב-ראש הקרן; חבר המועצה האקדמית של מרכז אוריון לחקר מגילות מדבר יהודה של האוניברסיטה העברית; יועץ לסדרת המחקרים בהולנד Compendia Rerum Judaicarum ad Novum Testamentum; עמית בכיר של מרכז אוקספורד ללימודים עבריים מתקדמים וחבר כבוד בו.
בשנים 1990–2009 היה העורך הראשי של מפעל פרסום מגילות מדבר יהודה. במסגרת זאת הוא הוציא לאור 33 כרכי מהדורות מדעיות בסדרה שראתה אור באוקספורד בשם "תגליות במדבר יהודה" , וכן שתי קונקורדנציות.
במסגרת נפרדת הוציא מהדורה אלקטרונית של כל המגילות הלא-מקראיות ומהדורה בת ששה כרכים לציבור הרחב.
כמו כן הוא יצר מהדורות אלקטרוניות של המקרא העברי והיווני.
עמנואל טוב נשוי לליקה לבית אה, ולהם שלושה ילדים וארבע נכדות.
מחקריו.
תרגום השבעים.
מחקריו של עמנואל טוב בתרגום השבעים התמקדו תחילה בהתפתחויות פנים-תרגומיות, ואט-אט עברו לעמוד על חשיבות תרגום זה לחקר המקרא: העיבודים הקדומים של תרגום השבעים, טכניקת התרגום, שחזור המקור העברי ("המצע העברי") של התרגום היווני, ערכו של תרגום השבעים לחקירה הטקסטואלית של המקרא, חשיבותם של ספרים מסוימים בתרגום השבעים לפירוש הספרים העבריים ולהבנת גלגוליהם הספרותיים, ולבסוף מקומו של המקור העברי של תרגום השבעים בהתפתחות נוסח המקרא.