תומא נפטרה ב-2009 והובאה לקבורה בטקס חילוני ליד קבר בעלה (הלך לעולמו ב-1985), בבית העלמין הנוצרי-אורתודוקסי בחיפה. הותירה אחריה שני בנים. הבן מיכאל הוא אמן המתגורר בלייפציג ובחיפה.
יצירתה.
אמנותה של חיה תומא מושרשת בביוגרפיה שלה. חלק מעבודותיה הקרמיות שואבות מזיכרונות ממקום הולדתה. היא נהגה לבקר את משפחתה הגדולה בקישיניב ואספה זיכרונות מהזקנים שבהם. רוב בני המשפחה מתגוררים כיום בישראל.
בשנים 1999–2008 יצרה תומא את קירות הקרמיקה בפסטיבל "החג של החגים" בחיפה. "החיבור שלי לוואדי הוא שאני מגלה מפעם לפעם את האנשים שגרים פה. הוואדי זה מין פלנטה שנמצאת בתוך חיפה. פלנטה שיש לה היסטוריה משלה. אולי אנחנו נגלה את ההיסטוריה של הוואדי? הגיע הזמן!" כך אמרה בראיון טלוויזיוני עם אריה יאס.
הנוף וההיסטוריה של ארץ ישראל-פלשתינה היו מקור השראה לעבודותיה. במיוחד חיפה, העיר שבה התגוררה, וסביבותיה. היא התעניינה בממצאים הארכאולוגיים של הארץ, ששיקפו את המגוון התרבותי והאתני שהיה באזור לאורך ההיסטוריה, ושילבה בעבודותיה עיצוב מודרני וצורות ארכאיות של כלי חרס. ביצירותיה ניכרים הדים לאותו מרקם תרבותי מגוון שמאפיין את החברה הישראלית גם כיום.
תומא הייתה מעורבת בפעילות פוליטית וגם בעבודותיה התייחסה לנושאים אקטואליים של המציאות הישראלית. בחלק מפסליה תיארה את הסבל במלחמות ובמיוחד את גורלן של נשים. יצירותיה היו חלק בלתי נפרד מחייה ומקורם של פסלי הקרמיקה כמו "הגר" ו"המקוננות" בחוויותיה האישיות. יצירות קרמיקה של תומא שזורות במקומות שונים בעיר חיפה, בחזית בית מגורים בכרמל ובתחום כנסיית "בית חסד" בעיר התחתית.
בין התערוכות בהשתתפותה:
מורשתה.
לזכרה של תומא הוקם "מסלול חיה תומא" שהוא חלק מפסטיבל החג של החגים.
במשכן לתרבות ואמנויות נגלר הוצגה תערוכה בהשתתפות כ-50 אמנים ערבים ויהודים לזכרה. כמו כן הוקם קיר קרמיקה המוקדש לזכרה מטעם סדנת הקרמיקה של נשי ואדי ניסנאס, בהדרכתם של נטליה דיאטלוב ועבד עאבדי.
עבד עאבדי אמר על פועלה כי
שעוות דבורים
בית הקברות של הצבא הסובייטי בוורשה
בית הקברות של הצבא הסובייטי בוורשה נמצא ברובע מוקוטוב. קבורים בו יותר מ-20,000 חיילים של הצבא הסובייטי (אז - הצבא האדום) שנפלו באזור ורשה וסביבתה בשנים 1944–1945. חלק גדול קבור שם בקברי אחים.
זה אחד מהאתרים הראשונים שנבנו בוורשה מיד לאחר מלחמת העולם השנייה לזכר הנופלים באותה מלחמה. בית הקברות בנוי בסגנון הריאליזם הסוציאליסטי. במרכז ניצב אובליסק בגובה 38 מטר ועליו הכוכב הסובייטי, סמלו של הצבא האדום. בבסיס האובליסק יש כתובת ברוסית ובפולנית:
משני צידי הכניסה נמצאים תבליטים המתארים פגישה של פועלים (עם כלי עבודתם) עם החיילים המנצחים.
משני צידי האובליסק נמצאים פסלים המתארים טיפול בחיילים פצועים.
הפולנים מתייחסים לאתר זה בהסתייגות לאור ההיסטוריה העגומה שלהם עם הסובייטים בעיקר בתקופת מרד ורשה. האתר אינו מוכר לרוב התיירים בוורשה.
מלך האריות (פסקול)
מלך האריות: הפסקול המקורי (באנגלית: The Lion King: Original Motion Picture Soundtrack) הוא פסקול הסרט "מלך האריות" מ-1994 של אולפני ההנפשה של וולט דיסני. זהו הפסקול הנמכר ביותר בכל הזמנים של סרט אנימציה. האלבום כולל שירים מתוך הסרט שהולחנו על ידי אלטון ג'ון למילותיו של טים רייס, ולחנים נוספים מאת הנס צימר. אלטון ג'ון, בנוסף להלחנה, מבצע כמה שירים באלבום. מבצעים נוספים הם כרמן טווילי, ג'ייסון ויבר, רואן אטקינסון, וופי גולדברג, ג'רמי איירונס, צ'יץ' מרין, ג'ים קאמינגס, נייתן ליין, ארני סבלה וסאלי דוורסקי. האלבום יצא לאור ב-31 במאי 1994 בתקליטור ובקלטת שמע. הפסקול הוקלט בארצות הברית, בריטניה ודרום אפריקה.
הסרט זכה בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר, והשיר "Can You Feel the Love Tonight" מתוכו זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשיר הטוב ביותר.
רשימת השירים.
המהדורה העברית.
תרגום, עיבוד ובימוי קולות: שפרירה זכאי;
הדרכה מוזיקלית: רוני וייס;
הפקת הדיבוב העברי: סרטי רז בע״מ;
הוקלט באולפני קולינור על ידי דלית טל
מהדורה מיוחדת.
ב-30 בספטמבר 2003 הוציאה דיסני מהדורה מיוחדת של הפסקול הכוללת שתי רצועות חדשות:
בנוסף, באותו יום יצא לאור תקליט ויניל של הפסקול המקורי, במהדורה מוגבלת של 4,000 עותקים.
מצעדים.
מצעדים שבועיים.
האלבום – מצעד בילבורד (צפון אמריקה)
פרסים והערכה.
הפסקול הופץ במעל ל-10 מיליון עותקים בארצות הברית והגיע לפלטינה 10x בשנת 1995, ובכך הפך לפסקול הנמכר ביותר אי פעם של סרט מונפש. בשנת 1999, כאשר נוסד המעמד "אלבום יהלום", קיבל האלבום מעמד זה.
בשנת 2010 נכתב בחנות המוזיקה המקוונת Rhapsody, כי זהו אחד הפסקולים הטובים בכל הזמנים מתוצרת דיסני ופיקסר.
המודל החברתי
כשירות גופנית כפוייה
אמנדה בירס
אמנדה בירס (באנגלית: Amanda Bearse; נולדה ב-9 באוגוסט 1958) היא שחקנית, במאית וקומיקאית אמריקאית, הידועה בשל גילום דמותה של מארסי דארסי בסיטקום "נשואים פלוס".
קורות חייה.
בירס נולדה בוינטר פארק, פלורידה שבארצות הברית. למדה משחק ב-"Neighborhood Playhouse" בניו יורק תחת הדרכתו של סנפורד מייזנר. הצלחתה הראשונית בקריירת המשחק הייתה בגילום דמותה של אמנדה קוסינס באופרת הסבון "כל ילדיי" בין השנים 1981–1984. במהלך הצילומים ולאחריהם היא הופיעה בסרטים שוליים כגון "נערת הפרוטוקול" (1984), ו-"ליל האימה" (1985).
פריצתה הגדולה של בירס התרחשה ב-1987 כאשר לוהקה לתפקיד של מארסי רודס (ולאחר מכן מארסי דארסי) בסיטקום "נשואים פלוס". היא גם ביימה כ-30 פרקים של הסדרה בין השנים 1991–1997.
בירס היא לסבית מוצהרת ש-"יצאה מהארון" ב-1993. באחד הפרקים של נשואים פלוס, גילמה את מנדי, בת דודתה הלסבית של מרסי, כאנלוגיה לכך שהיא עצמה לסבית בחיים האמיתיים. בירס אף נישאה לזוגתה, קרי שנקן, והשתיים מגדלות שתי בנות.
היא צפויה להופיע בסרט הקומדיה רומנטית האמריקאי מ-2022, "Bros".
אנריקו הרביעי
אנריקו הרביעי (באיטלקית: Enrico IV; תורגם לעברית כאנריקו או כהנרי הרביעי) הוא מחזה איטלקי משנת 1921, פרי עטו של לואיג'י פיראנדלו. הוא עוסק בצדדיו הקומיים והטרגיים של השיגעון ותורגם לאנגלית בידי טום סטופארד ואחרים. הפרוטגוניסט, על שמו קרוי המחזה, מאמין שהוא היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. רקס הריסון כיכב בהפקה בריטית ידועה של המחזה שהציגה בברודוויי בשנת 1973.
תקציר העלילה.
בתהלוכת קרנבל בשנת 1921, שכל משתתפיה גילמו דמויות היסטוריות, גיבור המחזה גילם בתהלוכה את דמותו של היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הוא נופל מסוסו, נפצע בראשו ומתעלף וכשהוא שב להכרה הוא חושב שהוא באמת היינריך (אנריקו) הרביעי.
אחותו העשירה שיכנה אותו בטירה שתוכננה כחצרו של אנריקו ההיסטורי, שחי שמונה מאות שנה קודם לכן. הוא מקבל את פניהם של שגרירים, כועס על פטר דמיאני, מכיוון שהרס לדעתו את היחסים בינו לבין האפיפיור גרגוריוס השביעי ומבקש ממתילדה המרקיזה מטוסקנה שתפייס בינו לבין האפיפיור. גיבור המחזה למד במשך חודשים את ההיסטוריה ואופי הגיבורים והיה שחקן מעולה, ולכן הצטיין בגילום הדמות. אחותו דאגה למגוון תלבושות תקופתיות ונשכרו אנשים למלא תפקידי יועצים ומשרתים, הללו למדו את פרטי חייו של אנריקו הרביעי.
שני הפריטים היחידים שחרג מאווירת המאה ה-11 היו שני פורטרטים חדשים. האחד – הגיבור בדמותו של אנריקו והשני – של המרקיזה מטילדה. בנוסף לכך, המשרת ג'יאובני הגיע לבוש בפראק וה"יועצים" היו מנסים לגרש אותו. ג'יאובני היה מודיע שהאורחים הם דודה מטילדה, בתה פרידה, שמאורסת לרוזן די-נולי, רופא ואדם מבוגר בשם בלקרידי. מתוך שיחתם אנו למדים שמתילדה היה בצעירותה בחורה מחוזרת מאוד, בין מחזריה היו בלקרידי ואנריקו והיא לא נענתה לאיש מהם. לבסוף היא נישאה, ילדה את פרידה והתאלמנה. לאחר מות בעלה בלקרידי הופך למאהבה, אם כי טינה רחשה בין השניים. אנריקו בחר בקרנבל לגלם את דמותו של היינריך הרביעי מכיוון שמטילדה הייתה מחופשת למטילדה רוזנת טוסקנה, שבטירתה בקאנוסה השתכן האפיפיור גרגוריוס השביעי ואנריקו הגיע לבקש ממנו מחילה על שמרד בו.
לפני פגישתם עם אנריקו הם מתחפשים לדמויות בנות המאה ה-11: מטילדה למלכה האם אדלאידה - אמא של הקיסרית ברטה, אשתו של אנריקו; הדוקטור מתחפש לבישוף מקלוני ובלקרידי מתחפש לכומר ממנזר קלוני. אנריקו מתייחס אל דונה מתילדה כאל אם אשתו, אולם רומז מפעם לפעם לעבר. הוא רואה בבלקרידי את אויבו פטר דמיאני, אף על פי ש"יועציו" מנסים לשכנע אותו שהוא נזיר פשוט מקלוני.
אחרי שהאורחים עוזבים מספר אנריקו ל"יועציו" שהוא מתחזה למשוגע כדי לנקום על מאורעות העבר. הרופא, שסבור שאנריקו משוגע, מכין תוכנית לריפויו: הוא יפגוש את דונה מטילדה כפי שהייתה לפני עשרים שנה, כשאירעה התאונה והוא השתגע. פרידה תגיע לבושה כמו אימה בצעירותה ונראית בדיוק כפי שאמה נראתה עשרים שנה קודם לכן.
כשפרידה מגיעה אנריקו חווה מחדש את מאורעות העבר. בלקרידי ששומע שאנריקו מתחזה למשוגע, מספר על כך לכולם בלעג. בשלב זה אנריקו מספר בכעס על השנים הארוכות ששהה בטירה בודד ומנוכר מהעולם, על תריסר שנים בהן לקה בשיגעון, אחרי שנפל מסוסו אותו דקר בלקרידי הקנאי. הזיכרון המתוק היחידי שלו מהעבר הוא אהבתו לדונה מתילדה. כשהוא רואה את פרידה, הדומה כשתי טיפות מים לאמה דונה מתילדה בצעירותה הוא אומר לה: