בשנת 1985–1986 חזרה להופיע בברודוויי בו כיכבה בהצגה "א שידוך פון הימל" (A match made in Heaven) וזכתה לביקורות משבחות ביותר ולאזרחות כבוד של מיאמי (Honorary citizen of Miami).
דון נלסון כתב עליה בדיילי ניוז:
ריצ'רד שפרד כתב על ההופעה בניו יורק טיימס:
ביל קופמן כתב עליה בניוזדיי:
לאחר השתתפותה בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה "המסעדה הגדולה" ב-1985, שיחקה בהצגה "חתונה במסעדה הגדולה" ב-1987, לצד כוכבים ישראלים כמו רחל אטאס, יעקב בן סירא, ז'אק כהן ועוד, שכתב וביים אלי שגיא.
בארץ שרה את שירו של משה וילנסקי "קיץ" בתוכנית הפופולרית בקול ישראל "תשואות ראשונות". היא גם שרה בתוכניתו של דן אלמגור "שרתי לך ארצי" ב-1981.
היא השתתפה בשתי תוכניות שירה ובראיונות בערוץ 9.
השתתפה בתוכניתו של דודו טופז בתחרות שירת עדות.
ב-1995 יצאה עם יעקב בודו לסיבוב הופעות בקנדה.
ב-1988 הופיעה לראשונה בתיאטרון יידישפיל בהצגה "המגילה" מאת איציק מאנגער, בבימויו של שמואל בונים. היא נסעה עם ההצגה לפסטיבל בויסבאדן, גרמניה.
ב-1996 הצטרפה מוניקה ורדימון לתיאטרון יידישפיל בהנהלת שמואל עצמון. מאז השתתפה ברוב הצגותיו, אם בתפקידים ראשיים ואם בתפקידים משניים. היא שיפרה את היידיש בקורסים מטעם התיאטרון. היא בוגרת הסטודיו למשחק ביידיש בסטודיו למשחק ניסן נתיב בו למדה בשנים 1977–1978. ב-2008 זכתה בפרס פולאק כשחקנית השנה.
במסגרת תיאטרון יידישפיל השתתפה בפסטיבלים רבים בארץ ובעולם כמו ויסבאדן, ברלין, רוסטוק, פרנקפורט, מינכן, קלן, וינה, וילנה, ריגה, בפארמה איטליה, רומניה ופולניה. ההצגה "גבירטעיג", שכתב יהושע סובול, בבימוי יצחק שאולי, הופיעה כמעט בכל המקומות הללו.
ב-1998 שיחקה בסרטו של זאב רווח "פעמיים בוסקילה".
בשנת 2009 הוציאה ורדימון לאור תקליטור ביידיש "די לידער פון מיין הארץ" (השירים שבליבי). היא הפיקה אותו בקרקוב, פולין, בעזרת המלחין הפולני יז'ה קלוזוביץ, אותו הכירה כשעבדו ביחד על ההצגה "האחיות פארי", בתיאטרון יידישפיל. באלבום תריסר שירים אהובים עליה מהידועים ביידיש, ביניהם: איידישע מאמע, צימוקים ושקדים, צ'ידיבים-צ'ידיבום, בעלז, יענקעלע. השירים מוגשים בעיבודים חדשניים על גבול הג'אז (סגנון המאפיין את עבודתו של קלוזוביץ) עם תזמורת גדולה.
היא שרה בתשע שפות: יידיש, אנגלית, צרפתית, רוסית, איטלקית, עברית, פורטוגזית, ספרדית, ורומנית.
ורדימון מופיעה מדי פעם בתוכניות ב"קול ישראל ביידיש", בהנחייתו של אריה לונדון, שמראיין אותה ומשמיע מתוך התקליטור שלה. התוכנית משודרת מדי יום החל מ-20.45 ועד 21.00.
ורדימון מופיעה במסגרת היידישפיל בשני פרויקטים של התיאטרון: 1. הצגת "געבירטיג" בפני תלמידי תיכון בטרם יציאתם לביקור שורשים בפולין. 2. ב"תיאטרון החסד" מופע מיוחד בפני שרידי שואה הנמצאים במוסדות גריאטריים בארץ.
מוניקה ורדימון נשואה מאז 1987, לראודור ורדימון, יליד ישראל שמשפחתו הייתה בעלת קולנוע אלנבי.
ג'ון הרגרייב
ג'ון גורדון הרגרייב (באנגלית: John Gordon Hargrave; 6 ביוני 1894 - 21 בנובמבר 1982) היה מדינאי בריטי, ראש מפלגת האשראי החברתי של אנגליה וצפון אירלנד ומייסד תנועת הנוער "קיבו קיפט", שהשפיעה על אופי תנועות הנוער הצופיות.
שנים ראשונות.
הרגרייב נולד בדרום אנגליה למשפחת מטיף נודד קוויקרי. ב-1908 הצטרף לתנועת הצופים של רוברט באדן פאוול. במלחמת העולם הראשונה שירת בגליפולי כחבר בצוות סיוע רפואי. חוויות המלחמה רק חיזקו את תפיסת עולמו הפציפיסטית והוא ראה בחומרה את הנטיות הלאומניות והמיליטריסטיות של תנועת הצופים הבריטית בהנהגת באדן פאוול.
קיבו קיפט.
בהשראת ארנסט תומפסון סטון (Ernest Thompson Seton), מייסד תנועת הצופים של ארצות הברית וגישתו לגבי דגש על חיים בטבע, כמו אמריקאים ילידים, תוך השקעה בלימוד ופיתוח מיומנויות הישרדות ביער ושימוש במוצרי עץ לבניית מחסות ומתקנים, יצר הרגרייב "שבט" של תנועה חדשה, בשם קיבו קיפט (מילה בדיאלקט האנגלית העתיקה של קנט שפירושה הוכחה לעוצמה). השבט היה פתוח לבנים ובנות כאחד, בכך עבר על כלל של באדן פאוול, בשלו סולקו הרגרייב ושבטו מתנועת הצופים ב-1920. התנועה כללה בכל שבט חלוקה לשבט צעיר (לנוערים ונערות במשותף) ושבט בוגר (למבוגרים).
התנועה העלתה על נס, מלבד חיים בטבע, לאומיות בריטית מתונה ופציפיזם. לכל חבר הוענק שם "אינדיאני", שמו של הרגרייב היה "שועל לבן". פסגת הפעילות הייתה טיולים ומסעות בטבע, שזכו להילה רוחנית. הכינוסים, שאורגנו בסוף כל טיול, נקראו "אלת'ינגי", כשמו של הכינוס הנורדי העתיק, וכללו טקסים פרי יצירתו של הרגרייב ששילבו אלמנטים מדומיינים מטקסי אמריקאים ילידים והעמים הנורדיים.
למרות שהתנועה הייתה קטנה, היא כללה כחברים בוגרים הוגי דעות כהבלוק אליס, מוריס מטרלינק, רבינדרנת טאגור, הרברט ג'ורג' ולס ועוד ושינתה את אופי התנועות הצופיות תוך יצירת דגם לחיקוי (בין היתר השפיעה על תנועת הנוער "הבונים" ועל תנועת הנוער הגרמנית ואנדרפוגל שהשפיעה, מצידה, על תנועות הנוער היהודיות הציוניות השומר הצעיר, בלאו וייס ודרור).
אשראי חברתי.
בשנת 1923 נחשף הרגרייב לרעיון האשראי החברתי ושילב את רעיונותיו לתוך המצע הרעיוני של הקיבו קיפט.
התנועה התפלגה ב-1925 והרגרייב המשיך להנהיג פלג שהפך לאלים יותר בדרישותיו החברתיות. ב-1930 ייסד את "לגיון המובטלים" בקובנטרי, מדיהם כללו חולצות ירוקות. ב-1932 הפכו החולצות הירוקות למדי הקיבו קיפט ושם התנועה שונה ל"תנועת החולצות הירוקות לאשראי חברתי" (The Green Shirt Movement for Social Credit).
חברי התנועה השתתפו בשנות השלושים בקרבות-רחוב נגד הפשיסטים שחורי החולצות של אוסוואלד מוסלי ונגד חברי המפלגה הקומוניסטית של בריטניה הגדולה.
בשנת 1935, בהשראת המפלגה לאשראי חברתי של אלברטה (קנדה), החליט הרגרייב להקים את מפלגת האשראי החברתי של אנגליה וצפון אירלנד. הרגרייב יצא לאלברטה על מנת ללמוד מהצלחות המפלגה שם ושהה בקנדה עד 1936 כיועץ כלכלי לממשלתה. עם שובו ספגה המפלגה מכה אנושה לאחר החלת "חוק הסדר הציבורי (1936)" שאסר על לבישת מדים על ידי אזרחים.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופסקה הפעילות המפלגתית. בבחירות הכלליות של 1950 העמיד את עצמו לבחירה, אך לאחר שזכה ב-551 קולות בלבד במחוז בו התמודד, החליט לפרוש ולפרק את התנועה.
לאחר סוף הפעילות הפוליטית.
בשנת 1967 שב לזירה הציבורית, כאשר תבע את החברה שייצרה מפה דינאמית שהציגה התקדמות מטוס ששובצה במטוס קונקורד על הפרת פטנט שפיתח עוד בשנות הארבעים. תביעתו, שלא זכתה להתייחסות רצינית בתחילה, גררה פתיחת חקירה רשמית שהוכיחה ב-1976 את צדקתו. אולם הרגרייב בן ה-82 לא זכה בפיצוי בשל סיבות טכניות.
ארנסטו סמפר
ארנסטו סמפר פיסאנו (בספרדית: Ernesto Samper Pizano; נולד ב-3 באוגוסט 1950) היה נשיא קולומביה בשנים 1994–1998.
סמפר הצטרף למפלגה הליברלית של קולומביה ב-1974. ב-1982 שימש כמנהל הקמפיין של אלפונסו לופס מיקלסן, שהפסיד באותן בחירות למועמד השמרני בליסריו בטנקור. הוא עצמו נבחר באותה שנה לסנאט, וכיהן כסנאטור עד 1990. ב-1994 נבחר לנשיא קולומביה.
כהונתו נקטעה עקב חשיפת קשרי מפלגתו וקמפיין הבחירות שלו עם קרטל סנטיאגו דה קאלי בסך מיליוני דולרים של תרומות, חשיפה אשר הביאה לגל מחאות סוער נגד נשיאותו.
ססאר גוויריה
ססאר אוגוסטו גוויריה טרוחיו (בספרדית: César Augusto Gaviria Trujillo; נולד ב-31 במרץ 1947) הוא כלכלן ופוליטיקאי קולומביאני, היה נשיא קולומביה בין 1990 ל-1994. בשנים 1994–2004 כיהן כמזכיר כללי של ארגון מדינות אמריקה ובשנים 2009-2005 היה מנהל לאומי של המפלגה הליברלית בארצו. בעת כהונתו כנשיא קולומביה כונסה אספה לאומית מכוננת שהנהיגה בשנת 1991 חוקה חדשה של המדינה.
ביוגרפיה.
ססאר אוגוסטו גוויריה טרוחיו נולד בשנת 1947 כבן הבכור בין ששת ילדיהם של ביירון טרוחיו, חוואי מגדל קפה, ושל אשתו, מלידה. משפחת גוויריה שיחקה תפקיד חשוב החיי העסקים והפוליטיקה של קולומביה למעלה מ-30 שנה. בן דוד רחוק של גוויריה, חוסה נארסס גוויריה, כיהן בשנים 1988–1997 כיושב ראש "בנקולומביה".
אחרי לימודים בעיר הולדתו, פריירה, ובעיר פרסנו בקליפורניה, למד גוויריה כלכלה באוניברסיטת האנדים בבוגוטה. הוא סיים כראשון במחזור הלימודים. בשנים 1982–1986 ניהל את היומון "לה טארדה" (הערב) בעיר פריירה וכתב מאמרים גם בעיתון הקולומביאני הידוע "אל טיימפו".
קריירה פוליטית.
בשנת 1970 נכנס גוויריה לחיים הפוליטיים ונבחר למועצת העיר פריירה, בה כיהן עד 1974. בו זמנית, עד 1971, היה יועץ במועצה הלאומית לתכנון של קולומביה. בשנים 1974–1990 פעל כחבר בבית הנבחרים הקולומביאני מטעם המפלגה הליברלית. בשנים 1975–1976 כיהן כראש עיר הולדתו, פריירה.
שר ומנהיג במפלגה הליברלית.
בימי הנשיא חוליו ססאר טורבאי איילה (1982-1978) כיהן גוויריה כסגן שר לפיתוח. בשנת 1986 נבחר כיושב ראש המפלגה הליברלית וניהל את מערכת הבחירות של מועמד מפלגתו לנשיאות, וירחיליו ברקו.
אחרי ניצחונו של ברקו היה שר האוצר של קולומביה בשנים 1986–1987. בתוקף תפקיד זה הנהיג רפורמה בתחום המיסים ורפורמה אגררית.
בשנת 1987 התמנה לשר הפנים והכין רפורמה חוקתית. הוא ניהל משא ומתן עם תנועת הגרילה העירונית Movimiento 19 de Abril (תנועת 19 באפריל) שנודעה בקיצור כ-M-19. הושג הסכם שהביא להתפרקות התנועה מנשק ולהפיכתה למפלגה חוקית ("הברית הדמוקרטית M-19").