בינואר 1857 נשלח אוטרם לפקד על הכוח הבריטי במלחמה האנגלו-פרסית (שהתחילה מספר שבועות לפני כן, אך הכוח הבריטי נחשב קטן מידי לכן תוגבר ואוטרם נשלח לעמוד בראשו). לאחר מערכה מהירה ומוצלחת, הצליחו הבריטים להביס את הכוח הפרסי ולשחרר את העיר הראת כשהסתיימה המערכה ב-4 באפריל 1857.
ביוני 1857, נקרא אוטרם חזרה להודו שכן חודש לפני כן פרץ המרד ההודי הגדול אשר איים על השלטון הבריטי בהודו. עם הגעתו להודו קיבל אוטרם את הפיקוד על שתי הדיוויזיות של ארמיית בנגל אשר ישבו בין קולקטה לקאנפור, בנוסף לתפקיד האזרחי של מושל אווד (כאשר לקנאו תשוחרר). אוטרם יצא לכיוון קאנפור עם כוחו, במטרה להמשיך לשחרור לקנאו מידי המורדים, מקאנפור יצא יחד עם הנרי הוולוק במאמץ לשחרור לקנאו. הכוח הבריטי בפיקודו של הוולוק (למרות שאוטרם היה בדרגה גבוהה יותר, הוא העניק להוולוק את הכבוד של שחרור לקנאו) הגיע לבניין הממשל הנצור בלקנאו לאחר קרבות קשים ברחבי העיר, אך ללא יכולת להציל את הנצורים. בשלב זה, תפס אוטרם את הפיקוד על בניין הממשל הנצור עד להגעת כוח השחרור הנוסף של קולין קמבל כשלושה חודשים לאחר מכן. לאחר השחרור הסופי של בניין הממשל ופינוי הנצורים הבריטים (אזרחים וחיילים), נשאר אוטרם עם כוח של כ-4,000 חיילים בפאתי העיר עד לשחרור לקנאו וסיום המרד, בתור המושל של אווד.
לאחר המרד קיבל אוטרם בשנת 1858 תודה מיוחדת מהפרלמנט הבריטי על תרומתו לדיכוי המרד, הוא הועלה לדרגת לוטננט-גנרל וקיבל את התואר ברון. הוא חזר לאנגליה בשנת 1860 כאשר בריאותו הדרדרה והוא נפטר ב-11 במרץ 1863, הוא קבור בווסטמינסטר אבי.
בוזוי
מחלת באטן
מחלת באטן (באנגלית: Batten disease) היא מחלת אגירה ליזוזומלית נדירה וקטלנית הגורמת לניוון תאי עצב, שסימניה הראשונים מתגלים בילדות.
אצל החולים במחלת באטן, מצטבר בתאי העצב במוח פיגמנט צהוב בלתי מסיס אשר גורם לתאים אלה להתנוון, ובהמשך למות. החולים הופכים בהדרגה לנכים, מאבדים את הראייה ואת כושר התנועה, וסובלים מבעיות קוגניטיביות. הם מתים בגיל צעיר, בדרך כלל לא יאוחר משנות העשרים המוקדמות לחייהם. זה זמן רב ידוע כי המחלה נגרמת על ידי מוטציה בגן הקרוי CLN3, אך תפקידו של גן זה בתא לא היה ידוע עד כה. במחקר החדש, גילו מדעני מכון ויצמן את תפקידו של הגן בתא, וכך סיפקו הסבר למהלך המולקולרי של מחלת באטן.
מחקרים.
קבוצת המחקר בראשותו של פרופ' ג'פרי גרסט מהמחלקה לגנטיקה מולקולרית במכון ויצמן חקרה את גן ה-CLN3 בשמרים. הגן המצוי בשמרים דומה כל כך לזה של היונקים, עד שהחדרת עותק תקין של CLN3 שמקורו ביונקים לשמרים בהם הגן חסר, גרמה לכך שתא השמר חזר לפעילות תקינה.
החוקרים הראו שגן השמרים המקביל ל-CLN3 מעורב בהובלת החלבונים בתא. הגן מפעיל אנזים מסוים ממשפחת הקינאזות, ואנזים זה, בתורו, גורם לסדרה של תמורות מולקולריות השולטות בשינוע החלבונים, אך כאשר מתחוללת מוטציה בגן CLN3 של השמרים משתבש השינוע. כתוצאה מכך, במקום להגיע ליעדם מצטברים חלבונים מסוימים בליזוזום, המשמש כמערכת מיחזור הפסולת של התא. כאשר מתמלא הליזוזום בפסולת וגולש על גדותיו, מופרעת העברת האותות ותהליכים חיוניים אחרים בתוך תא העצב - דבר שגורם למוות איטי של תא העצב.
באפריל 2017 אושרה על ידי מינהל המזון והתרופות האמריקאי התרופה ברינוירה, על בסיס סרליפונאז אלפא, לטיפול במחלה. הטיפול מיועד לצורה ספציפית של המחלה ומסייע בהאטת איבוד היכולת ללכת.
קאגושימה
מיזוקי נוגוצ'י
מיזוקי נוגוצ'י (ביפנית: 野口 みずき; נולדה ב-3 ביולי 1978) היא אתלטית יפנית, אלופה אולימפית וסגנית אלופת העולם בריצת מרתון. שיאה האישי בריצה זו, 2:19:12 שעות, מהווה את התוצאה הרביעית בכל הזמנים (2012).
ביוגרפיה.
נוגוצ'י נולדה מחוז בקנאגאווה וגדלה בעיר איסה שבמחוז מיה.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכתה נוגוצ'י במדליית כסף בריצת מרתון בתוצאה של 2:24:14 שעות, אחרי קתרין נדרבה מקניה שקבעה שיא אליפות חדש של 2:23:55 שעות ולפני בת ארצה מאסאקו צ'יבה (2:25:09 שעות).
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה נוגוצ'י במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:26:20 שעות, לפני שיאנית העולם בעבר קתרין נדרבה (2:26:32 שעות) ודינה קסטור יהודיה מארצות הברית (2:27:20 שעות).
במרתון ברלין שנערך ב-25 בספטמבר 2005 זכתה נוגוצ'י בתחרות בשיא תחרות, יפני ואסייתי חדש של 2:19:12 שעות.
אלסוויר
אלסוויר (בהולנדית: Elsevier) היא חברת הוצאה לאור, המובילה בעולם בתחום המדעים המדויקים. דרך אתר האינטרנט שלה ניתן לגשת ליותר מ-10 מיליון מאמרים. היא משרתת יותר מ-4,500 ארגונים ואוניברסיטאות, המתפרשים על פני יותר מ-180 מדינות ברחבי אירופה, אסיה ואמריקה. מעל ל-30 מיליון מדענים, סטודנטים ואנשי מקצוע משתמשים במאגרי המידע של אלסוויר, ומחזיקים בחשבון גישה לתכנים של החברה.
אלסוויר נמצא בבעלות קבוצת RELX , תאגיד רב-לאומי, בריטי-הולנדי, שבסיסו בלונדון ובאמסטרדם. עד 2015 פעל בשם Reed Elsevier.
היסטוריה.
אלסוויר הוקמה בשנת 1880 ואימצה את השם והלוגו של הוצאת הספרים ההולנדית אלסוויר שהיוו השראה ואין לה שום קשר לאלסוויר העכשווית. משפחת אלסוויר פעלה כסוחרי ספרים והוצאות ספרים בהולנד; המייסד לודווייק אלסוויר (Lodewijk Elzevir) (1542–1617), התגורר בליידן והקים את העסק בשנת 1580. כלוגו של החברה, אלסוויר השתמשה בסימן המדפיס של משפחת אלסוויר, עץ השזור בגפן ובמילים Non Solus, שבלטינית "לא לבד". לדברי אלסוויר, לוגו זה מייצג "את הקשר הסימביוטי בין המו"ל והחוקר.
ההתרחבות של אלסוויר בתחום המדעי החלה לאחר שנת 1945 ומומנה ברווחי השבועון אלסוויר, שפרסם את המהדורה הראשונה שלה ב-27 באוקטובר 1945. השבועון זכה להצלחה מיידית והיה רווחי מאוד. השבועון היה המשך, של ירחון שנוסד, בשנת 1891, כדי לקדם את ההוצאה ונאלץ להפסיק את פרסומו בדצמבר 1940, בעקבות הכיבוש הגרמני של הולנד.
בשנת 1971 רכשה אלסוויר את Excerpta Medica, מו"ל קטן שעסק בכתבי עת רפואיים, הממוקם באמסטרדם. הוא היה החברה הראשונה והיחידה בעולם שהקימה מאגר מידע ממוחשב להפקת כתבי עת, כך החלה אלסוויר להשתמש בטכנולוגיית מחשב. בשנת 1979 השיקה, יחד עם ארבעה שותפים עסקיים, את פרויקט Article Delivery Over Network Information System (ADONIS). הפרויקט נועד למצוא דרך להעביר מאמרים מדעיים לספריות באופן אלקטרוני, והוא פעל למעלה מעשור.
בשנת 1997, הושק ScienceDirect, המאגר המקוון הראשון של ספרים ומאמרים אלקטרוניים (מדעיים). למרות שספרנים וחוקרים בהתחלה היו צריכים להתרגל לטכנולוגיה החדשה, במשך השנים יותר ויותר מהם עברו למינויים אלקטרוניים בלבד.
בשנת 2009 הושק SciVal Spotlight. כלי המאפשר למנהלי מחקר במוסדות אקדמיים לקבל החלטות מושכלות, על ידי מדידת מעמדו היחסי של המוסד שלהם מבחינת תפוקה, מענקים, פרסומים ועוד.
בשנת 2013 רכשה אלסוויר את מנדליי (Mendeley), חברה בריטית המפתחת תוכנה לניהול ושיתוף של עבודות מחקר. מנדלי, הייתה פלטפורמה פתוחה לשיתוף מחקרים. אלסוויר ספגה ביקורת רבה על הרכישה, לאחר שהעבירה את המערכץ למודל של אתר אינטרנט למנויים בתשלום.
בשנת 2019 הגישו החוקרים למעלה משני מיליון עבודות מחקר לפרסומים מבוססי אלסוויר. למעלה מ-22,000 עורכים ניהלו את סקירת העמיתים ובחירתם של מאמרים אלה, וכתוצאה מכך פרסמו כ -500,000 מאמרים בלמעלה מ -2,500 כתבי עת.
מחיר הידע.
מחיר הידע (באנגלית: The Cost of Knowledge) הוא שמה של מחאת אקדמאים הקוראת להטיל חרם על ההוצאה. המחאה החלה בבלוג הפרטי של המתמטיקאי הבריטי טימותי גוורס, זוכה מדליית פילדס לשנת 1998.
יוזמי המחאה טוענים כנגד אלסוויר כי היא עושה הון על גבם של החוקרים – גם כותבי המאמרים וגם עורכי ביקורת עמיתים – שאינם מקבלים תמורה להשקעתם. מנגד, טוענים המוחים, גובה ההוצאה לאור מחירי מינוי מופקעים ממוסדות מחקר – אותם מוסדות בהן פועלים הכותבים, והנושאים בעלויות המחקר.
במסגרת המחאה הועלתה עצומה הטוענת כי אופן פעולתה של אלסוויר תורמת להגבלת חופש החלפת המידע, וקוראת להכרה בזכותם של המחברים להפיץ את עבודתם ולאפשר גישה קלה לתוכנהּ. על העצומה חתמו יותר מ-6,000 מדענים וחוקרים מרחבי העולם, שהצהירו כי לא יפרסמו במסגרת ההוצאה לאור ולא ישתפו עמה פעולה.
המחאה הנוכחית מופנית כלפי אלסוויר אך מתייחסת גם לבתי הוצאה נוספים, תוך בדיקה של חלופות לפרסום אקדמי, בין היתר באמצעות גישה פתוחה למאמרים בכתבי עת מקוונים.
תגובת אלסוויר.
לנוכח המחאה טוענים באלסוויר כי הביקורת מבוססת על אי-הבנה של מטרות ואופן הפעולה של ההוצאה לאור. עם זאת, הם מודים כי העובדה שכותבים בוחרים שלא לפרסם במסגרתה עשויה להיות גורם לדאגה.
התביעה נגד Sci-Hub ו-LibGen.
בשנת 2015, הגישה אלסוויר תביעה נגד Sci-Hub, אלכסנדרה אלבקיאן ואתרים דומים על הנגשה ושימוש במאמרים אקדמיים לציבור הרחב, ללא אישור, פגיעה בפרטיות וזכויות היוצרים. על פי פסיקת בית המשפט בארצות הברית הם נדרשו לשלם לאלסוויר 15 מיליון דולר.
משפט גייל שפלי
משפט גייל-שפלי
רקומי-כנף
רקומי-כנף (שם מדעי: Neuropterida) היא ענף טקסונומי של חרקים הכוללת כ-5700 מינים.
קבוצה זו נחשבה בעבר כסדרה ונקראה Neuroptera אולם החוקרים החליטו כי סדרה זו ניתנת לחלוקה לשלוש סדרות משנה ולכן שמה של הסדרה שונה ומיונה שונה לקבוצה. בקבוצה זו שלוש סדרות:
יש חוקרים הכוללים גם את סדרת ארוכי-כנף (Mecoptera) בקבוצה זו אך כיום סדרה זו עדיין נחשבת כסדרה נפרדת בעל-סדרת בעלי גלגול מלא.
בנוסף, קיימת הסדרה Rafaelidae שנכחדה.