בספטמבר 2020, נודע שהיוצר והתסריטאי קייל בראדסטריט שוקד על פיתוח סדרת טלוויזיה עבור שירות הזרמת המדיה "דיסני+", שתתמקד בדמותו של ניק פיורי. דמותו של ניק פיורי הייתה בעבר אחת מתוך עשר דמויות שיו"ר ומנכ"ל "מארוול אנטרטיינמנט" אז, אבי ארד, הכריז שיופק עליהן סרט סולו בהפקת האולפן החדש שהוקם על ידי אולפני מארוול, לאחר שאולפני מארוול קיבלו מימון להפקת מספר סרטים בהפצת "סרטי פראמאונט". באפריל 2006, התסריטאי אנדרו וו. מארלו נשכר לכתיבת תסריט עבור סרט הסולו שיתמקד בדמותו של ניק פיורי. באפריל 2019, לאחר שסמואל ל. ג'קסון גילם את דמותו של ניק פיורי בעשרה מסרטי היקום הקולנועי של מארוול וכן בהופעת אורח בסדרת הטלוויזיה "סוכני S.H.I.E.L.D., הכתב ריצ'רד ניובי מ"הוליווד ריפורטר" ציין שהגיע הזמן שהדמות תקבל סרט שלה, וכינה אותה "הנכס החזק ביותר של היקום הקולנועי של מארוול שעדיין לא נוצלה לחלוטין".
בדצמבר 2020, במהלך כנס המשקיעים של דיסני, נשיא אולפני מארוול, קווין פייגי, הכריז רשמית על הפקת מיני-סדרה חדשה שתיקרא "פלישה סודית", ובה יככבו ג'קסון ובן מנדלסון שישובו לגלם את דמויותיהם מהיקום הקולנועי. פייגי תיאר את מיני-הסדרה כ"סדרת אירועי קרוסאובר" שיקושרו לסרטים עתידיים ביקום הקולנועי של מארוול, והסביר שהאולפנים בחרו לעבד את קשת הסיפור של "פלישה סודית" לטלוויזיה במקום לקולנוע, משום שכך התאפשר להם לעשות משהו שונה ממה שעשו בעבר. בנוסף, נודע שמיני-הסדרה תכלול שישה פרקים בני 40–50 דקות.
כתיבה.
פייגי הצהיר כי מטרתם של התסריטאים בכתיבת התסריט לא תהיה להתאים את היקף קשת הסיפור של "פלישה סודית" מבחינת מספר הדמויות שהוצגו או מבחינת ההשפעה על היקום המורחב של מארוול, וציין כי בחוברת הקומיקס הוצגו יותר דמויות מאשר בסרט "". במקום זאת, פייגי תיאר את מיני-הסדרה כ"מפגן ראווה" עבור ג'קסון ומנדלסון, וציין שעלילתה תשתמש באלמנט הפרנויה הפוליטית שהוצגה במהלך קשת הסיפור של "פלישה סודית", שהציג טוויסטים ותהפוכות בצורה נהדרת.
ליהוק.
עם הדיווח על פיתוח מיני-הסדרה בספטמבר 2020, נודע שג'קסון עתיד לשוב לגלם את דמותו של ניק פיורי. עם ההכרזה הרשמית על הפקת מיני-הסדרה במהלך כנס יום המשקיעים של דיסני שנערך בדצמבר 2020, פייגי אישר את ליהוקו של ג'קסון, יחד עם ההכרזה שמנדלסון ישוב לגלם את דמותו של טאלוס. במרץ 2021, נודע על ליהוקו של קינגסלי בן-אדיר לדמותו של הנבל הראשי. באפריל 2021, נמסר על ליהוקם של אוליביה קולמן, אמיליה קלארק וקיליאן סקוט לוהקו לצוות השחקנים של הסדרה. במאי 2021, נמסר על ליהוקו של כריסטופר מקדונלד לצוות השחקנים, וכי הוא יגלם דמות שנוצרה במיוחד עבור המיני-סדרה. בנובמבר 2021, נמסר על ליהוקה של כרמן אג'וגו, וב-1 בדצמבר נודע שקובי סמולדרס תשוב לגלם את דמותה של מריה היל, שאותה גילמה בסרטי היקום הקולנועי של מארוול.
בספטמבר 2021, קלואי בנט, שגילמה את דמותה של דייזי ג'ונסון / קווייק בסדרה "סוכני S.H.I.E.L.D.", הצהירה לאחר שצצו שמועות על מעורבותה בהפקת המיני-סדרה כי היא לא תשוב לגלם את דמותה של ג'ונסון.
צילומים.
צילומי המיני-סדרה החלו ב-1 בספטמבר 2021 בלונדון, במקור, הצילומים התעתדו להתחיל באמצע אוגוסט 2021. ג'קסון החל לצלם את הסצנות בהשתתפותו ב-14 באוקטובר. צילומים נוספים עתידים להתרחש גם ברחבי אירופה.
הפצה.
המיני-סדרה עתידה לעלות לשידור בשירות הזרמת המדיה "דיסני+", לכלול שישה פרקים, ולהיות חלק מהשלב החמישי של היקום הקולנועי של מארוול.
יעקב ירקוני
יעקב ירקוני (20 במאי 1945 – 6 ביוני 1967) היה קצין בפלוגת סיור של חטיבת שריון, שלחם בחזית המצרית במלחמת ששת הימים ונפל בקרב רפיח. על פעולתו בימי המלחמה עוטר ירקוני בעיטור המופת.
ביוגרפיה.
יעקב ירקוני נולד בקיבוץ נען. היה חובב אמנות, מוזיקה וארכאולוגיה וחבר בתנועת הנוער העובד.
הוא גויס לצה"ל באוגוסט 1964. תחילה שירת בגדוד החרמ"ש 9 של חטיבה 7 ובהמשך עבר לשרת בפלוגת הסיור של החטיבה. לאחר שסיים קורס קצינים הוצב שוב בפלוגה זו.
במלחמת ששת הימים.
ביום הראשון למלחמה השתתפה פלוגת הסיור בפיקודו של סרן אורי אור בקרב החטיבתי מול הצבא המצרי באזור צומת רפיח, המצוי כ-5 קילומטרים מערבית לכרם שלום. ירקוני שימש כמפקד מחלקת ג'יפים בפלוגה. במהלך הקרב על צומת רפיח נפצע מקליע בידו. לאחר מכן נאלץ הצוות שלו להסתער דרך שדה מוקשים על מוצב פלוגתי מצרי. ירקוני ירה מעל הג'יפ שלו במקלע בינוני עד שחל בו מעצור. אז ירד ירקוני מהג'יפ, נכנס לתעלה במוצב המצרי וטיהר גזרה ממנה באש של תת מקלע עוזי. כשרצה לצאת מהתעלה נורה בגבו על ידי פצוע מצרי. חבריו לפלוגה פינו אותו תחת אש לקבלת טיפול רפואי.
ביום שלמחרת פציעתו מת ירקוני מפצעיו. הוא היה אחד משישה עשר חללי פלוגת הסיור במלחמה ואחד מחמשת חלליו במלחמה של קיבוץ נען.
יעקב ירקוני היה בן 22 במותו. הניח הורים, אחים וחברה. הוא נקבר בקבורת חירום בבית הקברות הצבאי קריית שאול ולאחר זמן הועבר ארונו לקבורה בקיבוצו.
על פעולתו בקרב עוטר ירקוני בציון לשבח מטעם אלוף פיקוד הדרום. בשנת 1973 הומר הצל"ש לעיטור המופת.
הנצחה.
שמו של ירקוני הונצח על גבי מספר אנדרטאות, וביניהן אנדרטת הנופלים מקיבוץ נען, אנדרטת יד לשריון בלטרון ואנדרטת אוגדת הפלדה ליד כרם שלום.
דברים לזכרו של ירקוני נכתבו בשני ספרים ובשתי חוברות שיצאו לאור לאחר המלחמה. סיפור הקרב שלו ושל פלוגת הסיור נכלל בספר חשופים בצריח מאת שבתי טבת.
רוברט אורי אלטר
אורי אלטר
מקאם (מבנה)
מקאם (בערבית: مقام) הוא מבנה שנבנה באתר הקשור לקדוש מוסלמי או דמות מקומית, לעיתים הקבר שלו, לעיתים המבנה הוא רק נקודת ציון (מבני המקאם מכונים גם "קבר שייח"). בדרך כלל המבנה הוא בית תפילה מרובע קטן ועליו כיפה, ולידו עץ עבות או חורשה קטנה ובור מים. מבני המקאם בארץ ישראל היו מוקד דתי, תרבותי וקהילתי מארגן במרחב הכפרי של ערבי ארץ ישראל.
אל המקאם והחורשות הקדושות שהקיפו אותו היו הפלסטינים עולים לרגל בימי חג ומועד לתפילה, לטקסים ולפולחנים דתיים, וכן לחגיגות משפחתיות, כמו חתונות, תספורת ראשונה לבן (מנהג החלאקה) ובילוי בחיק הטבע.
קברי הקדושים המוסלמים הם מהאתרים הנפוצים והאופייניים ביותר לנוף ארץ ישראל. הם מצויים ממורדות החרמון בצפון ועד לסיני בדרום, וממדבר יהודה ובקעת הירדן ממזרח ועד למישור החוף במערב. רובם בנויים במקום גבוה יחסית, ונראים למרחקים ומשמשים נקודת תצפית על סביבתם.
אטימולוגיה.
בערבית משמעות המילה היא כפשוטו "מקום", אך בהקשר למבנה משמש לציון "מקום קודש", כגון מבנה להנצחה או קבר ממש. משמעותו יכולה להיות מוגבלת רק למבנים בנויים שניתן להיכנס אליהם. המשמעות המילולית של מקאם היא "המקום בו עומדים". שם זה לקבר קדוש משמש בעיקר בערבית פלסטינית ובערבית סורית.
קברי הקדושים עצמם ידועים בשמות שונים "נבי", "סידנא", "ולי", "שייח'" בנוסף ל"מקאם". בשם "נבי" (נביא) משתמשים כשמדובר בציון דמויות היסטוריות רבות השפעה, על פי רוב מתקופות קדומות; "סידנא" (אדוננו) הוא כינוי לאבות קדומים או לקדושים מוסלמים חשובים, ה"וואלי" ("החביב", או "הקדוש") מתייחס בדרך כלל למבנה הקבר עצמו. שימוש במילה "שייח'" בתוספת שם הקדוש הוא הרווח ביותר, והוא מציין את מקום קבורתו של מנהיג רוחני או אישיות רמת יחס. שהמבנה אינו תמיד מקום קבורה, אלא ציון לנקבר.
בכתבי הנוסעים האירופאים בארץ ישראל במאה ה-19, נעשה שימוש במילה מקאם אך גם במילים כמו "ולי" (ערבית: ويلي), מזאר (مزار; ), או משהד. בשל צורת הקוביה שלהם, לעיתים נעשה שימוש גם במילה קובה (), בדומה למילה כעבה שבמכה. במגרב קברים דומים מכונים מוראבט (مرابط; ), במדינות מוסלמיות דוברות טורקית בשם עזיז או תורבה () ובמדינות דוברות פרסית דרגאה (درگاه; ).
מבנה.
הסוג הפופולרי ביותר של מקאמים הוא בניין מרובע של חדר אחד ועליו כיפה עגולה לבנה, שעליה מתנוסס חצי סהר, שבמרכזה לעיתים נמצא גם אבן מצבה, אף שגופותיהם של הקודשים עצמם, אם נקברו במקום, נקברו מתחת לפני הקרקע. הכיפה ממוקמת לעיתים קרובות על ידי חרוב או עץ אלון עתיק או בור מים מעיין או סלע. מיקומם של מקאמים על או בסמוך למאפיינים טבעיים אלה נתפס כמעיד על נוהלי פולחן קדומים שהותאמו על ידי האוכלוסייה המקומית לקדושים מוסלמים או מקומיים. שורשי פולחן זה הן בדתות שמיות קדומות. דוגמת פולחן עצים קדושים של האשרה, או פולחן של אבנים קדושות ומצבות.
בקיר הדרומי של המקאם, מול מכה, יש בדרך כלל מחראב קטן מעוטר בכתובות וקישוט פרחוני. הכניסה לחדר היא בעיקר בקיר הצפוני. בקירות המקושתים האחרים יש בדרך כלל חלונות קטנים. פנים המבנה היה מעוטר לעיתים לרוחבו בפסי צבע מקבילים (אפריז). עיטור נפוץ אחר הוא חמסה (לפי האמונה המוסלמית העממית, היד היא ידה של פאטמה, בתו של מוחמד, והיא סגולה לברכה ( במסורת הנוצרית זו ידה של מרים). מקומה, בדרך כלל, מעל למשקוף הדלת, כלפי פנים וכלפי חוץ, וכן על קירות המבנה, בעיקר סביב גומחת התפילה. עיטור כפות התמרים נפוץ אף הוא. כפות תמרים נישאות בלוויות אישים רמי יחס או אמידים, כסמל לחיי נצח. האמונה המוסלמית העממית גורסת, כי מקורו של עץ התמר בעפר שממנו נוצר אדם הראשון. עיטורים אחרים במבני הקבר כוללים ציורי נחשים המסמלים אריכות ימים וצריחי מסגדים, פרחים, כוכבים, חצי סהר, אוניות ומוטיבים גאומטריים, שנועדו לעיטור בלבד.