תפוצה וביולוגיה.
עטלפי דייאק מצויים בדרום-מזרח אסיה; טווח התפוצה שלהם כולל את דרום תאילנד, מלזיה, אינדונזיה והפיליפינים. האיים העיקריים שבהם הסוג נוכח הם סומטרה, בורנאו, לוזון ומינדנאו. בית הגידול של המינים בסוג מורכב בעיקר מיער גשם טרופי לח ויער ביצתי, והם נוטים לבלות את זמנם בחופה הגבוהה של היער.
המינים בסוג פעילים בלילה וישנים בקבוצות קטנות במערות גיר או חללי עצים. התזונה שלהם מורכבת מפירות (בפרט תאנים), והשיניים הגדולות והחזקות שלהם מאפשרות אכילת פירות קשים. הם גם עשויים לאכול עלים מסוימים ולנשוך פירות במטרה לסחוט מתוכם את המיץ. הרבייה היא מונוגמית ככל הנראה. הנקבה ממליטה גור אחד או תאומים לאחר תקופת היריון של מספר חודשים, ושני בני הזוג משתתפים בהנקת הגורים. המינים בסוג מאוימים מצד בירוא יערות מואץ וציד לבשר.
מינים.
בסוג זה 3 מינים:
אידולון
אידולון או עטלף דקלים (שם מדעי: "Eidolon") הוא סוג של עטלף בינוני במשפחת עטלפי הפירות, שכולל 2 מינים שחיים בעיקר באפריקה שמדרום לסהרה. הסוג הוקם בשנת 1815 על ידי הזואולוג האמריקני-צרפתי קונסטנטין סמואל רפינסק ומשמעות שמו המדעי היא ״רוח רפאים״. הסיווג של עטלף הדקלים בתוך משפחת עטלפי הפירות אינו ברור; הדעות חלוקות האם לסווגו בתת-משפחת השועלים המעופפים (Pteropodinae), בתת-משפחת עטלפים רוסטיים (Rousettinae) או בכלל בתת-משפחה עצמאית - אידולונים (Eidolinae).
תיאור ואנטומיה.
האידולון מתאפיין בגוף דק ומוארך, בראש גדול חרוטי ובלוע ומחודד. האוזניים גדולות ורחבות עם קצה מעוגל. העיניים גדולות ובולטות והנחיריים מופרדים בחריץ עמוק. בין המאפיינים של הסוג המבדילים אותו מהשועלים המעופפים ניתן למנות עצם עורפית מעוגלת ולא ישרה, עצם חותכת מופרדת מהחרטום, העדר שיער נוקשה בצוואר, לחיים נפוחות ושיניים קצרות יחסית עם נוסחה שונה (5 טוחנות בלסת העליונה ו-6 טוחנות בתחתונה). כמו כן, יש לו זנב קצרצר בניגוד לרוב השועלים המעופפים נטולי הזנב.
אורך הראש והגוף של עטלפי הדקלים 14–22 ס״מ, אורך הזרוע 117–134 מ״מ ואורך הזנב 10–22 מ״מ; מוטת הכנפיים 72–95 ס״מ ומשקלם 230–350 גרם. הזכרים כבדים במקצת מן הנקבות. קרום התעופה האחורי מסתכם ברצועות דקות לאורך פנים הרגליים.
הפרווה של האידולון קצרה ודלילה. צבעה הכללי נע בין צהוב עז לצהבהב חיוור, אוכרה, זית, חאקי או בז, כשאזור הגב חום אפרורי וסביב הצוואר יש סינר כתום או זהוב. הפנים, הכנפיים, הרגליים והזנב בצבע שחור מפוחם או חום כהה והזרועות, האמות והכתפיים לבנבנות-כסופות. בבסיס האוזניים יש צמד כתמים לבנים והאישונים אדמדמים. האוזניים כתמתמות או שחורות.
תפוצה וביולוגיה.
האידולון נפוץ באפריקה ובחצי האי ערב. בין המדינות שבהם הם מצויים ניתן למנות את תימן, סעודיה, אתיופיה, סודאן, כל מדינות אפריקה שמדרום לסהרה (להוציא סומליה, בוצוואנה ונמיביה) ומדגסקר. בית הגידול שלהם מגוון למדי וכולל יער גשם טרופי, יער סובטרופי יבש, סוואנה מישורית צחיחה למחצה, סוואנה טרופית, סוואנת-שיחים דוקרנית, בתה ואפילו אזורים עירוניים.
האידולון פעיל בעיקר בלילה, אך מגיח מדי פעם גם בשעות היום. את רוב שעות היום החמות הם מבלים במנוחה בנקיקי סלעים, מערות או עצים גבוהים - בפרט תחת כפות דקלים שהעניקו להם את שמם. המינים בסוג חברותיים, ומין אחד אף חי במגה-מושבות של מאות אלפי פרטים ומבצע אחת לשנה נדידה ענקית ברחבי אפריקה בה משתתפים רבבות פרטים. התזונה של עטלפי הדקלים מורכבת מפירות, צוף, פרחים, עלים וקליפות עצים. הרגלי התזונה שלהם, הופכים אותם למאביקי פרחים ולמפיצי זרעים בולטים באפריקה שמדרום לסהרה.
עונת הרבייה של העטלפים מתרחשת בין אפריל ליוני, אך לאחר מכן העובר אינו מתפתח אלא נכנס לדיאפאוזה עד אוקטובר, וההמלטות מתרחשות בין פברואר למרץ. עיכוב ההתפתחות מתרחש במהלך העונה היבשה ומאפשר לנקבות להמליט כאשר המזון שופע. עטלפי הדקלים מאוימים מצד אובדן בית גידול וציד לבשר. מין אחד מסווג כקרוב לסיכון (NT) ומין אחד פגיע (VU).
מינים.
בסוג זה 2 מינים:
עטלף הדמעות
עטלף הדמעות (שם מדעי: "Scotonycteris") הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות ובו 3 מינים שבמרכז ומערב אפריקה. הסוג הוקם בשנת 1894 על ידי הזואולוג הגרמני פאול מטשי, והוא קרוי על שם הכתמים הבהירים סביב עיניו.
במקור, הסוג עטלף הדמעות כלל שני מינים, עד שבשנת 2014 המין השני הועבר לסוג עטלף קצר-חך, והוא הפך לטקסון מונוטיפי עם 3 תת-מינים. עם זאת, שנה לאחר מכן, מספר זואולוגים הגיעו למסקנה שיש לפצל את עטלף הדמעות לשלושה מינים נפרדים על בסיס הבדלים גנטיים ומורפולוגים, והחלוקה החדשה הוכרה על ידי הרשימה האדומה של IUCN. בטקסונומיות רבות הסיווג החדש טרם הוטמע, והסוג מופיע לעיתים כטקסון מונוטיפי או כסוג בעל שני מינים (עם המין השני שהועבר לעטלף קצר חך).
תיאור.
לעטלף הדמעות ראש שועלי קטן, לוע דק ומחודד וגוף גוצי. העיניים בינוניות בגודלן והאוזניים ארוכות ומחודדות. האף אדמדם ועגול, והנחיריים בולטים מעט ומופרדים בחריץ אנכי. אין דו-צורתיות זוויגית בולטת ולנקבות יש אמות ארוכות יותר והן נוטות להיות קולניות יחסית לזכרים.
עטלף הדמעות קטן באופן משמעותי מהעטלף קצר החך; אורך ראשו וגופו 65–85 מ״מ, אורך הזרוע 47–55 מ״מ ומוטת הכנפיים עד 37 ס״מ; משקלו עד 24 גרם. הזנב כה קצר עד שלא ניתן כלל לראותו וקרום התעופה האחורי מצומצם. מלבד הגודל, הוא דומה מאוד לעטלף קצר החך ונבדל ממנו במורפולוגיה של השיניים, בחך ארוך בהרבה ובגנטיקה.
הפרווה של עטלף הדמעות צפופה ורכה והיא ארוכה יותר בגב מאשר בגחון. צבעה הכללי חום אדמוני, חום אפרורי או ערמון כהה. הגחון והבטן חיוורים יותר והם לבנים לחלוטין או בעלי גוון אפרפר-ורדרד. סימן ההיכר של הסוג שהעניק לו את שמו הוא הכתמים הלבנים בפנים שמקיפים את העיניים ונראים כדמעות: זוג כתמים נמצאים מעל העין, וכתם אחד דמוי יהלום על החרטום. הסינר הלבן סביב הלחיים שנמצא אצל העטלף קצר החך, קטן יותר או נעדר אצל עטלף הדמעות. כמו כן, הכתמים הלבנים השעירים בבסיס האוזניים שאופיינים לעטלפי הכותפות, נעדרים אצלו בדרך כלל או דהויים מאוד. הכנפיים בצבע חום ערמוני, חום זית או חום ורוד ומרושתות בפסים כהים, והזרועות, החרטום והשוקיים בצבע בורדו. האוזניים כתמתמות או צבועות בחום כהה והן חסרות שיער.
תפוצה וביולוגיה.
עטלפי הדמעות מצויים באפריקה המשוונית; התפוצה שלהם כוללת את הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה של קונגו, גבון, גינאה, גינאה המשוונית, גאנה, קמרון, ליבריה וחוף השנהב. האוכלוסייה המבודדת על האי ביוקו עשויה לייצג מין רביעי.
בית הגידול של הסוג כולל יער גשם טרופי או סובטרופי לח, יער עננים, יער מנגרובים, יער ביצות, סוואנה טרופית מיוערת, ורצועת המנשק בין היער לסוואנה. הוא נמצא באזורי שפלה עד רכסים הרריים ברום 1,100 מטר מעל פני הים.
אין כמעט מידע על האקולוגיה של הסוג. עטלפי הדמעות חיים בבדידות ופעילים בעיקר בשעות החשיכה עם גיחות קצרות ביום ובדמדומים. יש שני זמני פעילות עיקריים בלילה: בין 21:00 ל-23:00 ובין 2:00 ל-4:30. הם מבלים את היום בלינה על עלווה צפופה של עצים ושיחים גבוהים. הם ניזונים בעיקר מפירות רכים של מיני סולנום, מיץ פירות, צוף, אבקנים ולשד, ותרים אחר מזון הן בחופה הגבוהה והן סמוך לאדמה ומקורות מים. הנקבות נוטות להישאר בסמוך למקום הלינה, והזכרים נוטים להתפזר על פני שטח גדול. נהרות גדולים משמשים כמחסום גאוגרפי בפני הנקבות שנזהרות מלחצות אותם.
יש מדי שנה שתי עונות רבייה. לאחר היריון של 6 חודשים, הנקבה ממליטה גור יחיד ולעיתים נדירות תאומים. על אף ששני מינים מוגדרים כללא חשש ומין כקרוב לסיכון, מגמת האוכלוסייה של הסוג נמצאת כנראה בירידה, והמינים בו מאוימים מצד בירוא יערות מתמשך.
מינים.
בסוג זה 3 מינים:
עטלף המושק
עטלף המושק או עטלף פירות מושקי (שם מדעי: "Ptenochirus") הוא סוג של עטלף קטן וגוצי במשפחת עטלפי הפירות, שכולל 2 שאנדמיים לפיליפינים. הסוג הוקם בשנת 1861 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס והוא קרוב מבחינה חיצונית לסוג כלב-מעופף.
תיאור ואנטומיה.
עטלף המושק מתאפיין בראש גדול ומסיבי, גוף חביתי וחרטום קצר ורחב. אוזניו קצרות ועגלגלות, עיניו גדולות וזנבו קצר. הנחיריים גדולים וצינוריים. הסוג ידוע בבלוטות הריח בצווארו שמפיקות ניחוח חזק של מושק או קינמון, ובכך שיש לו רק זוג אחד של חותכות בלסת התחתונה.
אורך הראש והגוף של עטלפי המושק 68–145 מ״מ, אורך הזרוע 60–91 מ״מ ואורך הזנב 3–18 מ״מ; משקלם 60–100 גרם. הזכרים גדולים וכהים מן הנקבות.
הפרווה של עטלף המושק קצרה למדי, והיא נוטה להיות צפופה וקטיפתית סביב הצוואר. צבעה הכללי חום אפרורי, בז׳, קפה או אוכרה, כשהיא נוטה להיות זהובה, כתומה או שחרחרה באזור הצוואר בגלל ההפרשות מהבלוטות. הראש כהה יותר בצבעו משאר הגוף ועשוי להיות שחור לגמרי. הכנפיים שחורות, והזרועות והרגליים בצבע בורדו כהה.
תפוצה וביולוגיה.
עטלפי המושק אנדמיים לפיליפינים, בה הם מצויים כמעט בכל האיים של קבוצות האיים הבאות: איי לוזון, איי ויסאיאס, איי מינדנאו ומינדורו. בחלק מהאיים יש נוכחות של שני המינים. הסוג נעדר ממרבית איי בבויאן, מבטאנס, איי קאלאמיאן, פלאוואן וארכיפלג סולו. בית הגידול של עטלפי המושק מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים ומטעי קוקוס, כשלעיתים הם חיים גם בקרבת כפרים ואזורים עירוניים. המינים חיים בעיקר בשפלות וחופים אך גם ברכסים הרריים עד רום 1,950 מטר מעל פני הים.