רבים מתלמידיו של ישוע לא איבדו את תקוותיהם, בהאמינו שישוע יקום בקרוב לתחייה בנס על ידי אלוהים, והמשיכו לחיות בציפייה לביאתו השנייה. אחוותם המשיכה להתקיים בירושלים ככת יהודית אורתודוקסית למהדרין בהנהגתו של ג'יימס הצדיק .
בשנת 2012 כתב הרב שמואל בוטח את הספר ישו כשר בו הוא התבסס על יצירתו של מקובי בעבר.
התיאוריות של מקובי על פאולוס.
לפי מקובי, ייסוד הנצרות כדת נפרדת מהיהדות היה כולו פרי עבודתו של פאולוס מטרסוס,
מקובי טען כי פאולוס היה מתייוון גר צדק או אולי אפילו גוי, אשר הגיע מרקע שבו הוא נחשף להשפעת הגנוסיס ודתות פגגאניות אחרות, לפי מקובי, היו הצורות הדתיות השלטות בעולם ההלניסטי של אותה תקופה והשפיעו מאוד על הפסיכולוגיה המיתולוגית של פאולוס. מקובי שאב חלקית את התיאוריה הזו מקטעי כתביהם של מתנגדי האביון, ובמיוחד מהחיבור על כפירה מאת אפיפניוס מסלמיס .
מקובי ראה בטענותיו של פאולוס על חינוך יהודי פרושים- אורתודוקסים כשגויות, וטען כי בעוד שרבים מכתביו של פאולוס נשמעים אותנטיים למי שלא מודע, הם למעשה מסגירים בורות בכתבי הקודש העבריים המקוריים ובדקויות ההלכה היהודית. מקובי טען שבדיקה של הברית החדשה מצביעה על כך שפול לא ידע עברית כלל, והסתמך לחלוטין על טקסטים יווניים שאף פרוש בפועל לא ישתמש בהם משום שהם לא תורגמו כראוי מהמקורות העבריים.
על פי מקובי, פאולוס איחד את הסיפור ההיסטורי של צליבתו של ישו עם אלמנטים של דתות מסתוריות עכשוויות וגנוסטיקה, ופיתח רעיונות מיתיים לא-יהודיים חדשים כמו השילוש והסעודה האחרונה. פאולוס גם עשה ניסיון למצוא הצדקה נבואית למיתוס החדש שנוצר בברית הישנה. פאולוס בא להציג את ישו כאל מושיע גוסס ועולה בדומה לאלו מפולחני המסתורין ההלניסטיים, שהתמזגו עם אילן היוחסין ההיסטורי של היהדות, ובכך הוליד מיתוס חדש ורב עוצמה שהטפתו קנתה לו קהל חסידים גדול. כאשר הקבוצה הירושלמית של תלמידיו המקוריים של ישוע התוודעה בהדרגה לתורתו של פאולוס, נוצרה ביניהם עוינות מרה.
מקובי פירש קטעים מסוימים ב ברית החדשה (למשל תיאורו של פאולוס על מריבה עם פטרוס בתקרית באנטיוכיה) כשרידים של תיאורים אותנטיים של עוינות זו. עם זאת, המרד היהודי בין השנים 66–70 הביא עד מהרה לסיום אלים לכת הירושלמית, והכנסייה הגויים שייסד פאולוס התגלתה כמנצחת כברירת מחדל. מקובי ראה בספר מעשי השליחים ניסיון מאוחר יותר של הכנסייה הפאולינית להציג את היחסים בין פאולוס לתלמידי ירושלים כהרמוניים, ובכך הציג את הכנסייה הפאולינית כבעלת לגיטימציה בשרשרת הירושה השליחית המגיעה חזרה לתלמידיו המקוריים של ישו. מקובי גם שיער שייתכן שהכת היהודית-נוצרית של האביוניטים הייתה שלוחה אותנטית של הקהילה הירושלמית המקורית.
המחלוקת.
המחזה "הוויכוח" של מקובי הוא שחזור של ויכוח ברצלונה, ויכוח דתי בין הרמב"ן לבין המומר פבלו כריסטיאני, לפני מלך אראגון ג'יימס הראשון בשנת. 1263. חלק ניכר מהמחזה שאוב מסיפורו של הרמב"ן על המחלוקת. המחזה מתרכז בקינג ג'יימס, המצטייר כנפש מורכבת וטרודה שבאה לקבל את רעיונותיו של הרב. המחזה זכה לביצועים רבים, ושודר בערוץ 4 בכיכובם של כריסטופר לי, בוב פק, ואלן דובי.
ביקורת.
היחס למחקריו של מקובי על פאולוס הוא בדרך כלל שלילי, ג'ון גאגר מאוניברסיטת פרינסטון פרסם ב-"JQR" מאמר ביקורת על ספריו, ותיאר חלק מהתזה של מקובי כ"קריאה שגויה ומעוותת" וסיים "לפיכך אני חייב להסיק שספרו של מקובי אינו היסטוריה טובה, אפילו לא היסטוריה כלל." אוסקר סקרסאונה התייחס לעבודתו של מקובי ולתיאוריה לפיה פאולוס מייצג נצרות שונה לחלוטין מזו של הקהילה המוקדמת בירושלים, וכתב כי "מעשי השליחים אינם מספקים ראיות לבסס תיאוריה זו". גיימס דאן מתאר את התאוריה של מקובי אשר לפיה פאולוס היה גוי כ"חזרה מצערת לפולמוסים ישנים יותר". כממשיך של טענות היינריך גרץ מציין גם לנגטון (2009), שעומד בניגוד לגישתו של מקובי עם חסידי ההשקפה הרפורמית, כמו אייזק מאייר וייז, ג'וזף קראוסקופף וקלוד מונטיפיורי, גם אם חלקו כמה פרטים על הביקורת הפולמוסית. של פול.
חיבוריו.
כל כתבי מקובי נכתבו באנגלית ואף אחד מהם לא תורגם לעברית.
טורקמנים עיראקים
מרי דלאני
מרי דלאני (באנגלית: Mary Delany : 14 במאי 1700 - 15 באפריל 1788) הייתה אמנית בריטית, הידועה בציור הבוטני שלה ובעבודות רקמה. דלאני נחשבת לדמות חשובה בדור הראשון של מעגל הבלוסטוקינג. כתביה האוטוביוגרפיים והתכתובת העשירה שניהלה עם בני ובנות זמנה פורסמו לאחר מותה. היא פיתחה אומנות המבוססת על "פסיפס" של גזרי נייר, וחלק מעבודות הנייר שלה מוצג כיום במוזיאון הבריטי.
ראשית חייה.
מרי דלאני נולדה בקולסטון, וילטשייר, בתו של קולונל ברנרד גרנוויל מנישואיו למרי ווסטקומב, תומכים שמרנים הנאמנים לכתר בית סטיוארט. היא הייתה אחייניתו של ג'ורג' גרנוויל, הברון הראשון לנסדאון, אחיו של אביה. כשמרי הייתה צעירה, הוריה העבירו את המשפחה ללונדון. מרי יצרה קשר הדוק עם חצר המלכות כאשר נשלחה לגור עם דודתה, ליידי סטנלי, שהייתה חשוכת ילדים - הכוונה הייתה שבסופו של דבר היא תהפוך לעוזרת כבוד בבית המלכות.
בעודה חיה עם ליידי סטנלי, למדה מרי "אנגלית, צרפתית, היסטוריה, מוזיקה, עבודת רקמה וריקודים". היא באה במגע עם גאורג פרידריך הנדל, והאזינה למוזיקה שהלחין; במשך כל חייה הייתה חברה אישית קרובה ותומכת נאמנה של המלחין. תקוותיה של מרי לעבוד עבור המלכה נגוזו עם מותה של המלכה אן ב-1714, שהוביל לשינוי בשלטון. בני הזוג גרנוויל עברו לאחוזה בקלנד בגלוסטרשייר, שם התבודדו מהחברה האנגלית. עם זאת, מרי הצליחה להמשיך את תהליך השכלתה ואת העיסוק שלה בחיתוכי נייר, שהתפתח בגיל צעיר.
לקראת סוף 1717 הוזמנה מרי להתארח אצל דודה, לורד לנסדאון, בווילטשייר. היא הוצגה בפני אלכסנדר פנדרבס במהלך שהות זו, ועד מהרה התברר שלמשפחתה יש עניין בנישואים בין השניים. פנדרבס היה חבר פרלמנט מטעם לאונסטון. בעת חתונתם הוא היה בן 60, בעוד מרי הייתה בת 17. בפברואר 1718 היא נישאה לו בחוסר אושר, נישואים שנגרמו כתוצאה מהתלות הכלכלית של הוריה בלורד לנסדאון, ותקוותו של לורד לנסדאון לזכות בהשפעה פוליטית.
חיי נישואין.
בני הזוג פנדרבס יצאו לטירת רוסקרו ליד פלמות' במערב קורנוול באפריל. עקב מחלת בעלה, בשנת 1721, הם עברו ללונדון. בשנת 1725, מר פנדרבס מת בפתאומיות בשנתו. הוא לא שינה את צוואתו לאחר נישואיו, ולכן גברת פנדרבס לא ירשה את מה שנותר מעיזבונו.
למרות המחסור במשאבים, האלמנות סיפקה הזדמנויות חדשות למרי. אלמנות, בניגוד לנשים לא נשואות, יכלו לנוע בחופשיות בחברה, ולראשונה בחייה, היא הצליחה לעסוק בתחומי העניין שלה ללא פיקוח של אף גבר.
מכיוון שלא היה לה בית משלה, לאחר מותו של בעלה הראשון בילתה גברת פנדרבס זמן רב עם קרובי משפחה וחברים שונים. חברתה העשירה, הדוכסית מפורטלנד, כללה את מרי ב"כוורת" האמנותית והמדעית שלה, שם פגשה את ג'וזף בנקס, הבוטנאי, והיא ביקרה בביתו כדי לראות דוגמאות וציורים ממסעותיו עם קפטן קוק. היא גידלה צמחים, ציירה ויצרה בעבודת רקמה דמויות של הצמחים האקזוטיים הללו.
היא עברה לאירלנד, שם הכירה את ד"ר פטריק דלאני, איש דת אירי שהיה נשוי לאלמנה עשירה. רק בשנת 1743, שנתיים לאחר מותה של אשתו הראשונה, בנסיעה ללונדון ד"ר דלאני הציע נישואים לגברת פנדרבס, למורת רוחה של אביה. הם נישאו ביוני 1743.
בני הזוג דלאני עברו לשנה בלונדון לפני שחזרו לדבלין, שם היה לד"ר דלאני בית. במהלך שנתם הראשונה בבית, מונה פטריק לדיקאן של דאון. גם הבעל וגם האישה התעניינו מאוד בבוטניקה ובגינון.
לאחר עשרים וחמש שנות נישואים, שאת רובם בילה באירלנד, מת ד"ר דלאני בבאת', אנגליה, ב-6 במאי 1768 בגיל שמונים וארבע. מרי דלאני, שהייתה בת שישים ושמונה, מצאה את עצמה שוב אלמנה.
אחרית חייה.
בתור אלמנה, מרי דלאני בילתה בביתה של חברתה הקרובה, מרגרט בנטינק, דוכסית האלמנה מפורטלנד. השתיים חלקו עניין בבוטניקה, ולעיתים קרובות יצאו לחפש דגימות ספציפיות. במהלך שהותה התכופה בבולסטרוד התוודעה מרי לשני בוטנאים ידועים באותה תקופה: ג'וזף בנקס ודניאל סולנדר. מגע זה עם הבוטנאים עודד את התעניינותה של מרי בבוטניקה ופיתח את הידע שעליו מבוססים רבים מגזרי נייר שלה.
מרי דאלני נפטרה ב-15 באפריל 1788. ישנה אנדרטה להנצחתה בכנסיית סנט ג'יימס, פיקדילי.
הנרי הארדי
הנרי רוברט דוגדייל הארדי (באנגלית: Henry Robert Dugdale Hardy; נולד ב-15 במרץ 1949) הוא אקדמאי, סופר ועורך בריטי.
קריירה.
הארדי נולד בלונדון ב-1949 והתחנך בלאנסינג קולג', שם למד עם טים רייס. הוא המשיך בלימודים קלאסיים, ולאחר מכן התמקד בפילוסופיה ופסיכולוגיה, בקורפוס כריסטי קולג' ובוולפסון קולג' באוניברסיטת אוקספורד, שם כתב תזה בפילוסופיית הנפש בשם 'חוויות סובייקטיביות', מאוחר יותר הורחב לכדי עבודת דוקטורט. בוולפסון פגש הארדי את נשיא וולפסון קולג' דאז, ישעיהו ברלין.
הכרך הראשון שנערך על ידי הארדי היה אוסף של כתבים מאת ארנולד מלינסון, כומר אוקספורד אקסצנטרי שאצלו התאכסן במשך שבע שנים. הוא פרסם עבודה זו תחת השם 'רוברט דוגדייל'. בהיותו עדיין סטודנט, הארדי גם הלחין מספר קטעים מוזיקליים, אותם פרסם שנים רבות לאחר מכן.