בנוסף כלוא באותו כלא "שפתי ארנבת", אסיר צעיר בעל שפה שסועה, עובד מאפיה ובנו של ידיד של רובשוב, אותו כביכול הסית רובשוב להרעיל את "מספר אחד".
הספר ערוך כמחזה בשלוש מערכות ואפילוג. כל מערכה מורכבת מחקירה (הראשונה על ידי איבאנוב והאחרות על ידי גלטקין) ושהיה אפופת-מחשבות, דיאלוג פנימי של רובשוב עם עצמו, דיאלוג הקשות עם שכניו ורישום ביומן. חלק זה כולל תהליך פסיכולוגי וזכרונות מחייו כקומוניסט אדוק המובילים את רובשוב למסקנות בלתי נמנעות המושכות אוטו לכיוון ההודאה באשמה. האפילוג כולל את משפטו והודאתו של רובשוב והוצאתו להורג. הודאתו של רובשוב במשפטו הפומבי מזכירה מאוד את הודאתו של בוכארין.
התגובות לספר.
הספר דיבר עם צאתו לאנשי שמאל שלא היו קומוניסטים ולמאוכזבי הקומוניזם, כקסטלר עצמו. קסטלר לא היה ריאקציונר ימני, אלא אדם שהכיר היטב ואף העריך את הסוציאליזם וביקר את הגישה הסטליניסטית, מתוך ניסיון להבנה שיטתית ועמוקה שלה. לפיכך התקבל הספר עם צאתו בברכה, אם כי בתפוצה קטנה בשל המלחמה (מן ההדפסה הראשונה נמכרו פחות מ-4,000 עותקים), והועלה על נס על ידי אנשי הפלג השמאלי של מפלגת הלייבור, בהם ריצ'רד קרוסמן (שערך אחרי המלחמה את הקובץ "האל שהכזיב", בו השתתף קסטלר), ג'ון סטרייצ'י, עורך "מועדון הספר השמאלי", קינגסלי מרטין, עורך כתב העת השמאלי "ניו סטייטסמן" ומייקל פוט, מראשי הלייבור ולימים ראש המפלגה.
שנתיים לאחר צאתו בבריטניה ראה הספר אור בארצות הברית וזכה להצלחה ניכרת. לאחר מכן תורגם הספר לעשרות שפות והיה בעת המלחמה הקרה לאחד מעמודי התווך של הביקורת האנטי-סובייטית, מצד חוגים ליברליים וסוציאל-דמוקרטיים.
בצרפת הודפס הספר ב-1946, תקופה בה זכתה המפלגה הקומוניסטית הצרפתית לשגשוג והצלחה ככוח המאורגן האנטי-פשיסטי הגדול ביותר. הקומוניסטים הצרפתים לא יכלו לבטל את הספר כתעמולה ולכן ניסו לאיים על המו"ל (המתרגם לצרפתית נרשם מרוב פחד תחת שם עט). כאשר נכשלו רכשו מלאים שלמים של ספרים מן החנויות על מנת להשמידם. כך הודפס הספר בצרפת במספר שיא של 400,000 עותקים.
לעברית תורגם הספר לראשונה ב-1947 על ידי יוסף נדבה ולאחר מכן ב-1983 על ידי צבי ארד. בשנת 2011 ראתה אור מהדורה מחודשת עם אחרית דבר מאת המחבר שפורסמה במקור בניו סטייטסמן ב-1978 ומאמר פרשנות ("אפלה בצהריים והפיקציה הדקדוקית") מאת גונורווי ריס, בו הוא כותב בין היתר כי:
בשנת 1952 בוצע טיהור סטאליניסטי בצ'כוסלובקיה שהגיע לשיאו במשפטי פראג, שהיוו גרסה חוזרת של משפטי מוסקבה. בין הנאשמים היה גם ידידו של קסטלר, אוטו כץ (שנודע גם בשם אנדרה סימון), הודאתו הפומבית הייתה ציטוט פארודי של הודאתו של רובשוב, איתות ליודעי ח"ן שהודאתו מזויפת.
סליפ טריין ארנה
הסליפ טריין ארנה (באנגלית: Sleep Train Arena) הוא אולם ספורט רב תכליתי בסקרמנטו שבקליפורניה ששימש עד שנת 2016 כאולמה הביתי של קבוצת הסקרמנטו קינגס מליגת ה-NBA. בעבר אירח גם את הסקרמנטו מונארכס מה-WNBA וסקרמנטו אטאק מה-Arena Football League. האולם אירח בשנת 2009 את המכה האמריקאית הגדולה של WWE ה-6.
עמוס שוב
עמוס שוב (31 במרץ 1967 – 1 ביוני 2015) היה מנחה, שחקן, מדבב ובמאי טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.
עמוס שוב נולד ב-1967, ליוסף ושרה שוב, כבן שני מבין ארבעה ילדים. גדל במושב גני עם ולמד בבית הספר התיכון האזורי בבית ברל. בגיל 14 חלה במחלת הסרטן, ובעקבותיה נקטעה רגלו הימנית. מפאת נכותו לא גויס לצה"ל. למד לתואר ראשון בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ועוד בזמן לימודיו החל לשחק בהצגות, בהן: "מרי סטיוארט" (שביימה חנה מרון) ו"צחות בדיחותא דקידושין". בהמשך, למד באוניברסיטת תל אביב לתואר שני בפילוסופיה.
בראשית דרכו השתתף, בין השאר, בסרט הטלוויזיה "סטמפניו" בבימויו של דן וולמן (1989) ובתוכניות הטלוויזיה "זהו זה!", "רואים 6/6" ו"לשון המראות" בטלוויזיה החינוכית ו"בקצה המכחול" בערוץ הראשון, לצד קרן מור ודרור קרן (1991).
ב-1995 השתתף בסרט זכרון דברים בבימויו של עמוס גיתאי.
התפרסם כאחד המנחים הראשונים בערוץ הילדים, אליו הצטרף בשנת 1993. בערוץ זה הנחה את תוכניות הילדים "כדור פורח", "נפגשים בשש", "הוגו", "הכתה המעופפת". בערוץ גם גילם דמות של מגיש חדשות מגלומני והיפראקטיבי ובעל סגנון מיושן, אשר נהג לפתוח ולסיים את שידוריו במשחק המילים "שוב איתכם, עמוס שוב איתכם", עליו חזר מספר פעמים. ב-1997 הגיש בערוץ את התוכנית האישית "הבקבוק". במקביל להנחיה בערוץ, השתתף בסדרה ההיסטורית "לאן יהודים לאן" בטלוויזיה החינוכית (1995), וכן גילם את דמותו של אדם ברוך במחזה "גורודיש" כאשר הועלה לראשונה בתיאטרון הקאמרי.
עמוס שוב פרש מהנחיה בערוץ הילדים בשנת 1998, אולם המשיך להשתתף בתפקידי דיבוב בערוץ כגון בתפקיד שרוך בשעשועון ההנפשה האינטראקטיבי "ברוך ושרוך" לצד מיכאל הנגבי (2001-2002), וכן בסדרה "משטרת האגדות" (בה שימש גם כבמאי דיבוב). ב-1999 דיבב במשחק פיפוש את פריץ פון בזזז, פסיכיאטר גרמני מטורף שנוהג לומר "קישקע". בשנים 1999–2001 הנחה לסירוגין בערוץ הראשון את התוכנית "כן או לא", בה הקהל באולפן צופה בסרט קצר ובוחר כיצד יסתיים. בשנת 2001 ביים את תוכנית הנוער "יופי סופי" בהנחיית סופי צדקה, אשר שודרה בערוץ 2. בשנת 2003 מונה לעורך הראשי של ערוץ פוקס קידס.
השתתף כשחקן בסדרות טלוויזיה רבות, בהן "מעורב ירושלמי", "צה"ל 1", "הפיג'מות", "נשות הטייסים", "אולי הפעם", "האמת העירומה" ו"אחת אפס אפס". שוב השתתף גם במספר סרטי קולנוע, בהם "זיכרון דברים" בבימויו של עמוס גיתאי (1995), "מדוזות" (2007) ו"אליס" (2012), וכן בתפקיד קטן בסרט ההוליוודי "מינכן" (2005) בבימויו של סטיבן ספילברג.
בשנת 2011 השתתף בהצגה "בחלוף שנה", אשר הועלתה במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר ב"צוותא" תל אביב ובה הופיע לצד אביגיל אריאלי, אשר הנחתה לצדו בעבר בערוץ הילדים.
החל משנת 2000 שימש גם כמדבב בסדרות וסרטי הנפשה רבים, בהם "בית ספר למפלצות", "מפלצות נגד חייזרים", "", "סימבה מלך הג'ונגל", "מר פיבודי ושרמן", "6 גיבורים", "דיג'ימון" ו"הדוב פדינגטון".
כמו כן, שימש שוב כשחקן וקריין בפרסומות שונות, ועסק ביבוא תוכן דוקומנטרי לטלוויזיה.
עמוס שוב נפטר ב-1 ביוני 2015, בגיל 48, לאחר שכחצי שנה קודם לכן לקה פעם נוספת במחלת הסרטן. נטמן בבית העלמין במושב גני עם, בו גדל.
חיים אישיים.
שוב היה נשוי ליוצרת תמר ברקאי (אחותה של נועה ברקאי), ולהם שני ילדים. הוא היה אחיהם של מבקרת הקולנוע והסופרת יעל שוב, של האמנית והאוצרת מורן שוב רובשוב ושל המוזיקאי עודד שוב.
קישורים חיצוניים.
בעקבות מותו:
אלעד סקר
אלעד סקר (נולד ב-15 בפברואר 1970) הוא מפקדה (במיל.) של יחידת החילוץ ערבה, מרצה לקבלת החלטות בתנאי אי ודאות וזוכה אות הנשיא למתנדב בשנת 2010. חבר מושב עין יהב בערבה.
התנדבות ביחידת החילוץ ערבה.
אלעד סקר מתנדב ביחידת החילוץ ערבה מאז שנת 1993. במהלך תקופת התנדבותו ביחידה שימש כראש צוות, רכז הדרכה וראש תחום המבצעים היחידתי. מאז 2003 ועד לשנת 2017 שימש אלעד סקר מפקד יחידת החילוץ ערבה. יחידת החילוץ, אחת מעשר יחידות החילוץ הפועלות בישראל במסגרת התנדבות במשטרה, מופעלת אך ורק על ידי מתנדבים. היחידה עוסקת באיתור, חילוץ והצלת חיים של מאות אזרחים מדי שנה. יחידת החילוץ ערבה היא אחת מיחידות החילוץ הפעילות ביותר בישראל, שכן אזור הערבה מאופיין בתנאי שטח ומזג אוויר קשים. היחידה עוסקת בחילוץ משיטפונות בנחלים, איתור נעדרים במדבר וחילוץ פצועים מהשטח.
בשנת 2006 גייס אלעד את המתנדבים מכל יחידות החילוץ בישראל לשמש תצפיתנים קדמיים במלחמת לבנון השנייה. מאז שנת 2008 מוביל ומפקד על קורס מפקדי יחידות החילוץ הארצי, המכשיר את כל מפקדי יחידות החילוץ הפועלות בישראל.
הובלת משלחות סיוע לחו"ל.
מאז שנת 2009 מוביל אלעד סקר משלחות סיוע לאזורי אסון ברחבי העולם, במסגרת תפקידו כראש צוות חו"ל בעמותת החילוץ F.I.R.S.T. בין השאר, פיקד סקר על משלחת סיוע לפיליפינים לאחר סופת הטייפון ב-2009, משלחת סיוע ליפן לאחר הצונאמי ב-2011 וכן משלחת סיוע בינלאומית לדרום סודאן. כמו כן, שימש סקר כמפקד לוגיסטי של משלחת הסיוע הישראלית שנשלחה לנפאל לאחר רעידות האדמה ב-2015.
בנוסף, לוקח סקר חלק במגוון שיתופי פעולה בינלאומיים בין יחידות חילוץ; אירוח שומרי יערות מקניה שאורגן בסיוע משרד החוץ, יחידת כלבנים מגרמניה, יחידת חילוץ מצרפת ועוד. כמו גם שיתופי פעולה הומניטריים עם ירדן וטורקיה. במילואים משרת סקר ביחידת אית"ן.
אות הנשיא למתנדב.
בשנת 2010 זכה אלעד סקר באות הנשיא למתנדב, שהוענק לו על ידי נשיא המדינה דאז, שמעון פרס. לדברי חברי הוועדה המסייעת בבחירת הזוכים, זכה סקר באות "על שנים של התמדה, נחישות ומקצועיות בהצלת חיי אדם ופינוי נפגעים בתנאי שטח קשים ותוך הקרבה וסיכון עצמי".
פרסים נוספים ליחידת החילוץ.
תנועת אומ"ץ, בשיתוף ההסתדרות הרפואית בישראל (הר"י) וצרכני בריאות ישראל (צ.ב.י), העניקה במרץ 2016 את אות אומ"ץ ליחידת החילוץ ערבה, בפיקודו של אלעד סקר. למרות העובדה, שיחידת החילוץ אינה שייכת למערך גורמי הרפואה, החליטה הוועדה הציבורית, בראשות השופטת בדימוס ד"ר עדנה קפלן-הגלר, להעניק באופן יוצא דופן את האות ליחידה בשל ההשפעה הרבה של פעולתה על היכולת להציל מטיילים ממוות וצמצום חומרת הפציעות של מחולצים.
בשנת 2018 זכתה היחידה בצל"ש מפכ"ל המשטרה.
ליאור זוהר
ליאור זוהר זרחין (נולד ב-20 בדצמבר 1965) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה.