הדסה בריל-נועם (15 בנובמבר 1908 - 4 בנובמבר 2001) הייתה מורה ומחנכת, מנהלת בית-ספר לבנות ב' בעיר העתיקה בירושלים עד מלחמת העצמאות, מנהלת בית ספר יסודי ע"ש יוסף לוריא בשכונת קטמון בשנים 1948–1974, ומהפעילות בקרן הספריות לילדי ישראל.
ביוגרפיה.
נולדה בעיר צאנז בדרום-פולין, לרחל ומאיר. היה לה אח אחד - יהושע (פלק), שהתגורר בבגרותו בתל אביב. סיימה סמינר למורים של אגודת "תרבות" בוילנה. לאחר סיום לימודיה והסמכתה כמורה, החלה ללמד בבית ספר יהודי. ב-1935 עלתה לארץ והתיישבה בירושלים. בירושלים עבדה בבית ספר לבנות ב' בעיר העתיקה, תחילה כמורה ובהמשך כמנהלת. ביום שאחרי החלטת החלוקה באומות המאוחדות, בכ"ט בנובמבר 1947, נסגרו מוסדות החינוך בעיר העתיקה, משום שהדרך לרובע היהודי הייתה מסוכנת למורים. לאחר נפילת הרובע היהודי, צירפה בריל את תלמידותיה-לשעבר לפליטים אחרים שהגיעו מהעיר העתיקה ושוכנו בבתים בקטמון. היא ייסדה בית ספר חדש, ששמו בית הספר על שם יוסף לוריא, ומיקמה אותו בבניין, שנעזב על ידי דייריו הערבים (בחודשים הראשונים של שנת 1948), בגבעת שהין שבשכונת קטמון. בריל אלתרה כיתות לימוד במבנה שהיה בלתי ראוי לשמש כבית ספר, והצליחה להקים מוסד מתפקד בתנאים בלתי-אפשריים. כך לדוגמה, את חדר המנהלת מיקמה בחדר האמבטיה של המבנה, והצליחה לדחוס לחלל הצר שולחן וכיסא. בנוסף, הוקמו בשנים הבאות כמה צריפים טרומיים בסמוך למבנה המרכזי, כדי להגדיל את מספר חדרי הכיתות בבית הספר.
אחד הקשיים בניהול בית הספר, בשנות ה-50 וה-60, נבע מכך שלבית הספר הופנו שתי אוכלוסיות-תלמידים מאוד שונות במאפייניהן, שהיו ביניהן פערים כלכליים: משכונת גבעת הוורדים (שכונת רסקו, שבית הספר היה ממוקם מעליה) הגיעו ילדים בני מעמד הביניים, ומקטמון (בעיקר מהרחובות שבהם שוכנו פליטי הרובע היהודי) הגיעו ילדים ממשפחות פחות מבוססות. למרות קושי זה, רבים מתלמידי בית הספר שבהנהלתה הגיעו להישגים מרשימים במדע, ברפואה ובחקר החברה. פרופ' אלדד בן שטרית, מנהל מחלקה פנימית בבית החולים הדסה, דיבר עליה ב"שבעה" ביראת כבוד, ורחל אליאור, פרופסור למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית, כינתה אותה אשה רבת חסד.
בין המורים שלימדו בבית הספר תחת ניהולה, בסוף שנות ה-50, היה המשורר יהודה עמיחי, שהיה מחנך-כיתה ומורה לספרות. מורים ומורות נוספים שהיו בצוות: מלאכי בית-אריה (לימים מנהל הספרייה הלאומית), ורדה כרמון, שולמית לפידות, מ. ספרא, חוה קריב, חוה שטרן, אברהם שץ, יעל שרון ומרים שריון.
ב-1974, לאחר פרישתה לגמלאות, החליפה אותה בניהול בית הספר חוה שטרן.
יחד עם רחל ינאית בן-צבי ואחרות, פעלה בקרן הספריות לילדי ישראל, שבה עסקה בהתנדבות עוד שנים רבות בזמן היותה בגמלאות.
נפטרה בי"ט בחשוון תשס"ב ונקברה בהר המנוחות.
משפחתה.
הייתה נשואה ליעקב נועם (שעבד בבנק לאומי). בני-הזוג הולידו שני בנים: משה (כימאי בהשכלתו ושמאי רכוש בעיסוקו) ויהודה (אודי), ד"ר לרפואת שיניים.
התגוררה בשכונת רחביה בירושלים.
אחד מנכדיה, יובל נועם, נהרג ב-2009 בתאונה בזמן שטייל בטורקיה טיול שאחרי צבא.
מטאטא רחוב
דירוג מוסדות אקדמיים
רוברט ביידרון
רוברט ביידרון (בפולנית: Robert Biedroń הגייה: ; נולד ב-13 באפריל 1976) הוא פוליטיקאי וסופר פולני, ראש עיריית סלופסק לשעבר ופעיל זכויות להט"ב בפולין המכהן כחבר בפרלמנט האירופי מאז 2019.
ביידרון היה חבר בפרלמנט הפולני (סיים) במהלך המושב השביעי שלו (2011–2014), וחבר לשעבר באספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה ובקונגרס הרשויות המקומיות והאזוריות של מועצת אירופה. בין השנים 2014–2018 כיהן כראש עיריית סלופסק.
ביידרון השיק מפלגה פוליטית חדשה בפברואר 2019 בשם מפלגת האביב, ונבחר לחבר בפרלמנט האירופי ברשימת מפלגתו ב-26 במאי 2019. הוא אחד משלושת המנהיגים של השמאל (Lewica), ברית פוליטית שנוסדה כדי להתמודד בבחירות לפרלמנט 2019, המורכבת מברית השמאל הדמוקרטית (SLD), מפלגת האביב והשמאל המאוחד (Lewica Razem). בבחירות לנשיאות פולין בשנת 2020, ביידרון הגיש את מועמדותו.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
ביידרון נולד ב-13 באפריל 1976 בעיר רימנוב, במחוז פודקרפאטי בעודו גדל בקרוסנו. מאוחר יותר השלים את לימודיו התיכוניים באוסצ'יקי דולנה. בשנת 2000 קיבל תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת וורמיה ומזורי באולשטין (2000) ותואר שני באותו התחום ב-2003.
ביידרון הוא בוגר בית הספר למנהיגים פוליטיים וחברתיים ובית הספר לזכויות אדם בקרן זכויות האדם של הלסינקי.
פעילות ציבורית.
ביידרון שיתף פעולה עם ארגוני זכויות להט"ב פולנים ובינלאומיים במשך שנים רבות. לאחר סיום לימודיו, נסע ללונדון והצטרף לארגון הבלתי ממשלתי הבריטי "!OutRage". לאחר מכן השתתף במצעד הגאווה הראשון שאורגן אי פעם בפולין ב-1 במאי 2001 בבירה ורשה. בספטמבר 2001, הוא היה שותף להקמת אחד משני ארגנוני זכויות הלהט"ב הגדולים בפולין, הקמפיין נגד הומופוביה (Kampania Przeciw Homofobii). מחויבותו של ביידרון לזכויות להט"ב הוכרה מספר פעמים לאורך השנים בעודו זכה בפרסי להט"ב בהן "זרי הדפנה בענן" בשנת 2003 והוכתר בתואר "איש הקשת בענן" שנה לאחר מכן.
ביידרון תומך בערכי מפלגת התנועה שלך בהם: ליברליזם חברתי, חילוניות וחזון אירופילי של האיחוד האירופי, הפרדת הדת מהדינה, ביטול שיעורי קטכיזם בבתי ספר ציבוריים, פמיניזם (בהם הזכות לקיום הפלה), נישואים חד מיניים בפולין, גישה חופשית לאמצעי מניעה וקיום חינוך מיני.
ביידרון הקים את המכון למחשבה דמוקרטית (Instytut Myśli Demokratycznej), צוות חשיבה מתקדם שניהל תוכנית בשם "תרחישים עבור פולין". המכון ניתח את ההתפתחויות האפשריות של המדינה ב-20 השנים הבאות וגיבש המלצות מדיניות. ביידרון הקים בנוסף את "רשת הערים המתקדמת" - פלטפורמה של שיתוף פעולה וחילופי שיטות עבודה של ערים שמטרתן לתמוך בפוליטיקה מקומית ומתקדמת המבוססת על דמוקרטיה השתתפותית, שקיפות וקהילה מקומית פתוחה.
ביידרון הוא מחברם של מספר ספרים, בהם ספר על תפקודה של דמוקרטיה לילדים, האוטוביוגרפיה שלו "נגד הזרם" וספר בשם פרק חדש המכיל היסטוריית הקריירה הפוליטית שלו אשר פורסם מספר חודשים לפני השקת מפלגתו הפוליטית "אביב".
קריירה פוליטית.
פעילות מוקדמת (2005–2014).
בשנת 2005 ביידרון היה מועמד מטעם ברית השמאל הדמוקרטית (SLD) אם כי לא הצליח לבסוף להיכנס אל תוך הסיים, הבית התחתון של הפרלמנט הפולני. בבחירות לפרלמנט באוקטובר 2011, ביידרון נבחר לכהן כחבר כמועמד של תנועת פליקוט (לימים שונתה לשם מפלגת התנועה שלך), בעודו קיבל כ-16,919 קולות במחוז גדיניה. בכניסתו כחבר הפרלמנט, ביידרון היה לחברו ההומוסקסואל הגלוי הראשון בהיסטוריה לצד היותו קורבן לתוקפנות הומופובית, לאחר שהותקף פיזית מספר פעמים מאז בחירתו.
חבר הסיים (2011–2014).
במהלך כהונתו כחבר הסיים, ביידרון שימש כסגן נשיא הוועדה לענייני משפט וזכויות אדם וחבר בוועדת החוץ.
בנוסף לעבודתו הפרלמנטרית, היה חבר במשלחת הפולנית לאספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה מ-2012 עד 2015.
מושל העיר סלופסק (2014–2018).
ביידרון התמודד בבחירות לראשות העיר סלופסק בשנת 2014, עיר של כ-95,000 תושבים הממוקמת במחוז פומרניה. לאחר מכן זכה ברוב של 57% מהקולות בסיבוב השני והפך לראש העיר ההומוסקסואל הגלוי הראשון אי פעם בפולין.
לאחר שנבחר לראשות העיר סלופסק, ביידרון נקטה במדיניות צנע. ואכן, עם כניסתו לתפקיד הייתה העיר בעלת חובות כבדים, עם חוב כולל של 300 מיליון זלוטי. הוא החליט למשל לוותר על רכבו הרשמי וביקש ממועצת העיר להוריד את שכרו בעודו סגר מספר סוכנויות מקומיות. בשנת 2017, סך החוב של סלופסק ירד ב-68 מיליון ל-232 מיליון זלוטי.
במהלך כהונתו, ביידרון ביצע מדיניות פרו-אקולוגית ושוויונית עם מספר מרכיבים של דמוקרטיה השתתפותית. כראש העיר הקים את יוזמת "הספה האדומה" - ספה אדומה אשר הוצבה בשטחים ציבוריים כדי לדבר עם הבוחרים, והקים מספר גופי ייעוץ בהם המועצה לפיתוח בר קיימא, מועצת הנשים ומועצת הקשישים. הוא סירב לארח קרקס המאלף חיות בר בשטחי העיר ופתח מקלט חדש לבעלי חיים.
כראש עיר, ביידרון השתייך לקונגרס הרשויות המקומיות והאזוריות של מועצת אירופה משנת 2015 עד 2018. מלבד זאת, היה חבר בקבוצת המייעצת למגדר, עקירה בכפייה והגנה שנוצרה על ידי הנציב העליון של האו"ם לפליטים (UNHCR).
ביידרון לא התמודד שוב בבחירות לראשות העיר בשנת 2018, אם כי תמך במועמדות סגניתו קריסטינה דנילקה-ווג'וודצקה.
מנהיג מפלגת האביב.
ב-4 בספטמבר 2018, ביידרון השיק את מה שכינה תנועה פוליטית "פרו-דמוקרטית" שמטרתה לקרוא תיגר על מפלגת השלטון הלאומנית, חוק וצדק. לאחר מכן השיק את סדרת האירועים "סיעור מוחות עם ביידרון" אשר מטרתם הייתה לדון על עתידה של פולין. קיום האירועים זכו להצלחה רבה בעודם משכו מאות ולעיתים אלפי משתתפים.
בדצמבר אותה שנה, הכריז על היעדים הראשונים של מפלגתו שעדיין לא נקראה בהם: השבתת כל מכרות הפחם בפולין עד 2035, שיפור מערכת הבריאות והפסקת הסובסידיות של המדינה לכנסייה.
בפברואר 2019, ביידרון הקים מפלגה פוליטית חדשה בשם מפלגת האביב (פולנית: Wiosna), בעודו קרא לבנות אלטרנטיבתדואופול מול המפלגה השמרנית של חוק וצדק מול מפלגת המצע האזרחי הליברלית. מפלגתו זכתה ב-6.1% מהקולות בבחירות האירופיות וביידרון נבחר לחבר הפרלמנט האירופי ברשימת מפלגתו ב-26 במאי 2019.