אדולף טייר, אורליאניסט, נשאר מחוץ למפלגה הזאת, אבל הייתה לו השפעה רבה בה הודות לכמה מקורבים שהיו חברים בה. העם, המודע למשחק הפוליטי, ראה משמעות במשחק החרוזים Thiers - tiers (טייר - כלומר אדולף תְיֶיר, "טְיֶיר" - כלומר "השלישית").
אכן טייר ניסח למעשה את העקרונות שבמצע המפלגה בנאומו ב-14 בינואר 1864:
הוא דרש את כיבוד זכויות היסוד - "חמש החירויות הגדולות" או "ההכרחיות", דהינו חופש הפרט, חופש הדעה והביטוי (מכאן - חופש העיתונות), חופש הבחירות וביטול "המועמדויות הרשמיות" מטעם המדינה, חופש הפיקוח על ידי נציגות האומה (כולל הזכות להעלאת שאילתות בפני שרי הממשלה בגוף המחוקק), הזכות החופשית של הרוב הפרלמנטרי לנווט ולנהל את פעולות הממשלה (כלומר - משטר פרלמנטרי עם אחריות מיניסטריאלית) כיבודן של זכויות היסוד. בשלב הליברלי של הקיסרות המפלגה התארגנה וכוחה התחזק עם כל מערכת בחירות. בינואר 1866 מאוכזבים מהעדר רפורמות חדשות, נציגי המפלגה השלישית הציגו תיקון שדרש "התקדמות מושכלת של המוסדות"
הבחירות משנת 1869 הביאו אותה לשלטון. הרפובליקנים זכו ב-3,333,000 קולות, בעוד מועמדי הממשלה - 4,438,000. בפריז 234,000 הצביעו בעד הרפובליקנים ורק 77,000 בעד נציגי הממשלה. המגמה "העצמאית דינסטית" או "שמרנית ליברלית" המיוצגת על ידי "המפלגה השלישית" זכתה בניצחון. המפלגה השלישית זכתה בגוף המחוקק ל-125 מושבים, הבונפרטיסטים הסמכותנים - 97, האורליאניסטים בהנהגת אדולף טייר-40 והרפובליקנים הרדיקלים -30, מתוך 292 מושבים.
נפוליאון השלישי ביצע חילופי גברי בממשלה תחת הנהגתו של הרוזן שאסלו-לובה וקידם בקיץ 1869 שורה של צעדי ליברליזציה. הן כללו:חנינה לאסירים פוליטיים, אישור עצמאות הגוף המחוקק שקיבל זכות לשאילתות, ליזום חוקים, להצביע על התקציב וגו', הסנאט זכה גם הוא לזכות לשאילתות ודיוניו הפכו לפומביים.
ב-27 בדצמבר 1869 מינה הקיסר את אמיל אוליבייה לראש ממשלה. אוליבייה הרכיב את הממשלה ב-2 בינואר 1870. עדיין לא היה ראש ממשלה במלוא הסמכויות אלא ראשון בין השרים. השרים נשארו אחראים בפני הקיסר בלבד.
ממשלת אוליבייה ביצעה בהמשך טיהור בקרב פרסונל הפרפקטורות. במשאל העם ב- 8 במאי 1870 אישר העם חוקה חדשה, שנחשבה ההישג החשוב ביותר של ממשלת אוליבייה. חוקה זו הפכה את הקיסרות השנייה של נפוליאון השלישי למונרכיה פרלמנטרית בדומה למונרכיה של יולי מכאן ואילך השרים היו אחראים לא רק בפני הקיסר אלא גם בפני שני בתי הפרלמנט. על ידי סנאטוס קונסולטום ב-8 בספטמבר 1870 אושר מעמד בתי הפרלמנט כיוזמי חוקים ובעל זכויות לשאילתות ללא הגבלה.
קישורים חיצוניים.
"Le Second Empire:L'Empire libéral - L’apogée du second Empire
Pierre Monteil Le second Empire sur le déclin (1866 à 1870)
אפיה (פירושונים)
ג'ורג' סנדרס
ג'ורג' הנרי סנדרס (באנגלית: George Henry Sanders; 3 ביולי 1906 - 25 באפריל 1972) היה שחקן קולנוע, מוזיקאי, ומדבב אנגלי זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1950 על תפקידו בסרט "הכל אודות חוה".
ביוגרפיה.
סנדרס נולד בסנקט פטרבורג, ברית המועצות לזוג הורים אנגלים מרגרט והנרי סנדרס. אחיו הגדול היה שחקן הקולנוע טום קונוויי. חזר עם משפחתו בחזרה לאנגליה עם פרוץ המהפכה הרוסית ולמד ב"מכללת ברייטון" וב"אוניברסיטת מנצ'סטר למדע וטכנולוגיה". לאחר שסיים את לימודיו עבד כמזכיר בחברת פרסום ובעצתה של כוכבת הקולנוע גריר גרסון פנה לתחום המשחק.
סנדרס היה טיפוס צבעוני ומבריק, שעטה על עצמו מסיכת סנוב אדיש ומתנשא, ועל פי כמה ביוגרפיות היה אף מסוגל לאכזריות של ממש. בסוף שנות השישים היה מעורב בפרשת שחיתות הלבנת כספים וחברות-קש וחמק ממאסר בעור שיניו.
הוא פרסם אף כמה ספרים, בסגנון קליל ושנון, ובהם האוטוביוגרפיה שלו - "וידויו של נוכל" (1960).
קריירת משחק.
סנדרס החל את דרכו כשחקן בשנות ה-30 של המאה ה-20 בתפקידים עבור ג'ון פורד בסרט "ארבעה אנשים ותפילה אחת", עבור הנרי קינג בסרטו "לוידס של לונדון" ובסרטים "וידויים של מרגל נאצי" של אנטולי ליטבאק, "האחות אדית קבאל" ו"התקוממות אלגנטית" לצידו של ג'ון ויין.
בשנת 1940 שיחק סנדרס בסרטיו של אלפרד היצ'קוק "רבקה" בתור ג'ק פאבל דודנה ומאהבה של רבקה (ג'ואן פונטיין) ו"כתב חוץ" בתפקיד הכתב סקוט פוליוט. ב-1941 שיחק סנדרס בסרטו של הבמאי הגרמני- יהודי המוערך פריץ לאנג "ציד אדם" בתור מייג'ור קווייב סמית' ובסרט המלחמה של הרי הת'וואי "שקיעה" בתפקיד מייג'ור קומבס. ב-1942 הופיע סנדרס בסרט ההרפתקאות "הברבור השחור" בתפקיד הפיראט קפטן בילי ליץ'. ב-1943 שיחק בסרט המלחמה האנטי נאצי של ז'אן רנואר "ארץ זו היא שלי". ב-1945 שיחק בתפקיד זכור במיוחד בתור הלורד הנרי ווטון בדרמת האימה "תמונתו של דוריאן גריי".
בנקודת השיא בקריירה שלו בשנת 1950 קטף סנדרס את פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בתפקיד מבקר התיאטרון אדיסון דה- ויט בדרמה של ג'וזף ל. מנקייביץ' "הכל אודות חוה". סנדרס שיתף פעולה עם במאיי על נוספים כמו ססיל ב. דה-מיל בדרמה התקופתית התנכ"ית "שמשון ודלילה" ואוטו פרמינגר בסרטו "לנצח אמבר" בתור המלך צ'ארלס השני.
ב-1952 הופיע סנדרס בסרט "אייבנהו" לפי הרומן "אייבנהו" של וולטר סקוט בתפקיד האביר בריאן דה בוּאָה-גילבר. ב-1953 הופיע סנדרס לצידה של כוכבת הקולנוע אינגריד ברגמן בדרמה של רוברטו רוסליני "המסע לאיטליה" בתפקיד אלכס ג'וייס. ב-1956 שיחק במותחן "בזמן שהעיר ישנה".
בשנת 1960 הופיע סנדרס בסרט המדע בדיוני "כפר הארורים" בתפקיד גורדון זלביי, בסרט האסונות "המסע האחרון" ובקומדיה הבריטית "מגע של גנבה" בתפקיד סיר צ'ארלס הולנד. בהמשך שנות ה-60 שיחק סנדרס בעיבוד הקולנועי של רוברט סטיבנסון לרומן ההרפתקאות "ילדי רב החובל גרנט" בתור הנוכל תומאס איירטון, בקומדיה של בלייק אדוארדס "ירייה בחשיכה" בתפקיד בנג'מין בלון, בדרמה "הקווילר ממורדאם", בסרטו של מנחם גולן "מבצע קהיר" ובסרט האנימציה הקלאסי "ספר הג'ונגל" בו דיבב את דמותו של הטיגריס שירחן.
סנדרס התפרסם כשחקן קולנוע בפעם האחרונה בשנת 1970 במותחן הריגול של ג'ון יוסטון "מכתב הקרמלין".
חיים אישיים.
סנדרס היה נשוי ארבע פעמים במהלך חייו: אשתו הראשונה הייתה סוזן לארסון בשנים 1940 עד 1949. נישואיו השניים היו לכוכבת הקולנוע ההונגרייה ז'ה ז'ה גאבור שנמשכו כ-5 שנים עד לגירושין. אשתו השלישית של סנדרס הייתה השחקנית האנגלייה בניטה הום לה היה נשוי עד למותה ממחלת סרטן העצמות. בדצמבר 1970 התחתן בפעם הרביעית, עם השחקנית מאגדה גאבור (אחותה הגדולה של אשתו השנייה ז'ה ז'ה) והתגרש לאחר כחודש וחצי. מיד לאחר מכן החל סנדרס בשתיית אלכוהול מופרזת.
בערוב ימיו סבל מדמנציה ובסרטיו האחרונים ניכר עליו שסבל מחוסר יציבות בהליכה. ב-25 באפריל 1972 נמצא סנדרס מת בחדר מלון בברצלונה. ממצאים שנמצאו לאחר מותו התברר שסנדרס נטל כמויות אדירות של תרופת ברביטורט ולמעשה התאבד, לאחר שהשאיר אחריו שלושה מכתבי התאבדות. אחד מהם - בן שורה אחת - הפך לאחד ממכתבי ההתאבדות הקלאסיים של כל הזמנים:"..עולם יקר, אני מסתלק כי אני - משועמם. אני מרגיש שחייתי מספיק, אני משאיר אותך עם הדאגות שלך. בהצלחה."
גופתו של סנדרס הוחזרה לבריטניה, שם נערך לו טקס אשכבה, גופתו נשרפה ואפרו פוזר בתעלת למאנש.
על שמו סנדרס כוכב קולנוע בשדרת הכוכבים של הוליווד.
יעקב הגדול
יעקב הקדוש הגדול
יעקב הקדוש הקטן
בית אתין
בית אתין הוא מבנה בהדר הכרמל שבחיפה, שנבנה בשנים 1919–1920 עבור משפחת יהודה אתין על ידי גדליהו וילבושביץ.
בית אתין הוא בניין אבן בסגנון הלקטני בן שתי קומות ומגדלון מרובע בצדו הצפוני.
הבית ממוקם בסמוך לבניין הטכניון הישן, ברחוב שמריהו לוין 30 (פינת בן שמן).
בית זה שימש את המשפחה זמן מועט ואחר כך הושכר להסתדרות הציונית הדסה שישמש כבית חולים (בתחילה נקרא הדסה, בהמשך שונה שמו לרוטשילד, וכיום הוא נקרא המרכז הרפואי בני ציון). לאחר פרישת הדסה מאחזקת בית החולים, החזיק בו ועד הקהילה העברי בחיפה, ובשנת 1942 עברו רוב מחלקות בית החולים למיקומו הנוכחי ברחוב גולומב והבית שימש כבית ספר לאחיות, עד שנת 1956, שנה שבה עבר בית הספר לאחיות לרחוב גולומב מול בית החולים בני ציון. מ-1957 ועד 1977 שימש המבנה כמשכנו של בית הספר למסחר ולשפות "במעלה", בהמשך שימש כמשכנו של קמפוס חיפה של בית הספר אנקורי שעבר לקריות, בשנת 2017 הוא משמש כמשכן לבית ספר הערבי חייוואר.
וידויו של מנוצח
בזיליקת הלב הקדוש
שיטת השחרור הרגשי
שיטת השחרור הרגשי (באנגלית: Emotional Freedom Technique - EFT) היא שיטת רפואה אלטרנטיבית פסאודו-מדעית שפותחה בשנות ה-80 בארצות הברית. השיטה מסתמכת על אזכורים ברפואה הסינית אודות "חסימות אנרגטיות" כסיבה למחלות ולבעיות, בשילוב עם שיטות פסבדו-מדעיות מערביות נוספות. בשיטת השחרור הרגשי המטופל מתופף באצבעותיו על נקודות בגופו שבהן עוברים לכאורה המרידיאנים, תוך אמירה מילולית המתארת את הבעיה, על מנת "לשחרר את זרימת האנרגיה" בגופו. קיימות מספר שיטות טיפול אלטרנטיביות המתייחסות למרידיאנים או "זרימת אנרגיה", אולם מעולם לא הוכח קיומם של ערוצי אנרגיה כאלה, ולא הוגדר טבעה של אותה אנרגיה לכאורה.
שתי סקירות מדעיות עדכניות העלו כי שיטת השחרור הרגשי יעילה באותה מידה כמו טיפול פלצבו.
הסקירה הראשונה הזהירה מטפלים מפני שימוש בשיטה וקראה להם ליידע את הציבור אודות חוסר יעילותה. הסקירה השנייה הבהירה כי הממצאים המדעיים שנאספו עד כה מעלים בבירור כי השיטה חסרת תועלת ואין צורך במחקר נוסף בנושא.
תיאור השיטה.