בתחילת שנות השבעים היה יושב ראש המועצה המתאמת של ארגוני הסגל במוסדות להשכלה גבוהה. במסגרת זאת התעמת עם מנכ"ל האוניברסיטה, יוסף הרפז. במאי 1975 נבחר ברוב גדול של סגל האוניברסיטה לתפקיד רקטור האוניברסיטה, בחירה שהתפרשה כהתנגדות להרפז. שפסקי כיהן כרקטור עד 1979 והוחלף על ידי פרופסור רפאל משולם.
בשנים האחרונות לחייו עסק בניתוח ממצאים בנושא דירוג מוסדות אקדמיים ובתנאי המחקר של מדענים בישראל. בנוסף, היה פעיל בתנועת "אני ישראלי" ובעשור הראשון של המאה ה-21 נמנה עם העותרים לשינוי הלאום שלהם מ"יהודי" ל"ישראלי", עתירה שנדחתה בבית המשפט העליון בפסק דין עוזי אורנן נגד משרד הפנים.
בן 85 במותו. הותיר אחריו רעיה ושתי בנות. ב-11 בדצמבר 2017 נטמן בבית העלמין שבקיבוץ עינת.
אוסוולד שפנגלר
אוסולד שפנגלר
אוסוואלד ספנגלר
אמניטה מוסכריה
אַמַנִיטָה מוּסְכַּרִיָה (וכן אמנית הזבובים ואמנית זבובנית; שם מדעי: "Amanita muscaria") היא פטריה מהסוג אמנית. פטריה זו היא רעילה ובעלת השפעה פסיכואקטיבית. מזוהה בקלות באמצעות המראה הבולט שלה: כובע אדום עם נקודות לבנות.
רעילות.
אמניטה מוסכריה מכילה חומצה איבוטונית אשר אכילתה מסוכנת לאדם ויכולה להוביל למותו. תכונתה כפטריית הזיות הפכה אותה לחלק מהפולחן השמאני, שבו הנפש כביכול יוצאת מהגוף ומגיעה למישורי תודעה אחרים. במסע אחר סיפר דנדן בולוטין על התנסותו בפטריות הזיה אצל ידידו השמאני, ואף הזהיר שתרמילאים ישראלים אחרים שהתנסו מתו או אושפזו בבתי חולים פסיכיאטריים.
על אף סיווגה כמעוררת הזיות, בישראל אמניטה מוסכריה אינה כלולה בפקודת הסמים המסוכנים. זאת בניגוד לפטריות פסילוסיבין ("פטריות קסם") אשר מיצויי החומר הפעיל בהן נחשב בלתי חוקי (אחזקת הפטריה אינה נחשבת לעבירה פלילית שכן הן אינן נכללות בפקודת הסמים המסוכנים).
אמניטה מוסכריה בתרבות.
בשל מראה, הפטרייה מופיעה ביצירות הפונות לילדים. בספרי ילדים ובציורי קיר בגני ילדים נפוץ הדימוי של ננס, בעל פני תינוק או מזוקן, המתגורר בפטריית האמניטה הצבעונית. פטריות חומר וחרסינה, עם או בלי צביעה באדום ולבן, מלוות פעמים רבות גמדי גינה בגינות ובחצרות.
אמניטה מוסכריה בצבעים שונים נהייתה דימוי המזכיר את אליס בארץ הפלאות, שם מסתובבת אליס בעולם החלום וביער של פטריות. עוד קטעים הקשורים לדימוי הסם: אליס שותה שיקוי שמשפיע עליה והיא נהיית אצבעונית; הזחל העצלן שמעשן נרגילה ומפזר את עשנו באוויר. בסדרת המשחקים Super Mario Bros, אמניטה מוסכריה היא הפטריה שמריו אוכל כדי לגדול.
עד זומם
ניסים גאון
תאוריית המשתנים החבויים
אי-שיוויון בל
לוקליות
משתנים חבויים
מנדלבאום
כרונופיליה
כרונופיליה היא משיכה מינית המוגבלת לאנשים בקבוצת גיל מסוימת והיא סוג של פאראפיליה. את המונח טבע ג'ון מוני, פסיכולוג, סקסולוג וסופר. המונח לא אומץ במידה רבה בקרב סקסולוגים, ובמקומו הם משתמשים במונחים המתייחסים לקבוצות גיל ספציפיות.
הבעיות של הילברט
ישראל אביחצירא
הראנט דינק
הראנט דינק (בארמנית: Հրանդ Տինք) (15 בספטמבר 1954 - 19 בינואר 2007) היה עורך, עיתונאי ובעל טור טורקי-ארמני.
כעורך הראשי של העיתון הדו-לשוני אגוס (Ակօս), ייצג דינק את המיעוט הארמני בטורקיה. דינק נודע בתמיכתו בפיוס בין המיעוט הארמני ושאר טורקיה, בזכויות אדם ובזכויות המיעוט; פעמים רבות הוא ביקר את מדיניות ההכחשה בה נוקטת טורקיה באשר לרצח העם הארמני ואת הקמפיין להכרה בינלאומית בתפוצת הארמנים. דינק הועמד לדין שלוש פעמים על התבטאויות נגד מדינתו, וקיבל איומים רבים על חייו מלאומנים טורקים.
בינואר 2007, התנקש בחייו לאומן טורקי בן 17 בשם אוגון סמאסט. את הרצח ביצע המתנקש ביריה, ביציאה ממשרד העיתון בו עבד דינק. ההתנקשות אירעה זמן מעט לאחר פרימיירת הסרט התיעודי "Screamers" שעסק בשואת הארמנים, בו התראיין דינק בנושא ההכחשה הטורקית ובנושא החקירה שנערכה נגדו. לאחר שנלקח סמאסט למעצר התפרסמו תמונות שלו בחברת איש משטרה ואיש הכוחות המזוינים, מול דגל טורקיה. התמונות יצרו סקנדל בטורקיה, וגרמו לגל תחקירים ולפיטורם של המעורבים.
בהלווייתו יצאו 200,000 אבלים לצעדה במחאה על ההתנקשות בקריאות "כולנו ארמנים" ו"כולנו הראנט דינק". הביקורת על סעיף 301 (בו נאסרת השמצת המדינה, מוסדותיה ואנשיה) גברה לאחר הירצחו, דבר שהוביל להצעה פרלמנטרית שדרשה את ביטול הסעיף. נובר אסלניאן, ארמני המתגורר בישראל כתב פואמה לזכרו.
ג'ילין (עיר)
גִ'ילִין (בסינית מפושטת: 吉林; בפין-יין: Jílín; במנצ'ורית: - גִירִין אוּלה; ברוסית: Гирин - גִירִין) היא נציבות עירונית במחוז ג'ילין שבצפון-מזרח הרפובליקה העממית של סין. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה 3,623,713 תושבים, מתוכם 1,895,865 בשטח האורבני, עובדה ההופכת אותה לעיר השנייה בגודלה במחוז ואף בעבר הייתה בירתו.
גאוגרפיה ואקלים.
ג'ילין משתרעת על פני 27,710 קמ"ר במרכז המחוז באזור הררי בסמוך לנהר סונגהואה (במנצ'ורית נקרא סונגארי) וגובהה 202 מטרים מעל פני הים. ארבעה הרים מפורסמים מקיפים את ג'ילין: הר הצפון במערב, לון טאן במזרח, ז'וטסאו בצפון והר הצב בדרום. ההר הצפוני, הנקרא לבן, הוא ההר המפורסם ביותר בג'ילין, ישנם מספר מקדשים בודהיסטים על ההר.
בעיר ג'ילין יש אקלים יבשתי ממוזג עם ארבע עונות ברורות: אביב קצר, יבש וסוער, קיץ חם וגשום, סתיו קריר נפלא וחורפים קרים וארוכים. הטמפרטורה השנתית הממוצעת נשארת על כ 4 מעלות צלזיוס, המשקעים השנתיים הם בממוצע 650 מ"מ.
שבט (פירושונים)
שבט (קבוצה)
מרגיטה
מרגיטה (ברומנית: Marghita, בהונגרית: Margitta, בגרמנית Margarethen, ביידיש: מארגארעטן) היא עיר במחוז ביהור ברומניה שהוא חלק מאזור קרישאנה שחלקו הרומני מהווה היום חלק מחבל טרנסילבניה. העיר ממוקם על הגדה המזרחית של נהר בֶּרֶטֶאוּ, 30 קילומטרים מהגבול בין רומניה להונגריה ו-57 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר המחוז אוראדיה (גרוסוורדיין בפי היהודים), בין גבעות וישוארה (Viişoarei) ומישור ברטאו בקרבת עמק הביסטרה (Valea Bistrei). יישובי הסביבה ובכללם מרגיטה קשורים לעיר המחוז בקשר הדוק הן מבחינה כלכלית והן מבחינה חברתית-תרבותית.
אוכלוסיית מרגיטה רבתי מנתה ב-2002 כ-19,000 תושבים, מהם 17,000 ביישוב מרגיטה, 1,200 בכפר צ'ט ו-800 בכפר גנטי. 50% מהם רומנים, 46% הונגרים, ו-4% צוענים וסלובקים.
תולדות העיר.
מקור השם בשם "מרגיט", שהוא צורה של השם "" (מרגרט), שמקורו ביוונית ומובנו פנינה. העיר נקראת על שם רוזנת מקומית בשם מרגרט (או מרגיט) מבית צ'אקי, הפאודל של האזור באותו הזמן. הרוזנת התאבדה בקפיצה לנהר הברטיו בגלל אהבה נכזבת.
נראה שהעיר קיימת משנת 500 לספירה (ד'ר"ס). הפעם הראשונה שבה נזכרה העיר במסמך הייתה ב-1216 (ד'תתקע"ו). במאה ה-14 העיר הייתה באחריות פאודלית של בעל אחוזה הונגרי. לפי הממצאים הארכאולוגיים, בין 16 ל-40 הונגרים ורומנים ישבו כאן בתחילת המאה ה-13 בגבעת וילור (Viilor) בחלק המזרחי של מרגיטה של היום.
ב-1376 (ה'קל"ו) העניק לאיוש הראשון מלך הונגריה למרגיטה רשות לארגן יריד והמקום הפך במאות הבאות לעיירת שוק. התקוממות של איכרים נגד המערכת הפאודלית ב-1467 (ה'רל"ו) ו-1514 (ה'רע"ד) השפיעו על מרגיטה.
בתחילת המאה ה-16 הונגריה הפכה לפרובינציה עות'מאנית עד 1692 (ה'תנ"ב).
ב-1823 (תקפ"ג) כילתה שרפה גדולה כמחצית מבתי היישוב.
לאחר מהפכת 1848 (תר"ח) לא שירתו האיכרים עוד כצמיתים והייצור התעשייתי החל להתפתח.
בתחילת המאה ה-20 חלה התפחות חשובה בחיי העסקים והמסחר של מרגיטה. בתקופה זו נבנו בתי מלאכה רבים לסנדלרים, חייטים, נגרים וכדומה. בין שתי מלחמות העולם מרגיטה הפכה למרכז מסחרי ותעשייתי.
בשנת 1900 (תר"ס) התגוררו במרגיטה כ-5,200 תושבים. בשנות ה-20 אוכלוסיית העיר מנתה כ-7,000 תושבים שהיו בהם רומנים הונגרים ויהודים. ב-1930 (תר"ץ) ירד מספר תושבי המקום לכ-6,100 נפשות, ובשנת 1944 (תש"ד) חיו בה כ-8,600 תושבים. ב-1970 (תש"ל) וב-1976 (תשל"ו) מספר התושבים עמד על כ-12,000.
עקב התמטטות כוחן הצבאי של "מעצמות המרכז" בהשפעת תוצאות המלחמה, פרצה בהונגריה באוקטובר 1918 (חשוון תרע"ט) המהפכה הרפובליקנית-סוציאליסטית שעד מהרה פינתה מקומה לרודנות קומוניסטית. כמו בכל ערי השדה במדינה, הוקם גם במרגיטה דירקטוריון מקומי בהנהגת ותיקי תנועת הפועלים. תקופת ביניים זו בפוליטיקה ההונגרית הסתיימה לאחר מספר חודשים עם פלישת הצבא הרומני עם שליחות מטעם מעצמות "ההסכמה" להונגריה, הקמת המשטר הלאומני של הורטי בהונגריה בחסות זמנית רומנית, והשלמת סיפוח טרנסילבניה לממלכת רומניה.
תחבורה.
בעיר ממוקמת תחנת רכבת שמקשרת את העיר עם אורדיה. כמן כן דרך עביר עובר כביש ארצי דרכו אפשר להמשיך מערבה לסאקואני ומשם להונגריה.
היהודים במרגיטה.
העדות הראשונה על יהודים במרגיטה היא בדו"ח מתוך קובץ "האגרות אל הממשל בפרסבורג" מתאריך 1 בנובמבר 1721 (י"א בחשוון תפ"ב) המדבר על בריחת היהודים מהמורדים הרומנים שמרדו באדוניהם ההונגרים. לא ברור מתי חזרו היהודים אך התגלה שבתקכ"ב (1742) הוקם בית הכנסת מעץ. כשהחלו בהקמת בית כנסת חדש בתקפ"א (1861) ופירקו את מבנה העץ של בית הכנסת הישן, נמצאה מגילה מתחת ליסודות ובה נכתבה שנת הקמתו.
העדות הראשונה על רב בעיירה היא מצבה משנת 1820 שבה כתוב: 'פ"נ הרב גבריאל הכהן נפטר בשנת תק"פ'. הוא שימש ככל הנראה כדיין ומורה צדק. הרב הראשון שידוע שהיה רב העיירה היה הרב שלמה זלמן מינצנט שכיהן בתפקיד בין השנים תקפ"ה-תר"ה.