במשך שעות היום הורד הכבל לתחתית הגיא ובכך הוסתר מחיילי הלגיון הערבי שעמדותיהם היו על חומת העיר העתיקה.
הרכבל שימש באופן סדיר כחצי שנה, עד החתימה על הסכמי שביתת הנשק. לאחר מכן היווה הרכבל סוד צבאי, ונותר שמיש עד מלחמת ששת הימים, עת התייתר עם איחוד שני חלקי העיר.
הקמת המוזיאון.
דבר קיומו של הרכבל נותר בסוד מפני הציבור עד שנת 1972, ואז הוחלט להנציחו במוזיאון. לצורך כך אומץ החדר ממנו נשלחה הקרונית במלון הר ציון ובו מוצגים הקרונית, מתקן הגלגלת שהסיעה את הקרונית, וכן תצלומים ומסמכים הנוגעים להקמת הרכבל ולתפעולו. הכניסה למוזיאון הרכבל היא בתיאום מראש עם מחלקת הביטחון של המלון.
בפסטיבל ישראל בשנת 1987 הילך הלוליין הצרפתי פיליפ פטי על כבל שנמתח במקביל לכבל הרכבל כ"גשר השלום" בין מזרח למערב.
במהלך שנות ה-2000 נחנכה סימטה במדרחוב בן-יהודה בעיר בשם: סימטת הרכבל לזכר "אוריאל חפץ".
דרך אבשלום
הלנה ירלובה
הלנה ירלובה (במקור: ילנה יראלובה, ברוסית: Елена Яралова; נולדה ב-9 בדצמבר 1964) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה.
ירלובה נולדה בקייב, בירת אוקראינה הסובייטית דאז. הוריה וסביה היו רופאים. חלמה להיות שחקנית מאז היותה בת חמש, כאשר ראתה אישה המופיעה על גבי במה גבוהה בטלוויזיה. סיימה את בית הספר התיכון במגמת פיזיקה-מתמטיקה, אחרי סיום בית הספר למדה במשך שנתיים באוניברסיטה למשחק בקייב, אחרי כן למדה במכון הגבוה שליד התיאטרון המוסקבאי הלאומי במשך שלוש שנים נוספות וסיימה עם תואר שני. בתום לימודיה, החל משנת 1987, שיחקה בתיאטרון המפורסם "סוברמניק". עלתה לישראל ב-1993, ובאותה שנה הצטרפה לתיאטרון "יידישפיל", בו שיחקה עד לשנת 2006 בעשרות מחזות בין היתר בתפקידים הראשיים, ואז הצטרפה לתיאטרון הקאמרי. במקביל ייסדה בשנת 1997 את תיאטרון "מלנקי" ביחד עם השחקן מיכאל טפליצקי והבמאי איגור ברזין. ב"מלנקי" שיחקה בהצגות "השד האחרון", "הצגה גנרלית", ו"אי העזים". ב-1999 השתתפה בהצגה "דון קישוט", אשר שולבה במסגרת הפרויקט הבינלאומי של התיאטרון הגרמני "בוכום שאושפילהאוס".
ירלובה הייתה מנחה בערוץ הישראלי בשפה הרוסית "ישראל פלוס" בתוכנית "לתוך הלילה", בתוכנית "שטח נשי" ששודרה גם בערוץ 2, וב-2002 הנחתה את המופע "מרוסיה באהבה". כמו כן ירלובה היא מנחה קבועה של התוכנית השנתית "איש השנה" של הערוץ. בשנת 2002 הייתה מנחה בתוכנית "ארמונות באוויר" ששודרה בערוץ 23.
בקולנוע שיחקה בתפקיד הראשי ב"קדמה", סרטו של עמוס גיתאי, שהוצג לראשונה ב-2003 במסגרת פסטיבל קאן. כמו כן, שיחקה בשנת 2003 בסרט של איתן גרין "חלומו של הנרי". ב-2005 שיחקה בסרטו של לאון פרודובסקי "לילה אפל", שזכה בפרסים בפסטיבלים רבים (ביניהם ציונים לשבח בפסטיבל ירושלים ובפסטיבל ונציה) והיה מועמד לאוסקר האמריקאי בקטגוריית הסרטים הקצרים. ב-2007 שיחקה בסרטו הנוסף של לאון פרודובסקי "בשנה הבאה בטורונטו".
ב-2006 השתתפה בהצגה של התיאטרון הקאמרי "זה הים הגדול" וקיבלה את פרס אברהם בן-יוסף מטעם עיריית תל אביב-יפו על תפקידה. ב-2008 שיחקה בהצגה "נדנדה בשניים" (פרויקט של א.מ.י). בשנים 2008–2009 שיחקה בתפקיד הראשי בהצגה של התיאטרון הקאמרי פרי עטה של עדנה מזי"א "היה או לא היה", בה גילמה את דמותה של חנה רובינא, ההצגה מספרת על תל אביב של שנות ה-30 של המאה ה-20 ובמרכזה סיפור אהבתם של חנה רובינא ואלכסנדר פן (אותו משחק יחזקאל לזרוב). ירלובה היא כלת פרס תיאטרון "שחקנית השנה 2008" על משחקה בהצגה מטעם האקדמיה לתיאטרון. ב-2009 שיחקה בתפקיד הנשי הראשי בסרטו של לאון פרודובסקי "חמש שעות מפריז". הסרט זכה בפרס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
ירלובה היא המציגה בקמפיין בערוץ הרוסי בשם "תו איכות עם הלנה ירלובה".
היא גם מופיעה בקונצרטים ובהם היא שרה ומספרת ביידיש וברוסית.
ב-21 באוקטובר 2009 נפצעה באורח קשה בתאונת דרכים שבה היה מעורב רכב ההסעות שהסיע את שחקני הקאמרי מהופעה בטבריה של ההצגה "היה או לא היה". יתר השחקנים נפצעו באורח קל ושני בני אדם נהרגו בתאונה זו. בסוף 2010, אחרי התאוששות מהתאונה, שבה ירלובה לשחק בתיאטרון, במחזה "האריסטוקרטים". היא מגלמת את דמותה של ורה, ניצולת שואה. על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס התיאטרון לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2010.
היא זוכת פרס השרה לקליטת העלייה ע"ש יורי שטרן לשנת 2010.
בשנים 2010–2013 שיחקה בסדרה הקומית "המשרד" ב-yes, עיבוד ישראלי לקומדיה הבריטית המצליחה.
זכתה באות הוקרה על תרומתה לתרבות הישראלית בפסטיבל לימוד ירושלים בשנת 2010.
משמשת הפרזנטורית של קטלוג אקסטרא-סטטוס.
בשנת 2012 החלה לשחק בהצגה "אנשים קשים" פרי עטו של יוסף בר-יוסף, בבימויו של משה נאור, בתיאטרון חיפה, ביחד עם משה איבגי, ח'ליפה נאטור וסלים דאו. באותה שנה החלה גם לשחק בהצגות השייקספיריות "ריצ'רד השני" (בתפקיד המלכה איזבל) "ריצ'רד השלישי" (בתפקיד המלכה אליזבת) בקאמרי. בטלוויזיה שיחקה ירלובה גם בסדרה של yes "תא גורדין", בתפקיד דיאנה גורדין, לצד רן דנקר, נטע ריסקין ומוני מושונוב.
בפברואר 2013 זכתה בפרס אנשי העשור מטעם ערוץ 9.
בשנת 2017 החלה לשחק בסדרה "בתולות" בתפקיד תמרה.
ב-2019 החלה לשחק במחזה "הריון" מאת עדנה מזי"א ובבימויו של עמרי ניצן בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2022 שיחקה בסדרה "שעת אפס" של כאן 11. כמו כן, משחקת בסדרת המתח לילדים "הבאר".
דבשה (צמח)
דבשה (שם מדעי: "Melilotus", מנוקד: דִּבְשָׁה) הוא סוג של צמחים עשבוניים בתת-משפחת הפרפרניים, מהם נפוץ במיוחד המין "דבשה מחורצת".
תיאור הסוג.
תחת סוג זה נכללים 25 מינים של צמחים עשבוניים, לרוב חד-שנתיים, ולעיתים דו או רב-שנתיים. תפוצתם במזרח יבשת אסיה ובאירופה, והם גדלים בעיקר בבתי גידול לחים ומקומות שהופרעו על ידי האדם. בישראל מיוצג הסוג על ידי 6 מינים.
שמו העברי של הצמח מרמז על הריח המתקתק הנידף מחלקי הצמח השונים, וכך גם השם האנגלי העממי - 'sweet clover'- "התלתן המתוק". כמו כן הצבע הצהוב האופייני לרוב מיני הדבשה הולם שם זה. השם הלטיני של הסוג, Melilotus, הוא הלחם של meli- דבש, ו-lotus- כשם הסוג לוטוס ששייך גם הוא למשפחת הפרפרניים, אך באופן יחסי אינו קרוב לו- הסוגים הקרובים לדבשה במשפחה הם תלתן ואספסת.
מיני סוג זה משמשים באופן שולי בחקלאות כמקבעי חנקן. המין דבשה לבנה מהווה 'צמח דבש' חשוב לרעיית דבורי דבש. למספר מינים חשיבות כלכלית שלילית בשל היותם עשבים טורדניים.
תיאור מורפולוגי.
כאמור, כל מיני סוג זה הם עשבים, שאורך חייהם קצר. העלים ערוכים על הגבעול באופן מסורג, והם תלתניים- כלומר, מחולקים לשלושה עלעלים. קיימים עלי לוואי והם סרגליים.
פרח הדבשה קטן באופן יחסי למשפחה. הפרחים ערוכים באשכול, והם יוצאים מחיק העלים. צבע הכותרת צהוב לרוב, ובמספר מינים לבן. פרי הדבשה הוא מטיפוס תרמיל והוא נשאר סגור זמן רב לאחר חניטת הזרעים. כל פרי מכיל 1-3 זרעים. צורת התרמיל האופיינית היא כדור, ובצידו החיצוני אינה חלקה- היא בעלת בליטות ושקעים. צורת הבליטות והשקעים חשובה בהגדרת המין.
מיני הסוג בארץ ישראל.
"מובאים בסדר סיסטמטי"
אינטגרל לא מסוים
מוחמד סלימאן
מוחמד סֻלימאן (בערבית: محمد سليمان, 1959 - 1 באוגוסט 2008) היה קצין בצבא הסורי ששימש כיועצו הקרוב של נשיא סוריה בשאר אל-אסד.
חייו.
סלימאן, יליד הכפר דריכיש שבמחוז טרטוס ובן לעדה העלווית, היה בימי לימודיו באוניברסיטה חברו לספסל הלימודים של באסל אל-אסד, בנו של הנשיא הסורי לשעבר חאפז אל-אסד והמועמד הקודם לנשיאות. סלימאן סיים תואר בהנדסה, ולאחר מותו של באסל אל-אסד בשנת 1994 הפך מקורב לאחיו בשאר. מאוחר יותר התמנה סלימאן לתפקיד קצונה בכיר בצבא סוריה, ושימש כיועצו של הנשיא בשאר אל-אסד לענייני ביטחון.
סלימאן נתפס בתקופות מסוימות כיד ימינו וכ"איש הצללים" של הנשיא בשאר אל-אסד, ופרט לתפקידו כיועץ לענייני ביטחון ייעץ לו גם בסוגיות פוליטיות. הוא שימש כאיש הקשר של השלטון הסורי לחזבאללה, ואף שמר על קשרים עם עימאד מורנייה, ראש מנגנון הפיגועים של הארגון. בתוך כך, עסק בין היתר בהעברת אמצעי לחימה מסוריה לידי חזבאללה.
ההתנקשות.
ב-1 באוגוסט 2008, עת שהה בעיר החוף טרטוס, נורה סלימאן למוות על ידי צלף שנמלט דרך הים. על פי פרסומים ב"סאנדיי טיימס", ההתנקשות בחייו של סלימאן בוצעה על ידי ישראל. כך נכתב גם בספרם של דן רביב ויוסי מלמן "מלחמות הצללים". בשנת 2010 כתבה סמדר פרי, כתבת "ידיעות אחרונות" לענייני ערבים, כי מי שחיסל את סלימאן היו "אותן ידיים" שחיסלו קודם לכן את עימאד מורנייה. בטקס ההלוויה של סלימאן, שנערך בעיירת הולדתו, נכחו בין היתר בכירי השלטון אצף שוכת ומאהר אל-אסד - דבר המעיד על רמת קרבתו למעגל הראשון של השלטון הסורי. ביולי 2015 פורסמו מסמכים סודיים לכאורה של ארצות הברית, שהודלפו על ידי אדוארד סנודן, על פיהם שייטת 13 היא שביצעה את החיסול.
מוחמד סולימאן
מחמד סלימאן
סרטי באטמן
עיבודים קולנועיים המבוססים על באטמן הופיעו כבר בשנות ה-40. להלן רשימת הסרטים.
סרטי קולנוע.
באטמן (1943).
סדרת סרטים, בת 15 פרקים. במאי - למברט הילר. את באטמן גילם לואיס וילסון.
באטמן ורובין (1949).
סדרת סרטים, 15 פרקים. המשך לסדרה "באטמן". את תפקידו של באטמן גילם רוברט לורי ואת רובין גילם ג'וני דנקן. במאי - ספנסר גורדון בנט.
באטמן (1966).