וולברין והאקס-מן (באנגלית: Wolverine and the X-Men) היא סדרת אנימציה אמריקאית המבוססת על סדרת הקומיקס אקס-מן. הסדרה הופקה לשידור על ידי מארוול אנימציה עבור ערוץ ניקלודאון בשנת 2008 למשך 26 פרקים.
זהו עיבוד הטלוויזיוני המצויר הרביעי של האקס-מן, אחרי הפיילוט "גאוות האקס-מן" משנת 1989, " משנים 1992-1997, ו" משנים 2000-2003.
כאשר הסדרה החלה היא קיבלה את אחוזי צפייה הגבוהים ביותר שהיו בערוץ אבל לאחר מכן אחוזי הצפייה החלו לצנוח והסדרה סיימה את שידוריה ב-2009.
תקציר העלילה.
במהלך מתקפה על בסיס האקס-מן נחטפים פרופסור אקס וג'ין גריי. האירועים הללו מובילים לפירוק קבוצת האקס-מן.
שנה אחת לאחר מכן, וולברין וחיה מחליטים לאחד מחדש את האקס-מן. אייסמן, שאדוקאט, סייקלופס, אמה פרוסט, אנג'ל ופורג' מצטרפים לצוות. בהמשך אמה פרוסט מצליחה לאתר את פרופסור אקס באי ג'נושה תחת השגחתו של מגנטו. בעקבות כך הצוות מחליט לצאת לג'נושה ולהחזיר את פרופסור אקס. לאחר קרב קצר עם מגנטו הצוות מצליח להציל את פרופסור אקס.
בהמשך, פרופסור אקס יוצר קשר עם האקס-מן באופן טלפתי מהעתיד הרחוק ואומר לוולברין כי הוא צריך להנהיג את האקס-מן על מנת שהצוות יתמודד בהצלחה מול הסכנות השונות המאיימות על שלום העולם. העיקרית שבהן היא מלחמה בין בני-אדם למוטאנטים שבה זקיפי הסנטינל הרובוטים שבני האדם בנו על מנת להשמיד את המוטאנטים יהרסו את העולם.
קובה ריפתין
אלביסטן
אלביסטן (בטורקית: Elbistan; בערבית: البستان, תעתיק מדויק: אלבסתאן) היא עיר בנפת קהרמאנמרש במחוז הים התיכון שבדרום טורקיה. בשנת 2021 אוכלוסיית העיר נאמדה ב-141,977 תושבים. בעיר מתגוררת אוכלוסייה מעורבת של טורקים, וכורדים אשר היגרו אליה בראשית המאה ה-21 מרחבי אירופה והעלו את רמת החיים בעיר, במידה ניכרת. אלביסטן ממוקמת על דרך המשי הישנה. בשנת 1097 בעת מסע הצלב הראשון, נכבשה העיר על ידי הצלבנים ונכבשה מחדש על ידי הסלג'וקים בשנת 1105. במאה ה-13, העיר הייתה בשליטת סולטנות רום. ב-15 באפריל 1277, הממלוכים בהנהגת ביברס, חשו לעזרת סולטנות רום הדועכת וניצחו בקרב מכריע את המונגולים שתקפו ללא הרף את הסולטנות. העיר נכבשה בשנת 1512, על ידי סלים הראשון וסופחה לאימפריה העות'מאנית.
סמוך לעיר קיים מרבץ גדול של ליגניט ושתי תחנות כוח גדולות המשתמשות במחצב להפעלתן. תושבי העיר מתפרנסים בעיקר מחקלאות וסחר חליפין של צאן, בקר וסוסים, אם כי באזור מתוכנן פארק תעשייתי, הכולל גם מכללות ללימודי מקצוע. מקורות נהר הג'ייהאן, מצויים בסמיכות לעיר ומימיו משמשים להשקיה חקלאית באזור.
גרונריט
גרונריט הוא מינרל אינוסיליקטי (סיליקט במבנה בצורת שרשרת) של ברזל, מגנזיום והידרוקסיד, השייך לקבוצת הקמינגטוניט, תת-קבוצה בקבוצת האמפיבול.
תכונות.
הרכב.
נוסחת המבנה הכימי של הגרונריט היא Fe2+2(Fe2+,Mg)5Si8O22(OH)2. נוסחה זו זהה לנוסחת המינרל הנפוץ יותר אנתופיליט (ליתר דיוק של הפרו-אנתופיליט) שהוא פולימורף אורתורומבי של הגרונריט המונוקליני. יסודות נוספים המצויים בגרונריט בכמויות קטנות כוללים את הסידן, הנתרן הליתיום והמנגן.
הגרונריט נמצא בקצה של קבוצה בת שלושה מינרלים איזומורפיים (כלומר תרכובות דומות בהרכבן) היוצרים ביניהם תמיסה מוצקה, שבהן כמויות משתנות של מגנזיום וברזל, והקרויה קבוצת הקמינגטוניט. גרונריט הוא המינרל העשיר יותר בברזל. בגרונריט היחס בין כמות המגנזיום לסה"כ כמות המגנזיום והברזל במינרל נע בין 0 ל-0.29. המינרל העשיר יותר במגנזיום קרוי מגנזיו-קמינגטוניט, ובו היחס בין כמות המגנזיום לסה"כ כמות המגנזיום והברזל במינרל נע בין 0.7 ל-1, וכאשר היחס בין כמות המגנזיום לסה"כ כמות המגנזיום והברזל, נמצא בין שני קצוות אלו כלומר בין 0.3 ל-0.69, קרוי המינרל קמינגטוניט, והוא הנפוץ מבין השלושה.
קיים דמיון בין ההרכב של גרונריט לבין הרכב של מינרלים אמפיבוליים אלקליים אחרים כדוגמת ארפוודסוניט או גלאוקופן-ריבקיט. עם זאת כמעט שלא נוצרת תמיסה מוצקה בין הגרונריט למינרלים אלו בשל ההבדל בצורת הגבישים וחוסר האפשרות להחלפה בין יסודות אלקליים ויסודות פרו-מגנזיים (ברזל-מגנזיום, כלומר השייכים לקבוצת מתכות המעבר) בתוך מבנה האמפיבול.
קריסטלוגרפיה.
הגרונריט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" formula_1, וחבורת סימטריות מרחבית "C2/m". הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=9.56, b=18. 39Å, c=5.33Å, וגודלה של זווית β הוא 101.89°. ככל מינרל בקבוצת האמפיבול בנוי משרשרת כפולה שבה שתי שורות של ארבעונים של סיליקט (SiO4) מתחברות אל שתי שורות אחרות דרך קטיונים של ברזל (או מגנזיום).
תכונות פיזיקליות.
המינרל מופיע בדרך כלל כמסה חסרת צורה, כמקבצים סיביים קורנים, או עמודיים. גבישים בודדים נדירים מאוד. לגרונריט יש פצילות מושלמת המצטלבת בזוויות של 56° ו-124° (האופייניות לקבוצת האמפיבול). הקשיות של המינרל בינונית,6-5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 3.45 גרם לסמ"ק. גבישים תאומים נפוצים. צבעו וצורתו דומים מאוד לאלו של המינרלים אנתופיליט וגדריט ונדרשת בדיקה במעבדה בעזרת קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן על מנת להבדיל בין השלושה.
תכונות אופטיות.
אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי. מקדמי השבירה של הגרונריט הם: nα=1.663-1.686, nβ=1.68-1.709 ו-nγ=1.696-1.729, המקדמים גדלים ככל שתכולת הברזל גדלה. השקיפות של גבישי הגרונריט נעה משקיפות למחצה ועד אטומה, צבעם בדרך כלל הוא בגוונים של ירוק כהה, חום, חום שחרחר, אפור. בשקף מנוסר הגרונריט חסר צבע עד ירוק או חום חיוור. הברק של הגרונריט הוא זגוגי פנינתי או משיי, והנפיצה שלו חלשה. הגרונריט ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) בינוני (תלוי בתכולת הברזל). מזווית אחת הוא נראה צהוב חיוור, מזווית שנייה חום-צהוב חיוור, ומזווית שלישית הוא נראה חום חיוור.
גילוי ומקור השם.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1853 בנקיק סארוונגוד (Sarvengude) שליד הכפר קולוברייר (Collobrières) בקומונה ואר (Var) במחוז האלפים של פרובאנס עילית (Alpes-de-Haute-Provence) שבצרפת. המינרל קרוי על שם הכימאי השוווייצרי צרפתי לואי עמנואל גרונר (Louis Emmanuel Gruner 1883-1809) שהיה הראשון לבצע אנליזה למינרל.
שימושים.
המינרל גרונריט, נכרה לשימוש כאזבסט במזרח פרובינציית טרנסוואל שבדרום אפריקה תחת השם המסחרי אמוסיט. מקור השם בחברת הכרייה "מכרות האזבסט של דרום אפריקה" שראשי התיבות של שמה באנגלית (Asbestos Mines of South Africa) הם "אמוסה". לאזבסט יש שימושים תעשייתיים רבים למרות סיכוני הבריאות שהוא גורם (אבק אזבסט הוא חומר מסרטן), והוא מיוצר ממינרלים רבים שלהם צורה סיבית. המינרלים סרפנטין וטרמוליט נחשבים מינים טובים יותר לשימוש כאזבסט, משום שסיביהם גמישים יותר ועמידותם למתחים גדולה יותר, אבל גם לאזבסט מגרונריט יש שימושים.
מקור ותפוצה.
גרונריט מצוי בסלעים עשירים בברזל שעברו התמרה בדרגה בינונית עד גבוהה, ובמקרים מסוימים במטאקוורציט של פאצייס צפחות כחולות.
הגרונריט הוא מינרל נפוץ. מקומות בהם ניתן למצוא את המינרל כוללים את נקיק סארוונגוד (Sarvengude) שליד הכפר הצרפתי קולוברייר (שם נמצא המינרל לראשונה); במכרה בוטלק (Botallack), סנט ג'סט בקורנוול שבאנגליה; בסטרומסהולט (Strömshult) בסמוך לטונאברג (Tunaberg) שבשוודיה; גרונריט באיכות של אזבסט נכרה באזור פנגה (Penge) בפרובינציית טרנסוואל שבדרום אפריקה; ובאזור העיר לברדור בחצי העיר לברדור שבפרובינציה ניופאונדלנד ולברדור.
הטלסקופ הבינוקולארי הגדול
הטלסקופ הבינוקולארי הגדול (Large Binocular Telescope או בקיצור LBT, במקור נקרא פרויקט קולומבוס) הוא טלסקופ אופטי על הר גרהאם, המתנשא לגובה של כ-3,260 מטר מעל פני הים בהרי פינלנו, בדרום מערב אריזונה, ארצות הברית. הטלסקופ, המהווה חלק ממצפה הכוכבים הבינלאומי בהר גרהאם, מורכב משתי מראות בקוטר 8.4 מטרים כל אחת והוא אחד הטלסקופים האופטיים הטובים בעולם, הן מבחינת כושר ההפרדה והן מבחינת רמתו הטכנולוגית. הטלסקופ קולט כפי 20 אור מאשר טלסקופ החלל האבל.
הפרויקט.
הטלסקופ הוא פרויקט משותף של מספר גופי מחקר, בהם: הקהילה האסטרונומית האיטלקית (המיוצגת על ידי המכון האיטלקי הלאומי לאסטרופיזיקה וקבוצת מצפים באיטליה), אוניברסיטאות מדינת אריזונה, תאגיד המחקר בטוסון (הכולל את אוניברסיטת מינסוטה, אוניברסיטת נוטרדאם, אוניברסיטת וירג'יניה ואוניברסיטת המדינה של אוהיו), הקהילה האסטרונומית בגרמניה (המיוצגת על ידי מספר מכונים באגודת מקס פלאנק וכן מצפים). הטלסקופ נבנה במילאנו שבאיטליה והורכב על ההר בתקציב כולל של 88 מיליון דולר (שער 1998).
בחירת מיקום המצפה עוררה ויכוחים מקומיים רבים, הן מצד שבט האפאצ'ים של סן קרלוס, אשר הכריזו כי פסגת הר גרהאם היא אתר קדוש, והן מצד פעילי סביבה, שטענו כי הקמת המצפה תגרום להכחדת הסנאי האדום של הר גראהם ("Tamiasciurus hudsonicus grahamenis"), תת-מין של הסנאי האדום האמריקני, הנמצא כבר בסכנה. פעילי סביבה וחברי השבט הגישו כ-40 תביעות, אך בסופו של דבר הפרויקט עבר לשלב הביצוע הודות לחוק של הקונגרס של ארצות הברית, אשר אישר את הקמת המצפה ובו שלושה טלסקופים, בשנת 1988. בניית המבנה המכיל את הטלסקופ הבינוקולארי עצמו החלה בשנת 1996 והסתיימה ב-2002. אזור פסגת ההר שסביב המצפה הוא אזור סגור ומוגן, חלק משמורה שמוגדרת כבית גידול קריטי, ואוניברסיטת אריזונה מנהלת מעקב אחר גודל אוכלוסיית הסנאים.
אור ראשון ותגליות.