מבחינה מנהלית סאו טומה ופרינסיפה מחולקת ל-2 מחוזות (province). המחוזות מחולקים לנפות (district): מחוז סאו טומה מחולק ל-6 נפות ומחוז פרינסיפה כולל נפה בודדת.
רפאל ראובן גרוזובסקי
זוית מרחבית
ספריית פרנקל
ספריית פרנקל הייתה ספרייה עשירה וידועה בעולם של יודאיקה, כתבי יד יהודיים וספרים מראשית ימי הדפוס בווינה שבאוסטריה. הספרייה, שהייתה שייכת לרב דוד פרנקל ונוהלה על ידו, הוחרמה על ידי הנאצים ב-1938 ומאז לא נודעו עקבותיה.
היסטוריה.
במשך תקופה של כ-40 שנה, מתחילת המאה ה-20, תרו דוד פרנקל ובני משפחתו אחרי ספרים יהודיים עתיקים. הם נסעו לאיטליה, רוסיה, מצרים, סוריה, ארץ ישראל, אפגניסטן, עיראק, ותוניסיה וקנו ספרים נדירים, כתבי יד וטקסטים שונים ומכרו אותם לספריות ידועות כגון הספריות של אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת ייל. חלק מהספרים, בהם ספרים מהמאה ה-15 נותרו בספרייה בווינה, לרבות כתב יד, יחיד במינו, של הרמב"ם.
ב-2 במאי 1938 הגיע אדולף אייכמן לספרייה והודיע למשפחה כי כל הספרייה מוחרמת. הגסטפו הכניס את תוכן הספרייה ל-56 ארגזי ענק והעביר אותם למקום בלתי ידוע. למרות חיפושים אינטנסיביים מאז תום מלחמת העולם השנייה לא נודע מה עלה בגורל הספרים.
נכדתו של דוד פרנקל, פולה פרנקל, לימים הרבנית פולה ריבקין אשתו של הרב הראשי של סנט לואיס שלום ריבקין, ניצלה מהשואה כשהועברה לבריטניה במסגרת הקינדר-טרנספורט. היא התמידה בחיפושים ולפני כמה שנים הצביעו החיפושים על הארכיון הלאומי במוסקבה כיעד אפשרי אליו הועברו הספרים. נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הבטיח בביקורו באוסטריה כי רוסיה תחזיר לאוסטריה כל רכוש אוסטרי הנמצא ברשותה. צוות אוסטרי נשלח למוזיאון במוסקבה, אך העלה חרס בחיפושיו אחר הספרים. ואולם, הצוות מצא בארכיון קטלוגים שנתיים והתכתבויות על הספרים בספרייה, מהם ניתן ללמוד על תכולתה העשירה.
אניטה אקברג
קרסטין אניטה מריאן אקברג (בשוודית: Kerstin Anita Marianne Ekberg; 29 בספטמבר 1931 - 11 בינואר 2015) הייתה שחקנית ודוגמנית שוודית וסמל מין פופולרי.
ביוגרפיה.
אקברג נולדה ב-1931 במאלמה, הייתה הבת הצעירה ביותר והשישית מבין שמונה ילדים. בהיותה נערה היא עבדה כדוגמנית. ב-1950, השתתפה אקברג בתחרות מיס מאלמו, היא זכתה והעפילה לתחרות מיס שוודיה וניצחה גם בה. לבסוף היא טסה לארצות הברית על מנת להתחרות על תואר מיס תבל, אם כי היא לא דיברה אנגלית.
על אף שהיא לא זכתה בתחרות מיס תבל, כאחת משש המתחרות הסופיות היא זכתה בחוזה עם סרטי יוניברסל, כפי שהיו חוקי התחרות באותה עת.
באמריקה פגשה אקברג את הווארד יוז, שבאותה עת הפיק סרטים ורצה שתשנה את אפה, שיניה ושמה (היוז אמר שהשם "אקברג" קשה מדי להגיה). היא סירבה לשנות את שמה, באומרה שאם היא תהפוך למפורסמת, אנשים ילמדו לבטא את השם, ואם היא לא תהיה מפורסמת, הדבר אינו משנה.
ככוכבת ביוניברסל קיבלה אקברג שיעורים בדרמה, אמנות הנאום, ריקוד, רכיבה על סוסים, וסיף. אקברג השתמטה מרבים מהשיעורים, והגבילה עצמה לרכיבה על סוסים בגבעות הוליווד. מאוחר יותר הודתה אקברג שהאולפנים פינקו אותה והיא השתעשעה במקום לנסות להשיג תפקידי סרטים נכבדים יותר.
נערת שער.
בזמן שהייתה ביוניברסל, לכדה אקברג את תשומת לבו של הבמאי והצלם האגדי רוס מייר (Russ Meyer), שהוקלט פעמים רבות באומרו שהיא הייתה האישה היפה ביותר שצילם ושהיקף החזה שלה, 40D, היה הרחב ביותר בהיסטוריה של הוליווד, ובכך היא מאפילה על יריבות כמו ג'יין מנספילד והכוכבת הבריטית סברינה.
אקברג גם עוררה את עניינם של כותבי טורי הרכילויות בשל החיים החברתיים הפעילים שניהלה. היא התרועעה עם אנשים ידועים רבים, וניתן לה הכינוי "הקרחון" בשל התנהגותה המסתורית.
השילוב של חייה הפרטיים הרבגוניים ומראה החיצוני עורר את עניינם של מגזיני רכילות כמו Confidential והסוג החדש של המגזינים לגברים שהיו נפוצים בשנות החמישים וכתוצאה מכך כיכבה תמונתה בעטיפות מגזינים כנערת שער. בנוסף לכך היא השתתפה במופעי פעלולים פומביים (publicity stunts) שהיו נפוצים באותה תקופה. סיפור מפורסם עליה ובו היא הודתה, שפעם אחת נפתחה שמלתה לרווחה בלובי של מלון ברקלי הלונדוני, פעלול שאורגן על ידה מבעוד מועד ביחד עם הצלם.
הקריירה הקולנועית.
באמצע שנות החמישים אולפנים נוספים הציעו לאקברג עבודה. אולפני סרטי פרמאונט ופרנק טשלין (Frank Tashlin) ליהקו אותה לסרטים Artists and Models (1955) ו-Hollywood or Bust (1956), בשניהם כיכבו דין מרטין וג'רי לואיס. שניהם סרטים שהפגינו לראווה את גופה.
אקברג שיחקה גם בסרט המדע הבדיוני משנת 1953 Abbott and Costello Go to Mars.
בוב הופ התלוצץ שהוריה צריכים לקבל פרס נובל בארכיטקטורה היות שהיא יצאה עמו ועם ויליאם הולדן לסיבוב הופעות על מנת לבדר את חיילי ארצות הברית ב-1954. הסיור הוביל אותה לחוזה שחתמה עם חברת ההפקות Batjac Productions של ג'ון ויין. ויין ליהק אותה לתפקיד קטן בסרט Blood Alley (1955), שם שיחקה אקברג כאישה סינית, תפקיד שזיכה אותה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "תגלית השנה".
אולפני RKO נתנו לאקברג את התפקיד הראשי בסרט Back from Eternity. היא כיכבה לצד רוברט ריאן (Robert Ryan) ורוד שטייגר (Rod Steiger). אקברג הייתה מושלמת לדמות הפלקטית אותה גילמה, נראה היה שעם הבמאי המוכשר והתפקיד המתאים יהיה לה מה להציע.
בשנת 1955 הגיעה אקברג לרומא על מנת להופיע בסרט מלחמה ושלום, אותו ביים הבמאי ההוליוודי הוותיק ועטור התהילה קינג וידור, כשלצידה כיכבה אודרי הפבורן.
ב-1963 הופיעה במערבון "4 לטקסס" לצידם של פרנק סינטרה ודין מרטין.
תפקידה כסילביה בלה דולצ'ה ויטה.
פדריקו פליני העניק לאקברג את תפקידה הגדול ביותר בסרטו לה דולצ'ה ויטה (1960) שבו היא כיכבה בתפקיד נערת החלומות הבלתי מושגת לצידו של מרצ'לו מסטרויאני; ואחרי כן ליהק אותה לסרט Boccaccio '70 מ-1960, סרט בו שיחקה גם סופיה לורן. פליני ליהק אותה לשני סרטים נוספים: הליצנים (1972) ואינטרויסטה (1987), שם היא שיחקה את עצמה בסצנת איחוד עם מסטרויאני.
לה דוצ'ה ויטה היה הצלחה סנסציונית; אניטה אקברג והסצנה שבה היא משתכשכת במימי מזרקת טרווי ברומא נותר אחד מהקטעים המפורסמים ביותר בהיסטוריה של הקולנוע.
חייה האישיים.
אקברג הייתה נשואה בשנים 1956–1959 לשחקן הבריטי אנתוני סטיל. בשנים 1963–1975 היא הייתה נשואה לריק ואן נוטר; במהלך נישואיהם, היא עברה מספר הפלות, אבל ניסיונותיה להרות עלו בתוהו. בראיון היא אמרה שהיא רצתה ילד,
שנה אחרי כן היא התבטאה הפוך.
מייחסים לאקברג קשרים רומנטיים עם טיירון פאואר, מרצ'לו מסטרויאני, ארול פלין, יול ברינר, פרנק סינטרה וגרי קופר; היא גם ניהלה רומן בן שלוש שנים עם יושב ראש חברת פיאט ג'אני אניילי (Gianni Agnelli).
אקברג עזבה את שוודיה בשנות החמישים המוקדמות וביקרה בשוודיה לאחר מכן רק לעיתים נדירות. היא נהגה לארח עיתונאים שוודים בביתה שבפרברי רומא וב-2005 השתתפה בתוכנית הרדיו הפופולרית Sommar והתראיינה אודות חייה. היא הצהירה בראיון שהיא לעולם לא תשוב לחיות בשוודיה עד ליום מותה, אז היא תיקבר שם.(גופתה נשרפה ואפרה הוטמן בסקאנר (Skanör) שבשוודיה).
אקברג אמרה שהעם והתקשורת השוודים אינם מעריכים אותה מספיק; אף על פי כן, אישיותה והופעותיה הרדיופוניות פופולריות בשוודיה.
נמל התעופה מדריד- בראחס
נמל התעופה מדריד -בראחס
נמל התעופה מדריד
נמל התעופה מדריד בראחס
נמל התעופה בראחס
חיל רגלים משוריין
חרמ&quot;ש
פארק המצפה התת-ימי באילת
פארק המצפה התת-ימי באילת (נקרא בעבר עולם האלמוגים) הוא אקווריום הנמצא מדרום לאילת, בחוף שמורת חוף האלמוגים, ובו מצפה תת-ימי הראשון מסוגו בעולם ממנו ניתן לצפות בבעלי חיים ימיים שונים או לעלות למגדל התצפית במצפה ולצפות בנוף השמורה.
המצפה היה האטרקציה הראשונה בפארק, ורק לאחריו נבנו שאר התצוגות. כמו כן, הוא הוקם בשנת 1974 על ידי מוריס קאהן בשיתוף עם הביולוג הימי דוד פרידמן והיה ראשון מסוגו בעולם.
בין האטרקציות העיקריות בפארק: עולם הכרישים, האושינריום, המצפה וקורל 2000.
היסטוריה.
על מנת להוציא לפועל את הרעיון היה צורך במחקר ותכנון ממושכים על מנת למזער את הפגיעה בסביבה הימית הרגישה ובאוכלוסיית הדגים בעת ההקמה. המצפה הישן נבנה ממתכת במשקל 100 טון ומצופה בצבע אפוקסי והורכב בשלמותו על גבי היבשה. לאחר הרכבתו הושט המצפה למקומו ושוקע באמצעות משקולות מתכת שכללו שרשראות טנקים, פסולת תחמושת וכדומה. בסיס המצפה חובר לעמודי מתכת גדולים שנקבעו במעמקים. לאחר ההקמה הועברו למקום גושים גדולים של מושבות אלמוגים כדי לתקן את אשר נהרס בעת תהליך הבנייה. המצפה החדש הוקם ב-1991, חלקי המתכת יוצרו בשפרעם והורכבו בנמל אילת והמבנה כולו הושקע בים בדומה למצפה הישן.
חברת המצפה התת-ימי (coral world international) הוקמה בשנת 1974 על ידי מוריס קאהן ובבעלותה כיום מצפים תת-ימיים באילת, בפרת', אוסטרליה, מאווי (הוואי) ופלמה דה מיורקה.
התצוגות ובעלי החיים.
אקווריום שונית ים סוף.
אקווריום שונית ים סוף הוא אקווריום גדול הבנוי בצורת מעגל ומכיל כ-360 קוב מים. כמו כן, המים באקווריום הם מי ים הנשאבים מעומק של 42 מטר על ידי מערכת משאבות שמזרימה מים 24 שעות ביממה לכל התצוגות בפארק והוא העתק מדויק של שונית אלמוגים על כל פרטיה כמו; צלילות המים, מליחות המים והטמפרטורה.