לוגן אלן נולד וגדל בוסט פאלם ביץ' פלורידה ב-17 ביולי 1997. הוא השני מבין ארבעה ילדים. לוגן ידע מגיל צעיר שהוא רוצה להיות שחקן. בילדותו הוא כיכב בפרסומות רבות בהן rockstar kid ועבור TruMoo, Universal Orlando ו-Vulcano Bay.
קריירה.
בשנת 2014 שיחק בשלושה סרטים קצרים. שנה לאחר מכן שיחק בקומדיית המצבים האמריקאית, "טליה במטבח".
בשנת 2018 שיחק בתפקיד ראשי לצד קווין סורבו בסרט הקולנוע ברני הדולפין. שנה לאחר מכן התארח בסדרת הטלוויזיה "Creepshow" ושיחק בתפקיד ראשי בסרט ההמשך ברני הדולפין 2.
בשנת 2020 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה מגנוליות מופלאות. בסדרה הוא מגלם את קייל טאונסנד, בנם הצעיר של מאדי (ג'ואנה גרסיה) וביל (כריס קליין).
WC (צמד מוזיקלי)
WC (דאבליו סי) היא להקת אלקטרו פופ ורוק אלטרנטיבי ישראלית שהוקמה בשנת 2016 בתל אביב על ידי האחים אריה הספרי ואבשלום הספרי. הלהקה מתאפיינת בשירים קצביים ואנרגטיים בעלי אופי חברתי-פוליטי, לרוב בעלי נימה כוחנית והתנגדותית. השם, WC, הוא ראשי תיבות של War Criminals.
ביוגרפיה.
ההרכב נולד בדירת מגורים ששכרו השניים בשכונת פלורנטין בתל אביב במטרה לחיות וליצור ביחד. אריה היה בעבר חבר בהרכבים שונים (אנרגיה חולנית, איקרוס, Overshare) ואבשלום סיים את לימודיו בחוג להנדסת סאונד במכללת כנרת.
ב-2 באוגוסט 2016, ראה אור הסינגל הראשון של הלהקה, ״סליק״, בליווי קליפ שצולם כולו בשחור לבן, ומציג אישה הנושאת דגל ישראל שחור ברחבי תל אביב. בבת אחת הופך הקליפ לצעדה משותפת של חבורת נשים המצטרפות אליה בכוריאוגרפיה סמי-מיליטנטית.
ב-26 בנובמבר 2017, סביב הופעתם הראשונה על במה בפסטיבל ״איביזיבי״ במצפה רמון, שוחרר האי-פי הראשון של ההרכב, “We Are Not War Criminals”. האי-פי כלל 5 שירים שנוגנו במלואם בהופעה: ״סליק״, ״סטיריקנים״ ״עדלאידע״ ״ניימדרופינג״ ו״אורורה״. מילות השירים נשאו ברובם אופי פוליטי מובהק וסגנונם נע בקו אקלקטי בין היפ הופ, אלקטרוני, ספוקן וורד ורוק אלטרנטיבי.
האי-פי כולו, ובפרט הקליפ לשיר "סליק", זכו לתהודה ושיתופים רבים באינטרנט. מנקודה זו עבר ההרכב להוצאת שירים במתכונת סינגלים בלבד.
ב-26 בנובמבר 2018 שוחרר השיר "לעולם לא ניכנע", המילים הן פרפרזה על נאומו המפורסם של ווינסטון צ'רצ'יל ("אנחנו נילחם בחופים"). ב-25 בינואר 2019 שוחרר השיר "גלים גבוהים", וב-13 בספטמבר 2019 שוחרר השיר "אלוהים חוזר". ב-19 במרץ 2021 שוחרר השיר "היינו מסטולים", ולמחרת, ב-20 במרץ 2021 הופיעו בהפגנה הגדולה ביותר שהתקיימה במסגרת מחאת בלפור, מול כ-50 אלף איש. חודש לאחר מכן, ביום העצמאות, ב-15 באפריל 2021, יצא קליפ של אסף שפיר, הכולל תיעוד ממחאת בלפור, והפך ויראלי ברשת. השיר הפך למזוהה עם המחאה, ובסוף השנה גם הגיע למקום הראשון במצעד שירי השנה של תחנת הרדיו הקצה. ב-18 באוקטובר 2021 שוחרר השיר "ערים קרות", וב-10 בינואר 2022 שוחרר השיר "טריגר".
יוסף שוורץ (הסבא מנתניה)
הרב יוסף שוורץ (כונה "הסבא קדישא מנתניה" ו"סבא לב"; ל' בניסן ה'תרצ"ז – ח' באדר ה'תשע"ג), היה רב מקובל ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד ברומניה. במהלך השואה ניצל מספר פעמים ממוות, אך איבד כמעט את כל משפחתו - חוץ מאימו. לאחר מכן הסתובב באירופה - בין השאר בהונגריה, אוסטריה, גרמניה. עלה לארץ ישראל עם אמו בספינת מעפילים. בתור נער למד בישיבת בית יוסף אצל הרב יעקב קנייבסקי. בתחילה התגורר במעברת שבות עם ובמחנה העולים בפרדס חנה ולאחר מכן התגורר בנתניה. בצה"ל שירת כצנחן בחטיבת הנח"ל.
כשהיה בסביבות גיל 40 התחתן עם מיכל, כאשר היו לה 100 אחוזי נכות. נולד להם בן אחד והם התגוררו בנתניה.
הרבה להשתתף בסעודות מלווה מלכה בקבר דוד המלך. פעל להפרדת נערות שהתחברו לערבים מבני זוגן. העיד על עצמו שפגש את המשיח ופעל להתגלותו. ערך מסעות חיזוק ברחבי הארץ, ובקברות צדיקים.
נפטר בח' באדר ה'תשע"ג ממחלה בכבד. טרם פטירתו שהה בקהילת בעלי תשובה במושב בית מאיר ושם נפטר. בהלוויה הספידו בין השאר: הרב שמואל אליהו, הרב צבי קוסטינר, הרב מרדכי ענתבי, והמקובל הרב שלום חמדי.
לאחר פטירתו.
לזכרו נערכות מדי שנה הילולות במקומות שונים ברחבי הארץ, בין השאר בישיבת נחלת יוסף, ישיבת תורת החיים, בחדרה ועוד.
ב-2014 הוקמה לזכרו עמותת "עדות ביהוסף" העוסקת בגמילות חסדים.
בשנת 2017 ישיבת ברכת התורה בשבי שומרון שינתה את שמה לישיבת נחלת יוסף, על שמו.
בשנת 2018 יצא לאור השיר "לרחם לוותר לעזור" מתוך האלבום "הארת הרצון" של דרור משה קסוטו. השיר עוסק בדמותו של הרב יוסף שוורץ.
בית הבעל שם טוב בראשות הרב דניאל סטבסקי הוציא 2 ספרים העוסקים בדמותו.
שפי בלייר
שפי בלייר (נולדה ב-1964) היא צלמת ישראלית.
ביוגרפיה.
שפי בלייר נולדה בתל אביב. בעלת תואר ראשון באמנות מהמדרשה בבית ברל ותואר שני בתוכנית הבינתחומית בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב. משנת 2001 מלמדת בבית הספר לאמנות בבית ברל ובין השנים 2004 ל-2007 לימדה במרכז האקדמי לעיצוב וחינוך ויצו חיפה. כיהנה כאוצרת הגלריה לצילום במדרשה לאמנות בבית ברל. בשנת 1997 זכתה בפרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית ממשרד התרבות והספורט. בגיל שמונה עשרה נישאה לבמאי והתסריטאי רני בלייר, נישואין שארכו תשע עשרה שנים, ובמהלכם נולד בנם. חיה ועובדת בתל אביב.
עבודותיה.
כבוגרת טרייה של המדרשה, הציגה בלייר בשנת 1994 בגלריה לימבוס את התערוכה "צילומים 1994" צילומים של עצמה ושל בני משפחתה, שהעלו תחושות גופניות טורדות של מגע בעור והפרשות. תערוכה נוספת באותה גלריה בשנת 1999 הייתה "חזיות, כריות וקונדומים משומשים (תחליפים רגשיים)" . בתערוכה זו העלתה את שאלת החילופין בין גוף, פנטזיה וחפץ. בלייר צלמה חפצים אישיים הקשורים לחייה האינטימיים כמו כריות שינה ללא ציפיות ספוגות כתמים וקמטים, קונדומים שהיו בשימוש ביחסים בינה לבין בעלה שהוקפאו והופשרו לצילום, וצלחות עם שאריות אוכל מארוחותיו של בנה הקטן.
בשנת 2005 הציגה את התערוכה "אמא, אבא, אחי, אחותי הקטנה, אני והבן שלי" במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית - תערוכה זו הוצגה כחלק מסדרת תערוכות 'אניהו: אוטו/ביוגרפיה באמנות ישראלית עכשווית". בתערוכה זו הציגה בלייר שלוש סדרות של רגלי בני משפחתה: המוקדמת משנת 1997, השנייה משנת 2002, והשלישית משנת 2005. התצלומים סימלו את השינויים שעברו על מבנה הגרעין המשפחתי של שפי. מסדר הזיהוי שהעמידה בלייר, העיד על שינויי הזמן, ו"דרך הרגליים" הוצגה ביוגרפיה משפחתית
במהלך 2009–2010 הציגה בלייר את תערוכת היחיד "גוף אהבה" במוזיאון הפתוח לצילום בתל-חי. התערוכה הייתה סיומו של פרויקט שארך בן 9 שנים. בלייר החלה לצלם איברים פנימיים ב-2002, לאחר שבמקרה ראתה קיבת פרה אצל הקצב, הסתקרנה ונמשכה למראה הלא מוכר שנגלה בפניה. בתערוכה הציגה בלייר בתצלומים גדולים איברים פנימיים של בקר – קיבה, רחם, מעיים, עטינים, אשכים. האיברים הנקיים נתלו על גבי אנקולים או בעזרת חוטים, כטבע דומם. בסדרה זו נכללו גם דיוקן עצמי של בלייר ערומה ותלויה במהופך בעזרת חבלים; תמונת זוג ערום שכוב על שטיח; תמונת בנה עטוף בסדין התלוי גם הוא על אנקול אך בניגוד לאברי הבקר, כאן בלייר בחרה להציגו מוגן עטוף כברחם. בעבודתה ביקשה בלייר להרחיב את הראיה, להתבונן בלא מוכר, להציג את מה שנחשב לזר ודחוי באופן אחר, כנושא יופי ואסתטיקה.
לקריאה נוספת.
יוסי יונה, "בלייר שפי: היפה והנשגב שמאחורי הקלעים", בתוך "מיזוג אופקים, מופעים של הפוליטי בשדה האמנות החזותית" (2021), עמ 155–174, פרדס הוצאה לאור.
גאולת ציון (מאחז)
גאולת ציון היא מאחז בגוש שילה, סמוך ליישובים עמיחי ואחיה בבנימין.
הקמה ושנים ראשונות.
המאחז הוקם לראשונה בשנת 2011 (תשע"א) על ידי קבוצת צעירים המזוהים עם נוער הגבעות ועם הימין הקיצוני. לאורך השנים פונה המאחז ונבנה מחדש פעמים רבות. באוקטובר 2013 מנה המאחז שתי משפחות וכמה רווקים. התושבים עסקו בחקלאות והחזיקו דיר עיזים בגבעה. בינואר 2015 הוקם במאחז בית כנסת, אך חודש לאחר מכן פונה המאחז על ידי המנהל האזרחי והמבנים בו נהרסו. מאז 2015 המאחז נתמך על ידי ארגון "אר"י ישאג". ב-2016 החלה לפעול במקום ישיבה.
בנובמבר 2016 דחה בית משפט השלום בתל אביב את בקשת המשטרה להטיל מעצר בית וקנס על צעיר ששהה במקום, וקבע שהצו אוסר על בנייה במקום אך לא על שהות בו.
בחורף 2017 החל לפעול במקום ארגון "גאולת ציון - בחזון ובמעש" ומאז הארגון מחזיק את המקום. כדי למנוע הקמה חוזרת של המאחז הוחל צו תיחום מטעם אלוף פיקוד מרכז שאסר על נוכחות בגבעה. כוחות הביטחון החלו לעצור לחקירה את השוהים במקום. תושבי הגבעה המשיכו לעלות ולבנות על אף המעצרים וההריסה החוזרים מצד המנהל האזרחי ומשטרת ישראל.
הקמת היישוב עמיחי ושנים אחרונות.
לאחר פינוי עמונה בפברואר 2017 הוחלט בהחלטת ממשלה להקים בסמוך לגבעה את היישוב החדש למפונים, עמיחי.
בנובמבר 2021 הגיעו כוחות המנהל האזרחי והרסו את הבתים במאחז לאחר שנתיים ללא הריסות. בבוקר שלאחר ההריסה בנו המשפחות את בתיהם מחדש. נכון למרץ 2022, מתגוררות בגאולת ציון 2 משפחות ובנוסף ישנם מבנים נוספים למגורי רווקות ורווקים; ובית כנסת.
גטו לוברטוב