ב־1937 קיבל לעבודה כעוזר את יוזף מנגלה (בטרם הוסמך כד"ר). ב־1944 קיבל רשות מהימלר לעבוד באושוויץ, שם פגש את ד״ר מנגלה, שהגיע למחנה שנה קודם.
ב־1945, בהתקרב סיום המלחמה, העביר פון פרשוהר את תיקיו מהמכון לאנתרופולוגיה לחלק המערבי של גרמניה, בתקווה לתגובה אוהדת יותר מכוחות המערב מאשר מהתגובה הצפויה מצד הצבא האדום המתקרב ממזרח. בשלהי 1945 או בתחילת 1946 פנה פון פרשוהר לראש עיריית פרנקפורט בבקשה להרשות לו לשקם את המכון לאנתרופולוגיה. אולם הנגיד הממונה על הקמת המכון לאנתרופולוגיה מחדש הודיע כי אל פרשוהר צריך להתייחס לא כאל משתף פעולה עם המשטר הנאצי כי אם כאל אחד הפעילים הנאצים המסוכנים ביותר ברייך השלישי. בסופו של דבר לא חודשה פעילותו של המכון לאנתרופולוגיה.
במהלך המלחמה התקבל פון פרשוהר כחבר בחברה האמריקאית לאאוגניקה, ושמר על החברות בארגון עד מותו.
בשנת 1951 הוא מונה לפרופסור באוניברסיטת מינסטר.
הוא מצא את מותו בתאונת דרכים. מודעות האבל שפורסמו בכתבי העת המדעיים בגרמניה לא הזכירו את תפקידיו בזמן המלחמה או את קשריו עם המשטר הנאצי.
Apple III
Apple III (נכתב גם כ-/// Apple) הוא מחשב אישי לעסקים שיוצר ושוחרר על ידי Apple Computer הידועה, לאחר הצלחת ה-Apple II. לעומתו, ה-Apple III נחשב ככישלון בשוק.
עבודת הפיתוח על ה-Apple III החלה בסוף 1978 תחת הדרכתו של ד"ר וונדל סנדר. הקוד הפנימי של המחשב נקרא "שרה", ע"ש בתו של סנדר. המחשב הוצג לראשונה ושוחרר במאי 1980, אך בעקבות בעיות יציבות ובעיות בעיצוב וקריאה לאנשים להחזיר את המוצר, הוא שוחרר רשמית רק בסתיו לאחר מכן.
הפיתוח הפסיק וה-Apple III ירד מפס הייצור באפריל 1984. ה-Apple III Plus ירד מפסי הייצור בספטמבר 1985.
למרות בעיות יציבות רבות וקריאה להחזרת המחשבים שנקנו, שכללו את 14,000 היחידות הראשונות מפס הייצור, Apple הצליחו לבסוף לייצר גרסה אמינה ויציבה של המחשב. לעומת זאת, הנזק למוניטין המחשב כבר נעשה ואחת הסיבות העיקריות היא כישלון מבחינה מסחרית.
לבסוף, כ-65,000-75,000 יחידות של ה-Apple III נמכרו. ה-Apple III Plus העלה את רף המכירות לכ-120,000 יחידות. אחד ממייסדיה של Apple, סטיב ווזניאק, הודיע שהסיבה העיקרית לכישלון המוצר היא שהמערכת עוצבה על ידי מחלקת השיווק של Apple, לעומת פרויקטים אחרים של Apple.
הכישלון של ה-Apple III הוביל את Apple להערכה מחודשת של התוכנית שלהם לשלב את Apple II.
בסופו של דבר, Apple החזירה שוב את הפיתוח של המחשב הישן יותר, ה-Apple II ונעשו במחשב כמה שינויים ושיפורים שלא היו קודם.
עיצוב.
Apple III עוצב במקור להיות מחשב עסקי ובסופו של דבר, יורשו של Apple II. בעוד שה-Apple II הופץ בהשראת כמה מוצרי עסקים חשובים, ארכיטקטורת המחשב, מערכת ההפעלה וסביבת המפתח הייתה מוגבלת. Apple III נענה לחולשות האלה.
Apple III הופעל על ידי מעבד 8 ביט 1.8&amp; MHz Synertek 6502A ונעשו שימוש בטכניקות מיוחדות להביא את המחשב לרמה של 256 KB של זיכרון. ספקי גוף שלישי ייצרו ערכות להרחבת זיכרון שמאפשר ל־Apple III להגיע ל-512 KB. אחד מהתכונות המובנות של ה-Apple III כללה 80 עמודות, 24 שורות תצוגה עם אותיות רישיות ואותיות קטנות, לוח מקשים עם מספרים, 6 ביט קול וכונן דיסקטים מובנה 5.25" בנפח של 140 KB.
גרפיקת המחשב הייתה 560x192 פיקסלים בשחור לבן, ו-280x192 פיקסלים עם 16 צבעים או גוני אפור.
בניגוד ל־Apple II, בקר הדיסק היה מובנה בלוח.
ה-Apple III היה המוצר הראשון של אפל שאפשר למשתמש לבחור גם פונט תצוגה, וגם סוג מקלדת: QWERTY או Dvorak. אולם הבחירות האלה לא יכלו להשתנות בזמן שתוכניות רצות, בניגוד למוצרי אפל אחרים.
טלזר שירותי תקשורת בינלאומיים
טלזר 019
פניה וגמן שלונסקי
פניה וגמן שלונסקי (1900 - 21 ביוני 1974) הייתה פסנתרנית ומלחינה בזמר העברי. לחניה הידועים הם "גן שלנו" ול"רד אלינו אווירון".
ביוגרפיה.
שלונסקי נולדה בשנת 1900 בעיירה קריוּקוֹבוֹ (Крюково) הסמוכה לעיר קרמנצ'וג, אז בפלך פולטבה שבתחום המושב של האימפריה הרוסית (במזרח אוקראינה של ימינו), במשפחה יהודית מסורתית ציונית. היא הושפעה מאביה, טוביה שלונסקי, שהיה חסיד חב"ד, פעיל בתנועת ההשכלה ובתנועת חובבי ציון ובעל כישורים מוזיקליים (חיבר בין השאר את הלחן למילות שירו של שאול טשרניחובסקי "אני מאמין"), ומאמה, צפורה, שבצעירותהּ הייתה פעילה בתנועה הסוציאליסטית. לפניה היו שני אחים ושלוש אחיות - אברהם, לימים המשורר הנודע, דב, המלחינה והפסנתרנית ורדינה וזמרת האופרה יהודית (אידה) ומינה.
נישאה לישראל (יוגמן) וגמן, מאנשי העלייה השנייה וממייסדי סולל בונה. בנם היחיד היה הפסנתרן יהלי וגמן (1925–2001).
שלונסקי הייתה פסנתרנית ומלחינה. היא הלחינה את שירי הילדים "לאווירון" ו"גן שלנו", למילותיה של חינגה ליטבאק-סמילר, שהייתה חברת ילדות. התגוררה בבאר שבע ועבדה בתיאטרון לילדים בעיר.
משפחתה:
עיצור וילוני, מקורב
עיצור וילוני מקורב הוא צליל הקיים במספר שפות מדוברות, ביניהן צ'רוקי (לדוגמה [ɰatsi]), הולנדית, צרפתית (לדוגמה [aɰa]), יוונית (לדוגמה [maɰaˈzi]), גוואראני (לדוגמה [ɰɨˈɾe̞sia]), איסלנדית (לדוגמה [ˈsaɰa]), אירית (לדוגמה [N̪ˠɰIː]) ועוד.
לחוידיש
אבו בכר מוחמד אבן אלצאיג
סירקיוז נאשיונלס
יואש רובין
יואש רובין הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, שירת כמפקד גדוד רותם וכמפקד חטיבת הנגב.
שירות צבאי.
עם גיוסו לצה"ל שובץ רובין בחטיבת גולני. בגולני עבר רובין מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש במספר תפקידי פיקוד. בשנת 1983 פיקד על פלחה"ן גולני, והוביל אותה בעת הלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד גדוד רותם, לאחר שהועלה לדרגת אל"ם מונה למפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה. בשנים 1992-1991 פיקד על חטיבת הנגב. לאחר מכן שימש כנספח צה"ל בתאילנד. עם שחרורו מצה"ל עבד בסיב"ט.
הערות שוליים.
קומאיאגואה
קומאיאגואה (בספרדית: Comayagua) היא בירת מחוז קומאיאגואה בהונדורס. קומאיגואה נמצאת במרכז הונדורס, במרחק של כ-80 קילומטרים מבירת המדינה טגוסיגלפה.
היסטוריה.
הקונקיסטאדור הספרדי אלונסו דה קאסרס ייסד את העיר ב-1537 תחת השם "סנטה מריה דה לה נואבה ואיאדוליד", אך קומאיאגואה, השם הילידי של המקום, הוא זה שהשתרש. קומאיאגואה קיבלה מעמד של עיר מפליפה השני, מלך ספרד, ב-1557 והיא הייתה בירת אזור הונדורס של ימינו במשך רוב התקופה הקולוניאלית.
לאחר קבלת העצמאות מספרד ופרישת הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה מהאימפריה המקסיקנית הראשונה ב-1823, העיר שימשה כבירת מדינת הונדורס, שהייתה חלק מהפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה.
הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה התפרקו והונדורס הפכה למדינה עצמאית לחלוטין ב-1838, כשקומאיאגואה משמשת כבירתה. עם זאת, בשנים שלאחר מכן הבירה עברה הלוך ושוב בין קומאיאגואה וטגוסיגלפה עד שלבסוף היא התקבעה בטגוסיגלפה ב-1880.
כלכלה.
העיר נמצאת במרכז הדרך בין טגוסיגלפה וסן פדרו סולה, שני המרכזים הכלכליים החשובים במדינה, מה שתורם למצבה הכלכלי של העיר. הכלכלה המקומית מתבססת על חקלאות, הכוללת גידול תירס, אורז, שעועית, קפה, דורה וסויה, תעשייה ותיירות.
חינוך.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הלאומית הפדגוגית פרנסיסקו מורסאן וקמפוס של האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של הונדורס.
סנטה מריה דה לה נואבה ואיאדוליד
סיריזה
קואליציית השמאל הרדיקלי (ביוונית: Συνασπισμός Ριζοσπαστικής Αριστεράς), שידועה בעיקר בשמה המקוצר סיריזה (Syriza), היא מפלגת שמאל יוונית בראשות אלכסיס ציפראס, שהוקמה בראשיתה כברית של תנועות ומפלגות שמאל שונות, שהגדולה בהן הייתה סינאספיסמוס. בינואר 2015 מפלגה שימשה כמפלגת שלטון עקב ניצחונה בבחירות 2015, חזרה לאופוזיציה עקב ההפסד בבחירות 2019 בו הפסידה לדמוקרטיה חדשה.
היסטוריה.
סיריזה הוקמה בשנת 2004 כברית של תנועות שמאל יווניות בעלות אידאולוגיות שונות: ניאו קומוניסטיות, סוציאליסטיות, ירוקות, טרוצקיסטיות, מאואיסטיות, סוציאל-דמוקרטיות. בראשות הקואליציה עמדה התנועה סינאספיסמוס, שעזבה את המפלגה הקומוניסטית היוונית (KKE) בשל תמיכתה החוזרת ונשנית של האחרונה בברית המועצות.
בבחירות לפרלמנט היווני בשנת 2012 זכתה סיריזה ליותר מ-1.6 מיליון קולות ול-71 מנדטים, והפכה למפלגה הגדולה באופוזיציה, והשנייה בגודלה בפרלמנט. לאחר הצלחתה המסחררת של סיריזה בבחירות 2012, הוחלט לאחד את הפלגים השונים למפלגה אחת. בבחירות לפרלמנט האירופאי בשנת 2014 זכתה למספר הקולות הרב ביותר ביוון, 1.5 מיליון, שהניבו 6 מנדטים. מנהיגה ציפראס אף היה המועמד של השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק (מפלגה באיחוד האירופי) לתפקיד נשיא הפרלמנט.
ב-29 בדצמבר 2014, לאחר שהפרלמנט היווני כשל בבחירת נשיא חדש למדינה, הפרלמנט פוזר, ועל פי החוקה היוונית הוחלט שיתקיימו בחירות בזק ב-25 בינואר 2015. המפלגה הובילה במרבית הסקרים, בעיקר בגלל מצעה שהתנגד למדיניות הצנע שהוטלה על יוון על ידי האיחוד האירופי. הפופולריות הגואה והעלייה בסקרים הדאיגו את מדינות האיחוד האירופי כמו גם משקיעים זרים ביוון. עם אחוזי הצבעה גבוהים במיוחד (98%), המפלגה זכתה בבחירות 2015 ב-36% שתורגמו ל-149 מתוך 300 המושבים בפרלמנט היווני, מה שהפך אותה למפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט. כבר למחרת הבחירות נחתם הסכם קואליציוני עם מפלגת "היוונים העצמאיים" (שזכו ב-13 מושבים), מפלגה שמרנית לאומית המתנגדת אף היא למדיניות הצנע שהוטלה על יוון.